google/wiki40b huggingface dataset:
Sinfonia nro 2 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 2 D-duuri op. 43 on vuonna 1902 valmistunut orkesterisävellys. Teoksen kantaesitys oli 8. maaliskuuta 1902 Sibeliuksen itsensä johtamana ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius teki sinfoniaan joitain tarkistuksia, ja uusi versio esitettiin ensimmäisen kerran Tukholmassa Armas Järnefeltin johdolla 10. marraskuuta vuonna 1903.
Toinen sinfonia on Sibeliuksen sinfonioista soitetuin ja levytetyin. Teokseen ovat jättäneet jälkensä Sibeliuksen Italian-matkat 1901. Sinfonian kantaesitys oli todellinen riemuvoitto, sillä teoksen valoisa luonnonläheisyys ja suurieleinen paatos tehosivat helmikuun manifestin järkyttämään kansakuntaan. Kapellimestari Robert Kajanus esitti sinfonialle jopa summittaisen isänmaallisen ohjelman, mutta Sibelius sanoutui jyrkästi irti kaikista sinfonioihinsa liitetyistä ulkomusiikillisista tulkinnoista. Isänmaallisista ja subjektiivisista tuntemuksista huolimatta toisessa sinfoniassa Sibeliuksen tuleva klassinen suuntaus on jo selvästi idullaan.
Toinen sinfonia on omistettu Sibeliuksen ystävälle Axel Carpelanille.
Rabicano

Sanan alkuperä

Sana "rabicano" on espanjalaisperäinen: rabo takroittaa "häntää" ja cano "valkoista". Termi tarkoittaa siis valkohäntäistä (hevosta). Merkitys ei eroa sanan nykykäytöstä.
Sana esiintyy hyvin aikaisin italialaisen kirjallisuuden epiikassa: Orlando Innamoraton (1495) hahmo Araglio ratsastaa Rabicano-nimisellä hevosella, samoin Astolfo Raivoisassa Rolandissa, joka julkaistiin vuonna 1532. Italian kielessä "rabicano" tarkoittaa yksinkertaisesti "päistärikköä" ja on saattanut olla kuvaileva nimi.

Värityksen piirteet

Rabicano-kuvioon liitetään useimmiten valkoinen karva hännäntyvessä ja kupeilla. Samoin kuin muissa kuvioissa ja väreissä, myös rabicanokuviossa geenin ekspressiivisyys vaihtelee. Useimpia rabicanokuvioon vaikuttavia tekijöitä ei tunneta, mutta rautiaalla pohjalla kuvion tiedetään olevan usein runsaampi. Geeni vaikuttaa myös tuottavan oreissa selkeämmän kuvion kuin tammoissa.
Rabicanokuvio pienimmillän käsittää vain harvoja valkoisia karvoja hännäntyvessä ja kyljissä.
Rabicanon alkuperäinen määritelmä viittaa valkoiseen karvaan hännäntyvessä. Tällaista kuviota kutsutaan muun muassa "haisunäädänhännäksi". "Haisunäädänhäntä" viittaa valkoisiin renkaisiin hännän ympärillä. Muut nimitykset eivät välttämättä tarkoita mitään erityistä kuviota. Hännäntyvessä hännän sivun jouhissa saattaa olla paljonkin valkoista.
Selkeämpi rabicanokuvio kupeissa voi tuottaa paljonkin päistärikköä muistuttavan värityksen. Rabicanokuviossa sekakarvan jakautuminen rungolle saattaa kuitenkin tuottaa viivamaisia tai pilkullisia kuvioita kylkiin, mitä ei päistärikköväritykseen liity. Rabicanon ihokin voi olla jonkin verran vaaleanpunaisentäplikäs erityisesti vatsan ja nivusten alueella. Tämä piirre ei esiinny aidosti päistäriköissä hevosissa, ja viittaa siihen, että samoin kuin muissa valkoisissa merkeissä ja kuvioinneissa, rabicanokuvion valkoiset karvat saattavat kasvaa pigmentittömästä ihosta. Tämänkaltaisen sekakarvaisuuden genetiikkaa ja kehittymistä ymmärretään kuitenkin huonosti, eikä sitä ole vielä tieteellisesti tutkittu.

Esiintyminen ja periytyminen

Rabicanogeenin uskotaan olevan dominoiva, mutta muitakin sekakarvaa eri tavoin tuottavia geenejä saattaa olla olemassa. Rabicanokuviota esiintyy sekä sellaisissa roduissa, joissa päistärikköyttä on (kuten suomenhevonen), sekä sellaisissa roduissa, joissa päistärikkögeeniä ei ole (kuten arabianhevonen ja englannintäysiverinen).
Böömin jalkapallomaajoukkue

Historia

Böömin jalkaapalloliitto perustettiin Prahassa 19. lokakuuta vuonna 1901. Siihen kuuluivat ainoastaan böömiläiset seurat: saksalaiset ja itävaltalaiset seurat kuuluivat omiin liittoihinsa. Ensimmäisen ottelunsa Böömin joukkue pelasi 5. huhtikuuta 1903 Budapestissa Unkaria vastaan, mutta tätä ei lasketa missään viralliseksi A-maaotteluksi. Böömi hyväksyttiin kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäseneksi vasta 2. kesäkuuta 1906, Itävalta-Unkarin protestoinnin takia kuitenkin vain tilapäisesti. Lopullisesti Böömistä tuli FIFA:n jäsen 20. toukokuuta 1907 Amsterdamissa pidetyssä kokouksessa. Virallisia otteluita Böömin maajoukkue pelasi kuusi kappaletta: viidesti Unkaria ja kerran Englantia vastaan. Böömin oli määrä olla mukana ensimmäisissä olympialaisten jalkapalloturnauksessa Lontoossa 1908, mutta poliittisista syistä se jäi turnauksesta pois. Joukkueen pelaajista koostui lähes yksinomaan prahalaisista pelaajista, pääasiassa Slavian joukkueesta.
Eurovision laulukilpailu 2003

Äänestyskoostumus

Jokainen maa antoi kymmenelle mielestään parhaalle kappaleelle pisteet 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Tuolloiset säännöt määräsivät, että mikäli maan puhelinverkko kattaa väestöstä yli 80 prosenttia, tulee pisteet päättää puhelinäänestyksellä. Tämän säännön nojalla ainoastaan Venäjä sai käyttää raatia pisteidensä antamiseen. Lisäksi Irlannissa ja Bosnia-Hertsegovinassa puhelinäänestys epäonnistui, ja niiden kahden maan pisteet otettiin vararaadilta.
Verner Halén

Verner Robert Halén (11. heinäkuuta 1894 Turku – 1940 jälkeen, Neuvostoliitto) oli puuseppä ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Halénin vanhemmat olivat puuseppä Johan Verner Halén ja Fanny Lundström. Hän kävi kansakoulun sekä ammattikoulun ja työskenteli puuseppänä Turussa ja Kaarinassa. Halén oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. 
Halén muutti 1930 Neuvostoliittoon jossa hän kävi 1930 poliittisen ohjaajan kurssin Petroskoissa ja toimi sen jälkeen Tunkuan piirin poliittisena ohjaajana 1933, Punainen Tunkua-lehden toimittajana 1935 sekä Tunkuan piirin valistusohjaajana 1937. Viimeksi Halénin tiedetään asuneen Leningradissa vuonna 1940. 
Halén oli naimisissa Helga Saurinin kanssa vuodesta 1914.
Valentin Annala

Elämä

Etelä-Pohjanmaalla syntyneen Annalan vanhemmat olivat itsellinen Iisakki Annala ja Loviisa Palomäki. Vuodet 1873–1890 hän työskenteli ratatyömailla, jonka jälkeen Annala toimi ratavartijana Voikoskella, Liedossa ja Maariassa vuoteen 1918 saakka. Asevelvollisuutensa hän suoritti 1880-luvun alussa, kotiutuen aliupseerina vuonna 1883. 
Eduskuntaan Annala valittiin ensimmäisen kerran Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuonna 1909. Sisällissodan jälkeen hänet erotettiin kansanedustajan tehtävästä ja tuomittiin kuritushuonerangaistukseen poliittisista syistä. Vankeudesta vapauduttuaan Annala toimi sosialidemokraattisen puolueen luennoitsijana Varsinais-Suomessa ja hän oli myös puolueen Turun eteläisen piirin piirisihteeri ja rahastonhoitaja. Annala palasi eduskuntaan vielä 1924 ja toimi myös Väinö Tannerin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaalissa.
Hänen muita luottamustehtäviään olivat muun muassa Maarian kuntakokouksen esimiehen tehtävät, Sosialisti-lehden johtokunnan jäsenyys sekä toiminta Suomen Rautatieläisten Liiton liittohallituksessa. Annala kuoli kesken vaalikauden lokakuussa 1926, jonka jälkeen hänen tilalleen eduskuntaan nousi Sosialistin päätoimittaja Edvin Wahlstén.

Perhe

Annala solmi avioliiton Maria Sofia Pinomäen (s. 1860) kanssa vuonna 1881. Hän oli sisällissodan jälkeen etsintäkuulutettuna kapinaan osallistumisesta epäiltynä.
Hurtanheisi

Ulkonäkö ja koko

Hurtanheisi on kasvutavaltaan harva ja rönsyilevä pensas, joka kasvaa 1–4 metriä korkeaksi. Sen kaarevat oksat taipuvat usein maahan asti ja juurtuvat, jolloin varomaton metsässäkulkija voi kompastua niihin. Tästä kasvi on saanut myös englanninkielisen nimensä hobble-bush eli ’kompastuspensas’.
Kaarna on nuorena harmaanruskeaa ja pahkuraista mutta muuttuu vanhemmiten uurteiseksi. Vuosikasvain on ohut tai keskipaksu, ruskeanvihreä ja vaaleiden korkkihuokosten täplittämä. Silmut ovat vastakkaisia, suomuttomia ja tumman nukan peittämiä. Lehdet ovat vastakkaiset, ehyet ja vihreän väriset mutta muuttuvat syksyllä pronssin- tai purppuranpunaisiksi. Lehtilapa on 10–20 senttimetrin pituinen, leveänsoikea tai herttamainen, otakärkinen, sulkasuoninen ja sahalaitainen. Se on alapuolelta suonia myöten punakarvainen ja hivenen vaaleampi kuin yläpuolelta.
Hurtanheisi kukkii touko–kesäkuussa. Sen kukinto on pitsimäinen tasohuiskilo, jonka läpimitta on 8–10 senttimetriä. Se muodostuu valkoisista tai vaaleanpunaisista kukista, jotka ovat huiskilon keskellä kaksineuvoisia ja ulkoreunalla suuria ja neuvottomia. Hedelmä on soikea, alle 1 senttimetrin pituinen luumarja, joka on aluksi punainen mutta muuttuu loppukesästä sinimustaksi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Hurtanheisi on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista. Sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Maineen ja Kanadan meriprovinsseihin, lännessä Ohioon ja Ontarioon ja etelässä vuoria myöten Etelä-Carolinaan asti.
Hurtanheisi menestyy parhaiten kosteassa ja happamassa, sora- tai hiekkapitoisessa hiesussa. Yleensä se kasvaa runsasravinteisissa, varjoisissa metsissä tai rotkoissa, virtaavien vesien äärellä ja soilla.

Käyttö

Hurtanheisi on koristekasvina melko harvinainen. Riista- ja laululinnut sekä nisäkkäät käyttävät ravintonaan sen marjoja; jotkin villieläimet syövät myös sen versoja ja lehtiä.
Megatokyo

Megatokyo on suosittu, manga-tyyliin piirretty nettisarjakuva, jota päivitetään maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin. Sarjakuvan tekijä on arkkitehti Fred Gallagher. Alkujaan mukana oli myös Rodney Caston. Sarjakuva ilmestyi ensimmäisen kerran 14. heinäkuuta 2000.
Megatokyon tarina on keskittynyt Piron, mangasta ja animesta kiinnostuneen otakun ja pelihullun Largon matkaan ja elämään Tokiossa, Japanissa.
Megatokyoa on käännetty myös muille kielille, muun muassa suomeksi, saksaksi ja espanjaksi.
Werner Jaeger

Werner Wilhelm Jaeger (30. heinäkuuta 1888 – 19. lokakuuta 1961) oli saksalainen antiikintutkija.

Elämä ja ura

Jaeger syntyi Lobberichissa, Saksassa. Hän opiskeli Lobberichissa sekä Kempenin Gymnasium Thomaeum, ja myöhemmin Marburgin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Berliinin yliopistosta vuonna 1911 Aristoteleen Metafysiikkaa käsitelleellä väitöskirjalla. 26-vuotiaana Jaeger kutsuttiin Baselin yliopiston professoriksi ilman habilitaatiota. Vuotta myöhemmin hän siirtyi professoriksi Kielin yliopistoon, ja vuonna 1921 hän palasi Berliiniin. Hän pysyi siellä vuoteen 1936, jolloin hän muutti Yhdysvaltoihin, koska oli tyytymätön Adolf Hitlerin hallintoon; hänen vaimonsa oli juutalainen, ja siksi natsihallinto esti häntä opettamasta yliopistossa.
Yhdysvalloissa Jaeger toimi Chicagon yliopiston professorina vuosina 1936–1939, jonka jälkeen hän siirtyi Harvardin yliopistoon. Hän pysyi Cambridgessa kuolemaansa saakka.
Jaeger tunnetaan kenties parhaiten moniosaisesta teoksestaan Paideia: die Formung des griechischen Menschen, joka käsitteli laajasti sekä varhaista kreikkalaista kasvatuskulttuuria (paideia) että sen myöhempiä filosofisia heijastusvaikutuksia. Hän toivoi sen palauttavan dekadentin 1900-luvun alkupuolen Euroopan arvoiltaan helleenisille juurilleen. Jaeger oli myös toimittamassa Gregorios Nyssalaisen koottuja teoksia (Gregorii Nysseni Opera).
Totuus on armoton

Arviot

Aikalaisarvioissa annettiin sekä kiitosta että moitetta. Leo Stålhammar (Maakansa) kiittää Vaalaa ammattimieheksi, joka on tehnyt parhaansa heikon romaanin pohjalta. Tomira Savtschenko (Kansan Uutiset) toteaa, että elokuva on siistiä rutiinityötä, jossa monet osatekijät ovat hyviä, "mutta kokonaisuutta vaivaa auttamaton teennäisyys niin itse juonessa kuin repliikeissä, replikoinnissa ja ihmishahmoissa".
Harri Moilanen (Kansan Uutiset) huomauttaa 1990-luvulla jopa, että elokuva liukuu tahattoman parodian puolelle. Eräs myöhempi kriitikko kehuu elokuvan tasapainoisuutta, mutta moittii dialogin puuroisuutta, toinen moittii kankeaksi.
Eurovision laulukilpailu 2008

Semifinaalit

Molemmista semifinaaleista pääsi kymmenen laulua jatkoon finaaliin.
Maat jaettiin kahteen semifinaalin arpomalla 28. tammikuuta 2008. Esiintymisjärjestys arvottiin 17. maaliskuuta 2008. Molemmat arvonnat suoritettiin Belgradissa joukkueenjohtajien kokouksissa. Muun muassa RTS näytti molemmat arvonnat ja niitä pystyi seuraamaan myös netistä.
Uutena sääntönä jokainen osallistujamaa sai äänestää vain yhdessä semifinaalissa. Jokainen semifinaaliin osallistunut maa sai äänestää vain omassa semifinaalissaan. Varmoista finalisteista Espanja ja Saksa äänestivät ensimmäisessä semifinaalissa sekä Iso-Britannia, Ranska ja Serbia toisessa semifinaalissa.
Uutena sääntönä myös jokaisessa osallistujamaassa istuvat vararaadit saivat päättää yhden jatkoonmenijän kummastakin semifinaalista. Finaaliin selvisi puhelinäänestyksessä yhdeksän eniten pisteitä saanutta esitystä sekä niiden ulkopuolelta parhaiten raadin äänestyksessä pärjännyt esitys. Ensimmäisessä semifinaalissa raadin valinta oli Puola, joka oli kuitenkin sijoittunut myös puhelinäänestyksessä kymmenenneksi. Sen sijaan toisessa semifinaalissa raadin valinta Ruotsi sijoittui puhelinäänestyksessä sijalle 12.
Helgeandsholmen

Helgeandsholmen on pieni saari Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa. Se muodostaa yhdessä Stadsholmenin, Strömsborgin ja Riddarholmenin kanssa Tukholman vanhankaupungin. Saari sijaitsee Mälarenin pohjoisemmassa lasku-uomassa, Norrströmissä, Stadsholmenin ja Norrmalmin välissä.
Saarella sijaitsee Ruotsin valtiopäivätalo sekä Tukholman keskiaikamuseo. Helgeandsholmenia yhdistävät naapurisaariin kolme siltaa: Riksbron, Stallbron ja Norrbron.
Phil Ramone

Philip ”Phil” Ramone (5. tammikuuta 1934 – 30. maaliskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen musiikkituottaja. Ramone työskenteli muun muassa Frank Sinatran, Aretha Franklinin, Stevie Wonderin, Paul McCartneyn, Elton Johnin, Tony Bennettin, Madonnan, Lou Reedin, The Bandin ja Bob Dylanin kanssa. Hänen tuottamistaan albumeista kolme voitti Grammy-palkinnon vuoden albumina: Paul Simonin Still Crazy After All These Years, Billy Joelin 52nd Street sekä Ray Charlesin Genius Love Company. Ramone oli ensimmäisiä CD-levyn puolestapuhujia. Hänen tuottamansa Billy Joelin 52nd Streetin uudelleenjulkaisu oli maailman ensimmäinen kaupallinen CD-levy. Se julkaistiin vuonna 1982.
Ramone syntyi Etelä-Afrikassa mutta kasvoi New Yorkin Brooklynissä. Hän aloitti viulunsoiton kolmevuotiaana ja opiskeli musiikkia Juilliardin musiikkikoulussa.
Omatunto

Omantunnon kysymys

Omantunnonkysymykseksi kutsutaan sellaista poliittista, eettistä tai moraalista kysymystä, jossa yksilöt ovat erityisen herkkiä rikkomaan yleistä mielipidettä vastaan sisäisen tunteensa pakottamina. Suomen eduskunnassa eduskuntaryhmät perinteisesti suovat tällaisissa asioissa kansanedustajilleen oikeuden äänestää vapaasti. Tyypillisesti omantunnonkysymyksiksi on laskettu lisääntymiseen, uskontoon ja aseistakieltäytymiseen liittyvät lait.

Populaarikulttuurissa

Sarjakuvissa omatunto kuvataan usein kilpailevaksi hahmoksi, joka kiistelee tuimastikin periaatteista, joiden mukaan ne isäntäänsä ohjaavat.
Megan Hilty

Ura

Vuonna 2005 Hilty sai Glindan roolin Broadway-musikaalista Wicked, jossa hän näytteli toukokuuhun 2006 asti. Hilty näytteli roolia myös Pohjois-Amerikan kiertueella samana vuonna sekä Los Angelesin tuotannossa vuosina 2007–2009.
Vuonna 2009 Hilty esitti Doralee Rhodesia uudessa Broadway-musikaalissa 9 to 5. Hilty osallistui myös musikaalin suunnittelemiseen.
Hilty on kertonut hakeutuneensa televisiorooleihin saadakseen lisää näkyvyyttä, koska moniin teatterirooleihin halutaan tunnettu nimi. Hilty teki vierailurooleja muun muassa televisiosarjoissa Täydelliset naiset, Bones ja Melissa & Joey. Vuonna 2011 Hilty sai roolin NBC-kanavan musikaalidraamasarjasta Smash. Hiltyn roolihahmo on Broadway-konkari Ivy Lynn, joka tavoittelee Marilyn Monroen roolia uudessa musikaalissa Bombshell. Sarjan tuottajat halusivat rooliin nimenomaan Hiltyn; Hilty oli aiemmin työskennellyt NBC-kanavaa johtavan Robert Greenblattin kanssa musikaalissa 9 to 5. Hilty on sanonut olevansa otettu siitä, että saa olla mukana sarjassa edustamassa teatteriyhteisöä. Smash-sarjaa esitettiin kahden kauden verran vuosina 2012–2013.
Smash-sarjan päätyttyä Hilty sai roolin uudesta komediasarjasta Sean Saves the World, jonka esittäminen alkoi syyskuussa 2013.
Keväällä 2012 Hilty näytteli Herrat pitävät vaaleaveriköistä -näytelmässä Lorelei Leetä, jota Marilyn Monroe oli aikoinaan esittänyt samannimisessä elokuvassa. New York Timesin arvostelussa Hiltyn roolisuoritus arvioitiin paremmaksi kuin Monroen.
Hiltyn ensimmäinen sooloalbumi It Happens All the Time julkaistiin 12. maaliskuuta 2013.

Yksityiselämä

Hilty meni naimisiin Brian Gallagherin kanssa Las Vegasissa 2. marraskuuta 2013.
Ispoisten kartano

Ispoisten kartano on kartano Turun Katariinanlaaksossa. Sen nykyinen päärakennus on vuodelta 1784, mutta kartanon historia ulottuu ainakin 1400-luvulle. Rakennus toimi 1950-luvun lopulta vuoteen 2012 vanhainkotina, ja vuodesta 2015 siinä on toiminut yksityinen päiväkoti Vilske. Kartanon mukaan on saanut nimensä sen pohjoispuolella oleva Ispoisten kaupunginosa.

Historiaa

1400-luvulta 1700-luvulle Ispoisten kartano oli rälssitila, jossa asuvat pitivät huolta tilanomistajan karjasta.
Vuosina 1658–1676 Ispoisten kartanoa hallitsi valtaneuvos ja amiraali Lorentz Creutz, joka omisti myös monia muita maatiloja. Vuonna 1723 omistus siirtyi Creutzin jälkeläisiltä Pohjois-Suomen laamanni Simon Lilliegrenille (1666–1736), jonka perukirjassa vuodelta 1736 mainitaan kuolinpaikkana ensi kertaa nimi Katariinanlaakso. Sen on arveltu tarkoittavan laamannin vaimoa Katarina von Bergiä, jonka kunniaksi kartanon lehtometsäalue olisi siis nimetty. Toisen teorian mukaan nimi tulee Katariina Jagellonicasta, ja Katarina-nimisiä naisia on ollut muidenkin Ispoisten omistajien perheissä
Vuonna 1742 kartanon isännäksi tuli Turun Akatemian kaunopuheisuuden professori Henrik Hassel, jonka puoliso oli myös nimeltään Katarina. Heidän omistusaikaansa kutsutaan kartanon ”akatemian kaudeksi” siellä vierailleiden professorien ja muiden akateemisten vieraiden perusteella.
Vuonna 1783 Ispoisten rälssisäteri tuli kamarineuvos Arndt Winterin omistukseen, ja kartano sai nykyisen päärakennuksensa 500 metriä entistä pohjoisemmaksi.
Teollisuusmies Antti Ahlströmin pojan Erik Rafael Ahlströmin (1877–1918) omistuksessa 1910-luvulla tilalle perustettiin puutarha ja päärakennusta laajennettiin ja uudistettiin. Rakennukseen muun muassa muurattiin useita kaakeliuuneja ja asennettiin seinäpaneeleja. Ahlströmin jälkeen kartano oli eräiden muiden liikemiesten omistuksessa, kunnes vuonna 1951 sen omistajaksi tuli Turun kaupunki. Vuonna 1957 kaupunki kuitenkin teki vaihtokaupat Pelastusarmeijan säätiön kanssa: kaupunki sai Ruissalossa sijaitsevan huvilan ja säätiö Ispoisten kartanon, josta tehtiin vanhainkoti.
Vuoden 1988 asuntomessut pidettiin kartanon viereen rakennetulla Katariinanlaakson asuntoalueella. Tuolloin kartanon kylkeen rakennettiin uusi vanhainkoti ja kartanoakin kunnostettiin. Vuonna 2012 vanhainkotitoiminta rakennuksessa loppui, ja Pelastusarmeijan säätiö myi rakennuksen 2015 Nina ja Rami Arvosen perustamalle  kiinteistöyhtiö Ispoisten kartano Oy:lle. Taloa remontoitiin yksityisen päiväkoti Vilskeen käyttöön.
Pripet

Perustietoja joesta

Joen pääuoman pituus on 761 kilometriä, josta enemmistö (495 km) Valko-Venäjällä. Valkovenäläisen viranomaislähteen mukaan Pripetin alkulähde sijaitsee Luoteis-Ukrainan ylängöllä, noin 1 kilometri Goljadinin kylän kaakkoispuolella, Ljubomlskin piirissä (ukr. Любомльський район), Volynin maakunnassa lähellä Puolan rajaa (eli noin 51°24′05″N, 23°48′31″E).  Joen lähtöseutu on satelliittikuvan perusteella vahvasti ojitettua pelto- ja metsämaisemaa, joka jatkuu myöhemmin kanavaporteilla varustettuna, ruopattuna ja rannoiltaan pengerrettynä jokiuomana. Pripet virtaa aluksi noin 200 kilometriä Ukrainan Volynin ja Rivnen alueiden läpi, sitten Valko-Venäjän eteläosissa Brestin ja Homelin alueilla ja viimeiset 50 kilometriä jälleen Ukrainan Kiovan alueella. Joki kulkee siten Polesiana ja Pripetin suoalueina tunnettujen kosteikkoseutujen läpi, ja on luonut keskeisesti pohjaa näiden alueiden luonnolle ja kulttuurihistorialle. Pripet laskee muutamia kilometrejä Tšernobylin kaakkoispuolella Kiovan tekojärveen ja Dnepriin, jonka vedet lopulta virtaavat Mustaanmereen. 
Pripetin valuma-alue on kooltaan 121 000 km², josta 50 900 km² sijaitsee Valko-Venäjällä ja loput Ukrainassa. Joen leveys on alkukilometrien jälkeen yläjuoksullaan 4–15 m Stonod-sivuhaaraan eli lähes Ukrainan rajalle asti. Alempana, Pina-haarankin yhdistyessä siihen Pinskissä, joen leveys on tyypillisesti 50–250 m. Tulva-aikaan jokiuoma voi laajeta jopa 30 kilometriä leveäksi kosteikoksi esimerkiksi Pinskin lähistöllä . Joen keskivirtaama on 119 m³/s Korobessa Stolinin piirissä, 264 m³/s Turaussa, 383 m³/s Mazyrin mittauspisteessä ja 450 m³/s ennen liittymistään Dnepriin.
Jokiveden lämpötila kohoaa kesällä keskimäärin 20–21 °C:een, heinäkuun maksimilämpötila on ollut 28 °C. Kylminä talvina joki voi jäätyä joulukuun alkupuolella ja jään paksuus kohota 56–67 cm:iin. Lauhoina talvina joki ei jäädy.
Joki on uomansa puolesta vesiliikenteen navigoitavissa suurelta osaltaan.  Pripetin alajuoksulla yhä vaikuttava radioaktiivisuus haittaa kuitenkin osaltaan tämän eurooppalaisen jokiväylän kunnostusta ja täysimääräistä käyttöä.

Kanavayhteys Veikselin kautta Itämerelle

Valko-Venäjän Pinskin länsipuolelta alkava ja lännessä Kobrynin kaupungin itälaidalle jatkuva Dneprin–Bugin kanava yhdistää Pripetin Pina-sivuhaaran Muhavetšjokeen.  Tämä taas on Läntisen Bugin sivujoki, joka on osa Itämereen laskevaa Veikselin vesistöä. Vesistöyhteys hyväksyttiin vuonna 1996 eurooppalaiseen sisävesiväylästöjen verkostoon, mutta ei vielä nykyään jatku navigoitavana Brestin länsipuolella,  vaan vaatisi kunnostustöitä Brestin ja Varsovan välillä.

Ympäristön tilasta ja suojelualueista

Pripetin valuma-aluetta kosteikkoineen pidetään ympäristönsä puolesta erittäin arvokkaina, eräässä mielessä Euroopan keuhkoina. Joen varrelle on perustettu useita suojelualueita, joilla alueen ympäristöarvoja suojellaan.
Vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettamuuden seurauksena etenkin Mazyrin jälkeiselle Pripetin alajuoksulle laskeutui runsaasti radioaktiivisia päästöjä, jotka edelleen vaikuttavat ekosysteemissä ja rajaavat vesistön käyttöä merkittävästi.
Harri Holli

Harri Antero Holli (s. 19. tammikuuta 1949 Tampere) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Holli edusti urallaan Tampereen Ilves-Kissoja 1967–1971, ruotsalaista IK Bragea 1972, Lahden Reipasta 1973–1977 ja Tampereen Ilvestä 1978–1981. Hän voitti Reippaassa Suomen Cupin kolmesti vuosina 1973, 1974 ja 1976. Mestaruussarjassa hänen paras saavutuksensa oli SM-hopea 1974. Kaikkiaan Holli pelasi 12 kauden aikana 154 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.  Maajoukkueessa Holli pelasi kaksi maaottelua vuonna 1974.
Holli on jatkanut jalkapallon parissa myös pelaajauran jälkeen. Hän toimi Tampereen Ilveksen apuvalmentajana mitalivuosina, sekä päävalmentajana 1987–1988. Tämän jälkeen Holli on toiminut FC Ilveksen joukkueenjohtajana, Tampere Unitedin markkinointijohtajana ja toimitusjohtajana sekä Ilveksen naisten liigajoukkueen managerina.
Holli on saanut toiminnastaan muun muassa maanpuolustusmitalin (1998), Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansiomitalin kultaisin ristein (2011) sekä liikunnan ansioristin (2015).