google/wiki40b huggingface dataset:
Kisse-sarja

Elämäni frettinä

Ensimmäinen kirja on Elämäni frettinä. Siinä Kisse palaa takaisin Hollannista ja tapaa heti lentokentällä mukavan miehen, Sharkin. Heillä on pientä romanssinpoikasta, mutta juttu tyssää siihen, että Shark osoittautuukin aivan ihme hyypiöksi. Kisse huomaa, että hän alkaa olla kyllästynyt koiriin. Hänestä tuntuu, ettei hän enää välitä koirista, vaan pelkästään niiden saamasta huomiosta kaikissa kisoissa. Hän saisi myös suositun Cleo-koiran huostaansa ja hoitaa sen tulevia pentuja, mutta kun Rosi joutuu onnettomuuteen, hän päättää olla ottamatta enää yhtään koiraa. Hän myös yrittää keskittyä ylioppilaskokeisiin ja päästä eläinlääkikseen. Mutta kirjan lopussa käykin ilmi, ettei hän ole päässyt läpi ja hänen täytyy alkaa etsiä itselleen työpaikkaa.

Pöllöhilloa

Sarjan toinen kirja on nimeltään Pöllöhilloa. Kisse on töissä teatterin sekatyömiehenä. Syksy on pitkällä ja isä työmatkalla. Hän masentuu, eikä keksi mitään hyödyllistä. Lopulta hänen ystävänsä Jassu ottaa häneen yhteyttä. Tämän hevonen tarvitsisi pesua sen arpeen, mutta Jassulla ei ole aikaa käydä sitä aina pesemässä. Niinpä hän pyytää Kisseä apuun. Mutta eräänä päivänä hevonen pääsee Kisseltä karkuun ja Kisse pelästyy. Hän on aivan varma, että Jassu vihaa häntä, eikä pidä yhteyttä Jassuun. Lopulta kuitenkin Jassu saa hänet kiinni, eikä ole yhtään vihainen. Tallilla on myös ratsupoliisi nimeltään Raimo Rapeli, jota kaikki kutsuvat Raivo Rapeliksi. Häntä pelätään jo hänen suuren kokonsa vuoksi, mutta Kisse ystävystyy hänen kanssaan. Kisse löytää työpaikkahakemuksen Kennellittoon ja päättää hakea sinne töihin. Yllätyksekseen hän pääsee sinne töihin ja aloittaa taas normaalin elämän.

Koppakuoriaiskevät

Sarjan kolmas kirja on Koppakuoriaiskevät. Kirjassa Kisse auttaa 15-vuotiasta Emmaa, jolla on whippet Tikki ja suuri, arvaamaton koira Kazan. Emman isäpuoli ei pidä koirista, ei varsinkaan kurittomasta Kazanista, joten Emman täytyy luopua koirasta. Kisse löytää Kazanille uuden kodin entisen ratsupoliisin luota. Kirjassa Kisse tutustuu Janne nimiseen poikaan, ja he alkavat seurustella. Kisse päättää myös hakea oikeustieteelliseen.
Hugo Wolf

Hugo Wolf (13. maaliskuuta 1860 Slovenj Gradec (Windischgrätz) – 22. helmikuuta 1903 Wien) oli itävaltalainen (alkuperältään slovenialainen) säveltäjä. Hän tuli tunnetuksi erityisesti lied-musiikin säveltäjänä. Hän toi liedeihin tiivistä ekpressiivistä intensiivisyyttä, mikä oli ainutlaatuista myöhäisromantiikan musiikissa. Tunnelmaltaan teokset muistuttavat toista wieniläistä koulukuntaa, mutta tekniikka on aivan erilainen. Huomattavana piirteenä Wolfin yksinlauluissa, joita hän sävelsi kaikkiaan 232, on pianosäestyksen tärkeys.
Hugo Wolf opiskeli musiikkia jonkin aikaa Wienin konservatoriossa, mutta enimmäkseen hän kehitti itseään omin päin. Suurena Richard Wagnerin ihailijana tunnettu Wolf toimi 1880- ja 1890-luvuilla musiikkikriitikkona wieniläisessä Salonblatt-lehdessä. Hän työskenteli lyhyen ajan myös Salzburgin oopperan kapellimestarina. Laulusäveltäjänä Wolf jatkoi Franz Schubertin ja Robert Schumannin luomia lied-perinteitä, mutta hän sai vaikutteita myös Richard Wagnerilta, Johannes Brahmsilta ja Franz Lisztiltä. Wolfin katsotaan sovittaneen Wagnerin oopperatyylin yksinlaulun muotoon. 
Vaikka Wolfilla oli useita kiivan luomisen kausia, varsinkin vuosina 1888 ja 1889, masennuskaudet haittasivat hänen luovia kausiaan. Vuodesta 1897 lähtien hän vietti lopun elämänsä mielisairaalassa. Viimeisen sävellyksensä hän kirjoitti 1898, viisi vuotta ennen kuin kuoli kuppaan.
Hugo Wolfin tunnetuimpia sävellyksiä ovat laulusarjat Mörike Liederbuch (53 laulua Eduard Möriken runoihin, 1888), Kellerlieder (kuusi laulua, 1888), Goethe Liederbuch (37 laulua Johann Wolfgang von Goethen runoihin, 1889), Alte Weisen (kuusi laulua, 1890), Spanisches Liederbuch (44 laulua, 1890) ja Italienisches Liederbuch (1. osa 1891, 2. osa 1896, yhteensä 49 laulua) sekä Italialainen serenadi jousiorkesterille (1894). Lisäksi Wolf sävelsi mm. kaksi oopperaa, sinfonisen runon Penthesilea (1883) ja musiikin Henrik Ibsenin näytelmään Päiväkummun pidot (1891).
Kubatši (taajama)

Kubatši (ven. Кубачи́) on kaupunkimainen taajama Dagestanin Dahadajevin piirissä Venäjällä. Asukkaita on 2 900 henkeä (vuonna 2009).
Taajaman asukkaat puhuvat dargin kielen kubatšin murretta, jota toisinaan pidetään itsenäisenä kielenä. Virallisesti kubatšilaiset ovat dargeja, mutta eräät tutkijat katsovat heidän olevan erillinen kansa. 400–900-luvuilla Kubatšin kylä oli yksi Kaukasian koillisosan keskuksista. Sen asukkaista käytettiin iranilaista nimitystä zirihgeranit ”panssaripaidan tekijät”. Sama merkitys on myöhemmällä turkkilaisella nimityksellä kubatši. 500-luvulta lähtien kylä maksoi veroa Persialle. Vuosina 738–739 sen valloittivat arabit ja vuonna 1396 Timur Lenkin joukot. 1200–1300-lukujen vaihteessa asukkaat kääntyivät muslimeiksi.
Kubatšin vanha osa on tyypillinen suuri vuoristokylä. Sen kivirakennukset on pystytetty vuorten etelärinteiden terasseille ahtaasti kylän puolustusta silmällä pitäen. Nähtävyyksiin kuuluu kaksi osittain säilynyttä puolustustornia, Dagestanin ainoa pelkästään naisille tarkoitettu moskeija sekä rakennuksia koristavat reliefit. 1960-luvulta lähtien taajama on laajentunut huomattavasti.
Kubatši on yksi Dagestanin käsityötaiteen keskuksista. Sen asukkaat olivat kuuluisia aseseppiä jo varhaisella keskiajalla. 1700–1800-luvuilla korkealle tasolle kohosivat kultasepän- ja metallityöt sekä kiven, puun ja luun käsittely. Vuodesta 1923 lähtien taajamassa on toiminut hopea-astioita ja koruja valmistava taidekäsityöyritys.
Pyhä Zephyrinus

Pyhä Zephyrinus (k. 20. joulukuuta 217) oli katolisen kirkon johtaja, eli paavi vuosina 198/199 – 217. Hän oli syntyjään roomalainen ja asui koko elinikänsä ajan samassa kaupungissa. Zephyrinus kuoli 20. joulukuuta 217 18 vuoden pituisen paaviuskauden jälkeen. Hänen muistopäivänsä on 26. elokuuta.
Musta Kissa (sarjakuvahahmo)

Historia

Felicia Hardy syntyi Queensissä, New Yorkissa. Hänen isänsä oli kuuluisa murtovaras ennen kuin joutui vankilaan. Vuosia myöhemmin, Felician valmistuttua yliopistosta hän joutui poikaystävänsä Ryanin raiskaamaksi. Kostonhaluisesti Felicia alkoi opiskella akrobatiaa ja erilaisia taistelulajeja, tarkoituksenaan tappaa Ryan. Kuukausien harjoittelun jälkeen hän koki olevansa valmis, mutta Ryan ehti kuolla auto-onnettomuudessa ennen kuin Felicia ehti saada tätä käsiinsä. Hän ei kuitenkaan tahtonut taitojensa menevän hukkaan, ja päätti seurata isänsä jalanjälkiä ja ryhtyä varkaaksi.

Musta Kissa muissa medioissa

Musta Kissa esiintyi usesti Hämähäkkimies-animaatiosarjassa aluksi Felicia Hardina, mutta eräässä jaksossa Kingpin muutti hänestä Mustan Kissan, koska halusi kokeilla "supersotilas" -kaavaa (jolla tehtiin myös Kapteeni Amerikka 1940-luvulla), jonka hänen isänsä (rikollinen nimeltä Kissa) oli painanut mieleensä lapsena, ja hän tiesi sen edelleen, koska hänellä oli erinomainen muisti. Musta Kissa pelasti isänsä ja Hämähäkkimies toimitti hänet turvaan. 
Musta Kissa alkoi tehdä yhteistyötä Hämähäkkimiehen kanssa, jota Hämähäkkimies ei aluksi halunnut. Lopulta heistä tuli kumppanit joka ei edennyt kuitenkaan ystävyyttä pidemmälle sillä Michael Morbius (Felician entinen poikaystävä) palasi kuvaan. Musta Kissa paljasti henkilöllisyytensä Morbiukselle ja yritti palauttaa hänet takaisin ihmiseksi muttei kuitenkaan onnistunut
Musta Kissa lähti Morbiuksen mukaan taistelemaan vampyyreita vastaan, ja Hämähäkkimies jäi jälleen yksin (Mary Jane Watson oli aiemmin kadonnut salaperäisesti). Mustan Kissan ja Felicia Hardyn äänenä oli Jennifer Hale.
Hi8

Teknologia

Hi8:n kaistanleveys on korkeampi kuin Video 8:n, joten kuvalaatu on vastaavasti parempi. Hi8:n erottelukyky on 400 vaakajuovaa, kun se Video 8:ssa on 240 vaakajuovaa. Hi8-laitteita saattoi siten käyttää esimerkiksi kuvattaessa uutismateriaalia, jonka tallentamiseen tarvittiin pienikokoista kameranauhuria. Vuonna 1998 sekä Video 8:aan että Hi8:aan lisättiin XR-ominaisuus (extended resolution), joka lisäsi vaakaerottelukykyä kymmenen prosenttia.
Hi8- ja Video 8 -järjestelmien nauhannopeus on sama. Hi8-laitteilla voi toistaa Video 8 -laitteilla tallennettua kuvaa, mutta ei päinvastoin. Hi8 on siten alaspäin yhteensopiva. Järjestelmään valmistettiin myös pöytämallisia nauhureita, mutta ne jäivät harvinaisuuksiksi. Sony kehitti 1990-luvulla Hi8-järjestelmän pohjalta digitaalisen Digital8-kameranauhurin. Sen elinkaari jäi lyhyeksi, kun muistikortit alkoivat yleistyä tallennusmediana.
Vaikka nauhaan perustuva laite olisi pystynyt samaan kuvan- ja äänenlaatuun kuin kortille tallentava laite, nauhurissa on runsaasti liikkuvia osia, jotka tekevät siitä vikaherkemmän. Lisäksi digitaalisessa nauhassa on samat heikkoudet kuin analogisessa nauhassa, kuten aikaavievät kelaukset ja nauhan jumiutuminen nauhurin mekanismiin tai nauhaan tulleen vian takia. Tällöin kasetin poistaminen kasettipesästä saattaa olla hankalaa ja nauha vaurioituu.
Ammattimaiseen äänentallennukseen tarkoitettu digitaalinen DTRS-järjestelmä käyttää samaa nauhaa kuin Hi8. DTRS poistui markkinoilta 2012.
Jounin Kauppa

Jounin Kauppa on Kolarin Äkäslompolon kylässä sijaitseva K-Market-ketjuun kuuluva kauppa. 2 000 neliömetrin kokoinen K-Market on pinta-alaltaan Suomen suurin. 
Kaupan perusti vuonna 1950 Jouni Kaulanen talonsa alakertaan, jossa se toimi 1980-luvulle saakka. Hän toimi kauppiaana yli 40 vuoden ajan, jonka jälkeen hänen lapsensa ja tämän puoliso jatkoivat kaupan pitoa. Nykyisenä kauppiaana on toiminut vuodesta 2008 lähtien Sampo Kaulanen.
Kaulanen on myös tunnettu sosiaalisessa mediassa, jossa hän on järjestänyt kauppansa nimissä muun muassa erilaisia kilpailuja.
Ola Svensson

Ola Nils Håkan Svensson (s. 23. helmikuuta 1986 Lund, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, joka tuli kuuluisaksi esiintymisestään Ruotsin Idolissa vuonna 2005, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi.
Olan esikoisalbumi Given To Fly julkaistiin 31. toukokuuta 2006 ja se nousi ykköseksi Ruotsin albumilistalla välittömästi julkaisun jälkeen. Hänen ensimmäinen singlensä ”Rain” menestyi yhtä hyvin singlelistalla ja se olikin yksi soitetuimmista kappaleista Ruotsin radiossa puolen vuoden ajan. Olan toinen single ”Brothers” on hänen itse kirjoittamansa. Laulu kertoo Olan kahdesta veljestä, jotka adoptoitiin El Salvadorista.
Jaakko Wuolijoki

Jaakko Robert Wuolijoki (30. joulukuuta 1914 Helsinki – 19. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Valtion lentokonetehtaan suunnittelija 1940–1943, toimistopäällikkö 1943–1944, koelaitoksen päällikkö 1945–1947. Vuodesta 1951 hän oli Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professori vuoteen 1977 saakka sekä Teknillisen Aikakauslehden päätoimittaja vuosina 1948–1962.
Hänen isänsä oli Wäinö Wuolijoki.
EXE (tiedostomuoto)

DOS

16-bittisessä DOS:ssa käytössä oli MZ-tiedostomuoto ajettaville ohjelmille. Aiempi DOS:n tukema muoto oli 64 kilotavun COM-tiedosto.

Windows

Windowsissa ajettavat ohjelmat käyttävät Portable Executable -muotoa, joka voi olla 32- tai 64-bittinen (PE+).

OS/2

OS/2:ssa käytetty LX-muoto oli 16-/32-bittinen. LX-muoto oli lineaarinen 32-bittinen muoto kun taas NE-muoto oli 16-bittinen segmentoitu muoto.
OS/2:n LE-muoto tuki 16-, 32- tai 64-bittistä konekieltä.
Provencenajokoira

Ulkomuoto

Karvapeite on pääväriltään aina punainen, ja siitä on kolme eri vaihtoehtoa: a) yksivärinen punainen, b) punainen, jolla on musta satula, c) punainen, jolla on mustat karvankärjet (riistanvärinen). Rotumääritelmän mukaan säkäkorkeus on uroksilla 50-55 cm ja nartuilla 44-50 cm. Molemmilla sukupuolilla sallitaan 2 cm vaihtelu suuntaan tai toiseen.

Luonne ja käyttäytyminen

Provencenajokoira on tottelevainen, lempeä ja omistajaansa kiintynyt. Se on myös tehokas, tasapainoinen, rohkea ja kestävä työkoira. Se metsästää kettua, jänistä ja suurriistaa. Monipuolisena ajokoirana se voi työskentellä joko yksin, pareittain tai laumassa. Työssään se on nopea ja eloisa, minkä vuoksi se soveltuu työskentelemään vaikeassakin maastossa. Se tulee yleensä hyvin toimeen muiden koirien kanssa.

Alkuperä

Rotu on kotoisin Välimereltä, tarkemmin sanoen Kaakkois-Ranskasta. Sitä on käytetty Provencen alueella jo kauan villisian ja jäniksen metsästykseen, ja 1900-luvun alkupuolella se oli erittäin laajalle levinnyt. Tästä huolimatta ensimmäinen rotumääritelmä on vasta vuodelta 1934, jolloin eläinlääkäri Heuillet kirjoitti teoksensa Tous les Chiens. Pari vuotta myöhemmin oli jo käynnissä rodun viralliseen tunnustustamiseen Ranskan Kennelliitossa vaadittava prosessi, minkä vuoksi näyttelytuomari ja kolumnisti R. Kermadec arvosteli kolme yksilöä Marseillessa. Ensimmäinen virallistamisprosessi kuitenkin keskeytyi, minkä uskotaan johtuneen Toisesta maailmansodasta. Burnand mainitsi provencenajokoiran La Chasse -julkaisussa vielä vuonna 1967 lainatessaan Heuillet'n edellä mainittua kirjaa, mutta pian sen jälkeen se kuoli sukupuuttoon. 
1980-luvulla Jacques Bolla aloitti rodun elvyttämisen, mutta vaikka hänen jalostuslinjansa lisäsivät koirien määrää hetkellisesti, yksi mies ei riittänyt pelastamaan koko rodun tulevaisuutta. Metsästyspiireissä tehdyt laskennat paljastivatkin pian kannan olevan yhä hälyttävän pieni. Ranskan Kennelliiton asiantuntijat alkoivat tutkia rodun tilannetta, ja sen pelastamisesta kiinnostuttiin viimein laajemmassa mittakaavassa. Vuonna 2003 perustettiin virallinen rotujärjestö Club du Briquet de Provence ja vuonna 2008 Ranskan Kennelliitto hyväksyi rodun. Bolla oli itse mukana kirjoittamassa virallista rotumääritelmää.

Nimen alkuperä

Sana briquet tarkoittaa sananmukaisesti pientä ajokoiraa ja se mainittiin ranskalaisessa kirjallisuudessa ensimmäisen kerran 1440-luvulla. Myös kreivi Jean-Emmanuel Le Couteulx de Canteleu mainitsi sanan  vuonna 1890 kirjassaan Manuel de Vénerie française kuvaamaan erilaisia pieniä ajokoiria. Nykyisin sitä käytetään kuitenkin kuvaamaan lähinnä keskikokoisia rotuja, kun taas pienten ajokoirien nimien edessä on useimmiten petit. Täten rodun alkuperäinen nimi briquet de Provence tarkoittaa sanasta sanaan käännettynä "keskikokoista ajokoiraa Provencesta". Briquet on myös chien d’artoisin toinen nimitys, minkä lisäksi se esiintyy briquet griffon vendéenin nimessä erotuksena suurempaan muunnokseen grand griffon vendéeniin.
RF-modulaattori

RF-modulaattori on laite, joka muuttaa siihen syötetyn kantataajuuksisen signaalin radiotaajuksiseksi.
Tällainen muutos on yleensä ensimmäinen vaihe signaalin siirtämiseksi esimerkiksi kuvanauhurista, kotitietokoneesta, pelikonsolista tai vastaavasta tietolähteestä antenniliitännän kautta televisiovastaanottimessa esitettäväksi.
RF-modulaattoreita tarvittiin digiaikaan siirtyessä, jotta sellaisetkin televisiot, joissa ei ole scart-liitintä, saatiin kytkettyä digiboksiin.
Kagerō-luokka

Toteutus

Suunnittelussa jouduttiin kuitenkin tekemään kompromisseja ja lopulta hyväksyttiin 25 solmun huippunopeus riittäväksi. Alusten suunnittelussa kiinnitettiin suurta huomiota vakauteen, jolloin alusten leveyttä kasvatettiin 45 senttimetrillä ja uppouma kasvoi vastaavasti. Alusten siltarakenteet olivat vaatimattomat ja hitsausta käytettiin runsaasti kansi- ja sisärakenteissa. Alusten rungonverhoilu oli kuitenkin pultattu. Rungon muotoa oli muutettu varsinkin perästä, jotta työntövastusta saataisiin vähennettyä.
Luokan aluksista 15 sai tilausvaltuudet vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa ja kolme muuta vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa.

Voimanlähde

Alusten voimanlähde oli kehittyneempi, kevennetty ja tehokkaampi kuin aikaisemmissa luokissa. Voimanlähde tuotti 52 000 hevosvoimaa. Se koostui kolmesta kattilasta, joihin oli asennettu ilman esilämmittimet ja ne oli asennettu kolmeen erilliseen tilaan. Etummainen ja keskimmäinen kattilahuone oli liitetty etummaiseen savuhormiin. Alusten kattiloihin oli kytketty kaksi turbiinia, jotka oli asennettu rinnakkain turbiinihuoneeseen. Tarvittava polttoaine oli varastoitu kaksoispohjaan ja suureen polttoainevarastoon etummaisen kattilahuoneen etupuolelle.

Aseistus

Alusten pääaseena olivat viiden tuuman /L50 tyypin 3 tykit, jotka oli asennettu kaksoistykkitorneihin mallia C. Torneissa olevilla tykeillä oli mahdollisuus ampua jopa 55 asteen korotuskulmilla. Tykkitorni numero 3 ampui taaimmaisen tornin ylitse. Aluksilla oli kahdeksan 24 tuuman tyypin 93 torpedoputkea asennettuna kahteen neljän putken ryhmään. Torpedoiden latausjärjestelyt oli parannettu aiemmista luokista. Ilma- ja sukellusveneentorjuntavarustus oli vastaava kuin aiemmissa luokissa.

Muutostyöt

Kuten suurimmassa osassa muissakin ennen toista maailmansotaa valmistetuissa hävittäjiä, olivat Kagerō-luokan laivatkin lähes täysin aseettomia sukellusveneitä ja lentokoneita vastaan. Ilmatorjunta-aseistusta parannettiin vuonna 1943 asentamalla kaksiputkinen 25 millimetrin jalustalle sillan eteen ja aluksille vaihdettiin kaksiputkiset 25 millimetrin tykit takimmaisen savuhormin sivuilta kolmiputkisiin. Vuoden 1943 lopulla tykkitorni numero 3 poistettiin ja korvattiin kahdella kolmiputkisella 25 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Jäljellä oleville luokan aluksille asennettiin vuoden 1944 puolessavälissä vielä 14 yksiputkista 25 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ylä- ja etukansille.
Aluksille asennettiin sodan kuluessa myös tutkia vuodesta 1943 alkaen. Tutkat olivat malleja 13 ja 22.

Sotakokemukset

Sodan tuomat tappiot Kagerō-luokalle olivat kovat: luokan 18 aluksesta 17 upposi. Lentokoneet upottivat kuusi, sukellusveneet neljä, viisi taistelussa muita laivoja vastaan, yksi törmäsi miinaan ja kaksi viimeistä törmäsivät miinaan ja lentokoneet viimeistelivät tuhon. Ainoastaan Yukikaze selvisi sodan loppuun asti.
Society for Psychical Research

Psyykillisen tutkimuksen seura (engl. The Society for Psychical Research, SPR) on Lontoossa Isossa-Britanniassa päämajaansa pitävä voittoa tavoittelematon järjestö. Se tutkii yliluonnollisia, maagisia, paranormaaleja ja okkulttisia ilmiöitä ja edistää ja levittää tietoa näistä asioista. Järjestön perusti vuonna 1882 joukko Trinityn yliopiston opettajia ja muita ajattelijoita: Edmund Gurney, Frederic William Henry Myers ja Henry Sidgwick ym.
Järjestöllä on noin 5500 jäsentä, ja sen tulot ovat 5,2 miljoonaa puntaa vuodessa. Seuralla ei ole yhtenäistä, järjestäytynyttä mielipidettä, vaan kaikki esitetyt mielipiteet ovat yksityisten jäsenien omia. Seura julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyviä lehtiä  Journal of The Society for Psychical Research (JSPR) sekä Paranormal Review (PR) ja epäsäännöllisesti ilmestyvää Proceedingsia sekä järjestää vuosittain mm. konferensseja.
Itä-Karjalan Kansanopisto

Itä-Karjalan Kansanopisto eli IKKO on Savonlinnan Punkaharjulla toimiva kansanopisto, joka perustettiin Laatokan rannalle Impilahden Viipulanniemeen 1906. Sieltä se siirtyi 1940 Punkaharjun Valoniemeen.
Opisto on panostanut voimakkaasti maahanmuuttajaväestön koulutukseen. Sen opetussisältöön kuuluvat suomen kielen ja suomalaisen kulttuurin linja, matkailu- ja kielilinja, lasten- ja kodinhoidon linja, viestintä- ja ilmaisutaidon linja sekä peruskoululinja kymppiluokkineen. Opisto antaa maahanmuuttajien ammatilliseen peruskoulutukseen valmistavaa valmennusta ja tarjoaa ammattitutkinto-opintoja asioimistulkeiksi, kotityö- ja siivousalalle, koululaisten aamu- ja iltapäivätoiminnan ohjaajaksi, hierojaksi ja maaseutumatkailun alalle.
Rautatientori

Rautatientorin historia

Tori on entistä merenpohjaa ja sen paikalla sijaitsi vielä 1800-luvulla Kluuvinlahti. Nykyisen torin paikalle kaavoitettiin jo 1800-luvun alkupuolella rakennuskortteli, mutta siihen ei ollut rakennettu mitään, ennen kuin se päätettiin jättää suureksi aukioksi, kun viereiseen kortteliin rakennettiin rautatieasema. 
Rautatientorilla harjoitettiin torikauppaa vuoteen 1929 saakka. Alkujaan siellä oli myyty halkoja ja puu­tavaraa, 1900-luvun puolella etupäässä puu­astioita, koreja ja käsitöitä. Myynti­kojut olivat pää­asiassa torin itäisellä, Mikon­kadun puoleisella laidalla
Myöhemmin Rautatientorille sijoitettiin linja-autojen päätepysäkkejä. Viimeisinä aikoina ennen kuin Helsingin metro vuonna 1982 otettiin käyttöön ja Itä-Helsingissä siirryttiin liityntäliikenteeseen, tori oli lähes kokonaisuudessaan bussien lähtölaiturialuetta. Nykyisin lähtölaiturialueena on vain torin länsiosa, kun taas torin keskiosa Ateneumin ja Kansallisteatterin kohdalla on palautettu jalankulkualueeksi, jossa on myös järjestetty monia yleisötapahtumia. Muutamana viime vuotena sinne on talvisin järjestetty pääsymaksullinen luistinrata.

Lähikorttelit

Torin itäpuolella on kaksiosainen, Kaisaniemenkadun aikoinaan halkaisema Kameeli-kortteli, jonka pohjoispuoliskon torinpuoleista julkisivua hallitsevat Mikonkatu 19, jossa toimii nykyisin Casino Helsinki ja Fennian talo Mikonkatu 17:ssä, joka oli alun perin maineikas ja aikanaan Helsingin hienoin hotelli Grand Hotel Fennia. Sittemmin talossa on toiminut usein aikansa menestysravintola, kuten Aseveliravintola, Vanha Iloinen Fennia, Uusi Iloinen Fennia, Cafe Metropol ja Ravintola Fennia. Nykyisin ravintolasali on liitetty kasinon tiloihin. Mikonkatu 17:n piharakennus purettiin 1988, ja sen tilalle valmistui 1998 elokuvateatteri Kinopalatsi. 
Kaisaniemenkadun kulmaa hallitsee pohjoispuolella entinen Nokian pääkonttoritalo Mikonlinna ja eteläpuolella Osuuspankkitalona toimineet Mikonkatu 11-13 ja Yliopistonkadun kulmassa Mikonkatu 9, joka rakennettiin vuonna 1929 Atlas-pankin pääkonttoriksi. Atlas-pankki joutui muun muassa kiinteistösijoitustensa vuoksi kuitenkin vararikon partaalle, ja se yhdistettiin jo vuoden 1929 lopussa Helsingin Osakepankkiin. Sen jälkeen pankkisalissa toimi vuosikymmeniä elokuvateatteri Rea. 1970-luvulla sali muutettiin Helsingin Osakepankin tietokonesaliksi ja 1990 rakennusliike Hakan asuntomyymäläksi. 1994 salissa avattiin ravintola Planet Hollywood Helsinki, jonka avajaisissa nähtiin muun muassa Renny Harlin, Geena Davis, Bruce Willis ja Sylvester Stallone. Tila on nykyisinkin ravintolana. 
Kaivokadun alla sijaitsevassa Asematunnelissa on runsaasti erilaisia liikkeitä, yhteys Rautatientorin metroasemalle sekä maanalaiset jalankulkutunnelit kauppakeskus Forumiin, keskustan Sokokseen, Rautatieasemalle ja City Centeriin (Makkaratalo).
Viktor Elm

Viktor Elm (s. 13. marraskuuta 1985) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa alankomaalaista AZ Alkmaaria.

Peliura

Elm teki aikuisten seurajoukkuedebyyttinsä vuonna 2004 liittymällä Falkenbergs FF -seuraan. Juniorivuosinaan hän edusti Johansfors IF:tä. Kaudella 2006 hän siityi Kalmar FF:n paitaan. Kalmarissa Elm nousi ruotsalaisen jalkapallomaailman tietoisuuteen ja oli avainroolissa Kalmarin noustessa kohti maan kärkeä. Kausi 2008 päättyi Elmin ja Kalmarin mestaruusjuhliin.
Kauden jälkeen Elm jätti Kalmarin ja siirtyi Alankomaiden pääsarjaseura SC Heerenveeniin. Elm edusti seuraa kolmen kauden ajan ja pääsi keväällä 2009 juhlimaan Alankomaiden cupin mestaruutta. Kausi 2009–2010 oli tilastojen valossa Elmin paras Heerenveenissä hänen urakoidessaan 28 liigaottelua, joissa syntyi viisi maalia. Kaudella 2010–2011 Elm putosi avauskokoonpanon vakiomiehistöstä. Elmin sopimus seuran kanssa päättyi kauteen 2011–2012, ja hän siirtyi Heerenveenistä AZ Alkmaariin.
A-maajoukkueessa Elm pelasi ensimmäisen ottelunsa 13. tammikuuta 2008 Yhdysvaltoja vastaan. Hän pelasi myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua.