google/wiki40b huggingface dataset:
Janne Öfverström

Ura

Öfverström on Karhu-Kissojen kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin Helsingin Jääkiekkoklubissa, jonka C-nuorten kapteenina Öfverström toimi kaudella 2006–2007. Hän oli tuolloin joukkueen paras pistemies sekä C-nuorten I-divisioonan runkosarjassa että SM-karsinnoissa. Kaudeksi 2007–2008 Öfverström palasi Karhu-Kissoihin, jonka B-nuorten II-divisioonajoukkueen paras maalintekijä hän oli 11 osumallaan.
Kaudeksi 2008–2009 Öfverström siirtyi Helsingin IFK:n B-nuoriin, joissa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 2009–2010 Öfverström voitti HIFK:n A-nuorten sisäisen jäähypörssin ja sijoittui koko A-nuorten SM-liigan jäähypörssissä viidenneksi. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kausi 2011–2012 päättyi A-nuorten Suomenmestaruuteen.
Öfverström teki kaudeksi 2012–2013 vuoden mittaisen sopimuksen Mestis-joukkue TuTon kanssa. Hän vietti suurimman osan runkosarjastaan kuitenkin lainalla sarjatasoa alempana Suomi-sarjajoukkue Salon Kiekkohaissa, jossa Öfverström pelasi 15 ottelua piste per peli -tahdilla. Hän pelasi loppukaudella TuTossa 12 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Öfverström oli Mestiksessä aluksi otsikoissa lähinnä pelikieltojensa vuoksi. Hän sai runkosarjan päätöskierroksella 9. helmikuuta 2013 vieraissa Vaasan Sportia vastaan pelatussa ottelussa 5+20-minuutin rangaistuksen päähän kohdistuneesta taklauksesta ja Öfverströmille asetettiin kolmen ottelun pelikielto. Palattuaan kaukaloihin neljännessä puolivälieräottelussa 19. helmikuuta 2013 vieraissa Heinolan Peliittoja vastaan hän sai taas jo ensimmäisessä vaihdossaan 5+20-minuutin rangaistuksen ryntäämisestä telottuaan Peliittojen Roope Westermanin. Öfverström sai kahden ottelun pelikiellon, mutta pelikieltojen jälkeen Öfverström kuului kuitenkin TuTon onnistujiin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Kaudeksi 2013–2014 Öfverström palasi vuoden mittaisella SM-liigasopimuksella Helsingin IFK:hon. Hän teki liigadebyyttinsä kauden toisessa ottelussa 15. syyskuuta 2013 vieraissa paikallisvastustaja Jokereita vastaan. Öfverström pelasi kauden aikana HIFK:ssa kaikkiaan 13 runkosarja- ja kaksi European Trophy -ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän vietti suurimman osan kaudestaan kuitenkin lainalla HC Keski-Uusimaassa, jonne Öfverström jäi lopulta loppukaudeksi lainalle. Kaudella 2014–2015 Öfverström ei pelannut otteluakaan loukkaantumisen vuoksi. Kaudella 2015–2016 hän palasi kaukaloihin ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaaseen.
Robbie Kruse

Seurajoukkueura

Brisbane Roarissa ammattilaisuransa aloittanut Kruse siirtyi Eurooppaan vuonna 2011, saksalaisen Fortuna Düsseldorfin riveihin. Hän oli mukana, kun joukkue nousi Bundesliigaan kaudeksi 2012–2013. Fortunan pudottua sarjasta Kruse siirtyi Bayer Leverkuseniin. Hän iski heti debyytissään kaksi maalia Mainz 05:tä vastaan. Aikanaan Bayer Leverkusenissa Kruse on kärsinyt paljon loukkaantumisista, eikä näin ollen ole pelannut paljoa.

Maajoukkueura

Kruse on edustanut maataan nuorten maajoukkueissa. Hän teki debyyttinsä Australian jalkapallomaajoukkueessa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2011. Kruse teki myös kisoissa ensimmäisen maaottelumaalinsa Užbekistania vastaan. Australia sai kisoissa lopulta hopeaa. Hän kuului joukkueen vakiomiehistöön vuoden 2014 MM-kisojen karsinnoissa, mutta ei loukkaantumisen takia kuulunut joukkueeseen itse kisoissa. Kruse voitti Australian kanssa kultaa vuoden 2015 Aasian-mestaruuskilpailuissa pelaten turnauksessa Australian kaikissa kuudessa ottelussa tehden yhden maalin.
Elna Wichmann

Elna Maria Wichmann (s. von Zweygberg, 13. syyskuuta 1877 Jyväskylä – 22. toukokuuta 1924 Jyväskylä) oli suomalainen musiikkikirjailija. Wichmann kirjoitti kolmiosaisen teossarjan merkittävistä säveltäjistä.
Wichmannin vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja, hovineuvos Adolf Wilhelm von Zweygberg (1833–1917) ja Augusta Sofia Rehnström (1840–1916). Molemmat vanhemmat olivat musikaalisia, ja perheen kaikki lapset harrastivat musiikkia. Wichmannin veli Lennart oli konserttisellisti ja sellonsoiton professori.
Jevhen K. Tymtšenko

Jevhen Kostjantynovytš Tymtšenko (ukr. Євген Костянтинович Тимченко; alias: Bohun 27. lokakuuta 1866 Pultava – 22. toukokuuta 1948 Kiova) oli ukrainalainen kielitieteilijä, kääntäjä, akateemikko ja Neuvostoliito tiedeakatemian jäsen vuodesta 1929.
Tymtšenko kirjoitti muun muassa Ukrainan kielen oppikirjoja. Tekijä ensimmäinen käännös oli ukrainankielinen Kalevala.
Hannele Rubinstein

Hannele Rubinstein (o.s. Kaila, 26. lokakuuta 1949 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja. Rubinstein on työskennellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, lisäksi hän on ohjannut ja käsikirjoittanut muutamia televisiotuotantoja. Hänen taiteelliseen toimintaansa lukeutuu myös dramatisointeja ja käännöstehtäviä.

Elämä ja ura

Hannele Rubinstein syntyi kirjailija Osmo Kailan ja voimistelunopettaja Leena Lehtosen perheeseen. Hänen opintoihinsa kuuluu teatteritaiteen ohella muun muassa graafista suunnittelua. Työskenneltyään lyhyen aikaa Steinerkoulun opettajana Rubinstein toimi graafikkona vuosina 1974–1981. Vuosina 1986–1988 hänellä oli pesti Yleisradion TV1:ssä ja vuosina 1993–1995 kiinnitys Kotkan kaupunginteatteriin.
Rubinsteinin teatteriohjauksia ovat muun muassa Loistava Josef, Eteisiin ja kynnyksille - kumpainenkin Helsingin Kaupunginteatterissa - sekä Torakkamessu ja Neito kulkee vetten päällä Tampereen Työväen Teatterissa. Rubinstein on työskennellyt niin ikään Kajaanin kaupunginteatterissa ja Jyväskylän kaupunginteatterissa, jossa hän ohjasi suomalaisen klassikkonäytelmän Särkelä itte. Kotkan kaudellaan Rubinstein ohjasi muun muassa Henrik Ibsenin klassikkodraaman Nukkekoti ja suomalaisen musiikkinäytelmän Balladi Rosvo-Roopesta.
Rubinsteinin uran myöhempiä ohjaustehtäviä ovat muun muassa englantilaisen Michael Fraynin komedia Ei ketään kotona (Noises Off) Seinäjoen kaupunginteatterissa ja irlantilaisen Brian Frielin draama Elonkorjuujuhla (Dancing at Lughnasa) Kuopion kaupunginteatterissa.
Hannele Rubinstein avioitui Amos Rubinsteinin kanssa 1975. Liitto päättyi eroon 1983, jolloin hän avioitui muusikko Petri Tiilin kanssa. Pariskunta on tehnyt taiteellista yhteistyötä muun muassa Kotkan kaupunginteatterissa näytelmässä Adrian Molen salainen päiväkirja. Hannele Rubinsteinilla on tytär Riina (s. 1976).
Ginnifer Goodwin

Ura

Goodwin syntyi Memphisissä, Tennesseessä. Hän on valmistunut Bostonin yliopistosta. Uransa alkupuolella hän esiintyi muun muassa yhdessä Kova laki -sarjan jaksossa ja elokuvassa Mona Lisa Smile. Hän näytteli televisiosarjassa Ed vuosina 2001–2003. 
Goodwin saavutti mainetta esitettyään Johnny Cashin ensimmäistä vaimoa Viviania elokuvassa Walk the Line. Hän näytteli Margene Heffmania televisiosarjassa Big Love vuosina 2006–2011. Goodwinilla oli pääosa elokuvassa Jätä se! vuonna 2009. Vuosina 2011–2018 hän on esiintynyt sarjassa Olipa kerran.

Yksityiselämä

Ginnifer Goodwin on seurustellut Olipa kerran -sarjan vastanäyttelijänsä Josh Dallasin kanssa vuodesta 2011. He menivät naimisiin huhtikuussa 2014 ja heidän ensimmäinen lapsensa syntyi toukokuussa. Kesäkuussa 2016 he saivat toisen lapsen.
Olipa kerran -sarjan toinen näyttelijä Jennifer Morrison on Goodwinin pitkäaikainen ystävä.
Vézelay

Vézelay [vezlɛ] on kunta itäisessä Ranskassa Burgundi-Franche-Comtén hallintoalueella Yonnen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 435. Se kuuluu departementissaan Joux-la-Villen kantoniin Avallonin arrondissementissa. Vézelay sijaitsee noin 50 kilometriä departementin pääkaupungista Auxerresta eteläkaakkoon.
Kunnassa sijaitsee Unescon maailmanperintöluetteloon liitetty Vézelayn apottiluostari.
Vézelay kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Alessandro Marchetti

Alessandro Marchetti (Corissa, 1884 - Sesto Calendessa, 5. joulukuuta 1966 ) oli italialainen lentokonesuunnittelija.
Hän suunnitteli mm. Savoia-Marchetti SM.79, Savoia-Marchetti S.M.81, Savoia-Marchetti S.M.82, Savoia-Marchetti S.M.84 ja Savoia-Marchetti S.55 X -lentokoneet.
Otto Donner (nuorempi)

Otto Donner (junior) (3. elokuuta 1871 Helsinki – 12. heinäkuuta 1932 Espoo) oli suomalainen mesenaatti ja taiteenharrastaja. Hänen isänsä oli senaattori prof. Otto Donner.
Valmistuttuaan filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1894 Donner jatkoi matematiikan opintoja ulkomailla.  Suomalais-ugrilaisen seuran aloitteesta hän teki tutkimusmatkan Keski-Aasiaan ja Mongoliaan yhdessä etnologi H.J. Heikelin ja valokuvaajan tehtäviä hoitaneen paroni Carl Munckin kanssa. Donnerin tehtävänä oli huolehtia tähtitieteellisista ja fysikaalisista tutkimuksista. Matkasta hän kirjoitti kuvauksen Resa i Central-Asien 1898.
Otto Donner oli monipuolisesti kiinnostunut tieteestä ja taidekulttuurista. Perimänsä suurehkon omaisuuden turvin hän saattoi antautua harrastuksilleen. Ystäväänsä Akseli Gallen-Kallelaa hän tuki vuonna 1901 merkittävällä rahasummalla, minkä ansiosta Gallen-Kallela saattoi toteuttaa ideansa suuresta freskosta Kullervon sotaanlähtö Vanhan Ylioppilastalon musiikkisaliin Helsingissä. Samana vuonna hän ryhtyi rahoittamaan kulttuurilehti Ateneumin julkaisemista maksamalla sen painokustannukset.
1900-luvun alussa Donner hankki Ruovedeltä läheltä Gallen-Kallelan erämaa-ateljeeta "Kalelaa" yli sadan hehtaarin suuruisen tilan. Siihen kuuluneelle Pääskyvuorelle hän halusi rakennuttaa graniittisen kivilinnan, jonka jugendtyyliset piirustukset hän oli tilannut Gallen-Kallelalta. Perhesyistä johtuen hän joutui kuitenkin luopumaan ”Pääskynlinnan” rakennuttamisesta.  Sen sijaan Donner rakennutti perheelleen veljensä Uno Donnerin tuolloin omistaman Espoonkartanon alueesta erotetulle tontille kansallisromanttisen hirsitalon, jolle antoi nimen ”Holken”.
Otto Donner junior oli 6.3.1902 lähtien naimisissa ranskalaissyntyisen Valentine Bardyn (1864–1955) kanssa. Heidän lapsenlapsiaan oli säveltäjä Henrik Otto Donner.
Rose of England

Rose of England (suom. Englannin ruusu) on englantilainen isänmaallinen laulu, jonka on tehnyt walesilainen säveltäjä Ivor Novello vuonna 1937. Kappaleen on levyttänyt muun muassa Vera Lynn. Kukka, johon sanoitus viittaa on yksi Englannin heraldisista symboleista nimeltä Tudor-ruusu. 
Näyttelijä Patricia Routledge lauloi kappaleen eräässä Pokka pitää -sarjan jaksossa.
Yinghuo-1

Yinghuo-1 (萤火|t=螢火) eli Tulikärpänen oli Kiinan mikrosatelliitin kokoinen Mars-luotain, jonka tarkoitus oli siirtyä Marsin kiertoradalle venäläisen Phobos-Grunt-luotaimen kyydissä.  Aluksen nimi liittyi Marsin muinaiseen kiinalaiseen nimeen 荧惑|t=熒惑. Se oli Kiinan ensimmäinen Mars-luotain.  Phobos-Grunt ja Yinghuo-1 saapuivat Baikonuriin 17. lokakuuta 2011. Phobos-Gruntin epäonnistuessa lähteä Maan kiertoradalta kohti Marsia, luotain tuhoutui Maan ilmakehässä Phobos-Gruntin mukana tammikuussa 2012.
Aluksen massa oli 110 kg, se sähköteho oli 90–180 W. Sen radioantennin halkaisija oli 950 mm ja se toimi S-kaistalla 12 W lähetysteholla. Alus oli kolmiakselistabiloitu. Se öli määrä käyttää ESAn ja Venäjän suuria radioantenneja. 
Aluksen suunniteltiin saapuvan Marsin luo lokakuussa 2012. Yinghuo-1 olisi jäänyt kiertämään Marsia radalle, jonka koko olisi ollut 800 × 80,000 km ja inklinaatio  5°. Alus toimisi yhden Marsin vuoden eli kaksi maan vuotta. 
Aluksen tarkoituksena oli tutkia Marsin kaasukehää, plasmaa ja magneettikenttää.   Aluksessa oli viisi tiedeinstrumenttia, mm. kaksi kameraa.
Anton August Heinrich Lichtenstein

Anton August Heinrich Lichtenstein (25. elokuuta 1753 Helmstedt – 17. helmikuuta 1816 Helmstedt) oli saksalainen eläintieteilijä, Martin Lichtensteinin isä.
Anton Lichtensteinin oppiarvo oli teologian ja filosofian tohtori, hän oli itämaisten kielten professori, ja vuodesta 1782 lähtien Hampurin Gelehrtenschule des Johanneums'in rehtori. Vuosina 1794–1796 hän toimi Hampurin yleisen kirjaston kirjastoapulaisena ja johtajana 1796–1798. Vuonna 1798 hänet nimitettiin Helmstedtin yliopiston professoriksi.
Lichtenstein julkaisi teokset Catalogus Rerum Naturalium Rarissimarum (1793) ja Catalogus Musei zoologici ditissimi Hamburgi (1796), ja oli myötävaikuttamassa Johann Friedrich Wilhelm Herbstin teoksen Natursystem der ungeflügelten Insekten (1797) julkaisemisessa.
Lichtensteinin nimeämiä uusia lintulajeja olivat hopeakurki (Anthropoides paradiseus), täpläotsatikkanen (Dendropicos namaquus), haaramehiläissyöjä (Merops hirundineus) ja veritikka (Veniliornis sanguineus).
Jokin ihmisessä (elokuva)

Arviot

Inkeri Lius (Suomen Sosialidemokraatti) esittää aikalaisarviossaan pahoittelunsa siitä, että tekijät joutuvat kärsimään ankarasta 30 prosentin verosta, vaikka hän ruotiikin elokuvaa kriittisesti toteamalla muun muassa, että sen 'moraalittomat' kohtaukset vaikuttavat voimakkaammin kuin alkuperäisessä novellissa. Kriitikoiden yleinen linja olikin, ettei elokuva ole onnistunut.
Tarkas saa kuitenkin kiitosta elokuvallisten keinojen taitajana (Ywe Jalander, Vapaa Sana), samoin kuvaaja: "- - karun realistista tyyliä noudatteleva elokuva [kuuluu] kotimaisessa tuotannossamme huippuluokkaan" (Modest Savtschenko, Työkansan Sanomat).
Eräs myöhempi kriitikko luonnehtii elokuvaa kunnianhimoiseksi melodraamaksi, jonka päähenkilöt ovat poikkeuksellisen moderneja ja ristiriitaisia, toinen taas aidoksi film noir -elokuvaksi, synkäksi rikosfilmiksi. Vuorosanat lähentelevät sietokyvyn rajaa, mutta miespääosan näyttelijä Jussi Jurkka on oikealla tavalla mysteeri.
Christine Schäfer

Christine Schäfer (s. 3. maaliskuuta 1965) on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. 
Schäfer pääsi Berliinin taideyliopistoon ja opiskeli sittemmin pääopettajanaan pitämänsä Ingrid Figurin sekä Arleen Augerin ja Aribert Reimannin johdolla. Hän osallistui myös Dietrich Fischer-Dieskaun ja Sena Jurinacin pitämille mestarikursseille. Schäfer teki resitaalidebyyttinsä Berliner Festspielessä vuonna 1988 tulkitsemalla Reimannin laulusarjan Nacht-Räume. Hän on sittemmin laulanut muiden muassa Gächinger Kantorein, Windsbacher Knabenchorin, Stuttgarter Hymnus-Chorknabenin, RIAS Kammerchorin, Kölnin kamariorkesterin, Amsterdam Sinfoniettan ja Musica Antiqua Kölnin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa Schäfer on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Seiji Ozawa, Charles Mackerras, Uwe Gronostay, Wolfgang Schäfer, Leopold Hager, Nikolaus Harnoncourt, Simon Rattle ja Helmuth Rilling.
Oopperadebyyttinsä Schäfer teki vuonna 1991 Papagenan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilussa Brysselin La Monnaiessa. Pian hän esitti myös Paminan roolin saman teoksen esityksessä Salzburgissa. Lisäksi hänet nähtiin Zerlinan roolissa Don Giovannissa ja Gildan roolissa Giuseppe Verdin Rigolettossa Bernissä sekä Alban Bergin Lulun nimiroolissa Innsbruckissa Brigitte Fassbaenderin lavaohjauksella.
Yhdysvaltain-debyyttinsä Schäfer teki San Franciscon oopperassa sen Strauss-festivaalin aikana vuonna 1993. Silloin hän esiintyi Sophiena Ruusuritarissa ja Zdenkana Arabellassa Houston Grand Operassa Christoph Eschenbachin johtamissa esityksissä. Metropolitan-oopperan-debyyttinsä New Yorkissa hän teki kaudella 2000–2001. Erään arvostustaan lisänneen esiintymisen hän teki Peter Mussbachin kiistellyssä Lulun tuotannossa Salzburger Festspielessä vuonna 1995. Hän palasi festivaalille kaksi vuotta myöhemmin, tällä kertaa Konstanzen roolissa Mozartin Ryöstö Seraljista -teoksessa. Muita rooleja, joissa Schäfer on esiintynyt, ovat olleet Gaetano Donizettin Lucia di Lammermoorin nimirooli, Elisa Il re pastoressa (Mozart), Tytania Kesäyön unelmassa (Britten), Infantin Der Zwergissä (Zemlinsky) ja Zerbinetta Ariadne auf Naxosissa (R. Strauss). Hän on esiintynyt myös Reimannin oopperassa Bernarda Albas Haus.
Schäferiä kuullaan useilla levyillä Graham Johnsonin Schubert-sarjassa Hyperion Recordsilla. Samalla levy-yhtiölle hän levytti Johnsonin kanssa sooloresitaalin Robert Schumannin lauluista.
Pehr Brandell

Pehr Brandell (1781 Piitime — 1841 Ullånger) oli lukijalaisliikkeeseen kuulunut ruotsalainen pappi.

Elämä

Brandell lähti kotoaan 19-vuotiaana isänsä kuoltua. Hän teki töikseen postin kantoa, kunnes pestautui rengiksi. Vuonna 1802 hän koki ensimmäisen herätyksen eräässä tanssitilaisuudessa, jonka jälkeen hän alkoi varoitella tansseista myös tovereitaan. Vuonna 1806 hän kirjautui Piitimen triviaalikouluun. Rahavaikeuksien takia hän oli lopettaa koulun, mutta sai koulun rehtorilta taloudellista apua. 
Brandell vihittiin papiksi vuonna 1812 Högsjöhön. Vuonna 1817 hänet siirrettiin papiksi Noraan, jossa hän toimi yli 20 vuotta. Hän koki hengellisen murroksen todennäköisesti ensimmäisinä pappisvuosinaan. Ångermanlannissa tapahtui vuosina 1819–1823 lukijalaisuuden nopea leviäminen. Herätys kasvoi voimakkaasti ja laajeni. Brandellin saarnoja ei ole säilynyt jälkipolville, sillä hän ei kirjoittanut saarnojaan. Juuri Noran kirkosta, jossa Brandell vaikutti, tuli Ångermanlannin keskeisin pyhäkkö. Noran kirkkoon mahtui yli 2 000 sanankuulijaa, ja kirkko tuli usein Brandellin saarnatessa ääriään myöten täyteen, kaukaakin tulleista kuulijoista.
Brandellin apulainen, pastori Pehr Eric Bylund kirjoittaa vuosista 1823–1826 seuraavaa: ”Silloin hänen luonaan virtasi lakkaamatta autuutta etsiviä ihmisiä. Useita päiviä aamusta iltaan jonotti ihmisiä, jotka vanginvartijan tavoin kysyivät: Mitä minun pitäisi tehdä jne.”
Lapin Mariana tunnettu lappalaisnainen löysi elävän uskon juuri Brandellin avulla. Lars Levi Laestadius tapasi Lapin Marian Åselessa vuonna 1844. Laestadius ei todennäköisesti tavannut Brandellia ennen tämän kuolemaa.
Kotikirkko Risteyspaikka

Toimintamuodot

Toimintamuotoina ovat viikoittaiset jumalanpalvelukset, lapsi- ja nuorisotyö, pienryhmät ja solutoiminta, opetus- ja julistustoiminta, esirukous- ja sielunhoitotyö sekä lähetystyö Filippiineillä ja Indonesiassa GNN ry:n ja Hosea ministryn kautta. Ylistysmusiikilla on tärkeä osuus seurakunnan tilaisuuksissa. Seurakunnan tilaisuudet pidetään Paloheinässä, Paloheinäntie 9:ssä. Seurakunnan päätilaisuudet järjestetään sunnuntaisin klo 17.

Johto

Seurakunnan vastaavana pastorina on toiminut Kim Autero (vuoteen 2010 saakka), tämän jälkeen seurakuntaa on johtanut ns. johtoryhmä, johon kuuluvat Kalervo Dansk, Markku Reis ja Timo Hartikainen (tilanne v. 2016).
Townsend Coleman

Biografia

Coleman syntyi New Yorkissa, mutta vietti nuoruutensa Coloradossa ja Ohiossa. Opiskeltuaan Coloradon yliopistossa arkkitehtuuria ja teatteria, Coleman palasi takaisin Ohioon pyrkiäkseen radion pariin. Lopulta hän työskenteli 1970-luvun lopulla Clevelandin radioaseman WGCL DJ:nä ennen siirtymistään ääninäyttelijäksi.

Ääninäyttelijänä

Täytettyään 30 vuotta Coleman kertoi saaneensa tarpeeksi radiossa työskentelystä ja pyrki näyttelijäksi. Hän muutti perheineen Hollywoodiin vuonna 1984 ja käytti hyväksi kokemustaan radion parissa ja sai noin viikon sisällä agentin joka oli erikoistunut ääninäyttelemiseen mainoksissa ja animaatioissa. Sittemmin Coleman koe-esiintyi 1980-luvun suosituun animaatiosarjaan Tarkastaja Gadgetiin, jossa hän ääninäytteli sarjan toisella tuotantokaudella. Vuotta myöhemmin Coleman sai kuitenkin pidempi aikaisen ääniroolinsa Turtles – mutanttikilpikonnat -animaatiosta, jossa hän oli yhdeksän vuoden ajan. Sarjaan Coleman päätyi näyttelemässään Fragglit animaatiosarjassa, jossa sarjan ääniohjaajan oli saanut tehtäväkseen olla mukana tulevassa Turtles-sarjassa. Hän suostutteli Colemania koe-esiintymään sarjaan. Coleman koe-esiintyi Raphaelin, Leonardon ja Michelangelon rooleihin. Pian sen jälkeen Coleman kutsuttiin takaisin saatuaan roolin sarjasta, mutta vasta viime hetkillä he päättivät Colemanin äänittävän Michelangeloa Leonardon sijasta, joka puolestaan meni Cam Clarkelle. Aluksi animaatiosarjat olivat vain väliaikaisia Colemanille, joka etsi samaan aikaan teatteriagenttia ja esiintyi muun muassa televisiomainoksissa. Ääninäytteleminen kuitenkin vei voiton huomattuaan ihmisten olleen koe-esiintymistilaisuuksissa huomattavasti ystävällisempiä, kuin teatterin parissa.
Samaan aikaan 1990-luvun alusta lähtien Coleman teki myös kuulutuksia The Tonight Show with Jay Leno, Saturday Night Live ja Late Night with Conan O'Brien ohjelmiin ja mainosjuontoja NBC:lle.
1990-luvulla hän sai Annie-ehdokkuuden The Tick -animaatiosarjasta, jonka jälkeen Coleman on toiminut enemmän vierailevissa äänirooleissa animaatiosarjoissa, kuten Hämähäkkimies, Animaaniset, Äly ja Väläys, Teräsmies, Batman of the Future ja Transformers: Animated.
Eaux-Bonnes

Eaux-Bonnes on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 435 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Eaux-Bonnesin pinta-ala on 39 neliökilometriä. Kunnan alueella sijaitsee Gouretten talviurheilukeskus.
Hasse Mild

Hans (Hasse, Tjalle) Mild (31. heinäkuuta 1934 – 23. joulukuuta 2007 Tukholma) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi myös jalkapalloa ja jääpalloa. Mild saavutti olympiahopeaa vuonna 1964 ja valittiin vuonna 1963 Tukholman maailmanmestaruuskisoissa tähdistökentälliseen. Jalkapallossa hän sai vuonna 1964 Kultapallon (Guldbollen) Ruotsin parhaana pelaajana. Huippuaikoinaan hän edusti Djurgårdenia.
Jia Sidao

Jia Sidao (perint.: 賈似道; Wade-Giles: Chia Ssu-tao, 1213 – 1275) oli Kiinan Eteläisen Song-dynastian kansleri dynastian loppuvuosina 1259–1275. Hänen siskonsa oli keisari Lizongin jalkavaimo, mistä oli poliittista hyötyä Jian uralle. Mongolien hyökkäykset johtivat Song-dynastian päättymiseen vuonna 1279, ja sitä ennen kiinalaiset hävisivät ratkaisevia taisteluita muun muassa Xiangyangissa ja Wuhussa. Sotilaalliset tappiot sekä epäonnistunut maareformi ja keisarillisen hovin sisäiset juonittelut heikensivät Jian valtaa, ja hänet surmattiin vuonna 1275.
Stagnaatio

Taloudellinen stagnaatio tai taloudellinen pysähtyneisyys (usein kutsutaan yksinkertaisesti stagnaatioksi tai pysähtyneisyydeksi, myös sekulaarinen stagnaatio) on pitkä-aikainen jakso jolloin taloudellinen kasvu on hidasta. Taloudellinen kasvu mitataan tavallisesti BKT:n kasvun perusteella. Joidenkin määritelmien mukaan hitaalla kasvulla tarkoitetaan kasvua joka on hitaampaa kuin potentiaalinen kasvu jonka makrotalouden asiantuntijat ovat ennustaneet. Toisten määritelmien mukaan kasvu, joka on vähemmän kuin 2-3% vuodessa on merkki stagnaatiosta.
Termillä on negatiivinen sävy, mutta hidas taloudellinen kasvu ei aina ole epäonnistuneen talouspolitiikan syytä. Potentiaalinen kasvu voi hidastua esimerkiksi jonkin katastrofin, tai maantieteellisen syyn takia.
Taloudellista stagnaatiota käsittelevät teoriat juontavat juurensa 1930-luvun lamasta ja se yhdistettiin varhaiseen keynesiläiseen taloustieteeseen ja Harvardin yliopiston taloustieteen professoriin Alvin Hanseniin.
Larry Summers popularisoi sekulaarinen stagnaatio -käsitteen uudelleen vuonna 2013 IMF:n konferenssissa pitämässään puheessa.