google/wiki40b huggingface dataset:
Strata 950

Strata 950 on hydraulinen kaivosteollisuuden käyttämä pystyporauslaitteisto, jonka on kehittänyt australialainen RUC Cementation Mining Contractors -yhtiö. Se voi porata tuhanteen metriin asti.
Strata 950 käyttää kaksisuuntaista porausmenetelmää, jossa porataan ensin ylhäältä päin pilottireikä ja sen jälkeen
akseliin kiinnitetään koneeseen päin vetäen leikkaava eli ns. reaming pull -porauspää. Pilottireikää porataan 0-68 kierrosta minuutissa 69 tonnin voimalla ja tuotantoreikää vetäen porattaessa kierrosluku on 0-9 kierrosta minuutissa 950 tonnin voimalla. Porareikää voidellaan ja jäähdytetään vedellä, jota kuluu 35 litraa sekunnissa.
Strata 950 on valmistajan toiseksi suurin malli. Strata 850 on lajissaan suurin vastaavanlainen laite. 
Poraa käytettiin   Chilen 2010 kaivosonnettomuudessa‎ pelastustunneli "A":n tekemisessä. Strata 950 ehti 598 metrin syvyyteen (85% tavoitesyvyydestä 702 metriä), kun Schramm T130XD-poralla tehty  tunneli "B" pääsi perille. Pelastustunneli "C" oli tällöin 372 metrissä poralla RIG-421.
Efesoksen Artemis

Efesoksen Artemis oli yksi muoto Artemis-jumalattaren ilmentymistä. Häntä palvottiin Efesoksen suuressa Artemiin temppelissä. Siinä, missä Artemis oli alun perin neitsyt, oli Efesoksen Artemis jo metsästyksen jumalattaren asemesta hedelmällisyyden jumalatar. Tähän johtopäätökseen on tultu siitä, että löytyneistä Artemisen kuvista, joissa oli vyötäröllä kohoavia ulokkeiden uskottu kuvaavan naisen rintoja, ne muistuttavatkin sonnin kiveksiä.
Efesoksen Artemista kuvataan Raamatussa Apostolien teoissa. Paavalin saavuttua Efesokseen hänen vastustajansa pyrkivät kärjistämään ristiriitaa saadakseen aikaan levottomuuden, johon roomalaisen sotaväen olisi pitänyt puuttua. Tilanne kuitenkin raukeaa, ja Paavali kutsuu opetuslapsensa koolle ja siirtyy Makedoniaan.
Efesoksen Artemiin temppeliin meno oli naimisissa olevilta naisilta kielletty.
Claudius Hedman

Claudius Hedman (1680–1765) oli ruotsalaissyntyinen pappi, joka oli vuodesta 1712 Tukholman Klaran seurakunnan kappalainen. Hänet siirrettiin 1720 Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherraksi. Hän oli lääninrovasti Suupohjassa ja Vaasan koulun tarkastaja. Hän oli vuosina 1726–1751 kuusi kertaa valtiopäivillä ja vuonna 1751 myös sekreettivaliokunnassa. Hän kokosi suomalaisen sanakokoelman, jota Daniel Juslenius käytti 1745 julkaisemansa Finsk orda-boks försök -sanakirjan pohjana.
IAAF:n yleisurheilufinaali

IAAF:n yleisurheilufinaali (IAAF World Athletics Final) oli vuosittainen, kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n järjestämä, huippuyleisurheilun kesäkauden päättänyt kaksipäiväinen tapahtuma. Se korvasi vuonna 2003 IAAF:n Grand Prix -finaalin.
Kun edeltäneeseen GP-finaaliin valittiin urheilijat ainoastaan kesän GP-kilpailujen menestyksen perusteella, oli yleisurheilufinaalin valintakriteerinä urheilijan sijoitus IAAF-ranking-listalla. Ranking-listalta alle 800 metrin matkoilta seitsemän ja sitä pitemmiltä matkoilta 11 korkeimmalle sijoitettua urheilijaa pääsivät suoraan mukaan kilpailuun. Lisäksi järjestäjä saattoi myöntää villejä kortteja urheilijoille, jotka syystä tai toisesta eivät olleet ranking-listan aivan kärkipäässä.
Kilpailu järjestettiin kolmella ensimmäisellä kerralla Monacossa muilta osin, mutta moukarinheitto kisattiin Szombathelyssa, Unkarissa viikkoa aikaisemmin, koska Monacon Stade Louis II -stadion oli liian pieni moukarinheittokilpailuille. Vuosina 2006–2008 finaali järjestettiin Stuttgartissa. Vuoden 2009 finaali järjestettiin Thessalonikissa Kreikassa.
Finaalissa jaettiin rahapalkintoja. Kunkin lajin voittaja kuittasi 30 000 Yhdysvaltain dollaria, ja pitkien juoksumatkojen loppupäähän sijoittuneetkin vielä tuhat dollaria. Maailmanennätyksestä maksettiin 100 000 dollarin bonus.
Sulkujärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146,1 metriä mpy.
Clarence Seedorf

Ura

Seedorf oli jo teini-ikäisenä 1990-luvun puolivälissä Ajaxin runkopelaajia. Hän pelasi oikealla laidalla Ajaxin voittaessa Mestarien liigan vuonna 1995. Ajaxista hän siirtyi Sampdorian kautta Real Madridiin, missä oli joukkueen avainhahmoja mestaruusvuonna 1997, sekä voittaessaan joukkueen riveissä Mestarien liigan toisen kerran, 1998. Kaudella 1999–2000 hän siirtyi Realista Milanon Internazionaleen, ja sieltä parin kauden jälkeen paikallisvihollisen Milanin joukkueeseen, missä voitti Italian cup -mestaruuden sekä urallaan neljännen kerran Mestarien liigan vuonna 2007. Samana vuonna Milan voitti myös UEFA Super Cupin ja 2004 Serie A:n mestaruuden.
30. kesäkuuta 2012 10 kauden ajan milanolaisjoukkuetta edustaneen Seedorfin ilmoitettiin siirtyvän seuraavaksi kaudeksi Brasiliaan, Botafogon joukkueeseen. Sopimus kattaa kaksi vuotta.
Alankomaiden maajoukkueessa Seedorf on pelannut yli kahdeksankymmentä ottelua ja tehnyt 11 maalia. Marco van Bastenin valmentajakaudella Seedorf jäi aluksi maajoukkueringin ulkopuolelle, mutta vakiinnutti hyvien peliesitysten myötä paikkansa uudelleen. Seedorf lopetti maajoukkueuransa vuonna 2008.
Pelaajauransa Seedorf lopetti 37-vuotiaana tammikuussa 2014, kun AC Milan palkkasi hänet päävalmentajaksi.  Seedorf ei juurikaan saanut Milanin peliesityksiä kohenemaan ja joukkue jäi lopulta liigassa kahdeksanneksi ja europelien ulkopuolelle. Seurajohto erotti Seedorfin kesäkuun alussa. 
Heinäkuussa 2016 Seedorfin valmennusura jatkui Kiinan ykkösliigassa Shenzhenin päävalmentajana. Seedorf ei onnistunut luotsaamaan Shenzheniä Kiinan pääsarjaan ja sai kauden jälkeen tehdä tilaa Sven-Göran Erikssonille.
Helmikuussa 2018 Seedorfista tuli Primera Divisiónin putoamiskamppailuun juuttuneen Deportivo de La Coruñan päävalmentaja.  Pesti kesti kolme kuukautta. Elokuussa 2018 Seedorf kutsuttiin valmentamaan Kamerunin maajoukkuetta
E pluribus unum

E pluribus unum on Yhdysvaltain vaakunassa esiintyvä latinankielinen fraasi. Se tarkoittaa 'monesta yksi'.
Lausepartta ehdotti Yhdysvaltain kongressille alun perin vuonna 1776 asetettu komitea, mutta se hyväksyttiin vasta vuonna 1782. Lause symboloi Yhdysvaltain osavaltioiden muodostamaa liittoa. Fraasia voidaan pitää myös vertauskuvallisena ilmaisuna siirtolaisten sulatusuunille.
E pluribus unum oli Yhdysvaltain epävirallinen tunnuslause vuoteen 1956 asti, jolloin se korvattiin lauseella "In God We Trust". E pluribus unum on lyöty myös kolikkoihin vuodesta 1795 alkaen.
Herschel Walker

Herschel Junior Walker (s. 3. maaliskuuta 1962, Wrightsville, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Ammattilaisurallaan Walker edusti kuutta eri seuraa, ja hänet valittiin kahdesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Walker on vuoden 1982 Heisman Trophy -voittaja. Yliopistojalkapalloa hän pelasi Georgian yliopiston joukkueessa.

Muuta

Walker on parhaimmillaan juossut 100 metriä 10,32 sekunnissa. Hän oli kilpailijana Diilin amerikkailaisen version kahdeksannella tuotantokaudella, jonka voitti koomikko Joan Rivers.
Kurt Daluege

Kurt Daluege (15. syyskuuta 1897 – 24. lokakuuta 1946) oli toisen maailmansodan aikaan natsi-Saksan SS-upseeri (saks. SS-Oberstgruppenführer), Valtakunnan pääturvallisuusvirasto RSHA:n korkea-arvoinen johtaja ja poliisijoukkojen kenraalieversti. Daluege toimi Böömin ja Määrin protektoraatin kuvernöörinä saksalaisten miehittämässä Tšekkoslovakiassa.

Sukutausta ja nuoruusaika

Kurt Daluege syntyi preussilaisen virkamiehen perheeseen pienessä Ylä-Sleesian kaupungissa Kreuzburgissa.

Ensimmäinen maailmansota ja Freikorps

Daluege liittyi Saksan armeijaan 1916 ja palveli 7. Garde-West-rykmentissä. Palvellessaan ensimmäisen maailmansodan aikana länsirintamalla Daluege haavoittui useita kertoja. Hän sai sotapalvelustaan useita kunnianosoituksia.
Sodan jälkeen Daluege ei monien muiden tavoin sopeutunut siviilielämään. Hän toimi johtajana kotiseutunsa Ylä-Sleesian veteraanien sotilaallisessa Selbstschutzes Oberschlesienin (SSOS)-järjestössä (suom. Ylä-Sleesian suojeluskunta), ja otti osaa taisteluun puolalaisia vastaan. Vuonna 1921 Daluegesta tuli Roßbachin Freikorpsin aktiivinen jäsen, samalla kun hän opiskeli insinööriksi Berliinin teknillisessä yliopistossa.

Ura kansallissosialistisessa puolueessa

Kaksi vuotta myöhemmin 1923 Daluege liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja 1926 puolueen SA:han, jolloin Daluegesta tuli aluejohtaja (saks. Gauleiter) Joseph Goebbelsin varamies, Berliinin aluejohtaja ja puolueen aluejohtajan varamies. Heinäkuussa 1930 hän liittyi Adolf Hitlerin toivomuksesta puolueen taistelujärjestö SS:ään, jolloin hänestä tuli arvoltaan SS-Oberführer. Hänen päätehtävänään oli vakoilla SA:ta ja kansallissosialistisen puolueen vastustajia. 
Vuonna 1932 Daluege nimitettiin kansallissosialistisen puolueen edustajaksi Preussin parlamenttiin ja marraskuussa 1932 hänet valittiin myös Berliinin valtiopäiville, missä hänellä oli paikka vuoteen 1945. Samaan aikaan Hermann Göring nimitti hänet Preussin sisäministeriöön poliisijohtajaksi. Vuonna 1936 koko Saksan poliisilaitos järjestettiin uudestaan sisäministeriön alaisuuteen ja Daluegesta tuli Saksan järjestyspoliisin johtaja.

Miehitetyn Tšekkoslovakian kansallissosialistisen hallinnon johtaja

Toisen maailmansodan aikana Daluege vastasi myös Hitlerin ja muiden korkea-arvoisten puolueen jäsenten turvallisuudesta. Hän komensi poliisivoimia sodan loppuun saakka ja yleni SS-Oberstgruppenführeriksi ja poliisin kenraalieverstiksi. Reinhard Heydrichin salamurhan jälkeen Daluegesta tuli myös Böömin ja Määrin kenraalikuvernööri. Virassaan Daluege antoi käskyn Böömin Lidicen ja Ležákyn kylien tuhoamiseen ja asukkaiden surmaamiseen.

Vetäytyminen viroista ja tuomio sodan jälkeen

Toukokuussa 1943 Daluege sai sydänkohtauksen ja sairastui vakavasti. Elokuussa hänet vapautettiin kaikista viroistaan ja hän eli sodan loppuun asti natsihallinnolta saamansa omaisuuden turvin. 
Toukokuussa 1945 yhdysvaltalaiset sotilaat pidättivät Daluegen Lyypekissä ja häntä säilytettiin Nürnbergin vankilassa aina syyskuuhun 1946, jolloin hänet luovutettiin Tšekkoslovakiaan ja hän sai Prahassa sotarikoksista kuolemantuomion. Kurt Daluege teloitettiin hirttämällä 24. lokakuuta 1946.
RN Vettor Pisani (1896)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 12. kesäkuuta 1920.
Saša Stanišić

Saša Stanišić (7. maaliskuuta 1978 Višegrad) on saksalainen kirjailija. Hän syntyi Višegradissa, Bosnia ja Hertsegovinassa, ja pakeni 14-vuotiaana Bosnian sotaa Saksaan.
Stanišićin esikoisteos Wie des Soldat das Grammofon repariert käsittelee omaelämäkerrallisia aineksia, muun muassa sotaa, pakoa ja uutta alkua sadun keinoin. Se oli ehdolla Deutscher Buchpreis -palkinnon saajaksi, ja teoksen englanninnos How the Soldier Repairs the Gramofon oli ehdolla Independent Foreign Fiction -palkinnon saajaksi. Teos on käännetty yli 30 kielelle.
Hänen toinen teoksensa Vor dem Fest (Ennen juhlaa) sijoittuu perisaksalaiseen pikkukylään, mutta tässäkin teoksessa Stanišić käsittelee fantasianomaisin keinoin katoavaa historiaa ja juurten säilyttämistä. Vor dem Fest sai Alfred Döblin -palkinnon ja Leipzigin kirjamessupalkinnon 2014. Stanišić kirjoittaa teoksensa saksaksi.
Saint-Cirq-Lapopie

Saint-Cirq-Lapopie on kunta Lotin departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2006 oli 215. Saint-Cirq-Lapopien pinta-ala on 18 km².
Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi. Vuonna 2012 se voitti France 2 -televisiokanavan ohjelmasarjassa yleisöäänestyksen ”ranskalaisten suosikkikylänä” (ransk. Le village préféré des français).
Charles de Bériot

Charles Auguste de Bériot (20. helmikuuta 1802 – 8. huhtikuuta 1870) oli belgialainen säveltäjä ja viulisti. Hän oli Brysselin konservatorion opettajana vuosina 1843-1852. Bériot sävelsi konserttoja ja muunnelmateoksia. Hän oli myös viulunrakentaja.
Punanaamiokaija

Koko ja ulkonäkö

Punanaamiokaija on noin 21 cm pitkä ja painaa noin 135–180 g. Lajista tunnetaan 15 alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Siipien alapeitinhöyhenet ovat siniset, pyrstön alapinta keltainen ja yläpinta kellanvihreä ja siiven keskimmäisissä peitinhöyhenissä on punaruskeaa kuviontia. Koiraan naama ja kurkku ovat punaiset ja päälaki sinertävä, naaraan naama on oliivinvihreä ja pää ruskea. Koiraan ylänokka on korallinpunainen ja alanokka ruskeanharmaa, naaraan nokka kokonaan ruskeanharmaa. Iiris on vaaleankeltainen ja jalat vihertävänharmaat. Nuoren linnun pää on vihreä, kurkku ja posket ruskearaitaiset ja nokka ruskeanharmaa.
Laji on äänekäs ja ruokailupuita etsivät pikku parvet ovat meluisia ja näkyviä.

Esiintyminen

Punanaamiokaija elää Papua-Uusi-Guineassa, Indonesian itäisessä saaristossa ja pieni populaatio myös Australian koilliskolkassa Cape Yorkin niemimaalla. Sen populaatio on kooltaan yli miljoona yksilöä ja elinympäristön ala 100 000–1 000 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Laji elää yleisenä monen tyyppisissä metsissä, puutarhoissa ja puustoisilla savanneilla alle 800 m:n korkeudella merenpinnasta.

Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on puun kolossa usein hyvin korkealla. Naaras munii 2–4 munaa.

Ravinto

Punanaamiokaija syö hedelmiä, siemeniä, pähkinöitä, marjoja, kukkia ja niiden nuppuja sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia.
Gottfried von Erdmannsdorf

Gottfried von Erdmannsdorf (25. huhtikuuta 1893 – 1946) oli saksalainen kenraalimajuri toisessa maailmansodassa.
Erdmannsdorf liittyi Saksan keisarikunnan armeijaan 8. helmikuuta 1913 ja palveli 13. jääkäripataljoonassa vuonna 1914. Ennen toista maailmansotaa hän palveli Erfurtin aluekomendanttina vuonna 1938. Hänet oli ylennetty everstiluutnantiksi samana vuonna.
Toisen maailmansodan syttyessä Erdmannsdorf sai komentoonsa Saksan 12. armeijan syyskuussa ja lokakuussa hänestä tuli 171. jalkaväkirykmentin komentaja. Erdmannsdorf ylennettiin kesäkuussa 1939 everstiksi ja kenraalimajuriksi 1. joulukuuta 1942. Vuoden 1942 lokakuussa hän sai komentoonsa Saksan 465. jalkaväkidivisioonan, ja palveli yksikön komentajana vuoden 1944 maaliskuun 18. päivään, jolloin siirtyi Mogilevin komendantiksi. Erdmannsdorf sai ansioistaan kultaisen Saksan ristin ja ritariristin. Hän jäi Mogilevissä sotavangiksi keskustan armeijaryhmän mukana 30. kesäkuuta 1944. Sodan jälkeen Erdmannsdorf tuomittiin kuolemaan sotarikoksista ja hirtettiin Minskissä vuonna 1946.
Kymmenjärjestelmä

Kymmenjärjestelmä eli desimaalijärjestelmä on yleismaailmallisessa käytössä oleva lukujärjestelmä, jonka kantaluku on 10. Kymmenjärjestelmän numeroita merkitään yleensä arabialaisilla numeroilla (0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9). 
Kymmenjärjestelmä käyttää paikkamerkintää, jossa numeron arvo on position mukaan oikealta vasemmalle lukien ykköset, kymmenet, sadat, tuhannet jne. Viereinen numero on aina kymmenen kertaa suurempi tai pienempi (myös desimaaleissa). Esimerkiksi luku 100 sisältää tasan yhden kerran kymmenen kymmentä (kertolaskuna 1*10*10). Käytännössä kymmenjärjestelmässä jokaiseen lukuyksikköön kuuluu aina 10 edellistä lukuyksikköä.
, ja niin edespäin.
Kymmenjärjestelmän mukaisesti voidaan merkitä myös murtolukujen ja irrationaalilukujen likiarvoja siten, että desimaalipilkun jäljessä ensimmäinen numero merkitsee kymmenesosia, seuraava sadasosia ja niin edelleen. Tällä tavoin merkittyjä lukuja sanotaan desimaaliluvuiksi.
Sompiojärvi

Kalastus

Sompiojärvi tunnettiin aikoinaan Lapin tarunhohtoisena kala-aittana, josta muun muassa Samuli Paulaharju kirjoitti vuonna 1939 ilmestyneessä teoksessaan Sompio. Perinteinen vuosittainen tapahtuma oli syyskuun 15. päivän jälkeisenä ensimmäisenä arkipäivänä alkanut yhteiskalastus eli ns. "kiiskismarkkinat", johon osallistui miehiä Lokan, Mutenian, Korvasen ja Rieston kylistä. Kolmen päivän kalastuksen jälkeen saalis jaettiin kaikkien pyytäjien kesken. Viimeisen kerran kiiskismarkkinoita vietettiin vuonna 1965 ja kahden vuoden kuluttua alkoi Lokan tekoaltaan täyttäminen. Ylikalastuksen johdosta suurin osa Sompiojärven kalakannasta on pitkään ollut pienikokoista särkeä, mutta vuodesta 2008 lähtien sitä on vähennetty rysä- ja verkkokalastuksella vaellussiian elinolosuhteiden parantamiseksi.

Ruijanpolku

Lapin ja Norjan Ruijan yhdistänyt ikivanha kulkuväylä Ruijanpolku kulki aikoinaan Sompiojärven kautta. Nykyään järven pohjoisrannalta lähtee vaeltajille tarkoitettu 35 kilometrin pituinen Ruijanpolun kunnostettu osuus. Pohjoisrannalla ovat myös Sompion luonnonpuiston leirintäalue, lintutorni sekä venesatama.
FS Charles Martel (1893)

Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin huhtikuussa 1891. Alus laskettiin vesille elokuussa 1893 ja se otettiin palvelukseen kesäkuussa 1897.

Palvelus

Alus sijoitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivueeseen. Aluksesta tuli vuonna 1900 laivueen 2. viirikön komentajan kontra-amiraali Roustan'n lippulaiva. Välimeren laivue osallistui kesä-heinäkuussa 1900 yhdessä pohjoisen laivueen purjehduksen, jonka päätteeksi pidettiin heinäkuun lopulla laivastokatselmus Cherbourgissa. Vuoden 1901 sotaharjoituksissa alukseen osui sukellusvene Gustave Zédén laukaisema harjoitustorpedo, mikä aiheutti suurta kohua lehdistössä.
Alus siirrettiin 1903 reservilaivueeseen kolmen taistelulaivan ja kolmen panssariristeilijän kanssa, joten se ei osallistunut vuoden heinä-elokuun sotaharjoitukseen. Alus oli reservilaivueessa, joka nimettiin vuonna 1906 uudelleen 2. laivueeksi. Alus kuului kontra-amiraali Germinet johtamaan laivueen 2. viirikköön. Alus oli pääosan vuotta varustettuna ainoastaan minimimiehistöllä ollen vain kolme kuukautta vuodessa täysin miehitettynä.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus makasi ankkurissa Brestissä yhdessä Carnot'n kanssa. Kumpikin alus oli määrä palauttaa palvelukseen, mutta se viivästyi Normandie-luokan taistelulaivojen varatessa telakat. Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1922 ja se myytiin romutettavaksi vielä samana vuonna.
FCI Levadia

Historia

Levadia syntyi vuonna 1998, kun metalliyhtiö Levadia osti FK Olümp Maardu -joukkueen vuonna 1998 ja vaihtoi sen nimen Levadia Maarduksi. Saman vuoden päätteeksi joukkue nousi korkeimmalle sarjatasolle ja voitti mestaruuden. Vuonna 2000 Levadia hankki omistukseensa myös tuolloin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen FC Maardun, joka aikaisemmin tunettiin nimellä KSK Vigri Tartu, ja oli tuolloin vielä nimellisesti erillinen seura. Saman kauden päätteeksi sekin nousi Meistriliigaan ja muutti nimensä Levadia Tallinnaksi kaudeksi 2001. 
Ennen kautta 2004 Levadia Tallinn myi sarjapaikkansa Merkuur Tartulle. Levadia Maardu muutti nimensä Levadia Tallinnaksi ja vanha Levadia Tallinn muutti nimensä muotoon FC Levadia II Tallinn ostaen samalla toiseksi korkeimman sarjatason Sõrve JK:n paikan. Näiden toimien ansiosta Levadia Tallinn ja Levadia II Tallinn ovat nykyisin saman seuran joukkueita. 23. heinäkuuta 2009 Levandia pääsi historiansa ensimmäisen kerran Mestarien liigan 3. karsintakierrokselle kun se voitti yhteismaalein 2-1 puolalaisen Wisła Krakówan.
Kauden 2017 jälkeen Levadian edustusjoukkue yhdistyi FCI Tallinnan kanssa. Fuusion seurauksena Levadian viralliseksi nimeksi muuttui FCI Levadia.
Stade Nordique des Tuffes Jason Lamy Chappuis

Historia

Ensimmäinen K70-hyppyrimäki, Les Tuffes, rakennettiin vuonna 1953 ja seuraavana vuonna siinä järjestettiin ensimmäiset kilpailut. Vuonna 1976 rakennettiin pienemmät hyppyrimäet ja Les Tuffes remontoitiin K76 HS82 -kokoiseksi. Maaliskuussa 2015 mäkihyppystadion nimettiin Jason Lamy Chappuisin mukaan.
Lausannen vuoden 2020 nuorten talviolympialaisia varten mäkihyppystadion modernisoitiin vuosina 2017–2018. K76-mäki purettiin ja tilalle rakennettiin uusi K81 HS90 -mäki, jossa on teräksestä tehty vauhtimäki. Uusittu hyppyrimäki avattiin Ranskan mestaruuskilpailuiden yhteydessä maaliskuussa 2018 ja joulukuussa 2018 siinä järjestettiin naisten mäkihypyn maailmancupin osakilpailuja.
Kiuas (yhtye)

Historia

Kiuas perustettiin, kun neljä alkuperäistä jäsentä (Mikko Salovaara, Markku Näreneva, Teemu Tuominen ja Atte Tanskanen) löysivät uuden laulusolistin Ilja Jalkasen. Kiukaan tulevat kappaleet alkoivat saada muotoaan kesällä 2000.
Ensimmäinen omakustanne-EP Discipline of Steel äänitettiin tammikuussa 2002 Studio Tauossa. Syksyn 2002 aikana Kiukaan musiikkityyli löysi suuntansa ja seuraavan EP:n äänitys saattoi alkaa.
Born Under the Northern Lights -EP julkaistiin helmikuussa 2003. Kiuas oli kymmenen semifinalistin joukossa Noisen järjestämässä Young Metal Gods 2003 -kilpailussa. Monet levy-yhtiöt olivat kiinnostuneita yhtyeestä, mutta sopimusta ei heti saatu aikaiseksi. Kesällä 2003 Kiuas solmi maailmanlaajuisen levytyssopimuksen englantilaisen Rage of Achillesin kanssa.
Kiuaksen ensimmäinen virallinen julkaisu, neljän kappaleen MCD Winter in June, äänitettiin Studio Tauossa ja masteroitiin Finnvoxilla. Mini-CD julkaistiin maailmanlaajuisesti 29. maaliskuuta 2004. Rage of Achilleksella todettiin taloudellisten syiden vuoksi, että sopimus olisi parempi purkaa. Kiuas purki sopimuksen hyvässä hengessä ja aloitti uuden täyspitkän albumin äänitykset suunnitellusti, vaikka julkaisijasta ei ollut tietoa.
Syyskuussa 2004 Kiuas solmi levytyssopimuksen Spinefarm Recordsin kanssa. Debyyttialbumi The Spirit of Ukko äänitettiin myös Studio Tauossa. Albumi miksattiin Sonic Pumpilla Nino Laurennen johdolla ja sen masteroi Mika Jussila Finnvoxilla.
Vuonna 2006 julkaistiin yhtyeen toinen albumi, Reformation.
Kiuas julkaisi kolmannen albuminsa The New Dark Agen 13. maaliskuuta 2008. Levyn ensimmäinen single Of Sacrifice, Loss and Reward oli ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisella singlelistalla ykkössijalla. Levy kokonaisuudessaan oli avausviikollaan Suomen virallisen albumilistan kymmenes.
Kiuas kiersi 18.–27. syyskuuta 2008 Isoa-Britanniaa Firewindin lämppärinä.

Laulajanvaihdos ja lopettaminen

27. lokakuuta 2010 yhtyeen nettisivuilla ilmoitettiin laulaja Ilja Jalkasen eroavan yhtyeestä, koska hänen sydämensä ei ollut enää metallimusiikissa, ja hieno bändi kuten Kiuas tarvitsee laulajan, joka omistautuu musiikilleen täysin.
29.-31.9.2010 keikoilla Jalkasen korvasi Asim Searah, ja tämän ilmoitettiin olevan virallisesti Kiukaan uusi laulaja Helsingin Nosturissa 15.1.2011. 
Kiuas kiersi Iso-Britanniaa Turisaksen kanssa loka-marraskuussa 2011 ilman uutta laulajaansa, jolloin Salovaara lauloi hänen puolestaan.
Elokuussa 2013 Kiuas julkaisi kotisivuillaan tiedotteen, että Kiuas on tullut tiensä päähän. Yhtyeen päätöskonsertti pidettiin Helsingin Nosturissa 18.10.2013. jossa mukana olivat kaikki Kiukaassa vuosien aikana vaikuttaneet jäsenet.
Seppo Wilska

Seppo Ilmari Wilska (21. elokuuta 1920 Pälkäne – 6. helmikuuta 2000 Lappeenranta) oli suomalainen tekniikantutkija. Hän oli Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun kemian tekniikan professori. Hän tutki epäorgaanista ja teknistä kemiaa ja pigmentti- ja maaliteknologiaa.
Wilska valmistui ensin insinööriksi ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1952. Hän oli vuosina 1946–1955 Teknillisessä korkeakoulussa assistenttina, 1955–1960 epäorgaanisen kemian teknologian vt. professori ja 1960–1973 YK:n tekninen neuvonantaja Iranissa, Libyassa ja Sri Lankassa. Vuonna 1962 hän siirtyi Kemira Oy:öön tutkimuspäälliköksi ja oli 1974–1987 Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun kemian teknologian professori.
Wilskan veli oli professori Alvar Wilska.