Primera División

Historiaa

Idean kansallisen sarjan perustamisesta esitti huhtikuussa 1927 Arenas Getxon johtokuntaan kuulunut José María Acha. Sopu joukkuemäärästä ja osallistujoista syntyi Espanjan kuninkaallisen jalkapalloliiton yleiskokouksessa 23. marraskuuta 1928 ja pelit olivat valmiita alkamaan muutaman kuukauden kuluttua. Ensimmäiselle kaudelle otti osaa kymmenen joukkuetta, jotka valittiin pääasiassa vuodesta 1902 lähtien pelatun Espanjan cupin Copa del Reyn menestyksen perusteella. Joukkueet olivat Real Madrid, Barcelona, Atlético Madrid, Espanyol, Real Sociedad, Athletic Bilbao, Real Unión, Arenas Getxo, Racing Santander ja Europa. Yhdeksän joukkueista oli Copa del Reyn loppuottelijoita ja kymmenes, Racing, pääsi mukaan karsintojen kautta. Nykyisten itsehallintoalueiden mukaan jaoteltuna joukkueista neljä oli Baskimaasta, kolme Kataloniasta, kaksi Madridista ja yksi Kantabriasta. Joukkueista Real Madrid, Barcelona ja Athletic Bilbao eivät ole koskaan pudonneet alemmalle sarjatasolle.
Primera Divisiónin ensimmäinen kierros pelattiin 10. helmikuuta 1929 ja ensimmäinen maalintekijä oli Espanyolin Pitus Prat ottelussa Real Uniónia vastaan. Ensimmäisen mestaruuden voitti Barcelona kahden pisteen erolla Real Madridiin. Ensimmäisellä kaudella Primeran ja Segunda Divisiónin välillä ei ollut automaattista putoamis- ja nousujärjestelmää, vaan Primeran viimeiseksi sijoittunut Racing pelasi karsinnan Segundan ensimmäiseksi sijoittunutta Sevillaa vastaan, minkä Racing voitti yhteismaalein 3–2. Ensimmäinen putoaja oli lopulta Atlético Madrid ja nousija Alavés kaudella 1929–1930. Espanjan sisällissodan aikana sarja oli tauolla kolmen kauden ajan vuosina 1936–1939. La Ligan sijasta pelattiin tasavaltalaisten hallitsemilla alueilla sarjan korvannut Lliga Mediterrània vuonna 1937. Sarjan voittanut Barcelona on myöhemmin vaatinut Espanjan jalkapalloliitolta kyseisen vuoden Espanjan mestarin titteliä itselleen, mutta liitto ei ole suostunut pyyntöihin.
Sarjan joukkuemäärää on kasvatettu asteittain. Vuonna 1934 joukkueiden määrä nousi 12:een, vuonna 1941 14:ään, vuonna 1950 16:een ja vuonna 1971 18:aan. Kaudella 1986–1987 sarjassa oli kokeilu, jossa tuolloiset 18 joukkuetta jaettiin varsinaisen runkosarjan jälkeen kolmeen kuuden joukkueen jatkolohkoon (1.–6., 7.–12. ja 13.–18. omiinsa), joissa ratkaistiin lopulliset sijoitukset. Kausi oli sarjan historian pisin, 44 ottelua. Ainoastaan viimeiseksi sijoittunut joukkue putosi ja Segundasta nousi kolme parasta, jolloin joukkuemäärä kasvoi nykyiseen 20:een. Kausilla 1995–1997 sarjassa oli poikkeuksellisesti 22 joukkuetta. Alun perin kaudella 1994–1995 pudonneet Albacete ja Real Valladolid saivat paikkansa takaisin, kun talousvaikeuksista kärsineet Sevilla ja Celta suljettiin sarjasta. Jälkimmäinen päätös kuitenkin peruttiin lopulta ja sarja pelattiin 22 joukkueella. Vuonna 1997 palattiin jälleen 20 joukkueeseen.
Kaudesta 1984–1985 lähtien sarjan on järjestänyt Espanjan kuninkaallisesta jalkapalloliitosta erillinen organisaatio Liga de Fútbol Profesional (LFP). Banco Bilbao Vizcaya Argentaria -pankin kanssa kesäkuussa 2008 tehdyn sponsorisopimuksen myötä sarjan virallinen nimi oli kausina 2008–2016 Liga BBVA. Edelliset kaksi kautta tällä nimellä oli tunnettu Segunda División, joka nimettiin muutoksen myötä Liga Adelanteksi. Sponsorisopimuksen päätyttyä sarjan viralliseksi nimeksi tuli LaLiga kaudesta 2016–2017 alkaen.
Sarjan historian aikana yhdeksän seuraa on voittanut mestaruuden. Menestyneimpiä seuroja ovat olleet Real Madrid ja Barcelona, joista ensimmäinen on voittanut mestaruuden 32 kertaa ja jälkimmäinen 21 kertaa. Muita mestareita ovat Atlético Madrid, Athletic Bilbao, Valencia, Real Sociedad, Real Betis, Deportivo La Coruña ja Sevilla. 1950-luvulta 2000-luvun vaihteeseen sarja oli lähinnä Real Madridin ja Barcelonan hallintaa lukuun ottamatta Atlético Madridin yksittäisiä mestaruuksia ja vuosia 1980–1984, jolloin sekä Real Sociedad että Athletic Bilbao voittivat kaksi mestaruutta peräkkäin. 2000-luvun puolella Deportivo on onnistunut viemään mestaruuden kerran ja Valencian kahdesti.

Säännöt

Kausi pelataan elo- ja toukokuun välillä. Sarjaan ottaa osaa 20 joukkuetta, jotka kohtaavat toisensa kahdesti kaudessa, kerran kotona ja kerran vieraissa. Täten jokainen joukkue pelaa 38 ottelua kaudessa.
Voitosta saa kolme pistettä, tasapelistä yhden. Sarjan voittaja on joukkue, jolla on kauden päättyessä eniten pisteitä. Jos kaksi tai useampia joukkueita on tasapisteissä, voittaja on keskinäisissä otteluissa parhaiten pärjännyt joukkue. Jos ollaan edelleen tasatilanteessa, voittaja on joukkue, jolla on paras maaliero. Kauden päätteeksi Primera Divisiónin kolme heikointa joukkuetta putoavat Segunda Divisióniin, josta vastaavasti kolme parasta joukkuetta nousevat Primeraan Divisióniin.
Primera Divisiónin seurat pelaavat myös cup-kilpailu Copa del Reyssä, jonka voittaja kohtaa Primera Divisiónin voittajan Supercopa de Españassa. Primeran Divisiónin neljä parasta ovat oikeutettuja paikkaan Mestarien liigassa. Viidenneksi ja kuudenneksi sijoittuneet saavat paikan Eurooppa-liigassa. Espanjalaisille seurajoukkueille kuuluva kolmas Eurooppa-liiga -paikka myönnetään Copa del Reyn voittajalle tai Primera Divisiónissa seitsemänneksi sijoittuneelle, jos Copa del Reyn voittaja on liigan kuuden parhaimman joukossa.

Pelaajarajoitukset

Kukin Primera Divisiónin joukkue voi rekisteröidä maksimissaan 25 pelaajaa, joiden numerot ovat 1–25. Uusia pelaajia voi rekisteröidä niin sanottujen siirtoikkunoiden aikana, heinä–elokuussa kauden päätyttyä ja tammikuussa kauden ollessa puolivälissä. Maalivahdeille on varattu numerot 1 ja 13, jos joukkueella on kolmas maalivahti käyttää hän yleensä numeroa 25. Lisäksi joukkueet voivat peluuttaa reservi- ja juniorijoukkueidensa pelaajia, jotka käyttävät suurempia numeroita kuin 25.
Kussakin joukkueessa saa olla korkeintaan kolme pelaajaa, joilla ei ole Euroopan unionin kansalaisuutta (esp. extracomunitario). Kaudesta 2007–2008 lähtien myös Cotonoun sopimuksen allekirjoittajamaiden (niin sanotut AKT-maat) pelaajat on rinnastettu EU-kansalaisiin. Mikäli pelaajalla on eurooppalaisia sukujuuria, voi hän hakea sen maan kansalaisuutta, josta hänen esivanhempansa ovat kotoisin. Tämän vuoksi muun muassa usella argentiinalaisella pelaajalla on myös Italian kansalaisuus. Lisäksi esimerkiksi Espanjan entisten siirtomaiden (Ibero-Amerikka, Filippiinit, Päiväntasaajan Guinea) alueelta tuleva pelaaja voi hakea Espanjan kansalaisuutta asuttuaan maassa kaksi vuotta, muissa tapauksissa aika vaihtelee 1–10 vuoden välillä.