Agility

Esteet ja ratatyypit

Esteet jaetaan kolmeen ryhmään: hyppyesteet, kontaktiesteet ja muut esteet. Esteiden korkeudet ja muut mitat vaihtelevat kokoluokan mukaan. Ratatyyppejä on kaksi: agilityrata ja hyppyrata. Agilityradalla voi olla kaikkia estetyyppejä. Hyppyradalla ei ole kontaktiesteitä.

Eri rodut agilityssa

Laji sopii kaikille koirille ja ohjaajille. Agilitykilpailuun voi osallistua minkä rotuisen koiran kanssa tahansa, myös seka- eli X-rotuisen kanssa. Suosituimpia rotuja agilityssä ovat belgianpaimenkoirat, shetlanninlammaskoirat, bordercolliet, villakoirat, cockerspanielit jackrussellinterrierit ja borderterrierit. Fyysisistä syistä agility voi kuitenkin olla liian rankkaa pitkäselkäisille tai hyvin matalaraajaisille, suorapolvisille tai muuten rakenteeltaan raskaille ja äärimuodostuneille koirille.
Suomessa on muuhun maailmaan verrattuna huomattavan paljon rotuja agilityn parissa korkeallakin tasolla. Suomen edustusmaajoukkueissa on ollut muun muassa bichon frisé, länsigöötanmaanpystykorva, puli, pumi, mudi, kromfohrländer, novascotiannoutaja ja kooikerhondje. Tämä osoittaa että agility sopii monille roduille myös huipputasolla.

Agilityn harrastaminen

Agilityn harrastamisen voi aloittaa, kun koira on saavuttanut aikuiskokonsa. Kilpailevan koiran täytyy olla vähintään 18 kuukauden ikäinen, terve, tunnistusmerkitty ja rokotettu Suomen Kennelliiton määräysten mukaisesti. Koiran tulisi myös olla perustottelevainen. Alkeiskursseja järjestävät agilityseurat, joita on Suomessa jo melkein joka paikkakunnalla. Aluksi koiralle opetetaan kukin estetyyppi erillisenä ja vähitellen voidaan siirtyä harjoittelemaan ratoja ja vaikeampia ohjauskuvioita. Tärkeää harjoittelussa on löytää motivointikeinot, jotka sopivat juuri kyseiselle koiralle. Näitä voivat olla esimerkiksi makupalat, lelut tai leikki.

Laama-agility

Laamojen ja alpakoiden agility on uusi laji, jota on kuitenkin Keski-Euroopassa ja USA:ssa harrastettu jo vuosia. Lajin tarkoituksena on kouluttaa eläimiä siten, että niitä on helppoa ja turvallista käsitellä ja kuljettaa. USA:ssa kilpaillaan AOBA-säännöillä, Keski-Euroopassa AELAS-säännöillä. Säännöt ovat melkein samat, mutta arvosteluissa on joitain pieniä eroja.
Suomessa on järjestetty yksi kilpailu AELAS-säännöillä Joensuussa ja kaksi vapaamuotoisilla säännöillä. Eläimiä talutetaan radan läpi ja virhepisteet määräävät sijoituksen. Vapaamuotoisissa kilpailuissa kilpailtiin nopeimmasta ajasta ja esteen kieltäytymisestä joutui juoksemaan sakkoringin. Tyypillisiä esteitä ovat pujottelu, tunneli, lankkusilta, peruuttaminen, pysähtyminen ja askellajin vaihto sekä erilaiset hyppyesteet.

Kissa-agility

Myös kissoille järjestetään agilitykilpailuja esimerkiksi kissanäyttelyjen yhteydessä. Lisätietoa löytyy Suomen Agilitykissat ry:n sivuilta .

Rotta-agility

Rottien agilityrata koostuu viidestä esteestä, joita ovat silta, tunneli, A-este, köysi ja keinu. Kesyrotta voi saavuttaa agilityssa Agility Champion- (AgiCh), Agility Grand Champion- (AgiGrCh) sekä Agility Vuoden Voittaja -tittelin. Virallisia agilitykilpailuja järjestetään Suomen Kesyrottayhdistys ry:n näyttelyiden yhteydessä, ellei toisin mainita. Lisätietoa aiheesta löytyy  Suomen Kesyrottayhdistys Ry:n sivuilta.

Poniagility

Periaate poniagilityssä on sama kuin koirilla; hevonen suorittaa esteradan tietyn järjestyksen mukaan sovitun ajan puitteissa. Hevoseen koskemista ei sallita, vaan se on saatava esteille äänimerkein sekä kehonkielen avulla. Esteet ovat suuremmaksi osaksi samat kuin koirilla, eli radalta löytyy erilaisia hyppyesteitä (maapuomeista puoleentoista metriin), pujottelu, rengas, puomi, tunneli, A-este, keinu, vesieste, pöytä. Hevosten ja omistajien iloksi myös erikoisesteet kuten pressukenttä, kahluuallas ja lastauskoppi jne.

Hamsteriagility

Hamsteriagilityssä käytetään pituushyppyjä lukuun ottamatta samoja estetyyppejä kuin koirilla.