google/wiki40b huggingface dataset:
Maria Heiskanen

Ura

Heiskasen läpimurtorooli oli ”Minna” ruotsalaisohjaaja Jan Troellin elokuvassa Il Capitano (1991). Heiskanen palkittiin suorituksestaan Chicagon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla.
Heiskanen työskenteli Ruotsissa vuosina 1993–2003 sekä elokuvissa että teatterissa. Hänen työpaikkoinaan olivat muun muassa Kungliga Dramatiska Teatern sekä Riksteatern, jossa hän näytteli muun muassa Lars Norénin ohjaamassa versiossa Anton Tšehovin näytelmästä  Lokki (2001).
Suomessa Heiskanen on esiintynyt muun muassa Aleksi Salmenperän ohjaamassa elokuvassa Miehen työ (2007) sekä Aki Kaurismäen elokuvassa Laitakaupungin valot (2006). Molemmista roolisuorituksistaan Heiskanen oli sivuosaehdokkaana Jussi-palkinnon saajaksi.
Heiskanen esittää naispääosaa Jan Troellin ohjaamassa elokuvassa Ikuistetut hetket (2008) (Maria Larssons eviga ögonblick). Tästä roolisuorituksestaan Heiskanen sai Ruotsin arvostetuimman elokuvapalkinnon, Guldbagge-palkinnon, parhaasta naispääosasta. Heiskanen palkittiin roolistaan myös Valladolidin elokuvafestivaaleilla Espanjassa 2008 parhaana naisnäyttelijänä. Heiskanen sai myös Ruotsin TV 4:n Guldsolenin. Ikuistetut hetket oli Ruotsin Oscar-palkintoehdokas 2009.  
Heiskanen toimii hahmoterapeuttina Helsingissä.
Lyyra (opiskelijakortti)

Historiaa

Lyyra otettiin käyttöön syksyllä 2006, aluksi Helsingin, Jyväskylän, Kuopion ja Lappeenrannan yliopistojen ylioppilaskunnissa. Lyyran opiskelijakorttikäyttö laajentui yhteentoista ylioppilaskuntaan ja kahdeksan ammattikorkeakoulun opiskelijakuntaan kolmellatoista paikkakunnalla ympäri Suomea. Helsingin yliopistossa Lyyraa käytettiin myös henkilökuntakorttina.
Opiskelijakorttia hallinnoi Oy Suomen Lyyra Ab, opiskelijoiden itsensä omistama yritys, omistajinaan HYY Yhtymä 60 % osuudella ja Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) ry 40 % osuudella.
Lyyran liiketoiminnot myytiin 2013 valtakunnallisten opiskelijajärjestöjen (SAKKI, SAMOK, SLL, SYL) sekä HYY-Yhtiöiden omistamalle yritykselle, joka nimettiin Frankiksi. Lyyra lopetettiin 30.9.2013.

Kortin ominaisuudet

Lyyra-kortti oli valtakunnallinen SYL- tai SAMOK-opiskelijakortti, jolla tutkinto- tai jatko-opiskelija voi hyödyntää yli tuhat paikallista ja valtakunnallista opiskelija-alennusta tai -etua. 
Lyyra toimi myös maksukorttina opiskelijaravintoloissa mm. pk-seudulla UniCafen ja Oulussa UniRestan toimipaikoissa sekä Jyväskylän Ilokivessä, Rovaniemellä Lapin Lyyli- ja Vaasassa Mathilda-ravintolassa. Rahaa omalle tilille kampusmaksamista varten saattoi ladata lyyra.fi-verkkopalvelussa. 
Lyyra-korttiin sai myös kansainvälisen ISIC-ominaisuuden ainoana yhdistelmäkorttina Suomessa. ISIC-ominaisuus oli voimassa koko opiskeluajan. Monien yliopistojen kirjastoissa Lyyra toimi kirjastokorttina. Lyyra-kortit tilattiin Lyyra.fi-verkkopalvelun kautta.
Lyyran verkkopalvelussa toimi ilmainen vuokra-asuntojen ja kämppäkaverien etsintä- ja ilmoituspalvelu, jota kehitettiin yhteistyössä HERAn (Helsinki Educational and Research Area) kanssa.

UniCard

Ennen Lyyraa Helsingin yliopistossa oli käytössä oma UniCard-kortti. Vuonna 2001 kortteja oli liikkeessä 27 000. UniCardia saattoi käyttää myös maksukorttina. Vuonna 2000 UniCard oli Suomen käytetyin ladattava rahakortti.
Boxing Helena – häkkilintu

Boxing Helena – häkkilintu on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut eroottinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Sherilyn Fenn, Julian Sands, Bill Paxton, Kurtwood Smith, Art Garfunkel, Betsy Clark, Nicolette Scorsese, Meg Register, Bryan Smith, Marla Levine, Kim Lentz ja Lloyd T. Williams. Elokuva oli Jennifer Chambers Lynchin, David Lynchin tyttären esikoisohjaus. Se ei menestynyt taloudellisesti ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta ohjauksesta.
Elokuvassa äititraumasta kärsivä kirurgi (Sands) palvoo naista (Fenn) niin, että haluaa saada tämän kokoelmiinsa vaikka torsona.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo katsojan jäävän omituisen vainoharhaisuuden edessä tirkistelijän asemaan ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Eemeli Takala

Ura

Takala on seinäjokisen S-Kiekon kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Kurikan Ryhdissä, josta Takala palasi B-juniori-ikäisenä S-Kiekkoon kaudeksi 2015–2016. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi Porin Ässien B2-nuoriin. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 42+36=78, joilla Takala voitti koko B2-nuorten SM-sarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä neljänneksi.
Kaudella 2018–2019 Takala debytoi Ässien SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 6. maaliskuuta 2019 vieraissa KooKoota vastaan. Takala merkittiin Ässien nelosketjun vasempaan laitaan Jussi Makkosen ja Aleksi Rekosen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.51 minuuttia. Takala keräsi ottelusta teholukeman -1. Hän pelasi loppukevään aikana kaikkiaan viisi SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan Takala pelasi kuitenkin vielä Ässien A-nuorissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä hän oli tehoilla 20+13=33.
Gagran piiri

Kaupungit

Gagran piiri ympäröi piiritasoista Gagran kaupunkia (abhasiaksi Гагра; Gagra), jonka väkiluku on ollut Neuvostoliiton väestönlaskennassa 1989 77 709. Gagran piirin toinen piiritasoinen kaupunki on Pitsunda (abhaksiaksi Пиҵунда) .

Kaupunkityyppiset kylät

Kaupunkityyppisiä kyliä ovat Gjatšrypš (abhasiaksi Гьачрыҧшь) ja Tandrypš (abhasiaksi Цандрыҧшь).

Kylät

Piirissä on myös suurehko Gagran piiriin hallintoon elimellisesti ilman itsenäistä paikallishalinnolista asemaa kuuluva kylä Bzypta.
Dikloorisilaani

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa dikloorisilaani on väritöntä kaasua. Kaasu voidaan nesteyttää. Dikloorisilaani reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu piidioksidia, piidioksidin hydraatteja ja vetykloridia. Dikloorisilaani ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata kurkkukipua, pääkipua, hengityksen vaikeutumista ja syövytysvammoja.
Dikloorisilaania valmistetaan piin ja vetykloridin välisellä reaktiolla. Tässä reaktiossa syntyy seos tuotteita, joka sisältää dikloorisilaanin lisäksi muun muassa trikloorisilaania ja tetrakloorisilaania. Seos puhdistetaan tislaamalla. Toinen tapa on trikloorisilaanin disproportioituminen dikloorisilaaniksi ja tetrakloorisilaaniksi. 
Dikloorisilaania käytetään elektroniikkateollisuudessa kasvatettaessa joko yksittäiskiteistä tai monikiteistä piitä. Lisäksi siitä valmistetaan elektroniikkateollisuuden tarpeisiin piidioksidi- ja piinitridiohutkalvoja.
Kilpilammi (Renko)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Korpilammensuolla Korpilammen vieressä ja avosuon laidalla noin 150 metriä valtatieltä 10. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat pelkästään suota. Lampi on alle 100 metrin päässä olevaa mökkiä lukuun ottamatta autio eikä sinne johda tietä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,5 metriä mpy. Lammella ei ole tulo- eikä laskuojia.

Historiaa

Sekä vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa että vuoden 1961 peruskartassa lampi oli autio ja koskematon.
HMS Powerful (1783)

Palvelus

Alus siirrettiin 1805 Itä-Intian laivueeseen. Se valtasi 13. kesäkuuta 1806 Trincomaleen edustalla ranskalaisen kaapparin Henrietten.
Alus romutettiin vuonna 1812.
Rafael Aalto

Olavi Rafael ”Rafu” Aalto (s. 23. huhtikuuta 1913 Aura) oli suomalainen pesäpalloilija.
Aalto pelasi Hämeenlinnan Pallokerhon pesäpallojoukkueessa, jossa hän voitti B-sarjan mestaruuden 1935 ja Suomen-mestaruuden 1936. Hän harrasti myös painia ja toimi Hämeenlinnan Voimailijain puheenjohtajana sekä muissa seuran tehtävissä. Aallolle on myönnetty Suomen urheilun hopeinen ansioristi.
Aluna

Kalialuna

Kalialuna KAl(SO₄)₂·12H₂O  on alumiinin ja kaliumin kaksoissuola, jota voidaan käyttää muun muassa luonnonkuitujen puretukseen ennen värjäämistä tai desinfiointiin.
Perinteisissä kasvivärjäysmenetelmissä alunaa on saatu liekokasveista. Alunalla puretuksen tarkoitus on saada väri "puremaan" eli tarttumaan kuituihin paremmin sekä kirkastaa kasvista tai sienestä saatavaa väriä. 
Aluna tappaa bakteereita ja niinpä sitä käytetään esimerkiksi akvaariokasvien desinfiointiin ja luonnonmukaisissa kivideodoranteissa. Kreikkalainen lääkäri Dioskorides suositteli sitä myös lääkkeeksi ihotauteihin, mutta nykyisin sitä pidetään tehottomana. Sen sijaan verenvuotojen tyrehdyttämiseen sitä käytetään edelleen.
Alunan vesiliuksella on rautaa / terästä syövyttävä ominaisuus, ilman että se syövyttäisi esimerkiksi messinkiä tai nikkeliä. Tästä ominaisuudesta johtuen sitä apuna käyttäen voi poistaa esimerkiksi katkenneita ruuveja mikäli mekaaninen poistaminen ei tule kyseeseen.
Palmuvaris

Esiintyminen

Palmuvaris elää Hispaniolan saarella ja pienellä alueella Kuuban Camagüeyn provinssissa. Se oli Kuubassakin aikaisemmin yleisempi. 
Laji on yleinen, ja vaikka yksilömäärä on laskussa, se luokitellaan elinvoimaiseksi.

Elinympäristö

Palmuvarikset asuvat vuoristojen mäntymetsissä ja Enriquillojärven ympäristössä.
José Altafini

Lempinimi

Alfafini tunnetaan Brasiliassa myös lempinimellä Mazzola tai Mazola. Tämä on viittaus italialaispelaaja Valentino Mazzolaan.

Ura

Altafini oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänet tunnettiin hyvänä maalintekijänä.
Altafini edusti maajoukkuetasolla sekä Brasiliaa että Italiaa. Hän pelasi Brasilian maajoukkueessa vuosina 1957–1958 8 ottelua tehden 4 maalia ja Italian maajoukkueessa vuosina 1961–1962 6 ottelua tehden 5 maalia. Altafini edusti Brasiliaa MM-kilpailuissa vuonna 1958 ja Italiaa vuonna 1962.
Altafini edusti Milania vuosina 1958–1965. Hän saavutti seuran riveissä Euroopan cupin voiton ja kaksi Italian-mestaruutta. Altafini voitti Milanin riveissä kerran sekä Euroopan cupin että Serie A:n maalikuninkuuden.
Altafini edusti pääsarjatasolla lisäksi Brasiliassa Palmeirasia sekä Italiassa Napolia ja Juventusta. Hän voitti kaksi Italian-mestaruutta Juventuksessa.
Altafini teki kaikkiaan 216 maalia Italian Serie A:ssa. Hän on sarjan kaikkien aikojen maalitilaston jaetulla kolmannella sijalla.
Imperator: Rome

Pelaaminen

Pelin ajanjakso sijoittuu suunnilleen Rooman valtakuntaa edeltäneeseen aikaan alkaen vuodesta 450 AUC (304 eaa.). Pelialue ulottuu Pyreneiden niemimaalta Intiaan sekä Skandinavian niemimaalta Etiopiaan, ja se jakautuu yli 7 000 provinssiin. Kaikki yli 400 pelissä esiintyvää valtiota ovat pelattavissa, kuten aiemmissakin Paradoxin peleissä.

Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Matti Jokinen (purjehtija)

Veli-Matti Jokinen (s. 8. helmikuuta 1936 Turku) on suomalainen olympialaisiin osallistunut purjehtija.
Jokinen sijoittui Montrealissa 1976 olympialaisten Soling-luokassa Matti Paloheimon ja Reijo Laineen kanssa 18:nneksi. Hän sijoittui vuonna 1972 Louhi-luokan epävirallisessa maailmanmestaruuskilpailussa Gold Cupissa seitsemänneksi ja vuonna 1970 kymmenenneksi. Louhi-luokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli vuonna 1968 kuudes ja esiolympialaisissa vuonna 1970 seitsemäs.
Rooman 1960 olympialaisten Suomen karsinnoissa Jokinen voitti miehistöineen jokaisen osakilpailun Louhi-luokassa. Miehistö ei kuitenkaan tullut valituksi, koska sitä pidettiin liian kokemattomana. Kisoihin lähetettiin konkari René Nyman. Vuonna 1980 Moskovan olympialaisten Soling-luokan karsinnat Jokisen miehistö voitti, mutta Suomen edustajaa ei lähetetty lainkaan kisoihin.
Jokinen oli Louhi-luokassa 1962–1973 Suomen rankinglistalla aina kahden parhaan joukossa. Vuonna 1973 Jokisen kipparoima louhi Finnmaid oli Suomessa voittamaton. 
Seuratasolla Jokinen edusti Merenkävijöitä ja oli myös Helsingfors Segelklubin jäsen. Hän voitti Suomen-mestaruuden Lightning-luokassa vuonna 1954, Louhi-luokassa vuonna 1968 sekä Soling-luokassa vuosina 1975, 1976, 1981 ja 1982.
Amerikkalaiset tuohiveneet

Amerikkalaiset tuohiveneet oli Anders Chydeniuksen maisterinväitöskirjan aihe. Chydenius väitteli Turun akatemiassa vuonna 1753. Väitöksen preseksenä eli esimiehenä toimi akatemian talousopin professori Pehr Kalm.
Kalmille Amerikkalaiset tuohiveneet oli ensimmäinen hänen johdollaan tehty väitös. Se oli samalla ensimmäisiä julkaisuja, jotka liittyivät hänen Pohjois-Amerikkaan vuosina 1747–1751 tekemäänsä tutkimusmatkaan. Kalmin matkakertomuksen Resa Til Norra America ensimmäinen osa ilmestyi muutamaa kuukautta myöhemmin.
Pehr Kalm rakensi (tai rakennutti) tuohiveneitä Turun akatemiassa jo vuonna 1752, jolloin kuningas Aadolf Fredrik sai Turussa vieraillessaan kunnian kokeilla sellaista. Vielä 1758 Kalmin yliopistopuutarhan tiloissa säilytettiin kahta neljän hengen tuohivenettä.
Pohjois-Amerikan intiaanit käyttivät tuohesta valmistettuja kanootteja jo tuhansia vuosia sitten. Tuohikanoottien varhaisvaiheita tunnetaan kuitenkin huonosti, koska esihistoriallisia kanootteja ei ole säilynyt. Lisäksi ensimmäiset eurooppalaiset kirjasivat vain ylimalkaisia havaintoja; ensimmäiset kanoottien rakennetta erittelevät kuvat ja kuvaukset ovat 1720-luvun puolivälistä. Kalmin ja Chydeniuksen esitykset ovat siis melko varhaisia, joskaan ne eivät tuo juurikaan uutta valaistusta kanoottien historiaan.
Tuohikanoottien kehittymisen perusedellytys oli sopivan puulaadun esiintyminen. Pohjois-Amerikan pohjoisilla alueilla kasvaa koivulaji Betula papyrifera, josta on mahdollista saada suuria, ehjiä tuohilevyjä, joiden syyt kulkevat vaakasuoraan, mikä tekee levyjen yhteenompelemisen helpommaksi. Lisäksi tuohi on hartsimaista ja sen ansiosta tuoreena elastista, mikä tekee sen muokkaamisen helpoksi. Suomen yleisimmillä koivulajeilla ei näitä ominaisuuksia ole, mikä varmaankin vaikeutti Kalmin ja Chydeniuksen askartelua kanoottien parissa.
Chydeniuksen vakava suhtautuminen tuohiveneeseen on ymmärrettävää, kun se nähdään osana laajempaa vesiliikenteen kehittämiseen tähtäävää ohjelmaa, jota hän kehitti veljensä Samuelin kanssa. Chydeniukset näkivät kunnollisten liikenneväylien aikaansaamisen olevan perusedellytys kaupankäynnin ja elinkeinojen kehitykselle Suomessa. Sisämaa oli lähes kokonaan kehittymätöntä syrjäseutua, josta Pohjanmaa muodosti poikkeuksen juuri liikenteellisen erikoislaatunsa takia. Helppokulkuiset joet ulottivat tervakaupan vaikutusalueen alueille, joilla ei muuten olisi ollut kehittymisen edellytyksiä.
Kuningas ja laulajatar

Kuningas ja laulajatar (engl. A Scandal in Bohemia) on ensimmäinen Arthur Conan Doylen kirjoittama Sherlock Holmes -novelli. Se ilmestyi ensimmäisen kerran Strand Magazine -lehdessä heinäkuussa 1891. Novellin kuvitti Sidney Paget, ja se oli hänen ensimmäinen Sherlock Holmes -kuvituksensa.
Tarinassa tapahtuu Irene Adlerin ensiesiintyminen.

Juoni

Holmesin ja Watsonin luo saapuu saksalainen vieras, joka esittäytyy kreivi von Kramniksi. Holmes tajuaa kuitenkin heti vieraansa valehtelevan ja pakottaa tämän paljastamaan olevansa Böömin kuningas. Kuningas on tullut hakemaan Holmesin apua, sillä tätä uhkaa suuri vastoinkäyminen ennen lähestyvää avioliittoa. Kuningas – kruunuprinssinä ollessaan – oli aikanaan rakastunut naiseen nimeltä Irene Adler ja heistä oli otettu valokuva. Irene Adler ei kuitenkaan rakastanut tulevaa monarkia, joten kuningas unohti tämän. Nyt Irene Adler uhkaa kuitenkin julkaista valokuvan, ellei kuningas luovu avioliittosuunnitelmistaan. Holmesin tehtäväksi jää hankkia valokuva takaisin. 
Ovelia valepukuja ja muutamaa erikoista savupommeja hyväksikäyttävää temppua hyödyntäen Holmesin onnistuu ujuttautua Irene Adlerin taloon ja hankkia tietoonsa valokuvan säilytyspaikka. Kun Holmes ja kuningas palaavat talolle hakeakseen valokuvan, on talo tyhjä. Irene Adler sai nimittäin vihiä asiasta ja paeten maasta jätti jälkeensä lupauksen luopua vaatimuksistaan kuningasta kohtaan. 
Tarinan kertojana toimiva tohtori Watson mainitsee, että Adler on ainoa nainen joka on voittanut Sherlock Holmesin. Holmes on siitä lähtien käyttänyt tästä nimitystä "se nainen" sen sijaan, että tämä kutsuisi häntä nimellä. Palkkioksi työstään Holmes pyytää Böömin kuninkaalta tämän sinettisormuksen sijaan Irene Adlerin valokuvan.

Muut sovitukset

Broadway-musikaali Baker Street (1965) perustuu löyhästi tähän novelliin. Irene Adlerista tehtiin sen sankaritar ja konnaksi tuotiin Holmesin arkkivihollinen professori Moriarty. Musikaali ei menestynyt.
Novelli muokattiin PBS:n Wishbone-sarjan jaksoksi A Dogged Exposé. Wishbone on puhuva jackrussellinterrieri, joka näyttelee sarjassa lukuisia maailmankirjallisuuden kuuluisia hahmoja.
Steven Moffatin ja Mark Gatissin nykyaikaan sijoitetun Uusi Sherlock (The Sherlock) sarjan jakso nimeltä Kiusallinen Skandaali, joka samalla oli sarjan toisen tuotantokauden avausjakso, perustui kyseiseen Doylen novelliin. Sarjassa Irene Adler oli dominatrix ja kiristäjä, joka oli ovelasti onnistunut sekaantumaan erään itsensä salassa pitävän Englannin kuningasperheen naispuolisen jäsenen elämään ja käytti sitä apuna kiristääkseen Englannin kuningashuonetta. Jakso oli Paul McGuiganin ohjaama.
Gustaf Melander

Gustaf Melander (9. tammikuuta 1861 Kuopio – 25. elokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen fyysikko ja meteorologi, joka toimi Ilmatieteen laitoksen johtajana 1908–1931. 
Melanderin vanhemmat olivat yliopettaja Henrik Leopold Melander ja Elise Leontine Enwald. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1885 ja lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1890, jolloin hänestä tuli myös fysiikan dosentti Helsingin yliopistossa. Vuonna 1908 hänet nimitettiin professoriksi ja tuolloisen Meteorologisen keskuslaitoksen johtajaksi, jossa toimessa hän oli vuoteen 1931 saakka.
Ranskaksi julkaistussa väitöstyössään Melander tutki kaasujen laajentumista, myöhemmin hän paneutui mm. suolahiukkasten merkitykseen meriveden tiivistymiselle ilmassa, valon vaikutukseen magneeteille sekä kappaleiden sähköisiin ominaisuuksiin. Meteorologinen keskuslaitos otettiin Melanderin johtajankaudella valtion haltuun, Sodankylään perustettiin magneettinen observatorio ja Suomessa aloitettiin kansainvälinen aerologinen ja maamagneettinen tutkimustoiminta. 
Jo 1890-luvulla Melander oli pitänyt yliopiston fyysis-matemaattisessa osastossa ensimmäisenä henkilönä luentoja suomen kielellä. 1893 hän perusti Vipuset-nimisen yhdistyksen kehittämään suomen kieltä fysiikan alalla. Hän oli Luonto tieteen valossa -teoksen päätoimittaja ja julkaisi vuonna 1918 kirjan Nykyajan sääoppi.
Melanderin puoliso vuodesta 1899 oli Elsa Maria Berg (1876-1953). Hänen veljiään olivat historioitsija K. R. Melander ja valtiopäivämies Henrik Melander.
Erno Crisa

Erno Crisa (oikealta nimeltään Ernesto Crisà; 10. maaliskuuta 1924 Biserta – 4. huhtikuuta 1968 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Tunisiaan muuttaneeseen sisilialaisperheeseen syntynyt Crisa opiskeli tanssia ja näyttelemistä Pariisissa. Hän työskenteli toisen maailmansodan aikana Pariisin teattereissa ja näytteli sivurooleja ranskalaisissa elokuvissa. Vuonna 1948 Crisa muutti Italiaan, jossa hän esiintyi Wanda Osirisin suositussa revyyssä Al Grand Hotel. Hänen ensimmäinen italialaiselokuvansa oli Luigi Zampan Cuori senza frontiere (”Sydämet vailla rajoja”, 1950). Pitkästä ja komeasta Crisasta tuli pian suosittu näyttelijä. Hänen merkittävimmät roolinsa olivat Pietro Germin elokuvassa Gelosia (”Mustasukkaisuus”, 1953) ja Silvana Manganon rinnalla Vittorio De Sican episodielokuvassa Napolin kultaa (L’oro di Napoli, 1954).
Crisan suosio saavutti huippunsa 1950-luvun loppupuolella, jolloin hän esitti stereotyyppisiä latinomiehiä useissa kansainvälisissä yhteistuotannoissa. Vanhetessaan hän joutui tyytymään lähinnä peplum-elokuvien kaavamaisiin roiston rooleihin. Hän esiintyi myös fotonoveloissa ja suosituissa televisiosarjoissa.
Väli-Amerikka

Väli-Amerikka on Yhdysvaltain eteläpuolinen osa Pohjois-Amerikkaa. Se käsittää Meksikon, Keski-Amerikan sekä Karibian. Rajaus perustuu erityisesti Pohjois-Amerikan merkittävimpään kieli- ja kulttuurieroon: Väli-Amerikka kuuluu Latinalaiseen Amerikkaan, kun taas muu Pohjois-Amerikka Grönlantia lukuun ottamatta muodostaa Anglo-Amerikan.

Valtiot

Väli-Amerikka jakautuu maantieteellisesti Meksikon ja Keski-Amerikan muodostamaan manneralueeseen sekä Karibiaan. Keski-Amerikkaan kuuluvat Meksikon ja Kolumbian välissä olevat Amerikan mannermaan valtiot Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua ja Panama. Karibiaan kuuluvat kaikki saarivaltiot ja joukko epäitsenäisiä saaria ja saariryhmiä. Saarivaltiot ovat Antigua ja Barbuda, Bahama, Barbados, Dominica, Dominikaaninen tasavalta, Grenada, Haiti, Jamaika, Kuuba, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit sekä Trinidad ja Tobago. Epäitsenäisiä saaristoalueita ovat Alankomaiden Antillit, Anguilla, Aruba, Brittiläiset Neitsytsaaret, Caymansaaret, Guadeloupe, Martinique, Montserrat, Navassa, Puerto Rico, Turks- ja Caicossaaret sekä Yhdysvaltain Neitsytsaaret.

Luonto ja ilmasto

Väli-Amerikan pinnanmuodoille tyypillisiä ovat terävähuippuiset vuoret ja tulivuoret. Myös monet saarista ovat tuliperäisiä. Ilmasto vaihtelee maanpinnan korkeuden mukaan trooppisesta lähes lauhkeaan. Väli-Amerikan pohjoisimmassa osassa, Meksikossa, esiintyy aavikkoa ja puoliaavikkoa, etelämäpänä Keski-Amerikassa trooppista sademetsää. Väli-Amerikkaa koettelevat usein hurrikaanit ja El Niño -ilmiö.

Väestö

Mantereella asuu yhteensä noin 130 miljoonaa asukasta ja saarilla lähes 37 miljoonaa (luvut vuodelta 1998). Mantereella elinajanodote miehillä on 68,8 vuotta ja naisilla 74,6 vuotta, saarilla miehillä 67 vuotta ja naisilla 71,4 vuotta. Väli-Amerikassa sijaitsee myös maailman yksi väkirikkaimmista kaupungeista, Ciudad de México.

Talous

Väli-Amerikan maiden talous rakentuu pitkälti maatalouden varaan, suurimpana asiakkaana on Yhdysvallat. Tärkeimpiä viljakasveja ovat maissi, vehnä, riisi. Plantaaseilla tuotetaan sokeriruokoa, kahvia, kaakaota ja banaaneja. Alueella on paljon naudanlihan tuotantoa, ja lisäksi kalateollisuus on runsasta.
Mallinkaistenjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 220 ha, mikä tekee siitä Janakkalan kunnan seitsemänneksi suurimman järven . Se on 3,4 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 22,6 kilometriä. Saaria on 20, joista yksi on yli hehtaarin, 12 ovat yli aarin ja 7 alle aarin kokoisia. Saarten yhteispinta-ala on 57,4 ha ja rantaviivan yhteispituus on 7,6 kilometriä. Järven vedenpinnan korkeus on 116,5 metriä mpy. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 11 277 tuhatta m³ ja sen keskisyvyys on 5,1 metriä ja suurin syvyys on 18,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee Olvi- ja Selkäsaarten kohdalla Isoselällä.
Järvi jakautuu Iso- ja Vähäselkään, joiden väliin jää 1,9 kilometriä pitkä Hirvisalo, jolla on peltoja ja kesäasutusta. Hirvisalon luoteispuolella sijaitsevat Vuohi-, Kotka-, Liki-, Kallio- ja Uimasaari, länsipuolella on vain pienet luodot, itäpuolella Selkä- ja Olvisaari, ja saaren eteläkärjen molemmilla puolilla muun muassa Koppi- ja Pillansaari. Järvellä on vielä joitakin erityisiä lahtia. Pohjoisessa ovat Niemelän ja Saarisenlahdet, länsirannassa Kylkiäisenlahti, itärannassa 850 metriä pitkä ja alle 100 metriä leveä Valskerinlahti, eteläisen Marjamäenlahden itäpuolelta työntyy koilliseen 10 metrisen salmen kautta Saparo.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Tämän sisällä järvi kuuluu Mallasjoen valuma-alueeseen. Järveen laskee seitsemän metsäojaa, joista huomattavimmat ovat Kylkiäisen lyhyt laskuoja järven itäosaan ja Huntti-, Iso- ja Pikkusuon sekä Mustavirran ja Hyvä-Valkeen yhteinen laskuoja Niemelänlahteen. Järven laskuoja lähtee Saparon pohjoispäästä ja se virtaa luontaisena alas koskeen, jonka jälkeen se kääntyy itää yhtyen Mallasjokeen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Mallingaisjärvi". Järvi oli tuolloin täysin autio. Laskujoessa oli mylly kohdassa, jonka nimi oli ”Sammalisto”.
Vuonna 1966 julkaistussa peruskartassa on mökkirakennuksia runsaana Hirvisalossa, järven eteläpäässä, Kylkiäisen laskuojan ympärillä ja Kärvenmaan niemessä. Seuraavassa vuoden 1979 kartassa niitä tuli lisää edellisten alueiden rannoille. Laskujoki putosi koskessa monta metriä ja teki mutkan koulun kohdalla, jonka jälkeen se yhtyi Mallasjoessa olevan sahan patoaltaaseen.

Virkistys

Mallinkaistenjärvellä Kylkiäistenlahdella on oma kunnan omistama virkistysalue ja se on suosittua kesämökkiseutua. Sekä Karkkuniemessä että Valskerinlahdella on polun varressa laavut.