Laulu punaisesta rubiinista

Kohu Norjassa

Norjalainen Agnar Mykle kirjoitti Laulu punaisesta rubiinista (Sangen om den røde rubin) teoksen vuonna 1956. Kirja käsittelee 30–luvun opiskelijanuorisoa ja päähenkilönä on Ask Burlefot. Sen julkaisi Norjassa Gyldendal, joka on pohjoismaiden suurin ja vanhin kustannusliike. Kirja takavarikoitiin Norjassa, koska Myklen väitettiin kirjoittavan kauppakorkeakoulun kollegoiden seksisuhteista. 
Suomeksi sen käänsi Olli Nuorto, mutta kustantaja ei ollut tyytyväinen tulokseen. Kajanti sanoi esimerkkinä käännöksessä olevan sata sivua enemmän tekstiä kuin muissa pohjoismaisissa käännöksissä. Myöhempää painosta varten hän käännättikin sen uudestaan. Suomessa lehdet seurasivat Oslossa tapahtunutta kohua ja takavarikkoa, koska tiedettiin että pieni kustantamo jukaisisi kirjan suomeksi. Professori Yrjö J. E. Alanen kirjoitti Kotimaa-lehteen 4. lokakuuta 1957 julkaistun artikkelin ”Kirjallinen saasta”, jossa vaati Suomen viranomaisia ryhtymään toimeen kirjan levittämisen estämiseksi.

Takavarikko Suomessa

Oikeusministeri J. O. Söderhjelmin luona kävi lähetystöjä vaatimassa kirjan takavarikoimista. Söderhjelm kutsui koolle vuonna 1957 perustetun ”Epäsiveellisen kirjallisuuden vastustamisen valvontalautakunnan”. Lautakunnan jäseninä oli neljä juristia ja yksi lehtimies. Päätoimittaja Gunnar Henriksson ei hyväksynyt kaunokirjallisen teoksen takavarikkoa. Koska päätös ei ollut yksimielinen, ei Söderhjelm katsonut sen sitovan häntä ja ei toteuttanut takavarikkoa. Söderhjelmin päätöksestä tiedotettiin suurimmissa sanomalehdissä 8. lokakuuta 1957. Oslossa teos sai oikeudessa vapauttavan päätöksen 11. lokakuuta 1957.
Suomessa saatiin kuitenkin hieman myöhemmin aikaan takavarikkopäätös hallituksen iltakoulussa 15. lokakuuta 1957, kun oikeusministeri Söderhjelm oli matkustanut Geneveen ILO:n konferenssiin. Oikeuskansleri Olavi Honka, joka virkansa puolesta osallistui iltakouluun, järjesti Myklen romaanin takavarikoimisen hallituksen tärkeimmäksi käsiteltäväksi asiaksi. Poliisit lähetettiin takavarikoimaan kirjat kaupoista sekä kirjapainosta. Kajantille jäi kuitenkin 800 kirjaa. Hän myi ne myöhemmin Helsingin Sotainvalidipiirille, jotka myivät ne eteenpäin ovelta ovelle.

Oikeudenkäynti

Samana päivänä kun oikeudenistunto alkoi, Helsingin Sanomissa julkaistiin 21 henkilön allekirjoittama julkilausuma, jossa puollettiin takavaikkoa. Allekirjoittaneissa oli muun muassa kolme piispaa: Ilmari Salomies, Martti Simojoki ja Mikko Juva. Helsingin Raastuvanoikeus vahvisti takavarikon kahdella äänellä yhtä vastaan. Korkein oikeus vahvisti takavarikon äänestyksen jälkeen vuonna 1959. Kustantaja tuomittiin myös joko kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen tai 50 000 markkaa sakkoja sekä maksamaan valtiolle korvausta rikollisen toiminnan tuottamasta hyödystä 949 000 markkaa. Myklen toinen suomennettu teos Silmukka kuun sirppiin (Lasso rundt fru Luna, 1954) tuomittiin myös takavarikoitavaksi, mutta teoksia ei jäänyt jäljelle takavarikoitavaksi, koska painos oli pieni.
Kirjat poltettiin Rauma-Repolan höyryvoimalaitoksen uunissa poliisivalvonnan alla. Kaiken kaikkiaan 5 002 jäljelle jäänyttä kirjaa tuhottiin polttamalla. Polttamiseen meni aikaa yhdeksän tuntia.
Caius Kajantin kustantamo Ammattikirjat Oy toimi vuosina 1955–1959 meni konkurssiin, koska hän kieltäytyi maksamasta hänelle määrättyjä korvauksia. Kustantamo ehti toimintansa aikana kustantaa 70–80 kirjaa. Hänellä oli muun muassa oikeudet Henry Millerin teoksiin Suomessa. Hän joutui luopumaan niiden julkaisusta uuden oikeudenkäynnin pelossa, koska niissä oli sisältöä, jossa esimerkiksi naidaan. Kajanti julkaisi Myklen kirjan Laulu punaisesta rubiinista myöhemmin uudestaan. Hän kävi ennen sitä kysymässä varmistuksen oikeusministeri Aarre Simoselta, joka sanoi: ”Niin kauan kuin minä olen tässä maassa oikeusministerinä, kirjoja ei takavarikoida, sen kun otatte.” Oikeuden päätöstä ei kuitenkaan ole koskaan kumottu.