google/wiki40b huggingface dataset:
Valegaviaali

Koko ja ulkonäkö

Valegaviaali on yleensä 3,5–4 metrin pituinen. Joskus valegaviaalilla on pitkä kuono ja se muistuttaa paljon gaviaalia. Se kuuluu kuitenkin krokotiilien heimoon. Valegaviaalin leuat ovat pitkät, kapeat ja hennot. Valegaviaalin silmäterä on kellanruskea, kun muilla krokotiileilla se on tumma. Valegaviaalin jalat ovat pitkät ja hentorakenteiset. Hampaita sillä on 76–84 kappaletta ja väritykseltään se on suklaanruskea.

Levinneisyys ja elinympäristö

Valegaviaali elää vain Indonesiassa ja Malesiassa. Indonesiassa se elää Sumatrassa ja Kalimantanissa Borneossa. Malesiassa Malakan niemimaalla ja Sarawakissa. Thaimaasta ei ole havaintoja vuoden 1970 jälkeen. Valegaviaalista on tehty havaintoja myös Sulawesista, Jaavasta ja Vietnamista.
Valegaviaali elää joissa, makeanveden järvissä ja suoalueilla. Se myös viihtyy ajoittain tulvan valtaamilla alueilla. Laji on nykyään uhanalainen elinalueiden häviämisen vuoksi. Lisääntymisikäisiä yksilöitä arvioidaan olevan jäljellä enää alle 2 500. Tilannetta on yritetty parantaa tarhauksella, metsästyskiellolla ja elinalueiden suojelulla. Valegaviaaleja elää muun muassa Negaran kansallispuistossa, Indonesiassa.

Elintavat

Valegaviaalin elintavat tunnetaan huonosti. Laji kalastaa seuraamalla saaliskalaa ja nappaa sen takaapäin leukoihinsa. Se syö kalan lisäksi myös muutakin. Valegaviaalien tiedetään napanneen veden varaan joutuneita apinoita.
Naaraat tulevat lisääntymisikään, kun ne ovat kasvaneet 2,5–3 metrin pituisiksi. Ne rakentavat lehdistä, turpeesta ja muusta maa-aineksesta pesäkeon, joka on noin 60 senttimetriä korkea. Emo munii pesään 20–60 munaa, jotka hautuvat pesässä 90 päivän ajan. Vastakuoriutuneet poikaset ovat oliivinvihreitä, ja niiden selkää ja pyrstöä koristavat mustat poikkijuovat. Niiden kyljissä on mustia täpliä. Emon huolenpidosta huolimatta poikaskuolleisuus on suuri ja useimmat joutuvat petojen, tai jo munina pesärosvojen saaliiksi.
Ivan Gontšarov

Ivan Aleksandrovitš Gontšarov (ven. Иван Aлeксандрович Гончаров; 18. kesäkuuta (J: 6. kesäkuuta) 1812 Simbirsk – 27. syyskuuta (J: 15. syyskuuta) 1891 Pietari) oli venäläinen kirjailija.
Gontšarov kirjoitti monipuolisesti romaaneja, novelleja, esseitä ja matkakertomuksia. Oblomov on kuitenkin se teos, jonka ansiosta hänen nimensä on jäänyt kirjallisuuden historiaan. Romaanin päähenkilö Oblomov on mies, jolla on paljon hyviä pyrkimyksiä, mutta ei voimaa toteuttaa niitä. Vähitellen Oblomov vajoaa täydelliseen toimettomuuteen ja hiipuu kohti ennenaikaista kuolemaa.
Gontšarov halusi antisankari Oblomovin kautta kritisoida Venäjän aateliston toimetonta elämäntapaa, mutta kritiikin voidaan katsoa myös kohdistuvan kaikkiin niihin ihmisiin, jotka suosivat toimettomuutta työnteon sijasta. Venäjällä onkin yhä käytössä käsite "oblomovilaisuus", joka tarkoittaa suurin piirtein samaa kuin äärimmäinen saamattomuus, unelias toimettomuus, jahkaileva päättämättömyys, saamaton haaveilu.
Gontšarov toimi amiraali Jefimi Putjatinin sihteerinä tämän "maailmanympäryspurjehduksella" höyryfregatti Palladalla vuosina 1852–1855.
Torsten Gustaf Aminoff

Torsten Gustaf Aminoff (1. marraskuuta 1838 Nilsiä – 18. elokuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä, lehtori ja filosofian tohtori.  
Aminoffin vanhemmat olivat maanmittari Karl Henrik Aminoff ja Maria Elisabet Collan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 ja erosi armeijasta Sofian jalkaväkirykmentin aliluutnanttina 1861. Aminoff valmistui sitten Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1866, filosofian maisteriksi ja opettajakandidaatiksi 1869 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1873.
Aminoff toimi poliittisten tieteiden lehtorina Haminan kadettikoulussa vuodesta 1870 alkaen. Hän teki tutkimusmatkan Vermlannin suomalaisten keskuuteen 1871 ja Venäjälle votjakkien keskuuteen 1878. 
Aminoff oli naimisissa vuodesta 1869 serkkunsa Elisabet Johanna Maria Aminoffin kanssa. Hänen poikansa oli everstiluutnantti Torsten Aminoff.
Helge Backlund

Helge Götrik Backlund (1878–1958) oli ruotsalainen geologi ja petrologi. Hän oli geologian ja mineralogian professori Åbo akademissa 1918–1924 ja Uppsalan yliopistossa 1924–1943. Hän teki tutkimusmatkoja Siperiaan, Huippuvuorille, Grönlantiin ja Etelä-Amerikkaan. Hän tutki vuorijonojen rakennetta ja magmakivilajien määrää niissä.
BMW 7-sarja (E65)

BMW 7-sarja (E65) 2001–2008

BMW E65 esiteltiin Frakfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2001. Chris Banglen suunnittelema auto edusti valmistajan uutta muotoilusuuntaa, joka sai aluksi arvostelua. Adrian van Hooydonk suunnitteli auton alkuperäiset piirrustukset vuonna 1998, ja niissä mallista oli tarkoitus tehdä fastback-korinen. 7-sarja päätettiin kuitenkin säilyttää perinteisenä neliovisena sedanina. E65 oli maailman ensimmäinen sarjavalmisteinen auto, jossa oli kuusiportainen automaattivaihteisto. Ensimmäisenä BMW-mallina autossa oli iDrive-tietoviihdejärjestelmä, älyavain ja pimeänäköavustin. Pitkäakselivälinen E66-malli tuli saataville vuonna 2002.
Bensiinimoottorivalikoimassa olivat aluksi kuusisylinterinen 3,0-litrainen (231 hv), 3,6- (272 hv) ja 4,4-litraiset (333 hv) V8:t sekä 6,0-litrainen V12 (445 hv). Dieselmoottorit olivat kuusisylinterinen 3,0-litrainen (218 hv) ja 3,9-litrainen V8 (258 hv).
Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2005 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli. Varsinkin peräosan muotoilu ja takavalot muuttuivat hillitymmiksi. Myös ajovalot ja etupuskuri muotoiltiin uudelleen. iDrive-tietoviihdejärjestelmän vaikeaselkoiseksi moitittua käyttöliittymää päivitettiin selkeämmäksi. Uudet V8-bensiinimoottorit olivat kooltaan 4,0- (306 hv) ja 4,8-litraiset (367 hv), diesel-V8 puolestaan kasvoi 4,4-litraiseksi (329 hv). Kuusisylinterisen bensiinimoottorin teho nousi 258 hevosvoimaan ja kuusisylinterisen dieselin 231 hevosvoimaan.
Saarion voimalaitos

Saarion voimalaitos eli Saarionkosken voimalaitos on vesivoimala Jänisjoen Saarionkoskessa Tohmajärven kunnan alueella.

Ensimmäinen voimalaitos

Ensimmäisen voimalaitoksen Saarionkoskeen rakennutti Oy Wärtsilä Ab vuonna 1908 toimittamaan sähköä Värtsilän rautaruukille ja myöhemmin Uuden Värtsilän rautasulatolle. Kun voimalan energian alkuperäinen tarvitsija, Värtsilässä sijainnut rautatehdas, luovutettiin Neuvostoliitolle, sähköä alettiin myydä Pohjois-Karjalan Sähkölle.
Voimalaitoksen putouskorkeus oli 6,9 metriä ja teho 1,2 MW.

Uusi voimalaitos

Alkuperäinen voimalaitos jäi museokäyttöön vuonna 1984, jolloin se korvattiin uudella. 
Vuonna 1991 Oy Wärtsilä Ab:n seuraaja Oy Metra Ab myi voimalaitoksen yhdessä muiden Jänisjoen voimalaitosten (Ruskeakoski, Vihtakoski ja Vääräkoski) kanssa Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:lle.
Lars Karl Krogius

Lars Karl Krogius (5. elokuuta 1860 Ajan, Itä-Siperia – 13. lokakuuta 1935 Huopalahti [nyk. Helsinki]) oli suomalainen laivanvarustaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1898. Hän oli Ab Lars Krogius & C:o Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1882, Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtaja 1890–1920, sen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1920–1935. Hän kehitti Krogius-yritystä suuryritykseksi ja aloitti talviliikenteen. Hän oli valtiopäivillä 1897 ja 1900 porvarissäädyn edustajana.
Lars Krogius oli huomattava urheiluvaikuttaja, ja hänen oma lajinsa oli pyöräily.
Suomen sisällissodan aikana Krogiuksen alus Arcturus toi jääkärit Suomeen ja hänen muut laivansa kuljettivat maahan aseita ja ammuksia.
Lars Krogiuksen isä oli laivanvarustaja Lars Krogius vanhempi ja veli Ernst Krogius. Lars Krogiuksen poika Birger Krogius toimi Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtajana 1946–1969.
Joona Kaakinen

Joona Kaakinen näytteli Nörtti: DragonSlayer666 televisiosarjan toisella ja kolmannella tuotantokaudella Daisuke69:ä. Hän on ollut aikaisemmin mukana DOT504 Dance Companyssa. Kaakinen oli Salpauksen sirkusartistikoulutuksessa vuosina 2007-2010.
Filippoin arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Ntikilí Tasin (Dikili Tash) neoliittisen kauden asutuksesta Filippoin läheltä, sekä hellenistisen, roomalaisen ja varhaiskristillisen kauden löytöjä Filippoista itsestään.
Merkittävimpiin neoliittisen kauden löytöihin lukeutuvat muun muassa lukuisat figuriinit noin ajalta 5000–3000 eaa. sekä koristemaalattu keramiikka ajalta 4000–3000 eaa. Antiikin ajan merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa katkelma Aleksanteri Suuren antamasta asetuksesta, joka määritti Filippoin hallitsemien maanviljelysalueiden rajat (300-luku eaa.); Kleomoiriksen hautastele (300-luku eaa.); Lucius Caesarin marmorinen rintakuva; Nike-jumalattaren patsaan osa Filippoin forumin niin kutsutusta Länsitemppelistä; Filippoin lukuisten basilikakirkkojen koristeosat; sekä varhaiskristillisen kauden hautakirjoitukset.
Ralakejärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,3 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvi sijaitsee Siikanevan lounaispuolella sijaitsevalla mäkisellä ja järvisellä ylängöllä ja siinä on mäkien vuoksi paljon niemiä ja lahtia. Sen luoteispää muodostaa kapeasuisen lahden, joka työntyy sivuttain kohti lounasta. Järven koillisrannassa on vajaa 100 metriä leveä avosuo, jonka takana sijaitsee 150 metriä pitkä lampi. Se lienee järven umpeen kasvamassa oleva entinen lahti . Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka sekin on puutonta avosuota. Järven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta soistuneita osia. Tampereen kuntaraja katkaisee luoteispään lahden kahtia niin, että lyhyt osa siitä jää Tampereen puolelle.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 164,7 metriä mpy. Siihen on johdettu kuusi metsäojaa. Yksi ojista tuo Vääräjärven suon kuivatusvesiä ja niiden mukana Vääräjärven ja Pajulammin vesiä, jotka laskevat luoteispään lahteen. Samaisen lahden suuhun on jo vanhemmissa kartoissa merkitty yhdysoja Kalliojärvestä. Vanhassa kartassa on ojan virtaussuunnaksi merkitty Ralakejärveen päin. Uusissa kartoissa suuntanuolta ei enää ole. Myös järven eteläpäähän laskee pienen suon ja Pajulammen yhteinen laskuoja. Järven oma laskuoja lähtee järven kaakkoispäästä ja se laskee 240 metrin päässä Ukonjärven Vasikkaniemen länsipuolen lahteen. Laskuojalla on pudotusta 2,3 metriä.

Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa on Ralakejärvellä ollut toinenkin saari ja nykyinen iso suosaari oli tuolloin merkitty niemeksi. Umpeen soistunut lahti oli silloinkin ruohottumassa umpeen. Kalliojärven ja Ukonjärven maatilat olivat olemassa, mutta niillä ei ollut juurikaan peltomaata järven lähiympäristössä.
Msta

Historia

Viikinkien idäntie kulki Ilmajärvestä ylävirtaan Mustajokea ja Tsnajokea  pitkin sekä Tvertsajoelle ja sieltä alavirtaan Volgalle tunnetaan jo varjagiajoilta asti. Tästä on todisteena huomattavat arkeologiset löydöt näiden jokien varsilta.
Vyšni Volotšokin vesitie rakennettiin vanhan viikinkien idäntien reitille. Tämä kanavajärjestelmä oli 1700-1800-luvuilla Venäjän tärkein Euroopan ja Aasian välinen tavarankuljetusreitti. Mustajoki oli osa tätä vesitietä. Sen merkitys rupesi vähenemään 1860-luvulla rautatien valmistumisen jälkeen. Laivojen koon kasvaessa isommat jokilaivat eivät voineet enää käyttää tätä vesitietä vaan rupesivat käyttämään Volgan–Itämeren vesitietä. Nykyään Mustajoki ja muu osa vesitietä on enimmäkseen huviveneily- ja retkeilykäytössä.
Topparla

Topparla tai Kylänpää on Seinäjoen kylä entisen Ylistaron kunnan alueella, noin kuusi kilometriä Ylistaron keskustasta Lapualle päin valtatien 16 ja Kyrönjoen varrella. Joki on kylän kohdalla erityisen leveä, ja Kylänpään sillan kohdalla kuohuu Kylänpäänkoski.
Kylän virallinen nimi on Topparla, kun taas Kylänpäähän katsotaan kuuluvan sen lisäksi myös ympäristön pienempiä kyliä kuten Viitala, Kuivila, Hiipakkala ja Liipantönkkä.
Kylässä toimii noin 60 oppilaan ja kolmen opettajan Topparlan koulu, joka on perustettu 1884. Alueen yhdistyksiä ovat Ylipään Nuorisoseura, Ylipään maa- ja kotitalousnaiset sekä Ylipään Maamiesseura.
Alueen suurin työnantaja on kevyeen hirsirakentamiseen erikoistunut Luoman Puutuote Oy.
Oscar Andersson

Johan Anders Oskar Andersson (8. joulukuuta 1813 Tukholma – 13. tammikuuta 1866 Malmö) oli ruotsalainen Suomessa asunut näytelmäkirjailija ja runoilija.
Andersson kirjoitti komedian Skomakaren och hans fru yhdessä Jakob Gabriel Leisteniuksen (1821–1858) kanssa.
Martti Räsänen (kielitieteilijä)

Arvo Martti Oktavianus Räsänen (25. kesäkuuta 1893 Simo – 7. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopistossa turkologian dosenttina vuodesta 1926, turkkilaisen filologian ylimääräinen professori 1944–1961. 
Räsäsen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Räsänen ja Kaisa Sofia Vuolevi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, lisensiaatiksi 1920 ja tohtoriksi 1927. Räsänen opiskeli myös Kazanissa 1915–1917 ja Budapestissa 1924–1925. 
Räsänen aloitti nykyturkin opetuksen 1927. Räsänen kävi Keski-Euroopassa ja Turkissa tutkimus- ja opiskelumatkoilla. Hänen tutkimusalaansa olivat sanahistoria, turkkilaiskielten ja suomalais-ugrilaisten kielten suhteet ja eräät muut kielisukulaisuuteen liittyvät kysymykset. Hän kannatti uralilais-altailaista alkusukulaisuushypoteesia.
Martti Räsäsen veli oli jäkäläntutkija ja biologi Veli Räsänen.
Perinkäänjärvi

Maantietoa

Järvi sijaitsee alavalla Järvisuolla. Sen pinta-ala on 4,4 ha ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat avosuota tai luhtaa. Järvelle näkyvät Huhkaskallio, Murtomaa ja Keijumäki.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Luhdanjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Luhdanjoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,4 metriä mpy. Siihen laskee luoteesta Häntästenoja ja sen laskuoja on Lapinjoki, jonka nimi muuttuu alajuoksulla Luhdanjokeksi.
Antti Niilonpoika

Antti Niilonpoika eli Anders Nilsson Sabelfana (k. 1580) oli Talin herra. Hän oli Kivennavan vouti ja teki 1554 partioretken Venäjän puolelle, ja siksi häntä pidettiin vastuullisena seuraavana vuonna syttyneeseen sotaan. Vuonna 1563 hän oli Eerik XIV:n sotapäällikkö tämän sotiessa Juhana-herttuaa vastaan. Hän sai aatelisarvon ja käytti sen jälkeen ajoittain nimeä Sabel tai Sabelfana vaakunansa mukaisesti. Hän sai nimityksen Viipurin linnanisännäksi 1566 ja rakennutti savivarustuksen kaupunginosan ympärille.
Vilis Krištopans

Vilis Krištopans (s. 13. kesäkuuta 1954) on latvialainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1998–1999 oltuaan sitä ennen vuodesta 1995 liikenneministerinä. Hän on istunut myös maansa parlamentissa, saeimassa. Hän on valmistunut Riian polyteknisen instituutin arkkitehtuurin ja rakennuksen tiedekunnasta.
Krištopans on edustanut Latvijas Ceļš -puoluetta sekä Vihreiden ja maanviljelijöiden liittoa. Hän on entinen koripalloilija.
Tero Heikkilä

Tero Heikkilä (s. 1974) on suomalainen teoreettinen fyysikko. Hän on työskennellyt Jyväskylän yliopistossa professorina vuodesta 2013 lähtien, mitä ennen oli vuosia tutkijana Aalto-yliopiston Kylmälaboratoriossa. Hänen tutkimusalansa on tiiviin aineen fysiikka, erityisesti nanoelektroniikka ja suprajohtavuus.
Call of Cthulhu: Dark Corners of the Earth

Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.2/10.
Peli on saanut Pelit -lehden arvostelussa arvosanaksi 88/100.
Ympäristöfilosofia: Kirjoituksia ympäristönsuojelun eettisistä perusteista

Ympäristöfilosofia: Kirjoituksia ympäristönsuojelun eettisistä perusteista on vuonna 1997 ilmestynyt artikkelikokoelma ympäristöfilosofiasta. Kirja oli ensimmäinen kattava suomenkielinen ympäristöfilosofian kokoomajulkaisu.
Deer Laken lentoasema (Newfoundland)

Historia

Lentokentän suunnittelu alkoi vuonna 1953 Deer Laken ja Bowater-metsäyhtiön yhteistyönä. Sorapintainen 1 219 metriä pitkä kiitotie valmistui syksyllä 1955. Sitä jatkettiin 1 524 metrin pituiseksi vuonna 1959 ja 1 829 metriin vuonna 1973. Vuonna 1978 kiitotie sai kestopäällysteen.
Eastern Provincial Airways aloitti säännöllisen liikenteen vuonna 1956 käyttäen Lockheed 10A lentokoneita. Heinäkuussa 1978 ensimmäiset Boeing 737 -suihkukoneet aloittivat liikenteen kentälle.
Ensimmäinen terminaalirakennus valmistui 1963 ja sitä laajennettiin vuosina 1975, 1980 ja 1986. Päätös uuden terminaalirakennuksen rakentamisesta tehtiin syyskuussa 1989, uusi terminaalirakennus avattiin virallisesti 19. heinäkuuta 1991. Liikennemäärän kasvusta johtuen vuonna 2004 lentoaseman johtokunta teki yksimielisen päätöksen uudesta yli kaksi kertaa suuremmasta terminaalirakennuksesta, joka avattiin liikenteelle 21. kesäkuuta 2007.
Flood

Pelaaminen

Lajityypiltään peli on omintakeinen tasohyppely, jossa tavoitteena on kerätä roskat joka kentästä ja mennä sen jälkeen ulospääsyyn. Erikoisuutena vihreää omituista otusta muistuttanut pelihahmo pystyi kiipeämään seinillä ja katossa. Aikarajana pelissä oli pelihahmon tädin haamu, joka kopioi pelihahmon liikkeet ja seuraa tätä kaventuvalla viiveellä. Ruudulla kävelevät viholliset vievät myös pelihahmolta energiaa, ja osa vihollisista vie kaikki energiat yhdellä kosketuksella. Viholliset ovat eläinmaisia, mutta mielikuvituksellisia olentoja, esimerkkinä teddy karhut, joilla on raateluhampaat vatsassa. Monissa jaksoissa on teleportteja, joista pääsee jakson eri kohtiin.
Alussa pelihahmolla ei ole aseita, vaan hän joutuu väistämään viholliset hyppimällä tai kiipeämällä. Jaksoista voi löytää kuitenkin aseita, kuten kranaatteja, aikapommeja ja liekinheittimen.
Vesiraja nousee useissa jaksoissa. Vedessä voi uida, mutta happea riittää vain rajatun ajan, jonka jälkeen vedessä oleva pelihahmo alkaa menettämään energiaansa. Vesi on pelissä mallinnettu realistisesti siinä suhteessa, että vettä valuu hanoista maatapitkin, ja sitä alkaa kerääntyä aina koloihin. Pienemmät kolot täyttyvät suhteessa nopeammin kuin isot kolot tai laajemmat alueet.
Pelin kenttiin on neljän sanan pituiset salasanat, joita voi yrittää arvata. Salasanoja voi myös löytää pelialueelta.
Taustajuonena pelihahmo, Quiffy, on lajinsa viimeinen otus, jonka on selvittävä ihmisten roskaamista luolastoista elävänä.

Vastaanotto

Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 87%.
Xiasinkoira

Ulkonäkö

Xiasinkoiralla on hoikka, lihaksikas runko, pehmeät käpälät ja voimakkaat raajat – kaikki ominaisuuksia, jotka auttavat sitä seuraamaan nopeaa ja ketterää riistaa. Pää on kookas, korvat suipot, silmät pienet ja suu leveä. Nahka näyttää punertavalta kirsun, suun ja korvien ympärillä. Rungon pituuden suhde korkeuteen on 1:1. Karvapeite on lyhyt ja valkoinen. Paino vaihtelee 10–30 kg:n välillä ja säkäkorkeus 43–51 cm:n välillä.

Luonne ja käyttäytyminen

Xiasinkoiralla on tarkka hajuaisti, minkä lisäksi se on uskomattoman nopea ja sisukas. Vaikka se ei anna armoa riistalle tai vihollisille, se on omistajalleen erittäin uskollinen ja rakastava. Se on sopeutuvainen ja helppo kouluttaa.

Alkuperä

Xiasinkoira on kotoisin Guizhoun provinssista. Koska se on pääasiassa jalostettu Xiasin kylässä Majiangin kaupungissa, sen virallinen nimi on xiasi quan, vaikka miao-ryhmän jäsenet kutsuvat sitä nimellä bai long quan. Rotu jalostettiin metsästyskoiraksi, ja sillä onkin tiettyjä erikoislaatuisia piirteitä jotka tekevät siitä ihanteellisen tähän työhön.
Tšuuppa

Maantiede ja asutus

Tšuupan kunnan pinta-ala on 50,29 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Louhen piirin Kiestingin ja muissa ilmansuunnissa Malinavaaran maalaiskuntiin. Pinta-alasta suurin osa on metsää ja vesialuetta. 
Kunnan alueella virtaavat pienet Tšupinka-, Plavežma-, Melnitšnaja- ja Srednjajajoet. Pieniä järviä ovat Levdozero ja kaksi Ivanovskojejärveä. Luonnonvaroihin kuuluvat loppuun asti hyödynnetyt savi- ja maasälpäesiintymät sekä koristekivi.
Tšuupan taajama on kunnan ainoa asutuskeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen asukkaista 84 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 8 % karjalaisia, 4 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.

Historia

Tšuupan pogosta mainitaan Solovetskin luostarin asiakirjoissa vuonna 1574. Kylä kärsi opritšnikkien hävityksistä ja vuosina 1589 ja 1590 sen tuhosivat suomalaiset ja ruotsalaiset. Paikkakunta syntyi uudelleen Muurmannin radan asemana vuonna 1916. Vuonna 1922 siellä alettiin louhia maasälpää, kvartsia ja kiillettä. Tšuupan kaivos- ja rikastamokombinaatti oli aikoinaan Neuvostoliiton suurin muskoviitin, maasälvän ja pegmatiitin tuottaja, joka työllisti 2 500 henkeä. Tšuuppa sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1943.

Liikenne, talous ja palvelut

Taajaman ohi kulkevasta Muurmannin radasta haarautuu sivurata Tšuupan satamaan, jossa on 2–7 metriä syvät laivalaiturit. Tšuupan asema sijaitsee kolmen kilometrin päässä taajamasta. Asemalla pysähtyy päivittäin molempiin suuntiin noin kymmenen kaukojunaa ja kaksi paikallisjunaa.
Tšuupasta on tieyhteys sen länsipuolelta kulkevalle Pietarin ja Murmanskin väliselle M18-valtatielle. Sen kautta menevät tiet Plotinaan, Tškalovskiin ja Hiitolammelle (ven. Hetolambina). Taajamasta on linja-autoyhteydet Tedinoon, Plotinaan, Malinavaaraan ja Hiitolammelle, etelään kohti Louhea ja Petroskoita sekä länteen Pääjärvelle.
Taajamassa toimii 1990-luvulla vaikeuksiin ajautunut Tšuupan kaivos- ja rikastamokombinaatti. Siellä on myös rakennustarvike- ja metsäteollisuutta, metsänhoitoalueen konttori sekä Pietarin yliopiston biologian tutkimusasema.
Julkisiin palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, ammattikoulu, urheilukoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala. Taajamassa on joukko kauppoja, pieni hotelli, kahvila ja huoltoasema. Vuonna 2002 avattiin Varlaam Kierettiläiselle omistettu ortodoksinen kirkko.
Mecklenburgin järvialue

Mecklenburgin järvialue sijaitsee Koillis-Saksassa, missä se alkaa Mecklenburg-Etu-Pommerin keskiosista ja rajautuu Brandenburgin osavaltioon etelässä. Alue on muodostunut mannerjäätiköiden vaikutuksesta Veiksel-jääkaudella, noin 12 000 vuotta sitten. Nykyään alueella on satoja järviä ja soita. Mecklenburgin järvialueella sijaitsee muun muassa Müritzin kansallispuisto, johon Saksan toiseksi suurin järvi Müritz kuuluu. Muita suojelualueita ovat Nossentin/Schwinz Heath ja Feldberg Lake District.
Bergamasco

Ulkonäkö

Bergamasco on massiivinen ja voimakas. Sillä on aikuisena koirana nyörimäinen tai laattamainen turkki kuten pulilla tai komondorilla. Rasvaiselta tuntuva turkki näyttää hoitamattomalta, mutta pitää koiran lämpöisenä ja kuivana.

Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan bergamasco on älykäs, lapsirakas ja eloisa. Perheen ollessa läsnä se on kaikille avoin ja ystävällinen, mutta yksin ollessaan varovainen ja vieraita kohtaan epäluuloinen. Koira tekee mielellään töitä, mutta sitä on mahdoton kouluttaa pakottamalla. Koska bergamascoa on kauan sitten käytetty paimenena ja vahtina vuoristossa, sillä on voimakas suojeluvaisto. Se vaatii paljon liikuntaa, vaikkakaan ei välttämättä juosten.

Alkuperä

Bergamasco on ikivanha, pohjoisen Italian Alppialueilla lampaiden vartioimiseen käytetty rotu. Nykyisen nimensä se on saanut lombardialaisesta Bergamon kaupungista, jonka laaksoissa sen tiedetään olevan todella yleinen. Se esiintyy jo 1500-luvulta peräisin olevassa maalauksessa. Italiassa rotu rekisteröitiin ensikerran vuonna 1891.
Samppanjalasi

Samppanjalasi on vetoisuudeltaan noin 15–23 senttilitran kokoinen lasi. Samppanjalasin ominaispiirteisiin kuuluu lyhyt kaula ja huilumainen lasi, joka hyvin usein levenee ylöspäin. Perusmuodoltaan samppanjalasi on pyöreä. Samppanjalasin muodon vuoksi se on erittäin soveltuva kupliviin juomiin ja näyttäviin, kerrostettuihin drinkkeihin.