google/wiki40b huggingface dataset:
Eugène Bonnier

Tite Pierre Marie Adolphe Eugène Bonnier (4. tammikuuta 1856 Saint-Leu, Réunion – 15. tammikuuta 1884) oli ranskalainen sotilas, joka sai surmansa valloittaessaan Timbuktua.
Bonnier liittyi nuorena armeijaan ja palveli Tonkinissa. Vuonna 1893 hänet nimitettiin Louis Archinardin seuraajaksi Ranskan Sudanin sotilaskomentajana. Oltuaan Sudanissa vain pari viikkoa Bonnier valtasi Bougounin Samori Tourén joukoilta. Seuraavaksi kunnianhimoinen sotilas päätti valloittaa Timbuktun ennen kuin uusi siviilikuvernööri Albert Grodet ehtisi kieltää sotaretken.
Kenraaliluutnantti Bonnierin retkikunta lähti Ségousta 26. joulukuuta 1893. Hänellä oli mukanaan 13 upseeria, 9 eurooppalaista aliupseeria ja 204 afrikkalaissotilasta. Nigerjokea pitkin kulkeneiden kanoottien edellä oli kaksi luutnantti Gaston Boiteauxin johtamaa tykkivenettä. Majuri Joseph Joffren komentama toinen retkikunta lähti kohti Timbuktua maitse mukanaan 400 miestä, 700 kantajaa ja 200 hevosta ja muulia. Neljän päivän kuluttua Bonnier saapui Moptiin, jossa hän kuuli Boiteauxin lähteneen omin päin valloittamaan Timbuktua.
Boiteaux saapui Timbuktun satamaan Kabaraan 28. joulukuuta. Kun hän vieraili kaupungissa, tuaregit hyökkäsivät tykkiveneisiin ja tappoivat 17 miestä. Kuvernööri Grodet määräsi Bonnierin ja Joffren palaamaan takaisin, mutta kummatkin kieltäytyivät tottelemasta. Bonnierin veneet saapuivat Kabaraan 10. tammikuuta 1894. Hän marssi joukkoineen Timbuktuun, jossa Boiteaux määrättiin 30 päivän arestiin. Sen jälkeen Bonnier lähti Goundamiin, jossa hänen oli määrä tavata Joffre. Matkalla retkikunta takavarikoi tuaregeilta 500 lammasta ja leiriytyi sitten Goundamin lähelle Tacoubaoon. Tammikuun 15. päivän aamuna tuaregien kameliratsastajat yllättivät Bonnierin miehineen. Taistelussa sai surmansa Bonnierin lisäksi 11 upseeria, kaksi eurooppalaista aliupseeria ja 68 afrikkalaissotilasta.
Eloonjääneet palasivat Timbuktuun, josta he lähtivät Boiteauxin mukana jokea pitkin Goundamiin. Siellä he tapasivat Joffren retkikunnan, joka saapui Timbuktuun 12. helmikuuta 1894.
Pat Rice

Ura pelaajana

Belfastissa syntynyt Rice varttui Lontoon vilinässä ja hankki jalkapalloilijan kannuksensa Arsenalissa. Hän aloitti peliuransa 1964 ja siirtyi ammattilaiseksi kaksi vuotta myöhemmin. Rice debytoi Arsenalin edustusjoukkueessa Englannin liigacupin ottelussa Burnleya vastaan joulukuussa 1967.
Rice pelasi oikeana pakkina, muttei onnistunut ensimmäisten kausiensa aikana nousemaan Arsenalin avausmiehistöön eikä ollut mukana Messucupin 1970 voittaneessa Arsenal-miehistössä. Pohjois-Irlannin maajoukkueessa Rice debytoi syyskuussa 1968 ottelussa Israelia vastaan.
Odotus kuitenkin palkittiin ja kaudella 1970–71 Ricelle avautui vihdoin tie Arsenalin avauskokoonpanoon, kun aikaisemmin oikean pakin tontilla häärinyt Peter Storey siirtyi keskikentälle. Kausi toi Arsenalille tuplamestaruuden Englannin kentillä ja Rice pääsi pelaamaan lähes kaikki kauden ottelut. 
Rice oli Arsenalin avausmiehistössä ykkösvaihtoehto omalla pelipaikallaan koko 1970-luvun ajan. Kolmena kautena hän uurasti kentällä kaikissa Arsenalin otteluissa. 1977 hän nousi joukkueen kapteeniksi ja pääsi nostamaan FA Cupin mestaruuskannun ilmaan 1979. Rice on ainoa pelaaja, joka esiintyi kaikissa Arsenalin viidessä FA Cupin finaalissa vuosien 1971–1980 välillä. Hän oli myös kapteenin ominaisuudessa johtamassa Arsenalin peliä tappiollisessa Cup-voittajien Cupin finaalissa 1980.
Rice jätti Arsenalin kauden 1979–80 jälkeen pelattuaan Tykkimiehissä kaikkiaan 528 ottelua. Rice pelasi uransa viimeiset vuodet Watfordissa ja oli auttamassa seuran nousussa pääsarjatasolle 1981–82. Hän lopetti uransa Watfordissa kapteenina kauden 1983–84 jälkeen.
Maajoukkuetasolla Rice pelasi kaikkiaan 49 A-maaottelua. Hänen uransa viimeiseksi otteluksi jäi 5–1 tappioon päättynyt Englanti-ottelu lokakuussa 1979.

Ura valmentajana

Rice aloitti valmennusuransa Arsenalin juniorijoukkueen luotsina 1984. 12 vuotta kestäneen pestinsä aikana Rice johdatti Arsenal-juniorit kahteen nuorten FA Cupin voittoon 1988 ja 1994. Syyskuussa 1996 hän nousi Arsenalin väliaikaiseksi päävalmentajaksi. Ricen johdolla Arsenal pelasi kolme ottelua Englannin Valioliigassa ja voitti ne kaikki. Lisäksi Rice luotsasi Tykkimiehiä tappiollisessa UEFA Cupin ottelussa Borussia Mönchengladbachia vastaan. 
Arsène Wenger tuli Arsenalin päävalmentajaksi syyskuun 1996 lopulla ja Ricen pesti päävalmentajana päättyi. Hän jatkoi uraansa Wengerin apulaisvalmentajan ja on ollut mukana luotsaamassa Arsenalia 1990- ja 2000-lukujen menestykseen, jossa kaudet 1997–98 ja 2001–02 toivat tuplamestaruudet ja kausi 2003–04 päättyi Arsenalin liigamestaruuteen tappiotta. 
Toukokuussa 2012 Arsenal ilmoitti Ricen jäävän eläkkeelle valmennustehtävistä kauden jälkeen. 
Uutena vuonna 2013 Rice lyötiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi (MBE).  Marraskuussa 2013 kerrottiin, että Rice oli joutunut sairaalahoitoon syövän vuoksi.
Lei Sheng

Ura

Lei voitti olympiakultaa floretista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän oli mukana myös kotikisoissaan, vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä, sijoittuen tuolloin kahdeksanneksi. MM-kilpailuista Lei on saavuttanut kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Mitaleista yksi hopea ja molemmat pronssit ovat tulleet henkilökohtaisista kilpailuista. Vuonna 2011 Lei voitti kultaa joukkuekilpailusta ja hopeaa henkilökohtaisesta kilpailuista kesäuniversiadeista Shenzhenistä.
Karheapiikkihai

Kuvaus

Karheapiikkihait saavat nimensä karkeasta ihostaan. Niillä on suuret silmät. Ne ovat väriltään tummanruskeita päältä ja valkoisia alta. Ne voivat kasvaa 120 senttimetrin pituisiksi, mutta niiden yleinen pituus on 90 senttimetriä. Urokset kasvavat yleensä noin 85–90 senttimetrin pituisiksi, kun taas naarat kasvavat noin 89–110 senttimetrin pituisiksi.

Ravinto

Karheapiikkihait syövät ravinnokseen erilaisia luukaloja ja nilviäisiä mukaan lukien kalmareita.

Levinneisyys  ja elinympäristö

Karheapiikkihain levinneisyysalue Länsi-Atlantilla on Pohjois-Carolina ja Pohjois-Meksikonlahti. Levinneisyysalue Intian valtamerellä on Etelä-Mosambik, Etelä-Afrikka ja Aldabransaaret ja Tyynellämerellä Havaijisaaret.

Elinympäristö

Karheapiikkihai elää syvissä merivesissä noin 214–600 metrin syvyydessä.

Lisääntyminen

Karheapiikkihai synnyttää 21–22 poikasta.
Mara Salminen

Martti Tapio ”Mara” Salminen (s. 1964 Imatra) on suomalainen muusikko, opettaja ja tuottaja. Hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Stressi, Kauko Röyhkä Combo, Wilma ja CMX sekä toiminut muun muassa Zen Cafén albumien tuottajana. Vuonna 2003 hän ja Zen Cafén solisti Samuli Putro olivat ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi sävellettyään musiikin elokuvaan Menolippu Mombasaan.
Päristäjäherttu

Levinneisyys

Päristäjäherttua tavataan Afrikan etelä- ja keskiosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta se on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota vielä olevan vaarassa.
Umikaze-luokka

Taustaa

Luokka suunniteltiin Venäjän–Japanin sodan päätyttyä, kun sotakokemukset osoittivat palveluksessa olleiden torpedovenehävittäjien olevan liian pieniä ja heikosti suunniteltuja avomerellä tapahtuviin sotatoimiin. Suunnitellut alukset perustuivat Britannian kuninkaallisen laivaston suunnitelmiin, ja ne toteutettiin Maizurun laivastontelakalla ja Mitsubishin Nagasakin telakalla.

Suunnittelu

Tribal-luokan pohjalta suunnitellut alukset olivat uppoumaltaan lähes kolme kertaa suurempia kuin edeltäjänsä. Niiden sisätilat kuitenkin muistuttivat suuresti Ikazuchi-luokan aluksia. Propulsiojärjestelmä vaihdettiin hiilikäyttöisestä Parsonsin toimittamiin öljyä polttoaineena käyttäviin kattiloihin, joiden tuottama höyry käytti turbiinimoottoria. Mitattu teho oli 20 500 hevosvoimaa akselia kohden, mikä mahdollisti 33 solmun maksiminopeuden. Suuri polttoaineenkulutus kuitenkin rajoitti alusten toimintasädettä.
Alusten aseistukseen oli kaksi 12 senttimetrin tykkiä. Niistä yksi oli asennettu etukannelle ja toinen puolikannelle. Apuaseina oli viisi kahdeksan senttimetrin tykkiä. Aseistusta täydensivät aluksi kolme torpedoputkea, joita ei voinut ladata uudelleen merellä. Putket kuitenkin vaihdettiin suunnittelun lopulla kahteen uudelleenladattavaan.
Koff

Historiaa

Tuotemerkki Koff otettiin käyttöön 1950-luvun lopulla. Sinebrychoffin virvoitusjuomien nimi oli Siff ja oluiden Koff.
Helsinki Poetry Connection

Helsinki Poetry Connection on runoilija Harri Hertellin vuonna 2008 perustama lavarunoustapahtumia järjestävä kollektiivi, joka edistää kotimaisen sanataiteen asemaa sekä Suomessa että kansainvälisesti. Helsinki Poetry Connection pyrkii nostamaan esille uusia lahjakkaita tekstintekijöitä runouden, spoken wordin ja rap-lyriikan parista. Kollektiivin pohjalta rekisteröitiin samanniminen yhdistys vuonna 2012.
Yhteisön näkyvin toimintamuoto ovat klubi-illat, joissa yhdistyvät runous, rap ja musiikki. Merkittävin näistä klubeista on Helsingissä järjestetty Poetry Jam, joka toteutetaan 4-6 kertaa vuodessa. Tuntemattomia kirjoittajia kannustetaan HPC:n tapahtumissa esiintymään open mic -osuuksien aikana, jolloin yleisö saa esittää omia tekstejään. Useat yhteisön aktiivijäsenet ovat löytyneet open mic -osuuksien kautta. Helsinki Poetry Connection järjestää pääkaupunkiseudulla säännöllisesti kolmea runoklubia, Poetry Jamia Kalliossa, Kiiski Open Mic -klubia Töölössä ja kesällä ulkoilmaklubi HPC Goes Puistoa eri puolilla kaupunkia. Helsinki Poetry Jam -klubisarjaa yhteisö järjestää yhteistyössä Nuoren Voiman Liiton kanssa.
Esiintymisten lisäksi yhteisö järjestää runon esittämisen työpajoja nuorille sekä aikuisille. Työpajatoiminnan lisäksi yhteisö on tarjonnut alaa opiskeleville valokuvaajille, graafikoille, äänisuunnittelijoille ja videoalan tekijöille mahdollisuuden saada työkokemusta. HPC:n aktiivit äänittivät vuoden 2009 aikana Helsinki Poetry Jam -kokoelmalevyn suomalaista sanataidetta.
Max Simberg ohjasi talvella 2010 Helsinki Poetry Connection -kollektiivin toiminnasta dokumenttielokuvan Vapauta sana, jossa esiintyvät Harri Hertell, Suvi Valkonen ja Matinpoika. Video on nähtävissä muun muassa Youtube-palvelun kautta. Runokollektiivi sai samana vuonna huomiota myös Huomenta Suomen lähetyksessä, jossa esiteltiin lavarunoutta.
Helsinki Poetry Connection julkaisi vuonna 2013 lavarunoutta esittelevän antologian, Lava-antologian, jonka julkaisijana toimi Poesia-kustantamo ja jonka toimittivat Helsinki Poetry Connectionin aktiivit Aura Nurmi, Juho Nieminen ja Kasper Salonen. Samana vuonna Nihil Interit palkitsi yhteisön työstä lavarunouden ja runoklubitoiminnan edistäjänä Vuoden runousteko -palkinnolla.
Vuonna 2016 kollektiivi alkoi julkaista lavarunousvideoita Poetry Cam -projektissa, jota suunnitteli ja johti Lasse Hauerwaas. Projekti sai kahtena peräkkäisenä vuonna tukea Koneen Säätiöltä. Yhdistys on blogissaan toteuttanut kahdesti myös Runojoulukalenterin, jonka 24 luukussa julkaistaan päivittäin uusi runo. Kalenterin runot on kerätty leikkimielisessä kilpailussa. Keväällä 2017 Savukeidas Kustannus julkaisi Harri Hertellin toimittaman teoksen Lavaruno-opas, jossa on mukana useita kollektiivin kirjoittajia.
Muita näkyviä kollektiivin jäseniä ovat mm. kaksinkertainen Runopuulaakin Suomen mestari Juho Kuusi, runoileva spårakuski Jarkko Jokinen, Kiiski Open Mic -klubia tuottanut ja juontanut Roope Hattu, runoilija Outi-Illuusia Lilja, runoilija Kati Neuvonen, Tuukka Terho, Hanna Rentola, Elsa Tölli, Jenni Hurmerinta sekä Roosa Tiensuu.
Yangon

Historia

Yangon perustettiin mahdollisesti 500-luvulla, mutta se oli pieni kalastajakylä ennen kuin kuningas Alaungapaya teki siitä pääkaupunkinsa vuonna 1753. Se tuli brittiläisen hallinnon alaisuuteen 1852 ja siitä tuli siirtomaan pääkaupunki 1886. Yangon vahingoittui pahoin maanjäristyksen ja tsunamin tuloksena vuonna 1930 ja jälleen toisen maailmansodan aikana. Toisen maailmansodan aikana Japanin joukot kaappasivat kaupungin 8. maaliskuuta 1942. Itsenäisen Burman pääkaupunki siitä tuli 1948.
Yangonin yliopisto perustettiin 1920 ja uudelleenorganisoitiin 1964, kun siitä tuli taide- ja tiedeyliopisto. 
Marraskuussa 2005 Myanmaria hallitseva sotilasjuntta alkoi siirtää pääkaupungin toimintoja pois Yangonista 320 kilometrin päässä pohjoisessa sijaitsevaan Naypyidawiin. Virkamiehet siirrettiin sinne seuraavana vuonna mutta infrastruktuurin rakentaminen on kestänyt vuosia.

Maantiede

Yangon sijaitsee Yangôn-joen suiston itäreunalla noin 35 kilometrin päässä Martabaninlahden rannikolta. 
Kaupungin keskustassa on näkyvissä brittiläisten 1850-luvulla suunnittelema ruutukaava. Kaupunki on yhä varsin kehittymätön ja toisaalta vehreä verrattuna moniin muihin aasialaisiin suurkaupunkeihin, ja viime aikoina lähinnä kiinalaisen ja singaporelaisen sijoitusrahan turvin keskustan vanhoja tiilitaloja on alettu modernisoida. Kaupungin laitamilla rakennukset ovat lähinnä puisia. 
Yangônissa sijaitsee Shwedagon (Kultainen pagodi), joka on Kaakkois-Aasian suurin buddhalaistemppeli. Sen rakentaminen aloitettiin legendan mukaan jo vuonna 558 eaa. (arkeologien mukaan 500–900-luvulla jaa.) ja se sai nykyisen ulkomuotonsa 1400-luvulla. Se on lähes kauttaaltaan kultalevyjen peitossa ja sen 98 metrin korkeuteen kohoava huippu on koristeltu tuhansin timantein ja rubiinein.

Talous

Yangon on Myanmarin taloudellinen keskus, ja lähes kaikki ulkomaankauppa tapahtuu sen sataman kautta. Päävientituotteet ovat riisi, tiikki, öljy, puuvilla ja metallimalmit. Kaupungissa on riisipeltoja, sahoja, öljynjalostamoja sekä teräs-, rauta- ja kuparitehtaita. 
Mingaladonin kansainvälinen lentoasema sijaitsee 15 kilometriä keskustasta koilliseen.
Yangonin väkiluvun on ennustettu kasvavan kymmeneen miljoonaan vuoteen 2040 mennessä.
Gustaf von Paykull

Gustaf von Paykull (21. elokuuta 1757, Tukholma – 28. tammikuuta 1826) oli ruotsalainen lintutieteilijä, entomologi, kirjailija, hovimarsalkka ja vapaaherra.
Paykull oli Tukholman luonnonhistoriallisen kansallismuseon perustaja ja Kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Hänen luonnontieteellinen kokoelmansa käsitti 8 600 preparoitua hyönteistä, 1 362 täytettyä lintua, kaloja ja nisäkkäitä. 24. maaliskuuta 1819 kuningas Karl XIV Johan otti vastaan Paykullin kokoelman lahjana. Tiedeakatemian tiloista löytyi kokoelmalle huoneisto, ja niin oli museo perustettu.
Paykull nimesi luolakahlaajan vuonna 1805.
Norodom Ranariddh

Samdech Krom Preah Norodom Ranariddh (s. 2. tammikuuta 1944, Phnom Penh) on Kambodžan kuninkaan Norodom Sihanoukin poika, Norodom Sihamonin velipuoli ja rojalistisen Funcinpec-puolueen johtaja helmikuusta 1992. Hän oli maansa pääministerinä syyskuusta 1993, jolloin monarkia palautettiin heinäkuuhun 1997, jolloin kanssapääministeri Hun Sen syrjäytti hänet. Hän vietti yhdeksän kuukautta maanpaossa ennen paluutaan 30. maaliskuuta 1998. Marraskuusta 1998 lähtien hän on ollut parlamentin puhemies.
Kun kuningas Norodom Sihanouk luopui vallasta lokakuussa 2004, Ranariddhin uskottiin seuraavan häntä, mutta hän sanoi kieltäytyvänsä ja yhdeksänjäseninen neuvosto valitsi Norodom Sihamonin kuninkaaksi.
Norodom Ranariddh on naimisissa prinsessa Norodom Marie Ranariddhin kanssa (o.s. Marie Eng) ja heillä on kolme lasta. Prinssillä on korkeakoulututkinto oikeustieteessä Aix-Marseille III -yliopistosta Ranskasta.
Prut

Maantiede

Prut saa alkunsa Ukrainan puolella Karpaattien vuoristoa, tarkemmin Tšornohoran vuoristoon kuuluvan Hoverlan huipun kaakkoispuolen metsäisestä rinteestä noin 15 kilometriä Voroh’tan kylästä. Lähtökohta sijaitsee 1580 metrin korkeudessa. Se jatkaa matkaansa itään kulkien Moldovan-Bessarabian tasankoalueen halki. Suurin kaupunki sen reitillä on vuoriston laaksossa sijaitseva Tšernivtsi, jossa Prutin rannat ovat matalat ja jossa se saattaa tulvia. Tšernivtsistä se jatkaa kaakkoon muuttuen Lunkan kohdalla mutkittelevaksi. Pian Lunkan jälkeen se toimii Ukrainan ja Romanian välisenä rajana Ukrainan Mamalyhan ja Romanian Darabanin väliselle alueelle asti, jossa joki kohtaa Moldovan rajan ja siirtyy Romanian ja Moldovan rajajoeksi. Tästä kohdasta on 900 kilometriä Tonavaan ja joki kulkee kaakkoon kääntyen Unghenin kohdalla jyrkemmin etelänsuuntaiseksi. Prut yhtyy Tonavaan Giurgiuleștin kohdalla Galațista itään. Yhtymäkohta sijaitsee 164 kilometriä Tonavan suulta, ja Prut on viimeinen siihen yhtyvä suuri joki.

Historia

Antiikin aikaan Prut tunnettiin muun muassa nimillä Pyretus (muinaiskreikaksi Πυρετός), Poras tai Porata, Hierasus ja mahdollisesti myös Gerasus.
Heinäkuussa 1711 Stănileștin kohdalla käytiin Venäjän–Turkin sodan 1710–1711 ratkaissut Prutjoen taistelu, jossa Baltacı Mehmet paššan johtama Osmanien valtakunnan armeija piiritti keisari Pietari Suuren venäläisarmeijan.

Myytti Hoverlasta ja Prutista

Ukrainalaisen tarinan mukaan Prut-niminen nuorimies nukahti kerran puun alle. Hänet herätti kaunis tyttö nimeltään Hoverla, ja he rakastuivat toisiinsa. Hoverlan isä oli kuitenkin vuoren tsaari, ja saatuaan tietää parin romanssista isä kirosi tyttärensä. Koska Hoverla ei voinut elää rakkaansa kanssa, hän hyppäsi alas vuorenkielekkeeltä. Hänen niin tehdessään nousi raivokas tuuli, joka runteli puita ja maastoa. Sen nostattaman pölyn viimein laskeuduttua laakson paikalle oli noussut vuori. Prut kuuli Hoverlan äänen kutsuvan häntä vuorelta, ja hän juoksi pois liittyäkseen Hoverlaan, palaamatta koskaan takaisin. Tarinan mukaan vuorta on siitä lähtien kutsuttu Hoverlaksi, ja jokea puolestaan Prutiksi.
Nimilautakunta

Nimilautakunta on oikeusministeriön alainen lautakunta, jonka ensisijainen tehtävä on antaa lausuntoja maistraateille etu- ja sukunimiä koskevissa asioissa. Se antaa lausuntoja myös tuomioistuimille ja muille viranomaisille sekä voi tehdä oikeusministeriölle aloitteita nimiä koskevan lainsäädännön kehittämiseksi. Nimilautakunnan lausunnot eivät ole oikeudellisesti sitovia. Vuonna 2018 lautakunta vastaanotti noin 1 100 lausuntopyyntöä.
August Eigruber

August Eigruber (16. huhtikuuta 1907 – 28. joulukuuta 1947) oli itävaltalainen kansallissosialisti ja Oberdonaun (Itävallan) gauleiter.
Eigruber syntyi Steyrissä Itävallassa. Marraskuussa 1922 hän liittyi Itävallan kansallissosialistisiin työläisnuoriin, jonka johtajaksi hänet nimitettiin 1925. Huhtikuussa 1928 hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen jonka Steyrinmaan aluejohtajaksi hän kohosi lokakuussa 1930. Hän joutui joutui useaksi kuukaudeksi vankilaan toiminnastaan Itävallassa kielletyssä kansallissosialistisessa puolueessa.
Toukokuusta 1935 Eigruber oli edelleen kielletyn puolueen Gau-johtaja (Gaugeschäftsführer)  Ylä-Itävallassa ja koko alueen johtomies hänestä tuli 1936. 10.huhtikuuta 1938 Eigruber toimi ministeriössä neuvonantajana. Samoihin aikoihin hän liittyi myös Ernst Röhmin SA:han.
22. toukokuuta hänestä tuli SS:n Standartenführer. Huhtikuun ensimmäisenä 1940 hänet nimitettiin Oberdonaun valtakunnankuvernööriksi (Reichstatthalter), ja marraskuussa 1942 valtakunnan puolustuskomissaariksi (Reichsverteidigungskommissar). Kesäkuussa 1943 Eigruber ylennettiin SS-Obergruppenführeriksi.
Heti Saksan ehdottoman antautumisen jälkeen toisessa maailmansodassa 1945 Eigruber pidätettiin Salzkammergutissa ja hänet haastettiin todistajaksi Nürnbergin oikeudenkäynteihin. Mauthausen-oikeudenkäynnissä Eigruber tuomittiin maaliskuussa 1946 kuolemaan Mauthausenin keskitysleirillä tekemistään rikoksista. Eigruber teloitettiin Landsbergin vankilassa joulukuussa 1947.
Kanadalainen jalkapallo

Peliaika

Pelin kesto on 60 minuuttia. Se on jaettu kahteen 30 minuutin pituiseen puoliaikaan, jotka taas on jaettu 15 minuutin neljänneksiin. Jokaisen neljänneksen aikana pelikello laskee 15 minuutista alaspäin. Jokaisen neljänneksen jälkeen on lyhyt tauko ja joukkueet vaihtavat maaleja. Puoliaikojen välissä on pidempi tauko.

Pelialue

Peli alue on 110 jaardia (100,6 metriä) pitkä ja 65 jaardia (59,4 metriä) leveä suorakulmio, jonka molemmissa päissä on 20 jaardia (18,3 metriä) pitkät koko alueen levyiset maalialueet. Molempien maaliviivojen luona on kaksi 40 jalkaa (12,2 metriä) korkeaa maalipylvästä, jotka yhdistää 18,5 jalkaa (5,6 metriä) pitkä poikkipylväs, joka on 10 jalkaa (3,1 metriä) maalilinjan yläpuolella. Maalipylväät voivat olla H-kirjaimen muotoisia, jolloin molemmat pystypylväät ovat kiinni maassa, tai kaksiteräistä haarukkaa muistuttavia, jolloin yksi maahan kiinnitetty pystypylväs jakautuu kahdeksi pylvääksi. Suuremman mittaluokan peleissä käytetään yleensä jälkimmäistä mallia. Valkoisilla viivoilla merkitään pelialueen sivut, maaliviiva, sekä välimatkan maaliviivasta näyttävät, pituussuunnassa viiden jaardin (4,6 metrin) välein merkittävät viivat.

Pelisarjat

Kanadalaista jalkapalloa pelataan Kanadassa useilla eri tasoilla. Ammattilaisliiga Canadian Football Leaguessa (CFL) pelaa yhdeksän joukkuetta, ja sen voittajajoukkue palkitaan Grey Cupilla, vanhimmalla ammattilaisjalkapallon palkinnolla. Harrastelijapelejä hallinnoi Football Canada. Yliopistotasolla pelaa 27 joukkuetta neljässä konferenssissa. Juniorijoukkueita on 18 kolmessa divisioonassa. Puoliammattilaissarjat, joita hallinnoi Canadian Major Football League, ovat kasvattaneet suosiotaan viime vuosina.

Historia

Kanadalaista jalkapallo kutsuttiin alun perin rugbyksi, ja se onkin Montreal Football Clubin ja McGill-yliopiston 1860- ja 1870- luvuilla pelaaman rugby unionin jälkeläinen. Kun McGill-yliopisto haastoi Harvardin yliopiston pelaamaan peliä, levisi laji Yhdysvaltoihin amerikkalaisena jalkapallona.
Canadian Football League tunnettiin useilla eri nimillä, kuten Canadian Rugby Football Union ja Canadian Rugby Union. Canadian Rugby Football Union perustettiin vuonna 1884.
Koska amerikkalaisen jalkapallon säännöt ovat hyvin samanlaiset kuin kanadalaisen jalkapallon, on CFL pitänyt läheisen suhteen yhdysvaltalaisen vastineensa, National Football Leaguen (NFL), kanssa.
Owen Roizman

Owen Roizman (s. 22. syyskuuta 1936) on yhdysvaltalainen elokuvaaja. Roizman kuuluu American Society of Cinematographers organisaatioon (A.S.C.) -organisaatioon.
Elisabeth Willibald

Elisabeth Willibald (s. 12. maaliskuuta 1996) on saksalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Ski und Sport Club Jachenau -seuraa.
Willibald saavutti nuorten MM-kultaa pujottelussa Sotšiissa 2016. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Flachaun pujottelussa tammikuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Flachaun pujottelussa vuotta myöhemmin tammikuussa 2016 oltuaan 15:s.
Lauri af Heurlin (professori)

Lauri Olavi af Heurlin (26. helmikuuta 1913 Helsinki – 29. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Helsingin yliopiston kansantalouden professori.
Heurlinin vanhemmat olivat tilanomistaja, sosialidemokraattinen poliitikko Lauri af Heurlin ja näyttelijä Elli Tompuri. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1931 ja opiskeli taloustieteitä valmistuen filosofian kandidaatiksi 1935, lisensiaatiksi 1944 ja tohtoriksi 1945. Heurlin teki opintomatkoja Ranskaan, Ruotsiin ja Englantiin.
Lauri af Heurlin ja jatkosodassa kaatunut filosofian maisteri Pauli Korpisaari (1912–1941) esittelivät 1940 ensimmäisinä suomalaiselle yleisölle John Maynard Keynesin teoksessa The General Theory of Employment, Interest and Money esitettyjä ajatuksia. 
Heurlin toimi sodan jälkeen valtiovarainministeriön kansantaloudellisen osaston ja voimatalouskomitean sihteerinä. Hän oli Helsingin yliopistossa maa- ja metsätaloudellisen tiedekunnan opettajana ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun kansantalouden vt.  professorina 1948–1953. Helsingin yliopiston kansantalouden professorina Heurlin oli 1959–1976. Hän hoiti vuodesta 1944 alkaen Helsingin maalaiskunnassa sijainnutta Tuomelan tilaa.
Lauri Olavi af Heurlin oli naimisissa vuodesta 1943 Aino Maria Velanderin (1913–1993) kanssa. Aino af Heurlin lahjoitti 1981 varat Suomen kulttuurirahaston yhteydessä toimivaan Aino ja Lauri O. af Heurlinin rahastoon joka tukee kansantaloudellista tutkimusta. 
Lauri af Heurlinin veli oli kansanedustaja Kaarlo af Heurlin.