google/wiki40b huggingface dataset:
Florin Răducioiu

Florin Răducioiu (s. 17. maaliskuuta 1970 Bukarest) on romanialainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 40 ottelua ja teki niissä 21 maalia vuosina 1990–1996.
Răducioiun huippuhetket olivat MM-kisoissa 1994, jolloin hän pääsi Romanian maajoukkueen kanssa puolivälieriin asti voitettuaan edellisten kisojen hopeamitalistin Argentiinan. Puolivälierän Ruotsia vastaan joukkue kuitenkin hävisi rangaistuspotkukilpailussa. EM-kisoissa Răducioiu on ollut vuonna 1996, mutta Romania jäi ilman saavutusta pudottuaan alkukierroksilla.
Seurajoukkueessa Răducioiu on voittanut Romanian mestaruuden sekä Serie A:n mestaruuden ja Mestarien liigan vuonna 1994 AC Milanin riveissä. Kaudella 1997–1998 hän pelasi Bundesliigassa VfB Stuttgartissa, mutta siellä hän ei onnistunut, joten ensimmäisen kauden jälkeen hän siirtyi jälleen Italiaan.
Răducioiu aloitti maajoukkueuransa vuonna 1988. Hän lopetti maajoukkueuransa juuri ennen Ranskan MM-kilpailuja vuonna 1998 johtuen vakasta polvivammasta, joka esti pelaamisen pitkäksi aikaa. Răducioiu pelasi 42 maaottelua ja teki niissä 21 maalia. Koko jalkapallouransa hän lopetti vuonna 2002.
Răducioiu on tanskalaisen Christian Poulsenin ohella ainoa jalkapalloilija, joka on pelannut kaikissa Euroopan viidestä suurimmasta sarjasta – Englannin Valioliigassa, Espanjan La Ligassa, Italian Serie A:ssa, Saksan Bundesliigassa ja Ranskan Ligue 1:ssä.
Elisabeth Moss

Yksityiselämä

Mossin isä on brittiläinen ja äiti amerikkalainen, jolla on ruotsalaisia sukujuuria.
Moss on uskonnoltaan skientologi.
Jääpallon SM-sarjakausi 1972–1973

Suomen-mestarit

Vastus: Seppo Jolkkonen, Pentti Karvo, Pekka Ryhänen, Pertti Tammilehto, Eero Hamari, Asko Eskola, Eino Keinänen, Kari Kiviharju,Kaarlo Henttinen, Erkki Mehtälä, Risto Tammilehto, Eino Silvekoski, Juha Eklund, Matti Räsänen. Valmentaja: Heikki Tapio
Agathos Daimon

Agathos Daimon (m.kreik. Ἀγαθός Δαίμων, Agathos Daimōn) tai Agathodaimon (Ἀγαθοδαίμων, Agathodaimōn) eli ”Hyvä henki”, joskus myös Agathos Deos (Ἀγαθὸς Δεὸς) eli ”Hyvä jumala”, oli antiikin kreikkalaisessa uskonnossa hyvä suojelushenki, joka esiintyy vain vähän mytologiassa, mutta jolla oli tärkeä asema kansanuskossa. Agathos Daimon esitetään usein yhdessä Agathe Tykhen (”Hyvä onni”) kanssa tai muiden suojelushenkien tavoin käärmeenä.
Agathos Daimonin uskottiin suojelevan yksilöitä ja perheitä. Tälle tarjottiin juomauhrina sekoittamatonta viiniä jokaisissa pidoissa. Tälle oli omistettu oma temppeli, joka sijaitsi Arkadiassa Megalopoliista Mainalokseen johtaneella tiellä. Myös muualla tälle oli tapana omistaa pieniä temppeleitä. Agathos Daimonia vastasi hyvänä henkenä Eudaimon tai Tykhodaimon, ja näiden vastavoimana toimi paha henki eli Kakodaimon. Pausanias piti Agathos Daimonia pelkkänä Zeuksen epiteettinä.
Muun muassa Ateenassa käytössä olleessa attikalaisessa kalenterissa jokaisen kuukauden toinen päivä eli kasvavan kuun toinen päivä oli omistettu Agathos Daimonille. Sitä edelsi Numenia eli uudenkuun pyhäpäivä, ja Numeniaa edeltävän kuun viimeinen päivä, joka tunnettiin nimellä ”vanha ja uusi päivä” (henē kai nea) tai Hekaten deipnon (Hekatēs deipnon). Nämä muodostivat yhdessä kolmen kotijumalille omistetun päivän ryhmän.
Strömsholmin linna

Strömsholmin linna (ruots. Strömsholms slott) sijaitsee Keski-Ruotsissa Västmanlandin läänissä. Tarkemmin ilmaistuna linna on entisen Kolbäckin pitäjän alueella Strömsholmin taajamassa nykyisessä Hallstahammarin kunnassa. Se on yksi Ruotsin kuninkaallisista linnoista.
Ensimmäinen linna oli Kustaa Vaasan rakennuttama 1550-luvulla ja se toimi pohjana nykyiselle linnalle. Linna rakennettiin vuosina 1669–1674 kuningatar Hedvig Eleonooralle. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Nicodemus Tessin vanhempi.
Kellertävän linnan ulkopuoli edustaa barokkityyliä, kun taas sisustus on kustavilaista. Sisustuksesta vastasi arkkitehti Carl Fredrik Adelcrantz. Linna sisältää merkittävän kokoelman ruotsalaista maalaustaidetta 1600-luvulta lähtien. Linnan ylimmissä tiloissa sijaitsee kappeli, joka on rakennettu 1730-luvulla.
Vuodesta 1993 alkaen on linna ympäristöineen ollut Statens fastighetsverkin hallinnassa.
Maynor Figueroa

Maynor Alexis Figueroa Róchez (s. 2. toukokuuta 1983 Jutiapa, Honduras) on hondurasilainen jalkapallopuolustaja, joka pelaa Valioliigassa Wigan Athleticissa. Hän kuuluu myös Hondurasin maajoukkueen vakionimiin.
Hämeenkylän lukio

Hämeenkylän lukio oli Länsi-Vantaalla sijainnut oppilaitos, joka toimi Hämeenkylän koulun kanssa samassa rakennuksessa. Hämeenkylän lukio päätettiin yhdistää Myyrmäessä sijaitsevaan Vaskivuoren lukioon vuonna 2006.
Tiit Madisson

Tiit Madisson (s. 4. kesäkuuta 1950) on virolainen poliittisten vastustajien mukaan kansallissosialistinen poliitikko, vaikka hän pitää itseään tutkivana kirjailijana ja yhteiskunta kriitikkona koska on ollut aiemmin merkittävä neuvostoaikainen toisinajattelija. Hän on Nationalistien keskusneuvosto -nimisen järjestön johtaja ja Viron itsenäisyyteen johtaneen muinaismuistoseuran yksi perustajista.
Madisson tuomittiin 1980 neuvostovastaisesta toiminnasta neljän vuoden vankeuteen ja kahden vuoden karkotukseen. Hän oli mukana 1987–1988 toimineen Molotov-Ribbentrop-sopimuksen tunnustamista ja julkistamista vaativan ryhmän Molotov-Ribbentropi Pakti Avalikustamise Eesti Grupp toiminnassa. Vuosina 1987–1990 hän oli Ruotsissa ja työskenteli Radio Free Europelle. Vuonna 1996 hänet tuomittiin uudelleen Virossa poliittisessa oikeudenkäynnissä vallankaappaussuunnitelmista, joista hänet kuitenkin armahdettiin jo vuoden vankeusajan jälkeen. 
Vuonna 2002 Madisson valittiin 1 600 asukkaan Lihulan kunnanjohtajaksi. Maailmanlaajuiseksi uutisaiheeksi nousi, kun kuntaan pystytettiin elokuussa 2004 kirkon viereen, alueelle, jossa oli jo kaksi neuvostoaikaista muistomerkkiä, Waffen-SS-pukuista sotilasta esittävä patsas. Muistomerkin yhteydessä oli teksti "Virolaisille miehille, jotka taistelivat 1940–1945 bolševismia vastaan ja Viron itsenäisyyden palauttamisen puolesta." Juutalaisjärjestöt protestoivat tästä sekä Virossa että maailmalla. Viron poliisi poisti patsaan paikaltaan 2. syyskuuta 2004, myöhemmin patsas palautettiin omistajalleen ja sijoitettiin museoon.
Syyskuussa 2004 Madisson julkaisi kirjan Maailma uus kord (Uusi maailmanjärjestys), jossa hän syyttää juutalaisia välillisesti osuudesta molempien maailmansotien syttymiseen ja Venäjän lokakuun vallankumoukseen, Hitlerin rahoittamisesta ja salaliitosta maailman hallitsemiseksi. Kristalliyötä hän nimittää juutalaisten aiheuttamaksi provokaatioksi.
Vuonna 2006 hän julkaisi teoksen Holokaust. XX sajandi masendavaim sionistlik vale.
Kun Madisson ja hänen puolisonsa eivät painostuksen vuoksi enää onnistuneet saada Virosta töitä, Madissonit muuttivat syyskuussa 2010 Espanjaan, johon oli syntymässä virolaisten kolonia. Madisson on muuttanut v. 2016 takaisin Viroon, jossa on julkaissut mm kirjan Viron vapaussoturiliikkeen nousu ja tuho.
Sivistysvaliokunta

Valiokunnan kokoonpano

Valiokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Valiokunta kokoontuu kolme kertaa viikossa.
UMO Jazz Orchestra

UMO Helsinki Jazz Orchestra on suomalainen ammattimuusikoista koostuva jazzorkesteri.

Historia

Vuonna 1975 perusti joukko suomalaisia jazzmuusikoita Heikki Sarmannon ja Esko Linnavallin johdolla The Finnish Jazz Music Workshopin, josta muotoutui pian Uuden Musiikin Orkesteri. Nimi jalostui 1980-luvulla muotoon UMO Jazz Orchestra, kunnes vuonna 2019 nimi muuttui muotoon UMO Helsinki Jazz Orchestra, orkesterin omistajan Helsingin kaupungin mukaan. 1970–1980-lukujen taitteessa orkesteri alkoi saada tukea Helsingin kaupungilta ja opetusministeriöltä. Vuonna 1984 orkesteri muuttui kokopäivätoimiseksi ammattilaisorkesteriksi. UMO oli osa Helsinki-viikon säätiötä vuosina 1984–2008. Nykyisin UMOlla on oma säätiö.

Toiminta

UMO Helsinki Jazz Orchestra on kansainvälisesti tunnettu big band, joka tekee erityisesti suomalaista musiikkia tunnetuksi sekä Suomessa että ulkomailla. UMO on tehnyt konserttikiertueita muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Norjassa, Italiassa, Ranskassa ja Saksassa. UMOn ohjelmistossa on yli 3 000 sävellystä. UMO Helsinki Jazz Orcehstran kapellimestari- ja solistivieraina ovat olleet muun muassa Dexter Gordon, Thad Jones, Dizzy Gillespie, Gil Evans, Joe Williams, Mercer Ellington, McCoy Tyner, Maria Schneider, Michael Brecker, John Scofield, Tomasz Stanko, Lenny Pickett, Gregory Porter, Lizz Wright, Randy Brecker.
Orkesteriin kuuluu 16 ammattimuusikkoa, joiden lisäksi sen hallinto- ja markkinointitehtävät työllistävät kolmesta neljään henkilöä. Orkesteri on julkaissut tai ollut mukana yli 60 albumilla. Useille orkesterin jäsenille on myönnetty Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto. 
UMOn tavoitteet ovat myös kasvatuksellisia; UMO tekee yhteistyötä peruskoulujen ja useiden musiikkioppilaitosten kanssa. UMOn ohjelmistosta löytyy sekä katsauksia big band -musiikin historiaan kuin myös tilaussävellyksiä säveltäjiltä.
Osoituksena ohjelmistovalintojen suuresta kotimaisuusasteesta myönsi Suomalaisen Työn Liitto ensimmäisenä Suomen kunnallisista orkestereista UMOlle 2003 Avainlippu-tunnuksen. 
UMOn omina konserttitiloina toimivat 1986–1994 Jumo Jazz Club (Helsingin asematunnelissa), Royal Cotton Club 1994–1996 (Svenska Teaternin yhteydessä) sekä 2001–2007 UMO Jazz House (Helsingin Punavuoressa). Nykyään UMOlla ei ole omaa klubia ja kotipesää, vaan orkesteri konsertoi Helsingissä muun muassa Savoy-teatterissa, G Livelabissa, Koko Jazz Clubilla, Malmitalolla, Kanneltalolla, Vuotalolla, Musiikkitalolla sekä konserttipaikoissa ja festivaaleilla ympäri Suomen.
Orkesterin toimitusjohtaja on lokakuusta 2008 Eeva Pirkkala. Hänen edeltäjänsä oli nimikkeellä toiminnanjohtaja Anna-Maija Saarela.
UMOn levy Ville ja Valle voitti maaliskuussa 2014 Emma-palkinnon vuoden 2013 lastenalbumina. Tämä oli UMOn ensimmäinen Emma-palkinto.
Pashmina

Pashminan korjuu ja valmistus Intiassa

Pashmina-vuohet pudottavat villansa keväällä, jolloin villa kerätään talteen. Keruun jälkeen villa puhdistetaan käsin pölystä ja epäpuhtauksista. Sen jälkeen se lajitellaan laadun mukaan ja lähtetään jalostettavaksi. 
Jalostuksen aluksi säältä suojaava päällyskarva erotellaan hienosta alusvillasta. Päällyskarvaa on raakavillasta noin 50-60 %. Aiemmin erottelu tehtiin käsityönä, mutta nyt siihen soveltuvia laitteita on myös olemassa. Erottelussa on useampia perättäisiä puhdistusvaiheita. Lopullisen erottelun jälkeen päällyskarvaa on jäljellä 0,5 % tai vähemmän. Tässä vaiheessa villassa on edelleen noin 5 % erilaisia epäpuhtauksia, kuten pölyä ja rasvaa. Perinteisesti Intiassa puhdistus on tehty vasta kehruun jälkeen ennen värjäystä ja kutomista. Muualla sitä on kuitenkin alettu tekemään jo kuiduille. Intiassa kuituja ei myöskään yleensä valkaista, ellei niitä värjätä vaaleisiin värisävyihin. 
Nykyään kehruussa saatetaan käyttää apuna nailonia, joka poistetaan myöhemmin kemiallisesti. Näin saadaan aikaan täyspashminatuotteita, joiden kutominen olisi perinteisin menetelmin ollut mahdotonta. Nailonin käyttö apuna mahdollistaa hienon villan koneellisen kehräyksen. Laadultaan saatu lanka ei kuitenkaan ole yhtä kestävää kuin perinteisesti valmistettu, eikä myöskään yhtä ekologista. Perinteisesti pashmina-huivit on kudottu käsin erityiskangaspuilla ja edelleen käsinkudottuja huiveja pidetään kallisarvoisimpina. Valmiiksi kudotut huivit värjätään. Pashmina värjäytyy kuten lampaanvilla ja yleensä sitä värjätään tänäkin päivänä luonnonväriaineilla. Väreinä ovat mm. indigo, annatto ja henna. Värjäyksen ongelmana on mahdollinen huopuminen. Tärkeä osa pashmina-huivin arvon määräytymisessä on sen kudottu koristelu (esim. jaquard) ja siihen lisätty kirjonta. Joskus huivit kuvioidaan myös käsin painamalla. Värit painetaan kankaille käsinveistetyin puisin painolaatoin. Koristeluun käytetään Kashmirissa monenlaisia perinteisiä tekniikoita.
Koska villa on arvokasta, sitä helposti väärennetään. Haasteena on, että tavanomaisin testausmenetelmin, sitä on vaikea erottaa lampaanvillasta. Mikroskoopin avulla se on kuitenkin mahdollista, sillä pashmina kuitu poikkeaa muodoltaan villasta, sillä se on litteämpää. Tätä rakennetta voidaan kuitenkin muokata eri käsittelyillä. Jopa Dna-testejä on siksi käytetty apuna villan alkuperän selvittämisessä.
Albrekt Fredrik

Preussin herttua

Albrekt Fredrikin aikana Preussin herttuakunta oli Puolan alainen läänitysvaltio. Kun hän isänsä kuoltua sai herttuakunnan perinnöksi, hänen oli sen vuoksi vannottava Lublinissa 19. kesäkuuta 1569 uskollisuudenvala Puolan kuningas Sigismund II Augustille. Valaa kuvaili sittemmin puolalainen kronikoitsija Jan Kochanowski teoksessaan Proporzec. Puolassa vuonna 1573 pidetyissä vaaleissa Alberkt Fredrikiä kannatti Puolann senaatti, mutta häntä vastusti Puolan vaikutusvaltainen, myöhemmin Puolan hetmaniksi tullut Jan Zamoyski, joka pelkäsi protestanttien pääsevän määräävään asemaan Puolan parlamentissa. Albrekt Fredrik kieltäytyi ensin tunnustamasta Stefan Batoryn valintaa kuninkaaksi ja kannatti Saksan keisari Maksimilian II:n ehdokkuutta myös Puolan kuninkaaksi. Toruńin sejmissä lokakuussa 1576 hän kuitenkin ilmaisi tukensa uudelle hallitsijalle.
Koska Albrekt Fredrik oli Puolan kuningas Kasimir IV Jagiellonin tyttären­pojan­poika ja koska hän osasi sujuvasti myös puolaa, häntä pidettiin jonkin aikaa vahvana ehdokkaana Puolan seuraavaksi kuninkaaksi. Puolan kuninkuushan ei enää tuohon aikaan ollut perinnöllinen, vaan kuningas valittiin vaaleilla. Albrekt Fredikiä kannattivat varsinkin Puolan luterilaiset.
Vuodesta 1572 lähtien Albrekt Fredrikillä alkoi ilmetä merkkejä mielen­vikaisuudesta, eikä hän enää kyennyt hoitamaan hallitsijan tehtäviä. Vuoden 1578 alussa hallitusvallan otti sijais­hallitsijana käsiinsä hänen serkkunsa, Brandenburg-Ansbachin marrkkreivi Georg I Friedrich (1539–1603). Georg Friedrich kuoli vuonna 1603, ja vuonna 1605 Puolan kuningas Sigismund III Vaasa nimitti Preussin sijaishallitsijaksi Brandenburgin vaaliruhtinas Joakim Fredrikin ja vuonna 1611 tämän pojan, Juhana Sigismundin.
Juhana Sigismund oli myös Albrekt Fredrikin vävy. Koska Albrekt Fredrikillä ei ollut miespuolista jälkeläistä, hänen kuoltuaan herttuakunnan peri Juhana Sigismund, joka oli myös Brandenburgin vaaliruhtinas.  Täten Brandenburg ja Preussi muodostivat personaaliunionin, Brandenburg-Preussin, josta myöhemmin sai alkunsa Preussin kuningaskunta.

Avioliitto

Albrekt Fredrik meni vuonna 1573 naimisiin Marie Eleonore von Jülich-Kleve-Bergin kanssa, joka oli Jülich-Kleve-Bergin herttua Wilhelmin ja Itävallan arkkiherttuatar Marian tytär. Maria taas oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Ferdinand I:n sekä Böömin ja Unkarin prinsessa Annan tytär.
Lentopallo Euroopan kisoissa 2015

Euroopan kisojen 2015 miesten lentopallo järjestettiin Bakı Kristal Zalıssa Bakussa 14.–28.6.2015. Naisten turnaus pelattiin 13.-27.6.2015. Kisoissa pelattiin myös miesten ja naisten rantalentopallo -turnaukset.
Dan Castellaneta

Elämäkerta

Castellaneta syntyi Louis ja Elsie (o.s. Lagorio) Castellanetan amerikanitalialaiseen perheeseen Chicagossa, Illinoisissa. Louis Castellaneta oli painotyöläinen, joka harrasti näyttelemistä vapaa-ajallaan. Dan Castellaneta kävi Oak Park High Schoolia ja River Forest High Schoolia ennen opintoja Northern Illinois Universityssä. High schoolissa Castellaneta pelasi baseballia. Valmistumisensa jälkeen hän liittyi paikalliseen komediaseurueeseen The Second Cityyn ja esiintyi samalla teattereissa sekä radiossa.
Koomikonuransa lisäksi Castellaneta teki ensi esiintymisensä televisiossa vuonna 1986 elokuvassa Ei mitään yhteistä, ja vuotta myöhemmin hän teki ensimmäisen ääniroolinsa The Tracey Ullman Show’ssa ja aloitti pian uransa merkittävämmän roolinsa Simpsoneissa Homer Simpsonina. Hänet on palkittu äänirooleistaan kolme kertaa Emmyllä. Castellaneta on lainannut ääntään lampun hengelle Disneyn Jafarin paluu -nimisessä animaatioelokuvassa sekä elokuvaan perustuvassa animaatiosarjassa Aladdin.
Näyttelijänä hän on esiintynyt muun muassa sarjoissa Pulmuset, Frendit, Alf, Hulluna sinuun, Kaikki rakastavat Raymondia, 70’s Show ja Entourage.
Heppner

Asukkaat

Kaupungin asukkaista 90 prosenttia on valkoisia ja 5,25 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 0,755 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 99,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 43,9 vuotta.
Hammersmithin metroasema (District ja Piccadilly Line)

Historia

Asema avattiin 9. syyskuuta 1874 osana District Railwayta (nykyinen District Line), linjan pääteasemana. Vuonna 1877 linjaa jatkettiin Hammersmithistä eteenpäin Ravenscourt Parkiin.
Midland Railway alkoi liikennöidä kehän muotoista Super Outer Circleä St. Pancrasista Earl’s Courtiin Cricklewoodin ja South Actonin kautta. Myös Hammersmith oli reitin varrella. Reitti ei kuitenkaan menestynyt taloudellisesti, ja liikennöinti lopetettiin 30. syyskuuta 1880.
Great Northern, Piccadilly and Brompton Railway (GNP&BR, nykyinen Piccadilly Line), jonka pääteasema Hammersmith oli, avattiin 21. joulukuuta 1908. Kun Piccadilly Linea jatkettiin länteen 4. heinäkuuta 1932, aseman laituritaso täytyi rakentaa uudestaan laiturien määrän kasvattamiseksi neljään. Suuri osa asemaa rakennettiin uudestaan, ja Charles Holden suunnitteli asemalle toisen sisäänkäynnin.
1990-luvun alussa asemarakennus ja viereinen linja-autoasema purettiin ja liitettiin uuteen rakennukseen, jossa oli metro- ja bussiliikenteen solmukohdan lisäksi ostoskeskus. Purkutyön yhteydessä uuden aseman suunnittelijat ottivat talteen osan alkuperäisen, Harry W Fordin suunnitteleman asemarakennuksen laatoituksesta. Pelastetuista laatoista tehtiin Hammersmith Bridgeä esittävä mosaiikki aseman pohjoiseen lipunmyyntiaulaan.
Tapani Kärkkäinen

Tapani Kärkkäinen (s. 1962) on suomalainen kääntäjä, toimittaja ja kustannustoimittaja, joka on perehtynyt erityisesti Puolan kulttuuriin ja kirjallisuuteen. Hän toimii myös av-kääntäjänä ja kouluttajana.
Kärkkäinen on suomentanut muun muassa Ryszard Kapuścińskin, Bruno Schulzin, Andrzej Sapkowskin, Hanna Krallin, Wojciech Tochmanin ja Olga Tokarczukin teoksia. Vuonna 2008 Kärkkäinen palkittiin ”taitavasta puolalaisen kirjallisuuden kääntämisestä” Erkki Reenpää -palkinnolla. Samana vuonna hän sai ansiomerkin Puolan kulttuurin edistämisestä. Vuonna 2011 Puolan presidentti myönsi hänelle Puolan tasavallan ansiomerkkiritarikunnan ritarimerkin.
Vuonna 2013 Kärkkäinen palkittiin Mikael Agricola -palkinnolla Olga Tokarczukin romaanin Vaeltajat ”erinomaisesta suomennoksesta”.
Britannian Grand Prix 1973

Britannian Grand Prix 1973 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. heinäkuuta 1973 Silverstonen radalla. Kilpailun voitti Peter Revson, jolle voitto oli kauden ja koko uran ensimmäinen.
Tarjei Vesaas

Tarjei Vesaas (20. elokuuta 1897 Vinje, Telemark – 15. maaliskuuta 1970 Oslo) oli uusnorjaksi kirjoittanut norjalainen kirjailija, jonka tuotanto kattoi monia kirjallisuuden lajeja. Häntä pidetään yhtenä Norjan johtavista modernisteista ja hän sai ruotsalais-norjalaisen Dobloug-palkinnon vuonna 1957.
Vuonna 1954 julkaistu Vesaasin romaani Kevätyö aloitti Vesaasin realistisen kauden, vaikkakin hänen koko tuotannossaan on vahva unenomainen tunnelma. Kevätyö kertoo yhdestä valoisasta yöstä, jolloin 14-vuotias Hallstein-poika on jäänyt kotiin kahdestaan isosiskonsa kanssa. Vanhemmat ovat poissa ja nuoret nauttivat vapaudestaan. Yön mittaan he pohtivat nuoruuden ja olemassaolon kysymyksiä. Romaani Jäälinna palkittiin Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnolla 1964. Sen päähenkilöinä on kaksi 11-vuotiasta tyttöä, ulospäin suuntautunut Siss ja sulkeutunut Unn, joka vihjaa Sissille kantavansa synkkää salaisuutta. Alueella on vesiputouksen ympärille syntynyt jäälinna, jonne Unn eksyy ja kuolee. Asia jää painamaan Sissin mieltä ja selvittääkseen sitä hänkin joutuu kääntymään sisäänpäin, omaan jäälinnaansa.
Karjalantuhkapensas

Levinneisyys

Karjalantuhkapensasta esiintyy Pohjois-Venäjällä Karjalan tasavallasta ja Kuolan niemimaalta Uralin vuoristoon. Levinneisyysalue Karjalasta Uralille on yhtenäinen. Osaksi samalla alueella esiintyy myös lähilaji kuolantuhkapensas (Cotoneaster cinnabarinus).
Karjalantuhkapensas on harvinainen kasvi Laatokan Karjalassa, missä lähes kaikki alueen luontaiset tuhkapensaat ovat tätä lajia. Se kasvaa tyypillisesti Laatokan pohjoisrannikon riuttavuorilla, jyrkästi järveen putoavien vuorten rinteiden kalkkikallioilla. Suomalaisten kasvitieteilijöiden tutkiessa aktiivisesti Laatokan Karjalan aluetta 1800-luvun lopusta 1940-luvulle asti sitä löytyi Lahdenpohjan, Sortavalan, Pitkärannan ja Kurkijoen alueilta. Vielä 1990-luvulla karjalantuhkapensas löydettiin joiltain vanhoilta paikoilta kuten Sortavalan Rauskunvuorelta ja Haukkariutalta.
Tupolev Tu-124

Historia

Neuvostoliiton ensimmäinen suihkumoottorikäyttöinen matkustajalentokone, Tupolev Tu-104, otettiin käyttöön vuonna 1956. Se sopi hyvin vilkkaimmille reiteille, mutta pienempien kaupunkien väliseen liikenteeseen soveltuvaa suihkukonetta ei ollut. Neuvostoliiton ministerineuvosto julkaisi 18. heinäkuuta 1958 direktiivin 786-378 uuden, pienemmän konetyypin kehittämiseksi.
Tupolevin suunnittelutoimisto alkoi kehitellä Tu-104:ään pohjautuvaa konetyyppiä, joka sai mallinimen Tu-124. Tarkoituksena oli kehittää kone, joka olisi kooltaan 80 prosenttia Tu-104:stä, mutta painaisi vain puolet siitä. Voimanlähteeksi valittiin Solovjov D-20 -puhallinturbiini, ja Tu-124:stä tuli siten ensimmäinen puhallinturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Tu-124:n prototyypin rakensi Moskovan konetehdas numero 156, josta se kuljetettiin Žukovskin lentoasemalle. Siellä se lensi ensilentonsa koelentäjä A. Markovin komennossa 29. maaliskuuta 1960. Sarjatuotantokoneet valmistettiin Harkovassa. Niistä neljä liittyi koelento-ohjelmaan, joka päättyi syyskuussa 1962.
Konetyypin kaupallinen käyttöönotto tapahtui 2. lokakuuta 1962, jolloin Aeroflot lensi sillä Moskovasta Tallinnaan. Aeroflot käytti konetta kahdessa roolissa: ulkomaanlennoilla esimerkiksi Varsovaan, Itä-Berliiniin ja Prahaan sekä kotimaan reiteillä pienempiin kaupunkeihin. Se olikin ensimmäinen monissa Neuvostoliiton kaupungeissa vieraillut suihkukonetyyppi.
Ensimmäisissä tuotantokoneissa oli 44 matkustajapaikkaa. Tehdäkseen koneen käytöstä taloudellisesti kannattavampaa Tupolev alkoi suunnitella muutoksia, joilla matkustajakapasiteettia saatiin kasvatettua. Uusi 56-paikkainen versio sai mallinimekseen Tu-124V. Sen tuotanto alkoi vuonna 1962, ja se oli eniten valmistettu Tu-124-versio.
Alhaisesta hinnastaan huolimatta Tu-124 ei saavuttanut suurta menestystä vientimarkkinoilla. ČSA osti kolme konetta, joista yksi tuhoutui onnettomuudessa ja toiset kaksi se myi lopulta takaisin Aeroflotille. Interflug hankki kaksi konetta, joita käytti myös Itä-Saksan ilmavoimat. Intian ilmavoimat hankki kolme konetta VIP-käyttöön ja Kiinan Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat kaksi konetta suunnistajien koulukoneiksi. Irakin ilmavoimat osti myös kaksi konetta, jotka päätyivät myöhemmin Iraqi Airwaysin käyttöön.
Koneita valmistettiin kaikkiaan 164. Niistä 111 oli matkustajakoneita, joista viimeinen valmistui vuonna 1966. Pommikoneiden suunnistajien koulutukseen tarkoitettu Tu-124Š-versio pysyi tuotannossa vuoteen 1968 asti.
Aeroflotin Tu-124V syöksyi maahan Kirsanovissa 29. elokuuta 1979, kun miehistö laski vahingossa laskusiivekkeet lennon aikana ja menetti koneen hallinnan. Onnettomuuden jälkeen Neuvostoliiton ilmailuteollisuusministeriö ja siviili-ilmailuministeriö päättivät poistaa Tu-124:n käytöstä sen huonojen lentoonlähtö- ja laskeutumisominaisuuksien vuoksi. Aeroflot lensi viimeisen lentonsa tyypillä 21. tammikuuta 1980, ja sen korvasi Tupolev Tu-134A. Ilmavoimien käytöstä kone poistui vuonna 1981. Viimeisinä käyttöön jäivät Irakiin myydyt kaksi konetta, jotka tuhoutuivat Persianlahden sodan pommituksissa vuonna 1991.
Pohjois-Gyeongsang

Hallinnollinen jako

Pohjois-Gyeongsangin maakunta jakautuu 10 kaupunkiin (si) ja 13 piirikuntaan (gun). Nimet suluissa hangul- ja hanja-merkein.