google/wiki40b huggingface dataset:
Tattaranjoki

Yleistä

Joki saa alkunsa Harjavallasta, kuivatun Hiirijärven peltoaukealta lähtevistä ojista. Se virtaa ensin Pörönoja- nimisenä ja muuttuu myöhemmin Saamanojaksi. Tattaranjokena se tunnetaan Tattaran kylästä lähtien.
Tattaranjoki laskee Kokemäenjokeen Nakkilan Kirkkosaaren kohdalla. Joen suussa on noin sadan metrin pituinen Kukkaskoski, jossa on aikoinaan sijainnut mylly. Myllypadon rauniot ovat yhä nähtävissä. Tattaranjoessa on nykyään yksi pohjapato, joka sijaitsee Suomisen tehtaille johtavan sillan kohdalla.
Joen virtaamavaihtelut ovat erittäin suuria. Pienimmillään se voi olla vain joitakin kymmeniä litroja sekunnissa ja kesäaikaan joki onkin käytännössä lähes kokonaan kuivunut. Tattaranjoki voi kuitenkin myös tulvia yli äyräidensä, kuten tapahtui rankkasateiden ansiosta syys-lokakuun vaihteessa 2012.
Tattaranjoki on tiettävästi ollut keskiajalla purjehduskelpoinen, mutta nykyään se on veneilyyn soveltumaton. Ruskilassa sijaitsee vuonna 1891 valmistunut kivisilta. Sitä on vuosikymmenten saatossa uudistettu niin, ettei siltaa pidetä enää rakennushistoriallisesti kovinkaan arvokkaana.

Veden laatu

Tattaranjoki on erittäin rehevöitynyt ja sen veden laatu on huono. Rehevöitymiseen ovat syynä maatalous, joki virtaa koko matkaltaan peltoviljelysten läpi ja siihen laskee useita ojia.
Veden laatuun on vaikuttanut myös teollisuus. Joen varrella on ollut ainakin kaksi nahkatehdasta sekä meijeri, jotka ovat aikoinaan laskeneet jätevetensä jokeen. Suomisen kuitukangastehdas on myös laskenut jätevesiään Tattaranjokeen, mutta tehtaalle on rakennettu ensimmäinen vedenpuhdistamo jo 1940-luvulla.
Tattaranjoen raskasmetallipitoisuuksia on nostanut Harjavallan suurteollisuuspuiston yritysten Torttilassa sijaitsevilta läjitysalueilta ojien mukana jokeen kulkeutuvat orsivedet sekä varastointialtaiden vuodot.

Palojoki

Myös Vähäjoeksi  kutsuttu Palojoki on noin viiden kilometrin pituinen joki, joka yhtyy Tattaranjokeen Nakkilan keskustaajamassa Valtatie 2:n ja rautatien välissä.
Se saa alkunsa kuivatusta Leistilänjärvestä, jonka halki kulkee Isokanava -niminen kuivatusuoma. Viimeiset 400 metriä ennen Palojoeksi muuttumistaan Isokanava virtaa 6–7 metrin syvyisessä kallioon louhitussa uomassa.
Jon Lee Anderson

Jon Lee Anderson (s. 15. tammikuuta 1957) on yhdysvaltalainen tietokirjailija ja The New Yorker -lehden toimittaja. Hänen tunnetuin kirjansa on Che Guevara -elämäkerta Che (1997, suom. 1998 Otava).
Anderson on saanut koulutuksensa eri puolilla maailmaa: Etelä-Koreassa, Kolumbiassa, Taiwanissa, Liberiassa ja Englannissa. Hän aloitti toimittajan työt Perussa. Myöhemmin hän toimi sotakirjeenvaihtajana maailman kriisipesäkkeissä ja kirjoitti Etelä-Amerikan sosiaalisista ongelmista. Hänen juttujaan on julkaistu monissa lehdissä. Vuodesta 1998 alkaen Anderson on kuulunut New Yorkerin henkilökuntaan.
Pemfigoidi

Pemfigoidi (lat. pemphigoides, ”pemfiguksen kaltainen”) on autoimmuunitauteihin kuuluva sairaus. Sitä tunnetaan neljä eri tyyppiä. Niille on ominaista rakkuloiden muodostuminen, kun autoimmuunivaste kohdistuu epiteelisolujen tyvikalvoon. Suomessa tavataan parisataa uutta tapausta vuodessa.

Bulloosi pemfigoidi

Bulloosissa eli niin sanotussa tavallisessa pemfigoidissa syntyy suurehkoja rakkuloita erityisesti raajoihin ja vartalolle. Tätä edeltävät kutina ja ihon läiskiintyminen. Bulloosia pemfigoidia esiintyy normaalisti vain yli 60-vuotiailla.

Limakalvopemfigoidi

Limakalvopemfigoidissa muodostuu rakkuloita suun, nenän ja sukuelinten limakalvoille, joskus myös silmiin. Silmissä sidekalvon epiteelisolut keratinoituvat ja silmät kuivuvat. Seurauksena on sarveiskalvon sameneminen ja näkökyvyn heikkeneminen, pahimmassa tapauksessa sokeus.

Raskauspemfigoidi

Raskauspemfigoidi on ulkoisesti tavallisen pemfigoidin kaltainen. Siinä rakkuloita syntyy raskauden loppupuolella tai heti sen jälkeen. Tämäkin tyyppi alkaa oireilla kutinalla. Joissakin tapauksissa rakkuloiden sijasta muodostuu vain läiskittäistä punoitusta. Raskauspemfigoidi uusiutuu usein myöhemmilläkin raskauskerroilla.

Epätyypillinen pemfigoidi

Pemfigoidin neljäs tyyppi on ulkoisesti enemmän kyhmykutinan kuin muiden pemfigoidien kaltainen, jopa niin paljon, että tauteja on mahdotonta erottaa toisistaan ilman laboratoriotutkimuksia. Joskus taudit myös esiintyvät toisiinsa liittyneinä; tällöin kyhmykutina on aiheutunut pemfigoidista.

Diagnoosi

Pemfigoidit diagnosoidaan näytepalalla, joka otetaan rakkulasta. Varmistusnäyte otetaan muualta ihosta, sillä jos on kyse pemfigoidista, vasta-aineita esiintyy ehjässäkin ihossa.

Hoito ja ehkäisy

Tavallisimmat hoidot ovat steroidit ja paikallisesti kompressit. Tutkimuksissa on todettu apua tetrasykliinin ja nikotiiniamidin (B3-vitamiini) yhdistelmähoidosta. Ehkäisyä ei ole toistaiseksi tiedossa. Ainoa toimiva ”ehkäisy” on raskauspemfigoidin kohdalla pidättäytyminen uusista raskauksista.
Kulta Katriina

Kulta Katriina on  Meiran kahvimerkki. Perinteisen Kulta Katriinan paahtoaste on vaalea. Kulta Katriinaa on valmistettu jo vuodesta 1937, ja se on Suomen toiseksi suosituin kahvi Juhla Mokan jälkeen. Kulta Katriinaa saa myös tummapaahtoisena, luomuna, pikakahvina ja premium-kahvina.
Kulta Katriina -tuoteperheeseen kuuluvat vaaleapaahtoinen Kulta Katriina ja tummapaahtoinen Kulta Katriina Tumma Paahto, Reilun kaupan kahvi Kulta Katriina Reilu, Kulta Katriina Luomu tumma- ja vaaleapaahtoisena, UTZ-sertifioidut Kulta Katriina Erikoissekoitus sekä tumma- että vaaleapaahtoisena, tummapaahtoinen Kulta Katriina Premium, Kulta Katriina Tummempi Tumma sekä keskipaahtoinen Kulta Katriina Pikakahvi.
USS Pueblo (AGER-2)

Valmistus

Yhdysvaltain maavoimien kuljetusjoukot (engl. Army Transportation Corps) tilasivat Wisconsinista Kewauneesta Kewaunee Shipbuilding and Engineering Corporationilta kuljetus- ja huoltoaluksen (engl. general purpose supply vessel) nimellä FP-344. Alus laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1944 kumminaan rouva C. L. Duwall ja se luovutettiin armeijalle kolmisen kuukautta myöhemmin 5. heinäkuuta.

Palvelus

Alus nimettiin myöhemmin FS-344:ksi ja se palveli huoltoaluksena Filippiineillä armeijan satama-aluksena. Se poistettiin palveluksesta vuonna 1954, minkä jälkeen se makasi ankkurissa ensin Clatskaniessa Oregonissa  ja myöhemmin Kalifornian Rio Vistassa. Armeijan luovuttua aluksesta tarpeettomana se siirrettiin laivastolle 12. huhtikuuta 1966. Alus nimettiin 18. kesäkuuta Puebloksi runkonumerolla AKL-44. Se muutettiin ympäristöntutkimusalukseksi Puget Soundin laivastontelakalla, jolloin sen runkonumeroksi tuli 2. toukokuuta 1967 AGER-2.
Alus palasi palvelukseen 13. toukokuuta 1967 päällikkönään Lloyd M. Bucher. Länsirannikolla järjestettyjen koeajojen sekä operoinnin jälkeen alus lähti San Diegosta 6. marraskuuta Pearl Harboriin ja edelleen Yokosukaan Japaniin, jonne se saapui 1. joulukuuta. Alus sijoitettiin tiedustelu- ja merentutkimustehtäviin Japaninmerelle. Alus lähti 11. tammikuuta 1968 Sasebon satamasta viimeiselle merimatkalleen.

Pohjois-Korean hallussa

Kansainvälisillä vesillä ollessaan alusta lähestyi 23. tammikuuta 1968 Pohjois-Korean laivaston vartiovene, joka käski Pueblon poistua tulenavauksen uhalla. Pueblo jatkoi tehtäviään. Paikalle saapui toinen vartiovene, joka avasi tulen haavoittaen neljää. Tulenavauksen jälkeen vartioveneiltä lähtenyt osasto nousi Puebloon vallaten aluksen. Vallattu alus vietiin Wonsanin satamaan. Aluksen miehistö ja kaksi merentutkijaa, yhteensä 83 henkilöä, vangittiin. Heidät suljettiin huonosti varusteltuun rakennukseen, jossa ei ollut juoksevaa vettä tai lämmitystä ja jossa oli rottia ja luteita. Heitä myös pahoinpideltiin useita kertoja ja heitä estettiin nukkumasta.
Pohjoiskorealaisten lähteiden mukaan Pueblo oli Pohjois-Korean aluevesillä tullessaan vallatuksi, minkä Yhdysvallat kiisti. Pohjois-Korea itse oli määritellyt merirajansa 19 kilometrin päähän rannikosta. Yhdysvaltalaisen National Guardian -lehden julkaisemien asiakirjojen mukaan Pueblon osalta valtuuksia loukata Pohjois-Korean aluevesiä ei oltu kumottu. Aluksen lokikirjan mukaan se olisi myös ollut useaan otteeseen Pohjois-Korean aluevesillä.
Aluksen miehistö ja kaksi mertentutkijaa olivat vankeina yksitoista kuukautta vapautuen vasta 23. joulukuuta 1968 Panmunjonissa. Vastineeksi miehistön vapauttamisesta Yhdysvallat joutui antamaan allekirjoitetun kirjelmän aluevesien loukkaamisesta, pyytämään siinä anteeksi ja vakuuttamaan ettei sama teko toistuisi enää. Alusta ei kuitenkaan palautettu Yhdysvaltain laivastolle.

Nykytilanne

USS Pueblo on nykyään Pohjois-Koreassa museoaluksena ja turistinähtävyytenä Pjongjangissa joen rannassa. Se on ainoa Yhdysvaltain laivaston alus, joka on kaapattuna ja samanaikaisesti edelleen aktiivikäytössä olevien alusten listalla.
Toivo Löyskä

Toivo Eljas Löyskä (9. elokuuta 1903 Viipuri – 14. elokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Löyskän vanhemmat olivat rakennusmestari Eljas Löyskä ja Xenia Matilda Westerinen ja puoliso vuodesta 1931 käsityönopettaja Helvi Helena Riihijärvi. Toivo Löyskän vanhemmasta veljestä Väinö Löyskästä tuli arkkitehti, samoin kuin Toivo ja Helvi Löyskän pojasta Risto Löyskästä. Löyskä tuli ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1922 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1931. Opintojensa aikana hän oli töissä muun muassa Uno Ullbergin, Jalmari Peltosen ja Toivo Paatelan toimistoissa. Valmistuttuaan hän työskenteli Lääkintöhallituksessa vuoteen 1938 ja sitten Kulutusosuuskuntien Keskusliiton rakennusosaston toimistopäällikkönä vuoteen 1948, jolloin hän perusti oman toimiston. Hän toimi myös Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston assistenttina. Viipuriin Löyskä suunnitteli useita rakennuksia yhdessä veljensä kanssa.
Normaalikiihtyvyys

Normaalikiihtyvyys on Newtonin II lain mukaisen voiman kappaleelle antama kiihtyvyys, joka suuntautuu kohti ratakäyrän kaarevuuskeskipistettä.

Keskeiskiihtyvyys

Normaalikiihtyvyyden erityistapaus on keskeiskiihtyvyys, joka suuntautuu kohti ympyräradan keskipistettä. Ympyräliikkeessä olevaan kappaleeseen kohdistuva sentripetaalivoima aiheuttaa keskeiskiihtyvyyden pitäen kappaleen radallaan.
Esimerkiksi ympyrän kaaren muotoisessa mutkassa liikkuvalla autolla on keskeiskiihtyvyyttä kohti tämän ympyräradan keskipistettä. Samoin kuulla on keskeiskiihtyvyyttä kohti maan ympäri kiertävän (likimain) ympyrän muotoisen ratansa keskipistettä.
Keskeiskiihtyvyyden suuruus saadaan kaavasta , jossa v on kappaleen nopeus ja r ympyräradan säde.
Keskeiskiihtyvyys ja normaalikiihtyvyys samaistetaan usein virheellisesti. Keskeiskiihtyvyys suuntautuu aina samaan pisteeseen, mutta yleisesti ratakäyrän normaalit eivät kulje saman pisteen kautta.
Žan Kranjec

Žan Kranjec (s. 15. marraskuuta 1992 Ljubljana) on slovenialainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla SD Novinaria.
Kranjec saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä 2012 ja suurpujottelussa 2013. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui suurpujottelussa 22:nneksi Schladmingissa 2013. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli samassa lajissa 23:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui suurpujottelussa neljänneksi ja Åren MM-kilpailuissa 2019 viidenneksi.
Kranjec kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kranjska Gorassa maaliskuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 23:s Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2013. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2016 oltuaan neljäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2017. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Saalbach-Hinterglemmin suurpujottelussa joulukuussa 2018. Hän sijoittui kolmanneksi Soldeun suurpujottelussa ja neljänneksi suurpujottelucupissa.
Euroopan cupin osakilpailuissa hän on voittanut kaksi suurpujottelukisaa.
Arion (yhtye)

Historia

Arionin perustivat syksyllä 2011 Sibelius-lukion oppilaat rumpali Topias Kupiainen, kosketinsoittaja Arttu Vauhkonen ja kitaristi Iivo Kaipainen sekä basisti Georgi ”Gege” Velinov. Kokoonpano täydentyi toukokuussa 2012 laulaja Viljami Holopaisella.
Arion otti osaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailun Suomen-karsintaan Uuden Musiikin Kilpailuun (UMK) kappaleellaan ”Lost”, missä se sijoittui viidenneksi. UMK:n jälkeen yhtye teki levytyssopimuksen Riku Pääkkösen Ranka Kustannuksen kanssa.
Arionin esikoisalbumi Last of Us ilmestyi elokuussa 2014 ja sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan sijalle 13. Albumi on pääosin kitaristi Kaipaisen säveltämä ja Jani Liimataisen sanoittama, ja sen tuotti rumpali Kupiaisen veli Matias Kupiainen. Albumi julkaistiin myös Keski-Euroopassa ja Itä-Aasiassa. Suomen esiintymisten lisäksi yhtye esiintyi vuonna 2014 Japanin Finland Fest- ja Loud Park -festivaaleilla.
Arion oli ehdolla vuoden tulokkaaksi vuoden 2015 Emma-gaalassa.
Yhtyeen laulusolisti Viljami Holopainen ilmoitti 12. elokuuta 2015 eroavansa yhtyeestä ja jatkavansa uraansa kevyemmän musiikin parissa. Samalla Arion ilmoitti jo valinneensa uuden laulajan. Uusi laulaja, aiemmin Cønstantinen kanssa levyttänyt Lassi Vääränen, esiteltiin yhtyeen Facebook-sivuilla 28. elokuuta 2015.
Bila Tserkva

Historiaa

Bila Tserkva on perustettu vuonna 1032, ja historiansa kuluessa se on kuulunut niin Liettuaan (vuodesta 1363), Puolaan (vuodesta 1569) kuin Venäjäänkin (vuodesta 1795). Neuvostoaikoina siitä tuli teollisuuskeskus, jossa oli konepaja- ja rakennusteollisuutta.

Liikenneyhteyksiä

Bila Tserkvan rautatieasema sijaitsee Ukrainan rautateiden päärataverkolla ja kaupungista on toimivat yhteydet niin Kiovan suuntaan kuin maan itäisiin osiinkin.  Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu kaupungin noin 6 kilometrin päästä idästä ohittava valtatie M5, joka on osa laajempaa Pietarista Mustallemerelle johtavaa eurooppatietä E 95. Satelliittikuvan perusteella noin 6 kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella on sotilaslentokenttä.
Steve Jocz

Stephen Martin ”Steve” Jocz (tunnetaan myös nimeltä Stevo32; s. 23. heinäkuuta 1981 Ajax, Ontario) on kanadalainen muusikko, joka soittaa rumpuja punkrockyhtyeessä Sum 41. Jocz perusti Sum 41:n Deryck Whibleyn kanssa vuonna 1996.
Lucas Foresti

Lucas Foresti (s. 12. toukokuuta 1992 Brasília) on brasilialainen moottoriurheilija.

Ura

Ennen autourheilu-uraansa hän kilpaili nuorten motocross-sarjoissa vuoteen 2006 saakka, kunnes siirtyi karting-sarjoihin. Hän sijoittui debyyttivuonnaan neljänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti neljä eri mestaruutta tulokkaana. Vuonna 2008 Foresti voitti jälleen karting-sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Amerikan Formula BMW-sarjassa. Vuonna 2009 Foresti kilpaili Formula 3 Sudamericana sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi.
Vuonna 2010 Foresti kilpaili muun muassa Britannian F3, Toyota Racing Series, Masters of Formula 3 ja F3 Sudamericana -sarjoissa. Hän ajoi myös GP3-sarjassa saavuttaen yhden kakkossijan ja seitsemän pistettä. Vuonna 2011 Foresti kilpaili Formula 3 Brazil Open sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Samana vuonna Foresti ajoi Britannian F3-sarjassa. Hän voitti kolme kilpailua ja sijoittui sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2012 Foresti kilpaili FR3.5 sarjassa DAMS-tallissa saavuttaen kahdeksan pistettä. Samana vuonna hän voitti toistamiseen F3 Brazil Openin mestaruuden. Vuonna 2013 Foresti jatkoi FR3.5 sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Carolina Garcia-Aguilera

Carolina Garcia-Aguilera (s. 1949 Havanna) on kuubalaissyntyinen rikoskirjailija, joka muutti perheineen Yhdysvaltoihin vuonna 1959. 
Garcia-Aguileran tuotannosta on suomennettu kaksi miamilaisesta naisetsivä Lupe Solanosta kertovaa rikosromaania: Kuumat vedet ja Kuuma häpeä.
Jääkiekon SM-liigakausi 2013–2014

Lomarengas-kierros

Villi kortti -kierroksen uudeksi nimeksi tuli Lomarengas-kierros, jolle pääsivät SM-liigan runkosarjan sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet. Nämä olivat Jokerit, Pelicans, HIFK, sekä HPK. Kierros pelattiin paras kolmesta systeemillä, eli kahdella voitolla sai paikan puolivälieriin.
Niilo Hyttinen

Niilo Hyttinen (3. helmikuuta 1940 Puolanka – 29. joulukuuta 2010 Oulu) oli puolankalais-oululainen taidemaalari. 
Käytyään Suomen Taideakatemian koulun 1961-65 Hyttinen debytoi Helsingissä 1967. Hänen näyttelyitään on ollut muun muassa Kajaanissa 1966-1990, Puolangalla 1967 ja 1973, Helsingissä 1968-2003, Oulussa 1969-2002, sekä Moskovassa 1983 ja Pariisissa 1998.
Niilo Hyttinen toimi useissa luottamustoimissa 1960-1979, muun muassa Valtion kuvataidetoimikunnan jäsenenä 1974-1976.
Julkisia teoksia Hyttiseltä ovat muun muassa maalaukset Timpurit (1976), Pohjois-Pohjanmaan keskusammattikoulussa, Oulussa, Pienviljelijän päiväkirjasta (1979) Nivalan kunnantalossa, Hevosmiehen puheet (1981) Puolangan kunnanvirastossa,  Ruokalepo (1982) Suomussalmen emäntäkoulussa,  Aikamatka (1985) Oulun kaupungintalossa, sekä  Lentua – myyttinen tarina (1988), Kuhmon kaupunginkirjastossa. 
Hyttinen tunnettiin myös erinomaisena muotokuvamaalarina. Häneltä tilattiin noin 50 muotokuvaa, joista 26 on julkisia. 
Niilo Hyttinen sai vaikutteita muun muassa pop-taiteesta, sosialistisesta realismista ja käsitetaiteesta. Hänen maalaustyylikseen vakiintui kuitenkin realistinen esittämistapa, jossa oli usein huumoria. Teosten aiheena ovat usein kehitysalueiden ihmiset ja ongelmat. Hän pohtii, kritisoi,satirisoi ja protestoi teoksissaan ihmisen asemaa alueellisuuden ja paikallisuuden, kapitalismin, markkinatalouden, byrokratian ja militarismin paineissa.
Hyttinen näytteli taiteilija Joel Strömiä Markku Lehmuskallion ohjaamassa elokuvassa Sininen imettäjä (1985).
Mäyrämäki (Jyväskylä)

Mäyrämäki on Jyväskylän Keltinmäen kaupunginosaan kuuluva asuinalue, tosin epävirallisesti Keltinmäellä usein tarkoitetaan pelkkää Keltinkeskuksen aluetta eikä Keltinmäen muita asuinalueita Mäyrämäkeä ja Mustalampea. Mäyrämäen suurin katu on Mäyrämäentie, josta haarautuvat lähes kaikki alueen pienemmät kadut. Mäyrämäentietä lukuun ottamatta kaikki Mäyrämäen kadut on nimetty sienten mukaan.
Palveluja Mäyrämäessä ovat k-market ja parturi-kampaamo. Alueelle kulkee Jyväskylän liikenteen bussi 27. Mäyrämäessä ja Mustalammella toimii Mäyrämäen ja Mustalammen asukasyhdistys, joka Myllyjärven ja Keltinmäen asukasyhdistysten kanssa julkaisee ilmaisjakelulehteä Kukkulan kaiku.
Nurmitatar

Ulkonäkö ja koko

Nurmitatar kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat muodostavat valkoisen tähkän, jonka alaosassa on punertavia itusilmuja.

Elinympäristö

Nurmitatar on tyypillinen perinnebiotooppien laji ja viihtyy mm. niityillä, hakamailla ja tienpientareilla. Pohjoisessa nurmitatarta on yleisesti myös tuntureilla.

Käyttö

Nurmitattaren meheviä juuria, kukkia ja siemeniä on keitetty ravinnoksi.

Levinneisyys

Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Virossa sekä Venäjän Karjalassa. Muulla Euroopassa se on ylänköjen laji, jota kasvaa niin Skotlannin ylämailla kuin Alpeilla, Kaukasuksella ja Pyreneilläkin. Paikoittaisia löytöjä on myös Siperiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Julmust

Julmust on virvoitusjuoma, jota myydään pääasiassa Ruotsissa. Se muistuttaa makeaa kotikaljaa sekä omenalimonadia ja sisältää humalan ja maltaan lisäksi 30 muuta ainesosaa. Juomaa myydään joulun alla nimellä julmust ja pääsiäisenä nimellä påskmust. Ruotsissa julmustia kulutetaan noin 45 miljoonaa litraa joulukuun aikana, mikä vastaa määrältään noin puolta kaikista joulukuun aikana myydyistä limonadeista. Julmustin sesonkiaika painottuu joulukuulle, jolloin sitä myydään noin kolme neljäsosaa koko vuoden määrästä.  
Mustin toivat saksalaisen reseptin pohjalta markkinoille vuonna 1910 Harry Roberts ja hänen isänsä Robert Roberts alkoholittomaksi vaihtoehdoksi oluelle. Alkuperäistä reseptiä sanotaan pidettävän lukittuna kassakaapissa, niin että vain yksi henkilö tuntee sen kokonaisuudessaan.
Ruotsin ulkopuolella juomaa saa yleensä vain Ikean myymälöistä, mutta Suomessa sitä valmistetaan myös paikallisesti. Julmust on Ruotsissa niin suosittua, että jouluisin sitä myydään enemmän kuin Coca-Colaa. Tässä Coca-Cola Companyn paikallinen tytäryhtiö on löytänyt markkinaraon ja ruvennut itsekin valmistamaan juomaa.
Fjodorovkan piiri

Fjodorovkan piiri (ven. Фёдоровский район, Fjodorovski raion, baškiiriksi Федоровка районы, Fedorovka raiony) on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanin lounaisosassa Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus, Fjodorovkan kylä, sijaitsee 200 kilometriä pääkaupungista Ufasta etelään. Piiri perustettiin vuonna 1935, ja siihen kuuluu nykyisin 14 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta).
Fjodorovkan piirin pinta-ala on 1 691 km². Piirin asukasluku on noin 20 000 ja asukastiheys 11,8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, venäläiset, baškiirit ja mordvalaiset.
Ivíronin luostari

Historia

Ivíronin luostari on perustettu 900-luvun loppupuolella. Sen perusti iberialainen eli georgialainen munkki Johannes Iberialainen (Johannes Tornikipos) poikansa Euthymioksen kanssa. Johannes oli Athanasios Athoslaisen oppilas ja luostari perustettiin pian Suuren lavran ja Vatopédin perustamisen jälkeen. Pian tämän jälkeen luostariin tuli lisää iberialaisia. Näiden mukaan luostarikin sai nimen Ivíron. Bysantin keisari Basileios II teki luostarille suuria lahjoituksia, jotka edistivät sen kasvua. 1300-luvulla luostariin hyökkäsivät katalonialaiset merirosvot aiheuttaen luostarille suurta tuhoa. Korjauksiin se sai kuitenkin runsaasti apua Serbian ja Georgian kuninkaallisilta. Myöhemmin myös Konstantinopolin patriarkat tukivat luostaria monin tavoin, esimerkiksi kasvattamalla luostarin kirjastoa arvokkailla käsikirjoituksilla.
Ivíron kukoisti erityisesti 1500-luvulla. Luostarissa oli vakavat tulipalot vuosina 1740 ja 1845 sekä vuonna 1865, joka oli vakavin ja tuhosi koko luostarin. Ivíronilla oli pitkän aikaa 1900-luvulla suurta pulaa tulijoista, minkä vuoksi siellä jouduttiin siirtymään idiorytmiseen kilvoitustapaan. Luostarin viimeinen georgialainen munkki kuoli vuonna 1955. Sittemmin luostari on elpynyt kreikkalaisten munkkien voimin. Luostari on noudattanut kinobioottista elämäntapaa vuodesta 1990. Vuonna 2011 luostarissa oli 32 asukasta.

Rakennus

Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itärannikon keskivaiheilla. Luostarin pääkirkko (katholikon) rakennettiin alun perin 900-luvulla. Sitä laajennettiin 1000-luvulla ja se rakennettiin uudelleen vuonna 1513. Kirkon seinämaalaukset on tehty 1500- ja 1800-lukujen välisenä aikana. Puukaiverrettu ikonostaasi on 1700-luvulta. Luostarin alaisuuteen kuuluu Johannes Kastajan skiitta. Siihen kuuluu myös 16 kappelia luostarin sisäpuolella ja 10 sen ulkopuolella, 26 keljaa sekä lukuisia muita asuntoja.
Ivíronissa säilytetään Athoksen suojelijatarikonia, Ivíronin Jumalanäidin ikonia eli Portaḯtissan Neitsyt Marian ikonia (Panagía Portaḯtissa), joka esitetään perinteessä evankelista Luukkaan maalaamaksi. Luostarissa on pyhäinjäännöksiä ainakin 150 pyhään liittyen. Luostarin kirjastossa on yli 2 000 käsikirjoitusta ja yli 20 000 painettua kirjaa, mukaan lukien merkittäviä inkunaabeleita.
Ivíronin pohjoispuolella sijaitsee Stavronikítaksen luostari, länsipuolella Koutloumoúsin luostari ja eteläpuolella Filótheoksen luostari.
Bariumnitraatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bariumnitraatti on värittömiä tai valkoisia kiteitä. Sen alkeiskoppi on kuutiollinen. Yhdiste liukenee kohtalaisen hyvin veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Bariumnitraatti liukenee myös hieman metanoliin ja etanoliin. Kuumennettaessa bariumnitraattia yli sulamispisteensä se hajoaa muodostaen ensin bariumnitriittiä ja edelleen bariumoksidia, bariumperoksidia ja typen oksideja. Muiden nitraattien tavoin bariumnitraatti on hyvin vahva hapetin ja voi sytyttää helposti hapettuvat aineet palamaan. Monien muiden bariumyhdisteiden tavoin bariumnitraatti on myrkyllistä ja ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Keijo Ketonen

Arvo Keijo Kalevi Ketonen (s. 1942) on turkulaisen TS-yhtymän entinen toimitusjohtaja. Hän tuli Turun Sanomien atk-päälliköksi 1963, suunnittelu- ja kehitystoimen johtajaksi 1970 ja varatoimitusjohtajaksi 1976. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010, mutta jatkaa tytäryhtiöiden hallituksissa. Ketosen vanhemmat ovat johtaneet Turun Sanomia: isä on päätoimittaja ja toimitusjohtaja Arvo Ketonen ja äiti vuorineuvos, pääjohtaja Irja Ketonen. Ketosen nuorempi veli on yhtiön johdossa toimiva Mikko Ketonen.