google/wiki40b huggingface dataset:
Hans Porras

Hans Porras (14. syyskuuta 1918 Luopioinen – 17. toukokuuta 1994) oli suomalainen pesäpalloilija. 
Hanski Porras pelasi vuosina 1935–1939 Suursarjassa Tampereen Pyrinnön, Jyväskylän Kirin ja Myllykosken Kilpa-Veikkojen joukkueissa. Sotavuosina hän kuului Valtion lentokonetehtaan miehistöön, joka vuonna 1942 voitti Suomen mestaruuden. Vuosina 1946–1948 Porras edusti jälleen Kiriä. Virallisiin Itä–Länsi-otteluihin Porras osallistui 1943 ja 1946  ja lisäksi epävirallisiin kaksi kertaa muun muassa vuoden 1947 Suurkisoissa.
Mestaruussarjan tuomarina Porras toimi vuodesta 1959 lähtien ja valittiin Vuoden tuomariksi 1968. Vuonna 1968 hän myös suoritti kansainvälisen yleisurheilutuomarikortin. Hänelle on luovutettu Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali, PPL:n kultainen pelaajamerkki, tuomarimerkki ja hopeinen ansiomerkki kullatuin lehvin.
Yrjö Paananen

Yrjö Väinö Paananen (5. toukokuuta 1886 Helsinki – 3. lokakuuta 1910) oli suomalainen taidemaalari.
Paananen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1901–1904 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1905–1907. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1908 ja 1910. Paananen työskenteli 1907 ja 1909 isänsä kotipitäjässä Viitasaarella. Vuonna 1907 hänen mukanaan Viitasaarella oli myös taidemaalari Yrjö Ollila.
Paananen hukkui lokakuun alussa 1910 ollessaan ampumassa vesilintuja Mjölön saaren lähistöllä kahden muun miehen kanssa. Tuuli vei miesten veneen Pendarmin luodon rannalta jossa he olivat nousseet maihin ja Paananen lähti uimalla tavoittamaan karannutta venettä. Hänen voimansa uupuivat kuitenkin kesken. Eräs kalastaja pelasti pari tuntia myöhemmin luodolle jääneet kaksi miestä.
Ben & Jerry’s

Historia

Ben Cohen ja Jerry Greenfield tapasivat yläasteen liikuntatunnilla. Myöhemmin he päättivät aloittaa jäätelöbisneksen. Ensin he suorittivat viiden dollarin hintaisen Pennsylvanian yliopiston kirjekurssin jäätelönvalmistuksesta. 5. toukokuuta 1978 parivaljakko avasi 12 000 dollarin sijoituksen turvin jäätelöbaarin Burlingtonin keskustaan. Vuonna 1979 he juhlistivat yrityksensä ensimmäistä syntymäpäivää ”ilmainen tötterö -päivällä” (free cone day), ja tämä tapa on edelleen voimassa kaikissa Ben & Jerry’s -pisteissä.

Ben & Jerry’s maailmalla

Ben & Jerry’sillä on maailmalla 580 kioskia, joista 430 sijaitsee Yhdysvalloissa. Jäätelöpisteitä sijaitsee Yhdysvaltain lisäksi seuraavissa maissa: Itävalta, Australia, Belgia, Kanada, Kolumbia, Tšekki, Tanska, Viro, Suomi, Ranska, Saksa, Gibraltar, Kreikka, Kiina, Islanti, Irlanti, Israel, Italia, Japani, Malta, Meksiko, Hollanti, Norja, Portugali, Puerto Rico, Singapore, Etelä-Korea, Espanja, Ruotsi, Sveitsi, Thaimaa, Turkki ja Yhdistynyt kuningaskunta.
Petroskoissa Karjalan tasavallassa avattiin Ben & Jerry’s -jäätelöbaari 1990-luvun alussa entisen Pioneeripalatsin pohjakerroksessa.

Ben & Jerry’s Suomessa

Suomen ensimmäinen Ben & Jerry’s -irtojäätelökioski sijaitsee Helsingin Kampissa. Helsingissä on kioskit myös Pohjoisesplanadilla ja kauppakeskus Kaaressa, Kannelmäessä. Jäätelöpakkauksia on saatavilla hyvinvarustetuista vähittäistavarakaupoista, kioskeista ja videovuokraamoista.

Vastuullisuus

Ben & Jerry’s on sitoutunut vastuulliseen yritystoimintaan ja on vuosien aikana ottanut aktiivisesti kantaa erilaisiin yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Yritys on tuonut vahvasti esiin ympäristöön ja eläinten hyvinvointiin liittyviä teemoja. Ben & Jerry’s on muun muassa kampanjoinut uuden lypsylehmien hyvinvointiin vaikuttavan EU-direktiivin puolesta.

Reilu kauppa

Ben & Jerry’s on sitoutunut hankkimaan kaikki jäätelöidensä raaka-aineet, jotka on mahdollista hankkia Reilun kaupan edellytyksin vuoden 2013 loppuun mennessä. Suurin osa Suomessa myytävistä Ben & Jerry’s -jäätelöistä on kantanut Reilun kaupan merkkiä jo muutaman vuoden. Euroopassa jäätelöpohjasekoituksen pääraaka-aineet muutettiin Reilun kaupan tuotteiksi jo vuoden 2011 loppuun mennessä, jolloin vaihto oli Yhdysvalloissa vielä kesken.

Vapaiden kanojen munia

Ben & Jerry’s käyttää jäätelöissään vapaiden kanojen munia, jotka on hankittu sertifioiduista kanaloista.

Caring Dairy

Ben & Jerry’s perusti vuonna 2003 Caring Dairy -ohjelman, jonka tavoitteena on edistää kestävän kehityksen mukaista toimintaa maatiloilla. Ohjelmaan kuuluu melkein 500 perhetilaa ja yli 35 000 lehmää.
Oskari Salo

Elämä ja ura

Oskari Salon vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Gustaf Pettersson ja Maria Westerlund. Salo erosi Porin lyseosta vuonna 1887 ja liittyi August Aspegrenin Suomalaiseen Kansanteatteriin, jossa hän oli kuusi vuotta. Vuonna 1893 hän siirtyi Suomalaiseen Teatteriin ja työskenteli siellä paitsi näyttelijänä, myös apulaisohjaajana ja kirjastonhoitajana aina kuolemaansa asti.
Salon keskeisiä näyttämötehtäviä olivat muun muassa Daniel Hjortin nimiosa, Johanneksen rooli Hermann Sudermannin samannimisessä tragediassa ja professori Oldendorff kappaleessa Sanomalehtimiehiä. Hän näytteli päärooleja niin ikään näytelmissä Pikkuhupakko ja Onnen tiet. Minna Canthin klassikkonäytelmässä Anna Liisa hän tulkitsi Johanneksen osan ja näytelmässä Pohjalaisia hänet nähtiin vallesmannin roolissa.
Mustajärvi (Kuhmoinen, Myllykylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,9 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,9 metriä mpy.
Luonto-Portti

LuontoPortti on verkkosivusto, jolla on eliölajeja esittelevä maksuton tietopankki. Sen perustajat ovat Eija ja Jouko Lehmuskallio.
kahdeksalla kielellä toteutetulle sivustolle on vuodesta 2008 lisätty lajeja niin, että niitä vuonna 2014 on lähes kaksituhatta. Lajeja on kasveja, lintuja, nisäkkäitä, perhosia, kaloja ja sieniä. Ulkomaisia lajeja on suunnilleen toiset kaksituhatta, mutta suomalaiset lajit on päätavoite.
Jouko Lehmuskallio on ollut Yleisradiossa tekemässä erityisesti luontodokumentteja. Hän kuvaa lajeja jatkuvasti. Eija Lehmuskallio on kiertänyt Helsingin kouluissa esittelemässä kasveja tunnistettavaksi, ja selvisi etteivät opettajatkaan tunnistaneet lajeja.
Luonto-Porttiin perehtyminen kuuluu nykyisin luokanopettajien ja biologian ja maantieteen opettajien koulutukseen. Helsingin yliopiston ja Ilmatieteen laitoksen kanssa on tekeillä hanke, jossa aletaan kerätä kansalaisilta tietoa lajien uusista esiintymispaikoista.
Luonto-Portti on saanut vuonna 2012 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Zunbil

Zunbil oli valtakunta ja hallitsijasuku nykyisen Länsi-Afganistanin alueella. Zunbil hallitsijat vastustivat islamin leviämistä alueelle vuosisatojen ajan, kunnes he päätyivät lopulta saffaridien kukistamaksi vuonna 865.
Zunbil-hallitsijoiden taustaa ei tunneta varmasti. On mahdollista että he polveutuivat hefthaliiteista tai mahdollisesti vielä heitä vanhemmsita kansoista. Nimi Zunbil on johdettu Zun tai Zhun-nimisestä jumaluudesta, jota palvottiin aikanaan nykyisen Länsi-Afganistanin alueella. 
Vuoristokansat lienevät irrottautuneet sasanidien vallasta näiden Bysantin valtakunnan vastaisten sotien aikana. Lopulta sasanidit kukistuivat islaminuskoisten arabien hyökkäyksissä. Maantieteeltään helposti saavutettavissa olleet alueet, kuten Sistan, Khorasan ja Tokharia valloitettiin 600-luvun loppupuolella, mutta arabit eivät olleet kiinostuneita valtamaan Hindukušin vuoristoalueita. Heidän sotaretkensä vuorille rajoittuivat lähinnä ryöstöretkiin. Zunbil-hallitsijat hallitsivat Zamendawarin nimellä tunnetusta keskuksestaan käsin. Arabikronikoitsijat tarinoiden mukaan varhainen muslimiarmeija eteni aina Zamendawariin saakka, jossa he vahingoittivat "Zunin vuorella" sijainneen pakanallisen pyhätön epäjumalankuvia osoittaakseen niiden olevan elottomia esineitä. Syvemmälle vuoristoon he eivät kuitenkaan edennet ja Zunbil säästyi islamin leviämiseltä vielä sukupolvien ajan.
860-luvun alussa nykyisen Iranin ja Afganistanin rajaseudun Sistanin alueella sai alkunsa saffaridien hallitsijasuku, joka sai nimensä perustajansa Ja'qub ibn al-Laith al-Saffarin mukaan. Zunbil-valtakunnan  hallitsijat sekaantuivat lähialueensa politiikkaan ja he olivat tarjonneet turvapaikan eräälle Ibn al-Laith poliittiselle vastustajalle. Ibn al-Laith hyökkäsi heitä vastaan ja vuonna 865 nykyisen Kandaharin  alueella käytiin taistelu, jossa Zunbil-hallitsija sai surmansa ja hänen armeijansa tuhottiin. Nykyisen Afganistanin ydinalueet päätyivät nyt muslimien käsiin Ibn al-Laithin jahdatessa pakenevia Zunbil-ylimyksiä Ghaznin kautta Bamejaniin ja Kabuliin saakka.
Lusin varalaskupaikka

Lusin varalaskupaikka on Heinolan kaupungissa entisen Heinolan maalaiskunnan alueella Lusissa valtatiellä 5 sijaitseva lentokoneiden varalaskupaikka. Varalaskupaikan asfalttibetonilla päällystetty kiitotie on 2 700 metriä pitkä ja noin 40 metriä leveä.

Varalentotukikohdat

Varatukikohtiin voidaan hajauttaa ilmavoimien hävittäjien toimintaa siten, että ne voidaan tankata ja aseistaa. Varalentotukikohdan varustukseen kuuluvat muun muassa kiitotievalot, lähestymisvalot ja lähestymismajakat. Kaikkiaan varatukikohdan varustus varalaskupaikalle tuotuna voi edellyttää 20 yhdistelmäkuorma-autollista varusteita.

Muuta

Lusin varalaskupaikan päässä oli Pikku Vitonen -niminen kahvila 1990-luvulle saakka, kunnes liittymä sinne suljettiin. Varalaskupaikan lähellä on maatila, jonka vuoksi lypsyaikana on lentoharjoituksissa pidetty kahden tunnin tauot.
Homopommi

Homopommi (engl. Gay bomb) on nimitys kemialliselle aseelle, jollaisen tuottamista Yhdysvaltain ilmavoimat on pohtinut.
Ilmavoimien tukikohdan laboratorio Ohion Daytonissa tuotti vuonna 1994 kolmisivuisen ehdotelman uusista kemiallisista aseista, jotka eivät olisi kuolettavan vaarallisia. Eräs näistä oli aine, joka aiheuttaisi vihollissotilaissa homoseksuaalista käytöstä, heikentäen siten vihollisen taistelutahtoa. Ehdotuksessa tunnustettiin, ettei tällaista ainetta vielä tunneta. Ohjelmalle anottua 7,5 miljoonan dollarin määrärahaa ei myönnetty, ja Yhdysvallat allekirjoitti vuonna 1997 kemialliset aseet kieltävän Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen, joten aseen kehitystyön aktiivinen jatkaminen on epätodennäköistä.
Asetta ehdottaneelle laboratoriolle myönnettiin vuonna 2007 rauhan Ig Nobel -palkinto.
Etheridge Knight

Etheridge Knight (19. huhtikuuta 1931 – 10. maaliskuuta 1991) oli afroamerikkalainen runoilija.
Knight syntyi köyhään perheeseen Mississippissä. Hän jätti koulun kesken vain 14-vuotiaana eikä siten löytänyt itselleen pysyvää työpaikkaa. Huumausaineriippuvaisena ja elämän murjomana hän päätti lähteä palvelemaan Korean sotaan. Hän haavoittui ja asettui kotimaahansa palattuaan Indianapolisiin, Indianaan.
Knight ei kuitenkaan toipunut riippuvuudestaan. Se paheni niin, että mies syyllistyi vuonna 1960 ryöstöön ja sai vankeustuomion kymmenestä 25 vuoteen. Vankeusaikanaan hän havaitsi olevansa lahjakas kirjoittaja; ensimmäinen kokoelma Poems from Prison ilmestyi 1968, samana vuonna, kun Knight sai armahduksen.
Knightille myönnettiin Guggenheim-stipendi vuonna 1974, ja hän työskenteli mm. Pittsburghin yliopistossa ja Wesleyan Universityssä. Hän oli naimisissa runoilija Sonia Sanchezin ja sitten Mary McAnallyn kanssa, mutta molemmat avioliitot päättyivät eroon. Runoilija menehtyi keuhkosyöpään Indianapolisissa 59-vuotiaana.
Alpine A110

Historia

Kun edeltävä malli A108 käytti Renault Dauphinen osia, A110 perustui puolestaan Renault 8 -malliin. Koriversioina esiteltiin aluksi umpikorinen ”Berlinetta”  ja sitten avomalli. Kori on tehty lujitemuovista teräskehikon päälle. Moottorivaihtoehtoina oli aluksi Renault 8 -mallissa käytetty 1,1 litran moottori ja 95 hevosvoimaa (SAE) tuottanut R8 Gordini -moottori. Myöhemmin autoon sai Renault 16 -malliin pohjautuvan moottorin, joka tarjosi 125 hevosvoimaa (DIN).

Menestys ralleissa

A110 saavutti mainetta 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa voitokkaana ralliautona, joka saavutti muun muassa kolmoisvoiton Ranskan Alppirallissa 1969. Kolmannelle tilalle autolla ajoivat suomalaiset Jorma Lusenius ja Seppo Halme. Vuonna 1971 auto voitti Monte Carlo -rallin kuljettajana ruotsalainen Ove Andersson. 1970-luvun alkuvuosina Renault osti Alpine-tehtaan kokonaan itselleen ja 1973 perustettiin rallin maailmanmestaruussarja WRC , jolloin Renault alkoi kilpailla siinä A110-mallilla. Tehdastallin vakiokuljettajia olivat Bernard Darniche, Jean-Pierre Nicolas ja Jean-Luc Thérier, ja heidän lisäkseen käytettiin ”vierailevia tähtiä” kuten Jean-Claude Andruet, joka voitti 1973 Monte Carlo -rallin. Ralleissa käytettiin tuolloin 1,8 litran moottoria.
Vuonna 1974 varta vasten ralliautoksi suunniteltu Lancia Stratos aloitti voittokulkunsa WRC-rallimaailmassa, ja takamoottorisen A110:n aika alkoi olla ohi huolimatta yrityksistä parantaa sen ominaisuuksia.

Muita versioita

Alpine A110 -mallia rakensi Alpinen Dieppen tehtaan lisäksi Meksikossa Diesel Nacional (DINA) -yhtiö nimellä Dinalpin sekä Bulgariassa SPC Metalhimin ja ETO Bulenin muodostama osuuskunta nimellä Bulgaralpine. Bulgaralpinea valmistettiin noin 100 kappaletta ja ne kaikki jäivät Bulgarian sisämarkkinoille.
Chris Johnson

Pelaajaura

Itä-Carolinan yliopiston joukkuetta edustanut Johnson varattiin vuoden 2008 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, 24. pelaajana. Tätä ennen hän oli vuotuisessa varattavien pelaajien vertailutilaisuudessa juossut 40 jaardin juoksussa jaetun ennätysajan 4,24 sekuntia.
Hyvin sujuneella tulokaskaudellaan Johnson valittiin NFL:n toiseksi parhaaksi tulokkaaksi toisen keskushyökkääjän, Minnesota Vikingsin Adrian Petersonin jälkeen, vaikka hän joutui jakamaan Titansin ykkösmiehen paikan yhdessä LenDale Whiten kanssa. Toisella kaudella Johnsonista tehtiin täysipainoinen aloittaja, ja tulokset olivat sen mukaisia. Hänestä tuli kuudes pelaaja liigan historiassa, joka on juossut yli 2 000 jaardia. Johnson rikkoi myös Marshall Faulkin ennätyksen juostujen ja vastaanotettujen jaardien yhteismäärässä. Hänet valittiin kauden päätteksi myös NFL:n parhaaksi hyökkääväksi pelaajaksi.
Tennessee vapautti Johnson kalliista sopimuksesta kauden 2013 jälkeen. Hän pelasi tämän jälkeen kauden New York Jetsissä ja kolme kautta Arizona Cardinalsissa. Elokuussa 2018 Johnson ilmoitti lopettavansa uransa.
Syrjäsalmen kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Maalauskallio sijaitsee Syrjälahdessa, joka on Saimaaseen kuuluvan Ummistonveden Syrjäsalmen pohjoisoassa olevan Syrjäsaaren takana, ja joka sijaitsee Viljakansaaren länsiosassa. Syrjäsaaren takana lahti kapenee ennen lahdenperää Syrjäsalmeksi, joka jää kahden kallion väliin. Maalauskallio on salmen itärannalla salmen ylittävän tien pohjoispuolella.
Maalaukset sijaitsevat korkean kallion lievästi eteenpäin kallistuvassa pystyseinässä ja melko korkealla. Kallion pinta on jääkauden hiomaa, mutta sen pinnasta on irronnut lohkareita maahan. Kallion edessä onkin louhikkoa, joka on peittynyt maa-aineksella ja muodostaa järvenrantaan metsäisen terassin. Maalauspaikalle pääsee sekä vesitse että läheiseltä maantieltä 15169, jonne on matkaa viitoitettua polkua pitkin 200 metriä. Paikalle on pystytetty opastaulu.
Nykyään maalauskallion juurelle pääsee kulkemaan jalan, mutta muinaisina aikoina, kun Saimaan vedenpinta oli nykyistä korkeammalla, järvi ulottui pystykalliolle saakka. Tällöin maalaaminen oli mahdollista jään päällä seisten tai veneestä käsin. Eräiden kuvioiden suuri korkeus mahdollistaa niiden ajoittamisen vedenpinnan korkeuden avulla, mikäli kuviot on aikoinaan maalattu veneessä istuen tai järvenjäällä seisten.

Maalaus

Maalauskenttä voidaan jakaa korkeuden mukaan kolmeen vaakasuuntaiseen alueeseen, joissa kuvioiden keskittymä sijaitsee suuren punaväriläikän kohdalla. Kauimmaisten kuvioiden vaakasuuntainen etäisyys on silloin 11 metriä ja jossa pystysuunnassa ylin kuvio sijaitsee 5,5 metrin korkeudella ja alin 1,5 metrin korkeudella. Kuvioita on maalausalueelta löytynyt harvakseltaan.
Ylimpänä sijaitsee joukko kuviokatkelmia, joista yksi esittänee venekuviota. Aivan punaväriläikän yläpuolella keskialueella on seuraava kuviokeskittymä. Ylinnä erottuu selkeästi ihmishahmo, joka on maalattu kuin sormella viivoja vetäen. Sen pää on tehty pyörittämällä maalia ympyräksi. Ihmisen lähellä on muita kuvioiden katkelmia, joista ei voi sanoa mitään. Keskittymän alareunalla on myös toinen ihmishahmo. Tämän pää on maalattu renkaaksi ja renkaan sisälle on vedetty pari jälkeä. Vartalon viivat eivät ole säilyneet ehjinä. Ihmisen vasemmalla puolella on eläinhahmo, joka katsoo vasemmalle. Se voi esittää hirveä.
Siirryttäessä tästä kohtaa muutama metri vasemmalle, löytyy uusi kuvioryhmä, jonka kuvioita ei pysty tunnistamaan. Äärimmäisenä vasemmalla, missä rantakaistale loppuu, löytyy vielä kaksi ehjää kuviota. Ne sijaitsevat korkealla kallioseinämässä. Vierekkäin on maalattu kaksi ihmishahmoa, jotka seisovat jalat suorina voimakkaassa haara-asennossa. Vasen hahmo on selvästi pitkäjalkaisempi kuin lyhyempi hahmo. Molemmilla on ympyräpäät ja kädet levittäytyvät sivuille kuin linnun kaarevat siivet.
Jose Nippala

Pelityyli

Nippala on pelityyliltään klassinen kahden suunnan keskushyökkääjä. Hänen vahvuuksiin kuuluu rauhallisuus, pelikäsitys, tasaisuus, monipuolisuus ja johtajuus. Nippala on pelannut myös muutamia otteluita puolustajana. Hän ei kuitenkaan loista varsinaisesti millään osa-alueella ja tyytyy useimmiten peruspeliin.

Ura

Nippala on Vilppulan Kiekon kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Tampereen Ilvekseen, jossa Nippala voitti B-nuorten SM-pronssia vuonna 1997 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 1999. Hän oli joukkueen paras pistemies C-nuorissa kaudella 1995–1996 sekä B-nuorissa kaudella 1997–1998. Kaudella 1999–2000 Nippala teki liigadebyyttinsä ja pelasi Ilveksessä viisi SM-liigaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. NHän pelasi samalla kaudella miesten pelejä myös kolmen ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä, jossa Nippala pelasi kokonaan kauden 2000–2001. Hän pelasi kautensa lähinnä nelosketjun rikkovassa roolissa ja teki 41 runkosarjaottelussa tehot 2+7=9 sekä kahdeksassa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen.
Kaudeksi 2001–2002 Nippala siirtyi Suomi-sarjajoukkue KOO-VEEhen. Hän ehti pelata siellä vain kolme ottelua, kunnes Nippalan reisiluu katkesi ja hänen kautensa päättyi vakavaan loukkaantumiseen. Hän siirtyi kaudeksi 2003–2004 pelaamaan II-divisioonaa Lempäälän Kisaan, kun joukkueen seurajohto lupasi järjestää Nippalalle myös työpaikan. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 40+28=68. Kaudella Nippala teki 77 tehopistettä, mutta LeKin sisäisessä piste- ja maalipörssissä hänen edellään oli Timo Ruuska. Joukkue nousi seuraavaksi kaudeksi 2005–2006 Suomi-sarjaan ja Nippalasta tuli myös LeKin kapteeni. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 13+24=37. Seuraavalla kaudella 2006–2007 Nippala oli koko kevään 2007 pudotuspelien paras syöttäjä ja jakoi pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Juha Leimun kanssa. Hän voitti niiden päätteeksi Suomi-sarjahopeaa ja oli nostamassa LeKiä Mestikseen.
Kaudella 2007–2008 Nippala jakoi LeKissä varakapteenina. Hän hoiti samaa virkaa myös vuodet 2009–2012. Kauden 2009–2010 päätteeksi LeKin fanit palkitsivat Nippalan Kipinä-pelaajana. Hän teki seuraavalla kaudella 2010–2011 Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+20=32, joilla hän oli LeKin paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Johannes Alasen kanssa. Nippala päätti pelaajauransa kevääseen 2012, mutta helmikuussa 2013 hän palasi vahvistamaan LeKiä loppukaudeksi 2012–2013.

Muuta

Nippala on opiskellut oppisopimuksella liikunnanohjaajaksi.
Hilkka Ruuska

Hilkka Ruuska (s. 1933) oli Miss Suomi vuosina 1950 ja 1951. Hän syntyi Oulussa vuonna 1933, mutta vietti osan nuoruudestaan Ruotsissa sodan takia. Ruuska valittiin Miss Suomeksi 17-vuotiaana, ja hän edusti Suomea Miss Eurooppa -kilpailuissa Italian Riminissä.
Missivuotensa aikana Ruuska meni naimisiin Jouko Ilmari Visurin kanssa, mutta he erosivat myöhemmin. Myös Ruuskan toinen avioliitto päätyi eroon, minkä jälkeen hän avioitui jälleen Visurin kanssa. Ruuska muutti myöhemmin Ruotsiin, missä hän myös kuoli.
Burunmonarkki

Levinneisyys

Burunmonarkkia tavataan Indonesiassa Burun saarella. Lajin on raportoitu olevan suhteellisen yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alula

Alula eli pikkusiipi on linnun käsisiivessä olevan peukalon luihin kiinnittynyt sulkaryhmä. Sulkia on joko 3 tai 4, lahkosta riippuen. Alula esiintyy kaikilla nykyisillä lintulajeilla. Se on analoginen lentokoneiden siipien solakkojen kanssa.
Alulan tehtävänä on lennon ohjailu, lähinnä ilmeisesti hienosäätö esimerkiksi linnun laskeutuessa tai lentäessä hitaasti ja tarkkuutta vaativasti. Alulan käyttö lisää siiven nostovoimaa. Lintu pystyy kääntelemään alulan sulkia peukaloon liittyvien lihasten avulla.
Useiden varpuslintulajien nuorten yksilöiden postjuvenaalisessa sulkasadossa alulan sulat jäävät joko kokonaan tai osittain vaihtumatta, jolloin vaihtumattomia sulkia voidaan käyttää yksilön iänmäärityksen apukeinona.
Alula on latinaa ja tarkoittaa pikkusiipeä.
Aimar-Charles-Marie de Nicolaï

Aimar-Charles-Marie de Nicolaï (14. elokuuta 1747 Pariisi – 7. heinäkuuta 1794 Pariisi) oli Ranskan valtion tilintarkastusviraston pääjohtaja ja Ranskan akatemian jäsen.
Hänet valittiin akatemian jäseneksi 18. joulukuuta 788, ja hän korvasi markiisi François-Jean de Chastellux'n tuolilla numero 2. Hänelle piti vastaanottopuheen Claude Carloman de Rulhière 12. maaliskuuta 1789. Vastauspuheessaan hän sai kuuntelijansa hämilleen ja suuren yleisön marmattamaan, sillä hän puolusti kuningas Ludvig XVI:ta.
Ilmeisesti tuo puolustuspuhe sinetöi hänen kohtalonsa, sillä hän kuoli viidenkymmenenyhdeksän muun tuomitun kanssa giljotiinilla 2. heinäkuuta 1794. Hänen tuomiostaan saatiin lukea vallankumouksellisesta Moniteur-lehdestä: "Nicolaï tuo ilmi asettuneensa kansan vihollisen puolelle ja juonitellen kansan vapautta ja turvallisuutta vastaan, saaden aikaan kapinan vankilassa ja kansakunnan edustajien vähättelyn, jne., on tuomittu kuolemaan 19. messidor-kuuta".
Abdallah Liegeon

Ura

Liegeon aloitti jalkapalloilun 14-vuotiaana Lons-le-Saunier junioreissa, josta hän siirtyi ammattilaiseksi Besançoniin kaudella 1976-1977. Hyvien otteiden myötä AS Monaco kiinnostui puolustajasta ja hankki hänet joukkueeseensa kaudella 1981-1982. Liegeonin siirto osoittautui menestyksekkääksi, kun hän juhli ensimmäisen kauden päätteeksi Ranskan mestaruutta. Liegeon saavutti myös Coppa delle Alpin voitot vuosina 1983 ja 1984. Menestys sai jatkoa, kun Monaco voitti Ranskan cupin vuonna 1985. Viimeinen kausi Monacossa jäi rikkonaiseksi hänen pelattuaan vain kahdeksan ottelua.
Liegeon päätti vaihtaa seuraa ja siirtyi vuonna 1987 RC Strasbourgiin, jossa hän vietti kaksi kautta ennen uransa päättämistä.

Yksityiselämä

Abdullah syntyi Algeriassa ja asui veljensä Taharin ja äitinsä kanssa kolmestaan vanhempiensa erottua. Heidän äitinsä meni uudelleen naimisiin ranskalaisen Maurice Liegeonin kanssa, joka kääntyi Islamin uskoon. Perhe muutti sittemmin Ranskaan, jossa Abdullah ja hänen veljensä Tahar saivat käyttöönsä isänsä sukunimen, jolla heidän äitinsä halusi suojella lapsiaan rasismilta. Heidän isäpuolensa ei kuitenkaan enää hyväksynyt islamin uskoaan ja perhe erosi Maurice Liegonin kärsittyä alkokoholiongelmista. Abdullah vietti osan nuoruudestaan sijaisperheessä.
Orvokki Autio

Orvokki Lea Mirjam Autio (s. 27. huhtikuuta 1941 Kurikka) on suomalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi erityisesti pohjalaista elämänmenoa kuvaavasta Pesärikko-trilogiastaan.
Autio on opiskellut Turun yliopistossa suomen kieltä ja kotimaista kirjallisuutta ja Tampereen yliopiston draamastudiossa. Hän kävi Yleisradion tv-toimittajakurssin 1967–1968. Vuodesta 1969 hän on ollut vapaa kirjailija.
Aution puoliso oli taidemaalari Kari Jylhä.