google/wiki40b huggingface dataset:
Holyfield-Tyson II

Holyfield-Tyson II on kutsumanimi nyrkkeilijöiden Mike Tyson ja Evander Holyfield välisestä uusintaottelusta Tyson-Holyfield. Ottelun virallinen nimi on Holyfield-Tyson II, The Sound And The Fury (suom. Ääni ja vimma). Ottelu oli jatkoa miesten Tyson-Holyfield I -ottelulle.
Ottelupaikaksi valittiin MGM Grand Garden Arena Las Vegasissa. Tuomarina toimi Mills Lane, joka valittiin tuomariksi Tysonin leirin protestoitua aikeita valita miesten ensimmäisen ottelun tuomarin Mitch Halpern.

Ottelun kulku

Ottelun alku oli Holyfieldin hallintaa, hän voitti kaksi ensimmäistä erää nimiinsä. Ongelmat alkoivat toisessa erässä Holyfieldin puskiessa Tysonin silmäkulmaa, joka aiheutti suuren haavan Tysonin vasemman silmän lähettyville.
Kolmannen erän alussa Tyson tuli kulmauksestaan pois ilman hammassuojiaan. Tuomari Mills Lane käski Tysonin kulmaukseensa laittamaan suojat paikalleen. Tyson laittoi hammassuojat ja ottelu jatkui. Hetken kuluttua Holyfield sai sidottua Tysonin. Tyson siirsi päänsä Holyfieldin viereen ja tavoitteli hampaillaan vastustajansa vasenta korvaa, saaden siitä pienen palan pois. Holyfield tönäisi Tysonin pois, ja Lane keskeytti ottelun väliaikaisesti. Holyfield käveli kulmaukseensa, jossa Tyson hyökkäsi hänen kimppuunsa tönäisten tämän köysiin. Lane ohjasi Tysonin pois ja auttoi Holyfieldin takaisin tämän kulmaukseen. Ottelu keskeytettiin muutamaksi minuutiksi, ja Lane vähensi Tysonilta kaksi pistettä. Holyfield oli kunnossa jatkaakseen ottelua.
Seuraavassa sidontatilanteessa Tyson puraisi palasen Holyfieldin oikeasta korvalehdestä. Holyfield irrotti välittömästi kätensä Tysonin ympäriltä ja hyppäsi taaksepäin. Lane ei keskeyttänyt ottelua, sillä molemmat miehet jatkoivat iskujenvaihtoa vielä vähän aikaa. Hetken kuluttua molemmat miehet kävelivät kulmauksiinsa ja ottelu keskeytettiin.
Miekkailu kesäolympialaisissa 2020 – miesten säilän joukkuekilpailu

Karsinnat

Olympiaturnaukseen pääsee mukaan yhteensä kahdeksan maata. Maat päätetään FIEn rankingin mukaan 4. huhtikuuta 2020. Neljä rankingin parasta maata pääsevät mukaan suoraan olympiaturnaukseen. Tämän jälkeen otetaan tarkasteluun rankingissa sijoilla 5.–16. olevat maat: jokaisen maa-alueen paras maa tällä sijavälillä pääsee mukaan olympialaisiin. Maa-alueet ovat Eurooppa, Aasia-Oseania, Afrikka ja Amerikka. Jos jonkin maa-alueen yksikään maa ei ole sijoilla 5.–16., tällöin turnaukseen pääsee järjestyksessä seuraava maa riippumatta maa-alueesta. Näiden lisäksi Japanilla on kahdeksan omaa kiintiöpaikkaa, jotka se saa käyttää haluamallaan tavalla, jolloin maita saattaa olla mukana 9.
HMS Drake (1901)

Palvelus

Alus palveli ennen ensimmäistä maailmansotaa pääasiassa kotivesillä. Se oli Atlantin laivaston 2. risteilijälaivueen lippulaivana 1906, mistä se siirrettiin 1908 1. risteilijälaivueen lippulaivaksi.  Alus siirrettiin 1910 Kotilaivaston 5. risteilijälaivueeseen. Se siirrettiin reserviin Portsmouthissa 1913, mutta alus palautettiin palvelukseen heinäkuussa 1914 testattaessa liikekannallepanoa.
Tammikuussa 1915 alus liitettiin Suuren laivaston 6. risteilijälaivueeseen, mistä se siirrettiin lokakuussa telakalle huollettavaksi. Vuodesta 1916 alkaen alus suojasi saattueita Atlantilla, mistä se siirrettiin modernisoitavaksi. Aluksen kaikki alarungon kuuden tuuman tykkien kasematit poistettiin ja sen yläkannelle sijoitettiin neljä kuuden tuuman kilvin varustettua tykkiä. Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene SM U-79 upotti aluksen torpedoimalla 2. lokakuuta 1917 Pohjois-Irlannin rannikolla Rathlinin saaren edustalla. Alus kulki vielä Rathlinin salmeen upoten pienin miehistötappioin. Aluksen hylyn tuhoaminen alkoi 1970-luvulla.
Juha-Pekka Ketola

Maajoukkue

Ketola pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2001 ja voitti pronssia.
Pustoperä

Pustoperä (ven. Пустомержа, Pustomerža) on kyläryhmä ja maalaiskunta Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Kunnassa on 2 400 asukasta (vuonna 2009).
Pustoperän kunta sijaitsee Jaaman piirin kaakkoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Opoljan kuntaan, idässä Volossovan piiriin, etelässä ja lounaassa Slantsyn piiriin, lännessä Suuren-Lutskan kuntaan ja luoteessa Jaaman kaupunkiin. Seudun läpi virtaa Laukaanjoki.
Kunnan keskuspaikka on Suuren-Pustoperän kylä (ven. Большая Пустомержа). Sen lisäksi siihen kuuluu 17 kylää ja taajamaa: Immanitsa (Именицы, Imenitsy), Ivanskoin taajama (Ивановское, Ivanovskoje), Jyrki (Юрки, Jurki), Klenna (Кленно, Klenno), Klennan rautatieasema, Korppova (Корпово, Korpovo), Kriušin rautatieasema (Криуши), Manelia (Мануйлово, Manuilovo), Mustapää (Онстопель, Onstopel), Netoplitsa (Недоблицы, Nedoblitsy), Pieni-Pustoperä (Малая Пустомержа, Malaja Pustomerža), Poretšje (Поречье), Sredneje Selo (Среднее Село), Sääkylä (Сягло, Sjaglo), Torma (Торма), Veimarin rautatieasema (Веймарн, Veimarn) ja Vetki (Ветки).
Kunnan pohjoisosa on vanhaa inkerinsuomalaisten asuinseutua. Heidän lisäkseen seudulla on asunut venäläisiä ja virolaisia. Luterilaiset kuuluivat ennen Novasolkan seurakuntaan. Nykyään asukkaat ovat etupäässä venäläisiä.
Pustoperästä on maantieyhteys Jaamaan ja Pietariin. Kunnan läpi kulkee myös Pietarin ja Tallinnan välinen rautatie, jonka varrella on Veimarin risteysasema. Seudun pääelinkeino on maatalous. Suurimmat yritykset ovat makkaraa valmistava Neiman lihanjalostuslaitos sekä maidontuotantoon keskittynyt Agro-Baltin karjasiittola. Yksityisiä maatiloja on yhteensä 25. Laukaanjoella Poretšjessa kasvatetaan lohia. Työtä antaa myös metsänhoito ja hakkuut (Ivanskoin metsänhoitoalue). Manelian kylässä toimii Leningradin alueen tuberkuloosisairaala.
Liisantori

Liisantori (ruots. Elisabeths torg) on Porissa Malminpään kaupunginosassa sijaitseva tori. Hiekkapintainen aukio on pinta-alaltaan noin hehtaarin suuruinen ja sitä rajoittavat Annan-, Otavan-, Mikon- ja Liisankadut.

Historia

Liisantori syntyi vuonna 1852, jolloin Georg Theodor von Chiewitz piirsi sen laatimaansa Porin uuteen asemakaavaan. Lähes koko kaupunki oli tuhoutunut aikaisemmin samana vuonna raivonneessa suuressa tulipalossa. Liisantori ympäristöineen sijaitsi aikaisemmin rakentamattomalla alueella vanhan kaupunkialueen ulkopuolella. Tori toimi muun muassa erilaisten tapahtumien ja kokousten pitopaikkana, paikalla vieraili myös sirkuksia ja tivoleja. Yleisurheilua Liisanpuistossa harrastettiin Tiilimäen urheilukentän valmistumiseen vuoteen 1910 saakka. Torilla pelattiin myös eri palloilulajeja kuten tennistä, jalkapalloa ja pesäpalloa, jota Liisantorilla pelattiin vielä 1950-luvun lopulla.
Nykyään torille jäädytetään talvisin luistinrata. Vuoden 2013 Suomi-areena-tapahtuman yhteydessä Liisantorille pystytettiin pakolaisleiri, jossa esiteltiin Kansainvälisen Punaisen Ristin toimintaa.

Ympäristön rakennuksia

Liisantorin länsilaidalla Annankadun varrella sijaitsee vuonna 1902 valmistunut arkkitehti Yrjö Sadeniemen suunnittelema Porin tyttölyseon rakennus. Nykyään se on Länsirannikon Koulutuksen ammatillisen oppilaitoksen käytössä. Itäpuolella Otavankadun varrella on kaksi Björneborgs svenska samskolan rakennusta, joista uudempi on 1960-luvulla rakennettu koulun päärakennus. Torin etelälaidalla on ruotsinkielisen säätiön Svenska Kulturfonden i Björneborgin vuonna 2003 valmistunut monitoimitalo Mikaelsgården, jossa sijaitsevat muun muassa päiväkoti, Björneborgs svenska samskolanin esikoulu sekä ravintola ja auditorio.
FS Waldeck-Rousseau (1908)

Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa elokuussa 1914 alus asetettiin liikekannalle Välimerelle. Se joutui partiomatkoillaan kahdesti tuloksettomien Itävalta-Unkarin laivaston sukellusveneiden maaliksi. Ensimmäisellä kerralla 17. lokakuuta hyökkääjänä oli SM U-4 ja toinen hyökkäys tapahtui marraskuussa. Pääosan sodasta alus partioi Aegean- ja Joonianmerillä kohtaamatta vihollista.
Vuoden 1919 alussa Ranskan laivasto liittyi liittoutuneiden taisteluihin Venäjän kommunisteja vastaan Mustallamerellä. Alus saapui Mustallemerelle amiraali Caubetin lippulaivana. Aluksen miehistö nousi kapinaan Odessassa 26.-29. huhtikuuta ilman kontaktia venäläisiin kommunisteihin. Kapina laukesi kolmessa päivässä, mutta Caubet vapautettiin tehtävistään. Alus tuki tykistöllään valkoisten taistelua Novorossiskissa 26. maaliskuuta 1920 yhdessä Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Emperor of Indian kanssa. Myöhemmin samana vuonna alus  osallistui Wrangelin armeijan evakuointiin.
Myöhemmin alus oli Ranskan Kauko-Idän laivueen lippulaivana aina vuoteen 1932 saakka, jolloin se siirrettiin reserviin. Vuonna 1936 alus muutettiin proomuksi, joka romutettiin joskus vuosina 1941-1943.
Geraldo Majella Agnelo

Geraldo Majella Agnelo (s. 19. lokakuuta 1933) on brasilialainen kardinaali. Hän on toiminut São Salvador da Bahian arkkipiispana ja siten koko Brasilian priimaksena vuodesta 1999.
Agnelo syntyi Juiz de Forassa, Minas Geraisin osavaltiossa, ja sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1957.
Johannes Paavali II nimitti Agnelon kardinaaliksi 21. helmikuuta 2001, ja hän osallistui näin uuden paavin valinneeseen konklaaviin vuonna 2005.
Marc Stendera

Seurajoukkueura

Stendera siirtyi vuonna 2010 Eintracht Frankfurtin juniorijoukkueeseen. Seuran edustusjoukkueessa Bundesliigassa hän debytoi huhtikuussa 2013 Bayern Müncheniä vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan Bundesliigassa Stendera pelasi viidessä ottelussa, samoin kuin kaudella 2013–2014. Avausmaalinsa hän teki marraskuussa 2014 Borussia Mönchengladbachin verkkoon. Kaudella 2014–2015 Stendera teki 26 pelaamassaan ottelussa kolme maalia.

Maajoukkueura

Stendera on edustanut Saksaa käytännössä kaikissa nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2012 hän oli mukana saavuttamassa hopeaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuista. Vuoden 2014 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuista Stendera ja Saksa saavuttivat kultaa. Vuoden 2015 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Stendera teki neljä maalia ja neljä syöttöä, joiden ansiosta hänet palkittiin kolmanneksi parhaan maalintekijän Bronze Shoe -palkinnolla.
Gossau (Zürich)

Maantiede

Gossau sijaitsee Zürichinjärven koillispuolella kumpuilevassa Mittellandissa parikymmentä kilometriä Zürichistä kaakkoon. Wetzikon on Gossaun naapurikaupunki.
ARA San Luis (1937)

Palvelus

Alus palveli toisessa maailmansodassa, jonka jälkeen sen puolen tuuman konekiväärit korvattiin kahdella yksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Se luokiteltiin 1952 torpedoveneeksi (esp. torpederos), jolloin sen runkonumeroksi tuli T10 ja edelleen 1957 hävittäjäksi (esp. destructores) runkonumerolla D10. Aluksen takimmaiset torpedoputket poistettiin 1956 ja etummainen etsintävalotasanne suurennettiin ja sille asennettiin kaksi kaksiputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Samassa yhteydessä alus varustettiin tutkalla. Se poistettiin palveluksesta 3. toukokuuta 1971.
Itä-Suomen aluehallintovirasto

Yliopisto

Itä-Suomen alueella toimii Itä-Suomen yliopisto, joka syntyi vuoden 2010 alussa, kun Joensuun ja Kuopion yliopistot yhdistyivät. Yliopistossa on noin 15 000 opiskelijaa. Kampukset yliopistolla ovat Joensuussa, Kuopiossa ja Savonlinnassa. Savonlinnan kampuksen tulevaisuus on tätä nykyä epävarma.
Botniarosk

Oy Botniarosk Ab on kahdeksan kunnan omistama jätehuoltoyhtiö, jonka tehtävänä on järjestää alueen jätehuolto lain mukaisesti. Vuonna 1996 perustetun yhtiön osakaskunnat ovat Isojoki, Kurikka, Karijoki, Kaskinen, Kauhajoki, Kristiinankaupunki, Närpiö ja Teuva.  Kurikan kaupungin osalta entisen Jurvan alue kuuluu Botniaroskin toiminta-alueeseen, loput Kurikasta on Lakeuden Etapin alaisuudessa.  Vuoden 2013 lopussa yhtiön toiminta-alueella asui 45 330 henkilöä. 
Botniaroskin toiminta-alueella on noin 100 ekopistettä.  Lisäksi alueen jokaisessa kunnassa on hyötykäyttöasema. Isommat jäte-erät toimitetaan Teuvalla sijaitsevaan jätekeskukseen. Botniarosk on myös osakkaana Westenergyn jätteenpolttolaitoksessa.
Ludwigskirche

Ludwigskirche on evankelinen kirkko saksalaisessa Saarbrückenin kaupungissa, Saarlandin osavaltiossa. Se edustaa barokin tyylisuuntaa ja lukeutuu kaupungin huomattavimpiin nähtävyyksiin.

Historia

Ludwigskirchen ja sitä ympäröivän Ludwigsplatzin rakennutti ruhtinas Wilhelm Heinrich von Nassau-Saarbrücken. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Friedrich-Joachim Stengel ja rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1762. Wilhelm Heinrichin kuoleman jälkeen vuonna 1768 työt keskeytettiin rahapulan vuoksi. Ruhtinaan poika, Ludwig, saatti kirkon rakennustyöt päätökseen vuonna 1775. Kirkko vihittiin käyttöön saman vuoden elokuun 25. päivänä.
Vuosina 1885–1887 ja 1906–1911 kirkossa toteutettiin restauraatiotöitä. Toisessa maailmansodassa 5. lokakuuta vuonna 1944 kirkko vaurioitui merkittävästi. Jälleenrakentaminen aloitettiin vuonna 1949.
Rafael Colliander

Gustaf Rafael Colliander (19. huhtikuuta 1878 Turku – 25. toukokuuta 1938 Helsinki) oli toimittaja ja poliitikko. Hän oli RKP:n pitkäaikainen pääsihteeri vuosina 1920–1938. Hänen vanhempansa olivat lennätinkonttorin päällikkö Karl Fredrik Colliander ja Valborg Amanda Vahlman. Hänen puolisonsa olivat Aina Rafaela Silander 1902–1919 ja Märta Augusta Lindberg 1933–1938.
Colliander pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta 1896. Hän toimi lehtimiehenä ja oli Åbo Tidningin toimitussihteerinä 1902–1905, Västra Finlandin päätoimittajana 1905–1919 sekä Åbo Underrättelserin toimitussihteerinä 1908–1917 ja lehden Helsingin toimittajana 1920–1933. 
Colliander valittiin Turun kaupunginvaltuustoon jo 1906 ja vuoden 1909 eduskuntavaaleissa hän tuli valituksi eduskuntaan. Ensimmäinen kausi kansanedustajana jäi lyhyeksi ja päättyi kevättalvella 1910. Uudelleen Colliander pääsi läpi vaaleissa 1917 ja hän istui näin eduskunnassa vielä kolmeen otteeseen 1917–1922, 1927–1930 ja 1933–1938. Presidentin valitsijamies hän oli 1925 ja 1931.
Bahman Golbarnezhad

Bahman Golbarnezhad (12. kesäkuuta 1968 Abadan – 17. syyskuuta 2016) oli iranilainen vammaisurheilija, joka edusti maataan pyöräilyssä C4-luokassa Lontoon paralympialaisissa 2012 ja Rio de Janeiron paralympialaisissa 2016. Hän oli Iranin–Irakin sodan veteraani. 
Golbarnezhad kuoli Rion paralympialaisissa 17. syyskuuta 2016 käydyssä maantieajon kilpailussa sattuneessa onnettomuudessa.
Kolme muskettisoturia

Juoni

Kirjan tarina sijoittuu Ranskaan ja Englantiin. Kirjassa liikutaan sekä kaupungissa (Pariisi) että maaseudulla, suurimmaksi osaksi kuitenkin aatelisten hoveissa. 
Tarina alkaa, kun d'Artagnan lähtee kotoaan Pariisiin liittymään muskettisotureihin. Hän ei kuitenkaan pääse suoraan muskettisotureihin, vaan hänen käsketään suorittaa asepalvelus jossain muussa komppaniassa. Hän sattuu loukkaamaan eräitä miekkamiehiä ja saa haasteen kaksintaisteluihin. Hän taistelee muskettisoturi Athoksen, Aramiksen ja Porthoksen kanssa. Mutta koska kaksintaistelut olivat kiellettyjä, paikalle tulevat kardinaali Richelieun kaartilaiset. Tässä taistelussa d'Artagnan siirtyy muskettisoturien puolelle ja ystävystyy heidän kanssaan.
Sen jälkeen tarinassa seuraa romansseja ja seikkailua. D'Artagnan rakastuu rouva Bonacieuxiin, jota hän on ollut etsimässä tämän miehen pyynnöstä. Kuningatar Anna Itävaltalaisen timanttineulojen takia käydään Englannissa asti. Buckinghamin herttua on rakastunut kuningattareen ja kardinaali juonittelee kaikenlaista. D'Artagnan suututtaa Mylady Winterin tämän rakastajaan liittyvillä asioilla ja saa tästä vihamiehen itselleen. Murhiakin tapahtuu ennen loppua, jolloin d'Artagnan vihdoin hyväksytään muskettisoturiksi.
Isojoen seurakunta

Historia

Isojoki muodostettiin Lapväärtin seurakunnan rukoushuonekunnaksi ensimmäisen kirkon rakentamisen yhteydessä vuonna 1710. Vuonna 1725 sinne muutti oma pitäjänapulainen ja 1732 siitä tuli kappeliseurakunta. Vuosina 1732-1804 osa Ikaalisten seurakuntaan kuuluvaa Honkajoen kyläkuntaa osallistui Isojoen kappalaisen palkkaamiseen, kunnes Honkajoen alueesta muodostettiin oma rukoushuonekunta. Itsenäinen emäseurakunta Isojoesta tuli 1855.
The Rubettes

The Rubettes oli vuonna 1973 perustettu englantilainen popyhtye, joka yhdisteli musiikissaan glam rockia ja menneiden aikojen rock and rollia. Yhtyeen tausta on sikäli erikoinen, että se on alun perin Polydor-yhtiön Wayne Bickertonin lähinnä studiomuusikoista kokoama ryhmä. Bickerton kutsui vuonna 1973 joukon brittimuusikoita levyttämään 1950-luvun popin tyylisiä lauluja ja tästä syntyi The Rubettes.
The Rubettesin ensimmäinen menestyssingle oli "Sugar Baby Love" (1974). Yhtye oli suosittu 1970-luvun puolivälissä, mutta se hajosi vuosikymmenen lopussa. Vuonna 1994 "Sugar Baby Love" kuultiin elokuvassa Tahdon naimisiin (Muriel's Wedding). Japanilaisen Yoko Ishidan coverversiota laulusta on käytetty suositun animesarjan tunnussävelenä. Markku Aro on levyttänyt kappaleen suomeksi nimellä "Oma kultasein".
The Rubettes on tehnyt comebackeja vielä hajoamisensa jälkeen. Sen alkuperäiset jäsenet olivat Alan Williams (s. 1948), Tony Thorpe (s. 1947), Bill Hurd (s. 1948), Mick Clarke (s. 1946), Peter Arnesen, ja John Richardson (s. 1947).
Rado

Rado on sveitsiläinen luksus- ja arvokellojen valmistaja. Se on tunnettu naarmuuntumattomista materiaaleistaan. Nykyisin yritys tuottaa noin puoli miljoonaa kelloa vuodessa, noin 470 työntekijän voimin. Rado kuuluu sveitsiläiseen Swatch Groupiin.

Historia

Veljekset Fritz, Ernst ja Werner Schlup perustivat vuonna 1917 Schlup & Co -nimisen yrityksen. Vuonna 1957 yrityksen nimi muutettiin Rado Uhren AG:ksi. 
Rado toi vuonna 1962 ensimmäisen naarmuuntumattoman kellon markkinoilla. 1980-luvun alussa Rado alkoi käyttää kelloissaan keraamisia materiaaleja. Myöhemmin Rado alkoi valmistaa keinotekoisesta timantista tehtyä V10K-kelloa.
USS Nicholson (DD-442)

Aviere

Italian merivoimat nimesi aluksen Aviereksi runkonumerolla D554. Luovutetulla aluksella ei ollut torpedoputkia. Alus muutettiin 1970 Fletcher-luokan alusten saavuttua koealukseksi. Sitä käytettiin ensin testattaessa OTO Melaran kevyttä 127 millimetrin 54 pituuskaliiperin tykkiä, joka asennettiin aluksen B-tykin paikalle. Samoin testattiin 76 millimetrin 62 pituuskaliiperin tykkiä, joka asennettiin X-tykin paikalle. Lopulta aluksella testattiin Albatros-ilmatorjuntaohjusta. Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1975.
Carl Erhardt

Carl Alfred Erhardt (15. helmikuuta 1897 Beckenham – 3. toukokuuta 1988) oli englantilainen jääkiekkoilija, joka johti maansa maajoukkuetta kapteenina useisiin merkittäviin kansainvälisiin voittoihin, huippuna olympiakulta Garmisch-Partenkirchenissa 1936.

Alku-ura

Erhardt ei saanut kiekko-oppia ajalle tyypillisesti Kanadassa, vaan perehtyi lajiin koulupoikana Saksassa ja Sveitsissä. Erhardt oli tulisieluinen puolustaja, joka saattoi uurastaa kentällä jopa 40 minuutia ottelussa. Monipuolisena urheilijana hän hallitsi myös tenniksen, hiihdon ja vesihiihdon.

Maajoukkueura

Erhardt voitti joukkueensa mukana Euroopan-mestaruuden 1931, maailmanmestaruuden 1934 ja 1935, sekä toimi kapteenina joukkueessa, joka voitti niin Euroopan-mestaruuden, maailmanmestaruuden kuin olympiakultaakin vuonna 1936. Tuon joukkueen 12 jäsenestä Erhardt oli ainoa, joka ei ollut saanut kiekko-oppiaan Kanadassa. Tuolloin 39-vuotias Erhardt on tiettävästi vanhin jääkiekon olympiakullan saavuttanut. Matkalla ainoaan jääkiekon olympiakultaansa britit löivät ennakkosuosikin Kanadan.

Myöhemmät vuodet

Olympiamenestyksen jälkeen Erhardt jätti jääkiekon pelaajana. Hän julkaisi kirjan nimeltä Ice Hockey (1937), toimi erotuomarina ja istui British Ice Hockey Associationin hallituksessa. Hänet nimettiin järjestön elinikäiseksi varapuheenjohtajaksi. Erhardt valittiin British Ice Hockey Hall of Fameen 1950, ja postuumisti International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1998.
Gangsterin heila

Juoni

Angela (Pfeiffer) on naimisissa mafian nousevan kyvyn (Baldwin) kanssa, kunnes iso kiho Tony the Tiger (Stockwell) ampuu miehen kuoliaaksi yllätettyään tämän oman rakastajattarensa kanssa kylpyammeesta. Hautajaisista alkaen Tony alkaa liehitellä leskeä, joka yrittää muuttaa kouluikäisen poikansa kanssa pois New Yorkin Brooklynistä päästäkseen eroon mafiatuttavistaan. Tony on kuitenkin sitkeä muttei tiedä, että hänen jäljillään on FBI:n etsivä (Modine), joka alkaa varjostaa myös Angelaa ja pian rakastuu tähän. Angelaa jahtaa myös Tonyn mustasukkainen vaimo (Ruehl), joka luulee Tonyn viettävän aikaa Angelan kanssa. Kaikki huipentuu suureen kohtaukseen miamilaisessa hotellisviitissä.

Vastaanotto

Pfeiffer sai pääosastaan Golden Globe -ehdokkuuden ja Stockwell sivuosastaan Oscar-ehdokkuuden. Sekä National Society of Film Critics että New York Film Critics Circle palkitsivat Stockwellin.
Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä Demme heittää hyvää herjaa mafiatouhuista, muttei osaa aina vaihtaa tyylilajia parhaalla mahdollisella tavalla.Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen luonnehti Gangsterin heilaa  hemaisevan heppoiseksi sekaannuskomediaksi rikollisin maustein. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Gangsterin heilan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Roihuvuorentie

Roihuvuorentie (ruots. Kasbergsvägen) on Helsingin Roihuvuoressa sijaitseva päätie, joka on pituudeltaan 1,7 km. Roihuvuoren osa-alueen nimi oli aikaisemmin Itä-Herttoniemi, mutta se muutettiin asukkaiden toivomuksesta. Alkujaan asukkaat esittivät Satumaata osa-alueen nimeksi, koska alueen katujen nimistö  oli satuaiheista.  Nimistölautakunta piti Satumaata kuitenkin huonona ja antoi alueelle Roihuvuori-nimen, joka oli käytössä jo Roihuvuorentiessä. Roihuvuorentie ei siis ole saanut nimeään alueesta vaan päinvastoin.

Maaperä

Alueen nykyinen maanpinnan korkeus on tasossa +15.5–+26.7. Olemassa olevien tietojen perusteella alueen maaperä on kitkamaalajialuetta, jossa maakerroksen paksuus tiiviin kerroksen yläpuolella on yli metrin. Paikoitellen esiintyy alueita, joilla kallion pinta on hyvin lähellä maanpintaa.

Poikkikadut

Etelässä Roihuvuorentie alkaa Abraham Wetterin tiestä. Poikkiteitä ovat etelästä pohjoiseen lueteltuna: Tuhkimontie, Satumaanpolku, Keijukaistenpolku, Peukaloisentie, Untuvaisenpolku, Strömsinlahdenpolku, Vuorenpeikontie, Tulisuontie, Lumikintie, Prinssitie, Prinsessantie ja Pikkupurontie. Pohjoisessa Roihuvuorentie päättyy Mekaanikonkatuun ja Itäväyläään. Matka lyhyintä ajotietä Helsingin keskustaan Rautatientorille on noin 7,7 km.

Liikenne

Roihuvuorentiellä on tällä hetkellä liikennettä Tulisuontien eteläpuolella n. 6 600 ja Tulisuontien pohjoispuolella n. 4 400 ajoneuvoa vuorokaudessa. 
Hitaimmillaan Roihuvuorentiellä saa ajaa välillä Satumaanpolku ja Peukaloisentie, jossa suurin sallittu nopeus on 30 km/h, myös tien ainoa töyssy on sijoitettu rajoitusalueen sisältämään risteykseen Tuhkimontie-Keijukaistenpolku. Roihuvuorentiellä on kolmet liikennevalot, joista kahdet sijaitsevat risteyksessä.
Kevyen liikenteen väylä on Roihuvuorentiellä molemmin puolin. Pyöräilijät jalankulkijoista erottava väylä on n. 1 km mittainen, tien itäisellä puolella, etelästä pohjoiseen tultaessa päättyen Tulisuontiehen. Myös osa Roihuvuorentien pohjoispäästä, sen itäpuolella, on varustettu pyörä- ja jalankulunväylän erottavalla viivalla.
Liikennemäärien ennustetaan kasvavan Tulisuontien eteläpuolella noin 8 000 ja Tulisuontien pohjoispuolella noin 5 500 ajoneuvoon vuoteen 2025 mennessä. Tämän takia Tulisuontien risteyksen kohdalle on esitetty kiertoliittymää. Samalla Roihuvuorentien linjausta on tarkoitus muuttaa idemmäksi nykyisestä risteyksen kohdalla.

Tien varrella asuneita

Kuuluisuuksia tien varrella on asunut tanssinopettaja Aira Samulin sekä poliitikko Kalevi Sorsa asui puolisonsa Irenen kanssa Roihuvuorentie 18:ssa.