google/wiki40b huggingface dataset:
Korallipuumedestäjä

Levinneisyys

Korallipuumedestäjää tavataan Afrikassa Senegalista Länsi-Afrikan eteläosien kautta Keniaan ja Angolaan ulottuvalla alueella. Sen on kuvattu olevan yleinen ja joskus runsaslukuinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sulo Kivinen

Sulo Kivinen (29. syyskuuta 1916 Loppi – 27. marraskuuta 2010 Espoo) oli suomalainen päätoimittaja ja pakinoitsija.
Sodan jälkeen Kivinen työskenteli aluksi Lahdessa ilmestyneen kansandemokraattisen Työn Valta -lehden päätoimittajana vuosina 1947–1949, minkä jälkeen hän siirtyi Helsinkiin Vapaan Sanan palvelukseen. Hän toimi lehdessä muun muassa poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä ”Suti”.
Vuonna 1956 Kivinen erosi SKP:sta ja liittyi hieman myöhemmin sosiaalidemokraateista erkaantuneeseen Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon. Hän toimi TPSL:n äänenkannattajan Päivän Sanomien poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä ”Eskonen”. TPSL:n lakkauttamisen jälkeen Kivinen oli mukana puolueen vasemmistosiiven perustaman Sosialistisen Työväenpuolueen toiminnassa aina 1980-luvun puoliväliin saakka. Hän työskenteli myös STP:n äänenkannattajana jatkaneen Päivän Uutisten vt. päätoimittajana lehden lakkauttamiseen vuoteen 1976 asti.
Sulo Kivinen oli yhteiskuntatietelijä Markku Kivisen ja näyttelijä Mikko Kivisen isä. Sulo Kivisen vaimo oli Lahja Kivinen. Pariskunnalla oli yhteensä kolme poikaa.
Koristeheinä

Koristeheinät ovat koristekasveina käytettäviä heiniä eli heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluvia kasveja. Koristeheiniksi lasketaan joskus myös koristekasveina käytettäviä saroja (Carex), sädekaisloja (Cyperus), piippoja (Luzula), vihvilöitä (Juncus) tai muita jokseenkin heiniltä näyttäviä kasveja, vaikka kasvitieteellisesti nämä eivät olekaan heinäkasveja. Sarat sekä sädekaislat kuuluvat sarakasvien (Cyperaceae) heimoon ja piipot sekä vihvilät vihviläkasvien (Junceaceae) heimoon eli ne eivät ole kovin läheistä sukua heinille.
Koristeheinillä koristeellisennäköisiä ja -värisiä voivat olla kasvien kukinnot, kuten esimerkiksi useilla vasuheinälajeilla ja -lajikkeilla, tai koko kasvusto, kuten esimerkiksi sininadalla (Festuca Glauca-Ryhmä). Leveälehtisillä lajeilla ja lajikkeilla myös lehdet voivat olla jalostettu koristeellisiksi, kuten esimerkiksi kirjopuntarpäällä (Alopecurus pratensis 'Aureovariegatus') tai viiruhelvellä (Phalaris arundinacea 'Picta').
Pogoaminen

Pogoaminen on rock-konserteissa ihmisten harrastamaa hyppimistä paikoillaan. Se keksittiin tanssin muotona punkrockin myötä.
Chris Barber

Donald Christopher 'Chris' Barber (s. 1930) on brittiläinen jazzmuusikko, joka soittaa pasuunalla perinteistä dixieland-jazzia.
Chris Barber perusti ensimmäisen oman yhtyeensä 1949. Hän on tukenut monia nuoria muusikoita heidän uransa alkutaipaleella. Näihin kuuluvat skiffle-musiikin kuningas Lonnie Donegan ja laulaja Ottilia Patterson, jonka kanssa Barber oli välillä naimisissa.
Big Chris Barber Band esiintyi Imatra Big Band Festivalilla 2007.  Chris Barberin dixieland-yhtye laulusolistinaan Ottilia Patterson esiintyi Suomessa myös ainakin lokakuussa 1963. Vuonna 2004 Barber vieraili Pori Jazzissa Van Morrisonin yhtyeen jäsenenä.
Kamma Rahbek

Karen Margrethe ”Kamma” Rahbek (o.s. Heger, 19. syyskuuta 1775 Kööpenhamina – 21. tammikuuta 1829 Frederiksberg) oli tanskalainen kirjallisuussalongin pitäjä. Hän kävi laajaa kirjeenvaihtoa tanskalaisten kulttuurivaikuttajien kanssa.
Rahbekin isä oli hovioikeuden asessori Hans Heger. Kammalla oli useita sisaruksia, muun muassa kirjastonhoitaja Carl Heger ja näyttelijä ja kirjailija Stephan Heger. Kutsumanimi Kamma oli lähtöisin hänen pikkusisareltaan Christianelta, joka kutsui lapsena Karen Margarethea sillä nimellä. Kamma Heger oli nuoresta lähtien kiinnostunut monista asioista ja lisäksi lahjakas. Hän osasi jo kymmenvuotiaana englantia ja otti piirustustunteja nuorelta Bertel Thorvaldsenilta. Kamma Hegerin uskonnollisuus oli peräisin superintendentti Jacob Georg Christian Adlerilta, ja myöhemmin piispa Jakob Peter Mynster vaikutti häneen suuresti.
Vuonna 1798 Kamma Heger avioitui kirjailija Knud Lyne Rahbekin kanssa. He ostivat viiden vuoden kuluttua avioitumisestaan Kööpenhaminan esikaupungista Frederiksbergista talon nimeltä ”Bakkehuset”, joka on nykyään museona. Rahbekit järjestivät kotonaan säännöllisesti  iltajuhlia, joihin osallistuivat muun muassa Kamma Rahbekin sisaren mies Adam Oehlenschläger, Jens Baggesen, Sophie Ørsted, Poul Martin Møller, Nikolai Frederik Severin Grundtvig, Bernhard Severin Ingemann, Hans Christian Andersen ja Peter Oluf Brøndsted. Vuosien 1802 ja 1804 välillä heidän luonaan asui tuolloin kymmenvuotias Johan Ludvig Heiberg, jonka vanhemmat asuivat erillään.
Englantilaisten vallatessa Tanskan vuonna 1807 Bakkehuset oli jätettävä vähäksi aikaa. Vuodesta 1813 lähtien Rahbekien ystäviin kuuluivat Christian Molbech ja Erich Christian Werlauff, joista jälkimmäisen kanssa käyty kirjeenvaihto käsittää yli 300 kirjettä. Vuodesta 1815 Rahbekit kävivät kirjeenvaihtoa erityisesti Adolph Engelbert Boyen kanssa. Vuosina 1823–1824 Bakkehusetin vieraana oli Poul Martin Møller, jota Kamma Rahbek kutsui ”pojistaan rakkaimmaksi ja loistavimmaksi”.
Kamma Rahbek kärsi sydänvaivoista, joutui vuoteenomaksi vuonna 1828 ja kuoli vuonna 1829. Hänen miehensä Knud Lyne Rahbek menetti elämänhalunsa ja kuoli 70-vuotiaana vuonna 1830.
Seiloslampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 178,6 metriä mpy.
Matti Heikkilä (pääjohtaja)

Matti Heikkilä (24. tammikuuta 1947 – 20. heinäkuuta 2008) oli Stakesin pääjohtaja. Koulutukseltaan hän oli valtiotieteen tohtori. Hänellä oli sosiaalipolitiikan dosentuuri Turun yliopistossa. Heikkilän oli tarkoitus toimia viimeisenä Stakesin johtajana, toukokuusta 2008 vuoden loppuun asti. Ennen pääjohtajaksi siirtymistään Heikkilä työskenteli Stakesissa myös tutkimusprofessorina ja tutkimustoiminnasta vastaavana ylijohtajana. Heikkilä oli Suomen Akatemian kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikunnassa.
Taiteen kaava

Taiteen kaava, ympäristötaiteen kaava tai taidekaava tarkoittaa taiteen ja kulttuurin yleissuunnitelmaa tietylle kaavoitettavalle tai jo kaavoitetulle alueelle. Tarkoituksena on auttaa taidetta, kulttuuria nivoutumaan luontevasti yhteen rakennetun ympäristön kanssa. Arkkitehti Heikki Lamusuo suunnittelu- ja arkkitehtitoimisto Partanen & Lamusuo Oy:stä loi ensimmäisen varsinaisen Taiteen kaavan. Se tehtiin  Kuopion Saaristokaupungille. Hanke valmistui vuonna 2007 ja sitä tukivat mm. Opetus- ja Ympäristöministeriöt. Tarkoituksena kaavalla on auttaa aluetta rakentumaan hyväksi asumisen kulttuuriympäristöksi. Varsinainen taiteen kaava muodostuu selosteesta ja kartoista. Se on inventointi kulttuurillisesta nykytilasta sekä visio taiteellisista ja kulttuurillisista mahdollisuuksista.

Muita taiteen ja rakennetun ympäristön yhdistäviä suunnitelmia

Arabianrannan kaupunginosa Helsingissä on ollut edeltä kävijä taiteen ja rakennetun ympäristön yhdistävänä alueena. Koska Helsingin kaupunki halusi profiloitua taiteen ja kulttuurin suosijana, se asetti vuonna 2000 Arabianrannan rakennuttajille velvoituksen käyttää 1–2 % rakennuskustannuksista taiteeseen. Taide liittyy siten osaksi rakennuksia, mutta laajenee paikoin kattamaan myös ulkotiloja. Taide ei kuitenkaan nouse alueen kaavoituksen osaksi, vaan ennemminkin monipuoliseksi osaksi rakennettua aluetta.
Taiteen kaava on noussut esille myös Rovaniemen kaupungin kaavoitusohjelmassa vuosille 2009–2012.
Myös Kehärata-projektissa on lähestytty Taiteen kaava -ideaa luomalla Kehäradalle ympäristötaiteen kaava. Kaava tulee ohjaamaan Kehäradalle hankittavien taideteosten hankintaa ja toteutusta lähivuosina. Kehärata muodostaa joukkoliikenteen tärkeän runko­yhteyden lentoaseman kautta pää­radan ja Vantaankosken radan välille.
Paranen & Lamusuo Oy:n suunnittelemaa taiteen kaavaa on käytetty sairaalaympäristössä Eksoten uuteen K-sairaalaan sijoitettavasta taiteesta. Aiheeksi taiteelle valittiin Saimaa.
Kurt "Nikkelaj" Nielsen

Ura

Nielsen aloitti pelaajauransa Skovshoved IF:ssä, jota edusti juniorivuosista lähes kolmikymppiseksi saakka. Vuonna 1954 hän siirtyi ammattilaiseksi Ranskaan Olympique Marseilleen. Ensimmäisen kautensa Ranskassa hän pelasi lainalla AS Aix-en-Provencessa,  mutta peliaika jäi vähäiseksi. Kaudella 1955/56 hän edusti Marseillea vain kolmessa ottelussa. Ammattilaisura tyrehtyi alkuunsa ja Nielsen jättikin pelikentät vuonna 1956.
Pelaajauransa jälkeen Nielsen siirtyi valmentajaksi. Hän aloitti 1959 tanskalaisseura B. 1901:n, jota hän valmensikin aina vuoteen 1975 saakka. Seuraavana vuonna hänestä tuli Tanskan maajoukkueen päävalmentaja. Hän luotsasi Tanskaa 31 maaottelussa. Nielsenin alaisuudessa Tanska voitti 13 kertaa, muttei selvinnyt arvoturnauksiin. Hän jätti tehtävänsä vuonna 1979 ja jatkoi uraansa Herfølge BK:n peräsimessä. Vuonna 1981 hän palasi vielä B. 1901:n valmentajaksi, mutta joutui jättämään tehtävänsä pian terveysongelmien vuoksi. 
Vakavaa astmaa sairastanut Nielsen kuoli 17. heinäkuuta 1986 Nykøbing Falsterissa 61-vuotiaana.
James Baldwin (kirjailija)

James Baldwin (2. elokuuta 1924 – 1. joulukuuta 1987) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka teokset käsittelevät mustien, homojen ja muiden vähemmistöjen asemaa 1950-luvun Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuin teoksensa on Mene ja kerro se vuorilla.
Hän kasvoi Harlemissa yhdeksänlapsisessa perheessä. Richard Wright oli alkuvaiheessa hänen idolinsa ja tärkeä tukijansa, mutta Wright loukkaantui, kun Baldwin totesi vuonna 1949 esseessään, että Wrightin ylistetyssä teoksessa Native son ei ollut uskottavia henkilöhahmoja.
Pekka Punkari

Pekka Punkari (s. 24. maaliskuuta 1952) on suomalainen valokuvaaja ja Kamera-lehden entinen päätoimittaja. Hän toimii vapaana kirjoittajana ja kouluttajana. Hän on pitänyt myös useita valokuvanäyttelyjä.
Punkari on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta pääaineenaan valokuvaus. 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa hän opiskeli lisäksi tieteellisteknistä kuvausta Helsingin yliopiston kuvalaitoksella. Hän on työskennellyt myös Suomen Valokuvataiteen Museossa, Satakunnan Kansa -sanomalehdessä ja Telelaitoksen AV-keskuksessa sekä opettanut valokuvausta aikuiskoulutuskeskuksissa.
Glykolyysi

Glykolyysi on solulimassa eli sytoplasmassa tapahtuva reaktioiden sarja, jossa glukoosi hajotetaan palorypälehapon anionimuodoksi, pyruvaatiksi. Reaktioista saadaan kaksi ATP-molekyyliä ja kaksi NADH-molekyyliä. Anaerobinen energiansaanti perustuu glykolyysiin.
Glykolyysin nettoreaktio: d-glukoosi + 2 NAD⁺ + 2 ADP + 2 Pᵢ → 2 pyruvaatti + 2 NADH + 2 H⁺ + 2 ATP + 2 H₂O
Pyruvaateista saadaan mitokondrioissa tiettyjen entsyymien avustuksella edelleen oksidatiivisessa dekarboksylaatiossa asetyylikoentsyymi-A:ta, jos happea on riittävästi. Jos solussa ei ole mitokondrioita (kuten veren punasoluissa) tai happea ei ole käytettävissä (ns. happivelka), pyruvaatti pelkistyy edelleen maitohapoksi. Maitohappoon päättyvää glykolyysiä kutsutaan anaerobiseksi glykolyysiksi ja asetyylikoentsyymi-A:han päättyvää glykolyysiä aerobiseksi glykolyysiksi. Laktaatin muodostuminen ei tuota lisää energiaa, mutta se on välttämätöntä, jotta saadaan pelkistyneet NADH-molekyylit takaisin hapettuneeseen NAD⁺-muotoon, jota tarvitaan glykolyysissä.
Tia Hälinen

Tia Hälinen (s. 18. helmikuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa tšekkiläistä Sparta Prahaa. Vuosina 2011 ja 2012 hän voitti Suomen-mestaruuden PK-35 Vantaan joukkueessa. Hän on myös edustanut muun muassa Kokkola F10:tä, FC Honkaa, HJK:ta sekä espanjalaista Santa Teresa CD:tä.
Hälinen edusti Suomea alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran toukokuussa 2015. Maaliskuussa 2016 hän pelasi kaksi maaottelua Kypros Cupissa. Huhtikuun 2018 loppuun mennessä hän on pelannut yhteensä yhdeksän maaottelua.
Daniel Brickley

Seuraura

Brickley pelasi kaudella 2012–2013 Utah Regulatorsin junioreissa. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi Kanadaan CCHL-junioriliigan Hawkesbury Hawksiin. Brickley oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+27=32, joilla hän jakoi liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Ottawa Jr. Senatorsin Rob Michelin kanssa. Topeka RoadRunners varasi Brickleyn 22. pelaajana NAHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2014–2015. Brickley oli RoadRunnersin tehokkain puolustaja tehoilla 12+25=37, joilla hän jakoi sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Pudotuspeleissä Brickley oli joukkueen paras syöttäjä Cameron Strongin kanssa viidellä syöttöpisteellään. Hänet valittiin kauden päätteeksi NAHL:n eteläisen divisioonan tähdistökentälliseen.
Dubuque Fighting Saints varasi Brickleyn 159. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 kuitenkin suoraan Brickleyn aiemmin kiinnittäneen Minnesotan osavaltionyliopiston joukkueeseen Mankatossa. Hänet valittiin Freshman -vuotensa päätteeksi WCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kesällä 2016 Brickley osallistui varaamattomana pelaajana NHL-joukkue Buffalo Sabresin kehitysleirille. Sophomore -vuotenaan 2016–2017 hän oli tehoilla 8+23=31 Mankaton paras syöttäjä, tehokkain puolustaja ja Brickley jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan C. J. Franklinin kanssa edellään vain Marc Michaelis. Hänet valittiin kauden päätteeksi WCHA:n parhaaksi puolustavaksi pelaajaksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen.

Maajoukkueura

Brickley edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2017.

Muuta

Brickleyn sedät Andy ja Quintin ovat entisiä jääkiekkoilijoita. Andy pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yli 400 NHL-ottelua. Quintinilla oli Los Angeles Kingsin NHL-varaus vuodelta 1974, mutta hänen ammattilaisuransa jäi lopulta vain neljän AHL-ottelun mittaiseksi. Danielin serkku Connor Brickley pelaa hyökkääjänä NHL-joukkue Florida Panthersin organisaatiossa.
Kultainen räpylä

Superpesiksessä on valittu kultainen räpylä vuodesta 1993 saakka. Kultainen räpylä on pelaajien äänestämä palkinto, joka annetaan parhaaksi valitulle ulkopelaajalle. Palkintoa ei jaettu kausina 2002-2004.
Miesten palkinnon on useimmiten voittanut Toni Kohonen (seitsemän kertaa) ja naisten palkinnon Sirpa Pollari (neljä kertaa).
Haldin & Rose

Historiaa

K. Arvid Haldin aloitti kesäkuussa 1924 ajaa bussilinjaa Pietarsaaren ja Vaasan välillä kahdesti viikossa, tiistaisin ja lauantaisin. Vuoteen 1939 mennessä Haldin & Rose oli kasvanut Suomen 16:nneksi suurimmaksi Linja-autoliiton jäsenyritykseksi, jonka kaluston muodostivat 20 autoa. Kahta vuosikymmentä myöhemmin vuonna 1959 sijoitus oli 19. ja autoja 31, ja vuonna 1972 Haldin & Rose oli sijalla 27 automäärällä 41.
1930-luvulla Haldin & Rose toi maahan autojen Svedlund-hiilikaasuttimia eli ”häkäpönttöjä” polttoainepulan voittamiseksi. Yritys on ollut mukana myös autokoulutoiminnassa ja autokaupassa.
Imaginaariluku

Imaginaariluvun alkuperä

Italialainen Rafael Bombelli määritteli imaginaariluvut vuonna 1572. Käsite imaginaarinen tulee ranskalaiselta René Descartesilta, joka piti kompleksilukuja mielikuvituksen tuotteina. 
Imaginaariluvut otettiin käyttöön, jotta yhtälöillä tyyppiä
missä  > 0, olisi olemassa ratkaisut .

Imaginaarilukujen soveltaminen

Fysiikan ja tekniikan jaksollisten ilmiöiden käsittely muuttuu imaginäärilukujen avulla yksinkertaiseksi. Siten värähtelyjen ja vaihtosähkösuureiden esitys tehdään perinteisesti kompleksilukujen avulla.
Nikolski

Nikolski (ven. Никольский, suom. joskus Niiniselkä tai Niiselkä) on kaupunkityyppinen taajama Syvärijoen varrella Koskenalan piirissä Venäjän Leningradin alueella. Taajama on samannimisen kaupunkikunnan keskus ja se sijaitsee noin 15 km Koskenalasta länteen Syvärijoen pohjoisrannalla paikassa, jossa joenmutka muodostaa etelään työntyvän niemen. Nikolskissa on laivanrakennustelakka ja metsäteollisuutta. Asukasluku vuonna 2005 oli noin 2900 henkeä.
Vetulonia

Vetulonia (lat.), (etr. Vetluna) oli etruskikaupunki Grossetosta viisitoista kilometriä luoteeseen. Kaupungin varhaisin asutus liittyy Villanova-kauteen 800-700 eaa. ja kukoistus aikaan 600-500 eaa., jolloin kaupunki valvoi läheisiä rautakaivoksia ja sillä oli laajat yhteydet eri puolelle Välimerta.
Mistä tulemme? Keitä olemme? Mihin menemme?

Mistä tulemme? Keitä olemme? Mihin menemme? (ransk. D’où venons-nous? Que sommes-nous? Où allons-nous?) on ranskalaisen taidemaalarin Paul Gauguinin maalaus vuodelta 1897. Se on sanottu olevan Gauguinin kunnianhimoisin teos.
Maalaus esittää joukkoa kirkkailla väreillä maalattuja ja veistoksellisia ihmishahmoja ajatuksiinsa vaipuneina. Maalaus ei kuvaa niinkään mitään konkreettista tapahtumaa vaan sielunmaisemaa. Taulun on tulkittu kuvaavan elämään ja kuolemaan liittyvää pohdintaa. Etualan hahmot edustavat oikealta vasemmalle katsottuina ihmisen eri elämänvaiheita syntymästä kuolemaan. Ensimmäisenä oikealla on elämän alkua edustava vastasyntynyt vauva, välissä nuoria miehiä ja naisia, ja viimeisenä vasemmalla elämän loppuun viittaava iäkäs nainen. Keskellä maalausta on nuorukainen, joka kurkottautuu poimimaan mangoa puusta. Mukana on myös arvoituksellisesti kätensä levittänyt itämainen jumalankuva, joka edustaa tuonpuoleista. Taustan unenomainen maisema on maalattu leiskuvilla väreillä. Maalauksen vasempaan ylänurkkaan on kirjoitettu ranskankieliset lauseet ”D'ou Venons Nous”, ”Que Sommes Nous” ja ”Où Allons Nous” (ilman kysymysmerkkejä).
Gauguin maalasi teoksen joulukuussa 1897, surressaan aiemmin samana vuonna tapahtunutta tyttärensä Alicen kuolemaa. Gauguin asui tuolloin Tahitilla Polynesiassa. Hän teki suuren taulun valmiiksi yhdessä kuukaudessa maalaten kuumeisesti yötä päivää. Gauguin kaavaili suuresta sommitelmasta ilmeisesti jonkinlaista taiteellista testamenttia, sillä pian sen valmistumisen jälkeen hän yritti itsemurhaa arsenikilla. Hän kuitenkin jäi henkiin ja eli vielä kuusi vuotta. Gauguin piti teosta mestariteoksenaan ja ajatustensa summana. Hän lähetti taulun vuonna 1898 Pariisiin George-Daniel de Monfreidille näytteillepantavaksi.
Maalaus on tehty yksinkertaiselle säkkikankaalle. Sen leveys on ilman kehyksiä 374,6 senttimetriä ja korkeus 139,1 senttimetriä. Kehyksissä maalaus on yli neljä metriä leveä. Maalauksen on omistanut vuodesta 1936 Bostonissa toimiva Museum of Fine Arts.
Māzandarān

Māzandarān on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa, Kaspianmeren rannalla. Provinssin pääkaupunki on Sārī. Vuonna 2010 provinssissa eli noin kolme miljoonaa asukasta.
Suomi Jazz Orkesteri

Suomi Jazz Orkesteri syntyi 1927 virolaissyntyisten Konnon veljesten, Robertin ja Hanneksen, voimin, Porvoossa vaikuttaneen Konnon Jazzorkesterin pohjalta. Molemmat veljekset olivat entisiä sotilasmuusikoita, ja soittelivat sivutoimenaan eri soittokunnissa. Orkesteri aloitti viisimiehisenä; viulu, saksofoni, harmonikka, banjo ja rummut. Orkesterilla ei ollut omaa laulusolistia, mutta ravintolakeikoilla tarvittaessa joku soittajista lauloi megafoniin kappaleen kertosäettä.
Ensimmäiset levytykset orkesteri teki kesällä 1928. Levytyksistä foksi "Puuseppä" muodostui Suomen äänilevyhistorian ensimmäiseksi menestyslevyksi. Levyllä laulaa lahtelainen Jaakko Pulli. Samanaikaisesti tehdyt levytykset "Kohtalonvalssi" ja "Anna, oi armas Anna", olivat myös myyntimenestyksiä.
Toukokuussa 1929 orkesteri levytti seuraavan kerran, ja näiden sessioiden suurin hitti oli "Asfalttikukka", jolla laulajana toimi Ture Ara, salanimellä Topi Aaltonen. Orkesterin viimeiset omat levyt tehtiin vuotta myöhemmin. Tällöin kokoonpano oli jo kahdeksanmiehinen, ja yhtenä kolmesta haitaristista toimi Vili Vesterinen, ennen Dallapéhen siirtymistään. Hannes Konnosta tuli myöhemmin menestyvä iskelmäsäveltäjä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on valssi "Ruusuja hopeamaljassa".

Diskografia

Kohtalonvalssi / Merimiespoika (HMV A.L. 0940 • 1928)
Anna, oi armas Anna / Kulkurinvalssi (HMV A.L. 0941 • 1928)
Espanjatar olen sorja / Tukkipoika (HMV A.L. 0942 • 1928)
Puuseppä / Poika oli Pohjan Torniosta (HMV A.L. 0943 • 1928)
Asfalttikukka / Havaiji (HMV A.L. 1025 • 1929)
Torpan poika / Tuusulan polkka (HMV A.L. 1052 • 1929)
Keskiyön tango / Meripojan kaipaus (HMV A.L. 1053 • 1929)
Palokuntamarssi / Pietarsaaren marssi (HMV A.L. 1107 • 1930)
Leirikepposia / Voittajien marssi (HMV A.L. 1163 • 1930)
Heikki Kaartinen

Heikki Kaartinen (3. toukokuuta 1872 Kurkijoki – 12. heinäkuuta 1947) oli suomalainen rakennusmestari, talousneuvos ja rakennusurakoitsija. Kaartinen rakensi yli 100 rakennusta joista valtaosan hän myös itse suunnitteli. Kaartisen suunnittelemat rakennukset olivat tyyliltään pääasiassa myöhäisjugendia.

Henkilöhistoria

Kaartisen vanhemmat olivat tilallinen Juhana Kaartinen ja Helena Kauppinen. Hän suoritti 1896 Helsingin II teollisuuskoulun ja toimi sitten työnjohtajana ja vastaavana rakennusmestarina 1896–1905. Kaartinen työskenteli muun muassa Tampereen tuomiokirkon rakennustyömaalla. Kaartinen johti omaa rakennusliikettään vuodesta 1905 ja hän rakensi asunto-, pankki-, yhdistys- ja liiketaloja.
Kaartinen oli Suomen rakennusmestariliiton hallituksen jäsen vuodesta 1905 ja liiton kunniajäsen hänestä tuli 1930. Hän oli myös Rakentajain kustannus Oy:n puheenjohtaja, Rakennusmestarien eläkerahaston johtokunnan jäsen vuodesta 1908 ja Rakennustaidon toimitusvaliokunnan jäsen vuodesta 1927. Kaartinen sai talousneuvoksen arvon 1936.
Kaartinen omisti Ojalan tilan Mommilassa vuodesta 1917 ja Reuna-Seppälän tilan Helsingin maalaiskunnassa vuodesta 1929.
Kaartisen puoliso oli Matilda Kosonen. Tekstiilitaiteilija Aino Hausmann oli heidän tyttärensä.
Valkijärvi (Pukara)

Maantiede

Järven pinta-ala on 9,3 hehtaaria, ja sen pituus on 700 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee joidenkin metsäojien vedet. Sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 300 metriä pitkä laskuoja Hahmajärveen.
Järven rantaviiva on 1,7 kilometriä pitkä, ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu lukuisia loma-asuntoja. Järvi sijaitsee Hahmajärven ja Pukaran kylien lähellä, mutta vain yksi tila sijaitsee järven lähettyvillä.
Wolfgang Falck

Elämä

Falck syntyi 19. elokuuta 1910 Berliinissä. Hän meni lentäjäkoulutukseen vuonna 1932. Hänen lentäjätovereihinsa koulutuksessa kuuluivat tulevat lentäjä-ässät Hannes Trautloft ja Günther Lützow. Vuonna 1933 Falck siirrettiin upseerikouluun, josta valmistuttuaan hänet ylennettiin luutnantiksi lokakuussa 1934. Vuonna 1936 hänestä tuli lentueenjohtaja ja yliluutnantti. Hän oli Claus von Stauffenbergin hyvä ystävä ja joutui tarkkailuun heinäkuun 20. päivän salaliiton jälkeen.
Falck otti osaa toisessa maailmansodassa ensin Puolan offensiiviin ja sitten Tanskan valtaukseen. Falck saavutti Puolassa Bf 110:llä kolme ilmavoittoa lentäessään Rynnäkköhävittäjärykmentti 76:n I lennostossa (I/ZG 76). Viimeisen seitsemännen ilmavoittonsa hän saavutti Tanskassa. Sen jälkeen kenraali Albert Kesselring komensi hänen yksikkönsä Saksaan muodostamaan yöhävittäjälentueen. Falckista tuli yöhävittäjärykmentti 1:n saks. Nachtjagdgeschwader 1 komentaja kesäkuussa 1940 ja saman vuoden lokakuussa hän ansaitsi ritariristin. Heinäkuussa 1943 hänet ylennettiin everstiksi ja siirrettiin ilmavoimien esikuntaan (saks. Oberkommando der Luftwaffe) Berliiniin, jossa hän vastasi Saksan ilmapuolustuksesta. Seuraavaksi hänet sijoitettiin Jagdfliegerführer Balkaniin Pancevoon kesäkuussa 1944 ja hänestä tuli ilmavoimien koulutuskeskusten johtaja. Maaliskuussa 1945 hän sai komentoonsa hävittäjiä Reininmaalla. Hän antautui yhdysvaltalaisille Baijerissa 3. toukokuuta 1945.
Sodan jälkeen Falck työskenteli liikemiehenä, maanviljelijänä ja Britannian armeijan siviiliupseerina. Hän myös työskenteli McDonnell Douglasille Yhdysvalloissa. Eläkevuotensa hän vietti Itävallassa. Hän kuoli vuonna 2007.