google/wiki40b huggingface dataset:
Volkswagen Polo II

Volkswagen Polo (1981–1994)

Toisen sukupolven Volkswagen Polo esiteltiin syksyllä 1981. Korimalleja oli nyt tarjolla kaksi: pystyperäinen hatchback sekä vuonna 1983 markkinoille tullut loivaperäisempi versio, jota markkinoitiin coupéna.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,1- ja 1,3-litraiset bensiinimoottorit. Vuonna 1983 mallistoa täydennettiin 1,0-litraisella, ja 1,3-litrainen dieselmoottori tuli saataville vuonna 1986.
Ainoastaan vuonna 1987 valmistettiin mekaanisesti ahdetulla 1,3-litraisella (115 hv) moottorilla varustettua Polo GT G40 -mallia, joka oli saatavana vain coupé-korisena.

Vuonna 1990 Polo koki perusteellisen kasvojenkohotuksen, jossa se sai neliskulmaiset ajovalot, suuremmat puskurit ja täysin uuden sisustan. Korin muotoja oli myös pyöristetty kauttaaltaan. 1,3-litraisen dieselin korvasi 1,4-litrainen, ja uutena bensiinimoottorina oli 1,3-litrainen, jossa oli polttoaineen suihkutus ja katalysaattori.
Paavalin kirje laodikealaisille

Paavalin kirje laodikealaisille on apostoli Paavalin kirjoittamaksi väitetty kirje Laodikean asukkaille. Mikäli tällainen kirje on joskus ollut olemassa, se on hävinnyt. Kirje ei ole osa Uuden testamentin kaanonia.
Paavali kehottaa Kolossalaiskirjeessään Kolossan asukkaita lähettämään kirjeensä eteenpäin Laodikeaan ja samalla lukemaan seurakunnalle Laodikeasta saapuvan kirjeen (Kolossalaiskirje 4:16). On mahdollista, että Paavali viittaa tässä Laodikean seurakunnalle kirjoittamaansa kirjeeseen, joka on sittemmin kadonnut. Toisaalta on mahdollista, että Paavali tarkoittaa Laodikeassa kirjoitettua kirjettä. Osa raamatuntutkijoista arvelee, että Paavali viittaa maininnallaan Efesolaiskirjeeseen - jossa Efesos mainitaan vain otsikossa, ei itse kirjeessä -, osa taas kiistää tämän. Yhdessäkään Uuden testamentin kreikkalaisessa käsikirjoituksessa ei ole kirjettä laodikealaisille, ja jo Hieronymus totesi 300-luvulla, että "jokainen" on torjunut tällaisen kirjeen olemassaolon.
Muratorin kaanon mainitsee Paavalin kirjeen laodikealaisille epäaitona kirjeenä, joka on kyhätty Paavalin nimiin edistämään Markionin ajatuksia. Tämän maininnan perusteella on arveltu, että Markion olisi työstänyt Efesolaiskirjeestä paremmin omaan teologiaansa sopivan version, jonka hän olisi nimittänyt Laodikealaiskirjeeksi. Toisaalta jotkut arvelevat Markionin kaanonin Laodikealaiskirjeen olevan sama kuin Vulgataan eräisiin käsikirjoituksiin liitetty Paavalin kirje laodikealaisille. Mahdollista on toki sekin, että Muratorin kaanon viittaa nykyään tuntemattomaan kirjeeseen laodikealaisille.
Vaikka Vulgatan kääntäjä Hieronymus torjuikin ajatuksen Laodikealaiskirjeen olemassaolosta, on eräisiin 500-luvulta peräisin oleviin Vulgatan käsikirjoituksiin samoin kuin eräisiin muihinkin latinankielisiin käsikirjoituksiin liitetty Paavalin kirje laodikealaisille osaksi Paavalin kirjekokoelmaa. Kyseessä on lyhyehkö kirje, joka sisältää viittauksia Paavalin muihiin kirjeisiin. Laodikealaiskirjeessä "Paavali" kiittää laodikealaisten kristillistä elämää, varoittaa heitä harhaopeista, kirjoittaa vankeusajastaan ja antaa vastaanottajille kehotuksia. Kirje ei tuo uutta tietoa apostoli Paavalin elämästä tai teologiasta, ja se on selvästi muiden Paavalin kirjeiden pohjalta laadittu.
Itävaltalainen mystikko Jakob Lorber (1800-1864) väitti saaneensa ilmestyksessä apostoli Paavalin laodikealaiskirjeen tekstin, jonka hän myös julkaisi. Tällä kirjeellä ei ole mitään tekemistä Vulgatan Laodikealaiskirjeen kanssa.
Aladdin ja varkaiden kuningas

Juoni

Elokuvan alussa Aladdin ja Jasmine ovat aikeissa mennä naimisiin, mutta 40 rosvoa ja heidän johtajansa Cassim keskeyttävät juhlan. He ryöstelevät häävieraita, mutta Hengen ja muiden ansiosta rosvot perääntyvät. Aladdin saa kuulla löytämältään oraakkelilta (mystiseltä hengeltä, joka tietää kaiken), että hänen kuolleeksi luultu isänsä onkin yhä elossa ja vankina rosvojen luolassa. Aladdin seuraa rosvoja heidän piilopaikkaansa ja saa tietää, että hänen isänsä, Cassim, onkin rosvojen johtaja, Varkaiden kuningas.
Varkaiden pääsykokeessa Aladdin peittoaa erään rosvoista, Sa'lukin. Cassim paljastaa Aladdinille, että hän etsii "aarteiden aarretta", Midaksen kättä, joka muuttaa kaiken kullaksi. Mutta Sa'luk onkin elossa ja kantaa kaunaa. Hän kavaltaa suurimman osa rosvoista sulttaanin sotilaille saadakseen Cassimin ja Aladdinin kiinni, mutta he ovatkin lähteneet palatsiin uusiin häihin. Sa'lukin vihjeen avulla valeasuinen Cassim vangitaan. Aladdin pukeutuu isänsä asuun, vapauttaa hänet ja johdattaa vartijat harhaan. Kun huijaus paljastuu, Aladdin ja Cassim pakenevat. Aladdin päättää kuitenkin palata Agrabaan ja Cassim lähtee takaisin piilopaikkaan Jagon kanssa.
Salapaikkaan palannut Sa'luk uskottelee seitsemälle jäljelle jääneelle rosvolle, että Cassim kavalsi heidät ja hankkii heidän luottamuksensa. Cassimin palatessa piilopaikkaan Sa'luk ja muut rosvot nappaavat hänet. Oraakkelin avulla he lähtevät kohti "Katoavaa saarta", jonne Midaksen käsi on kätketty. Jago lentää Aladdinin luo ja kertoo tälle, mitä on tapahtunut.
Aladdin lähtee perään. Kun kaikki saapuvat perille, on Katoava saari noussut. Se on jättiläismäisen kilpikonnan selässä. Henki, Jasmine, Abu ja matto ajavat rosvot takaisin veneelle ja Aladdin tyrmää Sa'lukin. Cassim ja Aladdin löytävät Midaksen käden, mutta Sa'luk seuraa heitä ja uhkaa tappaa Aladdinin ellei Cassim anna Midaksen kättä hänelle.
Cassim heittää käden Sa'lukille, joka kuitenkin tarttuu siihen väärin ja muuttuu kullaksi. Cassim, Aladdin ja muut pakenevat saaren upotessa, mutta Cassim tajuaa, että oli juuri käden takia menettää aarteista suurimman, oman poikansa. Sitten hän heittää Midaksen käden pois. Se putoaa rosvojen veneeseen, joka muuttuu kullaksi ja uppoaa. Aladdinin ja Jasminen häät vietetään viimein, mutta Cassim lähtee pois Jagon kanssa.
Kvanttiportti

Kvanttiportti (engl. Quantum gate) on klassisten logiikkayksiköiden kvanttivastine ja kvanttitietokoneiden peruskomponentti.
Congreskolom

Congreskolom (ransk. Colonne du Congrès) on muistopylväs Brysselin kaupungissa Belgiassa. Muistopylvästä alettiin rakentaa vuonna 1850, ja se valmistui vuonna 1859. Pylvään päällä seisoo Leopold I:n patsas. Pylväs on 47 metriä korkea. Pylvään patsaan teki Jean Geefs ja pylvään Joseph Poelaert. Vuonna 1922 pylvään eteen lisättiin ikuinen liekki muistoksi ensimmäisessä maailmansodassa kuolleille belgialaisille.
Kirsti Lagerspetz

Kirsti Maria Johanne Lagerspetz (o.s. Ahlman, 18. heinäkuuta 1932 Helsinki – 1. tammikuuta 2001 Turku) oli Turun yliopiston psykologian professori. Hän oli kansainvälisesti arvostettu aggression tutkija. Kirsti Lagerspetzin teoksia ovat muun muassa Aggressio (1977) ja Naisten aggressio (1998). Hän kirjoitti myös kolme lasten- ja nuortenkirjaa ja suomensi kaksi.
Lagerspetz valmistui ylioppilaaksi vuonna 1950, filosofian kandidaatiksi vuonna 1955 ja lisensiaatiksi vuonna 1962 Helsingin yliopistosta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1964. Lisäksi hän teki opinto- ja esitelmämatkoja moniin Euroopan maahan sekä Yhdysvaltoihin ja Japaniin.
Lagerspetz toimi Turun yliopiston assistenttina vuodet 1957–1962, valtion humanistisen toimikunnan tutkimusassistenttina 1962–1969, Åbo Akademin psykologian vt. professorina 1969–1972 ja varsinaisena professorina 1972–1985 ja Turun yliopiston psykologian professorina vuosina 1985–1995. Lisäksi hän toimi vierailevana professorina Rockefeller-yliopistossa New Yorkissa vuonna 1977 ja Lakehead-yliopistossa Kanadassa vuonna 1989. Suomen Akatemian tutkijaprofessorina hän toimi vuosina 1980–1983. Lagerspetz oli myös presidentin valitsijamiehenä 1982 ja 1988.
Vuonna 1978 Lagerspetz sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon ja oli vuonna 1984 Vuoden professori.
Kirsti Lagerspetzin isä oli filosofi Erik Ahlman. Hänen puolisonsa oli eläintieteilijä, professori Kari Lagerspetz. Kirsti ja Kari Lagerspetzin poikia ovat professori Eerik Lagerspetz ja pianisti Juhani Lagerspetz.
Suomupääkaijanen

Koko ja ulkonäkö

Suomupääkaijanen on noin 10 cm pitkä ja sen höyhenpuku on selkäpuolelta vihreä ja vatsapuolelta keltainen ruskein höyhenten reunoin. Sen naama on ruskehtavan harmaa. Pyrstön alapuoli on keltainen ja pyrstö on päältä vihreä. Siiven keskimmäiset peitinhöyhenet ovat mustat levein vihrein reunuksin. Nokka on sarvenvärinen, iiris kellanruskea ja koivet ruskeat.

Esiintyminen

Suomupääkaijanen elää vain Papua-Uuden-Guinean koillispuolisilla Bismarckinsaarilla. Nimialalaji meeki elää Amiraliteettisaarilla ja alalaji proxima St Matthias -saarilla ja Emiraulla. Lajin elintavat tunnetaan huonosti. Sen populaatio lienee kooltaan yli 10 000 yksilöä, ja sen elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Suomupääkaijaset asuvat alavien maiden trooppisissa metsissä. Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.

Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä.

Ravinto

Suomupääkaijanen syö luultavasti ainakin siemeniä, sieniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Trevor Dunn

Alkuajat

Dunn aloitti basson soiton jo teini-ikäisenä high schoolissa. Hän oli perustamassa ystäviensä Mike Pattonin ja Trey Spruancen kanssa Mr. Bunglea, jonka musiikki oli aluksi jonkinlaista thrash metalin, hard rockin ja funkin sekoitusta. Jotkut kappaleet olivat hieman humoristisia, joten musiikkia saattoi jopa kutsua huumorirockiksi. Muun yhtyeen soittaessa hieman raskaampaa musiikkia Dunn kokeili taitojaan kierrelen ympäri San Franciscoa soittaen jazzia. Dunn kuitenkin pysyi koko ajan Mr. Bunglen riveissä. Dunnin erilainen muusiikkisuuntaus toi Bungleen sen jopa tavaramerkiksi muodostuneen tyylilajien erilaisuuden, jopa yksittäisten kappaleiden aikana. Tämä ilmenee erityisesti levyllä Disco Volante.

Mr. Bunglen jälkeen

Yhtyeen muiden jäsenten tapaan Dunn on haluton puhumaan siitä, mitä tapahtui Mr. Bunglen hajotessa vuonna 2000. Hän on toisaalta suunnitellut kirjoittavansa yhtyeestä kirjan, mutta sen julkaisusta ei ole tietoa.
Dunn on nyttemmin ollut jäsenenä superyhtyeessä Fantômas ja hän on perustanut jazzia soittavan oman yhtyeensä Trevor Dunn's Trio-convulsant. Molemmat yhtyeet julkaisevat albuminsa Mike Pattonin perustaman levy-yhtiön Ipecac Recordingsin kautta.
Arashi (yhtye)

Arashi (jap. 嵐, ’myrsky’) on vuonna 1999 debytoinut japanilainen poikabändi, joka toimii idolitehdas Johnny & Associatesin alaisuudessa. Se on yksi maan suosituimmista idoliryhmistä. Viisijäsenisen yhtyeen jäsenet ovat Kazunari Ninomiya, Jun Matsumoto, Masaki Aiba, Shō Sakurai ja Satoshi Ōno. Vuonna 2014 Arashi oli myynyt yli 20 miljoonaa singleä. 
Musiikin lisäksi yhtye ja sen jäsenet ovat esiintyneet televisiossa ja ääninäyttelijöinä. 2010-luvulla Arashi isännöi usean vuoden ajan NHK:n Kōhaku-utagassen -musiikkiohjelmaa.
HMS Recruit (1896)

Palvelus

Alus upposi 1. toukokuuta 1915 Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM UB-6:n torpedoimana.
Richard DeVos

Richard (Rich) DeVos Sr (4. maaliskuuta 1926 Grand Rapids, Michigan, Yhdysvallat – 6. syyskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen miljardööri. Hän oli toinen verkostomarkkinointiyritys Amwayn perustajista vuonna 1959. 
DeVos kuului Northwoodin yliopiston johtokuntaan ja istui Council for National Policyn puheenjohtajana. Hänen julkaisemiinsa kirjoihin lukeutuvat Compassionate Capitalism, Hope From My Heart: Ten Lessons For Life ja Believe! Hänelle toteutettiin vuonna 1997 onnistunut sydämensiirto. 
DeVos omisti koripallojoukkue Orlando Magicin. Forbes nimesi hänet vuonna 2006 Yhdysvaltain 73. varakkaimmaksi henkilöksi 3,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvioidulla nettotulolla. Vuonna 2007 samainen lehti arvioi hänet maailman 249. rikkaimmaksi ihmiseksi. DeVosin poika Dick DeVos (Richard DeVos Jr, s. 1955) on republikaani ja entinen Michiganin kuvernööriehdokas.
Mutrusuut

Lajit ja anatomia

Mutrusuiden heimoon kuuluu 1 suku ja 4 lajia. Lajit ovat punamutrusuu (Cryptacanthodes aleutensis), mutrusuu (C. maculatus), jättimutrusuu (Cryptacanthodes giganteus/Delolepis gigantea) ja C. bergi. Ne ovat pitkulaisia kaloja, jotka voivat kasvaa 31–127 cm pitkiksi. Selkäevä ja peräevä ovat pitkät ja sulautuneet yhteen pyrstöevän kanssa. Vatsaeviä ei heimon lajeilla ole ja rintaevät ovat pienet. Suu on mutrusuilla vino ja hampaat pienet. Kalat ovat suomuttomia lukuun ottamatta jätiimutrusuuta, jolla on hyvin pienet suomut ja väriltään Vaaleanruskeita selästään ja kermanvaaleita vatsastaan tai eräät lajit ovat vaaleanpunaisia tai punaisia. Heimon lajeilla ei ole uimarakkoa.

Levinneisyys ja elintavat

Mutrusuulajeja tavataan Atlantin luoteisosista ja Tyynenmeren pohjoisosista kylmistä ja lauhkeista vesistä. Lajit kaivavat pehmeään pohjaan laajoja tunneliverkostaja, joissa ne elävät. Mutrusuiden ravintoa ovat selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset.
Suurmestari (shakki)

Suurmestarin arvonimi annetaan maailmanluokan shakinpelaajille. Arvonimen myöntämisestä päättää Maailman shakkiliitto FIDE. Maailmanmestarin jälkeen suurmestari on korkein arvonimi, jonka shakinpelaaja voi saavuttaa. Se on elinikäinen arvonimi ja lyhennetään SM (engl. GM, Grandmaster). Muut FIDEn myöntämät arvonimet ovat kansainvälinen mestari (KvM, engl. IM, International Master), FIDE-mestari (FM, engl. FIDE Master) ja nyttemmin myös FIDE-mestariehdokas engl. CM Candidate Master.
Kaikkia arvonimiä myönnetään sekä miehille että naisille. FIDE myöntää myös suurmestarin arvonimiä tehtäväshakin laatijoille ja ratkaisijoille. Kansainvälinen kirjeshakkiliitto (International Correspondence Chess Grandmaster, ICCGM) myöntää kansainvälisen kirjeshakin suurmestarin arvonimiä.
Suurmestarin titteli on kärsinyt inflaatiosta 70-luvulta tähän päivään asti. Vuonna 1972 suurmestareita oli vain 88, joista 33 edusti Neuvostoliittoa. Lokakuussa 2009 FIDEn suurmestarilistalla oli jo 1 179 miestä
 ja 21 naista
.
Lisäksi naisten suurmestarin arvon haltijoita oli 238.
Tämä johtuu siitä, että ELO-järjestelmä on inflatiivinen luonnostaan. On tutkittu, että suurmestarin tittelin arvo olisi laskenut yhteensä 100 pisteen verran vuosien 1985 ja 2000 välissä. Esimerkiksi Nigel Short on kritisoinut nykyistä suurmestarijärjestelmää. Hänen mukaansa on järjetöntä antaa suurmestarin titteli jollekin, jolla ei ole todellisia mahdollisuuksia haastaa maailman kärkipelaajia.
Suurmestarin arvonimen tultua yleisemmäksi joitain huippupelaajia on kutsuttu epävirallisesti supersuurmestareiksi.
Ali Saibou

Ali Saibou (s. 1940 – 31. lokakuuta 2011 Niamey, Niger) oli nigeriläinen upseeri, joka toimi maansa kolmantena presidenttinä vuosina 1987–1993. Ali Saibou kuului Nigerissä vaikutusvaltaiseen djerma-kansaan. Hän oli kotoisin samasta kylästä kuin edeltäjänsä Seyni Kountché. Presidentit eivät kuitenkaan olleet toisilleen mitään sukua.

Elämäkerta

Saibou kiinnostui jo nuorena armeijasta ja sotilasurasta. Hän kävi sotilaskoulua Senegalissa vuonna 1954. Vuonna 1960 hän osallistui Kamerunin levottomuuksissa taisteluun, jossa haavoittui lievästi. Kun Niger samana vuonna itsenäistyi, hän palasi kotimaahansa ja siirtyi sen vasta perustetun armeijan palvelukseen kersantin arvoisena. Hän kävi upseerikoulun ja komensi vuonna 1969 yksikköä N'guigmissa ja vuonna 1973 Agadezissa. Saibou osallistui vuoden 1974 sotilasvallankaappaukseen ja hänet ylennettiin majuriksi. Lisäksi hänet valittiin maansa ympäristö- ja maatalousministeriksi.
Seyni Kountchén ja Ali Saiboun välit kiristyivät vuonna 1975, sillä Kountché ei luottanut Ali Saibouhun, joka menetti paikkansa hallituksessa. Saibou pyysi lupaa erota myös armeijasta. Eropyyntö palautti Kountchén luottamuksen, minkä jälkeen Ali Saibou palveli häntä aina vuoteen 1987.
Vuonna 1987 Kountché kuoli, ja Saibousta tuli hänen seuraajansa presidenttinä. Valtansa varmistamiseksi hän lähetti kilpailijansa ulkomaille diplomaateiksi. Poliittisia vankeja armahdettiin. Nigerin ainoaksi puolueeksi tuli vuonna 1989 Saiboun perustama MSDN. Vuonna 1989 astui voimaan myös uusi perustuslaki ja Nigerin toinen tasavalta julistettiin syntyneeksi. Saibou valittiin samana vuonna ainoana ehdokkaana maan presidentiksi.
1990-luvun alussa tuaregit kapinoivat ja maassa oli myös opiskelijalevottomuuksia. Opiskelijalevottomuudet lopetettiin kovalla kädellä: viisi henkeä kuoli ja 25 loukkaantui. Ammattiliitto UTSN julisti maahan viiden päivän yleislakon, joka pysäytti maalle elintärkeän uraanin viennin. Saiboun hallinnon oli pakko taipua myönnytyksiin. Vuonna 1991 kansalliskokous lopetti viimeisetkin jäänteet sotilasvallasta. Saibou pysyi kuitenkin valtionpäämiehenä aina vuoteen 1993, jolloin Mahamane Ousmane tuli presidentiksi.
Ali Saibou vietti eläkepäiviään syntymäkylässään. Hän kuoli lokakuussa 2011 Niameyssä.
Tuija Kokkonen

Tuija Kokkonen on suomalainen näytelmäkirjailija, ohjaaja ja tutkija.

Henkilöhistoria

Kokkonen on työskennellyt muun muassa Kajaanin kaupunginteatterissa ja dramaturgian opettajana. Hänen ohjaamansa ja yhdessä työryhmän kanssa työstämä kolmiosainen produktio Valuma-alue - muistioita vapaudesta esitettiin Kiasma-teatterissa 1999-2003. Kokkonen on kirjoittanut myös kuunnelmia.
Olga Terho

Olga Lydia Terho (s. Virtanen, 23. heinäkuuta 1910 Siikainen – 22. marraskuuta 2003) oli suomalainen ompelija ja vasemmistopoliitikko. Terho kuului kiellettyyn Suomen kommunistiseen puolueeseen (SKP) ja hän vietti vuosia vankiloissa 1930- ja 1940-luvuilla. Sotien jälkeen Terho valittiin Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) kansanedustajaksi (1945–1947). Hän oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen.
Olga Terho oli naimisissa Martti Rafael Terhon (vihitty 1945) kanssa. Aviomies oli Lenin-koulun käynyt kommunisti, sodan jälkeen pitkään SKP:n Satakunnan piirisihteeri.
Kirsti Paakkanen

Ura

Kirsti Paakkasella, MAT (Mainosalan tutkinto), on suomen kielen opintoja sekä arvosana mainonnassa ja markkinoinnissa. Ennen oman mainostoimiston perustamista hän oli muun muassa Stockmannilla ulkomaisten kankaiden osto-osastolla ja Mainostoimisto Kunnas Oy:ssä.
Tyhjästä aloittanut yrittäjä Paakkanen perusti vuonna 1969 Womenan, naisten mainostoimiston, jota johti menestyksekkäästi yli 20 vuotta, kunnes myi sen mainostoimisto McCann Oy:lle 1990. Hän vetäytyi eläkepäivien viettoon Ranskaan, mutta joutilaisuuteen kyllästyttyään tarttui vielä tilaisuuteen, kun Marimekko tuli myyntiin. Paakkanen osti konkurssin partaalle ajautuneen design-talon ja palasi työntekoon.
Yrittäjäneuvos Kirsti Paakkanen pelasti haaksirikolta Marimekon, ja on samalla raivannut tietä suomalaisen muotoiluosaamisen uudelle tulemiselle. Vuodesta 1991 Marimekon omistanut Paakkanen nosti yrityksen talouden nousuun.
Paakkanen palautti Marimekon juurilleen; Armi Ratian luomaan painettujen kankaiden maailmaan. Marikuosien uusia aluevaltauksia on nähty muun muassa matkapuhelimissa ja kodintekniikassa, klassikkojen paluun rinnalla on syntynyt myös uusia vaatemallistoja ja tuotekonsepteja. Marimekko toi esiin sekä nimekkäitä että aloittelevia muotoilijoitaan ja heidän osaamistaan. Marimekko listautui Helsingin pörssiin 1999.
Useilla kunniamaininnoilla palkittu Paakkanen on korostanut paitsi vahvan brandin, niin myös vahvan yrityskulttuurin merkitystä. Paakkasen johtamisfilosofiassa työntekijä ei ole kustannuskysymys vaan tuloskysymys, jonka sitoutuminen ja innostus ovat edellytyksenä koko yrityksen menestykselle. Yritysjohtajilta Paakkanen on peräänkuuluttanut suurempaa vastuuta toiminnasta ja työntekijöistä – Marimekossa taloudelliset vaikeudet toivat lomautusvaroituksen johtajille, ei työntekijöille.

Huomionosoitukset

Kirsti Paakkanen on saanut yrittäjäneuvoksen arvonimen vuonna 1999. Hän on saanut taiteen kunniatohtorin arvonimen Taideteollisesta korkeakoulusta 2001 ja kauppatieteiden kunniatohtorin arvonimen 2006 Helsingin kauppakorkeakoulusta. Vuonna 2002 hän sai Estlander-palkinnon.
Carlos Gruezo

Muuta

Gruezon isä Carlos Armando Gruezo Quiñónez on entinen ammattilaisjalkapalloilija, joka pelasi urallaan yhden A-maaottelun Ecuadorin paidassa vuonna 1998. Ammattilaisuransa hän lopetti vuoden 2006 jälkeen.
Bajirao Mastani

Tuotanto

Bhansali suunnitteli Bajirao Mastania noin viidentoista vuoden ajan. Hän halusi alun perin elokuvansa Hum Dil De Chuke Sanam parin Salman Khanin ja Aishwarya Rain näyttelemään päärooleja tähän elokuvaan, mutta ei saanut enää palkattua heitä yhteiseen elokuvaan parin eron jälkeen. Tämän jälkeen Bhansali palkkasi Khanin ja Kareena Kapoorin päärooleihin ja Rani Mukerjin Kashibain rooliin. Elokuva kuitenkin hyllytettiin, kun Khan ja Kapoor siirtyivät muihin projekteihin ja Bhansali keskittyi seuraavan elokuvansa ohjaamiseen. Spekulaatio elokuvan tuotannosta ja roolituksesta jatkui seuraavina vuosina.
Heinäkuussa 2014 varmistui, että Ranveer Singh ja Deepika Padukone (Bhansalin elokuvan Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela pari) näyttelevät nimirooleja ja Priyanka Chopra näyttelee Kashibaita. Singhin ja Padukonen täytyi käydä läpi laaja valmistautumisprosessi elokuvaa varten. Singhin piti opetella marathin kieltä ja ratsastusta, sekä ajella päänsä ja kohottaa painoaan. Padukone opetteli miekkailua, ratsastusta ja taistelulaji kalarippayattua. Chopra harjoitteli peshwojen puhumaa marathin murretta.

Vastaanotto

Bajirao Mastani sai pääasiassa positiivisia arvosteluja kriitikoilta. Subhash K. Jha antoi elokuvalle viisi tähteä viidestä kutsuen sitä ”mestariteokseksi”, ja vertasi sitä klassikkoelokuvaan Mughal-E-Azam.
Himalajankutoja

Levinneisyys

Himalajankutojaa tavataan pienellä alueella Intiassa ja Nepalissa. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.