google/wiki40b huggingface dataset:
FK Sibir Novosibirsk

Historia

FK Sibir Novosibirsk perustettiin vuonna 1936 ja se on sittemmin yhdeksällä eri nimellä pelannut Venäjän ja Neuvostoliiton eri sarjatasoilla. Sibir nousi kauden 2009 päätteeksi ensi kertaa Venäjän pääsarjatasolle. Sibir eteni Venäjän cupin finaaliin 2010, mutta hävisi sen Zenit Pietarille 0–1. Se pääsi kuitenkin Eurooppa-liigaan kaudelle 2010–2011, koska Zenit oli jo varmistanut pääsynsä Mestarien liigaan.
Stuart O’Grady

Elämäkerta

Stuart O'Grady syntyi Adelaidessa eteläisessä Australiassa. Hänen isänsä oli menestynyt maantie- ja ratapyöräilijä, joka edusti Australiaa useissa olympialaisissa. Myös hänen setänsä kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa. Stuart O'Grady aloitti uransa ratapyöräilijänä ja voitti olympiahopeaa miesten joukkuetakaa-ajossa vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa hän voitti pronssia sekä pistekilpailussa että joukkuetakaa-ajossa.
Vuonna 1995 O'Grady ryhtyi ammattilaiseksi ja aloitti uransa silloisessa GAN-tallissa (nyk. Crédit Agricole). Tallissa kilpaili tuolloin myös englantilainen aika-ajospesialisti Chris Boardman.
Vuoden 1998 Ranskan ympäriajossa O'Grady piti hallussaan johtajan keltaista paitaa kolmen päivän ajan ja voitti kilpailun 14. etapin. Pistekilpailussa O'Grady sijoittui toiseksi. Vuoden 2001 kilpailussa O'Grady taisteli pistekilpailun voitosta, mutta hävisi viimeisellä, Pariisiin päättyneellä, etapilla saksalaiselle Erik Zabelille.
Vuonna 2001 O'Gradylla todettiin valtimotukkeuma, kun testeissä havaittiin hänen oikean jalkansa olevan vasenta voimakkaampi. Tukkeuma poistettiin leikkauksessa huhtikuussa 2002, minkä jälkeen hän aloitti kuntoutumisen ja osallistui heinäkuussa Ranskan ympäriajoon. Vuosina 2003 ja 2004 O'Grady jäi pistekilpailussa maanmiestensä Baden Cooken ja Robbie McEwenin varjoon, mutta otti kuitenkin uransa toisen etappivoiton vuonna 2004.
Vuonna 2004 O'Grady siirtyi Cofidis-talliin aikomuksenaan panostaa kevään klassikoihin, kuten Pariisi-Roubaix'hin ja Flanderin ympäriajoon. Kausi kuitenkin alkoi loukkaantumisilla ja talliin kohdistuneilla doping-epäilyillä, mutta hän onnistui voittamaan kaksi etappia sekä pistekilpailun Dauphiné Libéré -kilpailussa sekä otti etappivoiton Ranskan ympäriajossa. Lisäksi O'Grady voitti silloiseen maailmancupiin kuuluneen HEW Cyclassics-kilpailun ja voitti olympiakultaa ratapyöräilyn pariajossa yhdessä Graeme Brownin kanssa.
Vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa O'Grady sijoittui toiseksi pistekilpailussa norjalaisen Thor Hushovdin jälkeen. Kolmanneksi sijoittui Robbie McEwen. Vuoden 2005 lopussa O'Grady allekirjoitti yhden vuoden mittaisen sopimuksen Team CSC'n kanssa. Hän loukkaantui heti kauden alussa ja myöhemmin Ranskan ympäriajossa, jossa häneltä murtui selkänikama. O'Grady kuitenkin jatkoi kilpailun loppuun ja sijoittui kolmanneksi viimeisellä etapilla.
O'Gradyn maantiepyöräilyuran merkittävin voitto on Pariisi-Roubaix'n ykköstila vuonna 2007. O'Grady ei kuulunut kilpailun ennakkosuosikkeihin, koska ei ollut voittanut ProTour-sarjan kilpailua vuoden 2004 jälkeen.
Varjokuva

Varjokuva on suomalainen yhtye joka on kotoisin Yläneeltä. Nykyään yhtye kiertää tanssilavoja nimellä Kyösti Mäkimattila & Varjokuva.
Raymond Weil

Historia

Raymond Weil syntyi Genevessä vuonna 1926. Kauppatieteen tutkinnon suoritettuaan hän siirtyi vuonna 1949 sveitsiläisen kelloseppäyrityksen, Camy Watch S.A:n palvelukseen. Hän yleni yrityksen johtajaksi ja työskenteli siellä kaikkiaan 26 vuotta. Weil loi oman, nimeään kantavan tuotemerkin vuonna 1976. Hän perusti jakeluverkon ensin Eurooppaan ja sitten ympäri maailmaa. Weilin vävy Olivier Bernheim tuli mukaan 1982 työskenneltyään vuosia Heinekenin ja Unileverin markkinoinnissa. Hänet nimettiin varatoimitusjohtajaksi ja CEO:ksi vuonna 1996, ja hän on siitä lähtien työskennellyt kehittääkseen brändin näkyvyyttä kautta maailman.
Olivier Bernheimin pojat Elie ja Pierre Bernheim tulivat yrityksen palveluksen vuonna 2006. Elie Bernheim toimii markkinointipäällikkönä, Pierre myyntipäällikkönä. 
Vuonna 1983 yritys esitteli Amadeus-malliston Milos Formanin samannimistä elokuvaa varten. Vuoden 1986 Othello-mallistolla oli tärkeä osa brändin kansainvälisessä kasvussa. Vuonna 1993 Raphael Weil loi oman kellomerkkinsä erikoistuen tietyntyyppisiin automaattisiin mekanismeihin. 
Vuonna 2006 yritys perusti ensimmäisen kellomerkin tarjoaman klubin Raymond Weil Club,. ja seuraavana vuonna  järjestettiin ensi kerran klubin kansainvälinen valokuvauskilpailu. Vuonna 2009 Raymond Weil avasi oman tytäryrityksen Yhdysvalloissa ja seuraavana vuonna Intiassa.
Tuula Lehtinen

Tuula Anita Lehtinen (s. 11. huhtikuuta 1956 Tampere) on suomalainen taidegraafikko ja kuvataiteilija. 
Lehtinen opiskeli Suomen taideakatemian grafiikan linjalla 1976-1980.  Hän toimi norjalaisen Kunsthögskolen i Bergen -korkeakoulun grafiikan professorina 2007-2010.
Lehtinen on ollut kiinnostunut muun muassa egyptiläisistä teemoista, vierailtuaan maassa useita kertoja ja pidettyään näyttelyn Kairossa. Lehtisen teoksia on useissa kokoelmissa ja hän on saanut valtion taidepalkinnon vuonna 1984. Hänen julkisiin teoksiaansa kuuluu esimerkiksi mosaiikkitöitä.
Annemarie Eilfeld

Annemarie Eilfeld (s. 2. toukokuuta 1990 Wittenberg, Saksi-Anhalt) on saksalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän kilpaili Saksan Deutschland sucht den Superstar -ohjelmassa vuonna 2009.
Vuonna 2009 hän osallistui Saksan Idolsiin, eli Deutschland sucht den Superstariin, jota esitetään RTL-kanavalla. Kisassa hän sijoittui kolmanneksi. Kesäkuusta 2009 asti Eilfeld on vieraillut saksalaisessa suositussa sarjassa Gute Zeiten, schlechte Zeiten. Hän on kiertänyt Saksaa LaMie-yhtyeensä kanssa, joka perustettiin vuonna 2008. Syyskuussa 2009 Eilfeld teki levytyssopimuksen X-Cell Recordsin kanssa.
14. toukokuuta 2010 Eilfeld julkaisi ensimmäisen singlensä, nimeltään "Animal Instinct". Hän julkaisi singlen uudella taiteilijanimellään Annemie.
Japani-palkinto

Japani-palkinto (jap. 日本国際賞, Nihon-kokusai-shō) on Japanin tiede- ja teknologiasäätiön vuosittain vuodesta 1985 jakama palkinto. Palkinto myönnetään ihmisille, jotka ovat edesauttaneet tieteen ja teknologian edistymistä ja maailman rauhan ja hyvinvoinnin kehittymistä. Periaatteessa palkinto voidaan antaa mille tahansa tieteen ja teknologian osa-alueella toimivalle elävälle henkilölle, mutta vuosittain valitaan kaksi alaa, joilla toimiville henkilöille palkinto myönnetään.  Poikkeustapauksissa palkinto voidaan myöntää myös pienille tutkijaryhmille.  Palkinnon suuruus on 50 miljoonaa japanin jeniä.
Tukialus Linssi

Tukialus Linssi oli Merenkulkulaitoksen omistama merenmittaustukialus. Se valmistui Rauma-Repola Oy:n Savonlinnan telakalta keväällä 1979. Alus oli suunniteltu toimimaan sisävesillä, Saimaan mittauksia suorittavan 2. merenmittausretkikunnan tukialuksena. 
Aluksen mitat olivat 41 x 6 x 1,8 metriä ja sen uppoama 440 tonnia; koneistona oli kaksi dieselkäyttöistä kansiperämoottoria, teholtaan 180 hevosvoimaa. Aluksessa oli piirustussali, majoitustilat noin 36 hengelle, sauna, keittiö, pesula, ruokailutilat ja korjaamot. Keulassa oli 2,5 tonnin hydraulinen nosturi mittausveneiden moottoreille ym. raskaille esineille. Aluksessa oli biologinen vedenpuhdistamo ja sen varastot oli mitoitettu kuukauden itsenäiseen toimintaan. 
Linssi ei mahtunut Heinäveden reitin kanavien läpi. Tätä ja muita sisävesistöjen merenmittauksien tukemista varten rakennettiin tukialus Sesta. 
Alus oli valmistuessaan  tarpeellinen parannus, koska sitä ennen oli sisävesien mittaustukialuksina ollut kaksi vanhaa majakkalaivaa: höyrykäyttöinen Pauha (ex Storbrotten)ja mittausveneiden hinaama Vuolle (ex Relandersgrund, ex Reserv I, ex Varamajakka I).
Linssin korvasi pienempi ja nopeampi katamaraanityyppinen merenmittausalus Kaiku.
Janne Martikainen

Juho (Janne) Martikainen (24. maaliskuuta 1878 Kuopio – 11. heinäkuuta 1934 Viipuri) oli suomalainen rakennusmestari ja yksi ensimmäisistä kansanedustajista. Martikainen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1909.
Työmies Jafet Martikaisen ja Stiina Kervisen poika kävi kansakoulun, puuseppäkoulun (1896) ja teollisuuskoulun (1901). Hän työskenteli maalarina, puuseppänä ja kirvesmiehenä Kuopiossa, Helsingissä, Sortavalassa, Terijoella ja Pietarissa 1894–1903.
Martikainen eteni urallaan työnjohtajaksi Sortavalaan. Siellä hänestä tuli puolueen puhuja vuosiksi 1905–1911. Ura jatkui Helsingissä valokuvaamon omistajana.
Maanviljelijäksi Martikainen ryhtyi 1916. Tilallisena hän oli Ryttylässä 1916–1922 ja hovinvuokraaja Perkjärvellä 1923–1928, jonka jälkeen hän siirtyi talonomistajaksi Kuopioon vuosiksi 1928–1933. Tämän jälkeen Martikainen ehti vielä olla kauppaedustajana Helsingissä 1933–1934.
Martikainen oli naimisissa Amanda Vilhelmiina Tengvallin kanssa vuodesta 1923.
Tarvo (saari)

Nimen alkuperä

Saaren nimenä Tarvo on, hieman vaihtelevin kirjoitus­asuin, ollut käytössä viimeistään 1700-luvun alusta, mahdollisesti jo keski­ajalta saakka. Nimen alku­perästä ei ole varmaa tietoa. Vaikka Helsingin seudun asutus on vanhastaan ruotsin­kielistä, pidetään kuitenkin toden­näköi­simpänä, että nimi on suomen­kielistä alkuperää ja johtuu alun perin härkää, hirveä tai muuta suurta eläintä tarkoittavasta, lähinnä kansan­runoista tunnetusta sanasta tarvas. Aiheena nimeen on mahdollisesti ollut saaren sijainti kapeahkossa salmessa, jolloin hirvet ovat voineet ylittää lahden Tarvon saaren kautta.
VfB Einheit zu Pankow

Historia

Seura edeltäjänä pidetty VfB Pankow perustettiin vuonna 1893. Sosialistisen hallinnon alettua seura perustettiin uudelleen nimellä SG Pankow-Nord. 1940-luvun lopun ajan seura pelasi Berliinin kaupunkisarjoja, joista se nousi kaudeksi 1950–1951 DDR-Oberligaan. Pääsarjassa seura pelasi nimellä VfB Pankow Berlin, ja sijoittui ensimmäisellä kaudellaan selvästi sarjan viimeiseksi voitettuaan vain kaksi ottelua maalisuhteella 29–131. Maan jalkapalloliiton päätöksellä seuraa ei kuitenkaan pudotettu DDR-Ligaan, sillä pääsarjatasolla haluttiin olevan ainakin yksi berliiniläisjoukkue. Toisen Oberliga-kautensa seura pelasi nimellä BSG Einheit Pankow Berlin, mutta sijoittui sarjan viimeiseksi. Tällä kertaa seura putosi DDR-Ligaan, jossa se sijoittui ensimmäisellä kaudella kymmenenneksi ja vältti näin putoamisen viimeisenä joukkueena. Kauden jälkeen 1953–1954 seura putosi Bezirksliga Berliiniin, jolloin se vaihtoi nimensä BSG Lokomotive Lichtenbergiksi seurafuusion myötä. Seura oli pahimmillaan neljännellä sarjatasolla, mutta nousi vuonna 1957 kolmannelle sarjatasolle II. DDR-Ligaan. Kahden kauden jälkeen seura putosi jälleen neljännelle sarjatasolle.
Seura nousi takaisin toiselle sarjatasolle vuonna 1971, mutta putosi heti kauden jälkeen. Seuraavan kerran Pankow nähtiin DDR-Ligassa vuonna 1973, mutta tällöinkin visiitti oli ainoastaan kauden mittainen. Viimeisen kerran seura pelasi toisella sarjatasolla kaudella 1975–1976, jonka jälkeen se putosi. Itä-Saksan romahdettua seuran nimeksi otettiin VfB Einheit zu Pankow. Tämän jälkeen seura on pelannut Saksan alasarjoissa.
Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas

Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas (ransk. Saline Royal) sijaitsee Ranskassa Chaux'n metsän lähistöllä, lähellä Besançonin kaupunkia olevassa Arc-et-Senans'n kunnassa. Se oli merkittävä valistusajan rakennushanke, jonka tarkoituksena oli järkeistää teollisuusrakennukset ja -prosessit filosofisen järjestyksen mukaan.
Arkkitehti Claude-Nicolas Ledoux suunnitteli tehtaan rakennukset, joita alettiin rakentaa vuonna 1775 Ludvig XVI:n valtakaudella. Puoliympyrän muotoisen rakennusryhmän tarkoituksena oli kuvastaa työn hierarkkista luonnetta. Tehdasta oli tarkoitus myöhemmin laajentaa ideaaliseksi kaupungiksi, mutta hanke jäi toteutumatta.
Alueen kunnosta huolehtii Claude-Nicolas Ledoux -instituutti. Tehdas lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1982.
Blombosluola

Blombosluola on luola Etelä-Afrikan rannikolla. Sieltä on löydetty okranpala, johon on kaiverrettu verkkokuvio. Esine on maailman vanhimpia ihmisen (Homo sapiens) tekemiä taide-esineitä. Esineen iäksi arvioidaan 75 000–70 000 vuotta.
Verkkokuviolla arvellaan olleen symbolinen merkitys. Kuvio voi myös olla jonkinlainen kuukalenteri.
Kesämäen lukio

Kesämäen lukio oli Lappeenrannassa Kesämäen kaupunginosassa toiminut lukio.

Historia

Koulu perustettiin jatkosodan aikana vuonna 1943 Karjalankannaksen Valkjärvellä nimellä Vuoksen keskikoulu, missä se ehti toimia vuoden ajan suojeluskuntatalon tiloissa. Lokakuussa 1944 annetulla asetuksella koulu siirrettiin Lappeenrantaan, jossa siitä tuli Lappeenrannan keskikoulu. Lappeenrannassa koulu oli aluksi kolmeluokkainen, ja sen ensimmäiset oppilaat tulivat Lappeenrannan tyttölyseon 1.–3. luokkien rinnakkaisluokilta. Myöhemmin se laajeni kuusiluokkaiseksi. Koululla ei aluksi ollut omaa rakennusta, vaan opetus järjestettiin ensin Lappeenrannan lyseon tiloissa ja vuodesta 1951 alkaen tyttölyseon uudessa rakennuksessa Taikinamäellä Peltolan kansakoulun naapurissa.
Vuonna 1958 koululle valmistui oma, V. J. Myyrinmaan suunnittelema koulurakennus Kesämäkeen. Samalla koulua laajennettiin lukiolla ja nimeksi muutettiin Saimaan yhteislyseo, lempinimeltään Syltty. Lukuvuonna 1965–1966 se oli 891 oppilaallaan suurin Lappeenrannan neljästä oppikoulusta. Koulun rehtori jo Valkjärven ajoista asti oli Elija Liljeblad, joka jäi eläkkeelle vuonna 1974.
Lappeenrannan siirtyessä peruskoulujärjestelmään vuonna 1975 Saimaan yhteislyseo jakautui Kesämäen lukioksi ja Kesämäen yläasteeksi. Lukio lakkautettiin vuonna 1996, mutta lukio-opetus Kesämäessä jatkui vielä kahden vuoden ajan Lappeenrannan Lyseon lukion toimipisteenä. Kesämäen lukion viimeisenä rehtorina toimi Pentti Hentunen. Yläaste on tunnettu vuodesta 1999 alkaen nimellä Kesämäenrinteen koulu.
Boanerges

Boanerges on suomalainen hengellinen lauluyhtye, joka teki kolme albumia (ensimmäinen kokoonpano). Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat vuosina 1973-1975 Hannu Enbuska, akustinen kitara ja laulu, Heikki Vartiainen, kitara, Leevi Launonen, urut, Heikki Lapinkataja (ent. Enbuska), basso, Juhani Karvonen rummut. Vuonna 1976 kokoonpanoon tuli mukaan Reijo Vaurula, Fender Rhodes- piano,  Kale Vaija (1955-2019) laulu ja Olli Pitkänen, kitara. LIsäksi äänitteillä kitarassa kuultiin Tapio Lohikkoa. - Bändin riveissä on pyörähtänyt useita muusikkoja erimittaisia ajanjaksoja. 
Boanerges oli helluntaiherätyksen ensimmäinen varsinainen bändi, joka joutui toimimaan tietynlaisena uranuurtajana ja tienraivaajana myöhemmille sukupolville ajassa, jossa sähköiset soittimet ja rummut eivät olleet itsestään selvä valinta evankeliumin välittämiseen. 
Boanerges teki kesällä 2001 kahden keikan mittaisen come backin: Keuruulla juhannuksena sekä Joensuun Gospel- Festivaaleilla elokuussa.  Samana kesänä julkaistiin bändin kokoomaäänite, jota yksin Keuruulla juhannuksena myytiin 800 kpl.  Yhteensä bändin äänitteitä on myyty n. 18.000 kpl. 
Boanerges II - kokoonpanossa vuosina 1981-1986 soittivat Heimo Enbuska, laulu, Olli Pitkänen, kitara, Paavo Hako, basso, Timo Huttunen (1952-2017), rummut, Reijo Vaurula, koskettimet. Tämä kokoonpano julkaisu yhden äänitteen, PS 150 vuonna 1985.
Hammastokko

Ulkonäkö ja koko

Lajilla on suuret pyöreäreunaiset rintaevät. Selkäevä on kaksiosainen. Hammastokko kasvaa parhaimmillaan 20 senttimetrin pituiseksi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia esiintyy Aasiassa lähinnä Kiinassa, Japanissa, Etelä-Koreassa ja Pohjois-Koreassa. Hammastokko elää makeassa vedessä.
Vuosikertomus

Vuosikertomus on järjestön tai yrityksen tuottama julkaisu, jonka tavoitteena yleensä on antaa lukijalleen kuva toiminnasta yleisesti ja toiminnan tuloksista sen julkaisemista edeltäneenä vuotena.
Yhdistyksissä vuosikertomus voi myös koostua useista osista, joista yhtenä voi olla toimintakertomus. Tämän lisäksi vuosikertomus sisältää usein esimerkiksi tilastokertomuksen tai tilinpäätöskertomuksen.
Sanomalehtiteline

Sanomalehtiteline on sanoma-, aikakaus- ja iltapäivälehtien ynnä muun paperitarpeen säilyttämiseen tarkoitettu teline.

Ulkomuoto

Lehtiteline koostuu yleensä kahdesta toisiinsa nähden terävässä kulmassa olevasta tasosta, joiden väliin sanomalehdet asetetaan. Sanomalehtitelineitä on kahta, hyvin erilaista perusmallia: maatasossa seisovia, puolikorimaisia telineitä ja seinään kiinnitettäviä, hyllymäisiä telineitä. Jälkimmäisiä ovat esimerkiksi lehtikioskien yhteydessä olevat myyntitelineet. Seinällä pidettävä malli voi olla myös kangasta, johon taitellut poimut toimivat lehtien säilytysvälikköinä; tällainen ommeltu teline on suomalaisissa kotitalouksissa käytetty, mutta muualla maailmassa verraten tuntematon.
Varkauden lentoasema

Historia

Alun perin sotilaskenttänä toimintansa aloittanut, tuolloiselta nimeltään Joroisten lentokenttä, otettiin käyttöön vuonna 1937.
Teollisuuskaupunki Varkauteen lentoasema rakennettiin alueen vahvojen teollisuusyritysten vaatimuksesta. Koska Varkauden kaupungilla ei ollut tilaa lentoasemalle, se sijoitettiin vanhalle sotilaslentokentälle Joroisiin. 1980-luvulla lentoasema oli erittäin vilkas ja DC-9-lentokoneet olivat usein täysiä.
Lentoasema on kuitenkin hiljentynyt Varkauden talousalueen yritysmaailman näivettyessä sekä maantieyhteyksien huomattavien parannusten myötä. Myös vilkkaan Kuopion lentoaseman läheinen sijainti on vaikuttanut  lentoaseman toimintaan. Varkauden lentoasemalle ei ole ollut reittiliikennettä vuoden 2013 jälkeen, ja lentoasema muutettiin valvomattomaksi lentopaikaksi vuoden 2016 alusta.
Säännöllinen reittiliikenne oli viimeisimien vuosien aikana vahvasti julkisen tuen varassa. Välillä reittilennot olivat useiden kuukausien ajan pysähdyksissä rahoituksessa olleiden ongelmien vuoksi. Alimmillaan vuonna 2007 Varkauden lentoaseman kautta kulki vain alle 2 400 matkustajaa. Vuonna 2010 matkustajia oli hieman yli 8 000. Vielä vuonna 2013 Nordic Regional Airlines (aik. Flybe Finland) liikennöi Varkauden ja Helsingin välillä kesätaukoa lukuun ottamatta.

Lentoyhtiöt ja kohteet

Varkauden lentoasemalle ei ole säännöllistä reittiliikennettä. Aiemmin Varkauden ja Helsingin välillä ovat liikennöineet muiden muassa Finnair ja Flybe Nordic.
World Rock’n’Roll Confederation

World Rock'n'Roll Confederation on vuonna 1984 perustettu Rock 'n' Swing -tanssien kansainvälinen järjestö. Sen historia yltää kuitenkin vuoteen 1974, jolloin perustettiin WRRC:n edeltäjä. Järjestön puheenjohtajana toimii Miriam Kerpan Izak. WRRC:n toimisto sijaitsee Ljubljanassa Sloveniassa.

Kilpailut Suomessa

Myös Suomi on järjestänyt muutamia kertoja kansainvälisiä kilpailuja. Viimmeisimmät Suomessa järjestetyt kansainväliset kilpailut ovat:
12.4.2008 Rock 'n' Roll B-Class, Boogie Woogie Main Class sekä Boogie Woogie Juniors (Valkeakoski) 25.4.2009 Boogie Woogie Main Class, Boogie Woogie Juniors sekä Boogie Woogie Seniors (Raisio) Samalla kilpailtiin myös pohjoismaidenmestaruus kilpailut Rock 'n' Rollissa, Buggissa, Boogie Woogiessa sekä Lindy Hopissa. 17.3.2012 Valkeakoskella apianliikuntahallissa järjestettiin Rock 'n' Rollin lasten ja junioreiden euroopanmestaruus kilpailut. Lisäksi kilpailupäivään kuului myös Rock 'n' Roll B-Classin maailmancupin osakilpailu sekä Boogie Woogie Main Classin maailmancupin osakilpailu. Yhteensä suomessa vieraili noin 120 tanssiparia.
Näiden lisäksi muun muassa Kaarinassa on järjestetty WRRC:n alainen kilpailu.
Alpo Marttinen

Perhe ja opinnot

Marttisen vanhemmat olivat junailija Albin Marttinen ja Lovisa Kuitunen. Hänen puolisonsa oli Lea Mirjam Järvenpää, joka kuoli Yhdysvalloissa 23. marraskuuta 2007. Marttinen kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta vuonna 1927. Hänen veljiään olivat jääkäriluutnantti Einar Marttinen ja kirkkoherra Olli Marttinen.

Sotilasura Suomessa

Marttinen suoritti reserviupseerikurssi 14:n 1927–1928 ja jatkoi kadettikurssille 11 1928–1930. Hän palveli 1928 KTR 2:ssa ja 1930–1933 KKR:ssä nuorempana upseerina. Kadettikoulussa hän opetti 1933–1934. Taistelukoulun luutnanttikurssin Marttinen kävi 1934. Pohjan Rykmentissä hän palveli adjutanttina sekä komppanianvarapäällikkönä 1934–1936. Sotakorkeakoulun yleisen osaston kurssin 13 hän suoritti 1936–1938. Kemin sotilaspiirin esikunnassa hän oli toimistoupseerina 1938–1939. 
Talvisodan ajan Marttinen palveli Hjalmar Siilasvuon 9. divisioonan esikuntapäällikkönä Pohjois-Suomessa. Välirauhan aikana hän oli toimistopäällikkönä III. armeijakunnan esikunnan operatiivisessa toimistossa. Jatkosodan sytyttyä Marttinen toimi IV. armeijakunnan esikunnassa toimisto- ja osastopäällikkönä 1941–1942. 17. divisioonan esikuntapäällikkönä hän oli 1942–1943. Ruotsinkielisen jalkaväkirykmentti 61:n komentajana Marttinen toimi 30. lokakuuta 1942 – 7. lokakuuta 1944. Vuoden 1944 syksyllä Marttinen toimi jälleen Siilasvuon III. armeijakunnan esikuntapäällikkönä Lapin sodassa. Sodan jälkeen Marttinen toimi Keski-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1944–1945, Vaasan sotilaspiirin päällikkönä 1945 sekä JR 6:n komentajana. 
Ylennykset: Reservivänrikki 30. elokuuta 1928, vänrikki 16. toukokuuta 1930, luutnantti 22. huhtikuuta 1932, kapteeni 16. toukokuuta 1938, majuri 9. marraskuuta 1940, everstiluutnantti 10. marraskuuta 1941, eversti 23. kesäkuuta 1944.

Asekätkentäjuttu, AKS ja maastalähtö

Marttinen oli asekätkentäjutun avainhenkilöitä ja kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan (AKS). Marttisen johtamaa Suomesta sodan jälkeen poistuneiden ja Yhdysvaltain armeijaan värväytyneiden miesten ryhmää on kutsuttu "Marttisen miehiksi".

Sotilasura Yhdysvalloissa

Vuonna 1951 hänet ylennettiin Yhdysvaltojen armeijan everstiluutnantiksi. Hän oli Saksaan sijoitetun Yhdysvaltojen jalkaväkidivisionan tiedustelu-upseeri. Toimi Etelä-Koreassa neuvonantajana Park Chung Heelle. Hänet ylennettiin everstiksi. Oli myös 1960-luvulla Persian shaahin Mohammad Reza Pahlavin armeijan neuvonantaja.

Marttinen elokuvassa ja kirjassa

Marttinen esiintyy rykmentinkomentajana Åke Lindmanin elokuvassa Framom främsta linjen (Etulinjan edessä) (2004). Häntä näytteli Ilkka Heiskanen. Marttinen on ainoa henkilö, joka esiintyy omalla nimellä Tor Högnäsin kirjassa Ristiretkeläiset.