google/wiki40b huggingface dataset:
Korpialvejuuri

Ulkonäkö ja koko

Korpialvejuuren maavarsi on lyhyt, jokseenkin pysty tai vaakasuora ja se on tiheitten, liuskaisten suomujen peittämä. Lehdet kasvavat kimppuina. Itiöpesäkkeettömät lehdet ovat pystyjä, 20–30 cm korkeita ja niiden ruoti on noin puolet lehtilavan pituudesta. Toisin kuin itiöpesäkkeelliset lehdet, itiöpesäkkeettömät lehdet talvehtivat. Itiöpesäkkeelliset lehdet ovat viistoja ja kasvavat 40–60 cm korkeiksi. Lehtiruoti on vaaleanruskeiden suomujen peitossa ja pituudeltaan lehtilavan pituinen. Lehtilapa on kalju, yksi tai kaksi kertaa parilehdykkäinen ja kapeanpuikea. Lehdykät ovat kolmiomaisen puikeita tai pitkänpyöreitä, parijakoisia tai -osaisia, liuskat tylppiä, pitkulaisia ja hammasrivisiä tai -liuskaisia. Lehdyköiden alapinnalla on pieniä, kahdessa rivissä olevia pyöreitä itiöpesäkeryhmiä. Itiöpesäkkeiden katesuomut ovat munuaismaisia. Suomessa korpialvejuuren itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Laji on myrkyllinen.
Korpialvejuuri voi risteytyä metsäalvejuuren (D. carthusiana) kanssa.

Levinneisyys

Korpialvejuuren päälevinneisyysalue Euroopassa ulottuu Saksasta ja Alppien alueelta Keski-Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Unkariin, Romaniaan ja Pohjois-Ukrainaan, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin ja Pohjois-Venäjälle. Lisäksi lajia tavataan satunnaisemmin myös Britteinsaarilla, Ranskassa ja Pyreneillä. Aasian puolella lajia kasvaa Länsi-Siperiassa. Pohjois-Amerikassa korpialvejuurta tavataan lähinnä Yhdysvaltojen pohjois- ja koilisosissa sekä Kanadan eteläosissa. Mantereella tavataan pääasiassa lajin muunnosta, var. clintoniana. Suomessa korpialvejuuren levinneisyysalue painottuu maan etelä- ja itäosiin. Pohjoisempana laji on satunnaisempi, mutta sitä on tavattu Etelä-Lapin korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Korpialvejuuri kasvaa korvissa, tulvaisissa rantapensaikoissa, suo-ojissa, turvekuoppien reunamilla ja suoniityillä.
Laila Andersson

Laila Andersson (s. 17. helmikuuta 1966) on suomalainen aitajuoksija, joka saavutti 400 metrin aitajuoksussa yhden SM-kullan 1988 ja kaksi SM-pronssia 1986 ja 1989. Hän edusti Viipurin Urheilijoita. Hänen ennätyksensä 400 metrin aitajuoksussa on 58,01 s.
Rudolf Carnap

Rudolf Carnap (18. toukokuuta 1891 – 14. syyskuuta 1970) oli saksalainen filosofi, joka oli Wienin piirin tunnetuimpia jäseniä.
Carnap syntyi Ronsdorfissa ja opiskeli Barmenin lukiossa. Freiburgin yliopistossa hän opiskeli fysiikkaa, matemaattista logiikkaa ja filosofiaa. Aluksi Carnap oli pääasiallisesti kiinnostunut fysiikasta, mutta hänen opintonsa keskeytyivät hänen sotiessaan ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen Carnap jatkoi opiskelua ja kirjoitti väitöskirjansa Der Raum ajan ja avaruuden teoriasta.
Vuonna 1926 Carnap muutti Wieniin saadakseen akateemisen viran Wienin yliopistossa, jossa hän tutustui ja liittyi Wienin piiriin, Moritz Schlickin johtamaan älykköjen joukkoon. Carnap ja jotkut muut piirin jäsenet tapasivat silloin tällöin Ludwig Wittgensteinin hänen ollessaan Wienissä. Vuonna 1928 Carnap julkaisi teoksen Der logische Aufbau der Welt, jossa hän käsitteli tieteellisen tietämyksen empirististä rekonstruktiota. Vuonna 1929 hän julkaisi matemaattisen logiikan oppaan Abriss der Logistik ja vuonna 1930 Carnap ja Hans Reichenbach perustivat filosofisen aikakauslehden, Erkenttniksen. Vuonna 1931 Prahan yliopisto palkkasi Carnapin luonnonfilosofian professoriksi. Carnap toimi virassa vuoteen 1935, jolloin hän muutti Yhdysvaltoihin.
Vuosina 1936–1952 Carnap toimi Chicagon yliopiston professorina. Siellä hän kiinnostui semantiikasta ja kirjoitti aiheesta kolme kirjaa 1940-luvulla. Carnap työskenteli vähän aikaa Princetonissa ennen kuin hän sai professorin viran Kalifornian yliopistosta Los Angelesissa (UCLA) vuonna 1954.
Suvaitsevuusperiaate on Carnapin tunnettu filosofinen periaate.
Kotikari

Kotikari on Lappajärven saari Lappajärvellä. Se on Karvalan edustalla.
Kuoppakeramiikka

Kuoppakeramiikka oli Itä-Ruotsissa ja myös Ahvenanmaalla kivikaudella vallinnut kampakeramiikkaa muistuttava saviastioiden tekotapa. Kuoppakeraamiset astiat olivat suippoja ja kampakeraamisia pienempiä. Kuoppakeraamiset ihmiset elivät pyynnillä (hylkeenpyynti, metsästys ja kalastus). Läntinen kuoppakeramiikka muistutti kellopikarikulttuurin keramiikkaa. Kellopikarikulttuurin edustavat olivat maanviljelijöitä ja kuoppakeraamikot pyytäjiä.
Kuoppakeraamisten astioiden tyypillinen koriste on vähintään yksi vaakasuuntainen rivi suuria pyöreitä kuoppia, joka on useimmissa mutta ei kaikissa astioissa.
Paunulampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (14.142) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,7 metriä mpy.
Gary Brooker

Gary Brooker (s. 29. toukokuuta 1945 Hackney, Lontoo, Englanti) on Procol Harumin perustajajäsen, kosketinsoittaja, laulaja ja lauluntekijä.
Vittorio Pozzo

Vittorio Pozzo (2. maaliskuuta 1886 Torino, Piemonte, Italia – 21. joulukuuta 1968 Ponderano) oli italialainen jalkapallovalmentaja.
Pozzo valmensi Italian jalkapallomaajoukkuetta vuoden 1912 ja vuoden 1924 olympialaisissa sekä vuodesta 1929 aina vuoteen 1948 asti. Vuonna 1912 Italian jalkapallo oli heikossa tilassa; olympialaisissa maa hävisi jo ensimmäisella kierroksella Suomelle 3–2. Pozzon valmennuksessa Italia saavutti kultaa vuoden 1936 olympialaisissa. Hän johti Italian maailmanmestariksi sekä vuoden 1934 että vuoden 1938 kisoissa.
Myöhemmin Pozzo toimi lehtitoimittajana ja kirjoitti artikkeleita La Stampa -lehteen kuolemaansa saakka.
Vaskjala-Ülemiste kanal

Kanavan ominaisuudet ja kulku

Vaskjalan tekojärvi sijaitsee Vaskjalan asuinalueella Jürin pienoispauppalan itäpuolella. Tekojärven luoteisrannassa on säännöstelypato, josta kanava alkaa. Sen kokonaispituus on 10,8 km ja kulkee pääasiassa koilliseen seuraten Rae rabaa (Raen suo). Kanavan virtaama oli keskimäärin 6 m³/s.

Historiaa

Pääkaupungin vesihuollon saavutettua äärirajansa rakennettiin vuonna 1922 kanava, joka toi vettä Pirita jõesta Ülemistejärveen. Vesi pumpattiin Pirita jõesta kanavaan pumppaamossa. Vuonna 1970 perustettiin Vaskjalan tekojärvi, jossa vedenpinta on korkeampi ja jotta vesi virtaisi itsekseen kanavaa myöten eteenpäin.
Marian Kukiel

Marian Włodzimierz Kukiel (tunnettu myös pseudonyymeillä Marek Kąkol ja Stach Zawierucha, 15. toukokuuta 1885 Dąbrowa Tarnowska – 15. elokuuta 1972 Lontoo, Iso-Britannia) oli puolalainen kenraali, sotahistorioitsija ja poliittinen aktivisti.
Kukiel taisteli puolalaisissa legioonissa ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli Puolan yleisesikunnan kenraalikunnan osasto III:n apulaisjohtaja vuosina 1919-1920 ja osallistui Puolan-Venäjän sotaan 1919-1921. Hänestä tuli 51. rykmentin 20. prikaatin komentaja 1920 ja samalla kenraalikunnan historiallisen toimiston johtaja. Hän komensi 13. divisioonaa 1923-25 mutta erosi Józef Piłsudskin toukokuun vallankumouksen jälkeen. Vuodesta 1927 hän toimi sotahistorian professorina Jagiellonian yliopistossa ja hänestä tuli Puolan akatemian jäsen 1932. Hän toimi Czartoryskin museon johtajana Krakovassa 1930-1939.
Vuonna 1939 hän otti osaa Lvovin puolustukseen. Hän toimi Puolan pakolaishallituksen varasotaministerinä 1939-40 Lontoossa ja Puolan 1. joukkojen komentajana 1940-42. Vuodesta 1943 hän oli pakolaishallituksen sotaministeri ja sodan jälkeen hän toimi Puolan pakolaisyliopiston professorina 1945-1973 sekä Puolan historiainstituutin johtajana Lontoossa. Hän oli Sikorski-instituutin jäsen Lontoossa 1951-1966.
Ekoparken

Ekoparken on Tukholman, Solnan ja Lidingön alueilla sijaitseva kaupunkipuisto. Kaupunkipuiston tarkoitus on suojella kaupunkimaiseen ympäristöön kuuluvan alueen kulttuuri- tai luonnonmaisemaa, historiallisia ominaispiirteitä, kaupunkikuvaa ja virkistysarvoja. Ekoparkeniin kuuluvat Skeppsholmen, Kastellholmen, Fjäderholmarna, Djurgården, Nobelparken, Norra Djurgården (osittain), Ladugårdsgärdet (osittain), Ulriksdal, Haga sekä Brunnsviken. Puistossa on Pohjois-Euroopan järein tammimetsä ja sen vesissä esiintyy kivennuoliainen. Ruotsin valtiopäivät säätivät lain Ekoparkin perustamisesta 7. joulukuuta 1994. Ruotsin kuningas vihki puiston 19. toukokuuta 1995. Puiston pinta-ala on 27 km². Asukkaita puiston kattamalla alueella on 21 768.
Puistossa vierailee 15 miljoonaa kävijää vuosittain.
Tribeca

Tribeca (myös kirjoitusasussa TriBeCa) on New Yorkin rikkaimpiin nykyään lukeutuva alue Manhattanin eteläisimmässä kaupunginosassa Manhattan Community District 1:ssä. Sen nimi on alkuperältään akronyymi ilmaisusta ”Triangle Below Canal Street” (”kolmio Canal Streetin eteläpuolella”). Tribecassa asuu noin kymmenentuhatta ihmistä, joista suurin osa on valkoihoisia.
Alue ulottuu Canal Streetiltä Chambers Streetille (tai Vesey Streetille) ja Hudsonjoelta Broadwaylle. Se oli aikaisemmin varastoaluetta, mutta monet varastorakennukset on nyt muutettu loft-asunnoiksi, ja alueelle on tullut uutta liiketoimintaa. Useiden julkisuuden henkilöiden kerrotaan asuvan alueella, esimerkiksi Mariah Carey, Harvey Keitel, M. Night Shyamalan, Robert De Niro ja David Letterman.
Tribecassa on kuvattu useita elokuvia, kuten 1980-luvun menestyselokuva Haamujengi. Siellä järjestetään vuosittain Tribecan elokuvajuhlat.
Kruununsiirtomaa

Kruununsiirtomaa (engl. Crown Colony) oli yksi niistä siirtomaatyypeistä, joihin Britannian imperiumin siirtomaat hallinnollisesti jaoteltiin.
Kruununsiirtomaita hallitsi alkujaan Britannian monarkin, myöhemmin siirtomaaviraston nimittämä kuvernööri. Ensimmäinen kruununsiirtomaan tavoin hallittu siirtomaa, josta tosin ei silloin vielä tätä nimitystä käytetty, oli nykyisin Yhdysvaltoihin kuuluva Virginia, jonka hallinto siirtyi Virginia Companylta monarkille 1624.
Kruununsiirtomaa-nimitystä käytettiin 1800-luvun puoliväliin saakka etupäässä niistä siirtomaista, jotka Britannia oli saanut muita siirtomaavaltoja vastaan käymissään sodissa. Sellaisia olivat esimerkiksi Trinidad ja Brittiläinen Guiana. Tämän jälkeen nimitystä alettiin käyttää lähes kaikista muista siirtomaista paitsi Intiasta sekä Kanadasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista, joissa asui runsaasti Britanniasta muuttaneita siirtolaisia ja joita myöhemmin alettiin nimittää dominioiksi. Myöhemmin kruununsiirtomaista erotettiin omaksi ryhmäkseen protektoraateiksi kutsutut alueet, joissa oli Britannian varuskuntia, mutta joissa alkuperäisväestöllä oli ainakin jonkinasteinen itsehallinto.
Termiä kruununsiirtomaa käytettiin vuoteen 1981 saakka. Tällöin säädetyssä kansalaisuuslaissa annettiin vielä jäljellä olleille siirtomaille uusi nimitys: Britanniasta riippuvaiset alueet. Alueita oli kuitenkin enää jäljellä vain harvoja, sillä valtaosa oli jo sitä ennen saanut itsenäisyyden. Vuodesta 2002 lähtien alueista on käytetty nimitystä Britannian merentakaiset alueet.

Kruununsiirtomaiden tyypit

Vuodesta 1918 lähtien kruununsiirtomaat jaettiin kolmeen ryhmään itsehallinnon laajuuden mukaan. Ensimmäisessä ryhmässä, esimerkkeinä Bermuda, Jamaika, Ceylon ja Fidži, hallintoa johti edustajainhuone, jonka jäsenistä osa oli hallitsijan nimittämiä, osa paikallisten asukkaiden valitsemia. Toisissa, kuten Brittiläisessä Hondurasissa, Sierra Leonessa ja Grenadassa oli sen sijaan neuvosto, jonka kaikki jäsenet olivat hallitsijan nimittämiä, joukossa myös paikallisia asukkaita. Kolmantena, pienimpänä ryhmänä olivat kruununsiirtomaat, joilla oli vähiten itsehallintoon liittyviä oikeuksia ja joita Britannian hallitus hallitsi suoraan. Sellaisia olivat esimerkiksi Gibraltar, Saint Helena ja Basutomaa.
Dean Smith (moottoriurheilija)

Dean Smith (s. 22. maaliskuuta 1988 Wolverhampton, West Midlands) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura

Kilpailtuaan pitkään karting-sarjoissa Smith siirtyi Formula BMW -sarjaan vuonna 2004. Vuonna 2005 Smith voitti Formula BMW UK -sarjan mestaruuden. Vuonna 2006 Smith siirtyi Britannian Formula Renault -sarjaan sijoittuen yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän jatkoi sarjassa kohtalaisella menestyksellä. Vuonna 2008 Smith kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa sijoittuen 17:nneksi. Samana vuonna hän kilpaili Porsche Carrera Cupissa ja Britannian F3-sarjassa. Vuonna 2009 Smith voitti Formula Renault UK -sarjan mestaruuden ja sai McLaren Autosport -palkinnon ja mahdollisuuden testata McLarenin F1-autoa. Vuonna 2010 Smith kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallissa. Hän saavutti 24 pistettä ja yhden palkintosijan sijoittuen seitsemänneksi loppupisteissä. Vuonna 2011 Smith jatkoi GP3-sarjassa Addax Team -tallissa. Hän jätti sarjan päätösviikonlopun väliin ja hänet korvattiin Vittorio Ghirellillä. Smith ajoi kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle ja keräsi 18 pistettä.
Pihlajanmarjakoi

Koko ja ulkonäkö

Pihlajanmarjakoi on pieni, harmaankirjava perhonen, jonka siipiväli on vain 10–14 mm ja joka muistuttaa paljon eräitä muita Argyresthia-suvun lajeja. Lajilla esiintyy myös jonkin verran yksilöllisiä ulkonäköeroja. Etusiivet ovat kapeat ja yleisväriltään tavallisesti ruskehtavan harmaat. Siiven etureunassa on pieniä kermanvalkoisia täpliä, joiden väliset kohdat ovat muuta siipeä tummemman harmaita. Lisäksi siiven kärjessä on suurempi kermanvalkoinen laikku ja siiven takareuna on tyvestä lähtien noin kahden kolmasosan matkalta leveästi kermanvalkoinen. Siiven takareunan puolivälistä lähtee leveä mustanharmaa vyö, joka katkaisee kermanvalkoisen alueen ja suuntautuu vinosti siiven kärkeä kohti, muttei kuitenkaan ylety siiven etureunaan saakka. Takasiivet ovat yksivärisen vaaleanharmaat. Pään ja keskiruumiin yläpuolet ovat kermanvalkoiset, ja takaruumis on vaaleanharmaa.
Nuoret toukat ovat kellertävän valkoisia ja niillä on ruskea pää, niska sekä takaruumiin kärki. Täysikasvuinen toukka on noin 7 mm pitkä ja väriltään vaalean punertava.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan laajalti Euroopassa, Aasiassa ja Amerikassa. Suomessa lajia tavataan lähes koko maassa, mutta Lapista on vain hajanaisia havaintoja. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta elokuulle, ja lennon huippu sijoittuu kesäkuun loppupuoliskolle.

Elinympäristö ja elintavat

Pihlajanmarjakoita tavataan pihlajia tai omenapuita kasvavissa puutarhoissa ja lehtimetsissä. Perhoset ovat aktiivisia ympäri vuorokauden, ja illan tullen niitä voi lentää kirkkaiden valojen luokse. Naaraat munivat hedelmäraakileiden pinnalle ja munat kuoriutuvat viikon-parin kuluttua. Kukin naaras tuottaa yleensä 35–45 munaa, mutta joskus enemmänkin. Toukkien pääasiallista ravintoa ovat pihlajanmarjat, joiden hedelmälihaan ne kaivertavat käytäviä. Kuitenkin, erityisesti vuosina, joina pihlajanmarjoja on vähän, perhoset munivat omenoille, jolloin toukat elävät omenoiden hedelmälihassa ja tekevät hedelmät käyttökelvottomiksi. Tarvittaessa toukka voi siirtyä hedelmästä toiseen. Vajaan kahden kuukauden kuluttua kuoriutumisestaan täysikasvuiset toukat laskeutuvat silkkirihman varassa maahan ja koteloituvat aivan maanpinnan alle toukan silkistä kehräämän kaksinkertaisen kotelokopan sisään. Kotelo talvehtii.
Lajin luontaisista vihollisista merkittävin on Microgaster politus -vainopistiäinen. Myös eräät petokovakuoriaiset, sienitaudit ja virukset rajoittavat kantaa.  Lajille on saatavilla kaupallinen feromoni ja torjuntaa varten lajin esiintymistä ja runsautta voidaan kartoittaa feromonipyydyksillä. Torjunta tapahtuu myrkytyksin.

Ravintokasvi

Toukkien ravintokasveja ovat kotipihlaja (Sorbus aucuparia) sekä omenat (Malus)
Espresso

Espresso on vahva, italialaistyyppinen kahvi, joka valmistetaan pakottamalla lähes kiehuva (85–95 °C) vesi noin 8–18 baarin paineella hienoksi jauhetun kahvijauheen läpi noin 20–30 sekunnin aikana. 
Tuloksena on noin 25–35 ml heti nautittavaa kahvia, joka nautitaan pienestä mokkakupista sokerilla maustettuna. Juoman pinnalle muodostuu kahvin rasvoista ja kahviin paahdettaessa sitoutuneen hiilidioksidin vaikutuksesta vaahtoa, cremaa. Espressoon käytettävät kahvinpavut ovat yleensä seos tummaksi paahdettua arabiankahvia- sekä robusta-kahvia.  Espresso nautitaan joko sellaisenaan tai erilaisten kahvijuomien kuten cappuccinon tai caffè latten ainesosana.
Espressoa juodaan kaikkialla Etelä-Euroopassa, erityisesti Italiassa (tunnetaan nimellä caffè tai caffè espresso), Portugalissa ja Ranskassa. Italiassa espresso nautitaan usein sokerin sekä biscotti-keksin kera.   
Erilaisia espressokahvin muunnelmia on sadoittain, sillä kaikkia muunnelmia (nimetään pääosin adjektiivein, esimerkiksi pitkä, kuuma tai suuressa kupissa) voidaan sekoittaa keskenään, jolloin syntyvällä espressotyypillä saattaa olla hyvin pitkä nimi.
BioMag-laboratorio

BioMag-laboratorio on TKK:n, Helsingin yliopiston ja HUS:n yhteinen tutkimusyksikkö.
Se on todennäköisesti maailman monipuolisimmin varustettu biomagneettisiin menetelmiin perustuva laboratorio. Laboratoriossa on Elekta Neuromag Oy:n valmistama 306-kanavainen MEG-laite aivotutkimusta varten, 99-kanavainen MKG-laite, Nexstim Oy:n kehittämä navigoitu aivostimulaatiolaite (Navigated Brain Stimulation eli NBS) sekä Aalto-yliopiston lääketieteellisen tekniikan ja laskennallisen tieteen laitoksen  kehittämä NIRS-laite  aivotutkimusta varten.
Miguel Delibes

Miguel Delibes (17. lokakuuta 1920 Valladolid, Espanja – 12. maaliskuuta 2010 Valladolid) oli espanjalainen kirjailija ja Espanjan kuninkaallisen akatemian (Real Academia Española) jäsen. 
Delibes sai Nadal-palkinnon esikoisromaanillaan La sombra del ciprés es alargada (1947). Hän julkaisi romaaniensa lisäksi novelleja. Esikoisromaaninsa (ohjaaja Luis Alcoriza, 1990) lisäksi useista hänen teoksistaan on tehty elokuvia. 
Cinco horas con Mario on hänen tunnetuin teoksensa. Siitä on tehty teatterimonologi ja näytelmäelokuva. Teoksia on käännetty runsaalle 30 kielelle, ei kuitenkaan suomeksi. Espanjan kieltä huoltavan akatemian jäsenenä hänen vastuullaan oli e-kirjain.
Delibes opiskeli lakia sekä taloustiedettä ja toimi vuodesta 1945 kauppaoikeuden professorina Valladolidin yliopistolla. Hän työskenteli myös journalismin alalla, mutta joutui jättämään päätoimittajan tehtävät arvosteltuaan Francisco Francon politiikkaa. Hänelle myönnettiin vuonna 1993 Miguel de Cervantes -palkinto. 
Delibes kirjoitti parikymmentä romaania ja lisäksi luontoa ja metsästystä koskevia teoksia. Viimeisestä romaanistaan, ainoasta historiallisesta romaanistaan El Hereje (1998) hän sai valtionpalkinnon. Sen jälkeen hän kirjoitti vielä teoksen La tierra herida (2005), jossa kirjailija keskustelee biologipoikansa kanssa ilmastonmuutoksesta.
Delibesiltä leikattiin paksusuolen syöpä vuonna 1998. Hän on sanonut että leikkaus pelasti hänen henkensä mutta tappoi kyvyn kirjoittaa.
Tulikoruahven

Koko ja ulkonäkö

Tulikoruahven kasvaa enimmillään 10 cm pitkäksi. Sukupuolten väritys poikkeaa toisistaan suuresti. Naaras on ylhäältä oranssi, alhaalta sinisävyinen. Koiraalla on kirkkaanpunainen selkäevä.

Alkuperä

Tulikoruahvenia tavataan Tyynellämerellä ja Intian valtameren itäosassa.

Käyttäytyminen

Tulikoruahvenet muodostavat parvia, joissa on sekä naaraita että koiraita. Jos hallitseva koiras kuolee, vahvin naaras muuttuu koiraaksi.

Vesiolot ja ravinto

Tämä meriahven syö lähinnä planktonia. Akvaariossa sitä on usein ruokittava useita kertoja päivässä.
Jaakob (Iisakin poika)

Jaakob (hepr. ‏יַעֲקֹב‎, Jaʿakov) oli Raamatun Vanhan Testamentin patriarkka, jolle Jumala antoi nimen Israel. Hän oli Iisakin nuorempi kaksospoika, ja patriarkka Abrahamin pojanpoika, joka sai esikoisoikeuden. Hänestä kerrotaan Ensimmäisen Mooseksen kirjan 25.–49. luvuissa.
Jaakobin hautaa näytetään Hebronissa. Hänen, kuten Iisakin, Rebekan, Aabrahamin ja Saaran hautoja merkitsevät monumentit, jotka ovat Saladinin rakennuttamassa moskeijassa. Tämä siksi, että myös muslimit pitävät Aabrahamia ja hänen poikiaan profeettoina.

Jaakob Raamatussa

Vanhan Testamentin kertomuksessa Jaakob anastaa petoksella Iisakilta esikoiselle, kaksosveljelleen Esaulle, tarkoitetun siunauksen ja esikoisoikeuden. Tämän jälkeen hän pakenee Mesopotamiaan enonsa Laabanin luo. Jaakob aikoo mennä naimisiin enonsa tyttären Raakelin kanssa ja sopii Laabanin kanssa, että Jaakob palvelee häntä seitsemän vuotta ja saa Raakelin vaimokseen. Jaakob kuitenkin joutuu petoksen uhriksi: Laaban antaa hänelle Raakelin sijasta vanhimman tyttärensä Lean. Hääviikon kuluttua Laaban antaa myös Raakelin Jaakobille vaimoksi ehdolla, että tämä palvelee enoaan vielä toiset seitsemän vuotta. Raakel oli Jaakobin suuri rakkaus, Lea vain "velvollisuusvaimo". Tästä johtuu, että nimenomaan Raakelin pojat olivat Jaakobille lempilapsia. Osa pojista syntyi lisäksi kahden jalkavaimon, Silpan ja Bilhan, lapsina. 
Raakel kuoli ennen paluuta Iisakin luo. Hänet haudattiin Beetlehemin liepeille, missä paikkaa osoittaa edelleen pyhäkkö, joka on rakennettu ristiretkeläisten aikakaudella eli noin vuonna 1000 jaa.
Raamatun kertomuksessa Jaakob pakenee salaa Laabanin luota ja suuntaa Kanaanin maahan Gileadin vuorille. Laaban saavuttaa Jaakobin vuorilla ja he tekevät sovinnon. Laaban antaa paikalle nimen Mispa "vartiopaikka".
Esau seuraa 400 miehen suuruisen armeijan avulla Jaakobia, ja myös Jaakob ja Esau tekevät sovinnon. Jaakob painii Herran enkelin kanssa, mistä tulee tunnettu ilmaus Jaakobin paini. Tällöin Jumala antaa Jaakobille uuden nimen Israel.
Jaakobilla oli kaksitoista poikaa: Lean synnyttämiä olivat Ruuben, Simeon, Leevi, Juuda, Isaskar ja Sebulon, hänen orjattarensa Silpan lapsia olivat Dan ja Naftali, Raakelin orjattaren Bilhan lapsia olivat Gad ja Asser, ja Raakelin lapsia Joosef ja Benjamin. Jaakobilla oli myös yksi tytär, Diina. Jaakobin pojat olivat Raamatun mukaan samannimisten Israelin heimojen kantaisiä.
Vainikkala

Vainikkala on Lappeenrannan kylä. Siellä on Venäjälle suuntautuvan rautatieliikenteen Suomen puolella oleva viimeinen rautatieasema. Matkaa Lappeenrannan keskustasta Vainikkalaan on noin 30 kilometriä.
Vainikkalassa asuu 529 asukasta. Kaupunginosassa on ollut muun muassa kauppa, asiamiesposti, kirjasto, terveysasema ja ravintola. Nykyisin näistä on jäljellä enää ravintola, johon lisätty kaupan lopettamisen jälkeen pieni puoti. 
Vainikkalassa on myös Telkjärven alue, missä on havaittu 239 lintulajia. Harvinaisempia lintuja ruskosuohaukka, sääksi sekä kaulushaikara.
Vainikkalan kylässä ilmestyi kerran kuussa oma lehti Uutis-Vainikkala, jota sai ostaa irtonumeroina tai tilata kotiin. Viimeinen numero ilmestyi 23.2.2018.
Akhilleus – voittamaton soturi

Juoni

Elokuva perustuu Homeroksen Iliaan kertomukseen Troijan sodasta. Fthian myrmidoneja johtava Akhilleus taistelee troijalaisia vastaan tietäen, ettei selviydy sodasta hengissä. Kreikkalaisten johtaja, Mykenen kuningas Agamemnon riistää Akhilleukselta tämän orjattaren Briseiksen, minkä seurauksena Akhilleus joukkoineen kieltäytyy jatkamasta sotimista. Troijalaisten hyökätessä Akhilleuksen ystävä Patroklos johtaa myrmidonit taisteluun, jossa Troijan prinssi Hektor surmaa Akhilleukseksi pukeutuneen Patrokloksen. Lopuksi Akhilleus kostaa ystävänsä kuoleman tappamalla Hektorin kaksintaistelussa.

Tuotanto ja teemat

Akhilleus – voittamaton soturi on kuvattu Ultrascope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Tor Caldaran ja Caldara di Manzianan luonnosuojelualueilla. Osa joukkokohtauksista on lainattu Giorgio Ferronin Troijan urhoista.
Hyvin keskinkertaisena ohjaajana tunnetun Marino Girolamin elokuvaa on pidetty yhtenä peplum-tyylilajin ”pienistä helmistä”. Se on mytologiseen aiheeseensa vakavasti suhtautuva draamaelokuva, joka väkivaltaisista toimintajaksoistaan huolimatta perustuu pitkälti dialogiin. Elokuvan ehdoton tähti on Gordon Mitchell, yksi tyylilajin harvoista voimamiehistä, joka osaa oikeasti myös näytellä. Hänen esittämänsä Akhilleus on voimakas ja synkkä sankarihahmo, jonka raivo lähentelee uskottavasti hulluuden rajoja. Elokuva oli aikanaan kohtalainen yleisömenestys ja sai osakseen myös hyviä arvosteluja.