google/wiki40b huggingface dataset:
Kenneth Kaunda

Elämäkerta

Kaunda syntyi nuorimmaksi kahdeksasta lapsesta. Hänen isänsä oli Malawissa syntynyt Skotlannin kirkon lähetyssaarnaaja ja opettaja. Kaunda opiskeli opettajaksi ja toimi ammatissa muun muassa kaksi vuotta Tanganjikassa. Hän ehti nousta merkittäväksi vaikuttajaksi Pohjois-Rhodesian afrikkalaisessa kansalliskongressissa, mutta perusti lokakuussa 1958 Sambian afrikkalaisen kansalliskongressin, joka kiellettiin maaliskuussa 1959. Kaunda sai yhdeksän kuukauden vankeustuomion, jonka hän suoritti ensin Lusakassa, sitten Salisburyssa. Hän oli jo aiemmin saanut vuonna 1955 kahden kuukauden tuomion Harry Nkumbulan kanssa.
Vapauduttuaan tammikuussa 1960 Kaundasta tuli perustamansa Yhdistyneen kansallisen itsenäisyyspuolueen (UNIP) puheenjohtaja. Hänet nimitettiin sittemmin pääministeriksi ja 24. lokakuuta 1964 itsenäisen Sambian ensimmäiseksi presidentiksi. Hän teki laittomaksi Alice Lenshinan johtaman Lumpan kirkon. Vuoden 1968 vaalien väkivaltaisuuksien jälkeen Kaunda kielsi kaikki puolueet lukuun ottamatta omaansa, ja vuonna 1972 hän teki Sambiasta virallisesti yksipuoluejärjestelmän. Päätökseen vaikutti Simon Kapwepwen lähteminen puolueesta ja kilpailevan Yhdistyneen edistyspuolueen perustaminen. Kaunda julkaisi useampia kirjoja ”sambialaisesta humanismista”.
Kaunda toimi vuosina 1970–1973 Sitoutumattomien maiden liikkeen puheenjohtajana. Hän oli merkittävä apartheidin vastustaja, ja vapauduttuaan vankilasta Nelson Mandela teki vuonna 1990 ensimmäisen ulkomaanmatkansa juuri Sambiaan 27. helmikuuta.
Kaunda kansallisti Sambian kuparituotannon ja tuki eteläisen Afrikan mustia vapaustaistelijoita. Hän vastusti Rhodesian valkoista vähemmistöhallitusta ja tapasi elokuussa 1976 Etelä-Afrikan pääministeri B. J. Vorsterin sekä 30. huhtikuuta 1982 uuden pääministeri Pieter Willem Bothan. Vuonna 1991 järjestetyissä monipuoluevaaleissa Kaundan korvasi Sambian presidenttinä Frederick Chiluba.
Kaunda vetäytyi maansa politiikasta saatuaan syytöksiä osallisuudesta vuoden 1997 epäonnistuneeseen vallankaappausyritykseen. Hän joutui sen yhteydessä pidätetyksi.
Kaunda teki valtiovierailun Suomeen heinäkuussa 1968 ensimmäisenä päiväntasaajan eteläpuolisen valtion päämiehenä.
Isku itään

Juoni

Syksyllä 1943 reservinluutnantti Viitanen sissikomppanioineen on lepäämässä kenttävartio Hirvessä, kun kenttävartion kimppuun hyökätään. Taistelun jälkeen komppania saa tehtäväkseen lähteä ajamaan takaa kenttävartioon hyökänneitä venäläisiä.
Grete Bäckman

Grete Magdalena Bäckman-Ramsten (s. 12. helmikuuta 1923 Turku) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Bäckmanin vanhemmat olivat tilanomistaja Tor Ragnar Bäckman ja Maggie Öberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1941 ja opiskeli Åbo Akademissa 1942–1943. Bäckman valmistui sosionomiksi 1947 Tukholman Socialinstitutetista ja meni samana vuonna naimisiin ruotsalaisen toimittaja Lars Ramstenin (s. 1924) kanssa. Bäckman toimi lastensuojeluasiamiehenä Uppsalassa.
Heliumplaneetta

Heliumplaneetta on hypoteettinen planeettatyyppi, joka voisi syntyä, jos pieni valkoinen kääpiö menettäisi massaansa. Tavalliset kaasuplaneetat kuten Jupiter ja Saturnus koostuvat usein pääasiassa vedystä, helium taas on toissijainen ainesosa. Heliumplaneetan syntyessä puolestaan helium olisi voinut korvata vedyn.
Moilas

Moilas Oy on suomalainen leipomoalan konserni, johon kuuluvat tytäryhtiöinä Moilas Leipomo Oy ja Oy Moilas GF ltd. Leipomo toimii Pieksämäen Naarajärvellä Etelä-Savossa. Moilas leipomo sijaitsee Naarajärven keskustassa, jossa sijaitsee myös myymälä-kahvila. Gluteenittomia tuotteita tekevä leipomo muutaman kilometrin päässä Naarajärven teollisuusalueella.
Konserni valmistaa piirakoita, sämpylöitä, vaaleaa leipää ja ruisleipää, tuore- ja pakasteleivonnaisia sekä gluteenittomia tuotteita keliaakikoille.
Moilas Leipomo Oy:n tuoreleipätuotteita myydään Mikkelin, Kuopion, Jyväskylä, Varkauden, Pieksämen ja Iisalmen alueella , pakastetuotteita myydään kaikkialla Suomessa. 
Moilas Leipomon cocktailpiirakka oli ensimmäinen koko Suomen alueella myytävä pakasteleivonnainen. Moilas -konsernin gluteenittomia tuotteita viedään muun muassa Ruotsiin, Norjaan, Tanskaan, Irlantiin, Hollantiin, Unkariin, Saksaan ja Italiaan. 
Moilas perheyhtiöiden liikevaihto vuonna 2017 oli noin 20 miljoonaa euroa. Perheyhtiöiden henkilöstömäärä on noin 110.  
Moilasen leipomon historia alkaa vuodesta 1955, jolloin Saimi Moilanen perusti pienen kotileipomon. Leipomo on yhä perheyritys, pääomistajanaan Saimi Moilasen poika Juha, joka toimii Moilas Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Moilas perheyhtiöiden toimitusjohtajana toimii Juha Moilasen poika Ville Moilanen.
NW Rennzweier

Moottori

Moottorina oli alle 9-kilowattinen Benzin valmistama kaksisylinterinen, nestejäähdytteinen bokserimoottori, joka oli asetettu poikittain taka-akselille. Jokaisessa sylinterissä oli kaksi automaattista imuventtiiliä sekä yksi pakoventtiili. Sytytystulppien sijaan moottorissa oli mekaanisesti toiminut järjestelmä, joka käytti sylintereissä olleita katkojia. Magneetto oli Boschin valmistama. Polttoaineensyötöstä vastasi evaporaatiokaasutin, joka oli sijoitettu polttoainetankin yhteyteen kuljettajan näkyville; näin ollen imuputki oli yli kolme metriä pitkä. Kaasuuntuminen saatiin aikaan polttoainetankkia lämmittämällä.

Voimansiirto

Moottorin vauhtipyörällä oli kitkakytkin, josta voima välittyi rullaketjun välityksellä neliportaiseen vaihteistoon, joka oli sijoitettu istuinten alle parhaan painonjakauman saavuttamiseksi. Vaihteiston yhteyteen oli rakennetusta tasauspyörästöstä kulki erilliset ketjut kummallekin takapyörälle.

Runkorakenne ja alusta

Auton rakenne oli aikanaan poikkeuksellinen. Siinä ei ollut lainkaan varsinaista koria, vaan kaikki rakenteet olivat näkyvissä. Oikeanpuoleisella polkimella käytettiin kytkintä ja vasemmanpuoleisella takapyörännavoissa olleita pantajarruja. Hevosvaunumaisista edeltäjämalleistaan poiketen auton ohjaustankoa oli kallistettu taaksepäin. Kuljettajan istuin oli auton keskilinjalla ja toinen istuin tämän vasemmalla puolella alhaalla. Edessä oli tilavuudeltaan 42-litrainen polttoainetankki ja kuljettajan takana oli jäähdytysnestesäiliö, jonka tilavuus oli 15 litraa. Jäähdytin oli polttoainetankin etupuolella. Sekä etu- että taka-akselit olivat jäykkiä. Edessä oli elliptiset ja takana puolielliptiset lehtijouset.

Ominaisuuksia

Auton huippunopeus, 82 km/h, saavutettiin suurimmalla vaihteella moottorin kierrosluvun ollessa 1800 1/min. Joissain yhteyksissä huippunopeudeksi ilmoitettiin "noin 90 km/h" ja vanhemmissa lähteissä sen väitetään olleen 112 km/h, mutta tätä pidetään epätodennäköisenä.

Kilpailuhistoria

Liebieg osallistui Rennzweierilla vuosina 1900–1902 useisiin autokilpailuihin. Tuloksina oli ensimmäinen sija Nizza–La Turbie -kilpailussa sekä toinen sija Salzburg–Linz–Wien -kilpailussa. Liebieg kokeili Rennzweieria myös rata-ajoissa, joissa sitä oli vastassa tunnettuja ranskalaisvalmistajia: Renault, Clément-Bayard, Mors, Peugeot ja Panhard-Levassor. Frankfurtissa Rennzweier esiintyi De Dietrichin ja Benzin haastajana. Vuonna 1902 Liebieg osallistui Rennzweierilla tunnettuun Pariisi–Wien -kilpailuun. 990 kilometrin kohdalla, 15 tunnin ja 47 minuutin jälkeen Liebieg joutui lopulta antamaan periksi Renaultille, jota kuljetti Marcel Renault. Rennzweier kykeni antamaan kovan haasteen jopa 40 kW tehoisille kilpa-autoille.
Autoa säilytettiin vuoteen 1945 asti Liebiegin yksityiskokoelmassa, kunnes se siirrettiin Prahan teknilliseen museoon.
Lisärangaistus

Lisärangaistus on rangaistusmuoto, jota ei voida tuomita yksinään, vaan varsinaisen rangaistuksen eli päärangaistuksen ohella.

Lisärangaistukset Suomessa

Suomessa rikosoikeudessa käytettyjä lisärangaistuksia olivat aiemmin kansalaisluottamuksen menettäminen, todistajaksi kelpaamattomuus, kelpaamattomuus maan palvelukseen ja asianajajalle langetettava kelpaamattomuus ajamaan jonkun toisen henkilön asiaa oikeudessa tai viranomaisessa. Rikokseen syyllistynyt virkamies voitiin viraltapanon ohella tuomita maan palvelukseen kelpaamattomaksi määräajaksi, vähintään yhdeksi ja enintään 15 vuodeksi. Tänä aikana kyseistä henkilöä ei voinut nimittää tai valita mihinkään sellaiseen virkaan, toimeen tai tehtävään, jonka haltijaa oli rikoslain 2. luvun 14. pykälän mukaan pidettävä virkamiehenä. 
Lisärangaistukset poistettiin 1969. Elinkautiseen vankeuteen tuomituille lisärangaistuksena määrätty valoisa yksinäishuone kumottiin rangaistusmuotona 1975.

Sotilasarvon menettäminen

Vuonna 1944 rikoslakiin lisättiin edelleen voimassa oleva määräys (rikoslain 2. luvun 14a §), jonka mukaan henkilö, joka tuomitaan valtio- tai maanpetoksesta vankeuteen tai muusta rikoksesta vähintään kahdeksi vuodeksi vankeuteen, on lisäksi tuomittava menettämään sotilasarvonsa. Alinta sotilasarvoa ei kuitenkaan voida tuomita menetettäväksi.
Aiheesta väitelleen oikeustieteen lisensiaatti Jussi Koskisen mukaan sota-ajan poikkeusoloissa annettua määräystä sovellettiin alun perin vain vakinaisessa palveluksessa oleviin sotilashenkilöihin ja sen tarkoituksena on ollut estää rikoksesta tuomitun pääsy tärkeisiin sota-ajan tehtäviin. Koskinen on vaatinut kyseisen kohdan poistamista rikoslaista, koska sitä voidaan hänen mukaansa käyttää mielivaltaisesti.

Lisärangaistukset urheilussa

Myös urheilussa käytetään lisärangaistuksia. Esimerkiksi jääkiekko-ottelussa tapahtuneesta tappelusta seuraa erotuomarin antama ottelurangaistus, jonka lisäksi SM-liigan kurinpitopäällikkö voi määrätä yhden tai useamman ottelun pelikiellon lisärangaistuksena.
Lapplandsender

Lapplandsender (virallisesti Soldatensender Lappland) oli saksalaisten radioasema Suomen Lapissa jatkosodan aikana.

Perustaminen ja siirto Suomeen

Asemaa ylläpiti Wehrmachtin Propagandakomppania nro 680 (PK 680), joka perustettiin toukokuussa 1941 Saksassa Potsdamissa ja siirrettiin lokakuussa 1942 Tanskan ja Ruotsin kautta ensin Tornioon ja sieltä Rovaniemelle. Radioasema aloitti toimintansa virallisesti Rovaniemellä joulukuussa 1942. Aseman päällikkönä toimi luutnantti Detleff Neumann-Neurode.

Lähetykset

Soldatensender Lapplandin studio sijaitsi Korvanniemellä Rovaniemen kauppalan lähellä ja lähetysasema saksalaisten varuskunta-alueella Ranualle johtavan tien varrella Kursunkijärven pohjoispuolella noin kymmenen kilometriä kauppalasta kaakkoon. Lähetysmaston lähialue oli erittäin tarkasti vartioitu. Radiolaitteet olivat seitsemässä kuorma-autossa kytkettynä toisiinsa, puiset radiomastot oli ankkuroitu betonianturoilla maahan. Asema lähetti ohjelmansa 20kW:n lähetysteholla taajuudella 297 kHz.
Ohjelmisto oli viihteellistä, pääasiassa kevyttä musiikkia, mutta myös kuunnelmia, uutisia ja suomen kielen harjoituksia. Varsinaista natsipropagandaa kanavalla ei lähetetty. Aseman resurssit musiikkilähetyksiin olivat erinomaiset; käytössä oli Luftwaffen 25-miehinen orkesteri ja mittava äänilevyarkisto. Aseman omalla uutistoimituksella oli käytössään kaksi kaukokirjoitinta ja yhdysmies Helsingissä. Ohjelmisto oli monipuolista ja runsasta, joskus lähetettiin 18 tuntia vuorokaudessa.
Lähetyksillä oli runsaasti myös suomalaisia kuuntelijoita, musiikin lisäksi erityisen suosittuja olivat päivittäin kello 15 suomeksi luetut Saksan sodanjohdon kuulutukset. Myös kanavan välikuulutukset annettiin saksan lisäksi suomeksi. Radion ohjelmaa ei julkaistu suomalaisille suunnatuissa lehdissä, mutta aseman ohjelmatiedot ilmoitettiin Suomen ja Norjan alueella palvelevien saksalaisjoukkojen rintamalehdessä Lappland-Kurierissa. Asema aloitti suomenkielisten uutisten lähettämisen syyskuussa 1944 Suomen irtautuessa Saksan aseveljeydestä.

Toiminnan lopettaminen

Radioasema evakuoitiin Rovaniemeltä ennen kauppalan tuhoamista lokakuun puolivälissä ja siirrettiin Bergeniin Norjaan. Saksalaisten vetäytyessä Bergenistä asema ei mahtunut laivaan, vaan lähetyslaitteet ja kuljetusautot jätettiin Bergeniin, ja ne ovat nykyisin museoituina Bergenin sotamuseossa.
CBC

CBC eli Canadian Broadcasting Corporation (ransk. La Société Radio-Canada) on Kanadan kansallinen julkisen palvelun televisio- ja radioyhtiö. Se lähettää radio-ohjelmia kuulijoillen AM-, FM- ja lyhytaaltolähetyksinä sekä televisio-ohjelmia katselijoilleen niin englannin kuin ranskan kielellä. Sillä on kaksi kansallista kaapelitv-kanavaa. Myös internet, satelliitti- ja digitaaliradio kuuluvat yhtiön välitystapoihin. Yhtiö tunneteen erityisesti korkeatasoisista uutisistaan ja julkisia asioita käsittelevistä ohjelmistaan. Yhtiön pääkonttori toimii Ottawassa. 
Yhtiö rahoittaa toimintaansa Kanadan parlamentin antamin budjettivaroin ja mainosmyynnillä. Yhtiön lähetystoimintaa käytetään kansallisen kulttuurin välittämiseen ja kansallisen yhtenäisyyden välineenä.  Etenkin Yhdysvalloista tulevat lähetykset vaikeuttavat yhtiön kansallisten tavoitteiden saavuttamista.  Vastapainona CBC:n lähetyksistä tietty osuus tulee olla tuotettu Kanadassa. 
Yksityiset kanadalaiset radiolähetykset alkoivat vuonna 1922, tosin monet kuuntelivat jo tuolloin yhdysvaltalaisia radiokanavia. Vuonna 1929 kansallinen rautatieyhtiö käynnisti ensimmäisen kansallisen radion; kansallinen komitea suositti kansallisen rannikolta-rannikolle ulottuvan radioyhtiön perustamista ja yksityisten radioasemien sulkemista. Canadian Broadcasting Corporation perustettiin vuonna 1936, ja se aloitti radiolähetykset englanniksi ja ranskaksi. Ohjelma sisälsi uutisia, dokumentteja, draamaa, klassista musiikkia, viihdettä, ja opetusohjelmia. Jääkiekkolähetysten radiointi aloitettiin 1939. Televisiolähetykset käynnistettiin 1952 ensin Montrealissa ja Torontossa. Vuonna 1955 CBC:n televisiolähetysten alueellinen kattavuus vastasi 66 prosenttia Kanadan väestöstä. Vuonna 1972 laukaistu Anik A-1 -satelliitti toi tv-signaalin saataville myös Kanadan pohjoisosiin. Suosituimpia tv-ohjelmia oli viikottaisia NHL-pelejä esittänyt Hockey Night in Canada ("Kanadan jääkiekkoilta").
Ranskankielisen ohjelmatoiminnan pääpaikka on Montreal ja englanninkielisen Toronto. Englanninkielisiä ohjelmia tuotetaan myös Vancouverissa ja Winnipegissä. Lisäksi Ottawassa tuotetaan ohjelmia molemmilla pääkielillä. Kansallisen kaapelikanavan lisäksi CBC:llä on ympärivuorokautinen uutiskanava. Kanadan puolustusministeriön kanssa yhtiö operoi asevoimien lähetystoimintaa. Yhtiöllä on myös kansainvälinen lyhytaaltopalvelu. Yhtiön mikroaaltolinkkiverkko on yksi maailman laajimmista - noin 6 400 kilometriä pitkä. Yhtiön Northern Service ("Pohjoiset palvelut") lähettävät ohjelmaa kauemmille syrjäseuduille ja maan pohjoisosiin. CBC:n paikalliset radioasemat tuottavat uutisia ja julkisen palvelun ohjelmia ja aluekeskukset lähettävät opetusohjelmia.
Aulis O. Kairamo

Aulis Oswald Kairamo (29. huhtikuuta 1905 Helsinki – 13. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos. Hänen uransa suomalaisen teollisuuden johtotehtävissä ulottui 1930-luvun alkupuolelta 1960-luvun puoliväliin. Kairamo oli toimitusjohtaja Oulu Oy:ssä vuosina 1946–1953 ja Kemi Oy:ssä 1953–1966.
Kairamo valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1924 ja konerakennuksen diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1930. 1930-luvulla Kairamo osallistui kolmen uuden sulfaattitehtaan suunnitteluun ja rakentamiseen. Hän työskenteli käyttöinsinöörinä Enso-Gutzeitin Kotkan sulfaattiselluloosatehtaalla (1931–1934), Kaukopään sulfaattitehtaalla (1934–1936) ja Oulu Oy:n sulfaattitehtaalla (1936). Vuosina 1936–1946 Kairamo oli Sunila Oy:n tekninen johtaja ja organisoi uuden tehtaan rakennustyöt. Tehtaan uutta teollisuusarkkitehtuuria edustaneen asuntoalueen suunnitteli Alvar Aalto. Sen rakennustyössä Kairamo ja Alvar Aalto toimivat läheisessä yhteistyössä.
Vuosina 1938–1952 ja uudelleen vuodesta 1967 Kairamo istui Kajaani Oy:n johtokunnassa. Vuosina 1944–1945 sekä uudelleen vuodesta 1974 hän oli Oulu Oy:n hallintoneuvoston jäsen.
Kairamon suvussa on ollut muitakin liike-elämän vaikuttajia. Kairamon isä oli professori Alfred Oswald Kairamo, joka oli teollisuusmies ja senaattori. Myös Kairamon isoisä Alfred Kihlman oli teollisuusmies. Aulis Kairamon poika oli vuorineuvos Kari Kairamo, joka oli Nokian toimitusjohtaja 1977–1988. Hänen poikansa oli myös arkkitehti Erkki Kairamo.
Aavikkopussimäyrä

Ulkonäkö ja koko

Aavikkopussimäyrä oli 15–30 cm pitkä, ja sen häntä oli kymmensenttinen. Takajalkojen jalkapohjat olivat huomattavan karvaiset.
Hanna Hauru

Hanna Hauru (s. 1978 Oulu) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu neljä novellikokoelmaa ja neljä pienoisromaania. Hauru on opettanut kirjoittamista Tampereen Viita-akatemiassa ja oululaisen Huutomerkki ry:n kurssilla sekä Limingan Taidekoulun sanataiteen opettajana.
Haurun runollista kieltä ja pohjoiseen sijoittuvia tarinoita on verrattu Timo K. Mukan ja Rosa Liksomin tuotantoon. Liksomin tavoin Hauru kuvaa maaseutuelämän ja kaupungin vastakkainasetelmaa, jossa kaupunki edustaa vapautta ja uudistumista. Maaseudun valttina taas on voimaannuttava luonto. Haurun teosten maailma on kuitenkin useimmiten karu ja rikkirevitty, julmuudessaan ja terävyydessään inhorealistinen. Myös myyteillä ja symboleilla on vahva osa kerronnassa.
Novellikokoelmassaan Muuttoliike Hauru on uudistanut kerrontaansa tuomalla aiempaa suoremmin mukaan huumorin eri ulottuvuuksia. Tässä Haurun neljännessä teoksessa henkilöhahmot syvenevät ja pehmenevät, ja soljuva kieli jättää aiempaa enemmän tilaa vivahteille.
Haurun tekstejä on julkaistu myös lehdissä Kaltio, Voima ja Rihmasto-verkkolehti sekä harrastajakirjoittaja-antologiassa Esille jotta muistaisit (Oulu-opisto 2000).
Türi–Tamsalu-rata

Rakentaminen

Rataosuus Türi–Paide rakennettiin samanaikaisesti kuin Tallinnasta Lellen ja Viljandin kautta Mõisakülaan kulkeva rataosuus. Türin ja Paiden välillä alkoi koeliikenne 8. lokakuuta 1900, ja säännölliselle liikenteelle rata avattiin 1. elokuuta 1901. Sotilaallisista syistä tärkeäksi koetun Paide–Tamsalu-osuuden rakentamisen aloittivat Venäjän armeijan joukot vuonna 1915. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä rakennustöitä jatkoivat saksalaiset, mutta rata valmistui kokonaisuudessaan vasta vuonna 1920 Eesti Raudteen rakennuttamana. Rautatie suljettiin liikenteeltä 3. toukokuuta 1972.
Ronya

Yksityiselämä

Ronyan vanhemmat ovat brittiläissyntyinen musiikkituottaja Richard Stanley ja suomenruotsalainen kirjailija Anna Gullichsen. Ronya valmistui ylioppilaaksi Tölö specialiseringsgymnasiumista vuonna 2011.
Hyönteistalous

Hyönteistalous on tuotantoa, joka perustuu hyönteisten kasvatukseen biotalouden tarpeisiin. Hyönteistalous käsittää hyönteisistä saatavia raaka-aineita käyttävän, jalostavan ja markkinoivan tuotannon, sekä hyönteisraaka-aineista valmistettujen tuotteiden kaupan ja kulutuksen.
Hyönteisten ja niistä saatavien tuotteiden taloudellisesti merkittävällä hyötykäytöllä on pitkä historia. Esim. silkkiä on valmistettu 5500 vuotta, ja Egyptin pyramidien seinämaalauksissa on kuvattu mehiläistenhoitajia. Hyönteisillä on myös pitkä historia tärkeänä ravinnonlähteenä erityisesti Aasiassa, Afrikassa, ja Oseaniassa, jossa herkullisia ja ravitsemuksellisesti arvokkaita lajeja on ollut helposti saatavilla. Myöhemmin hyönteisiä on hyödynnetty myös lääketieteessä. Lisäksi niistä on saatu väriaineita ja vahoja. Eläviä hyönteisiä on kasvatettu biologisen torjunnan ja pölytyspalvelujen tarpeisiin. 
Hyönteistalous-käsitettä on alettu käyttää vasta viime vuosina. Länsimaissa kiinnostus hyönteisten massatuotantomenetelmien kehittämistä kohtaan on kasvanut nopeasti, kun hyönteiset on nähty uutena ekotehokkaana ratkaisuna kasvavan väestön ravinnonsaannin turvaamiseen sekä biomassojen käsittelyyn. Hyönteisille on kehitetty massakasvatusmenetelmiä, ja niitä tuotetaan elintarvikkeiden sekä rehujen raaka-aineiksi. Hyönteisiä voidaan hyödyntää kokonaisina tai niistä voidaan erotella proteiinit, rasvat ja kitiini. 
EU:ssa hyönteiset katsotaan uuselintarvikkeiksi. Suomi on kuitenkin hyväksynyt kokonaiset hyönteiset elintarvikkeiksi ja ensimmäiset hyönteiselintarvikkeet on saatu kauppaan marraskuussa 2017. Hyönteisiä voidaan käyttää kalojen, siipikarjan, sikojen ja turkiseläinten rehuksi tietyin rajoituksin
Lesti

Lesti on jalkineen sisällä sitä tehtäessä tai säilytettäessä käytettävä tuki. Lesti valmistetaan yleensä puusta, esimerkiksi koivusta.
Kenkää tehtäessä suutari venyttää kengän päällisen, johon kenkä ommellaan kokoon. Lesti vedetään kengän valmistuttua pois kengän sisältä. Lestin avulla saadaan erittäin hyvin jalkaan sopiva kenkä.
Lepolestejä käytetään valmiin kengän muodon säilyttämiseen, hajun poistamiseen ja kuivattamiseen. Lepolestit asetetaan kengän sisään käytön jälkeen.
Sanonta ”Suutari pysyköön lestissään” tarkoittaa, että ”kukin tehköön vain sitä mihin pystyy, pitäköön huolen vain omista asioistaan”.
Iškašimin kieli

Iškašimin kieli (iškašimiksi škošmi zəvůk) on Pamirin ylängöllä puhuttava iranilainen kieli.
Kieltä puhutaan Tadžikistaniin kuuluvan Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen ja Afganistanin rajalla Pandžjoen mutkassa, jossa joen suunta kääntyy lännestä pohjoiseen. Tadžikistanissa puhujia arvioidaan olevan noin tuhat henkeä, joista suurin osa asuu Iškašimin piirin Rynin kylässä. Afganistanissa Pandžin varrella ja Sanglitšin ympäristössä puhujia on hieman yli tuhat.
Iškašim kuuluu pamirilaisten kielten ryhmään. Kieli jakautuu toisistaan voimakkaasti poikkeaviin varsinaisiškašimin ja sanglitšin murteisiin.
Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Tadžikistanissa puhujat käyttävät kirjakielenään tadžikkia. Viime aikoina iškašimiä varten on laadittu oma kirjaimisto.
Jäähuntu

Jäähuntu (1999) on Leena Valkeapään (o.s. Ikonen) ympäristötaideteos Turussa Helsinginkadulla lähellä Tuomaansiltaa. Teos on valmistettu paikan päällä. Sen päämateriaaleina ovat luonnon kallio, sen jatkeeksi rakennettu ruostumaton teräsverkko ja pimeällä korostuva kohdevalaistus.
Jäähuntu on osa Pro Cultura -säätiön ympäristötaideprojektia, jonka muita teoksia ovat olleet esimerkiksi Posankka, Gaian silmä ja Ajan virta. Teos ilmentää uutta ajattelua Turussa: Helsinginkatu on ensimmäinen kohde, jossa osa rakentamiskustannuksista on varattu taiteen hankkimiseen ja jossa on sovellettu käytäntöön prosenttiperiaatetta ympäristön suunnittelussa.
Jérémy Mathieu

Ura

Mathieu aloitti uransa Sochauxista. Ensiesiintymisensä Ranskan pääsarjassa hän teki kaudella 2002–2003 ottelussa Sedania vastaan. Nuoresta iästään huolimatta hän nousi nopeasti joukkueen avauskokoonpanoon ja teki ensimmäisen maalinsa pääsarjassa jo kolmannessa ottelussaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 23 pääsarjaottelua ja teki niissä neljä maalia.
Seuraavina kahtena kautena Mathieu jatkoi hyviä otteitaan pelaten 63 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa viidesti. Kansainvälisissä kilpailuissa hän pelasi 14 ottelua. Vuonna 2004 Mathieu sai myös ensimmäisen pokaalinsa, kun Sochaux voitti Ranskan liigacupin.
Vuonna 2005 hän siirtyi Toulouseen nelivuotisella sopimuksella. Uudessa joukkueessaan hän teki ensiesiintymisen vanhaa seuraansa Sochauxia vastaan. Hän pelasi kauden aikana yhteensä 36 ottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Kausi 2007–2008 sujui Mathieulta epäonnisesti, kun hänen jalastaan murtui luu. Loukkaantumisen seurauksena hän oli poissa pelikentiltä liki puoli kautta.
19. kesäkuuta 2009 Mathieu siirtyi espanjalaisseura Valenciaan kolmivuotisella sopimuksella, ja ollen näin joukkueen uuden kauden ensimmäinen hankinta. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi Sevillaa vastaan.
23. heinäkuuta 2014 ilmoitettiin Barcelonan ja Valencian päässeen sopimukseen Mathieun siirtymisestä katalonialaisseuraan. Hänestä maksettiin 20 miljoonan euron siirtokorvaus.
7. heinäkuuta 2017 ilmoitettiin, että Sporting CP on hankkinut Jeremy Mathieun ilmaissiirrolla FC Barcelonasta.