Positiivinen syrjintä

Positiivinen syrjintä, positiivinen diskriminaatio tai positiivinen erityiskohtelu tarkoittaa jonkin ryhmän asemaa ja olosuhteita parantavia toimia, jotka ovat tarpeellisia ryhmän tosiasiallisen tasa-arvon turvaamiseksi, vaikka ryhmä tällöin asetetaan etuoikeutettuun asemaan muihin nähden. Toimien perusteluille asetettavat vaatimukset ovat kuitenkin korkeat. Periaate tuli Suomen lainsäädäntöön perustuslakiuudistuksen yhteydessä vuonna 1999. Yhdenvertaisuusvaltuutetun toimisto antaa siitä selventäviä esimerkkejä. 
Positiivisen erityiskohtelun käsite on peräisin Yhdysvalloista, missä termillä affirmative action tarkoitetaan politiikkaa, jossa tuetaan naisten ja vähemmistöjen pääsyä koulutukseen, työhön ja asumaan.  Erityiskohtelun perusteluna on, että nämä ryhmät ovat kärsineet syrjinnästä ja ovat sen takia muita huonommassa asemassa.     
Euroopan unionin direktiivin mukaan "erityistoimenpiteiden" käyttö rotuun tai etniseen alkuperään liittyvien haittojen korvaamiksi ei ole kiellettyä: ”Täydellisen yhdenvertaisuuden toteuttamiseksi käytännössä, yhdenvertaisen kohtelun periaate ei estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai toteuttamasta erityistoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ehkäistä tai hyvittää henkilöiden rotuun tai etniseen alkuperään liittyviä haittoja.”

Positiivinen syrjintä Suomessa

Positiivinen erityiskohtelu tuli Suomessa lainsäädäntöön perustuslakiuudistuken yhteydessä vuonna 1999. Perustuslain kuudes pykälä yhdenvertaisuudesta toteaa: 

»Ihmiset ovat yhdenvertaisia lain edessä. Ketään ei saa ilman hyväksyttävää perustetta asettaa eri asemaan sukupuolen, iän, alkuperän, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella. » 
Lain perustelumuistio (HE 309/1993) toi tähän mukaan positiivisen erityiskohtelun käsitteen:

»Pykälä ei toisaalta kieltäisi kaikenlaista erontekoa ihmisten välillä, vaikka erottelu perustuisi syrjintäsäännöksessä nimenomaan mainittuun syyhyn. Olennaista on, voidaanko erottelu perustella perusoikeusjärjestelmän kannalta hyväksyttävällä tavalla. Tämä ilmenee myös valitusta sanamuodosta ilman hyväksyttävää perustetta asettaa muihin nähden eri asemaan. Perustelulle asetettavat vaatimukset ovat erityisesti säännöksessä lueteltujen kiellettyjen erotteluperusteiden kohdalla kuitenkin korkeat. Säännös ei estäisi tosiasiallisen tasa-arvon turvaamiseksi tarpeellista positiivista erityiskohtelua eli tietyn ryhmän (esimerkiksi naiset, lapset, vähemmistöt) asemaa ja olosuhteita parantavia toimia.» 
Ryhmäperustainen positiivinen erityiskohtelu on sen jälkeen siirtynyt muuhunkin lainsäädäntöön. Tasa-arvolain (9 § 4) mukaan voidaan tietyin edellytyksin työhönotossa suosia aliedustettua sukupuolta olevia hakijoita. Tällainen positiivinen erityiskohtelu on EU:n oikeuskäytännön mukaan sallittua vain silloin, kun nais- ja mieshakijat ovat yhtä päteviä tai lähes yhtä päteviä. Suosiminen ei kuitenkaan saa olla automaattista. Kyseessä on tasa-arvolakiin perustuva erityistoimi sukupuolten välisen tosiasiallisen tasa-arvon edistämiseksi.

Helsingin kaupunki

Helsingin kaupunki hyväksyi vuonna 2004 asiakirjassa "Rasismin ja etnisen syrjinnän ehkäiseminen" linjauksen, jonka mukaan työhönotossa voidaan ottaa huomioon hakijan etninen tausta palkkaamalla tehtävään työmarkkinoilla aliedustettuun ryhmään kuuluva henkilö, vaikka tämä ei olisi aivan yhtä pätevä kuin paremmin edustettuun ryhmään kuuluva henkilö. Myöhemmin linjaus muutettiin niin, että voidaan suosia maahanmuuttajaa, jos hakijana on kaksi ansiokkuudeltaan tasaveroista hakijaa. Tämä perustuu siihen, että yhdenvertaisuusperiaatteen mukaan täytyy ottaa huomioon erityisryhmien tilanne, ja positiivinen erityiskohtelu on mahdollista, jos sillä pyritään edistämään tosiasiallista yhdenvertaisuutta. Helsingin kaupunki on linjannut pyrkivänsä aktiivisesti poistamaan yhteiskunnassa vallitsevaa eriarvoisuutta.

Kiintiöt

Suomessa esimerkiksi lääketieteellisessä ja oikeustieteellisessä koulutuksessa on ruotsin kieltä osaaville omat kiintiönsä, joita perustellaan sillä, että kielilain kielellisten oikeuksien turvaamiseksi tulee maassa kouluttaa tietty määrä ruotsinkielentaitoisia lääkäreitä ja juristeja. Kielikiintiöitä on myös puolustettu toteamalla, että ne ovat avoimia kaikille kielitaidon todistaneille ihmisille äidinkielestä riippumatta. Joidenkin epäoikeudenmukaisena ja epätasa-arvoisena pitämä kiintiökäytäntö on todettu Suomen perustuslain mukaiseksi, koska sen katsotaan mahdollistavan kansalaisten yhdenvertaisen kohtelun ja ruotsinkielisen väestön sivistyksellisistä ja yhteiskunnallisista tarpeista huolehtimisen. 
Kunnallishallinnon luottamushenkilöitä valittaessa toimielimiin on kumpaakin sukupuolta oltava edustettuna tietty määrä riippumatta ehdokkaiden vaaleissa saamasta äänimäärästä.

Positiivisen syrjinnän kritiikkiä

Positiivista erityiskohtelua on julkisuudessa  myös arvosteltu. Suurimmat keskustelut käytiin vuonna 2010 Helsingin kaupungin omaksumista linjauksista sekä vuonna 2011 perussuomalaisen puolueen julkilausuman johdosta.

Helsingin linjauksen arvostelua

Jukka Hankamäki arvosteli vuonna 2010 Helsingin kaupungin harjoittamaa positiivisen diskriminaation politiikkaa. Hän kirjoitti:

»Tasa-arvoa ei voida edistää keinulautaefekteillä sen enempää miesten ja naisten välillä kuin eri kansanryhmienkään välillä. Suosimisen kautta ei tuoteta oikeudenmukaisuutta vaan käänteistä syrjintää. Sellainen oikeus on perimmältään kostoa. Niinpä on väärin, että Helsingin kaupunki alkaa antaa ”positiivista erityiskohtelua” maahanmuuttajille työpaikkojen ja virkojen täytössä, kunnes heitä on tehtävissä suhteellisesti yhtä paljon kuin kantaväestöönkin kuuluvia. Tämä johtaa suomalaisten ihmisten diskriminoimiseen.» 
Hankamäki katsoi, että positiivisessa syrjinnässä täyttyy rasismin määritelmä: tiettyä ihmisryhmää syrjitään ja toista suositaan rodun tai kulttuurin perusteella.

Poliittista kritiikkiä

Toukokuun 25. vuonna 2011 Perussuomalaisten eduskuntaryhmä antoi julkilausuman, joka tuomitsi "etniseen taustaan, kieleen, kulttuuriin, uskontoon tai vastaavaan seikkaan perustuvan syrjinnän tai suosimisen työmarkkinoilla, koulutuksessa ja muissa yhteyksissä." Kannanoton mukaan "julkisen vallan on kohdeltava jokaista ihmistä yksilönä, ei etnisen, kulttuurisen tai muun vastaavan ryhmän edustajana." Tämän jälkeen myös Kokoomuksen Nuorten Liitto ja Perussuomalaiset Nuoret ottivat  kantaa vähemmistöjen suosimista ja positiivista syrjintää vastaan.

Julkilausuman herättämä keskustelu

Perussuomalaisten julkilausuma herätti runsaasti keskustelua tiedotusvälineissä. Helsingin Sanomien haastattelussa Helsingin yliopiston yleisen oikeustieteen professori Kaarlo Tuori, Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden professori Tuomas Ojanen ja Turun yliopiston valtiosääntöoikeuden professori Veli-Pekka Viljanen pitivät perussuomalaisten näkemystä paitsi perustuslain ja kansainvälisten ihmisoikeussopimusten vastaisena myös tuomittavana. Periaatteen hylkääminen johtaisi Viljasen mukaan tasa-arvon olennaiseen heikkenemiseen. Tuomas Ojasen mukaan julkilausuma oli "kamala", koska muun muassa naisia tulisi suosia tietyissä virkanimitystilanteissa. Tuorin mukaan "esimerkiksi koko vammaislainsäädäntö on positiivista erityiskohtelua".  Viljasen mukaan myös sotaveteraanien erilaiset edut ovat hyvä esimerkki positiivisesta syrjinnästä. Hän katsoi, että "ajatukseen tasa-arvosta liittyy se, että yhteiskunnassa heikommassa asemassa olevia ryhmiä voidaan tukea", ja arvioi, että "lainsäädäntö voi muodostua välillisesti syrjiväksi, jos ajatellaan, että ryhmissä ei ole mitään eroa". 
Muut julkilausuman kirvoittamat kritiikit olivat samoilla linjoilla. RKP:n varapuheenjohtaja Nils Torvalds arvioi, että "silloin meidän sosiaalipolitiikkamme menee kokonaan uusiksi. Niin kauan kuin Suomi on ollut sivistysvaltio, me olemme harrastaneet mittavastikin positiivista diskriminaatiota." Kokoomuksen Ossi Mäntylahti  totesi, että "Suomessa yleisesti hyväksyttyjä vähemmistöjä suojaavia erityistoimenpiteitä ovat sotaveteraanien, maanviljelijöiden, vammaisten ja naisten kiintiöt sekä tuet".   Helsingin Sanomat katsoi yhtäläisesti pääkirjoituksessaan 27.5.2011, että tiukin tulkinta suosimisen kieltämisestä romuttaisi koko sosiaaliturvan. 
Perussuomalaisten kannanoton kirjoittanut Jussi Halla-aho vastasi kritiikkiin kahdessa blogikirjoituksessa. Hän katsoi, että arvostelulle oli yhteistä, että siinä sekoitettiin yksilöiden tukitoimet ja tiettyjen ryhmien, kuten etnisten vähemmistöjen suosiminen toisten ryhmien kustannuksella. Positiivisen erityiskohtelun käsite (affirmative action) ei liity lakisääteisiin sosiaalipoliittisiin etuihin, vaan kilpailutilanteisiin, joissa joukko ihmisiä hakee samaa etuutta, kuten tiettyä koulutuspaikkaa, työpaikkaa tai asuntoa. Tällöin positiivisessa erityiskohtelussa (affirmative action) ryhmäidentiteetti katsotaan hyväksyttäväksi suosintaperusteeksi, koska tiettyjen ryhmien vällillä tulisi sen mukaan vallita tasapaino. Sen sijaan esimerkiksi sotaveteraanit tai vammaiset eivät vastaavalla tavalla kilpaile toisia ryhmiä vastaan, vaan ratkaisut tehdään lakisääteisten kriteerien mukaan yksilökohtaisesti ilman samanaikaista kilpailua. Halla-ahon mukaan positiivisen syrjinnän perusteluiksi esitetyt seikat perustuivat sen takia virhepäätelmään, jossa sekoitettiin yksilötaso ja ryhmätaso.