google/wiki40b huggingface dataset:
Gnostilaiset evankeliumit (kirja)

Sisältö

Pagels esittää, että oikeaoppisina itseään pitävät kristityt 100-luvulla pitivät kiinni ylösnousemusopista kirjaimellisesti ja hylkäsivät muut käsitykset ”harhaoppeina”, koska opilla oli myös poliittinen seuraus. Pagelsin mielestä oppi ruumiillisesta ylösnousemuksesta oikeuttaa niiden arvovallan, jotka esitetään apostoli Pietarin seuraajina kirkossa. Oppia käytettiin perustelemaan niin sanottua apostolista seuraantoa, joka vielä nykyaikanakin luo perustan paavin arvovallalle katolisten kristittyjen keskuudessa. 
Pagelsin mukaan kristinuskosta oli olemassa lukuisia eri muotoja. Kilpailevat ryhmät väittivät opettavansa ”oikeaa” oppia ja nimittivät toisiaan huijareiksi. Pagelsin mukaan gnostilaisen jumalakäsityksen torjumisella haluttiin samalla vakiinnuttaa piispajohtoinen kirkollinen hallintojärjestelmä. Kristittyjen yhteisö haluttiin järjestää hallitsijoista ja alamaisista koostuvan tiukan hierarkian alaisuuteen.
Pagelsin mukaan monet gnostilaiset tekstit eivät kuvaa yhtä miehistä jumalaa, vaan kuvaavat jumalaa kaksikkona johon kuuluu sekä miehisiä että naisellisia piirteitä. Tällaiset tekstit kuitenkin leimattiin harhaoppisiksi, ja jumalan naiseuteen viittaavat kuvat katosivat kristillisestä perinteestä. 
Pagels esittää, että gnostilaisuuden uskonnollinen asennoituminen ei soveltunut massojen uskonnoksi. Voiton peri tehokkaasti järjestäytynyt katolinen kirkko, joka ilmaisi yhtenäisen uskonnollisen asenteen, vaati uskovaisilta vain yksinkertaisten perusoppien tunnustamista ja järjesti kansalle kasteen ja ehtoollisen kaltaisia yksinkertaisia mutta tehokkaita rituaaleja. Pagels toteaa, että aatteellisen uskonnollisuuden lisäksi uskonnon menestymiselle on yhtä tärkeitä yhteisölliset ja poliittiset rakenteet, jotka saavat ihmiset samastumaan toisiinsa ja yhdistämään heidät kokonaisuudeksi. 
Loppusanoissa Pagels toteaa, että voittajat kirjoittavat historian, ja mainitsee että menestyneen enemmistön näkökulma on vallinnut kaikkia kuvauksia varhaisesta kristinuskosta. Pagels kuvailee, kuinka tietyt kristityt määrittelivät ensin käsitteet tehden jaon ”oikeaoppisiin” ja ”vääräoppisiin” ja ryhtyivät sitten osoittamaan, että heidän voittonsa oli välttämättömyys, kristillisellä kielellä ”Pyhän Hengen johdatusta”. Pagelsin mielestä Nag Hammadin tekstit kuitenkin osoittavat, että kristinusko olisi voinut kehittyä myös toiseen suuntaan, tai että nykyisin tunnettu kristinuskon muoto ei olisi lainkaan säilynyt. Pagelsin mielestä varhaisen kristinuskon kiistojen uudelleen löytäminen parantaa tietoisuutta uskonnollisen arvovallan perustasta.
HMS Regulus (1910)

Palvelus

Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V49, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 5. toukokuuta 1944 ja se romutettiin 1957.
Lumikieppi

Lumikieppi on lumen alla oleva nukkumispaikka, jota esimerkiksi metsäkanalinnut kuten riekko, metso ja teeri käyttävät selviytyäkseen pakkaspäivistä. Lumi eristää pakkaselta ja suojaa pedoilta, joskin suojasäällä kieppiin meno voi olla vaarallista, kun yöpakkaset jäädyttävät kiepin. Parasta lunta kieppiä varten on pehmeä ja hengittävä pakkaslumi. Lintu viettää suurimman osan päivästään lumen alla ja käy vain syömässä parin tunnin ajan. Lumettomat talvet saattavat olla lintujen talvehtimiselle haitaksi, vaikka tarkkaa tutkimustietoa asiasta ei ole.
UML-mallinnus

UML-mallinnus (engl. Unified Modeling Language) on Object Management Groupin (OMG) vuonna 1997 standardoima graafinen mallinnuskieli, joka sisältää 13 erilaista kaaviota. Kaavioista kuudella kuvataan rakennetta, kolmella käyttäytymistä ja neljällä vuorovaikutusta.  UML on alun perin kehitetty järjestelmä- ja ohjelmistokehitystä varten. Se syntyi yhdistämällä kolme johtavaa oliomallinnustekniikkaa (OMT, Booch, OOSE). Uusin UML-standardi on 2.5 vuodelta 2015.
Gunther Cunningham

Gunther Cunnigham (19. kesäkuuta 1946 München, Saksa – 11. toukokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen  amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Cunningham syntyi Saksassa yhdysvaltalaisen sotilaan ja saksalaisen äidin lapsena. Perhe muutti Yhdysvaltoihin Guntherin ollessa 10-vuotias. Cunnigham kävi Oregonin yliopistoa. Hän pelasi yliopiston joukkueessa tukimiehenä ja aloitti siellä myös valmentajanuransa vuonna 1969.

Ura valmentajana

Vuosina 1969–1980 Cunningham valmensi yliopistotasolla. Yhden Kanadassa vietetyn vuoden jälkeen NFL:n Baltimore Colts palkkasi hänet puolustuksen linjan valmentajaksi vuonna 1982. Tästä alkoi ura NFL:n apuvalmentajana San Diego Chargersissa, Los Angeles Raidersissa ja Kansas City Chiefsissä, jossa Cunnighamin koordinaattorina johtamat puolustukset olivat liigan huippua.
Vuonna 1999 Chiefs palkkasi Cunnighamin päävalmentajakseen. Päävalmentajaura päättyi kahden keskinkertaisen kauden jälkeen potkuihin. Kaudelle 2001 Cunnigham siirtyi Tennessee Titansin tukimiesten valmentajaksi, mutta palasi Kansas Cityyn vuonna 2004 puolustuksen koordinaattoriksi. Vuonna 2009 Titansissa Cunnighamin kanssa yhteistyötä tehnyt Jim Schwartz palkkasi Cunnighamin Detroit Lionsin puolustuksen koordinaattoriksi. Cunningham jatkoi Detroitissa vuoteen 2016 asti. Hän toimi viimeiset vuodet puolustuksen apuvalmentajana. Keväällä 2017 70-vuotias Cunningham, 35:n NFL-kauden jälkeen, siirtyi analyytikoksi Pro Football Focus-verkkosivulle.

Yksityiselämä

Gunther Cunnighamilla ja hänen vaimollaan Renéllä on kaksi lasta. Cunnighamista tuli Yhdysvaltojen kansalainen 6. huhtikuuta 2010.
Gilbert Gress

Peliura

Gress aloitti peliuransa kotikaupunkinsa ykkösseurassa RC Strasbourgissa 1960. Gress voitti seurassa Coupe de Francen 1966. Gress siirtyi saksalaiseen VfB Stuttgartiin 1966. Stuttgartissa Gress ei saavuttanut suuria meriittejä, mutta sai kutsun Ranskan maajoukkueeseen. Gress pelasi Les Bleus'ssä 1966–1971 osallistuen myös MM-turnaukseen 1966. 
1971 Gress palasi kotimaahansa Olympique Marseillen riveihin, jossa Gress voitti Ranskan mestaruuden kahteen otteeseen 1971 ja 1972. Gress palasi vielä kahdeksi vuodeksi RC Strasbourgiin josta siirtyi sveitsiläiseen Neuchâtel Xamaxiin, jossa päätti peliuransa 1976.

Ura valmentajana

Gress aloitti valmennusuransa tutussa seurassa, RC Strasbourgissa 1977. Gress johdatti seuran Ranskan mestariksi 1979 ensimmäistä kertaa seuran historiasta. Gress sai saavutuksen vuoksi suuren suosion seuran fanien keskuudessa ja hänelle perustettiin jopa oma fanikerho. Suosiostaan huolimatta Gress lähti 1980 Strasbourgista ja siirtyi belgialaisen Club Bruggen päävalmentajaksi. Menestys jäi vaatimattomaksi ja 1981 Gress siirtyi Neuchâtel Xamaxin päävalmentajaksi. Hän toimi Xamaxin päävalmentajana yhdeksän vuotta ja voitti kaksi Sveitsin mestaruutta.
1991 Gress palasi takaisin Ranskaan ja Strasbourgiin. Toinen rupeama RC Strasbourgin peräsimessä ei tuonut edellisen kaltaista menestystä ja 1994 hän päätti palata Xamaxin valmentajaksi. Sveitsissä saavutukset nostivat Gressin Sveitsin maajoukkueen päävalmentajaksi 1998. Pesti jäi lyhytikäiseksi ja päättyi seuraavana vuonna. 
Gressin toistaiseksi viimeiseksi suureksi voitoksi on jäänyt Sveitsin cup-mestaruus vuodelta 2000 FC Zürichin päävalmentajana.
Kesällä 2009 Gress palasi valmennustehtäviin siirtyen RC Strasbourgin peräsimeen.  Gressin paluu Strasbourgiin jäi lopulta lyhyeksi, sillä hän jätti tehtävänsä jo elokuussa seuran aloitettua kautensa tappioiden merkeissä.
Borneonkoira

Ulkonäkö

Borneonkoira muistuttaa huomattavan paljon (laulavaa) uudenguineanvillikoiraa, ja myös jonkin verran kaanaankoiran ja koreanjindonkoiran kaltaisia rotuja. Uudenguineanvillikoiran tapaan sekin on dingoaa pienikokoisempi. Sillä on uskomattoman pehmeä ja notkea anatomia, ja se kykenee lunnikoiran tapaan venyttämään lapaluunsa lähes 90 asteen kulmaan ja taivuttamaan päänsä suoraan taakse, kuononkärki selkää koskettaen.
Kallo on leveä ja jokseenkin samankaltainen uudenguineanvillikoiran ja thai ridgebackin kallojen kanssa. Korvat ovat pienemmät ja tyvestä leveämmät kuin dingolla. Raateluhampaat ovat usein kookkaammat kuin tavallisella koiralla. Karvapeite on kohtuullisen lyhyt ja tiheä, useimmiten kullan- tai ruosteenpunainen, mutta myös muita värejä esiintyy kuten valkoinen tai lähes musta. Takaraajoissa ja hännässä voi olla tummat karvankärjet; niskan alapuolella, eturinnassa, raajojen alapuolella ja hännänpäässä voi olla valkoiset merkit. Joillain koirilla on kuonossaan musta maski, jonka koko vaihtelee. Säkäkorkeus on 35-46 cm ja paino 10-16 kg.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on erittäin eloisa ja aktiivinen, mikä tekee siitä oman perheensä keskuudessa leikkisän. Omistajiaan ja muita lähipiirinsä ihmisiä kohtaan se on uskollinen, mutta vieraisiin se suhtatuu erittäin epäluuloisesti, jopa lähes aggressiivisesti. Se leimautuu perheeseensä erittäin voimakkaasti, ja se sopii ainoastaan ihmiselle joilla on kokemusta erittäin alkukantaisista koirista tai petoeläimistä.
Borneonkoira on erinomainen metsästys- ja vahtikoira: se on erittäin sinnikäs ja sen aistit ovat paljon tarkemmat kuin kesykoirilla. Se metsästää paitsi haju- ja näköaistin, myös kuulon avulla. Se ei kuitenkaan sovellu perhekoiraksi keskivertoihmiselle. Jos sen hankkii seurakoiraksi, se tulee sosiaalistaa hyvin huolellisesti 4-8 viikon iästä lähtien ja sen erityispiirteet tulee ottaa huomioon koko sen kasvuiän ajan.

Alkuperä

Rodun uskotaan polveutuvan todennäköisesti dingosta, jolloin se saattaa olla elänyt Borneolla yli 3000 vuoden ajan. Se on mitä todennäköisimmin sukua balinvuoristokoiralle, jaavalaisille villikoirille, uudenguineanvillikoiralle ja muille Tyynenmeren paariakoirille. Sillä saattaa olla myös kaukaisempia yhteyksiä akitaan, koreanjindonkoiraan, pungsaniin, guejae gaeen ja vietnaminpystykorvaan. 
Alkuperäisheimo dajakit käyttää rotua villisian metsästykseen, mistä johtuu sen toinen nimitys dajakinkoira eli Dayak Dog. Kolmas nimitys on ibaninmetsästyskoira eli Iban Hunting Dog dajakkien alalahkon mukaan.

Hoito

Energisenä rotuna borneonkoira tarvitsee paljon liikuntaa ja älyllisiä virikkeitä tai tehtäviä. Se elää puolivillistä taustastaan huolimatta hyvin lähellä ihmistä, joten normaalisti sen ruokavalio koostuu suureksi osaksi ruuantähteistä.
CBS Radio

Historia

CBS aloitti United Independent Broadcasters nimisenä vuonna 1927, kun Arthur Judson ei saanut asiakkaitaan National Broadcasting Company NBC:n lähetyksiin. Se teki fuusion Columbia Phonograph and Records Co kanssa myöhemmin ja sen nimeksi tuli sen yhteydessä Columbia Phonograph Broadcasting Company. Se tuotti tappiota ja se siirtyi lopuksi William S. Paley omistukseen 400 000 dollarilla. Hänen isänsä omisti La Palina cigars nimisen yhtiön ja siitä yhtiön tärkein mainostaja. Yhtiön nimi muutettiin Columbia Broadcasting Systemiksi tammikuun 18. päivä vuonna 1929. 
Paleyn johtaessa yritystä se teki radion historiaa 1920-luvun lopulla. Hän houkutteli mainostajia ja tarjosi heille mahdollisuutta olla sponsoroimassa radiolähetyksiä. Vuodesta 1922 lähtien CBS kasvatti 22 aseman verkon 114 vuosikymmenen loppuun mennessä. Vuoteen 1932 menessä sen vuosittainen voitto oli kasvanut 3 miljoonaan dollariin. Vaikka 1930- ja 40-luvun suositummat radiolähetykset ja ohjelmat olivat NBC:n verkossa oli CBS:llä kuitenkin suuri yleisö, mikä johtui suurelta osin Paleyn palveluksessa olevan johtajasta Frank Stanton, joka toimi CBS:n puheenjohtajana vuosina 1946–1971.
Vuonna 1938 CBS osti American Recording Corporationin, joka myöhemmin tuli Columbia Records. Yhdessä Columbia Recordsin kanssa CBS-laboratoriot kehittivät Peter Goldmarkin johdolla korkealaatuisen LP-levyn jotka Columbia Records julkaisi yleisölle 1948.
Moustache

Kappale

Kappale kertoo miehestä, jolla on jo kaikkea, mutta hän silti haluaa itsellensä viikset.
Jouluevankeliumi

Jouluevankeliumiksi sanotaan Raamatun Luukkaan evankeliumin toisen luvun alku­osaa (jakeet 1-20). Siinä kerrotaan Jeesuksen syntymästä, enkelien ilmoituksesta paimenille Kristuksen syntymästä, paimenten vierailusta Jeesuksen seimen äärellä sekä paimenten levittämästä ilosanomasta, mitä enkelit olivat heille kertoneet tästä lapsesta. Kyseinen evankeliumiteksti luetaan usein jouluna ja sen pohjalta tehdään jouluseimiasetelma. Jouluseimi-perinne elää voimakkaana Italiassa ja on levinnyt sieltä esimerkiksi Espanjaan ja muihin Etelä-Euroopan maihin. Seimiasetelmien tekemisestä syntyi jo 1700-luvulla taidemuoto.
Ylimmäinen (Tammela)

Maantiede

Järven pinta-ala on 8,6 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 200 metriä. Siihen laskee kolme metsäojaa. Niistä yksi on Pikku-Ylimmäisen laskuoja. Toinen on Pörrösaarenjoki, joka tuo yläjuoksulta muun muassa Kanalammin ja Kanajärven vedet. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 350 metriä pitkä laskuoja Keskiseen.
Järven rantaviiva on 1,9 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven pohjoisrannat ovat hieman soistuneita. Rannoille on rakennettu 16 loma-asuntoa, joille johtaa tiet Kuuslammin kylältä tai Teurolta.

Historia

Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvin nimi on kirjoitettu "Tammelanlampi". Sen rannoille on piirretty ruohottumista ilmaisevat karttamerkit. Järvi oli tuolloin asumaton ja lähin Kulmalan talo sijaitsi 600 metrin etäisyydellä.
Van Wertin piirikunta

Maantiede

Van Wertin naapuripiirikuntia ovat Paulding pohjoisessa, Putnam koillisessa, Allen idässä, Auglaize kaakossa, Mercer etelässä ja Indianan puolella Adamsin sekä Allenin piirikunnat.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 43 520 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuivat valkoisiin (96,6 %), mustiin (0,9 %), alkuperäisamerikkalaisiin (0,1 %) ja aasialaisiin (0,2 %). Piirikunnan asukkaiden ikäjakauma oli vuonna 2000 seuraava: Alle viisivuotiaita oli 6,4 %, 5–17-vuotiaita 17,9 %, 18–24-vuotiaita 8,4 %, 25–44-vuotiaita 24,5 %, 45–64-vuotiaita 27,5 % ja yli 65-vuotiaita 15,3 %.
Köyhyysrajan alapuolella eli 8,6 % asukkaista.
Ecuadorinkerttuli

Levinneisyys

Ecuadorinkerttulia tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
SLUC Nancy

Historia

Vaikkakin seura on jo yli 40 vuotta vanha, niin sen kaikki mestaruudet ovat 2000-luvulta. 1990-luvulla seura aloitti nousun kohti Ranskan kärkeä. Vuosikymmenen aikana se nousi 3.divisioonasta vuoteen 1995 mennessä Ranskan koripalloliigaan. Joukkue voitti 2002 Korać Cupin, joka on sen ainoa kansainvälinen mestaruus. 2006 seura pelasi ensimmäistä kertaa ULEB Eurocupissa. Kun seura voitti Ranskan mestaruuden 2008, pääsi se automaattisesti Euroliigaan. Kausi 2008-2009 oli myös seuran historian ensimmäinen Euroliiga-kausi.
Kultaisen kukan kirous

Juoni

Tarinan pohjana on 1930-luvulla kirjoitettu kiinalainen näytelmä, joka mukailee shakespearelaista  ”valta turmelee” -tematiikkaa. Kielletyssä kaupungissa tuhat vuotta sitten keisarihovi kamppailee omissa valtataisteluissaan. Kuninkaallista perhettä repivät juonittelut, perimyskiistat, veljeskateus ja sukurutsaiset suhteet. Murhenäytelmä kulkee vääjäämättä kohti traagista päätöstään.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Kiinan siihen asti kallein elokuvatuotanto jättää katsojansa kylmäksi keskittyessään tarinan ja henkilöiden syventämisen sijaan korskeaan ylöspanoon. Hänestä Zhang Yimou on taantunut kauas uransa alun koskettavasta Punaisesta pellosta (1987): ”Pääosassa eivät ole enää ihmiset vaan kellontarkasti toteutetut martial arts -koreografiat ja äärimmäisen spektakelisoidut taistelukohtaukset ällistyttävine lavastuksineen ja puvustuksineen.”
Kenian tee

Kenian tee on yleisnimitys Keniassa tuotettulle teelle. Käytännössä kenialainen tee tarkoittaa useimmiten mustaa teetä.
Teen tuotanto Keniassa alkoi vuonna 1903, mutta merkittäväksi se nousi vasta 1950-luvulla.
Jopa 90 prosenttia kenialaisesta teestä valmistetaan teollisella CTC-menetelmällä käytettäväksi pussiteenä. Kenian teen merkittävää asemaa mustan teen tuotannossa kuvaa se, että nykyään karkeasti 50 % Ison-Britannian teen tuonnista tulee Keniasta.
Laadukasta kenialaista teetä tuottavina teetiloja on mainittu muun muassa: Marinya, Mugania, Mynunga, Gathuthi, Githambo, Imenti, Kangaita, Keigoi ja Rukuriri.
Pasmajärvi (kylä Kolarissa)

Pasmajärvi on kylä Kolarin kunnassa. Pasmajärvellä asuu noin 100 ihmistä.
Pasmajärvellä sijaitsee Kolarin kunnan leirikeskus Tirroniemi. Leirikeskuksessa on majoitus-, ruokailu- ja saunatilat noin 20 hengelle. Paikka on lähes luonnontilainen hiekkarantainen Pasmajärven niemi. Pasmajärvellä sijaitsee vuonna 1888 rakennettu Siikajoen mylly, joka on kunnostettu ja jota käytetään kesäisin perinnepäivien yhteydessä. Alueella on myös vuokrakämppä. Pasmajärven ympäristössä on runsaasti tulipaikkoja ja laavuja. Mm. Tirronnokka, Lompolonperä, Kenttäniemi, kylänranta ja Puuromaa. Siikavuomalle on rakennettu lintutorni, joka on osa tulevaa luontopolkua. Pasmajärven kylässä on toiminut Pasmajärven koulu, joka oppilaiden vähyyden takia lakkautettiin vuonna 1999. Kyläkauppa on myös lakkautettu muutama vuosi sitten.
Pasmajärven järvi sijaitsee vaarojen ja pienempien järvien ympäristössä. Järven pinta-ala on 8,3 km² ja rantaviivaa on yli 23 kilometriä ja se kuuluu Tornionjoen päävesistöön. Järvestä saa ahventa, särkeä, haukea, siikaa, muikkua ja muutamia taimeniakin on saatu. Suurin pyydetty hauki on 12,5 kg ja taimen on 8 kg.
Paksunokkauikku

Koko ja ulkonäkö

Paksunokkauikku on 38 senttiä pitkä, ruskea, pieni, pitkäkaulainen ja nimensä mukaisesti paksunokkainen (nokka on lyhyt ja korkea). Ruumiinmuoto on samaten lyhyt ja korkea, ja pesimäaikana lajin tunnistaa mustista juovista kurkussa ja nokassa. Sukupuolet ovat samannäköiset.

Levinneisyys

Laji pesii Kanadassa, Yhdysvalloissa ja suuressa osassa Etelä-Amerikkaa. Pohjoisessa pesivät linnut ovat muuttolintuja, jotka siirtyvät etelän vesille isoina parvina. Tropiikissa elävät yksilöt ovat paikkalintuja. Lajia on tavattu pari kertaa myös Euroopassa harhautuneena.

Lisääntyminen

Pesä kelluu veden pinnalla ja se on tehty kasveista.

Ravinto

Paksunokkauikku sukeltaa ruuakseen äyriäisiä, kaloja ja muita vesien pieneläimistöä.
Tukholman alue

Tukholman alue (ruots. Region Stockholm, vuoden 2018 loppuun Tukholman läänin maakäräjät, ruots. Stockholms läns landsting) on yksi Ruotsin 20 alueesta. Se vastaa alueeltaan samannimistä Tukholman lääniä, mutta aluehallinnolla on kuitenkin eri tehtävät kuin valtionhallintoon kuuluvilla lääninhallituksilla. Alue vastaa pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi aluehallinto huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Maakäräjät perustettiin Ruotsiin vuonna 1863. Yli 25 000 asukkaan kaupungit eivät aluksi saaneet kuulua maakäräjiin. Niinpä Tukholman kaupunki ei kuulunut mihinkään maakäräjiin, vaan huolehti niille kuuluvista tehtävistä itse. 1900-luvulla Suur-Tukholmasta tuli kaupungin rajat ylittävät työpaikka- ja asuinalue, joten yhteistyö oli välttämätöntä. Tukholman kaupunki liittyi osaksi Tukholman läänin maakäräjiä vuonna 1971. Tämän jälkeen vain Göteborg ja Malmö olivat enää maakäräjien ulkopuolella. 2010-luvulla maakäräjien nimiä on vaihdettu hiljalleen alueiksi.
Cecil Frances Alexander

Cecil Frances Alexander (huhtikuun alussa 1818 – 12. lokakuuta 1895), o.s. Humphreys, oli irlantilainen runoilija.

Henkilöhistoria

Cecil Frances Humphreys syntyi Dublinissa 1818 yläluokkaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat majuri John Humphreys ja Elizabeth Reed. Tytär alkoi kirjoittaa uskonnollisia runoja jo nuorena. Ensimmäiset runonsa hän julkaisi useilla eri salanimillä Dublin University Magazine -lehdessä.
1840-luvulla Humphreys julkaisi useita erityisesti lapsille suunnattuja runokokoelmia, joista tunnetumpia on Hymns for Little Children (1848). Siinä olivat mukana myös runot All Things Bright and Beautiful ja There is a Green Hill Far Away, joista jälkimmäinen tunnetaan suomenkielisen virsikirjan virtenä Vieraalla maalla kaukana. Humphreysin runot saivat vaikutteita runoilija John Kebleltä ja yleisemminkin Oxfordin yliopiston piirissä toimivasta uskonnollisesta liikkeestä, jonka aktiivinen tukija Humphreys myös oli.
1850 Humphreys meni naimisiin irlantilaisen kirkonmiehen William Alexanderin kanssa. Perhe asui Londonderryssä ja Strabanessa, mutta heidän taloudellinen tilanteensa oli heikko, kunnes aviomies nimitettiin 1867 Derryn ja Raphoen piispaksi. Hänen vaimonsa teki hyväntekeväisyystyötä langenneiden naisten ja köyhien parissa mutta laati myös lukuisia uusia virsiä.
Kenties tunnetuin hänen kirjoittamansa laulu on joululaulu "Once in Royal David's City" . Se kuuluu perinteisesti Cambridgen King’s Collegen kautta levinneeseen Festival of Nine Lessons and Carols -jumalanpalvelukseen, jota vietetään jouluaattona. Laulun pohjalta ruotsalainen ruonoilija Eva Norberg on kirjoittanut jouluvirren "Och det hände vid den tiden" (Den svenska psalmboken 1986 numero 129). Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa Pekka Kivekkään 1995 kääntämänä, alkusanoiltaan "PItkää tietä Betlehemiin"
Humphreys kuoli kotikaupungissaan Londonderryssä syksyllä 1895.
Georg Muffat

Georg Muffat (1653–23. helmikuuta 1704) oli saksalainen barokkisäveltäjä.
Muffat syntyi Megèvessä, Savoijissa. Hänellä oli skottilaisia sukujuuria. Muffat opiskeli vuosina 1663–1669 Jean-Baptiste Lullyn johdolla. Sen jälkeen hän pääsi urkuriksi Molsheimiin ja Sélestatiin. Myöhemmin hän opiskeli lakia Ingolstadtissa ja asettui Wieniin. Hän ei kuitenkaan saanut Wienissä varsinaista työtä, minkä vuoksi hän siirtyi Prahaan ja myöhemmin Salzburgiin. Hän toimi siellä arkkipiispana kymmenen vuoden ajan. Vuodesta 1690 kuolemaansa hän toimi Kapellmeisterina Passaussa
Georg Muffatin tuotantoon kuuluu sonaatteja, orkesterisarjoja, concerto grossoja, toccatoja ja muuta musiikkia. Hänen poikansa oli säveltäjä Gottlieb Muffat.

Media

 Toccata prima
Iturikko

Ulkonäkö ja koko

Iturikon vana kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Ruusukelehdet ovat vastapuikeita, kärjestä hampaisia ja laidoilta karvaisia. Varren latvassa on kukkia 0–2 kappaletta, alempien kukkien tilalla on punertavia itusilmuja. Kaksineuvoisten kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Valkoinen teriö on kaksikertaa verhiön pituinen. Heteitä on kymmenen kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen. Emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Iturikko kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen kota.

Levinneisyys

Iturikkoa kasvaa Euroopassa ainoastaan Islannissa, Huippuvuorilla, Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Kuolan niemimaalla, sekä Pohjois-Venäjän arktisilla alueilla. Aasian puolella levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Siperiassa läpi mantereen. Muutamin paikoin lajia kasvaa myös Etelä-Siperiassa. Pohjois-Amerikassa iturikko on levinnyt Pohjois-Alaskaan ja -Kanadaan. Muutamia erillisiä esiintymiä on myös muualla mantereella. Lajia kasvaa myös laajalti Grönlannissa. Suomessa iturikkoa tavataan nykyään ainoastaan Enontekiön suurtuntureilla. Lajin aikaisemmat esiintymät muualta Pohjois-Lapista ovat hävinneet.

Elinympäristö

Iturikolle tyypillisiä kasvupaikkoja ovat tunturikankaiden soraiset lumenviipymäpaikat, vuotomaat ja puronvarret. Joskus lajia tavataan myös kallionpengermillä. Laji on kalkinsuosija.