google/wiki40b huggingface dataset:
Avaruusluotain

Avaruusluotain on mikä tahansa Maasta Maan kiertorataa edemmäs avaruuteen laukaistu miehittämätön avaruusalus, jonka on tarkoitus suorittaa mittauksia. Sitä ohjataan Maassa olevasta lennonohjauskeskuksesta mutta jo pelkästään väistämättömän viiveen takia niissä on myös runsaasti autonomista toimintakykyä. Luotain on tyypillisesti ohilento-, kiertolais- (ts. satelliitti) iskeytymis- tai laskeutumisluotain tai jokin näiden yhdistelmä.
Kun avaruusluotain laukaistaan avaruuteen, saa se raketilta tarpeeksi suuren pakonopeuden pystyäkseen poistumaan Maan painovoimakentästä. Avaruusluotaimet lähetetään yleensä tutkimaan yhtä tai muutamaa tiettyä kohdetta avaruudessa, joista tieteilijät haluavat lisää tietoa. 
Ohilennon, kiertoradalle asettumisen ja iskeytymisen lisäksi luotain voi myös laskeutua tai sisältää erillisen laskeutuja-osan, joka kohteen lähellä irtoaa muusta luotaimesta ja laskeutuu tutkittavan kohteen pinnalle. Pinnalle laskeutunut tutkimuslaite yleensä välittää tietonsa kiertoradalle jääneeseen luotaimeen, joka edelleen välittää tiedon Maahan. Laskeutujan oma radiolähetin ei yleensä ole tarpeeksi voimakas välittämään tietoa suoraan Maahan. Hyvä esimerkki tällaisesta yhteistyöstä on Saturnusta ja sen kuuta Titania tutkimaan lähetetty Cassini-Huygens. Marsiin lähetetyt kulkijat Spirit ja Opportunity voivat viestiä Maahan jo aikaisemmin Marsin kiertoradalla lähetetyn Mars Global Surveyor -kiertolaisen kautta.
Avaruusluotaimia on lähetetty tutkimaan useita Aurinkokunnan planeettoja, pikkuplaneettoja, asteroideja sekä komeettoja. Ensimmäinen Aurinkokunnasta poistuva luotain on Voyager 1.
Uudenkaupungin automuseo

Uudenkaupungin Automuseo on Uudessakaupungissa Valmet Automotiven autotehtaan vieressä sijaitseva ajoneuvomuseo. Sen kokoelmiin kuuluu noin sata autoa, valikoima mopoja, muutama moottoripyörä sekä kaksi lentokonetta. Museon käytössä on kolme näyttelyhallia ja se on avoinna ympäri vuoden.
Aloitteen automuseon perustamisesta Uuteenkaupunkiin teki vuonna 1982 silloinen Oy Saab-Valmet Ab:n toimitusjohtaja Juhani Linnoinen perustellen asiaa Uudenkaupungin asemalla autoteollisuuskaupunkina. Uudenkaupungin autotehdas lupautui vuokraamaan alueestaan osan automuseota varten. Uudenkaupungin kaupunginvaltuusto teki päätöksen museon perustamisesta tammikuussa 1983 ja museo avattiin yleisölle helmikuun alussa 1984.
Uudenkaupungin Automuseossa on esillä muun muassa ensimmäinen Suomessa rakennettu auto, Korvensuu. Museossa on oma osasto Uudenkaupungin autotehtaan historiaan läheisesti liittyvien Saab-autojen historiasta. Museon yhteydessä toimii entistämistyöpaja museoautojen huoltoa, kunnostusta ja verhoilua varten.
Maria van Oosterwijck

Maria van Oosterwijck  (toisinaan myös muodossa Oosterwyck; 1630 Noordtop – 12. marraskuuta tai joulukuuta 1693 Uitdam, Alankomaat) oli alankomaalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan runsassti yksityiskohtia sisältävistä kukkamaalauksistaan.

Elämänvaiheita

Maria van Oosterwijckin isä toimi kotikaupunkinsa korkeassa hallinnollisessa virassa. Maria oli perheensä kolmas lapsi ja herätti huomiota lahjakuudellaan jo lapsena. Isän uuden avioliiton myötä perhe tutustui taiteilijoihin ja 17 vuotiaana Marian kerrotaan päättäneen omistautua taiteelle. 
Taidemaalarin opintonsa Maria van Oosterwijck suoritti Jan Davidz de Heemin johdolla. Sukupuolensa vuoksi häntä ei hyväksytty taidemaalarien killan jäseneksi. Hänen maalauksiaan arvostettiin jo hänen eläessään ja itse Aurinkokuningas, Ranskan kuningas Ludvig XIV, osti niitä kokoelmiinsa. 
Vuoden 1666 keskivaiheilla van Oosterwijck muutti Amsterdamiin ja pääsi työskentelemään taiteilija Willem van Aelstenin assistenttina. Sattuma johdatti hänet kansainväliseen maineeseen. Alankomaissa vieraillut Firenzen ruhtinas Cosimo III de Medici näki van Oosterwijckin töitä ja totesi ne yhtä taitaviksi kuin mestarinsa, van Aelstenin.  
Tämän jälkeen van Oosterwijck saattoi myydä maalauksiaan ohi taidemaalarien killan, johon häntä ei oltu edes huolittu, erittäin kalliilla hinnoilla. Erään maalauksen osti keisari Leopold I. Suuret tulot mahdollistivat myös asumisen hyvällä asuinalueella. Kun joukko alankomaalaisia merimiehiä oli joutunut barbareskimerirosvojen vangeiksi, maksoi van Oosterwijck heistä pyydetyt lunnaat. 
Maria van Oosterwijck asui  lähellä Willem van Aelstenia ja he jakoivat työhuoneen. Oliko heidän suhteensa työtoverutta syvempää ei tiedetä. Van Aelstenin tiedetään kosineen van Oosterwijckiä, mutta tämä kieltäytyi. Eräiden dokumentrtien mukaan jotka koskevat palveluskuntaa vuodelta 1676 väittää heidän asuneen yhdessä. Kun muut maalarit joutuivat 1680-luvun lopulla tinkimään elintasostaan pysyi van Oosterwijck edelleen kuninkaallisten tilaajien suosikkina. Van Oosterwijck opetti palvelijansa Geertje Petresin taidemaalariksi ja emäntänsä kuoltua hän elätti itsensä taiteilijana.  
Maalaamisen Maria van Oosterwijck lopetti vuonna 1693. Hän muutti serkkunsa luo Uitdaminn ja kuoli kolme vuotta myöhemmin. Hänen hautansa ei ole säilynyt.
Palliatiivinen hoito

Oireita lievittävä eli palliatiivinen hoito on parantumattomasti sairaan potilaan ja hänen läheistensä aktiivista ja kokonaisvaltaista hoitoa, jossa oireita ja kärsimystä lievitetään lääkkeiden ja henkisen tuen avulla. Parantumattomasti sairas saattaa tarvita oireita lievittävää hoitoa kuukausien tai vuosien ajan. Palliatiivisen hoidon päämääränä on kuolevan ja hänen läheistensä mahdollisimman hyvä elämänlaatu. Saattohoito on osa palliatiivista hoitoa. Hoidon katsotaan nykykäsityksen mukaan jatkuvan potilaan kuoleman jälkeen omaisten surutyön tukemisella.
Palliatiivisen hoidon määritelmään liittyy englannin kielen sana palliate. Kyseinen sana tarkoittaa suomennettuna lähinnä helpottamista, lievittämistä ja tuskan vähentämistä.

Tukihoito

Tukihoidolla tarkoitetaan esim. syöpäpotilaan osalta kaikkia niitä hoitoja, jotka eivät suoraan kohdistu itse kasvaimeen tai sen (tai hoitojen) aiheuttamiin oireisiin. Tällaista hoitoa on esim. potilaan psykososiaalinen hoito, ravitsemusterapia ja infektioiden torjunta. Tukihoitoon ei siis katsota kuuluvan ns. oireenmukaisen hoidon, joka käsitetään omaksi kokonaisuudekseen.

Saattohoito

Saattohoidoksi kutsutaan nykyään kuolevan potilaan hoitoa, jossa tavoitteena on varmistaa potilaan mahdollisimman arvokas, oireeton ja aktiivinen loppuelämä. Käsite ei ole vielä täysin vakiintunut palliatiivisen hoidon kentässä, koska mm. oireettomuuden tavoite kuuluu ehkä paremmin oireiden lievittämiseen. Saattohoidon käsite sisältää ajatuksen, joka ei ole varsinaista teknisen hoidon toteuttamista. Saattohoidolla tarkoitetaan siis lähinnä kuolevan potilaan saattamista kuolemaan mahdollisimman arvokkaasti. Saattohoidossa keskeisessä asemassa ovat läsnäolo, kuunteleminen ja lohduttaminen.

Läheisten tukeminen

Palliatiivisen hoidon yhtenä keskeisenä osa-alueena pidetään kuolevan potilaan läheisten tukemista. Läheisten tarvitseman tuen tarve voidaan jakaa karkeasti kolmeen osaan. Kuolevan potilaan läheiset tarvitsevat tukea potilaan sairauden aikana (etenkin sairauden laadun selvitessä), potilaan kuollessa ja potilaan kuoleman jälkeisenä aikana.
Kaunasin rautatieasema

Historiaa

Rautatien saapuminen ja aseman rakentaminen Kaunasiin oli seurausta Venäjän tsaarihallinnon vuoden 1851 helmikuussa tekemästä päätöksestä Pietarin– Varsova rautatien rakentamiseksi. Latviasta Kaliningradin alueelle ulottuvan Daugavpils– Vilna– Kaunas– Virbalis -linjan rakentaminen käynnistyi vuonna 1858. Ensimmäinen juna Kaunasista lähti 1861 ja Kaunasin asema vihittiin 1862.

Liityntäliikenne

Kansallisia ja kansainvälisiä bussireittejä liikennöidään Kaunasin linja-autoasemalta, joka sijaitsee noin 400 metriä rautatieasemalta luoteeseen. Kaupungin koillispuolella on myös kansainvälinen Kaunasin lentoasema.
Tom Grönberg

Tom Carl Ernst Grönberg (s. 8. marraskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen diplomaatti ja varatuomari (1971). Hän on ollut suurlähettiläs Nairobissa ja Addis Abebassa 1983–1987, ulkoministeriön oikeudellisen osaston apulaisosastopäällikkö 1987–1990 ja osastopäällikkö 1990–1994. Hän oli suurlähettiläs Euroopan neuvostossa 1994–1998 ja Wienissä, Ljubljanassa ja Bratislavassa 1998–2005.
Alexandre Bolduc

Ura

Bolduc pelasi QMJHL:ssä neljä kautta Rouyn-Noranda Huskiesin ja Shawinigan Cataractesin paidassa. Tehtyään toisella kaudella 14 maalia ja 43 pistettä, Bolduc tuli varatuksi St. Louis Bluesiin neljännellä kierroksella numerolla 127. Junioriuransa loputtua hän teki sopimuksen ECHL-joukkue Bakersfield Condorsin kanssa. 
Ensimmäisellä kaudellaan Condorsissa Bolduc nostettiin ylös AHL:ään Manitoba Mooseen. Hän teki Moosessa runkosarjan aikana 37 pistettä ja sai sopimuksen sen NHL-yhteistyöseura Vancouver Canucksiin 9. heinäkuuta 2008. 
Bolduc jatkoi Moosessa osana Canucksin organisaatiota myös kaudella 2008–2009. 25. marraskuuta 2008 hän sai kutsun Canucksin NHL-kokoonpanoon korvaamaan loukkaantunutta Ryan Johnsonia. 27. marraskuuta hän pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä Calgary Flamesia vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa 2. tammikuuta 2011 Colorado Avalanchen Craig Andersonia vastaan.
2. heinäkuuta 2011 Bolduc jätti Vancouverin siirtyen Phoenix Coyotesiin vuoden kaksisuuntaisella sopimuksella.
5. heinäkuuta 2013 Bolduc jätti Coyotesin kahden vuoden pisteettömän ajan jälkeen. Hän siirtyii vuoden sopimuksella St. Louis Bluesiin. Kaudella 2013–2014 hän pelasi Bluesin farmijoukkue Chicago Wolvesissa, jossa teki 37 pistettä 59 pelissä.
1. heinäkuuta 2014 Bolduc palasi Coyotesin organisaatioon tehtyään vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen Arizonan kanssa.
Alexandra Popp

Alexandra Popp (s. 6. huhtikuuta 1991 Witten) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa 101 maaottelua ja tehnyt 48 maalia vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä. 
Popp esiintyi ensimmäisen kerran Saksan maajoukkueessa 18-vuotiaana helmikuussa 2010. Hän pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2015 ja teki jälkimmäisessä turnauksessa yhden maalin. Hän voitti olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Saksan kapteenina kaikki viisi ottelua alusta loppuun ja teki maalin alkulohko-ottelussa Etelä-Afrikkaa vastaan sekä neljännesvälieräottelussa Nigeriaa vastaan.
Popp oli vuonna 2010 voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta ja hänet palkittiin turnauksen parhaana pelaajana ja parhaana maalintekijänä.
Seuratasolla Popp edustaa VfL Wolfsburgia. Hänen aiempia seurojaan ovat FC Silschede, 1. FFC Recklinghausen ja FCR 2001 Duisburg.
Kelveneenlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 79,7 metriä mpy.
Nurkkajussi

Nurkkajussi on leikki, jota leikitään rakennuksen ympäri juosten ja hiipien. Leikissä vaaditaan paitsi juoksunopeutta myös tarkkaavaisuutta ja oikeaa ajoitusta.

Leikin alku ja kulku

Leikkialueeksi käy mikä tahansa rakennus, jonka seinustoilla on riittävästi vapaata tilaa ja mahdollista liikkua.
Leikin alkaessa valitaan yksi leikkijöistä nurkkajussiksi.
Leikki alkaa, kun nurkkajussi antaa lähtömerkin ja alkaa laskea otsa seinää vasten kymmeneen. Lähtömerkin saatuaan muut leikkijät alkavat juosta rakennuksen ympäri johonkin talon lähipiiloihin.
Nurkkajussi lähtee kiertämään taloa laskettuaan kymmeneen. Nurkkajussi voi halutessaan palata myös takaisin päin.
Pienen rakennuksen ympärillä Nurkkajussia voidaan leikkiä myös siten, että Nurkkajussi kiertää ympäri rakennusta toiseen suuntaan ja pelaajat toiseen. Kun Nurkkajussi tulee vastaan, pelaajat jähmettyvät. Nurkkajussi polttaa pois pelistä henkilöt, joiden ehti nähdä liikkuvan.

Leikistä poistaminen

Jos nurkkajussi näkee toisen leikkijän, hän huutaa tämän nimen ja nähdystä leikkijästä tulee uusi nurkkajussi.

Viestittäminen

Viestittämiseksi sanotaan sitä, kun leikistä poistettu leikkijä antaa muille leikkijöille merkkejä nurkkajussin liikkeistä. Viestittäminen on leikissä kielletty.
Morgana King

Tausta

King syntyi New Yorkin Pleasantvillessä. Hänen vanhempansa olivat tulleet Italian Sisiliasta maahanmuuttajina Yhdysvaltoihin. 3-vuotiaana hän muutti perheensä kanssa Manhattaniin.
Apteekkimuseo

Uudistushanke 2016–18

Apteekkimuseon ja Qwenselin talo uudistettiin vuosina 2016–2018. Päätavoitteena oli esteettömyyden parantaminen, sekä näyttelykokonaisuuksien selkeyttäminen ja lisäinformaation parempi saatavuus museotiloissa. Sisäänkäynti siirrettiin joen puolelta sisäpihalle. Näyttelysiivessä sijainnut Åke Lydmanin apteekkiastioiden kokoelmanäyttely ja 1920-luvun lääketutkimuslaboratorio, ja farmasiahistorian näyttely purettiin. Edellä mainittujen apteekkihistorian esittelyjen tilalle tehtiin yleisöpalvelutiloja ja Qwenselin talon historiaa sekä Apteekkimuseota taustoittava näyttely.
Howard Goodall

Howard Goodall (s. 1958) on brittiläinen säveltäjä, joka on säveltänyt musikaaleja, kuoroteoksia sekä musiikkia televisiosarjoihin. Televisiossa hänet tunnetaan pitkään jatkuneesta yhteistyöstään komedianäyttelijä Rowan Atkinsonin ja käsikirjoittaja Richard Curtisin kanssa.
Goodall on säveltänyt kymmenen musikaalia, ensimmäisen vuonna 1984. Niitä on esitetty West Endillä ja Off-Broadwaylla ja ne ovat saaneet useita palkintoja. Musikaalia Love Story (2010) on esitetty Suomessakin. Goodallin säveltämästä taidemusiikista menestyneimpiä ovat uskonnollisiin teksteihin tehdyt kuoroteokset His Eternal Light: A Requiem (2008) ja Enchanted Voices (2009) sekä useat psalmien kuorosovitukset.
Goodall on säveltänyt musiikin (sekä taustamusiikin että tunnusmusiikin) brittiläisiin komediasarjoihin Ei yhdeksän uutiset, Red Dwarf, Musta kyy, Mr. Bean, Kovat koppalakissa ja Dibleyn kirkkoherra sekä visailuohjelmaan QI. Mr. Beanissa hän käytti tunnusmusiikkina itse säveltämäänsä latinankielistä kuorolaulua Ecce homo qui est faba. Goodall on myös tehnyt Channel 4 -kanavalle 1990-luvulta alkaen sarjan itse juontamiaan dokumentteja musiikin historiasta. Eräs dokumenteista voitti Bafta-palkinnon.
Goodall on säveltänyt musiikin elokuviin Bean – äärimmäinen katastrofielokuva (1997) ja Mr. Bean lomailee (2007) sekä Winston Churchillista kertoviin televisioelokuviin The Gathering Storm (2002) ja Winston Churchill myrskyn silmässä (2009). Viimeksi mainitusta hän voitti Primetime Emmy -palkinnon parhaan televisioelokuvan musiikin sarjassa.
C. Wright Mills

The New Men of Power: America’s Labor Leaders (1948)

Työn sosiologian alaan kuuluvan teoksen tutkimuskohteena on ammattiyhdistyksen ja erityisesti sen ammattiyhdistysjohtajien rooli ja tehtävä toisen maailmansodan jälkeisen Yhdysvaltojen rakentamisessa. Mills kysyy, mikä on ammattiyhdistyksen merkitys sosiaalisen muutoksen edistämisessä ja niin kutsutun valtavirran (the main drift) — yhteiskunnan militarisoitumisen, vieraantuneisuuden ja kulutuksen totalitarismin — vastustamisessa. Siinä missä Millsin lähtökohta on optimistinen, hänen johtopäätökset ovat synkkiä: ammattiyhdistysjohtajista ei ole yhteiskunnan muuttamiseen oikeudenmukaiseksi ja tasa-arvoiseksi, sillä heidän intressinään näyttää olevan vallan kahminen ja mukautuminen systeemiin ja vehkeily omistajien kanssa. ”Ei ihme, että ajan oloon mukautuminen tekee joistain heistä omien pienten alojensa rosvoparoneita.”

The Power Elite (1956)

Kirjassaan Mills erottaa kolme yhteen kytkeytyvää eliittien valtakeskittymää. Liike-elämän eliitti oli muuttunut erityisesti toisen maailmansodan jälkeen paikallisesta kansalliseksi, se tuotti tarpeita ja tuotteita kansallisille markkinoille. Sen liiketoimintatavat olivat muuttuneet paikallisesta omistajavetoisuudesta manageriaalisiksi, jossa omistaminen ja johtaminen oli erotettu toisistaan.
Asevoimissa tapahtui samantapaisia intressisiirtymiä: toinen maailmansota synnytti sotateollisuuden ja nosti esiin ”sotaherrojen” eliitin, jota Mills piti kaikkein vaarallisimpana sen käytettävissä olevan tuhovoiman vuoksi. Mills kirjoittaa Yhdysvaltain militarismista valtavirtana (the main drift), jonka nimenomaisena tarkoituksena ei ole puolustus vaan ”jatkuvan sotatalouden” (permanent war economy) ja ”sodan metafysiikan” ylläpitäminen.
Kolmas, poliittinen eliitti muodostui suppeasta poliittisten vaikuttajien ryhmästä poliittisen päätöksenteon huipulla. He eivät Millsin mukaan ole niinkään kiinnostuneita rahasta, jota heillä jo oli yllin kyllin, vaan ennen muuta "amerikkalaisen elämäntavan" säilymisestä ja vallasta sinänsä. He ovat läheisissä suhteissa niin korporaatioeliitin kuin sotaherrojen kanssa muodostaen vallankäytön ulkopuolisilta suljetun ytimen.

Sosiologinen mielikuvitus (1959)

Vuonna 1982 suomennetussa teoksessaan The Sociological Imagination (Sosiologinen mielikuvitus) Mills esittää käsityksensä sosiologian tehtävistä ja sosiologin ammattitaidosta eräänlaisena käsityöläisyytenä. Millsin lähes lentäväksi lauseeksi tulleen ajatuksen mukaan sosiologinen mielikuvitus ja sosiologin ammattitaito tarkoittavat ihmisten kokemien yksityisten huolien näkemistä historiallis-yhteiskunnallisissa kokonaisyhteyksissään ("turning private troubles and concerns into public issues).
Tummasekoyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Tummasekoyökkösen lajinmääritys vaatii genitaalipreparaatin tutkimista. Koirailla se on kuitenkin helppoa, sillä sivulämssän muoto on täysin erilainen kuin kolmella muulla muutoin ulkonäöltään erittäin samankaltaisella sekoyökköslajilla.
Siipien pohjaväri on punertavan tummanruskea, mutta sävy vaihtelee yksilöittäin. Siivet ovat kuitenkin aina melko tasaväriset. Poikkiviirut ovat kaksinkertaiset eivätkä erotu kovin selvästi. Myös keskivarjo on heikko. Munuaistäplän takanurkka on lähes aina tummalla värillä varjostunut ja täplässä on tumma viiru, joka tekee silmukan. Rengastäplä ja munuaistäplä ovat yleensä oranssit, mutta munuaistäplä saattaa joskus olla valkoinen. Takasiivet ovat ruskeat, tyveä kohti vaalenevat. Siipiväli 28–32 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Esiintymisaluetta ei tiedetä tarkasti, koska lajia on vaikea tunnistaa. Euroopassa havaintoja on Britteinsaarilta ja Pohjoisesta Länsi-Euroopasta Baltiaan ja idässä Baikalin ja Tianshanin alueilta. Lajin levinneisyys Suomessa oli painottunut Ahvenanmaalle, jossa se on paikoitellen jopa runsaslukuinen, sekä lounaissaaristoon. Sitä on myös tavattu harvakseltaan pitkin etelärannikkoa ja yksitellen jopa sisämaasta.

Elinympäristö ja elintavat

Tummasekoyökkönen lienee esiintymiseltään erittäin paikoittainen. Sitä on tavattu hiekkapohjaisilla, melko kuivilla paikoilla, mutta elinympäristövaatimukset tunnetaan huonosti. Perhoset tulevat sekä valolle että syötille.
Talvehtiva vaihe on muna.

Ravintokasvi

Toukkia on löydetty ainakin kurjenmiekkojen (Iris) kasvustoista. Se saattaa elää myös heinillä. Ravintokasvivalikoima tunnetaan huonosti.
Lauantaiseura

Lauantaiseura (ruots. Lördagssällskapet) oli Helsingin yliopiston opiskelijoiden ja nuorten opettajien keväällä 1830 perustama seura, joka kokoontui lauantai-iltaisin jonkun jäsenensä luo. Yhteisillä varoilla ostettiin kirjallisuutta ja innokkaat keskustelut niistä venyivät usein myöhäiseen yöhön. Aluksi keskustelut koskivat kirjallisuutta ja filosofiaa, mutta myöhemmin pyrkimykseksi tuli kansallisen Suomen luominen. 
Topelius kuvaa "Päiväkirjoissaan", kuinka Lauantaiseuran iltojen aikana pääsi tutustumaan "Runebergin tyyneen huumoriin, Snellmanin säälimättömään logiikkaan, Nervanderin purevaan ivaan ja Nordströmin kompapuheisiin, jotka olivat teräviä kuin silmäneulat."
Pikku Jättiläinen ilmoittaa seuran perustajiksi kuusi nuorukaista, jotka olivat J. L. Runeberg, J. J. Nervander, A. A. Laurell ja tämän veli G. Laurell, Bengt Olof Lille, ja J. J. Nordström.
Seuran johtohahmona toimi aluksi Johan Jakob Nervander ja myöhemmin Johan Ludvig Runeberg. Lauantaiseuran loppuaikoina Johan Vilhelm Snellman oli piirin johtava, keskustelun kulkuun ratkaisevasti vaikuttava henkilö. Runebergistä tuli kuitenkin vähitellen seuran kantava voima ja hänen muuttonsa Porvooseen vuonna 1837 aiheutti seuran säännöllisen toiminnan loppumisen.
Lauantaiseuran edeltäjiä olivat 1800-luvun alussa kokoontunut Aura-seura ja 1700-luvun loppupuoliskolla Suomen kulttuurielämään vaikuttanut Aurora-seura.

Lauantaiseuran toiminta

Lauantaiseuran merkitys suomenkielisen sivistyksen ja kulttuurin kehittymiselle oli merkittävä. Sen vaikutuksesta syntyi Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ja ensimmäinen uudenaikainen yksityisoppikoulu Helsingfors lyceum (suom. Helsingin lyseo) vuonna 1831 sekä seura alkoi julkaista omaa Helsingfors Morgonblad -sanomalehteä. 
Lauantaiseuran epävirallisena äänenkannattajana voidaan pitää Runebergin vuonna 1832 perustamaa sanomalehteä, Helsingfors Morgonbladia, sillä useat seuran jäsenet avustivat sitä. Lehti oli kirjallis-filosofinen ja elitistinen ja se keräsi ympärilleen noin 400-päisen lukijakunnan.
Päivälehden arkisto

Päivälehden arkiston kokoelmissa säilytetään Sanoma Oyj:n ja sen tytäryhtiöiden historiaan liittyvät asiakirjat ja lehtikokoelmat. Kokoelmiin sisältyvät arkistokappaleet mm. Päivälehdestä, Helsingin Sanomista, Ilta-Sanomista ja Taloussanomista sekä kaikista konsernin julkaisemista kotimaisista aikakauslehdistä, kuten Me Naisista, Kodin Kuvalehdestä, ET-lehdestä ja Aku Ankasta. 
Arkistoon kuuluvat Sanoma-konsernin ja sen tytäryhtiöiden historialliset asiakirjat kokouspöytäkirjoista kirjeenvaihtoon ja tiliasiakirjoista erilaisiin muistioihin ja raportteihin. Kokoelmissa on myös valokuvia ja yhtiön historiaan liittyviä taide-esineitä. Lisäksi arkistoon on talletettu Erkon suvun arkisto.
Arkiston tutkijasalin asiakaspäätteeltä on mahdollista tehdä hakuja esimerkiksi Helsingin Sanomien vanhoihin vuosikertoihin. 
Päivälehden arkisto on vuodesta 2005 ollut osa Helsingin Sanomain Säätiötä. 
Päivälehden arkistosäätiö perustettiin vuonna 1984. Vuonna 2001 arkistosäätiön yhteyteen perustettiin Päivälehden museo. Vuonna 2005 Päivälehden arkistosäätiö ja korkeatasoista tieteellistä tutkimusta tukeva Helsingin Sanomain 100-vuotissäätiö yhdistyivät Helsingin Sanomain Säätiöksi.
Ateismin lyhyt historia

Vastaanotto

Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtaja Erkki Hartikainen kirjoitti teoksen suomenkielisen nimen olevan pahasti harhaanjohtava. ”Valtiovallan tuella esimerkiksi elämänkatsomustiedon opiskelijat ja opettajat voidaan pakottaa lukemaan tällaisia ’ateismin lyhyitä historioita’, vaikka nämä ’historiat’ olisivat – kuten McGrathin kirja – pelkkää kristinuskon puolustelua.” Hartikaisen mukaan McGrathin tiedot ateismista ovat enimmäkseen niistä kirjoista, jotka tämä on sattunut lukemaan ollessaan nuorena jonkinlainen ateisti. ”Muilta osin hänen tietonsa ovat heikot ja kirja sisältää uskomattoman määrän virheitä ja vääristelyjä.” Hartikaisen mukaan kirja sopii Suomessa vain evankelis-luterilaisen uskonnon vahvistamiseen. 
Esimerkkinä kirjan ”perinpohjaisesta valheellisuudesta” Hartikainen mainitsee kuvauksen Madalyn Murray O’Hairista sekä American Atheists -järjestöstä. Hartikaisen mukaan McGrathin tiedot näistä perustuvat toisen käden lähteisiin, joita hän vääristelee. Hartikainen kertoo tunteneensa O’Hairin perheen ja olleensa Amerikan ateistien jäsen 1970-luvulta alkaen. McGrath väittää Murrayn kavaltaneen järjestönsä rahoja. Tosiasiassa hän joutui kiristyksen ja murhan uhriksi. ”Tosiasiat ovat tiedossa, mutta kristityt kirjoittavat mitä haluavat.”
Tithonos

Tithonos (muinaiskreikaksi Τιθωνός) oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan kuninkaan Laomedonin ja nymfi Strymon kaunis poika ja Priamoksen veli. Joissain yhteyksissä hänet mainitaan Laomedonin veljenä,. tai Kefaloksen ja Eoksen poikana.
Eos rakastui Tithonokseen ja sieppasi tämän mukaansa. Jumalatar pyysi Zeusta tekemään rakastajansa kuolemattomaksi, minkä toiveen ylijumala toteuttikin. Pian kuitenkin selvisi, että Eos oli unohtanut pyytää ikuista nuoruutta, kun vanheneva Tithonos kuihtui kuihtumistaan. Lopulta, kun Tithonos ei pystynyt enää liikuttamaan itseään, Eos katsoi parhaaksi sulkea tämän huoneeseen, jonne lopulta jäi Tithonoksesta jäljelle vain loputtomasti pälättävä ääni.
Tithonoksen ja Eoksen suhteesta syntyivät Memnon ja Emathion.