google/wiki40b huggingface dataset:
Ahool

Ahool on jättiläismäistä lepakkoa muistuttava kryptidi, jonka väitetään elävän Indonesiassa Jaavan saaren länsiosissa. Olento on saanut nimensä voimakkaan, huhuilevan äänensä takia. Ensimmäinen kirjattu havainto on vuodelta 1925. Olentoa kuvaillaan lepakoksi, jolla on apinan pää. Sen ruumiin kerrotaan olevan metrin mittainen ja siipien kärkivälin peräti neljä metriä.
Tarujen ja silminnäkijöiden mukaan Ahool elää viidakoissa sijaitsevissa luolissa ja saalistaa ravinnokseen kaloja joesta. Muutamia Ahoolin väitettyjä pesäluolia on yritetty tutkia, mutta ne ovat osoittautuneet erittäin syviksi ja vaikeakulkuisiksi.
Jos Ahool on elävä eläin eikä pelkkä taruolento, se on todennäköisesti jokin suurikokoinen lepakko- tai pöllölaji. Ulkonäöltään sitä on kuvattu lepakkomaiseksi, mutta huhuilu viittaisi pikemminkin lintuun. Nopeasti nähtynä pöllön pää voi tuoda mieleen apinan naaman. Sekä lepakoista että pöllöistä tunnetaan lajeja, jotka saalistavat ruuakseen kaloja. Suurimpien nykyisin tunnettujen lepakoiden siipiväli on vain puolitoista metriä, joten Ahoolin väitetty koko vaikuttaa varsin epäuskottavalta. Suurimpien pöllöjen, kuten huuhkajan ja äyriäishuuhkajan, ruumiin pituus sen sijaan voi olla lähes metrin ja siipivälikin kaksi metriä, joten pöllöksi Ahool ei olisi välttämättä niin luonnottoman kokoinen. Senkokoinen eläin pystyisi vielä lentämäänkin, sillä se olisi suunnilleen saman kokoinen kuin suurimmat nykyajan lentävät linnut jättiläisalbatrossi ja andienkondori. Tosin suuri siipiväli ei olisi käytännöllinen sademetsässä ja luolissa liikkuvalle eläimelle. Kryptozoologien mielestä Ahool voisi olla myös sukupuutolta välttynyt lentoliskolaji, kuten Afrikan väitetty Kongamatokin.
Havaiji (saari)

Historia

Havaijin saari on geologisesti nuorin saari Havaijin saariryhmästä. Sen uskotaan myös olleen ensimmäinen saari, jolle polynesialaiset uudisasukkaat rantautuivat 1500 vuotta sitten.
Vuosi sen jälkeen, kun kapteeni James Cook oli rantautunut Kauain saarelle, hän sai surmansa Havaijin saarella. Kealakekuan lahdella paikalliset soturit surmasivat Cookin 1779. Kohalassa saaren pohjoisosassa syntynyt kuningas Kamehameha I (1758–1819)  yhdisti Havaijin saaren heimot vuonna 1791, jonka jälkeen hän lopulta yhdisti koko saariryhmän Havaijin kuningaskunnaksi 1810. Kuninkaan oikeusistuin sijaitsi saarella vuoteen 1804 saakka, kunnes se muutti Oahulle. Kamehameha I palasi kotisaarelleen 1812, josta käsin hän hallitsi aina kuolemaansa saakka.
Kamehameha I rakennutti viimeiseksi jääneen havaijilaisen temppelin (heiau) Puukoloaan, saaren pohjoisosaan, vuosina 1790–1791. Se on suurin nykypäiviin saakka säilyneistä havaijilaisista temppeleistä.
Ensimmäiset lähetyssaarnaajat saapuivat Kailua-Konaan 1820, ja samana vuonna paikkakunnalle pystytettiin Mokuaikuan kirkko, joka on saarten ensimmäinen kristillinen kirkko. Lähetyssaarnaajia seurasi myös muita länsimaisia maahanmuuttajia. Heidän mukanaan saarelle tuotiin karjaa.

Elinkeinoelämä

Havaijin saaren talouselämän keskukset ovat Hilo saaren itäosassa ja Kailua-Kona länsirannikolla. Molemmissa on myös kansainvälinen lentokenttä. Hilossa ja Kawaihaessa ovat myös saaren talouden kannalta merkittävät syväsatamat.
Saaren talous koostuu pääosin viidestä sektorista: palvelut (erityisesti turismi) ja kauppa, julkishallinto, rakennusala, rahoitus ja kiinteistöt, sekä maatalous.
Sokeriplantaasien ja -tuotannon vähentäminen on aiheuttanut saarilla työttömyyttä, joka on muita saaria suurempaa (5,9 %). Saari on maailman suurin makadamia-pähkinöiden ja orkideoiden tuottaja sekä Yhdysvaltojen suurin kahvin ja inkiväärin tuottaja. Muita tärkeitä vientikasveja ovat papaija, trooppiset kukat, koristekasvit ja taaro. Saarella sijaitsee vuonna 1840 perustettu Parker Ranch, joka on noin 60 000 hehtaarillaan Yhdysvaltain suurimpia ja vanhimpia karjatiloja. Karjanhoidon lisäksi myös kalastus on tärkeää.
Arvo Lönnroth

Arvo Johannes Lönnroth (7. lokakuuta 1881 Porvoo – 18. marraskuuta 1964 Helsinki) toimi tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtajana ja oli keskeisesti vaikuttamassa kantaan, jonka mukaan Suomeen rakennettiin joustava ja logistisesti asianmukainen tieverkko. Näin liikennepolitiikan painopiste siirtyi rautateiltä maantieliikenteeseen.
Arvo Lönnroth opiskeli Haminan kadettikoulussa ja Teknisessä korkeakoulussa. Hän oli kiinnostunut erityisesti valtakunnan logistiikasta, kuljetuskysymysten kokonaisuuden ongelmista sekä niiden ratkaisuista niin teoriassa kuin käytännössäkin. Lönnroth osallistui rautateiden suunnitteluun ja rakentamiseen sekä toimi Etelä-Venäjällä ratakiskojen ja -tarvikkeiden vastaanottajana ja tarkastajana 1911–1915.
1930-luvun alussa Lönnroth tuli Teknillisen korkeakoulun rautatie-, tie- ja maanrakennusopin professoriksi. 1931 hän esitti kantanaan, ettei Suomeen pitäisi rakentaa enempää rautateitä, koska moottoriajoneuvoliikenne yhdessä kattavan tieverkon kanssa olisi tulevaisuudessa joustavampi ja taloudellisempi kuljetusmuoto. Lönnroth oli 1932 asetetun kulkulaitoskomitean jäsen. Komitea esitti rakennettavaksi koko maan kattavaa valtatieverkkoa, jota kantatieverkko täydentäisi. Valtateillä autot ajaisivat tasaista 80 kilometrin tuntinopeutta.
Lönnrothista tuli 1936 tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja, ja samana vuonna asetettu tiekomitea, jonka jäsen hän myös oli, ehdotti tieverkon rakentamiseen työllistämiseen  kytkeytyvää rahoitustoimintaa.
Lönnrothin perhetaustasta on helppo poimia esimerkkejä aktiivisista vaikuttajista: hänen tätinsä Alma Forstén perusti Reitkallin puutarhakoulun sekä toimi Martta-liikkeen kantavana voimana Kymenlaaksossa; toinen täti Olga Forstén herätti aikoinaan huomiota naispuolisena kuoronjohtajana niin Varkaudessa kuin Pietarissakin, hän myös järjesti 1899 Suuren adressin vieneelle valtuuskunnalle majoituksen miehensä johtamassa pietarilaistehtaassa; isä sotarovasti Alfons Lönnroth toimi pitkään Lappeen kirkkoherrana ja isän eno vapaaherra Knut Stjernvall suunnitteli Suomen ensimmäisen rautatien ja kohosi myöhemmin koko Venäjän rautatiehallinnon päälliköksi. Veli Erik Lönnroth suuntautui metsätieteeseen ja kohosi Helsingin yliopiston rehtoriksi.
Lönnrothin puoliso oli Märtha Sofia Ruin, professori Waldemar Ruinin tytär. Pariskunnalla oli lapsi Rurik Lönnroth (s. 1925)