google/wiki40b huggingface dataset:
Asetyylikoentsyymi-A

Ravintoaineiden muuttuminen asetyylikoentsyymi-A:ksi

Solujen energialähteinä toimivat ensi sijassa hiilihydraatit ja rasvahapot, mutta muitakin molekyylejä esimerkiksi aminohappoja voidaan käyttää. Aminohappojen käyttö energialähteenä on tosin normaalitilanteissa vähäistä.
Glukoosi hajoaa glykolyysissä kahdeksi pyruvaatiksi, joista edelleen molemmista saadaan oksidatiivisessa dekarboksylaatiossa kaksi asetyylikoentsyymi-A:ta. Jos taas happea (O) ja mitokondrioita ei ole tarpeeksi saatavilla, pyruvaatti pelkistyy edelleen maitohapon anioniksi laktaatiksi.
Rasvahapot hajoavat pääasiassa hapettumalla β-oksidaatiossa niin, että rasvahappoketjusta irtoaa kahden hiilen asetyyliryhmiä, jotka ovat kiinnittyneenä reaktioon osallistuvaan koentsyymi-A:han.
Janina Gavankar

Ura

Janina Gavankar esitti Eva "Papi" Torresia televisiosarjassa L-koodi. Hän on esiintynyt myös sarjoissa Greyn anatomia, NCIS Rikostutkijat ja Dollhouse. Gavankar on ollut mukana Microsoftin kampanjassa, jossa hän esitti Ms. Dewey -hahmoa. Vuonna 2010 hän esiintyi televisiosarjassa The Gates. Gavankar esittää muodonmuuttaja Lunaa televisiosarjassa True Blood sarjan neljännellä tuotantokaudella.
Gavankar on opiskellut klassista pianonsoittoa ja laulua. Hän oli aiemmin mukana yhtyeessä Endera. Hän on tehnyt coverin Kanye Westin kappaleesta "Love Lockdown". Gavankarilla on intialaisia ja hollantilaisia sukujuuria.
Morning Glory Pool

Morning Glory Pool on kuuma lähde ja geysir Yellowstonen kansallispuistossa, Wyomingin osavaltiossa. Se on värikas lähde, joka on yksi puiston suosituimmista nähtävyyksistä.
Morning Glory Pool sai nimensä 1880-luvulla kiertokasvien heimon kasveilta. Monia niistä kutsutaan englanniksi nimellä morning glory, ja lähde muistutti kasveja. Lammen halkaisija on noin 4 metriä, ja veden lämpötila 69,8 °C. Morning Glory Pool on myös geysir, mutta sen ei tiedetä purkautuneen luonnollisesti kuin 1944. Siitä on kuitenkin valumakanavat Fireholejokeen.
Morning Glory Pool oli alkujaan vaalean sininen, mutta se on menettänyt osan väristään. Syynä tähän on turistien heittämät kolikot ja roskat, jotka ovat tukkineet osittain suonet, joista lämmin vesi on päässyt altaaseen. Aiemmin veden lämpötila oli niin korkea, ettei syanobakteerit pystyneet elämään siellä. Veden lämpötila on kuitenkin laskenut vesisuonien tukkeuduttua. Vuonna 1950 Morning Glory Pool pakotettiin purkautumaan geysirinä. Se syöksi veden lisäksi ulos muun muassa lähes 100 dollarin arvosta kolikoita, pulloja, nenäliinoja, sukkia, paitoja ja alusvaatteita. Sitä on yritetty saada purkautumaan useasti tuon jälkeen, mutta siinä ei ole kuitenkaan onnistuttu. Allasta siivotaan kuitenkin koko ajan, ja esimerkiksi vuoden 2004 aikana sieltä kerättiin 2 785 kolikkoa.
Stipe Drviš

Amatööriura

Amatöörinä Drviš otteli 100 ottelua ja saavutti 90 voittoa. 1996 EM-kisoissa hänen taipaleensa katkesi kolmanteen otteluun jossa vastaan asettui lopulta mestaruuden voittanut Pietro Aurino. Samana vuonna Atlantan olympialaisissa hän hävisi puolivälierässä Seung-Bae Leelle. 1997 MM-kisoissa hänen taipaleensa katkesi jo ensimmäiseen otteluun. Samana vuonna hän sijoittui Adrianmeren kisoissa toiseksi. Kroatian mestaruuden Drviš voitti amatöörinä kuudesti.

Ammattilaisura

Ammattilaiseksi Drviš ryhtyi vuonna 1999. 1. lokakuuta 2000 hän voitti avoimen Saksan mestaruuden raskaassa keskisarjassa  tyrmättyään Andre Mewisin viidennessä erässä. 23. marraskuuta 2002 hän voitti IBF-liiton Intercontinental-tittelin pisteillä Manuel Lee Ossieta vastaan, ja seuraavassa ottelussaan 8. helmikuuta 2003 avoimena olleen Euroopan mestaruuden pisteillä Silvio Brancoa vastaan. Hän puolusti titteleitään Olivier Beardia ja Konstantin Švetsiä vastaan. Tämän jälkeen hän kuitenkin luopui mestaruusvyöstään, koska osallistui Paul Briggsiä vastaan käytyyn WBC-liiton otteluun, jolla ratkaistiin maailmanmestarin haastaja. Hän kuitenkin hävisi täydet 12 erää kestäneen ottelun selkeästi kaikin tuomariäänin.
18. kesäkuuta 2005 Drviš voitti Omar Eduardo Gonzalezin WBO:n intercontinental-ottelussa, ja seuraavassa ottelussaan tammikuussa otti avoinna olleen EM-tittelin takaisin itselleen yksimielisellä pistevoitolla Antonio Brancalionista. Toukokuussa hän puolusti mestaruuttaan japanilaista Kai Kurzawaa vastaan. 
28. huhtikuuta 2007 Drviš asteli jälleen MM-kehään, tällä kertaa WBA-liiton mestaruusotteluun jossa vastassa oli hallitseva mestari Braco. Oberhausenissa käyty ottelu kesti täydet 12 erää, ja Drviš julistettiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. 16. joulukuuta 2007 Drviš menetti WBA-liiton vyön hävittyään 12-eräisen kamppailun Danny Greenille tuomariäänin. Molemmat nyrkkeilijät lopettivat uransa tämän ottelun jälkeen.
Indiga

Indiga (ven. Индига) on taajama ja Timanin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirin länsiosassa Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Kylä sijaitsee Indigajoen suulla Barentsinmeren Indiganlahden pohjukassa. Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mar sijaitsee linnuntietä noin 170 kilometriä itään. Ympärillä aukeaa laaja Timanin tundra. Aluetta kuvaavat jopa 200-300 metrin korkeuteen nousevat harjanteet (osa Timanin selännettä).
Timanin kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 799 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Indiga on kunnan suurin taajama, ja esimerkiksi vuonna 1999 sen asukkaista noin puolet oli nenetsejä. Lisäksi asutusta on Indigan taajaman eteläpuolella sijaitsevassa Vyutšeiskin taajamassa.
Timanin kunta on luonnonvaroiltaan rikasta aluetta, alueen kaivannaiset ovat toistaiseksi suurelta osin hyödyntämättä. Kunnan johdossa toimii Indigassa syntynyt, aiemmin öljy-yhtiö Lukoililla toiminut insinööri Sergei Talejev. Tieyhteydet alueella ovat puutteelliset. Taajaman rooliin ja liikenneyhteyksiin on kuitenkin suunniteltu erittäin merkittävää muutosta. Esimerkiksi Venäjän rautatiet esittää rakennussuunnitelmissaan uuden rautatien rakentamista etelästä, Komin tasavallan Sosnogorskista Indigaan vuoteen 2030 mennessä. Taajaman lähistölle on kaavailtu myös arktista satamaa.
Alueen talouden perinteisiä toimialoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. Indigassa on porotalouden ja kalojen tuotanto- ja vastaanottotoimintaa, kulttuurikeskus, koulu, terveyskeskus, sääasema ja pienlentokenttä, josta on lentoja piirikunnan pääkaupunki Narjan-Mariin.
Gösta Jansson (yleisurheilija)

Gösta Edvin Jansson (8. helmikuuta 1903 Tikkurila, Helsingin mlk – 20. toukokuuta 1958 Tikkurila, Helsingin mlk) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Urheilu-uransa jälkeen 1930-luvulla hän oli urheilutoimittaja ja kouluttautui samalla lakimieheksi.

Urheilu-ura

Jansson edusti urallaan Helsingin IFK:ta, jonka riveissä hän saavutti viestikultaa 4 x 400 metrillä vuosina 1923–27 ja henkilökohtaisilla matkoilla 1923 hopeaa 400 ja 800 metrillä, 1924 pronssia 800 metrillä, 1925 hopeaa 800 ja 1500 metrillä, 1926 hopeaa 800 ja 1500 metrillä sekä vielä 1930 pronssia 400 metrillä. Kaikkiaan siis hän saavutti viisi viestimestaruutta sekä henkilökohtaisesti kuusi hopeaa ja kaksi pronssia.
Jansson oli Suomen edustajana Pariisin olympialaisissa 1924 800 metrillä, jossa hän sijoittui 800 metrin välierässään seitsemänneksi. Maaotteluedustuksia kertyi kaikkiaan neljä, joista vuonna 1923 hän voitti Ranska-maaottelun 800 metriä.

Urheilu-uran jälkeinen aika

Gösta Jansson toimi urheilu-uransa jälkeen vuosina 1930–34 STT:n ja Suomenmaan urheilutoimittajana nimimerkillä "Jana". Hän suoritti samoihin aikoihin Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon.

Muuta

Gösta Janssonin veli oli YK-diplomaatti Kurt Jansson, jonka poika Harri Jansson seurasi 1960-luvulla setänsä Göstan urheilu-uraa eli saavutti SM-mitaleja 800 metrillä ja SM-viesteissä HIFK:n edustajana.
Vaasan ylioppilaskuoro

Vaasan ylioppilaskuoro eli VYK on neliääninen sekakuoro, jonka riveissä laulaa noin 15-30 laulajaa, joista suuri osa on vaasalaisia korkeakouluopiskelijoita. Vaasan ylioppilaskuoroon on pääasiallisesti tarkoitettu nuorille aikuisille, jotka ovat kiinnostuneet kuorotoiminnasta. VYK esittää sekä kotimaista että ulkomaista taidemusiikkia keskiajalta nykypäivään.

Historia

Vaasan ylioppilaskuoro perustettiin vuonna 2000, jolloin Vaasan yliopiston ylioppilaskunta ja Onkilahdenkoulun entiset musiikkiluokkalaiset päättivät yhdistää voimansa musiikillisen toiminnan saralla. Johtajana on siitä lähtien toiminut Juri Kadar sekä varajohtajana ja myös kuoron säestäjänä toimiva Anne Tienhaara.
Arvopaperistaminen

Arvopaperistamisella tarkoitetaan erilaisia strukturoidun rahoituksen tekniikoita, joilla tuleviin kassavirtoihin oikeuttavia saatavia muunnetaan sijoittajille myytäviksi arvopapereiksi, yleensä joukkovelkakirjoiksi. Arvopaperistamisessa kootaan suuri, yleensä vähintään useiden satojen miljoonien eurojen arvoinen saatavakanta eli -pooli, joka toimii myytävien arvopapereiden vakuutena. Poolissa olevien saatavien erääntyessä kertyvistä velallisten suorituksista maksetaan sijoittajille takaisin heidän pääomansa korkoineen.
Usein arvopaperistamista varten perustetaan erillisyhtiö (special purpose vehicle, SPV), jolle velkoja eli alullepanija myy saatavapoolinsa. Erillisyhtiö laskee liikkeelle joukkovelkakirjoja, joiden myynnistä saaduilla varoilla suoritetaan alullepanijalle poolin myymisestä syntynyt saatava. Alullepanija hyötyy arvopaperistamisesta muun muassa siten, että se voi näin muuntaa tulevia kassavirtojaan likvideiksi varoiksi ja hallinnoida luottoriskejään.
Yhdysvaltalaiset Fannie Mae ja Freddie Mac ovat suurimpia arvopaperistamista harjoittavia yhtiöitä. Ne ostavat pankeilta asuntoluottoja, paketoivat ne saatavapooleiksi ja laskevat liikkeelle joukkovelkakirjoja. Näiden kahden yhtiön eräänä tarkoituksena on lisätä asuntoluottojen tarjontaa Yhdysvalloissa.

Historia

Venetsialaiset kehittivät joukkovelkakirjamarkkinat 1110-luvun lopulla. "Velkojen muuttaminen edelleen kaupattaviksi arvopapereiksi on taloudellisen kasvun ja kulttuurin perusta. Ilman velkaa kaupittelevia pankkiireja ei olisi Firenzen taideaarteita tai ylipäätään paljon mitään."
Intioiden neuvosto

Intioiden neuvosto (esp. Consejo de Indias) oli Espanjan siirtomaissa ylintä valtaa käyttävä kuninkaan neuvosto. Se laati asetuksia ja määräyksiä, jotka kuningas vahvisti allekirjoituksellaan. Ferdinand Katolilainen perusti Intioiden neuvoston vuonna 1511 ja Kaarle I uudisti sen toiminnan vuonna 1523.
Intioiden neuvoston päätösten toimeenpanosta vastasi Sevillan Casa de Contratación. Recopilaciónin eli "Intioiden kootut lait" määrittelee Kaarle I:n vuonna 1542 antamassa asetuksessa Casa de Indiasin tarkoituksen ja sen tärkeimmät virkamiehet. Recopilación, joka sisältää 2000 sivua, käyttää 93 sivua Intioiden neuvoston ja sen virkamiesten toiminnan määrittelyyn. Ensimmäisestä pykälästä käy selville, että Intioiden neuvoston tuli aina olla kuninkaan lähettyvillä, eli siellä missä kuningas laajassa valtakunnassaan kulloinkin sattui olemaan. Vasta kun Madridista oli tullut Espanjan pääkaupunki 1560-luvulla, neuvosto sai vakituisen toimipaikkansa. Intioiden neuvosto ja varsinkin Sevillan Casa de Contratación muodostivat aikanaan maailmassa ennen kokemattoman voiman, jota täydensi kaikkien aikojen laajimmalle levinnyt lakikoelma Siete Partidas. Recopilación julkaistiin vasta 1681.
Media Suomessa

Suomen media käsittää Suomessa toimivat tiedotusvälineet kuten sanomalehdet, televisiokanavat, radiokanavat ja internet-sivustot. Useimmat viestimet ovat suomenkielisiä, mutta joillakin paikkakunnilla ilmestyy myös ruotsinkielisiä sanomalehtiä, ja televisiossa ja radiossa on ruotsinkielistä ohjelmaa. Julkinen ja verorahoitteinen Yleisradio omistaa useita televisio- ja radiokanavia. Niiden lisäksi maassa toimii useita kaupallisia televisiokanavia. Useat televisiokanavat ovat ilmaisia.

Vapaus ja itsesääntely

Lehdistönvapaus takaa sen, että valtio ei Suomessa voi määrätä mitä tiedotusvälineissä sanotaan. Julkisen sanan neuvosto on Suomen tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta. Valtaosa suomalaisista tiedotusvälineistä kuuluu JSN:n perussopimuksen allekirjoittaneisiin yhteisöihin.

Omistus

Suomen media on voimakkaasti keskittynyt muutamalle omistajalle. Alasta riippuen nämä neljä yhtiötä keräävät  59–97 prosenttia yleisöstä ja tuotosta. Kokonaisuudessaan neljä suurinta saavat 65 prosenttia alan tuotoista.
Aktiivisesti toimivia vastamedioita Suomessa oli syksyllä 2017 kymmenkunta.

Luottamus mediaan

Marraskuussa 2007 tehdyn gallupin mukaan suomalaisista 49 prosenttia uskoi, että medialla on liikaa valtaa. Yli 60-vuotiaista osuus oli 62 prosenttia. Toisaalta 70 prosenttia vastanneista uskoi ettei valtaa luovuteta toimituksen ulkopuolelle. Eniten median sisältöön kohdistuvaa valtaa vastanneet arvelivat olevan mediayhtiöiden omistajilla, suuryrityksillä ja mainostajilla. Kysely mittasi myös uutismedian luotettavuutta: eniten luotetaan Ylen uutisiin. Suomalaisen median laatuun oli melko tyytyväisiä tai tyytyväisempiä 87 prosenttia vastaajista.
Kuvatoimisto

Perinteiset kuvatoimistot

Ennen valokuvauksen digitalisoitumista kuvat olivat kuvatoimistojen arkistokaapeissa fyysisinä paperivedoksina tai diakuvina huolellisesti numeroituina tai muuten järjestettyinä. Nyt kuvatoimistot ovat siirtyneet sähköisiksi tietokannoiksi verkkoon, jossa digitalisoidut valokuvat ovat entistä helpommin etsittävissä ja selattavissa.
Perinteiset kuvatoimistot, kuten kansainväliset Getty Images, Magnum Photos ja Sipa Press tai suomalainen STT:n omistama Lehtikuva, tarjoavat etupäässä tunnettujen ammattivalokuvaajien kuvia ”yksinoikeudella” eli pitämällä korkeampaa käyttömaksua vastaan huolen siitä, ettei samaa kuvaa myydä tietyn ajan sisällä muiden julkaisijoiden käyttöön. Kuvatoimistokuvan käyttöoikeuden hinta riippuu yleensä siitä, miten laajamittaiseen julkaisutarpeeseen kuva hankitaan: mikä on esimerkiksi lehden levikki, verkkosivuston kävijämäärä, mainoskampanjan laajuus ja kesto, mainosesitteen painosmäärä tai moneenko maahan kuvan sisältävää julkaisua on tarkoitus levittää.

Microstock-kuvapalvelut

Perinteisten kuvapankkien rinnalle on internetiin syntynyt niin sanottuja microstock-kuvapankkeja, jossa yksittäisen kuvan käyttöoikeus voi maksaa halvimmillaan vain joitakin kymmeniä senttejä, mutta toisaalta kuvien laatu voi olla heikompi eikä ole takeita siitä, ettei sama kuva ilmaannu kilpailevaan lehteen tai kilpailevan yrityksen mainontaan yhtä aikaa oman kuvankäytön kanssa. Matalaresoluutioisia kuvia voi usein ladata verkosta maksutta luonnoskäyttöön, ja vasta lopulliseen julkaisuun hankitaan sitten maksullinen, korkearesoluutioinen versio valokuvasta.
Microstock-kuvapankit eivät aseta kuvaajille tai kuvien laadulle yhtä suuria vaatimuksia kuin perinteiset kuvatoimistot; niihin voi liittyä jo tallentamalla muutaman teknisesti riittävän hyvän valokuvan, jonka luvat (esim. kuvassa esiintyviltä henkilöiltä) ovat kunnossa. Toisaalta kuvaajan saama palkkio yksittäisen kuvan käyttöoikeuksien myynnistä on niin pieni ja kuvien tarjonta niin valtavaa, että kuvaajan pitäisi ladata microstock-kuvapankin tietokantaan vähintään satoja, mieluummin tuhansia myyntikelpoisia kuvia ennen kuin niistä alkaisi kertyä merkittäviä myyntituloja.

RF-kuvat

Edullisimmat kuvatoimistokuvat ovat niin sanottuja RF-kuvia (royalty free), joita myydään ammattikäyttäjille ja jopa tavallisille kuluttajille suurena eränä kertalisenssillä ja enemmän tai vähemmän vapain käyttöoikeuksin. Tällaisia kuvia liitetään usein kylkiäiseksi esimerkiksi tietokoneohjelmiin tai käyttöjärjestelmiin.
Ilmari Koppinen

Yrjö Ilmari Koppinen (s. 8. tammikuuta 1918 Rauma) on suomalainen apulaisprofessori, sotaveteraani ja veteraaniurheilija.

Henkilökohtainen elämä

Koppinen syntyi Raumalla, ja jäi orvoksi 12-vuotiaana. Asuttuaan usealla eri paikkakunnalla lapsuudessaan hän asettui uudelleen Raumalle, milloin aloitti partiotoiminnan. Koppinen oli aktiivinen partiolainen, ja hän on kutsunut partiojärjestöä toiseksi kodikseen. Hän valmistui ylioppilaaksi Rauman lyseosta vuonna 1938.   
Välirauhan aikana Koppinen ehti opiskella hetken Turun yliopistossa. Jatkosodan jälkeen hän aloitti opinnot Teknillisen korkeakoulun maanmittausosastolla, mistä hän valmistui vuonna 1948. Hän työskenteli sittemmin erilaisissa maanmittausalan tehtävissä pääasiassa Lahdessa ja Salossa. Lisäksi hän on työskennellyt Teknillisen korkeakoulun maanmittausosaston apulaisprofessorina   
Koppinen tapasi vaimonsa Esterin Jatkosodan aikana Oulussa ollessaan. He menivät naimisiin vuonna 1943, kun Koppinen sai yhden päivän häälomaa.   
Vuonna 1987 Koppinen aloitti veteraaniurheilutoiminnan. Hän osallistui myöhemmin 70-vuotiaiden sarjassa 80 metrin aitajuoksun Euroopanmestaruuskisoihin Italian Veronassa, missä voitti hopeaa. Sittemmin Koppinen on voittanut yhteensä yli 1 600 veteraaniurheilun mitalia, joista 12 on maailmanmestaruuksia. Hänellä on hallussaan myös 300 metrin aikajuoksun maailmanennätys 90-vuotiaiden miesten sarjassa.
Koppinen on aktiivinen veteraanikuorolaulaja. Hän oli mukana laulamassa paljon julkisuutta saaneessa, vuoden 2015 itsenäisyyspäivän vastaanoton spontaanissa lauluesityksessä presidenttiparille.   
Koppinen asuu Salossa. Sotilasarvoltaan hän on yliluutnantti.

Sotilasura

Vuonna 1939 Koppinen aloitti varusmiespalveluksensa Niikkalan linnakkeessa Valamon saaristossa. Hän palveli sittemmin matruusina panssarilaiva Ilmarisella. Kesken hänen aliupseerikurssinsa hänet komennettiin Suomenlinnaan kouluttamaan alokkaita, missä hän oli myös sodan syttyessä. Sittemmin hänet komennettiin reserviupseerikurssille Merisotakouluun.   
Välirauhan aikana Koppinen opiskeli Turun yliopistossa ja harrasti aitajuoksua. Jatkosodan syttyessa Koppinen siirtyi Rysäkarille keskiöupseeriksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Lieksaan joukkueenjohtajaksi Rajajääkäripataljoona 6:teen. Joukkueenjohtajana Koppinen toimi etenkin Sorokan (nyk. Belomorski) ympäristössä eri tehtävissä, muun muassa kaukopartiomiehenä.   
Keväällä 1943 Koppinen sai erikoiskoulutuksen joka sisälti sotilaspoliisi- ja autokoulutusta. Hänen tehtäviinsä kuuluivat muun muassa liikenteen seuraaminen ja arkistojen tutkiminen kenraali A. F. Airon suorilla valtakirjoilla. Myöhemmin Koppinen siirrettiin Karjalankannakselle, missä hän toimi autojakoelimen päällikkönä. Hän siirtyi reserviin marraskuussa 1944.
Mark Adamo

Mark Adamo (s. 1962 Philadelphia, Pennsylvania) on amerikanitalialainen säveltäjä. Hän sävelsi ja kirjoitti libreton oopperaan Little Women (1998), jonka lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kuoroteoksia, sinfoninen kantaatti Late Victorians ja harppukonsertto Four Angels. Vuonna 2005 kantaesitettiin Houston Grand Operalle tilattu ooppera Lysistrata, or the Nude Goddess. 10-minuuttinen kamariooppera Avow on vuodelta 1999. Adamo toimi New York City Operan nimikkosäveltäjänä vuosina 2001–2006.
Little Women on saanut kansainvälisiäkin esityksiä muun muassa Australiassa ja Israelissa. San Francisco Opera on suunnitellut seuraavan oopperan (The Gospel of Mary Magdalene) kantaesityksen kesäkuulle 2013.
Adamo aloitti opiskelun New Yorkin yliopistolla, jossa hänelle myönnettiin Paulette Goddard Remarque -stipendi saavutuksista näytelmäkirjoittamisen alalla. Vuonna 1990 hän valmistui musiikin kandidaattina Amerikan katolisesta yliopistosta, jossa hänelle myönnettiin Theodore Presser -palkinto. Adamo on julkihomo ja meni elokuussa 2008 naimisiin säveltäjä John Coriglianon kanssa.
Kivitaipale

Kivitaipale on noin 350 asukkaan kylä Rovaniemen kaupungin eteläosassa, Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee kantatien 78 varrella noin 25 kilometrin päässä Rovaniemen keskustasta eteläkaakkoon, Ranuan suuntaan.
Kylä sijaitsee Vähäjoen vesistöalueen varrella vaarajonojen välisessä laaksossa. Noin kymmenen kilometrin päässä kylän eteläpuolella sijaitsee liki sadan kilometrin mittainen vaarajono, Kivalot.
Kivitaipaleen kylällä toimii kivitaipaleen ala-asteen koulu, jonne oppilaita kuljetetaan myös lähikylistä välijoelta ja narkauksesta. Ala-asteen yhteydessä on myös Rovaniemen seurakunnan tiloja ja samassa pihapiirissä kylän keskustassa sijaitsevat myös kivitaipaleen vpk:n tilat.
Kivitaipaleen nuorisoseuran (KiNu) viisikymmentäluvulla rakennettu ja 70 ja 80 luvuilla saneerattu ja laajennettu seurantalo sijaitsee etelämpänä kylältä vanhan kantatien varressa hieman nykyiseltä kantatieltä syrjässä. Nuorisoseuran toiminta on nykyisellään pienimuotoista. Vielä 80 luvulla toiminta oli vireää ja seura järjesti useita tanssi- ja discoiltoja, myös pelitoiminta oli vireää.
Nuorisoseuran talon lähistöllä sijaitsee metsästysseura kivitaipaleen erän maja.
Parhaimmillaan kylän palvelut olivat 1980-luvulla, silloin kivitaipaleen kylässä toimi kaksi kauppaa ja baari sekä polttonesteen jakeluasema. 
Vimeisin kyläkauppa on lopettanut toimintansa vuonna 2006, baari joitakin vuosia aikaisemmin.
Kivitaipaleessa toimii edelleenkin useita yrityksiä, mm. kotileipomo, maanrakennus- ja saneerausalan yrityksiä ja pienimuotoista majoitustoimintaa.
Hannu Kottonen

Hannu Kottonen (s. 13. kesäkuuta 1957) on entinen suomalainen suunnistaja, joka oli vuosina 1979 ja 1981 tuomassa Suomelle MM-mitalia suunnistusviestissä. Hän on ammatiltaan yritysjohtaja.
Liedon Parmaa edustanut Kottonen valittiin MM-edustajaksi Tampereen kisoihin 1979. Hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla 13:nneksi ja pääsi viestiin toiselle osuudelle. Ruotsi oli viestissä ylivoimainen, mutta Seppo Keskinarkaus, Kottonen, Risto Nuuros ja Ari Anjala saivat hopeaa 15,25 minuuttia voittajan takana. Thunin MM-kisoissa 1981 Kottonen osallistui vain viestiin ja suunnisti siinä ankkuriosuuden. Suomen joukkue sai pronssimitalin. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Kottonen ei enää ollut kilpailijana mukana, mutta hänen vaimonsa Annariitta Kottonen sai pronssia.
Kottosen uran huippuhetkiä oli vuoden 1982 Tiomila-viesti, jossa Liedon Parma voitti vasta toisena ei-ruotsalaisena joukkueena. Ensimmäisestä suomalaisvoitosta oli tuolloin kulunut 28 vuotta. Hannu Kottonen suunnisti ankkuriosuuden ja saapui maaliin 20 sekuntia ennen Ruotsin Almby IK:n suunnistajaa.
Suomenmestariksi Hannu Kottonen ylsi vuonna 1982. Hänen sisarensa Soile Kottonen voitti suomenmestaruuden melonnassa, ja isä Oiva Kottonen kilpaili myös suunnistajana ja melojana.

Työura

Kottonen on opiskellut Turun kauppakorkeakoulussa ja toimi HKScan Oyj:n toimitusjohtajana 2012–2016. Sitä ennen hän on toiminut muun muassa Metsä Tissuen toimitusjohtajana 2006–2011 ja Huhtamäki-konsernin talousjohtajana.
Bernard-Henri Lévy

Bernard-Henri Lévy (usein BHL, alk. Bernard Levy, s. 5. marraskuuta 1948 Beni-Saf, Ranskan Algeria) on kirjailija, elokuvaohjaaja ja toimittaja, joka tunnetaan kansainvälisesti. Hän oli vuonna 1976 uuden filosofian kärkihahmoja. Hänen varakas isänsä oli puutavarayhtiön perustaja. 
Lévy opiskeli eliittiyliopisto École Normale Supérieuressa, jossa hänen opettajinaan olivat muun muassa Jacques Derrida ja Louis Althusser. Hän suoritti loppututkinnon filosofiassa. Uransa alussa hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana Combatissa, jonka Albert Camus oli perustanut, kun natsit valtasivat Ranskan. 1971 hän oli Intiassa ja Bangladeshissa, missä hän seurasi Pakistanin kanssa käytyä sotaa. Se oli hänen 1973 ilmestyneen ensimmäisen kirjansa Bangla-Desh, Nationalisme dans la révolution aihe. Palattuaan Pariisiin hän oli perustamassa 'uusien filosofien' koulukuntaa. Uusi filosofia suhtautui kriittisesti marxismiin ja sosialismiin kauan ennen Neuvostoliiton hajoamista.
1977 hän esiintyi ensi kerran julkisesti uuden filosofian edustajana yhdessä André Glucksmannin kanssa. Samana vuonna ilmestyi hänen teoksensa La barbarie à visage humain, jossa hän sanoi että marxismi oli pohjimmiltaan epämoraalista. 1981 ilmestyi L'Idéologie française, jota pidetään hänen pääteoksenaan. 
Pierre Bourdieu on pitänyt häntä malliesimerkkinä konservatiiveja hännystelevästä pseudofilosofista.
Hän on naimisissa Arielle Dombaslen kanssa. Hänen tyttärensä Justine Lévy hänen ensimmäisestä avioliitostaan on menestyskirjailija. Hänellä on myös poika Antonin-Balthazar Lévy toisesta avioliitosta. Kun hänen isänsä kuoli 1995, hän peri tämän yrityksen ja toimi sen johdossa kunnes myi sen 1997 François Pinault'lle 750 miljoonasta frangista.