Palestiinan pakolaisuus

Al Nakba

Al Nakba tarkoittaa "hävitystä", "Katastrofia", tai "tuhoa" Käsitteestä "tuho" (en. soah) tuli synonyymi arabien häviölle Israelin itsenäisyyssodassa 1948, josta sai myös alkunsa Palestiinan nykyinen pakolaisongelma. Tätä ennen termiä oli käytetty kuvaamaan vuoden 1920 Maysalun taistelua, jossa Ranska miehitti Syyrian ja syrjäytti arabikapinan johtajan kuningas Faisal I:n.
Palestiinalaisten kalenterissa Israelin itsenäisyyspäivän jälkeistä päivää (15. toukokuuta) vietetään Nakban muistopäivänä, Arabiaksi: يوم النكبة Jawm an-Nakba. Israelissa päivän vietto aiottiin kieltää alun perin kolmen vuoden vankeusrangaistuksen uhalla, jota lievennettiin taloudellisiin pakotteisiin tapahtumaa järjestäviä kuntia tai järjestöjä vastaan.
Kesällä 2009 Israelin palestinalaisille tarkoitetuista koulukirjoista poistettiin kohta, jossa kerrotaan, että arabit kutsuvat Israelin itsenäistymistä al-Nakbaksi. Israelin opetusministeri selitti, että ei ole syytä kutsua Israelin itsenäistymistä katasrofiksi tai kansanmurhaksi. Ahmed Tibi, Israelin parlamentin palestiinalainen jäsen, totesi, että zionistit yrittävät turhaan uudelleenkirjoittaa historiaa, Nakban vietto ei tähän lopu.

Palestiinan pakolaiset

Vaikka ei ole yleistä määritelmää siitä, kuka on Palestiinan pakolainen, YK:n Palestiinan pakolaisjärjestö UNRWA määrittelee sellaisiksi henkilöt, joiden vakinainen asuinpaikka oli Palestiina 1946–1948 ja joka menetti kotinsa ja elantonsa arabien ja Israelin välillä vuonna 1948 syntyneen konfliktin seurauksena. YK:n Palestiinan pakolaisjärjestö hyväksyy palestiinalaisten osalta pakolaisiksi myös pakolaisuudessa syntyneet lapset. Tämä poikkeaa pakolaisjärjestön tavallisesta käytännöstä. Alun perin YK:n laskennassa palestiinan pakolaisten määrä oli 711 000. Palestiinan pakolaisten määrä on nykyään yli neljä miljoonaa, joista kolmannes asuu Länsirannalla ja Gazassa. Alle kolmannes asuu Jordaniassa; 17 % Syyriassa ja Libanonissa loput 15 % asuu muissa arabimaissa ja lännessä. Noin miljoonalla Palestiinan pakolaisella ei ole muuta henkilöllisyyspaperia kuin YK:n Palestiinan pakolaisjärjestön myöntämä henkilökortti.

Historia

Alkuperäinen syy Palestinan pakolaisuuteen puhuttaa yhä pakolaisongelman ratkaisusta neuvoteltaessa. Palestinan pakolaisuus liittyy läheisesti Israelin itsenäisyyssotaan ja siihen johtaneeseen poliittiseen kehitykseen. Israelin mukaan arabijohtajat olisivat kehottaneet palestiinalaisia lähtemään kodeistaan muun muassa radiolähetyksin. Morrisin (1987) tutkimuksen mukaan siviilien pakoon yllyttämisestä ei ole näyttöä. Esimerkiksi tuon ajan hepreankielisissä radiolähetyksissä mainittiin arabijohtajien pyrkimykseksi estää siviilien pako. Morrisin mukaan pako johtui ennen kaikkea juutalaisten joukkojen hyökkäyksiin liittyvästä raakuuksien pelosta ja karkotusmääräyksistä. Palestinalaisten pakoon vaikutti myös arabijohdon kyvyttömyys hoitaa hallintoa brittien poistuttua maasta. Seuraavana maasta poistuikin se koulutettujen palestiinalaisten eliitti, joka oli ollut Britannian romahtaneen mandaattihallinnon palveluksessa.
Israelin komentaja Moshe Karmel antoi lokakuussa 1948 Pohjois-Galilean tyhjennysmääräyksen. Israelin tiedustelupalvelun raportin mukaan arabijohdon määräyksillä ei ollut merkittävää osaa arabiväestön paossa, vaikka naisia ja lapsia kehotettiin väistymään taistelujen tieltä. Israelin armeijan komentaja Yigal Yadin ilmoitti elokuussa 1948, ettei Israel halunnut arabeja Israeliin ja että näiden paluu tulisi estää. Israelin hallitus esti palestiinan pakolaisten paluun ja aloitti tyhjentyneiden arabikylien ja viljelysten hävittämisen. Eri väestöryhmiä kohdeltiin myös eri tavoin. Druuseihin suhtauduttiin muita myönteisemmin.