google/wiki40b huggingface dataset:
Joseph Martin Kraus

Elämäkerta

Joseph Martin Kraus jäi kuuluisan aikalaisensa Wolfgang Amadeus Mozartin varjoon. Musiikillisen uransa hän aloitti kuoropoikana ('sängerknabe') Mannheimin hovikirkon poikakuorossa vuonna 1773. Hän jatkoi musiikkiopintojaan Mainzin yliopistossa Johann Christian Kittelin johdolla, joka puolestaan oli ollut Johann Sebastian Bachin oppilas.
Vuonna 1778 Kraus tuli Ruotsiin kuningas Kustaa III:n kutsumana, sillä kuningas halusi tehdä Ruotsista ja varsinkin valtakunnan pääkaupungista Tukholmasta kansainvälisesti arvostetun kulttuurikeskuksen. Vuonna 1781 Kraus julkaisi sinfoniansa c-molli ja oopperansa Proserpina, jotka molemmat saivat yleisöltä hyvän vastaanoton. Kustaa III lähetti hänet ympäri Eurooppaa matkalle, jonka tarkoituksena oli uusien musiikkivirtausten havainnointi ja tutkiminen. Matkan aikana hän vieraili Berliinissä, Dresdenissä, Münchenissä, Leipzigissa ja Wienissä, kohdaten aikakauden vertauskuvat Joseph Haydnin (1732–1809) ja Christoph Willibald Gluckin (1714–1787), jota hän suuresti ihaili.
Vuonna 1783 Kraus kiersi Italiaa, vieraillen Venetsiassa, Firenzessä, Roomassa, Napolissa ja Bolognassa. Bolognassa hän tapasi Giovanni Battista Martinin, joka oli aikakauden tunnetuin italialainen muusikko ja jonka oppilaana Mozartkin oli. Vuosina 1784–1786 hän asui Pariisissa, jossa julkaisi sinfonian d-molli. Julkaisu tapahtui Haydnin nimissä, sillä niin oli tuolloin tapana tehdä, kun tekijänä oli vähemmän tunnettu säveltäjä.
Joseph Martin Kraus kuoli pian Symphonie funèbre -teoksen valmistuttua. Vain kahdeksan kuukautta oli kulunut hänen suojelijansa Kustaa III:n kuolemasta salamurhan uhrina. Krausin kuolinsyy oli tuberkuloosi.
Louis Agassiz Fuertes

Louis Agassiz Fuertes (7. helmikuuta 1874 Ithaca, New York – 22. elokuuta 1927 Unadilla, New York) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja taidemaalari.
Fuertesin isä oli Estevan Antonio Fuertes, joka oli Cornellin yliopiston tie- ja vesirakennuksen professori vuodesta 1873. Kesäkuussa 1904 Fuertes avioitui kouluaikaisen tyttöystävänsä Margaret (Madge) F. Sumnerin kanssa, ja heille syntyi tyttäret Mary ja Sumner.
Fuertes päätti lintumaalarin urastaan tavattuaan Elliott Couesin vuonna 1894. Fuertes opiskeli Cornellin yliopistossa ja häneltä tilattiin maalauksia jo opiskeluaikoina. Vuonna 1899 hän osallistui Edward Henry Harrimanin johtamalle Alaskan rannikoiden tutkimusretkelle. Myöhemmin Fuertes matkusteli hyvin laajalti Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Etiopiassa.
Fuertes työskenteli yhdessä American Museum of Natural Historyn Frank Chapmanin kanssa sekä kentällä, museon dioraamojen taustojen maalaajana että kirjojen kuvittajana. Retkeillessän Meksikossa yhdessä Chapmanin kanssa Fuertes löysi uuden papukaijalajin, jonka Capman vuonna 1912 nimesi hänen kunniakseen Hapalopsittaca fuertesi (risaldanaratti).
Fuertes toimi ornitologian lehtorina Cornellissa vuodesta 1923 alkaen. 1926–1927 hän osallistui Wilfred Hudson Osgoodin johtamalle Etiopianretkelle, jonka aikana hän loi eräät kuuluisimmista maalauksistaan.
Fuertes kuoli törmättyään autollaan junaan muutamia kuukausia Etiopiasta paluunsa jälkeen. Fuertes toimi monien luontomaalarien esikuvana, kuten George Miksch Sutton, jonka ohjaajana hän toimi, sekä Roger Tory Petersonin ja Jorg Khunin. Elinaikanaan Fuertes kuvitti yli 60 kirjaa ja satoja hänen töitään julkaistiin lehtiartikkeleissa.
Boy Scouts of America-niminen partiojärjestö nimitti Fuertesin Kunniapartiolaiseksi vuonna 1927.
RL10

RL-10 on 1960-luvulla kehitetty yhdysvaltalainen rakettimoottori, joka ensimmäisenä maailmassa käytti polttoaineenaan nestevetyä ja hapettimena nestehappea.

Käyttö kantoraketeissa

Sen erästä versiota käytettiin NASAn Apollo-kuuohjelman Saturn I-kantoraketin toisena rakettivaiheena. S-IV:ssä, joka oli Saturnus V -kuuraketin toinen moottorivaihe, oli kuusi rinnakkaista RL-10-rakettimoottoria.
Laajemmassa käytössä olleiden Atlas- ja Titan-kantorakettien ylemmässä vaiheessa käytettiin yhtä tai kahta RL-10 -moottoria. Nykyään käytössä olevan Delta IV-kantoraketin ylin rakettivaihe koostuu yhdestä RL-10-moottorista.

Orion

Vuonna 2005 NASA päätti käyttää Apollon kaltaista rakennetta ehdotetussa uudessa miehitetyssä Orion-avaruusaluksessa. Se korvaa avaruussukkulat vuoteen 2014 mennessä. Alusta on tarkoitus käyttää NASAn kaavailemassa kuuohjelmassa.

Altair

Vuonna 2005 NASA päätti käyttää uuden Altairin Kuuhun laskeutumisvaiheessa rakettiensa ajoaineena nestevetyä ja nestehappea. Alkuperäisen suunnitelman mukaan nousuvaihe käyttäisi nestemäistä metaania ja nestehappea, mutta suunnitelmat muuttuivat nyt myös sen ajoaineeksi tulee nestevety ja nestemäinen happi.
Altair-aluksella on tarkoitus pystyä suorittamaan radan kääntö matalalta Kuun ekvaattorin kiertoradalta sen napojen yli lentävälle kiertoradalle. NASA on päättänyt käyttää RL-10-moottoria aluksen avaruudessa työntövoimaa tuottavana päämoottorina. 
Aluksen Kuuhun laskeutumisvaiheessa on tarkoitus olla käyttää neljää RL-10-moottoria ja Kuusta nousussa yhtä moottoria. Koska Altair-aluksen tulee pystyä leijumaan Kuun pinnan yllä ja laskeutua tasaisesti tulee RL-10-moottoreiden pystyä toimimaan vain 10 prosentin työntövoimalla. Vuonna 2008 Delta III- ja Delta IV -kantoraketeissa käytetyt RL-10B-2 -moottorit toimivat pienimmillään 20 prosentin teholla. RL-10:n kaltaisten jo koeteltujen laitteiden käyttämisellä NASA pyrkii pitämään uuden kuuohjelmansa kulut ja kustannusylitykset siedettäviä.

Testausalusta

"Common Extensible Cryogenic Engine" (CECE) on moottoritestialusta, jolla kehitetään RL-10-moottoreita, joita voidaan kuristaa riittävästi.
 NASA has contracted with Pratt & Whitney Rocketdyne to develop the CECE demonstrator engine.

Muita käyttökohteita

McDonnell Douglas DC-X-avaruuslentokoneen ("Delta Clipper") prototyypissä käytettiin neljää muokattua RL-10A-5 -rakettimoottoria, joista jokaista pystyi kuristamaan. DC-X teki leijuntakokeita 1990-luvulla osana epäonnistunutta pyrkimystä tehdä laukaisin, joka pystyy lentämään useita kertoja ja jossa ei ole kertakäyttöisiä rakettimoottorivaiheita.
Manna (muusikko)

Tausta ja muusikon ura

Manna on helsinkiläinen muusikko ja laulaja-lauluntekijä, jonka äiti on suomalainen ja isä algerialainen. Manna on harrastanut ja opiskellut laulamista lapsesta asti. Hän on käynyt laulu- ja pianotunneilla musiikkiopistossa sekä suorittanut musiikkiopintoja laulu pääaineenaan. Hän on opiskellut myös musiikkiteatteria. Mannan tyylilaji on varioinut popista alternativeen. Hänen musiikkiaan on verrattu muun muassa Cat Powerin, Nicon ja PJ Harveyn musiikkiin. Mannan esikoisalbumi Sister julkaistiin Suomessa 9. toukokuuta 2007, ja toinen hyviä arvosteluja saanut ja brittiläisessä mediassakin (Mojo-magazine, The Sunday Times, Q-magazine) kehuttu albumi Songs of Hope and Desire julkaistiin 30. syyskuuta 2009. Uusin albumi Shackles julkaistiin vuonna 2011. Se äänitettiin Los Angelesissa tuottajanaan Alain Johannes. Albumi sisältää muun muassa dueton Mark Laneganin kanssa. 
Manna julkaisi albumin Blackbird lokakuussa 2014. Se oli arvostelumenestys ja valittiin viikon levyksi monissa medioissa, kuten Radio Helsinki, YleX ja Helsingin Sanomat.
Manna on ollut naimisissa HIM-yhtyeen kitaristin Mikko Lindströmin kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi.
Manna julkaisi vuonna 2018 ensimmäisen suomenkielisen singlen "Äiti".
Manna laulaa myös Kerkko Koskinen Kollektiivissa.
Ashlyn Harris

Ashlyn Harris (s. 19. lokakuuta 1985) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Yhdysvaltain naisten maajoukkueessa 14 maaottelua. Hän oli varamaalivahtina MM-kisoissa 2015 ja 2019 kun Yhdysvallat voitti kultaa. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuonna 2002 ja saavutti samassa ikäluokassa MM-pronssia 2004. Harris edustaa seuratasolla Orlando Pridea.
Harris on kihloissa Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueessa pelaavan Ali Kriegerin kanssa.
Bud Daley

Leavitt Leo "Bud" Daley (s. 7. lokakuuta 1932) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Major League -tason syöttäjänä vuosina 1955–1964.
Kaliforniassa syntyneen Daleyn ammattilaisseuroina olivat Cleveland Indians, Kansas City Athletics ja New York Yankees. Hän pelasi tähdistöotteluissa vuosina 1959 ja 1960.
Alexis Bledel

Elämä

Bledel syntyi Houstonissa Texasissa. Hänen äitinsä Lupe on kotoisin Meksikosta ja isänsä Martin Argentiinasta, joten hänen äidinkielensä on espanja, ja hän oppi englantia vasta mennessään kouluun. Hänen isänsä vanhemmat olivat tanskalaisia maahanmuuttajia. Alexis on vanhin perheen kolmesta lapsesta. 
Alexis varttui Westburyssä, jossa hänen vanhempansa omistavat talon vielä nykyisinkin. Lapsena hän oli hyvin ujo. Siksi hän kävi 8-vuotiaana näyttelemisen kursseilla, jotta olisi voittanut ujoutensa.
Bledel aloitti mallin uransa 14-vuotiaana. Mallimanageri näki hänet ostoskeskuksessa ja palkkasi hänet toimistonsa listalle. Hän esiintyi uransa aikana mallinäytöksissä Yhdysvaltojen ohella muun muassa Tokiossa ja Milanossa. Bledel lopetti mallin työt aloittaessaan opiskelun New Yorkin yliopistossa. Hän valmistui Page Parkes Center of modeling and acting - ja St. Agnes Academy -kouluista.
Bledel seurusteli kolme ja puoli vuotta Milo Ventimiglian kanssa. Suhde päättyi 2006. Ventimiglia esitti Jessiä Gilmoren tytöissä. Bledel avioitui Vincent Kartheiserin kanssa kesällä 2014.

Ura

Vuonna 2000 Bledel sai osan Gilmoren tytöistä. Hän oli ehtinyt tuolloin opiskella yliopistossa vasta vuoden. Gilmoren tytöistä tuli menestys ja Bledelistä tähti. Sarjan päätyttyä vuonna 2007 Bledel kuitenkin päätti, ettei hän vähään aikaan esiinny uudelleen tv-sarjassa, koska Gilmoren tytöt -sarjan tekeminen oli kuluttavaa työtä. Erityisesti sarjan nopeatempoinen dialogi oli hänestä vaikeaa. 
Sittemmin Bledel on näytellyt lähinnä elokuvissa. Hän solmi vuonna 2009 sopimuksen IMG-mallitoimiston kanssa. Näyttelemisen ohessa hän toimii nykyisin mallina. Hänen viime vuosien merkittävimpiä elokuvaroolejaan on ollut pääosa 2011 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Violet and Daisy. Bledel näyttelee filmissä nuorta salamurhaajaa, joka luulee saaneensa helpon toimeksiannon.
Dala dala

Dala dala on Tansaniassa matkustajia ja tavaraa edullisesti kuljettava kulkuneuvo. Se on rakennettu siten, että kuorma-auton lavalle on rakennettu matkustajille penkit ja katolle telineet tavaroiden kuljettamiseen. Dala dalat ovat usein aivan täyteen lastattuja.
Charlie Rivel

Charlie Rivel (oik. Josep Andreu i Lasserre, 23. huhtikuuta 1896 – 26. heinäkuuta 1983) oli katalonialainen sirkusklovni. Hän syntyi Cubellesissa, Barcelonan provinssissa. Hänen vanhempansa Pedro Rivels Pere Andreu Pausas ja Marie-Louise Lasarre olivat myös sirkustaiteilijoita. Hänen isänsä oli katalonialainen ja äitinsä ranskalainen.
Charlie esiintyi ensimmäisen kerran kolmivuotiaana ja muodosti veljiensä Polo Rivel ja René Rivel kanssa ryhmän Los Rivels. Taiteilijanimensä hän otti Charlie Chaplinilta. Toisen maailmansodan alkaessa hän kehitti tunnetuimman esityksensä, jossa hän käytti tuolia, kitaraa ja trikoita. Hän joutui asumaan natsi-Saksassa kaksi vuotta ja Gerard Vàzquezin kirjoittama näytelmä Uuuuh! perustuu tähän aikaan.
Vuonna 1954 hän palasi Barcelonaan. Hänen esityksensä ulvovasta klovnista on edelleen tunnettu. 1971 hän esiintyi Federico Fellinin elokuvassa Klovnit - onnellisten maailma.
Vuonna -81 ilmestyi hänen muistelmateoksensa Pobre payaso (= Klovni parka).
Nykyään Cubellesissa on Charlie Rivelille omistettu museo Charlie Rivel Hall.
Vanhat rehelliset suomalaiset

”Vanhat rehelliset suomalaiset” oli 1800-luvun puolivälissä nimitys fennomaanien maltilliselle siivelle, joka oli ryhmittynyt vuonna 1847 perustamansa Suometar-lehden ympärille. Ryhmän johtohahmo oli August Ahlqvist ja siihen kuuluivat Paavo Tikkanen, D. E. D. Europaeus, Rietrikki Polén sekä jonkin aikaa myös August Schauman. He olivat eri linjoilla J. V. Snellmanin ja myöhemmin varsinkin Georg Zacharias Forsmanin (Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen) johtamien niin sanottujen jungfennomaanien kanssa.
”Vanhojen rehellisten suomalaisten” mielestä suomalaisuuden olisi noustava ”luonnollista tietä” eli vähittäisen kulttuurisen ja sivistyksellisen kehityksen kautta eikä poliittisen taistelun tuloksena. He eivät myöskään hyväksyneet Snellmanin ajamaa lojaaliutta Venäjää kohtaan eivätkä Yrjö-Koskisen näkemystä, jonka mukaan Suomi voisi katkaista henkiset siteet Ruotsiin kiitollisuudenvelkaa tuntematta. Varsinkin Ahlqvist halusi päinvastoin korostaa ruotsalaisen kulttuuriperinnön merkitystä Suomelle ja pitää yllä suhteita Ruotsiin. Helsingin yliopistolla ”vanhat rehelliset” hallitsivat savo-karjalaista osakuntaa, Yrjö-Koskisen kannattajat puolestaan pohjalaista osakuntaa. Jungfennomaanit syrjäyttivät ”vanhojen rehellisten” ryhmän suomalaisuusliikkeen johdosta 1860-luvun alussa, mutta nämä tekivät vielä saman vuosikymmenen lopulla epäonnistuneen yrityksen saada liikkeen uudelleen haltuunsa.
Vuonna 1863 jungfennomaanit tekivät väliaikaisesti sovinnon ”vanhojen rehellisten” kanssa ja nousivat mukaan määräämään Suomettaren linjasta. Sopu ei kuitenkaan kestänyt pitkään ja katkesi Yrjö-Koskisen ja August Ahlqvistin katkeraan keskinäiseen linjaerimielisyyteen. Lehden julkaiseminen jouduttiin lopettamaan tilaajien vähäisyyden ja sitä seuranneen vararikon vuoksi 1866. Yrjö Koskinen tukijoineen perusti 1869 sen seuraajaksi Uuden Suomettaren.
Nimitykset ovat siinä suhteessa harhaanjohtava, että ikäero ”vanhojen” ja ”nuorten” fennomaanien johtajien välillä oli itse asiassa vähäinen.
Dieldriini

Ominaisuudet

Dieldriini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja aromaattisiin liuottimiin. Dieldriini on hyvin myrkyllistä ja voi aiheuttaa vaurioita keskushermostossa, Aineelle altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, päänsärkyä, kouristuksia ja huimausta. Yhdiste on mahdollisesti karsinogeeninen. Dieldriini kertyy ravintoketjussa eläimiin ja on hyvin pysyvä yhdiste. Dieldriinin LD₅₀-arvo rotalle suun kautta on 46 mg/kg. Maaperässä ja eliöissä aldriinista muodostuu dieldriiniä.
Sotasaalis

Sotasaalis on vihollisvaltion julkisyhteisöjen omaisuutta, joka saadaan haltuun taistelutoimien seurauksena. Kansainvälisen oikeuden mukaan vihollisvaltion irtain omaisuus muuttuu sodan osapuolen omaisuudeksi, kun se saadaan haltuun. Sen sijaan kiinteä omaisuus, joka joutuu taistelujen osapuolen haltuun, ei pääsääntöisesti muutu valtaajan omaisuudeksi, sillä yleensä tällainen kiinteä omaisuus sijaitsee miehitetyllä alueella. Valtaajalla on vihollisvaltion kiinteään omaisuuteen käyttö- ja hallintaoikeus sekä oikeus muokata tällaista omaisuutta sotilaallisten toimien edellyttämällä tavalla. Vihollisvaltion kansalaisten kiinteä omaisuus ei muutu miehitystilanteessa sotasaaliiksi.
Aiemmin sotasaaliiksi on voitu ottaa myös vihollisvaltion kansalaisten omaisuutta, mutta tällaiset tilanteet ovat tulleet harvinaisiksi. Tyypillisimpiä tilanteita, joissa yksityisomaisuutta otettiin sotasaaliiksi, olivat organisoidut tai organisoimattomat kaupunkien ja maaseudun ryöstöt sekä laivojen kaappaukset. Kaupunki saatettiin ryöstää esimerkiksi silloin, kun se kieltäytyi avaamasta porttejaan lähestyvälle armeijalle. Keskiajalla oli tapana, että jos kaupunki antautui ilman taistelua, se säästettiin ryöstöltä; jos se antautui piirityksen tai taistelun jälkeen, siltä kannettiin palovero, mutta jos se valloitettiin piirityksen jälkeen väkirynnäköllä, sitä sai ryöstää vapaasti kolme päivää ja kolme yötä. Länsimaissa kaupunkien organisoituja ryöstöjä ei ole toteutettu 1800-luvun jälkeen. Vihollisvaltion kauppalaivojen kaappaus merellä on edelleen kansainvälisen oikeuden mukaista, mutta erittäin harvinaista.
Joskus sotasaaliin merkitys taistelutoiminnan kannalta voi olla huomattavakin, esimerkiksi Suomen talvisodassa moteista saamat aseet ja muu varustus tuli kalustopulasta kärsivälle armeijalle tarpeeseen. Suomeen hyökänneille neuvostoliittolaisille menetyksillä ei ollut suurtakaan merkitystä, sillä maan jättiläismäinen aseteollisuus tuotti materiaalia rajattomasti armeijansa käyttöön. Tämän vuoksi suurinta osaa suomalaisten sotasaaliista ei vaadittukaan palautettavaksi; vain käyttökelpoisimmat eli höyryveturit, vaunut, rautatiepatterit sekä neljä moottoritorpedovenettä.
Sotasaaliista on erotettava pakko-otto, johon sotaa käyvä valtio voi ryhtyä omalla tai miehittämällään alueella välittömien sotilaallisten tarpeittensa tyydyttämiseksi. Yleensä pakko-otossa luvataan ainakin nimellinen korvaus menetetystä omaisuudesta. Pakko-oton erikoistapaus on palovero, jonka miehittäjävalta pakottaa kaupungin maksamaan polttamisen uhalla. Tästä tavasta on humanitäärisen oikeuden kehittymisen myötä luovuttu useimmissa maissa.
Islamissa taistelemalla saadusta sotasaaliista (ghanima) maksetaan viidenneksen khums-vero kalifille tai sulttaanille, jotka edustavat islamilaista valtiota ja loput jaetaan taistelijoille siten että jalkamies saa yhden osuuden ja hevosmies kolminkertaisen. Se mitä muslimit ottavat sodassa vääräuskoisia vastaan, raha, rikkaudet, aseet, tarvikkeet, omaisuus on heille sallittu. Erona ghanimaan on sotasaalis joka saadaan ilman taistelua (fay’), esim. vääräuskoisten paetessa tai antautuessa ilman taistelua, ja kuuluu profeetalle.
Ulla Tillander-Godenhielm

Ulla Tillander-Godenhielm (o.s. Tillander; s. 1937) on suomalainen ekonomi, kultaseppä ja tutkija. Tillander-Godenhielm on väitellyt Helsingin yliopistosta vuonna 2005 tohtoriksi aiheenaan Venäjän keisarikunnan palkitsemisjärjestelmä.
Tillander-Godenhielmin isä oli A. Tillanderin kultasepänliikkeen johtaja Herbert Tillander. Tillander-Godenhielmin isoisän isä oli yrityksen perustaja Aleksander E. Tillander.
Edgars Caics

Muuta

Caics on pelannut myös aloittelijoiden keilailu- ja rantalentopallokilpailuissa. Lisäksi hän valmentaa työkseen pöytäjääkiekkoa nuoremmille.
Olli Rahkonen

Ura

Rahkonen valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2016. Hänet kiinnitettiin Turun kaupunginteatterin näyttelijäksi niin ikään 2016. Tammikuussa 2017 Rahkonen näytteli pääroolin musiikkinäytelmässä Tom of Finland. Joulukuussa 2017 hänellä oli Aapon rooli Seitsemässä veljeksessä. Kiinnitys päättyi keväällä 2018.
Rahkosella on ollut useita sivurooleja suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa vuodesta 2007 alkaen, kuten yövartija elokuvassa Aikuisten poika (2014) ja Antin rooli elokuvassa Armomurhaaja (2017). Vuonna 2012 Rahkonen näytteli yhden päärooleista Teemu Nikin elokuvassa 3 Simoa.
Hachim Mastour

Seurajoukkueura

Mastour siirtyi vain 14-vuotiaana, vuonna 2012 Milanin riveihin Reggianan riveistä. Hän on pelannut seuran juniorijoukkueissa. Vuodesta 2014 lähtien hän on myös harjoitellut edustusjoukkueen mukana.

Maajoukkueura

Italiassa marokkolaisille vanhemmille syntynyt Mastour sai luvan edustaa maajoukkuetasolla joko Italiaa tai Marokkoa. Alle 16-vuotiaissa hän edusti Italiaa. Kesäkuussa 2015 Mastour kuitenkin debytoi Marokon jalkapallomaajoukkueessa Afrikan-mestaruuskarsinnassa Libyaa vastaan ollen maan historian nuorin maajoukkuepelaaja.
Emmy Streng

Emmy Sofia Streng (16. heinäkuuta 1862 Turku – 1. marraskuuta 1913 Vaasa) oli ruotsiksi kirjoittanut suomalainen runoilija. 
Strengin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Anders Otto Wilhelm Streng ja Ida Mathilda Charlotta Wilhelmina Tavaststjerna.
Kukouri

Kukouri on linnakesaari Kotkassa. Saarella sijaitsee Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluvan Fort Slavan (Kunnian linnake) rauniot. Saari on nykyisin suosittu retkeilykohde ja siellä on venelaituri, mutta ei palveluita.

Historia ja arkkitehtuuri

Fort Slava kuuluu Ruotsinsalmen merilinnoituksen uloimpiin linnakkeisiin. Saaren linnoittaminen alkoi Kustaa III:n sodan jälkeen vuonna 1792 ja linnake valmistui 1794. Pientä hiekkariuttaa laajennettiin ensin maa- ja kivitäytteellä. Linnakkeen erikoisuutena on sen täysin pyöreä pohjamuoto, mikä on Suomessa ainoa laatuaan. Bomarsundin linnoituksen pohjamuoto on myös pyöreähkö. Linnake on halkaisijaltaan 75 metriä ja se sisälsi 44 tykkiasemaa, joista joka toisessa holvissa oli majoitustila sisäpihan puolella.
Suomen sodan jälkeen Ruotsinsalmen merilinnoitukset menettivät sotilaallista merkitystään ja linnake toimi vankilana. Krimin sodan aikana höyryfregatti Arrogantin johtama 14 aluksen laivasto-osasto räjäytti edellisenä syksynä tyhjennetyn linnakkeen 27. heinäkuuta 1855.
Museovirasto käynnisti linnoituksen tutkimisen ja osittaisen esiinkaivamisen vuosina 1968–1971. Tutkimuksia ja linnoituksen restaurointia jatkettiin uudelleen vuosina 1987–1993. Tällöin suurin osa linnoituksesta jätettiin koskemattomaksi, mutta osa muurista rekonstruoitiin alkuperäisen rakenteen mukaisesti ja katettiin puisella katoksella, joka kuvaa rakennuksen alkuperäistä hahmoa ja suojaa sitä. Linnakkeen ampuma-aukkoja muurattiin uudelleen Pietarin merisotahistorian keskusarkistosta löytyneiden alkuperäispiirustusten mukaan.
Vortioksetiini

Masennus

21. huhtikuuta 2011 Lundbeck esitteli vortioksetiinin neljän vaiheen III -kokeiden tulokset vuoden 2011 Amerikan psykiatriliiton vuosittaisessa tapaamisessa. Tilastollisesti merkittäviä vaikutuksia saatiin kahdessa tutkimuksessa; ensimmäinen aktiivinen masennuksen hoito Hamiltonin depression arviointiasteikolla (HAM-D) ja toinen ylläpitohoidossa. Kolmannessa vortioksetiini ei osoittautunut lumelääkettä tehokkaammaksi (jälleen HAM-D -asteikolla) ja neljäs hylättiin poikkeuksellisen vahvan vasteen lumelääkkeeseen takia (Montgomery-Åsbergin masennuksenarviointiasteikko, MADRS).
Heinäkuussa 2011 Lundbeck julkaisi satunnaistetun kaksoissokkolumelääketutkimuksen tulokset, anaktiivisena viiteaineena venlafaksiini ja toukokuussa 2012 samanlaisen viiteaineena duloksetiini. Molemmat tutkimukset osoittivat vortioksetiinin olevan huomattavan tehokas lumelääkkeeseen verrattuna masennuksen hoidossa.
Samassa kuussa Lundbeck paljasti myös kolmen vaiheen III -tutkimustulokset, jotka osoittivat vortioksetiinin olevan tehokas lumelääkkeeseen nähden MADRS-asteikolla mitattuna.
Elokuussa 2012 satunnaistettu kaksoissokkotutkimus vahvisti vortioksetiinin tehokkuuden lumelääkkeeseen verrattuna kaikilla muilla, paitsi Sheehan Disability scale -asteikolla.
Syyskuussa 2012 satunnaistetussa kaksoissokkotutkimuksessa ilmeni, että 5 milligramman annos on tehokkaampi, kuin lumelääke vain ahdistuksesta oheisairautena kärsivillä potilailla. Saman varmistivat joulukuussa 2012 julkaistu tutkimuksen tulokset, 2.5 mg:n ja 5 mg:n annokset eivät tuota vastetta.
Vuonna 2014 jotkin tutkimukset osoittivat, että vortioksetiini on tehokas ja hyvin siedetty lääkeaine, kun SSRI/SNRI-lääkkeille ei ole ollut vastetta 20 mg:stä lähtien ja ylläpitohoidossa, jotka kestävät 52 viikkoa.

Ahdistus

Elokuussa 2012 julkaistiin kahden satunnaistetun kaksoisokkotutkimuksen tulokset. Ensimmäisen mukaan vortioksetiini oli tehokkaampi kuin lumelääke, mutta toinen ei antanut tulosta, että vortioksetiini olisi lumelääkettä tehokkaampi, joka ajoi tutkijat miettimään tutkimusastelmien eroja. Kaksi vuonna 2014 tehtyä tutkimusta aikuisilla yleistyneen ahdistuneisuushäiriön potilailla ei tuottanut tulosta 8 viikon ajalla 10 mg:n annoksella.