google/wiki40b huggingface dataset:
Aatos Schildt

Jalo Aatos Wiini Wilhelm Schildt (22. toukokuuta 1864 Jyväskylä  – 17. marraskuuta 1939 Jyväskylä) oli maanviljelysneuvos ja valtiopäivämies.
Aatos Schildtin vanhemmat olivat piirilääkäri Wolmar Schildt ja Mathilda Fredrika Wilhelmina Wadenstjerna. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1890 oli Dagmar Helmina Aleksandra Maria Streng (k. 1902) ja toinen vuodesta 1914 Ida Lovisa Streng (k. 1935). Schildt tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1885. Hän toimi maanviljelijänä omistamallaan Nisulan tilalla vuodesta 1889. Säätyvaltiopäivillä 1905 hän oli aateliston ja ritariston edustaja, kirkolliskokouksen jäsen hän oli 1913, 1918 ja 1923. Schildt, jolla oli lukuisia luottamustoimia, sai maanviljelysneuvoksen arvon 1924. Tilanomistaja, majuri ja kansanedustaja Yrjö Schildt oli Aatos Schildin poika.
Eurooppa-liigan kauden 2016–2017 karsintavaihe ja play-off-kierros

Eurooppa-liigan kauden 2016–2017 karsintavaihe ja play-off-kierros alkoi 28. kesäkuuta 2016 ja se päättyi 25. elokuuta 2016. Karsintavaiheessa ja play-off-kierroksella pelasi yhteensä 154 joukkuetta, joista 22 eteni Eurooppa-liigan kauden 2016–2017 lohkovaiheeseen.

Kolmas karsintakierros

Kolmannella karsintakierroksella pelaa 58 joukkuetta, joista 25 aloittaa tällä kierroksella ja 33 on edellisen kierroksen voittajia.

Play-off-kierros

Play-off-kierroksella pelaa 44 joukkuetta, joista 29 on kolmannen karsintakierroksen voittajia ja 15 Mestarien liigan kauden 2016–2017 kolmannen karsintakierroksen häviäjää.
Kolkuttaja-suunta

Kolkuttaja-suunta on lestadiolaisesta uusheräyksestä 1950-luvulla irtaantunut ryhmä. Ryhmä jakaantui kahtia vuonna 1960 kontiolaisuudeksi ja peuralaisuudeksi.

Kontiolaisuus

Nimen suuntaus sai sen perustajan Heikki Kontion mukaan. Suomen lestadiolainen lähetysliitto, joka on kontiolaisuuden järjestö, on lopettanut toimintansa 1976. Liikkeellä ei ole saarnaajia, mutta joitakin kotiseuroja saatetaan yhä pitää Lapissa. Kontiolaisia oli vuonna 2000 arviolta 20.

Peuralaisuus

Nimensä suuntaus sai liikkeen hengellisen johtajan kirkkoherra Einari Peuran mukaan. Einarin kuoltua liikettä johti hänen veljensä Eskil Peura. Liikkeen toiminta on sittemmin lakannut.
Elisenvaaran pommitus

Elisenvaaran pommitus 20. kesäkuuta 1944 oli jatko- ja koko toisen maailmansodan tuhoisin lentopommitus Suomen hallitsemalla alueella. Pommituksessa kuoli yli sata siviiliä sekä sotilasta ja lottaa. Moskovan rauhassa 1940 Neuvostoliitolle luovutetun Kurkijoen Elisenvaaran rautatieasemalla seisonut siirtoväkeä kuljettanut juna joutui neuvostoliittolaisten ilmapommituksen kohteeksi. Monet uhreista olivat kotoisin Räisälästä.
Pommitus tapahtui jatkosodan perääntymisvaiheessa, samana päivänä, kun Neuvostoliitto valtasi takaisin Viipurin. Neuvostoilmavoimat oli saanut käskyn tuhota Elisenvaaran aseman, koska suomalaisten joukkojenkuljetukset Kannaksen torjuntataisteluihin kulkivat Elisenvaaran kautta.
Asemalla oli puoliltapäivin yli tuhat ihmistä, Karjalankannakselle meneviä sotilaita sekä evakkoon matkaavia karjalaisia. Neuvostoliittolaiset moukaroivat yli 80 pommikoneen voimin asemaa kolmessa pommitusaallossa neljännestunnin ajan. Vilkkaalla risteysasemalla ei ollut ilmapuolustusta eikä ilmahälytystä annettu. Räisäläläisiä evakkoja kuljettanut juna koki kovimman kohtalon. Kaksi härkävaunua sai täysosuman ja lähes kaikki näissä vaunuissa olleet menehtyivät. Kaksi kolmasosaa kuolleista oli naisia ja lapsia.
Tuoreeltaan pommitus sensuroitiin ja vaiettiin, minkä vuoksi siitä lähti liikkeelle toinen toistaan hurjempia huhuja.
Miles Joseph Berkeley

Miles Joseph Berkeley (1803–1889) oli englantilainen pappismies ja itiökasvien tutkija. Hän on erityisen tunnettu saavutuksistaan sienitieteen alalla – hän on määrittänyt yli kuusituhatta sienilajia.
Hän valmistui vuonna 1825 Cambridgen yliopistosta pääaineenaan teologia. Berkeley kirjoitti sieniä käsittelevän osan vuonna 1836 ilmestyneeseen siirteokseen Englannin kasvisto.
Berkeley tutki myös viljelykasvien taudinaiheuttajia ja loisia. Hän oli taitava mikroskoopin käyttäjä ja piirsi useita eliölajeja julkaisujensa kuvitukseksi. 
Kasvi- ja sienitieteessä Berkeleysta käytetään auktorilyhennettä Berk.
Japanilainen kello

Japanilainen kello (jap. 和時計 wadokei) on perinteistä japanilaista aikaa näyttävä mekaaninen kello. Kellon toivat Japaniin joko hollantilaiset jesuiitat tai kauppiaat 1500-luvulla. Kellot olivat joko messingistä tai raudasta valmistettuja lyhtykelloja . Tokugawa Ieyasulla oli eurooppalaisvalmisteinen lyhtykello. 
Tuon ajan eurooppalaisissa kelloissa ei käytetty heiluria tai tasapainojousta, joten myöskään japanilaiset kellosepät eivät niitä käyttäneet vuonna 1641 alkaneella Sakoku-kaudella. Tämän johdosta japanilaiset kellosepät joutuivat itse kehittämään tekniikkaa, ilman merkittävää vaikutusta länsimaista. He osoittivat huomattavaa kekseliäisyyttä soveltaessaan eurooppalaista kellonvalmistusoppia ja muokatessaan sitä sopimaan perinteisen japanilaisen kalenterin tarpeisiin.
Eurooppalaisten kellojen sovittaminen japanilaisen kalenterin tarpeisiin oli haastava tehtävä. Japanilaisessa kellossa oli 6 päiväyksikköä auringonnoususta auringonlaskuun ja 6 yöyksikköä auringonlaskusta seuraavaan auringonnousuun. Tämän johdosta päivän tunnit olivat pidempiä kesällä ja lyhyempiä talvella. Eurooppalaiset kellot oli kuitenkin suunniteltu näyttämään aikaa, joka ei riippunut vuodenajoista. 
Useimmat japanilaiset kellot toimivat painojen avulla. Japanilaiset kuitenkin tunsivat myös jousikäyttöiset kellot. Samoin kuin eurooppalaiset lyhtykellot, myös japanilaiset kellot käyttivät toisinaan pöytiä tai tasoja, joiden läpi painot saattoivat pudota. Jousikäyttöiset kellot oli tarkoitettu siirrettäviksi. Pienimmät olivat suuren rannekellon kokoisia joita omistajat kantoivat inrō-koteloissa.

Vaihtelevanmittaisten tuntien ongelma

Japanilaisissa kelloissa käytettiin erilaisia mekanismeja esittämään vaihtelevanmittaisia tunteja. Käytännöllisin tapa oli tornikello, jossa kellonaikaa ei esitetty kellotaululla vaan painoon kiinnitetyllä merkillä, joka eteni uraa pitkin. Uran varrelle sijoitetut siirrettävät merkit osoittivat kellonaikaa. 
Kellotaulujen käyttö oli osa eurooppalaista teknologiaa ja erilaisia ratkaisuja suunniteltiin vaihtelevanmittaisten tuntien esittämiseksi. Joissakin kelloissa oli siirrettävät tuntimerkinnät 24 tunnin kellon reunalla. Toisissa oli useita eri kellotauluja, joita voitiin vaihtaa vuodenajan mukaan. 
Vuonna 1873 Japanissa otettiin käyttöön gregoriaaninen kalenteri.
Talkkunalampi (Multia)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Uuranjärven valuma-alueeseen (35.635) se kuuluu.
Nigerianleski

Levinneisyys

Nigerianleskeä tavataan Jos Plateaussa Nigerian keskiosissa. Vaikka lajin levinneisyysalue on pieni, ei sen uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hietikkoruohomaluri

Levinneisyys

Hietikkoruohomaluria tavataan Australiassa Queenslandin luoteisosissa ja Pohjoisterritorion itäosissa. Lajin kannaksi arvioidaan noin 14 000 täysikasvuista yksilöä ja yhteensä noin 21 000 yksilöä. Laji on vähenemässä tulipalojen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Järvenpää (Hämeenkoski)

Järvenpää on Hämeenkosken kylä Hollolan ja Asikkalan rajalla. Se muodostaa yhdessä Hyrkkälän ja Putulan kanssa Putulankulman, josta tuli Päijät-Hämeen vuoden kylä 2003.
Hyrkkälän, Järvenpään ja Putulan yhdessä muodostamalla Putulankulmalla järjestetään heinäkuun kolmella ensimmäisellä viikolla kulttuuritapahtuma. Sen järjestää Putulan kirjasto- ja kotiseutuyhdistys, joka pitää yhdistyksen yksityistä kirjastoa entisen kestikievarin talousrakennuksessa Putulassa. Toukokuun viimeisenä viikonloppuna järjestetään kirjaston kirjamyyjäiset seututie 317:n ja Järvenpään tien risteyksen kohdalta pohjoiseen päin entisellä kestikievarilla päin.
TAHKOcom

Yleistä

TAHKOcom toimii Tahkon alueen yritysten markkinointikanavana sekä niiden tuottamien palveluiden välittäjänä. Noin 90 prosenttia Tahkon palveluista on varattavissa keskusvaraamon kautta. Tahkon alueen lisäksi yritys välittää palveluita noin 10 kunnan alueelta.
TAHKOcom palvelee vuosittain noin 80 000 asiakasta, joista noin 80 % on kotimaalaisia. Vuonna 2013 yöpymisvuorokausia oli 260 000 kpl. Ulkomaalaiset tulevat pääosin Venäjältä, mutta matkailijoita on myös Baltian maista sekä Keski-Euroopasta. 
TAHKOcom Oy:llä on tytäryhtiö, Tahko24H Oy, jonka toimintaan kuuluvat Tahkon ja Nilsiän alueen siivous- ja huoltopalvelujen toteuttaminen sekä turvallisuus- ja päivystyspalvelut. Lisäksi Tahko24H tuottaa remontointipalveluja.
Vuonna 2014 konserni työllisti 55 henkilöä ja sen liikevaihto oli 8,2 miljoonaa euroa. Konsernin nykyinen toimitusjohtaja on Matti Kuosmanen.
Vuoden 2015 kesäkuussa TAHKOcom valittiin Parhaaksi palveluntarjoajaksi yrityspalveluiden sarjassa Kuopion alueen kauppakamarin järjestämässä Kuopion alueen parasta palvelua 2015-kisassa.

Toiminta

TAHKOcomin asiakkaita ovat matkailupalveluiden tuottajat ja omistajat sekä kuluttajat. Yritys paketoi myös alueen tuotteita yritysasiakkaille ja ulkomaisille yhteistyökumppaneille. 
Varaamolla on välityksessään majoitusvaihtoehtoja noin 1 000 kpl eli 6 500 vuodepaikkaa. Majoitusvaihtoehtoihin kuuluvat erilaiset loma-asunnot ja -huoneistot, hotellit ja muut majoitukset. Majoituspalvelujen lisäksi keskusvaraamo välittää ohjelma-, ravitsemus-, kuljetus- ja kokouspalveluita.
TAHKOcom omistaa Tahko.com-sivuston, joka on ollut vuodesta 1998 Tahkon alueen virallinen pääsivusto. Sivustolla on muun muassa ympärivuorokautinen reaaliaikainen nettivaraamo. TAHKOcom on ainoa keskusvaraamo Suomessa, jolla on kaikista majoituskohteistaan panoraamaesittelyt.

Historia

Kun Matti ja Marja-Liisa Kuosmanen perustivat yrityksen vuonna 1988. Sen toimialat olivat alun perin isännöinti, kiinteistö- ja vuokrausvälitys sekä insinööritoimisto. Keskusvaraamon Kuosmaset perustivat 1990, sillä Tahkon alueelle ei ollut yritystä, joka olisi vastannut varauksista tai mökkivälityksestä keskitetysti. Kuosmaset tunsivat alan ja alueen jo ennestään, sillä heidän yrityksensä Tahkovahti oli hoitanut alueen mökkien huolto- ja korjauspalveluja sekä isännöintiä. Myöhemmin yritys luopui insinööripalveluista ja isännöinnistä.
Vuonna 2015 Matti Kuosmanen palasi perustamansa konsernin toimitusjohtajaksi, oltuaan 19 vuotta syrjässä kyseisestä tehtävästä.
Yritys on toiminut voimassaolonsa aikana eri nimillä. Yritys perustettiin 1988 nimellä TahkoPlan ky, vuosina 1989-2004 nimi oli Tahkovahti Oy, vuosina 2004-2010 Tahkovuori Oy ja vuonna 2010 nimi vaihtui TAHKOcom Oy:ksi. Yhtiön omistuspohja on pysynyt muuttumattomana.
Õru

Entinen kunta

Kunnan asukasluku oli 546 (2010), pinta-ala 104,63 neliökilometriä ja asukastiheys 5,2 asukasta neliökilometrillä. 
Õru jakautui keskuspaikkakuntansa lisäksi kahdeksaan kylään, jotka ovat Killinge, Kiviküla, Lota, Mustumetsa, Priipalu, Uniküla, Õlatu ja Õruste. Õrun kirkonkylässä oli vuonna 2008 kolme kauppaa, kaksi kahvilaa ja Viron postin konttori.

Väestö

Vuonna 2011 Õrun kunnassa oli 448 asukasta, joista 384 (85,7 %) oli virolaisia, 48 (10,7 %) venäläisiä ja 15 (3,3 %) muita kansallisuuksia.
Aki Alamikkotervo

Aki Alamikkotervo (s. 28. marraskuuta 1962 Tervola) on suomalainen tenorilaulaja ja laulunopettaja. Hän on ollut kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuodesta 1999.
Alamikkotervo opiskeli Oulun konservatoriossa ja suoritti laulunopettajalinjan jatkotutkinnon vuonna 1993. Hän piti samana vuonna ensikonserttinsa. Alamikkotervo on opiskellut myös Italiassa Paolo Silverin johdolla.
Alamikkotervo on vieraillut Savonlinnan oopperajuhlilla vuodesta 1997. Alamikkotervo on vieraillut myös suomalaisissa alueoopperoissa, Tukholman kuninkaallisessa oopperassa, Moskovan Novaja-oopperassa ja Wienissä. Keväällä 2005 hän vieraili Kansallisoopperan kanssa Pietarin Mariinski-teatterissa.
Vuonna 1989 Alamikkotervo voitti kolmannen palkinnon Timo Mustakallio -laulukilpailussa. Vuonna 1997 hänet nimettiin Vuoden oopperasolistiksi.
Katriina Ranne

Katriina Ranne (s. 1981) on Noormarkusta kotoisin oleva kirjailija, tutkija ja runouden suomentaja.
Ranne väitteli Lontoon yliopiston School of Oriental and African Studies -collegesta filosofian tohtoriksi keväällä 2011. Hänen väitöskirjansa käsitteli veden kuvaa modernissa swahilirunoudessa. Maisterintutkintonsa (2006) Ranne teki Helsingin yliopistossa pääaineenaan Afrikan-tutkimus. Ranne on tutkimustyönsä takia viettänyt pitkiä aikoja Tansaniassa. Hän oli myös kolme kuukautta Uppsalassa Nordiska Afrikainstitutin väitöskirjastipendiaattina vuonna 2009.
Ranteen esikoisromaani Minä, sisareni ilmestyi 2010. Teos kertoo neljästä toisilleen läheisestä siskosta, jotka kasvavat omiin suuntiinsa.
Ranteen toinen kirja, runokokoelma Ohikulkijan tuoksu, ilmestyi helmikuussa 2014. Sen runot ovat rakkausrunoja ja pyrkivät vetoamaan aisteihin: tuoksuun, hajuun, näköaistiin ja tuntoon.
Ranne julkaisi Suomen ensimmäisen afrikkalaisen runouden antologian Korallia ja suolakiteitä vuonna 2015. Teos tarjoilee runoutta 900 vuoden ajalta ja sen runot ovat käännetty seitsemästä eri kielestä. Ranne sai kokoamastaan ja suomentamastaan antologiasta Ylen Kääntäjäkarhupalkinnon vuonna 2016.  Antologiasta myönnettiin Ranteelle myös Villa Karon Pronssipantteri-palkinto. 
Ranne on myös julkaissut lehdissä ja antologioissa runoja sekä novelleja. Ranne pitää Aarteidenkerääjä-blogia, joka herätti tiukalla Mannerheim-elokuvan kritiikillään myös tuottaja Erkko Lyytisen huomion.
Ranne on kirjoittanut lukuisia lehtiartikkeleita, viime vuosina erityisesti Nuori Voima -lehteen. Tiede-lehdessä vuonna 2005 julkaistu juttu Afrikan sotahistoriasta voitti toisen palkinnon Tiede-lehden ja Suomen Tieteentekijöiden liiton järjestämässä tiedekirjoituskilpailussa. Ranteen englannista, swahilista ja norjasta suomentamia runoja on julkaistu Nuoren Voiman lisäksi mm. Kritiikki- ja Tuli & Savu -lehdissä.
Ranne on toiminut senior teaching fellow'na Lontoon yliopistossa opettaen swahilikirjallisuutta ja swahilin kieltä. Hän on myös vetänyt useita swahilinkielisen runouden käännöstyöpajoja Lontoossa toimivassa Poetry Translation Centressä, jonka toimintaan hän on osallistunut vuodesta 2004.

Ranne kuuluu helsinkiläiseen Luotaajat-kirjallisuusryhmään ja on tämän vuodesta 2002 toimineen ryhmän perustajajäseniä. Kulttuurin lisäksi Ranne harrastaa argentiinalaista tangoa sekä astanga- ja hatha-joogaa. Hän kuuluu myös Aamutuuli-viiniseuraan ja on intohimoinen vihreiden ja valkoisten teelajien harrastaja.
Brian Boru

Brian Boru (Brian Bórumha mac Cennétig) (941 – 23. huhtikuuta 1014) oli Irlannin ylikuningas (Ard-Rí) vuosina 1002–1014. Hänen valtakaudellaan Irlannissa taisteltiin viikinkejä vastaan sekä uudelleenrakennettiin tuhoutuneita kirjastoja ja luostareita.
Boru sai surmansa Clontarfin taistelussa Dublinin lähistöllä vuonna 1014. Viikingit kuitenkin hävisivät taistelun ja menettivät samalla valta-asemansa Irlannista.
12. jääkäripataljoona

12. jääkäripataljoona aikaisemmalta nimeltään Pioneeripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin 2. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajina olivat jääkärimajuri Maximilian Lars Helge Savonius (haavoittui 28. maaliskuuta 1918, siirrettiin 15. huhtikuuta 6. jääkärirykmentin komentajaksi, johti Wilkmanin ryhmään kuuluvaa Savoniuksen osastoa), 28. maaliskuuta alkaen oli jääkärikapteeni Edvard Gabriel Kumlin myöh. Kairela (haavoittui 23 huhtikuuta 1918). Hänen sijalleen komentajaksi tuli jääkäriluutnantti Johannes "Jussi" Väisänen.
Pataljoona muodostettiin aluksi Pioneeripataljoonaksi maaliskuun alussa vuonna 1918 ja se käsitti aluksi kolme komppaniaa ja ne kaikki muodostettiin Jyväskylässä.
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 18. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 19.–20. huhtikuuta 1918.

Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Adjunanttina jääkäriyliluutnantti Otto Emil Avenir Bonsdorff (siirrettiin 23. maaliskuuta 3. komppanian päälliköksi), esikunnan ampumatarvikeupseerina jääkäriluutnantti Herman Wilhelm Holmberg (siirrettiin huhtikuussa 1918 intendentiksi 2. jääkärirykmenttiin, pataljoonan lähettiupseerina ja myöhemmin adjutanttina jääkäriyliluutnantti Edvard Gabriel Kumlin myöh. Kairela (myöhemmin siirrettiin komentajaksi), kuormastopäällikkönä jääkärialiupseerina Alfred Sandberg, jääkärialiupseeri Johan Albert Valli (siirrettiin 5. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan), varusmestarina jääkärialiupseeri Emil Johannes Vanninen, vääpelinä ja pataljoonan adjutanttina jääkärivaravääpeli Joakin (Ade) Järvi, jääkärivääpeli Matti Vilkas Tapio Sippola (adjutanttina 5. toukokuuta 1918 alkaen).
Suuri maailma! Suuret seikkailut!

Suuri Maailma! Suuret Seikkailut! (engl. Big World! Big Adventures!) on suoraan videolle julkaistu brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2018, joka perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Jam Filled Entertainment.
Rekkamies

Rekkamies on Matti Eskon vuonna 1986 levyttämä countryvaikutteinen iskelmä, jonka sanoitti Storyfilmi-elokuvatuotantoyhtiön Juha Tapaninen ja sävelsi Esa Nieminen alun perin Elovena-kaurahiutaleiden televisiomainoksessa käytettäväksi. Kampanjan tavoitteena oli parantaa aamuisen kaurapuuron mielikuvaa erityisesti poikien kohderyhmässä, ja keinoksi valittiin rekka-auton kuljettajan nostaminen televisiomainonnan avulla uudeksi kaurapuuroa syöväksi sankarihahmoksi. Kampanja toimi hyvin, ja samalla laulusta tuli hyvin suosittu myös itsenäisenä teoksena ja pakollinen osa Matti Eskon keikkaohjelmistoa. Esko levytti kappaleen uudelleen vuonna 2008.
Hyytelörakko

Hyytelörakko eli rakkulakasvain eli ganglio on viskoosia, hyytelömäistä, kirkasta eritettä sisältävä tarkkarajainen pyöreähkö kyhmy tai patti nivelen tai jänteen kohdalla sijaitseva nivelkapselin tai jännetupen pullistuma. Se on eräänlainen hyvänlaatuinen kasvain. Sen syntymiseen vaikuttavat esimerkiksi tapaturma tai nivelärsytys, mutta yleensä mitään selvää aiheuttavaa tekijää ei voida osoittaa. Hyytelörakko voi olla pienen herneen tai pähkinän kokoinen. Se esiintyy yleensä ranteessa ("ganglion carpi"), useimmiten kämmenselän puolella.

Hyytelörakon hoito

Hyytelörakkoa neuvottiin aikoinaan hoitamaan iskemällä se rikki kovalla, tylpällä esineellä. Nykyään niitä hoidetaan yleisimmin punktiolla, eli imemällä patin nestemäinen sisältö pois paksulla neulalla. Samalla onteloon voidaan ruiskuttaa kortisonia ja antibakteerista ainetta. Punktion jälkihoidoksi suositellaan rakon hierontaa, jotta vaiva ei uusisi.
Jos hyytelörakko on erityisen hankala, se leikataan. Hyytelörakon poistoleikkaus on päiväkirurginen toimenpide ja tehdään useimmiten puudutuksessa.
Witi Ihimaera

Elämäkerta

Ihimaera syntyi Gisbornen alueella Uudessa-Seelannissa. Collegekoulutuksen hän kävi Hamiltonissa.
Ihimaera oli ensimmäinen sekä romaanin että novellin julkaissut maori.
Uransa alussa Ihimaera työskenteli toimittajana Gisborne Herald -lehdelle. Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin 1972. Silloinen pääministeri luki teoksen, minkä seurauksena Ihimaera palkattiin vuonna 1973 Uuden-Seelannin ulkoasiainministeriöön, jossa hän työskenteli vuoteen 1989 asti. Osan työajasta ulkoasiainministeriössä Ihimaera työskenteli diplomaattina ulkomailla lähetystöissä. Sijoituspaikkoja olivat Canberra, New York ja Washington. Vuodesta 1990 hän on toiminut luennoitsijana Aucklandin yliopistossa.
Vuonna 2004 Ihimaera sai The New Zealand Order of Merit -järjestelmän mukaisen Distinguished Companion -arvonimen.

Plagiointi

Vuonna 2009 kirja-arvostelija Jolisa Gracewood löysi Ihimaeran kirjasta The Trowenna Sea lyhyitä, muilta kirjailijoilta kopioituja tekstikatkelmia. Ihimaera myönsi lähdeviitteiden puutteen ja esitti julkisen anteeksipyynnön plagioinnistaan. Plagioinnin paljastuttua hän myös osti itselleen myymättä jääneet kopiot kirjasta. Kirjan kustantanut yhtiö korvasi kirjat palauttaneille kirjakaupoille aiheutuneet kulut.
Yves Boisset

Yves Félix Claude Boisset (s. 14. maaliskuuta 1939 Pariisi) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän oli 1970- ja 1980-luvuilla niitä ohjaajia, jotka yhdistivät sosiaalikriittisyyttä jännityselokuvaan. 
Hän aloitti filmiuransa ohjaamalla elokuvan Coplan sauve sa peau (1968). Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Dupont Lajoie (1975), Suurkaupungin sheriffi (Le juge Fayard dit Le Shériff, 1977) ja Attentaatti (L'attentat, 1972).  Suurkaupungin sheriffi-filmi palkittiin vuonna 1976 Louis Delluc -palkinnolla ja Attentaatti vuonna 1973 Moskovan elokuvajuhlien hopeapalkinnolla.
Buckinghamin palatsi

Historia

Englannin kuningas Jaakko I istututti nykyisen palatsin paikalle 1600-luvulla mulperipuutarhan kasvattaakseen silkkitoukkia. Hän kuitenkin oli valinnut vääränlaisen lajin eivätkä silkkitoukat menestyneet.
Alun perin palatsin rakennutti Buckinghamin ja Normandian herttua John Sheffield vuonna 1703 itselleen Lontoon asunnokseen. Valmistunutta palatsia kutsuttiin hänen herttuakuntansa mukaisesti Buckingham House. Kuningas Yrjö III osti palatsin hänen jälkeläiseltään Sir Charles Sheffieldiltä vuonna 1762. Yrjö III antoi palatsin vaimollensa kuningatar Charlottelle paikaksi kasvattaa heidän lapsiaan läheltä St. Jamesin palatsia. Palatsi tunnettiin sen vuoksi nimellä Queen's palace. Kuningas ei itse asunut palatsissa, mutta 14 hänen 15:stä lapsestaan syntyi siellä.
Palatsia on tämän jälkeen uudistettu ja uudelleenrakennettu. Vuonna 1826 Yrjö IV palkkasi John Nashin uudelleensuunnittelemaan palatsin sisätilat. Nash kuitenkin erotettiin palatsin arkkitehdin tehtävistä ennen töiden valmistumista. Yrjö IV itse ei ehtinyt koskaan asua palatsissa, sillä uudistukset saatiin valmiiksi vasta Vilhelm IV:n kaudella. Monet takat, koristeet ja huonekalut on tuotu Yrjö IV:n Brightonin Royal Pavilionista sekä Carlton Housesta hänen kuolemansa jälkeen.
Palatsista tuli viimein kuninkaallisten asuinpaikka 1837 kuningatar Viktorian valtaannousun jälkeen. Palatsin julkisivu rakennettiin vasta Viktorian naitua prinssi Albertin, ja pariskunnan huomattua palatsin liian pieneksi perheelleen ja hoville vuonna 1847. Tämän johdosta rakennettiin Edward Bloren suunnittelema uusi siipi, joka on nykyisin The Mall -kadulle näkyvä julkisivu. Julkisivulla on myös parveke, josta kuningasperhe tervehtii yleisöä juhlatilaisuuksissa.
Viimeinen rakennusvaihe oli kuningas Yrjö V:n aikana 1912, jolloin julkisivua uudistettiin.
Kuninkaallinen hovi sijaitsee edelleen virallisesti St Jamesin palatsissa, johon muun muassa ulkomaiset lähettiläät akkreditoidaan.

Rakennus

Vuoden 1847 laajennuksen jälkeen palatsissa on 19 tapaamishuonetta, 52 makuuhuonetta, 188 makuuhuonetta henkilökunnalla, 92 toimistoa ja 78 kylpyhuonetta . Palatsi ei ole monarkin yksityisomaisuutta, vaan sen ja taidekokoelman omistaa Britannian hallitus.
Palatsi on nykyisin kuningatar Elisabet II:n arkiasunto ja 450:n ihmisen työpaikka. Palatsin päivittäinen vahdinvaihto on suosittu turistinähtävyys.