Supersolu

Supersolun rakenne

Tavallinen ukkospilvi sisältää sekä nousevaa että laskevaa ilmavirtausta. Nouseva ilmavirtaus on lämmin ja kostea ja laskeva viileä ja kuiva. Meteorologiassa ukkospilveä sanotaan monesti konvektiosoluksi. Supersolun nouseva ja laskeva ilmavirtaus syöttävät toisiaan, ja siksi supersolu pysyy hengissä ukkospilveksi pitkään, tuntikausia.
Supersolun erottaa normaalista ukkospilvestä myös alasimen reunasta. Normaalissa ukkospilvessä tasaantunut alasin on ohut ja kuitunen, kun taas supersolussa monesti reuna on paksu. Normaalissa alasimessa kasvu jatkuu vaakatasoisesti poispäin, kun taas supersolussa paksu reuna jatkaa kumpupilvimaista kasvuaan enemmän alaspäin, kuin rullamaisesti. Tämä voi kehittää voimakkaitakin mammatuspilviä, ja kertoo myös supersolun suuremmasta nousuvirtaus- ja kasvuvoimasta verrattuna normaaliin ukkospilveen. 
Supersolu on siitä erikoinen ukkospilvi, että sen keskusta pyörii suuren matalapaineen tavoin. Tätä pyörivää keskustaa sanotaan mesosykloniksi. Mesosykloni ulottuu pystysuorana rullana stratosfäärin rajoille asti. Mesosykloni sijaitsee yleensä supersolussa takavasemmalla. Mesosykloniin nopeasti virtaava ilma aiheuttaa tämän niin kutsutun koukkukaiun, joka havaitaan tutkissa. Mesosyklonin ansiosta supersolut ovat pitkäikäisiä.
Supersolun liike kaartaa enemmän oikealle kuin muiden samaan aikaan liikkeellä olevien ukkospilvien. Tämä liittyy sekä tuuliväänteeseen että siihen, että oman matalapaineensa ansiosta supersolu kehittyy liikkuessaan ja kasvaa toiselta laidalta samalla, kun pilvi hälvenee toiselta laidalta. Erilainen liike näkyy hyvin tutkakuvista.
Supersolussa on usein vähäsateinen tai sateeton alue lähellä pilvimassan keskustaa. Tämä ei näy satelliittikuvassa, sillä pilven jääkiteistä muodostuva yläosa muodostaa yhtenäisen kerroksen, Se on tyypillisesti pyöreä, korkea, tiheä ja kylmä, ja mesosyklonin kohdalla saattaa näkyä tropopaussin puolelle ulottuva pullistuma.

Esiintyminen

Usein supersoluja esiintyy monta yhtä aikaa. Vain noin viidesosa supersoluista tuottaa tornadoja. Supersolun läpimitta on 20–50 km, ja huipulla olevan alasimen läpimitta jopa 100 km. Pilven stratosfääriin ulottuvassa huipussa voi olla jopa 60 astetta pakkasta. Supersolu elää 6 tuntia, joskus jopa 12 tuntia.

Synty

Supersolun synnyn edellytys on se, että alueella on riittävän kosteaa, lämmintä epävakaata ilmaa ja erilaista tuulia eri korkeuksilla. Eri korkeuksilla ilmakehän alaosissa puhaltavat tuulet synnyttävät vahvan tuuliväänteen eli shearin. Tällöin tuulien suunta ja/tai voimakkuus muuttuvat jyrkästi ylöspäin noustessa. Näin supersolujen synty vaatii suuren alastroposfäärin shearin ja suuren ilmakehän epävakaisuuden.
Supersolu eroaa tavallisesta ukkospilvestä siten, että sen alaosa on vaakasuuntaisesti hyvin pyörteinen. Pilven keskiosissa on niin sanottu mesosykloni, joka on pyörremäinen. Niinpä supersolun synnyssä on olennaista mesosyklonin synty.
Kun tuuliväänne on suuri, kahdella eri korkeudella tuulet puhaltavat eri voimalla ja/tai eri suuntiin. Esimerkiksi alhaalla tuuli voi puhaltaa nopeasti lounaasta mutta ylhäällä monta kertaa nopeammin kaakosta. Kahden erilaisen tuulenkerroksen väliin syntyy luonnostaan vaakasuoria, rullamaisia pyörteitä. Tämä johtuu pienistä pystysuuntaisista häiriöistä, joita ilmakehän epävakaisuus luonnostaan aiheuttaa. 
Kun syntynyt vaakasuora pyörre joutuu ukkospilven sisään, siellä oleva voimakas nousuvirtaus nostaa vaakasuoran pyörteen pystyyn. Ukkospilveen liittyvä voimakas nousuvirtaus nostaa tämän vaakasuoran pyörteen pystyyn. Tällöin supersolulle tyypillinen pystysuora pyörre, mesosykloni, on syntynyt. Sen alueella lämmin ilma nousee ylös. Ylös nousevan pyörteen vieressä on kylmän ilman alaslaskualue. Pilvessä tapahtuva nousuvirtaus pyrkii kutistamaan pyörrettä, samoin laskuvirtaus. Pilven keskiosa alkaa pyöriä ensin, alaosa vasta myöhemmin, mikä viittaa kylmän ulosvirtauksen osaltaan synnyttävän mesosyklonin.
Kaikkia supersolujen syntyyn liittyviä tekijöitä ei täsmälleen tunneta. Usein se syntyy, kun ukkospilvi jakautuu. Tällöin oikealle kaartava uusi ukkospilvi muuttuu supersoluksi. Vasen solu jatkaa kulkuaan tavallisena ukkospilvenä.

Esiintyminen Suomessa

Supersoluhavainnot kiinnostavat myrskybongereita, koska supersolu on meillä melko harvinainen Suomessa supersolu-ukkosia tavataan kuitenkin joka kesä, luultavasti kuitenkin vuosittain alle kymmenen. Kesällä 2009 Suomessa oli supersolu-ukkonen 28. kesäkuuta Pohjois-Savossa ja Pohjois-Karjalassa 20. elokuuta 2004. Viimeksi mainittuun liittyi trombeja.