google/wiki40b huggingface dataset:
Adil Rami

Seurajoukkueura

Rami aloitti jalkapallouransa amatöörijoukkue Étoile Fréjus Saint-Raphaëlissa, joka tunnettiin silloin nimellä ES Fréjus. Vuonna 2006 hän liittyi Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaan Lilleen, jossa debytoi toukokuussa 2007. Hän sai Lillen joukkuetovereiltaan ja kannattajiltaan lempinimen "Shrek". Tammikuussa 2011 Adil Rami siirtyi espanjalaiseen Valenciaan neljän vuoden sopimuksella. Hän oli kuitenkin aluksi lainalla Lillessä, ja mukana voittamassa liigaa toistamiseen.
1. heinäkuuta 2015 Rami siirtyi Sevillaan nelivuotisella sopimuksella.

Maajoukkueura

Ramia on pyydetty Marokon maajoukkueeseen, mutta hänellä on Ranskan kansalaisuus ja hän kuuluu Ranskan maajoukkueeseen. Rami oli valittu vuoden 2010 MM-kilpailuihin, muttei kuitenkaan lopulliseen kokoonpanoon. A-maajoukkueessa Rami debytoi 11. elokuuta 2010 ystävyysottelussa Norjaa vastaan.

Yksityiselämä

Adil Rami syntyi marokkolaisille vanhemmille Bastiassa, Korsikan saarella. Nuorena hän muutti perheineen asumaan Ranskan etelärannikolle, Fréjuksen kaupunkiin, jossa hänen äitinsä toimi kaupunginvaltuutettuna. Ramilla on lisäksi kaksi siskoa ja veli. Opiskellessaan ammattijalkapalloilijaksi hän teki ohella osa-aikaistöitä, kuten huolehti kaupungin siisteydestä ja kunnossapidosta.
Keltabulbuli

Levinneisyys

Keltabulbulia tavataan vain Filippiineillä. Sen on kuitenkin kuvattu olevan melko yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Glykoalkaloidit

Glykoalkaloidit ovat kasvisten luontaisia myrkkyjä eli toksiineja. Glykoalkaloideja saadaan pääasiassa perunasta, mutta niitä on myös raaoissa vihreissä tai vihertävissä tomaateissa. Perunan glykoalkaloideja kutsutaan solaniiniksi (C₄₅H₇₃NO₁₅) sekä kakoniiniksi (C₄₅H₇₃NO₁₄) ja tomaatin tomatiiniksi (C₅₀H₈₃NO₂₁). Ne ovat suurina annoksina terveydelle haitallisia. Glykoalkaloidit hajottavat solukalvoja ja häiritsevät hermoston toimintaa säätelevien koliiniesteraasien toimintaa.

Myrkytysoireet

Glygoidialkaloidit hajottavat solukalvoja ja häiritsevät hermovälitysaineen (koliiniesteraasi) toimintaa. Yleisimpiä myrkytysoireita ovat kivun tunne mahassa tai suolistossa, pahoinvointi, ripuli, oksentelu, usein yhdessä päänsäryn ja kuumeen kanssa sekä iholle muodostuvat laikut. Vakavissa tapauksissa verenpaineen lasku, hermosto-oireista yleisimmät ovat uneliaisuus, apaattisuus/rauhattomuus, täriseminen, sekavuus, depressio, harhanäyt ja näkökyvyn heikkeneminen. Erittäin korkeat pitoisuudet saattavat aiheuttaa jopa kuoleman.
Riskirajana pidetään 200 mg/kg perunan mukuloiden tuorepainoa kohti, kotimaisten ruokaperunoiden keskimääräinen glykoalkaloidipitoisuus on ollut 82 milligrammaa kilossa.
Morskoi vokzal (Pietari)

Morskoi vokzal (ven. Морской вокзал, suom. "Merenkulkusatama") on matkustajalaivasatama Nevanlahden rannalla Pietarissa Vasilinsaarella. Se sijaitsee noin 4,7 kilometrin päässä keskustasta Lenexpo-messukeskuksen vieressä. Sataman terminaalirakennuksessa toimii Morskoi Vokzal-hotelli (aiemmin nimellä Morskaja), joka avattiin rakennuksen kunnostuksen yhteydessä vuonna 2003. Sataman ja sen yhteydessä sijaitsevan hotellin katuosoite Pietarissa on Pl. Morskoi Slavy 1.  Morskoi vokzal on osa laajempaa Pietarin suursatamaa.
St. Peter Line -varustamo liikennöi Morskoi vokzal -terminaalin ja Helsingin Länsisataman välistä linjaa M/S Princess Maria -laivalla. Alus lähtee vuoroiltoina joko Pietarista tai Helsingistä ja saapuu seuraavana aamuna linjan toiseen päähän. Saman varustamon M/S Princess Anastasia risteilee reittiä Pietari (Morskoi vokzal) - Helsinki (Länsisatama) - Tukholma (Frihamnen) - Tallinna (Terminal A).

Julkinen liikenne

Useat Pietarin paikallisliikenteen linjat liikennöivät Vasilinsaaren Morskoi Vokzal sataman lähistöltä (pysäkit 200-400 metriä satamarakennuksesta koilliseen tai itään). Esimerkiksi linjabusseilla (trollikka) 10 ja 11 sekä bussilla 7 pääsee sujuvasti sataman lähistöltä Nevskin valtatien (Nevski prospekt) itäosiin Moskovan rautatieaseman luo; reitille osuu myös kaksi metroasemaa.  Bussin kertalippu maksoi esimerkiksi 2012 helmikuussa 21 RUR (noin 0,7 EUR). Bussin 7 itäinen pääteasema on Moskovan rautatieaseman lähistöllä ja linjabussien päätepysäkit siitä jonkin matkaa koilliseen. Linjojensa länsipäässä, Morskoi Vokzalin seudun Vasilinsaarella ohitettuaan nämä linjat jatkavat saaren pohjoisosiin, hieman Vasileostrovskaja-metroaseman pohjoispuolelle. Satamaa lähimmät metroasemat ovat noin 2,5 km:n päässä sijaitsevat vihreän metrolinjan Vasileostrovskaja ja linjan pääteasema Primorskaja. Myös näille on hyvät yhteydet sataman lähistöltä.

Morskoi Fasadin alue: Merimatkustajasatama ja paljon muuta

Morskoi vokzal on yksi viidestä Pietarin merimatkustajaliikennettä palvelevista laivojen satamapaikoista, mutta se kävi risteilyliikenteen kasvaessa 2000-luvulla pieneksi. Pietarin uudeksi merimatkustajaliikenteen pääsatamaksi rakennettiin uusi, vuosina 2009-2011 käyttöön otettu Morskoi Fasad -alueen Merimatkustajasatama (sijainti 59°56′49.8″N, 30°11′36.1″E). Se sijaitsee Vasilinsaaren länsiosissa, noin kolme kilometriä Morskoi vokzal -sataman luoteispuolella. Morskoi Fasadin Meriliikennesatama yksi Euroopan suurimmista matkustajalaivasatamista ja siellä on paikka seitsemälle alukselle. Uuden sataman laitureihin mahtuvat pisimmillään 317 metriä pitkät alukset.  Yleisemmin: Tästä Vasilinsaaren länsireunalla sijaitsevasta, 476.7 hehtaarin Morskoi Fasadin täyttömaa-alueesta (suom. merellinen julkisivu) on suunniteltu kehittettävän monipuolinen meri- ja jokiliikennettä, liike-elämää ja asumista palveleva uusi kaupunkialue.
HMS Mysing (P158)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 22. syyskuuta 1995 ja se myytiin seuraavana vuonna. Se oli vuonna 2001 siviilirekisterissä nimellä Mysing af Nynäshamn.
Pioneeripataljoona 28 (jatkosota)

Pioneeripataljoona 28 eli PionP 28 oli jatkosodan aikainen Keski-Pohjanmaan sotilasläänin Sisä-Suomen suojeluskuntapiirissä perustettu divisioonan pioneeripataljoona, joka kuului 11. divisioonaan.

Perustaminen

Pataljoona perustettiin Rautalammella 17.–20. kesäkuuta 1941 Rautalammen, Vesannon ja Konneveden reserviläisistä.

Keskittäminen

Pataljoona keskitettiin 21.6. jalkamarssina Suonenjoelle ja sieltä junakuljetuksena Liperiin, jonne se saapui 22.6.1941.

Lakkauttaminen

Pataljoona kotiutettiin 24.11.1944 Rautalammilla.
Apenniinienpaimenkoira

Ulkomuoto

Apenniinienpaimenkoira muistuttaa pienikokoista sutta, koska sitä tiedetään risteytetyn myös susien kanssa - tästä juontavat nimitykset cane lupino ja cane luvin. Se onkin tyypiltään ja piirteiltään hyvin susimainen: sillä on pystyt korvat, kolmionmuotoinen pää ja suipponeva kuono. Rodusta on kaksi karvamuunnosta, lyhyt- ja pitkäkarvainen. Kaikki värit ja väriyhdistelmät sallitaan, mutta yleisimmät ovat harmaa, tuhkanharmaa, fawn, punainen, kuparinvärinen, ruskea, musta, valkoinen ja kaksivärinen. Jopa blue merlejä, brindlejä, oransseja ja norsunluunvärisiä koiria esiintyy. Urosten säkäkorkeus on 52–58 cm ja narttujen 48–54 cm. Paino vaihtelee 20–30 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen

Apenniinienpaimenkoira on 2-vuotiaaksi asti sosiaalinen ja leikkisä. Normaalioloissa se on harkitseva ja rauhallinen. Siitä saa kuitenkin koulutettua suojelukoiran, ja omistajan käskystä se ei epäröi toimia nopeasti ja pelottomasti. Se on erittäin oppivainen ja sitä voidaan käyttää lampaiden paimentamiseen tai omaisuuden vartiointiin. Se tulee erittäin hyvin toimeen lasten kanssa, mutta kiintyy yleensä vain yhteen perheenjäseneen kun taas muihin se suhtautuu lähes välinpitämättömästi. Urokset ovat reviiritietoisia.

Alkuperä

Apenniinienpaimenkoira on kotoisin Apenniinien vuoristosta Reggio Emilian läheltä ja on läheistä sukua cane toccatorelle. Toisin kuin voisi luulla, sana gigante sen toisessa italiankielisessä nimessä ei viittaa kokoon (kyse on vain keskikokoisesta koirasta) vaan vuoreen joka sijaitsee lähellä sen kotialuetta.
Rotu on erittäin vanha ja sen historia voidaan jäljittää 1000-luvulle asti. Lupino eli sudentyyppinen koira on tunnettu pitkään paikallismuunnoksina eri puolilla Reggio Emilian laaksoja. Näihin muunnoksiin lukeutuivat mm. Ramiseton ventassonsusikoira, Collagnan valbonansusikoira, Gessi Triassicin costa de grassinsusikoira ja Villa Minozzon val d'astansusikoira. Nykyinen rotu polveutuu kaikista neljästä paikallismuunnoksesta.
Apenniinienpaimenkoiran tehtävä on ollut toimia paimen- ja vahtikoirana. Maatalouden harjoittamisen käytyä alueella harvinaisemmaksi ja muiden rotujen saavuttua alueelle siitä on tullut uhanalainen: jäljellä arvioidaan olevan enää noin 200 puhdasrotuista yksilöä. Ente Nazionale della Cinofilia Italiana ei tunnusta rotua.
Luippunen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 22 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se sijaitsee Hahmajärven lounaispuolella ja se laskee siihen. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä ja se rannat ovat metsämaata. Sen rannoilla sijaitsee kaksi entistä maatilaa ja kolme vapaa-ajan asutusta. Kuhmoisten kirkonkylältä alkava yhdystie 3282 kulkee lammen ja Hahmajärven välistä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,3 metriä mpy. Siihen on johdettu yksi metsäoja, joka laskee siihen Sinilammen kautta järven lounaispäähän. Luippusen laskuoja laskee 280 metrin päähän Hahmajärven lounaisrantaan. Laskuojalle tulee pudotusta 12,7 metriä.
Manuel Reina Rodríguez

Seurajoukkueura

Reina on Málagan kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kaudella 2005–2006 ottelussa Valenciaa vastaan.
Kesällä 2007 Reina siirtyi Levanteen. Hän aloitti kauden seuran reservijoukkueessa, mutta nousi edustusjoukkueeseen kauden puolivälissä. Loppukauden aikana hän pelasi kahdeksan ottelua.
Seuraavien kahden kauden aikana hän pelasi yhteensä 47 ottelua, ja jälkimmäisen kauden päätteeksi Levante nousi Primera Divisióniin. Kaudeksi 2010–2011 joukkueeseen hankittiin kokenut uruguaylaismaalivahti Gustavo Munúa, mikä enteili Reinan tippumista kakkosvahdiksi. Munúa aloitti kuitenkin uransa valencialaisseurassa heikosti päästäen taakseen 10 maalia ensimmäisten kolmen ottelun aikana. Reina sai tämän jälkeen tilaisuuden ja käytti sen hyödykseen pitämällä maalinsa puhtaana peräkkäisissä otteluissa.
Zamboanga Sibugay

Zamboanga Sibugay on Filippiinien Zamboangan niemimaan alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Ipil. Sen naapureita ovat pohjoisessa Zamboanga del Norte, idässä Zamboanga del Sur ja lounaassa Zamboanga City. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 584 685.
Allianz Swans Gmunden

Historia

Vuonna 1965 perustettiin Union Gmundenin koripallojaosto ja vuoden päästä joukkue pelasi ensimmäisen miesten pelin. Vuonna 1967 joukkue nousi maakuntasarjaan ja kahden vuoden päästä 2. Bundesligaan. Monen vuoden jälkeen 2. Bundesliigassa seura onnistui nousemaan Bundesligaan vuonna 1977, mutta putosi heti yhden kauden jälkeen. Vuonna 1992 seura nousi pidemmäksi aikaa korkeimmalle sarjtasolle. Ensimmäisen kerran joukkue osallistui Korać Cupiin vuonna 1994 oltuaan Bundesligan kolmas edeltävänä kautena. Vuonna 1996 joukkue putosi 2. Bundesliigaan, mutta visiitti oli vain yhden kauden mittainen. Vuoden 2002 jälkeen Union Gmundenin pääsponsori meni konkurssiin, jolloin koripallojaostosta tuli itsenäinen seura. Heti tämän jälkeen joukkue voitti ensimmäisen Itävallan Cupinsa ja kaksi vuotta myöhemmin ensimmäisen Itävallan mestaruutensa. Kaudella 2007-2008 joukkue pääsi kaikkien yllätykseksi ensimmäisenä itävaltalaisena joukkueena ULEB Cupin karsintavaiheeseen. Karsinnoissa tuli kuitenkin vastaan kauden voittanut DKV Joventut, jolle itävaltalaiset hävisivät.
HMCS La Hulloise

Kanadan laivasto

HMCS La Hulloise liitettiin heinäkuussa 1944 Halifaxissa 16. saattajaryhmään, mistä se siirrettiin lokakuussa 25. saattajaryhmään. Alus siirtyi marraskuussa ryhmän mukana Londonderryyn. Alus oli Euroopan sotatoimien päättymiseen asti sijoitettuna joko Londonderryyn tai Rosythiin. Alus upotti 7. maaliskuuta 1945 St. George's salmessa yhdessä HMCS Strathadamin ja HMCS Thetford Minesin kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-1302. Alus palasi toukokuun lopulla Kanadaan ja se poistettiin palveluksesta 6. joulukuuta Halifaxissa ja se siirrettiin reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen 24. kesäkuuta 1949 itärannikon kadettien ja palvelukseen otettujen koululaivana. Alukselta oli poistettu taaempi tykkitorni ja sille oli rakennettu koulutustilat. Alus poistettiin palveluksesta helmikuussa 1953 ja se siirrettiin telakalle muutettavaksi Prestonian-luokan fregatiksi. Alus otettiin muutostöiden päätyttyä palvelukseen 9. lokakuuta 1957 viirinumerolla FFE 305. Alus poistettiin palveluksesta 16. heinäkuuta 1965 ja se romutettiin La Speziassa Italiassa vuonna 1966.
Bad Gastein

Sijainti

Bad Gastein erikoispiirre on vesiputouksen reunalle syntynyt keskusta ja sille on ominaista jyrkät ja kapeat kadut. Vesiputouksen reuna-alueille rakennetut talot ovat usein monikerroksisia.

Maamerkit

Bad Gastein tarjoaa vaihtelevaa luonnonhistoriaa ja arkkitehtuurellisia nähtävyyksiä. Niistä merkittävimmät ovat vesiputoukset, luolat, Belle Epoquen lomakohteet ja kirkot.

Gastein vesiputous

Bad Gasteinin symboli on kunnan keskellä sijaitseva Gastein vesiputous tai koski, mikä on ollut monien runoilijoiden ja taidemaalareiden aiheena. Vesiputouksen kokonaiskorkeus on 200 metriä.

Grand Hotel de l'Europe

1900-luvun alkupuolella rakennettu kymmenkerroksinen hotelli sijaitsee Bad Gasteinin keskustassa. Koko historiansa aikana siellä on vieraillut lukuisia kuninkaallisia, muusikoita ja kirjailijoita.
Codex Washingtonianus

Codex Washingtonianus (Washington Manuscript of the Gospels) on Uuden testamentin käsikirjoitus, joka sisältää neljä kanonista evankeliumia. Se on kirjoitettu pergamentille 300- tai 400-luvulla. Käsikirjoitus on mitä ilmeisimmin kopioitu useasta erilaisesta käsikirjoituksesta ja sen on kirjoittanut kaksi kirjuria. Käsikirjoituksen sijaintipaikka on Freer Gallery of Art Washingtonissa.
Koodeksi koostuu 187 sivusta, joiden koko on 20.5-21 cm kertaa 13-14.5 cm, ja siinä on maalatut puiset kannet. Alkuperäiset kirjurit ovat tehneet käsikirjoitukseen useita korjauksia, ja joitakin korjauksia on tehty vielä 400- ja 500-lukujen välillä. Koodeksin osti Charles Lang Freer matkalla Egyptiin vuonna 1906 .
Jukka Tarjanne

Elämäkerta

A. J. Törnqvistin vanhemmat olivat Virtojen varapastori Carl Gustaf Törnqvist ja Karolina Gustava Regina Schreck. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1884 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 sekä maisteriksi 1890 ja suoritti kasvatusopin tutkinnon 1895. Törnqvist työskenteli aluksi lyhyen aikaa uskonnonopettajana eräissä oppikouluissa ja aloitti vuonna 1893 uransa kansakouluntarkastajana. Hän oli kansakouluntarkastaja 1894–1895 Kuopion ja 1895–1900 Viipurin kaupungissa sekä 1900–1907 Hämeenlinnan piirissä, kunnes siirtyi kouluylihallitukseen. Hän teki useita opintomatkoja ulkomaille. Törnqvist suomensi 1906 nimensä Tarjanteeksi synnyinpitäjänsä alueella sijaitsevan Tarjanneveden mukaan. Samoin teki hänen veljensä, arkkitehti Onni Tarjanne.
Tarjanne nimitettiin 1916 kouluylihallituksen (vuodesta 1918 kouluhallitus) kansakoulujen ylitarkastajaksi. Sisällissodan aikana keväällä 1918 hän hoiti yksinään viraston asioita valkoisten pääkaupungissa Vaasassa, sillä kouluylihallitus oli jäänyt punaisten valtaamaan Helsinkiin. Syyskuussa 1918 hänestä tuli kansanopetusosaston päällikkö ja hän sai kouluneuvoksen nimikkeen. Tarjanne oli vuosina 1930–1936 kouluhallituksen ylijohtajan sijaisena.
Tarjanne oli jäsenenä monissa kansakoulun kehittämistä suunnitelleissa komiteoissa ja 1906–1907 sihteerinä oppivelvollisuutta pohtineessa komiteassa. Hänellä on sanottu olleen suuret ansiot oppivelvollisuuden toteuttamisessa. Muun toimintansa ohella Tarjanne oli vuonna 1900 Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen ja kuului pitkään Kansanvalistusseuran johtokuntaan. Hän sai kanslianeuvoksen arvonimen jäädessään eläkkeelle vuonna 1936.
A. J. Tarjanteen poikia olivat hallinto-oikeuden professori Tapio Tarjanne ja diplomaatti P. K. Tarjanne. Hänen lapsenlapsiinsa kuuluivat muun muassa korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Antti Suviranta ja poliitikko sekä pääjohtaja Pekka Tarjanne.
Mariano García Remón

Pelaajaura

García Remón syntyi Argüellesin kaupunginosassa Madridissa. Hän aloitti jalkapalloilun Rayo Vallecanon junioreissa, josta siirtyi Real Madridiin vuonna 1966. Kaudella 1970–1971 hän pelasi lainassa Talaverassa ja Oviedossa. Vuonna 1971 hän nousi Real Madridin edustusjoukkueeseen, jossa pelasi vuoteen 1984 kestäneen pelaajauransa ajan. Hän voitti Real Madridissa kuusi Espanjan pääsarjamestaruutta ja kolme Espanjan cupia. Kauden 1972–1973 Euroopan cupin puolivälierissä Kiovan Dynamoa vastaan tehdyt torjunnat toivat García Remónille lempinimen El Gato de Odessa (suom. Odessan kissa).
Espanjan maajoukkueessa García Remón pelasi kaksi ottelua.

Valmennusura

García Remón aloitti valmennusuransa Real Madridin juniorijoukkueissa, josta hän eteni seuran B-joukkueen valmentajaksi kaudella 1992–1993. Tämän jälkeen hän valmensi Albaceteä (1996–1997), Las Palmasia (1997–1998), Salamancaa (1999–2000) ja Córdobaa (2002) Segunda Divisiónissa sekä Sporting Gijónia (1993–1995) ja Numanciaa (2000–2001) Primera Divisiónissa. Molemmat pestit pääsarjajoukkueissa päättyivät kesken kauden joukkueiden jouduttua putoamisviivan alapuolelle.
Kaudella 2004–2005 García Remón aloitti José Antonio Camachon apuvalmentajana Real Madridissa. Camacho kuitenkin erosi tehtävästään jo kolmen sarjakierroksen jälkeen, kun Real Madridin kausi sekä kotimaan sarjassa että Mestarien liigassa alkoi heikosti. García Remón nousi Camachon tilalle päävalmentajaksi, mutta hänen kohtalonsa oli joutua erotetuksi ennen vuodenvaihdetta huolimatta joukkueen kohentuneesta ilmeestä. Hänet korvasi muun muassa Brasilian maajoukkuetta aikaisemmin valmentanut Vanderlei Luxemburgo.
Kauden 2007–2008 alla García Remón nimettiin Segunda Divisiónin Cádizin päävalmentajaksi, mutta hän sai väistyä tehtävästä jo seitsemän sarjaottelun jälkeen joukkueen huonojen peliesitysten vuoksi.
Crown of Creation (yhtye)

1980-luku

Matthias Blazek ja Thomas Czacharowski perustivat vuonna 1985 seitsemän muun artistin kanssa Tomate -nimisen yhtyeen, joka oli esimakua pian heräävälle Crown of Creationelle.

1990-luku

Helmikuussa 1994 julkaistiin esikoisalbumi Real Life.
1994 ja 1995 yhtye oli Ranskan departementit Seine-et-Marnessa lähellä Pariisia kiertueella. Vuonna 1998 Crown of Creation purkautui. 11 vuoden tauon jälkeen Crown of Creation perustettiin vuonna 2009 jälleen, ja viimeisessä kokoonpanossa oli uusi laulaja Anne Crönert.
Hu Die

Elämäkerta

Hu Dien alkuperäinen nimi oli Hu Ruihua, Die oli perhosta tarkoittanut salanimi, jollaisia näyttelijät käyttivät tuona aikana usein. Hänen isänsä ori korkea-arvoinen rautatietullivirkailija ja perhe muutti usein kotikaupungistaan Shanghaista muualle. Hu oppi tätä kautta puhumaan useita kiinan kielen murteista. Hu Die liittyi Zhonghuan elokuva-aketmiaan vuonna 1924 ja esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan Victory seuraavana vuonna. Tällä uransa alkuajalla hän esitti sekaisin nykyaikaisia rooleja, kuten vaimoa ja elokuvatähteä, sekä myyttisiä tai historiallisia hahmoja kuten Meng Jiangnüa ja Zhu Yingtaita. Vuonna 1928 hän solmi sopimuksen Mingxing-elokuvayhtiön kanssa.
Vuonna 1931 Hu Dien näytteli Shanghain elokuvateollisuuden ensimmäisessä osittain äänellisessä elokuvassa The Singing Girl Red Peony. 1934 hän esitti puolestaan kaksosien roolia elokuvassa Twin Sisters, jota on pidetty hänen parhaana roolisuorituksenaan. Vuotta aiemmin vuonna 1933 hän oli saanut Oscaria hieman vastaavan tittelin elokuvakuningatar (ying hou), jonka valitsivat tuolloin suositun Mingxing Daily-lehden lukijat. Äänestyksessä Hu Die voitti kilpailiansa Lianhua-elokuvayhtön päätähti Ruan Lingyun. Vuonna 1935 Hu Die otti osaa Moskovan ja Berlinin kansainvälisille elokuvafestivaaleille edustaen Kiinalaista elokuvateollisuutta.
Vuonna 1937 Hu Die pakeni Kiinan–Japanin sotaa Hongkongiin. 1940-luvun alkupuolella hänellä oli suhde Kiinan salaisen palvelun johtajiin kuuluneen Dai Lin kanssa ja suhde päättyi tämän kuoltua 1946. Ennen tätä Hu Die joutui pakenemaan Hongkongistakin Japanilaisten vallatessa alueen ja hän asettui Chongqingin kaupunkiin. Sodan jälkeen Hu Die jatkoi näyttelemistä 1960-luvulle saakka pyörittäen lyhyen aikaa myös omaa elokuvayhtiötään. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1967 ja asettui Kanadaan kuollen vuonna 1989. Uransa aikana hän esitti rooleja yli yhdeksässäkymmenessä elokuvassa.
Rautahermoisia ruutiukkoja

Juoni

Ohukaisen ja Paksukaisen työnantaja Daniel Forrester saa kutsun armeijaan, eivätkä he sulata sitä, että hän lähtee yksin. Niinpä he värväytyvät hänen mukaansa. Alokkaille pystytetään rodeo, ja kersantti Hippon pudotessa hevosen satulasta Stan ja Ollie nauravat hänelle. Kersantti passittaa heidät kävelylle hevosten kanssa. Tarkastuksessa Ollie nolaa itsensä täydellisesti. Kersantti Hippo ja Daniel ihastuvat molemmat Ginger-nimiseen naiseen. Kun Stan ja Ollie saavat vihiä siitä, he menevät Gingerin kotiin porhoiksi pukeutuneina aikeissaan saada Ginger hylkäämään Daniel. He kuitenkin epäonnistuvat siinä, ja pyytävät kersanttia avukseen. Hän passittaa Danin häkkiin, jolloin alkaa samaan aikaan harjoitussota. Stan ja Ollie yrittävät löytää vastakkaisten sillan, mutta päätyvät heidän vangeiksi. Daniel karkaa vankilasta ja etsii Stanin ja Ollien Stanin lemmikkilinnun avulla, jonka seurauksena heidän puolensa voittaa. Lopuksi Stan ja Ollie päätyvät armeijan siivouspalveluun.
Retulansaari

Historia

Retulan alueen vanhimmat löydöt ovat kivikaudelta, mutta varmat todisteet pysyvästä asutuksesta ovat rautakaudelta. Siitepölyjäänteiden perusteella Retulassa on viljelty maata jo ennen ajanlaskun alkua. Rautakauden asutuksen näkyvimmät merkit saarella ovat erilaiset kummut, joita maastossa on jäljellä yli 200. Monet näistä ovat hautakumpuja. Saarelta tunnetaan myös useita kuppikiviä.
Töyhtöviheltäjä

Taksonomia

Töyhtöviheltäjien suvun lajien lukumäärästä on epäselvyyttä. BirdLife Suomen luokituksessa sukuun kuuluvat työhtöviheltäjän lisäksi Australian pohjoisosissa elävä pikkutöyhtöviheltäjä (Falcunculus whitei) ja länsiosassa elävä lännentöyhtöviheltäjä (Falcunculus leucogaster). Toisinaan niiden katsotaan kuitenkin olevan töyhtöviheltäjän alalajeja.

Koko ja ulkonäkö

Töyhtöviheltäjä on kooltaan15–19 cm. Selästään koiras on väriltään oliivinvihreä ja siivet ovat harmaat. Pään töyhtö on musta ja pää on musta- ja valkoraitainen. Nokka on suurikokoinen ja tukeva. Koiraan kurkku on musta ja vatsa kirkkaan keltainen. Naaras muistuttaa koirasta, mutta töyhtö on pienempi ja kurkku on mustan sijasta oliivinvihreä. Töyhtöviheltäjä on pikku- ja lännentöyhtöviheltäjiä kookkaampi ja lännentöyhtöviheltäjällä vatsa on valkoinen ja vain alaperä keltainen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Töyhtöviheltäjää tavataan Australian koillisrannikolta Queenslandin osavaltion eteläosista Victoriaan ja Etelä-Australiaan. Linnun elinympäristöä ovat eukalyptusmetsät, erityisesti jokivarsilla, sademetsät ja toisinaan myös puistot sekä puutarhat. Yleisin laji on punaeukalyptusta (Eucalyptus camaldulensis) kasvavissa metsissä.

Elintavat

Töyhtöviheltäjän pääasiallinen ravinto ovat hyönteiset, mutta se voi syödä myös marjoja ja hedelmiä. Ravintonsa se etsii yksin tai pieninä ryhminä ja voi liittyä sekaparviin. Ravintonsa se etsii puista ja se repii puiden kuorta nokallaan etsiessään hyönteisiä kuoren alta.
Töyhtöviheltäjän pesimäkausi kestää elokuulta joulukuulle ja kaudessa voi olla kaksi pesintää. Puussa sijaitseva pesä on kuppimainen ja rakennetaan kasvikuiduista, heinistä, puunkuoren paloista, jäkälistä ja hämähäkinseitistä. Vain naaras rakentaa pesän. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa, joita haudotaan noin kolmen viikon ajan. Munia hautovat sekä koiras että naaras.