google/wiki40b huggingface dataset:
Littoinen

Littoinen (ruots. Littois) on taajama Kaarinan ja Liedon rajalla Varsinais-Suomessa. Aikaisemmin Littoinen kuului kolmeen kuntaan: Lietoon, Kaarinaan ja Piikkiöön. Sen keskellä on Littoistenjärvi. Littoisten taajama on rakentunut 1700-luvulla perustetun verkatehtaan ympärille.
Vuonna 1899 rakennettu rautatieyhteys vahvisti Littoisten kehitystä. Nykyään eivät rantaradalla kulkevat junat enää pysähdy Littoisissa. Verkatehtaan hylkäämiin tiloihin on 1990-luvulla saneerattu asuntoja ja toimistotiloja.

Littoisten verkatehdas

Jo 1700-luvulta asti on Littoisissa ollut monipuolista teollisuustoimintaa. 28. syyskuuta 1739 sai kauppias Henrik Rungeen ja kauppias Esaias Wechter Turun lääninkansliasta luvan perustaa Littoistenjärven rantaan Liedon puolelle vanulaitoksen, jossa Turussa kudotut kankaat vanutettiin. Talousongelmissa ollut verkatehdas vaihtoi omistajaa ja toimialaa erilaisten tekstiilien valmistukseksi. Tehdas jatkoi toimintaansa vuonna 1877 sattuneesta vakavasta tuhopalosta huolimatta. Vuonna 1941 tapahtuneen fuusion jälkeen yritys toimi nimellä Barker-Littoinen. Keväällä 1969 toiminta lopulta siirtyi Turun Raunistulaan heikentyneen kysynnän seurauksena. Tehtaan punatiiliset tuotantorakennukset ovat kuitenkin vielä olemassa, ja Museovirasto on määritellyt Littoisten verkatehtaan ja siihen liittyvän Kotimäen asuinalueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Huonekalujen valmistus

Vuonna 1965 Huonekalutehdas Korhonen siirsi osan tuotteiden valmistuksesta Kaarinan Littoisiin Turun rajalle. Myöhemmin 1982 tehtaan kolmannen rakennusvaiheen jälkeen huonekalutuotteiden valmistus siirtyi kokonaan Littoisiin, jossa nykyään valmistetaan Artekille Alvar Aallon suunnittelemia huonekaluja, pikkutuoleja, nojatuoleja ja pöytiä.

Informaatioteknologia

Vuonna 1954 Turkuun perustettu antennitarvikkeita ja keskusradiolaitteita tarjoava yritys Teleste siirsi pääkonttorinsa ja tehtaansa Kaarinan Littoisiin Turun rajalle.

Littoisten muita rakennuksia

Littoisissa sijaitsee myös Littoisten ala-aste, Kotimäen yhtenäiskoulu, useita päiväkoteja ja Turun Rauhanyhdistys.
Marko Niemi

Marko Juhani Niemi (12. heinäkuuta 1974 Tampere – 18. syyskuuta 2019 Turku) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä. Niemi oli yksi Suomen ensimmäisistä digitaalisista runoilijoista ja yksi Osuuskunta Poesian perustajajäsenistä. Niemi toimi runoussivusto Nokturnon päätoimittajana vuosien 2006–2014 aikana.
Consuming Passions

Juoni

Consuming Passions kertoo suklaatehtaasta, joka alkaa valmistaa suklaata, joka sisältää ihmislihaa. Kaikki alkaa vahingosta, kun Ian Littleton kolkkaa vahingossa suklaatehtaan kolme työntekijää sekoitusastiaan. Ihmislihaa sisältävä suklaa lähtee kuluttajille, joiden keskuudessa suklaasta tulee suuri hitti.

Tuotanto

Consuming Passions kuvattiin Buckinghamshiren Iver Heathissa sijaitsevilla Pinewood Studiosilla ja Lontoossa heinä-syyskuussa vuonna 1987. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Euston Films ja The Samuel Goldwyn Company.

Julkaisu

Consuming Passions sai ensi-iltansa New Yorkissa 6. huhtikuuta 1988. Los Angelesin ensi-ilta oli 29. huhtikuuta 1988. Laajimmillaan elokuvaa esitettiin vain viidessä teatterissa. Consuming Passions tuotti yhteensä 118 206 dollarin lipputulot Yhdysvaltain viidessä teatterissa. Tuotantoyhtiönäkin toiminut The Samuel Goldwyn Company oli myös elokuvan levittäjänä. Consuming Passions julkaistiin ensi kerran VHS:nä 16. elokuuta 1988 ja DVD:nä 12. syyskuuta 2011.
Arno Holz

Arno Holz (1863–1929) oli saksalainen kirjailija, yksi varhaisimmista suurkaupunkirunouden edustajista, yksi naturalismin saksalaisista esitaistelijoista. Hän kirjoitti runojen lisäksi näytelmiä. Hänen runonsa ovat yleensä rytmiin perustuvaa, riimitöntä ja säkeetöntä. Holz kuului ajan realistiseen kirjailijapiiriin.
Rue de Rivoli

Rue de Rivoli on noin kolmen kilometrin pituinen länsi–itä-suuntainen katu Pariisin keskustassa, 1. ja 4. arrondissementin alueella. Se johtaa Place de la Concorden koilliskulmasta itään, ja sen itäpäästä johtaa sen jatkeena oleva lyhyt Rue Saint-Antoine Place de la Bastillelle. Kadun länsiosa kulkee Jardin des Tuileriesin pohjoisreunaa pitkin, ja se jatkuu välittömästi Louvren pohjoispuolitse. Sen varrella Tuileries'in puistossa on taidemuseona toimiva Jeu de Paume. Rue de Rivoli tunnetaan myös huomattavana liikekatuna.
Kadun länsiosan pohjoisreunalla olevilla rakennuksilla on pitkä yhtenäinen julkisivu. Niiden kohdalla jalkakäytävä kulkee katettuna, pylväsrivin ajotiestä erottamana arkadikäytävänä rakennusten ylempien kerrosten alla.
Katu rakennettiin 1800-luvun alussa Napoleonin määräyksestä, ja se sai nimensä Rivolin taistelun mukaan, jossa hän oli voittanut itävaltalaiset. Aluksi se ulottui vain Place de la Concordelta Louvren kohdalle, mutta 1850-luvulla, Napoleon III:n ja Georges-Eugène Haussmannin aikana, sitä jatkettiin nykyiseen pituuteensa.
Hoover Company

Hoover Company on North Canton, Ohiossa perustettu yritys, joka vuonna 1908 aloitti pölynimureiden valmistuksen. Imurin oli kehittänyt ja patentoinut James Murray Spangler. Tuotteen menestyksen vuoksi Yhdysvalloissa hoover-sanaa käytetään pölynimureista yleensä.
James Murray Spangler (1848-1915) oli eläessään tehnyt useita maatalouskoneiden patentteja mutta ei huonojen liikemiestaitojensa vuoksi menestynyt niillä. Vuonna 1907 hän oli päätynyt talonmieheksi tavarataloon. Hänen tehtäviinsä kuului siivous, mutta astmaa sairastavalle miehelle se oli ongelmallista, minkä vuoksi hän yritti rakentaa sähköisen lakaisukoneen imemään pölyt pussiin. Moottorin hän otti ompelukoneesta ja pyöritti sillä hihnavälityksellä harjaa ja tuuletinta. Pölypussina hän käytti tyynyliinaa. Saatuaan laitteen toimimaan haluamallaan tavalla hän haki sille vuonna 1907 patenttia, joka myönnettiin seuraavana vuonna. Samana vuonna hän perusti Electric Suction Sweeper Companyn.
Spangler ei onnistunut löytämään rahoitusta laitteidensa sarjatuotannon aloittamiseksi. Susan Hoover oli Spangelerin serkku, joka nähtyään koneen esittelyn kertoi siitä aviomiehelleen William Hooverille (1849-1932). William Hoover oli kauppias, joka myi valjaita hevosille. Näiden myynti oli alkanut kuihtua autojen yleistyessä. Hoover osti Spanglerilta oikeudet patenttiin ja investoi hänen yritykseensä, jonka nimi myöhemmin muutettiin Hoover Companyksi. Spangler jatkoi yrityksessä kuolemaansa vuoteen 1915 saakka kehittäen tuotetaan.
Pelkästään toimiva tekniikka ei tehnyt Hoover-pölynimurista menestystä, vaan myyntiä edisti suuresti uusi myyntimenetelmä. Hoover tarjosi asiakkaille 10 päivän koekäyttöajan. Jos tämä ei ollut tyytyväinen, tämä sai palauttaa laitteen postituskulujen hinnalla. Naisten roolin muuttuminen yhteiskunnassa auttoi myös myyntiä. Ensimmäisen maailmansodan aikana naisia tarvittiin helpottamaan työvoimapulaa, joten kotityön helpottamiseen oli tarvetta.
Ensimmäinen Hoover-pölynimuri painoi lähes 20 kiloa, ja sen liikuttaminen vaati voimaa. Se oli silti pienempi kuin aikaisemmat hevosvetoiset imurit. Vuosien mittaan imurin tehoa kasvatettiin ja painoa vähennettiin. Hooverin pystysuoramalli säilyi samankaltaisena 1900-luvun loppupuolelle saakka.
Hoover Company on nykyään osa Candy-yritystä.
S/S Ilmatar

S/S Ilmatar oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva, joka oli liikenteessä vuosina 1929–1945. Se luovutettiin 1945 sotakorvauksena Neuvostoliittoon.
Ilmatar rakennettiin 1929 A/S Burmeister & Wain's Maskin og Skibsbyggerin telakalla Kööpenhaminassa. Se liikennöi ennen sotia linjoilla Helsinki–Tallinna–Stettin, Helsinki–Lyypekki ja Helsinki–Kööpenhamina–Hull.
Ilmatar luovutettiin 8. tammikuuta 1945 sotakorvauksena Neuvostoliittoon. Se sai uuden nimen S/S Emba ja toimi Neuvostoliiton laivaston huoltoaluksena. Alus luultavasti romutettiin Neuvostoliitossa vuoteen 1963 mennessä.
S/S Ilmattaren pituus oli 86,35 metriä, leveys 12,69 metriä, syväys 5,60 metriä, nopeus 13,5 solmua ja uppouma 2 348 bruttorekisteritonnia (1 186 nettorekisteritonnia). Kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 2 300 hevosvoimaa. Laivassa oli 90 I luokan ja 60 II luokan hyttipaikkaa.
Korsikanhemppo

Tuntomerkit

Korsikanhemppo on 11,5–12,5 cm pitkä. Se muistuttaa sitruunahemppoa, mutta selkä on ruskea ja tummaviiruinen ja vatsapuoli ja naama ovat kirkkaamman keltaiset kuin sitruunahempolla. Naaras on koirasta väreiltään himmeämpi ja sen rinnan yli kulkee harmaa vyö.

Levinneisyys

Korsikanhemppoa tavataan Korsikassa ja Sardiniassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 19 000–85 000pesivää paria. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö

Korsikanhemppo pesii matalissa puukanervikoissa ja pensaikoissa, joskus myös metsiköissä. Sitä tavataan merenpinnan tasosta noin 1 650 metrin korkeuteen saakka. Korsikanhemppo on paikkalintu.
West Coast hip hop

Historia

Tyylilaji on oletettavasti alkanut 1970-luvun puolivälissä, vaikka sen kulta-aika olikin 1980-luvun loppupuolelta eteenpäin. West Coast hip hop on muodostunut tummaihoisten ja meksikolais-amerikkalaisten, pääosin Cripsien, Bloodsien ja muiden jengiläisten aloittamana. Ensimmäisiä menestyneitä West Coast hip hop -artisteja olivat muun muassa Ice-T, gangsta rap -ryhmä N.W.A ja sen jäsenet. 1990-luvun alussa tulivat muun muassa 2pac, Snoop Dogg, Nate Dogg, Xzibit ja Tha Dogg Pound. 1990-luvun alussa länsirannikossa kehittyi rap-musiikin tyylisuunta G-funk.
2000-luvun alussa West Coast hip hopin suosio alkoi laskea ja fanit keskittyivät enemmän itärannikon ja eteläisen Yhdysvaltain musiikkiin. Monen mielestä Game oli isossa roolissa länsirannikon nostamisessa takaisin suosioon 2000-luvun puolivälissä. Muun muassa Kendrick Lamar, YG sekä Nipsey Hussle ovat eräitä keskeisimpiä 2010-luvun West Coast hip hop -artisteja.
Albertus Seba

Albert Seba (12. toukokuuta 1665 Etzel, Friedeburgin lähellä Itä-Friisiassa – 2. toukokuuta 1736 Amsterdam) oli saksalais-hollantilainen apteekkari, eläintieteilijä ja keräilijä.
Albert Seban vanhemmat olivat talonpoika Johann Wilken Seba ja Grete Albers. Hän muutti nuorukaisena oppipojaksi Amsterdamiin, ja sai apteekkarin oikeudet 1697. Vuonna 1698 Seba avioitui apteekkarikollegansa tyttären Anna Loopesin kanssa. Vuonna 1700 hän avasi apteekin Amsterdamin sataman tuntumaan. Hän pyysi kaukomaille purjehtivien laivojen miehistöä ja lääkäreitä toimittamaan itselleen eksoottisten maiden kasveja ja eläimiä, joita hän voisi käyttää rohtojen valmistuksessa. Hän ryhtyi keräämään käärmeitä, lintuja, hyönteisiä, liskoja ja kotiloita. Vuodesta 1711 alkaen hän toimitti rohtoja Venäjän hoviin Pietariin. Tässä vaiheessa hänen kokoelmansa oli jo kuuluisa, ja tsaari Pietari Suuri osti sen vuonna 1716. Seba aloitti uuden kokoelman keräämisen, ja siitä tuli entistäkin hienompi.
Seba julkaisi kokoelmansa kasveista, eläimistä ja kummajaisista luetteloita, Locupletissimi rerum naturalium thesauri accurata descriptio – Naaukeurige beschryving van het schatryke kabinet der voornaamste seldzaamheden der natuur, vuodesta 1734 lähtien. Kaikkiaan luetteloita julkaistiin neljä, joista kaksi postuumisti 1759 ja 1765. Lutteloiden näytteet olivat kauniisti maalattuja, mutta tekstiä oli niukasti. Lajien tunnistaminen oli usein vaikeaa, ja myöhemmät tutkijat ovat suhtautuneet luetteloihin kriittisesti, kuten Coenraad Jacob Temminck vuonna 1820, jonka mielestä Seba oli ”keräilijä vailla makua ja havaintokykyä, pikemminkin epätarkka muotoilija”.
Levykalat

Lajit ja anatomia

Levykalojen heimoon kuuluu kolme lajia yhdessä suvussa. Lajit ovat pilkkulevykala (Drepane punctata), Drepane africana ja Drepane longimana. Pilkkulevykala ja D. longimana saattavat olla synonyymisiä eli olla sama laji. Kooltaan kalat kasvavat noin 45–50 cm pitkiksi. Ruumis on muodoltaan hyvin korkea ja litteä. Selkä- ja peräevät ovat melko pitkät. Rintaevät ovat levykaloilla hyvin pitkät ja muodoltaan sirppimäiset. Rintaevät ovat pienehköt. Levykalalajit voivat työntää leukojaan ulospäin, jolloin suusta muodostuu putkimainen. Kalojen suomut ovat pienikoiset ja väriltään hopeanharmaat ja osa suomuista voi olla tummempia ja muodostaa pilkkuja ja raitoja.

Levinneisyys

Levykaloja tavataan Afrikan länsirannikolta Atlantista ja indopasifisen merialueen länsiosista. Ne elävät tyypillisesti matalissa vesissä sekä hiekka- että mutapohjaisilla alueilla että riutoilla. Lajien ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten madot ja äyriäiset. Eräitä levykalalajeja kalastetaan trooleilla.
Yours Sincerely

Singlet

Albumilta on julkaistu single There's No Magic, ja sen ensimmäinen sijoitus Suomen virallisella singlelistalla ajalta 15.–28.10.1991 on ollut kahdeksas.

Arviot

Albumi oli Rumba-lehden kriitikoiden mielestä vuoden 1991 kuudenneksi paras kotimainen albumi ja "There's No Magic..." viidenneksi paras kotimainen biisi. Lehden lukijaäänestyksessä "There's No Magic" sijoittui yhdenneksitoista ja yhtye oli kolmanneksi paras uusi kyky.
Paljaskallio (Padasjoki)

Maantietoa

Saari on 160 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailan ja Kelventeen lounaispuolella Padasjoenselällä sen keskellä sijaitsevassa saariryhmässä. Se sijaitsee Haukkasalon länsipuolella Niittusaaren vieressä. Saari on kalliosaari, jonka keskellä sijaitseva mäki kohoaa noin 9 metrin korkeuteen Päijänteestä.

Luontoarvoja

Koko saari muodostaa luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Mest

Mest on chicagolainen punkyhtye, jonka perustivat vuonna 1995 veljekset Steve (kitara, laulu) ja Tony Lovato (kitara, laulu) yhdessä Matt-serkkunsa (basso) kanssa. Myöhemmin bändiin liittyi Nick Gigler (rummut). Jeremiah Rangel (kitara, laulu) liittyi bändiin vuonna 1998 Steven jätettyä yhtyeen. Bändi hajosi 2006. Vuonna 2008 Tony ilmoitti, että Mest levyttäisi ilmaisen EP:n syksyllä, ja lähtisi kiertueelle. Alkuperäisestä kokoonpanosta riveihin palaisivat vain Tony ja Steve. Rumpuja soittaisi kiertueella Chris Wilson (ex-Good Charlotte)
Karijärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,2 metriä mpy.
Macarthuria

Tuntomerkit

Suvun lajit ovat enemmän tai vähemmän jäykkävartisia ja -oksaisia pensaita, joiden sekundaarinen paksuuskasvu on tavallisuudesta poikkeava. Lehdet ovat kierteisesti, ja ainakin osa niistä on surkastunut suomuiksi. Kukat ovat pieniä, ja niissä on viisi verholehtimäistä ja joskus myös viisi terälehtimäistä kehälehteä, jotka kiinnittyvät heteiden yhteenkasvettumana muodostuneen putken tyveen. Heteitä putkessa on kahdeksan. Sikiäin on kehänalainen ja yhdislehtinen, tavallisesti kolmen, harvoin neljästä seitsemään emilehden muodostama, ja sisältää yhdestä kolmeen siemenaihetta kutakin emilehteä kohden. Hedelmä on nahkea selkäluomainen rakokota, ja siemenissä on vaippa eli arillus, joka houkuttelee muurahaisia toimimaan siementen levittäjinä.

Levinneisyys

Suku kasvaa siellä täällä Australian rannikkoalueilla erityisesti Lounais-Australiassa.
Lepaa

Lepaan kartano

Lepaan kartano on mahdollisesti perustettu jo 1200-luvulla. Päärakennuksen vanhin osa on peräisin 1600–1700-lukujen taitteesta. Se muutettiin empiretyylin mukaiseksi 1800-luvun alkupuolella. Vuonna 1820 kartanon osti pietarilainen kauppias Heimburger. Hänen kuoltuaan tila jäi hänen leskelleen Marialle. Maria avioitui tilanhoitaja Karl Fredrik Packalenin kanssa. Packalen testamenttasi kartanon valtiolle vaimonsa Marian kuoltua sillä ehdolla, että tilalle on perustettava maanviljelys- tai puutarhakoulu. Valtio sai tilan vuonna 1902, puutarhaopisto perustettiin 1910 ja ensimmäiset opiskelijat aloittivat opintonsa vuonna 1912.

Lepaan kampuksen koulutus nykyisin

Nykyään Hämeen ammattikorkeakoulun rakennetun ympäristön ja puutarhatalouden koulutusohjelmat sekä Hämeen ammatti-instituutin viheralan ja puutarhatuotannon koulutusohjelmat toimivat Lepaalla. Hämeen ammatti-instituutissa on myös mahdollista suorittaa puutarha-alan ammattitutkinto (golfkentänhoitajan osaamisala), puutarha-alan erikoisammattitutkinto (golfkenttämestari) sekä elintarvikejalostuksen ammattitutkinto (alkoholijuomien osaamisala). Lepaalla on myös puutarha-alaan keskittynyt, kaikille avoin kirjasto.
Lepaalla järjestetään vuosittain puutarha-alan ammattilaisten Lepaa-näyttely, joka on yksi Pohjoismaiden suurimmista ja Euroopan vanhimmista ammattilaistapahtumista.

Lepaan Anna

Lepaalla kerrotaan tarinaa Anna-neidosta, jolla oli suhde Maunu Olavinpoikaan ja joka nykyään joka kummittelee Lepaalla. Tarinan mukaan Anna muurattiin elävältä kartanon kellariin tai hukutettiin virtaan. Lepaan Annasta on tehty myös näytelmä. Lepaan viinitila myy hänen mukaansa nimettyä viiniä.
LFLS Kaunas

Historia

Seura perustettiin vuonna 1920 nimellä LFLS.
Vuonna 1944 klubi joutui konkurssiin.

Saavutukset

Seura on voittanut Liettuan mestaruuden kuudesti: 1922, 1923, 1927, 1932, 1942 .
Molenbeek-Saint-Jean

Historia

Paikalla sijainneesta kylästä alettiin käyttää nimeä Molenbeek (suom. ”Myllypuro”) noin vuonna 985.
Varhaiskeskiajalla kylä oli katolisen pyhimyksen Gertrud Nivellesiläisen ihmeitä tekeväksi väitetyn lähteen sijaintipaikkana tunnettu pyhiinvaelluskohde.
Kylä liitettiin osaksi Brysseliä 1200-luvulla. Alue säilyi 1700-luvulle saakka pääasiallisesti maaseutumaisena.

Nykyaika

2000-luvulla kunta jakautuu selkeästi kahtia: vauraaseen ja lähes pelkästään asumiskäyttöön keskittyneeseen yläosaan sekä tiheästi asutettuun työväenluokkaiseen alaosaan. Kunnassa, varsinkin keskustaajaman itäosassa asuu lähes 40 prosenttia väestöstä kattava, lähinnä marokkolaistaustainen muslimivähemmistö.
Clinton Davisson

Opinnot ja ura

Davisson aloitti akateemiset opiskelunsa Chicagon yliopistossa 1902. Seuraavana vuonna hän joutui kuitenkin keskeyttämään opinnot rahan puutteessa ja meni takaisin kotikaupunkiinsa töihin puhelinyhtiöön. Opiskelujensa aikana hän oli tutustunut professori Robert A. Millikaniin, jonka suosituksilla Davisson sai fysiikan assistenttuurin Purduen yliopistosta vuoden 1904 tammikuussa. Kesäkuussa hän kuitenkin palasi takaisin Chicagoon. Seuraavan vuoden syyskuussa Millikan suositteli häntä osa-aikaisen opettajan virkaan Princetonin yliopistoon ja siellä Davisson jatkoikin opiskelujaan saaden päätökseen tohtorin tutkintonsa 1911 pääasiassa professori Owen Willans Richardsonin ohjauksessa.
Työskenneltyään useampia vuosia Carnegie Institute of Technologyssä Pittsburghissa ja yhden kesän J.J. Thomsonin alaisuudessa Cavendish-laboratoriossa, Davisson meni 1917 töihin yhtiöön nimeltä Western Electric Company (sittemmin Bell Laboratories) New Yorkiin. Hän työskenteli yhtiön teknisellä osastolla tutkijana ja vuonna 1927 hänen C.H. Kunsmanin ja L.H. Germerin kanssa tekemät koneensa johtivat elektronidiffraktion keksimiseen. J. J. Thomsonin poika G. P. Thomson keksi saman ilmiön Davissonista riippumatta. Thomson ja Davisson palkittiin elektronidiffraktion keksimisestä Nobelin fysiikanpalkinnolla 1937.
Heikki Nurminen

Heikki Nurminen (1921 Tampere – 2002 Lempäälä) oli suomalainen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli basso-baritoni. Nurminen oli Tampereen oopperan kantavia laulajia usean vuosikymmenen ajan. Hänen näyttelijänkyvyt tulivat myös esille puheteatterissa sekä TV-produktioissa.
Pomppulinna

Pomppulinna on ilmalla täytetty iso, patjamainen rakennelma, joissa lapset saavat hypähdellä. Linnaksi sitä kutsutaan, koska monien pomppulinnojen pystysuorat rakenteet on muotoiltu muistuttamaan satulinnojen torneja ja muureja. Vaakasuoran pompintapatjan lisäksi pomppulinnan joustavat seinämät voivat muodostaa liukumäkiä, kiipeilytelineitä ja muita leikkivälineitä.

Historiaa

1950-luvun lopulla Yhdysvaltojen avaruushallinnon Nasan entinen työntekijä John Scurlock kehitteli ilmalla täytettäviä rakenteita muun muassa ihmisten evakuoimiseksi monikerroksisista palavista rakennuksista sekä urheilukenttien ja uima-altaiden peittämiseksi talven ajaksi. PVC-muovista valmistetuilla prototyypeillä tehdyissä täyttökokeissa hänen avustajansa pomppivat mielellään keksintöjen kimmoisissa rakenteissa, mitä Scurlock sai idean rakentaa samaan tekniikkaan perustuvia isoja pomppupatjoja lasten leikkikäyttöön. Hän vuokrasi toimitilaa New Orleansista ja alkoi valmistaa aikakaudelle tyypillisesti avaruusaiheisia pomppupatjoja nimellä Space Walks. Vähitellen hän lisäsi niihin seiniä ja kattoja, jotka tarjosivat parempaa turvallisuutta ja suojaa sateelta. Patjarakenteisiin puhallettiin koneellisesti erilaisia kaasuja, kuten heliumia, typpeä tai vetyä.
Laitteiden rakenteiden monimutkaistuessa niistä alkoi tulla yhä kalliimpia. Niinpä 1960-luvun lopulla Scurlockin vaimo ehdotti miehelleen, että pomppulaitteita voitaisiin alkaa myynnin sijasta vuokrata erilaisiin tilaisuuksiin syntymäpäiväjuhlista erilaisiin ulkoilmatapahtumiin. Myöhemmin heidän poikansa Frank laajensi pomppulaitteiden vuokraustoiminnan kattamaan koko Yhdysvallat monine eri tuotemerkkeineen. Hän myös perusti pomppulaitteisiin perustuvia sisähuvipuistoja, ensimmäisenä Louisianan ja Tennesseen osavaltioihin.

Pomppulinna taiteessa

Brittiläis-suomalainen taiteilijapariskunta Andy Best ja Merja Puustinen ovat tehneet suuria pomppulinnatekniikkaan perustuvia vuorovaikutteisia installaatioita.
Gymnasion (Olympia)

Historia

Gymnasion rakennettiin alun perin hellenistisellä kaudella noin vuonna 250 eaa. Rakennuskokonaisuuden säilyneet jäänteet ovat pääosin peräisin 100-luvulta ja ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. Gymnasion oli Olympian kisoihin osallistuneiden urheilijoiden harjoittelupaikka ennen kisoja. Se oli tarkoitettu enemmän tilaa vieville urheilulajeille, kuten keihään- ja kiekonheitto sekä juoksulajit, siinä missä viereinen Palaistra oli tarkoitettu esimerkiksi painille, nyrkkeilylle, pankrationille ja pituushypylle.

Rakennus

Gymnasion sijaitsi Olympian pyhäkköalueen luoteisosassa temenos-alueen ulkopuolella lähellä Kladeosjokea. Gymnasionin koko oli noin 120 x 220 metriä. Se koostui suuresta pihasta, jonka jokaisella sivulla oli stoat eli pylväshallit. Pidemmillä itä- ja länsisivulla stoat edustivat doorilaista tyyliä ja lyhyemmillä pohjois- ja eteläsivuilla joonialaista tyyliä.
Itäpuolisen stoan pituus oli noin 212 metriä ja leveys noin 11,5 metriä. Siinä oli sisäpihan puolella 60 pylvästä, ja keskellä pituussuunnassa toinen rivi pylväitä, jotka jakoivat sen kahteen laivaan. Stoan pituus vastasi Olympian stadionin pituutta, ja sen lattiassa oli lähtö- ja maaliviivat, joiden välinen etäisyys oli sama kuin stadionilla. Näin se mahdollisti hyvin stadionjuoksun harjoittelemisen sisällä stoassa. Stoan kaksi laivaa muodostivat kaksi juoksurataa, ksystos (sisäpuolella) ja paradromis (pihan puolella). Stoa rakennettiin 100-luvulla eaa.
Gymnasionin sisäpihalla, jonka koko oli noin 100 x 200 metriä, harjoiteltiin heittolajeja sekä mahdollisesti pidempiä juoksumatkoja. Pihan etelälaidalla olleen stoan pituus oli alun perin noin 51 metriä ja myöhemmin noin 72 metriä, ja leveys noin 5,2 metriä. Se rakennettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Länsisivun stoassa oli todennäköisesti urheilijoille tarkoitettuja huoneita. Sitä ei ole juurikaan säilynyt jälkiä, koska joen virtaus on vuosisatojen aikana huuhtonut rakennelmat pois. Pohjoissivun stoaa ei ole juurikaan tutkittu ja myös se on saattanut tuhoutua samalla tavalla.
Palaistra sijaitsi heti Gymnasionin eteläpuolella. Sinne oli pääsy etelälaidan stoasta. 100-luvulla eaa. rakennusten väliin Gymnasionin kaakkoiskulmaan rakennettiin monumentaalisisäänkäynti, jossa oli korinttilaista tyyliä edustaneet pylväät. Sen pituus oli noin 15,5 metriä ja leveys noin 9,8 metriä.