google/wiki40b huggingface dataset:
Jacques Hétu

Jacques Joseph Robert Hétu (8. elokuuta 1938 Trois-Rivières, Québec – 9. helmikuuta 2010 St-Hippolyte, Québec) oli kanadalainen säveltäjä. 
Hétu opiskeli pianonsoittoa, harmoniaa ja gregoriaanista laulua Ottawan yliopistossa Jules Martelin johdolla vuosina 1955–1956. Tämän jälkeen hän opiskeli Québecin musiikkikonservatoriossa Clermont Pépinin, Isabelle Delormen ja Jean Papineau-Couturen johdolla. Teokset Toccata pianolle, eräät kamarimusiikkikappaleet ja kaksi sinfoniaa ovat peräisin näiltä ajoilta. Hétu suoritti myös pianonsoiton opintoja Georges Savarian ja oboensoiton opintoja Melvin Bermanin johdolla.
Kesällä 1959 Hétu kävi opiskelemassa Lukas Fossin johdolla Berkshire Music Centerssä, Tanglewoodissa, Massachusettsissa, ja vuonna 1961 hän meni Pariisiin. Tuona vuonna hän voitti Prix d'Europen ensimmäisenä säveltäjänä sitten vuoden 1927, jolloin palkinto myönnettiin Henri Mercurelle. Canada Councilin stipendin hän sai vuosille 1961–1962. Vuosina 1961–1962 hänen opettajinaan olivat Henri Dutilleux ja Olivier Messiaen. Samoihin aikoihin Hétu luonnosteli oratorion, jonka pohjalta sittemmin syntyi sinfoninen fresko L'Apocalypse (1967). Palattuaan Québeciin vuonna 1963 Hétu opetti Lavalin yliopistossa vuoteen 1977. Hän opetti 1970-luvulla myös Montrealin yliopistossa ja vuosina 1979–2000 Québecin yliopistossa, Montrealissa, jossa hän johti kahteen otteeseen musiikkijaosta.
Hétun tuotantoon kuuluu noin 70 teosta, joista suurin osa on tilaustöitä. Tilaajien joukossa ovat olleet James Campbell, Chamber Players of Toronto, Ginette Duplessis, Montrealin sinfoniaorkesteri, Alvaro Pierri, Joseph Rouleau, Robert Silverman ja Tudor Singers of Montreal. Teokset ovat muiden muassa sellaisille kokoonpanoille kuin jousikvartetille, puhallinkvintetille ja sinfoniaorkesterille sävellettyjä. Vuonna 1963 Victor Bouchard ja Renée Morisset kantaesittivät hänen sonaattinsa kahdelle pianolle (Op. 6) New Yorkin Carnegie Hallissa. Gllen Gould levytti hänen muunnelmansa (Op. 8) pianolle vuonna 1967. Sittemmin teoksen ovat levyttäneet Dale Bartlett, André-Sébastien Savoie ja William Tritt. Myöhempään tuotantoon kuuluvat muiden muassa klarinettikonsertto (1983), Nocturne pour clarinette et piano (1977), Missa Pro Trecenteismo Anno (1985), Johann Sebastian Bachin 300-vuotisjuhlaksi sävelletty messu ja Guy Few'n vuonna 1987 kantaesittämä trumpettikonsertto. Hétu sävelsi myös viisi sinfoniaa ja oopperan Le Prix (1992). Hétu sai konserttojensa levytyksellä Juno-palkinnon, ja hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri vuonna 2001.
Puolakkajärvi

Sijainti

Puolakkajärvi sijaitsee Teijon kansallispuistossa, lähellä Talonpojanteijon ja Lankkerin kylää. Teijon kansallispuisto sijaitsee kokonaan Salon kunnassa. Järvi on entisen Perniön kunnan alueella, joka vuonna 2009 liitettiin Saloon eräiden muiden kuntien kanssa.
Hoboken

Historia

Delawaret leireilivät nykyisen Hobokenin alueella, mutta siellä ei ollut vakituista asutusta, kun eurooppalaiset ostivat alueen. Michael Reyniersz Pauw osti delawareilta nykyisen Hobokenin ja Jersey Cityn alueen 1630.
Myöhemmin kaupungin alue siirtyi William Bayardin haltuun. Hän oli lojalisti, tory. Yhdysvaltain vapaussodan aikana patriootit sytyttivät Bayarin maatilan tuleen 1780. Sodan jälkeen Bayardin maaomaisuus takavarikoitiin ja myytiin 90 000 dollarilla John Stevensille, joka oli taistellut sodassa patrioottien puolella. Stevens suunnitteli Hobokenin muuttamista newyorkilaisten virkistysalueeksi. Stevens käynnisti Yhdysvaltain ensimmäisen säännöllisen höyrylauttapalvelun Hobokenista Manhattanille 1811. Hobokenissa pelattiin kesäkuussa 1846 Yhdysvaltain ensimmäinen baseball-ottelu. New York Nine voitti Knickerbockers ottelussa 23–1.
Hobokenia rakennettiin vilkkaasti 1800-luvulla. Rakennuttajana oli Stevensin vuonna 1838 perustama Hoboken Land & Improvement Company. Hobokenin kunta (township) muodostettiin North Bergenistä 1849, ja kaupunginoikeudet se sai 28. maaliskuuta 1855.
Hoboken muuttui 1800- ja 1900-lukujen taitteessa teollisuuskaupungiksi, kun Stevensin suvun hallinnoima Hoboken Land & Improvement Company alkoi myydä maata teollisuusyrityksille. Noin 250 yritystä hankki toimitiloja Hobokenista 1900-luvun alussa ennen ensimmäistä maailmansotaa. Teollisuusalan työpaikkojen määrä kolminkertaistui vuosien 1889–1909 aikana.
Aunuksen ryhmä

Aunuksen ryhmä oli Suomen armeijan sotatoimiyhtymä jatkosodassa. Ryhmä perustettiin 1. maaliskuuta 1942 hyökkäysvaiheen päätyttyä lakkautetun Karjalan armeijan joukoista. Ryhmä lakkautettiin 18. heinäkuuta 1944.
Wallace Beeryn filmografia

Wallace Beery (1885–1949) näytteli yhteensä 45 vuotta (1904–1949) kestäneen uransa aikana niin elokuvissa, teatterissa kuin radiossakin. Hän näytteli elokuvauransa aikana noin 250:ssä lyhyessä ja pitkässä elokuvassa. Seuraavassa luettelossa on Beeryn elokuva-, teatteri- ja radioesiintymiset sekä elokuvat, joissa hän työskenteli ohjaajana ja käsikirjoittajana. Lisäksi artikkelissa on Beeryn palkinnot ja ehdokkuudet.
Stavudiini

Ominaisuudet ja vaikutusmekanismi

Stavudiini on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on -39,4. Stavudiini on HIV:n käänteiskopioijaentsyymin inhibiittori. Ihmiselimistössä siitä muodostuu ensin stavudiinimonofosfaattia tymidiinikinaasin katalysoimana ja tämän jälkeen tymidylaattikinaasin ja nukleosididifosfaattikinaasin vaikutuksesta stavudiinidifosfaattia ja varsinaisena aktiivisena metaboliittina toimivaa stavudiinitrifosfaattia.

Haittavaikutukset

Tyypillisiä stavudiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat muun muassa pääkipu, huonovointisuus, ripuli ja ihottuma. Vakava suhteellisen yleinen haittavaikutus on neuropatia, jonka oireita ovat muun muassa raajojen puutuminen ja pistely. Yhdiste voi aiheuttaa myös laktisen asidoosin, joka voi olla jopa hengenvaarallinen. Stavudiini voi myös olla maksatoksista ja aiheuttaa haimatulehduksen.
Karl Fabricius

Seuraura

Fabricius on Avans SK:n kasvatti, mutta pelasi myöhemmät juniorivuotensa Luleå HF:ssä, jossa hän teki Elitserien-debyyttinsä kaudella 2000–2001. Fabricius pelasi tuolloin Elitserienissä 28 runkosarja- ja 11 playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Kaudella 2001–2002 hän pelasi 13 Elitserien-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Fabricius pelasi miesten pelejä myös lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskanin Kiruna IF:ssä ja Bodens IK:ssa, joista jälkimmäisessä hän pelasi kautensa loppuun. Suurimman osan runkosarjastaan Fabricius pelasi Luulajan J20-joukkueessa. Kauden 2002–2003 hän pelasi kokonaan Allsvenskanissa, Piteå HC:n joukkueessa.
Kaudeksi 2003–2004 Fabricius palasi Luulajaan ja murtautui Elitserieniin tehtyään 34 runkosarjaottelussa tehot 8+8=16 sekä viidessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Kaudella 2005–2006 hän toimi joukkueen varakapteenina. Kaudeksi 2006–2007 Fabricius siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Frölunda HC:n riveihin. Maaliskuussa 2008 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Pitkien spekulaatioiden jälkeen Fabricius jätti Frölundan ennen viimeisen sopimuskautensa 2009–2010 alkua syyskuussa 2009 ja palasi kymmenen päivää myöhemmin nelivuotisella sopimuksella Luleå HF:ään. Hän teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 6+19=25. Kahden sopimuskauden jälkeen Fabricius siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n slovakialaisjoukkue Lev Popradiin kaudeksi 2011–2012.
Kaudeksi 2012–2013 Fabricius palasi taas vuoden mittaisella sopimuksella Luleå HF:ään. Hän voitti kauden aikana sekä Elitserien-hopeaa että European Trophyn mestaruuden. Toukokuussa 2013 Fabricius teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Luulajan kanssa, kuten taas kaksi vuotta myöhemmin toukokuussa 2015. Joulukuussa 2016 hänen sopimustaan jatkettiin jälleen kahdella vuodella kevääseen 2019 saakka.

Maajoukkueura

Fabricius pelasi MM-kilpailuissa vuonna 2008. Yhteensä hän on pelannut 42 A-maaottelua tehopistein 9+9=18. Fabricius teki A-maajoukkuedebyyttinsä 6. huhtikuuta 2006 Oslossa Norjaa vastaan. Hän avasi maalitilinsä A-maajoukkueessa heti kahdella osumalla Channel One Cupissa 16. joulukuuta 2006 Venäjän Moskovan Hodynka Arenalla Tšekkiä vastaan. Fabriciuksen ensimmäinen osuma jäi ottelun voittomaaliksi ja jälkimmäisellä hän viimeisteli vastustajan tyhjään maaliin 7–5-loppulukemat.
Fabricius on pelannut myös seitsemän nuorten maaottelua.
Päikki Priha

Päikki Priha (o.s. Palosuo, s. 2. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen tekstiilitaiteilija ja Taideteollisen korkeakoulun emeritaprofessori. Hänen katsotaan tehneen kirkkotekstiileistä arvostettuja taide-esineitä.
Priha valmistui tekstiilitaiteilijaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1972. Hän väitteli vuonna 1991 aiheenaan kirkkotekstiilit. Priha opetti samassa oppilaitoksessa eri tehtävissä vuodesta 1974 ja oli vuosina 1998–2013 professorin virassa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2013.
Prihan suunnittelemia tekstiiliteoksia on monissa julkisissa tiloissa, kuten yli neljässäkymmenessä kirkossa. Hänen uransa kirkkotekstiilien suunnittelijana alkoi 1982 valmistuneesta Lieksan uudesta kirkosta, jonne Raili ja Reima Pietilä pyysivät häntä suunnittelemaan tekstiilejä. Länsimaiseen kirkkotaiteeseen ja teologiaan perehtymisessä oli apuna professori Pentti Lempiäinen, jota Priha on kuvaillut oppi-isäkseen.
Vuonna 2004 Priha sai kirkon kulttuuripalkinnon. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin kirkkotaiteen Engel-palkinto ja 2015 Mikael Agricolan risti.
Karun

Muuta

Karunia on arveltu Eedenin puutarhan pohjoispuolella sijainneeksi Gihon-joeksi.
Leica

Leica on alkuaan nimi kameroille, joita valmistettiin Saksassa. Niitä valmistaneen yrityksen nimi oli aiemmin Ernst Leitz GmbH. Nykyään yritys on jakautunut kolmeen yhtiöön: Kameroita valmistavaan Leica Camera AG:hen, maanmittauskojeita valmistavaan Leica Geosystems AG:hen ja mikroskooppeja valmistavaan Leica Microsystems GmbH:hen.

Leica Geosystems AG

Leica Geosystems AG on sveitsiläinen yritys, joka aiemmin tunnettiin nimellä Wild Heerbrugg. Se osti länsisaksalaisen Ernst Leitz GmbH:n vuonna 1975 ja 1987 yhtiön nimeksi tuli Wild Leitz AG. Kolme vuotta myöhemmin Cambridge Instruments Ltd:n hankinnan jälkeen kokonaisuudesta muodostui Leica Group.
Sveitsiläinen Heinrich Wild (1877–1951), aikansa johtava maanmittauskojeiden suunnittelija, aloitti uransa maanmittareiden apupoikana. Vuonna 1908 Wild siirtyi Jenan kaupunkiin johtajaksi Zeissin uuteen maanmittauskojeita valmistavaan osastoon. Wild palasi Sveitsiin ennen ensimmäistä maailmansotaa. Huhtikuussa 1921 Wild perusti Heinrich Wild, Werkstätte für Feinmechanik und Optik -yhtiön Heerbruggiin. Wildin todettua 1930-luvun alussa ettei halunnut johtaa yhtiötä, hän katkaisi siihen yhteytensä ja muutti Zürichiin ryhtyen suunnittelemaan kojeita Kern & Co:lle. Wildin aikaisemmin Heerbruggiin perustaman yhtiön nimeksi tuli Wild Heerbrugg vuonna 1937.

Leica Microsystems GmbH

Leica Microsystems GmbH omistaa tuotemerkin Leica ja on antanut sen myös Leica Geosystemsin ja Leica Cameran käyttöön.

Leica-kameroiden historia

Leica oli ensimmäinen käytännöllinen 35 mm:n filmiä käyttävä kamera. Ensimmäiset prototyypit valmisti Oskar Barnack Leitz Optische Werkessä vuonna 1913. Barnack käytti normaalia 35 mm elokuvafilmiä mutta aiempaa suurempaa ruutukokoa 24 × 36 mm. Barnack uskoi kuvasuhteen 2:3 olevan paras valinta, jotta rullaan saatiin mahtumaan 36 kuvaa.
Toisen maailmansodan aikaiset kamerat, joissa on natsitunnukset, ovat nousseet keräilijöiden suosioon, ja niiden arvo on noussut.
Christa McAuliffe

Varhainen elämä

Sharon Christa Corrigan syntyi 2. syyskuuta 1948 Bostonissa Massachusettsissa Edward Christopher Corriganille ja tämän libanonilaissyntyiselle vaimolleen Grace Mary Corriganille, joka on historioitsija Philip Khuri Hittin veljentytär. McAuliffella oli myös englantilaisia, irlantilaisia, saksalaisia ja intiaaniperäisiä sukujuuria.
Jo nuorena, ensimmäisen kuulennon aikoihin, McAuliffe haaveili matkasta avaruuteen. Hän valmistui Marian High Schoolista vuonna 1966, jossa hän tutustui tulevaan aviomieheensä Steve McAuliffeen, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1970. He saivat kaksi lasta.

Koulutus ja ura

Lukiosta valmistumisensa jälkeen hän muutti tuoreen aviomiehensä kanssa Washingtoniin. Aluksi McAuliffe opetti Washingtonin alueen eri yläasteilla erikoistuen muun muassa Yhdysvaltain historiaan, lakiin ja talouteen. Toimiessaan opettajana eri kouluilla kahdeksan vuoden ajan McAuliffe opiskeli samaan aikaan Bowien yliopistossa Marylandissa. Suoritettuaan filosofian maisterin tutkintonsa vuonna 1978 hän muutti perheensä kanssa Concordiin New Hampshiressä. McAuliffe sai viran Concordin lukiosta vuonna 1982 opettaen muun muassa kulttuuria, taloutta ja naistutkimusta. McAuliffe oli erittäin pidetty opettaja. Vuonna 1984 hän sai tietää, että Yhdysvaltain avaruushallinto NASA aikoi lähettää opettajan avaruuteen lähivuosina. NASA:n tavoitteena oli löytää lahjakas opettaja, joka kommunikoisi opiskelijoiden kanssa avaruudesta käsin.
Tsai Ming-liang

Tsai Ming-liang (kiin. 蔡明亮, pinyin: Cài Míngliàng, s. 27. lokakuuta 1957 Kuching, Malesia) on taiwanilainen elokuvaohjaaja.
Tsai asui ensimmäiset 20 elinvuottaan synnyinmaassaan Malesiassa, minkä jälkeen hän muutti Taiwaniin opiskelemaan elokuvaa ja teatteria. 1980-luvulla hän työskenteli teatterissa ohjaajana, näyttelijänä ja käsikirjoittajana. Vuosikymmenen lopulla hän kirjoitti ja ohjasi useita televisioelokuvia. Hänen ensimmäinen pitkä teatterielokuvansa Rebels of the Neon God valmistui vuonna 1992. Vuonna 1994 valmistunut toinen elokuva Vive l'Amour voitti parhaan elokuvan palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla. Vuonna 1997 valmistunut The River voitti juryn erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. Vuoden 1998 Dong voitti puolestaan kriitikkojen erikoispalkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Lisäksi Tsai on voittanut useita muitakin palkintoja.
Tsain tavaramerkkejä ovat pitkät staattiset otokset, vähäinen dialogi ja veden keskeinen rooli kerronnassa. Hänen tyypillisiä teemojaan ovat urbaani vieraantuneisuus, ihmisten välisen kommunikaation vaikeus ja seksi. Hänen tärkeimpänä esikuvanaan on pidetty François Truffautia.
Alfonso II (Asturia)

Alfonso II oli Asturian kuningas vuosina 791-842 Bermudo I:n jälkeen.

Alfonso kohentaa maansa arvovaltaa

Hakam I:n jouduttua sisäisiin vaikeuksiin Alfonso II teki vakavia yrityksiä palauttaa muinainen visigoottien monarkia. Vaikka visigoottien ja Asturian kuningaskunnan välillä ei ollut laillista yhteyttä, ei muinaisia traditioita unohdettu. Alfonso myös kokosi myöhemmin kadoksiin loutuneen Asturian kuningaskunnan historian.
Apostoli Jaakobin haudan löytyminen Galiciasta teki löytöpaikasta Santiago de Compostelasta Euroopan suosituimman pyhiinvaelluspaikan ja lisäsi näin aluetta hallitsevan Asturian ja Alfonson henkistä painoarvoa.

Kamppailu muslimien kanssa

Alfonson hallituskautena al-Andalusin joukot tekivät toistuvia hyökkäyksiä Asturiaan. Alfonson sitkeys pelasti kuitenkin maan itsenäisyyden. Pääkaupungin hän siirsi vuorille paremmin puolustettavaan Oviedoon.

Kaarle Suuren liittolainen

Alfonso haki mahdollisesti tukea frankkien kuninkaalta Kaarle Suurelta. Keisarin historioitsija Einhard mainitsee Alfonson lähettät kirjeet sekä vihjaisee tämän olleen Kaarle Suuren vasalli, mutta tieto on epäluotettava, sillä kyseisiä kirjeitä ei ole säilynyt ja kyseessä voi olla Einhardin luulottelu. Frankkien hallitsijan vaikutusvalta alueella oli kuitenkin kiistaton ja hän lähetti 785 ja 801 sotavoimia alueelle.

Alfonson seuraaja

Alfonso II:n kuoltua vuonna 842 kuninkaaksi nousi hänen edeltäjänsä Bermudo I:n poika Ramiro I (842-850).
Syyrian sisällissodan tapahtumat 2016

Syyrian sisällissodan tapahtumat 2016 olivat pääosin hallituksen joukkojen eteneminen kapinallisia vastaan. Venäjä jatkoi ilmapommituksiaan täydellä teholla maaliskuuhun asti ja tämän jälkeenkin. Yhdysvallat ja Venäjä sopivat helmikuussa tulitauosta. Syyrian joukot valtasivat Palmyran kaupungin takaisin Isisiltä maaliskuun lopussa. Aleppon taistelu alkoi uudestaan heinäkuun lopussa. Syyrian ja Venäjän ilmavoimat pommittivat Aleppoa. Useimmat saarrettua kaupungin puoliskoa puolustaneista taistelijoista olivat islamisteja. Syyrian joukot etenivät merkittävästi Aleppossa elo-marraskuussa. Kurdien peshmergat taistelivat Isisiä vastaan.

Syyskuun pommitukset

Yhdysvallat pommitti 17. syyskuuta vahingossa Syyrian armeijaa tappaen 62, vaikka kohteena piti olla Isis. 
20. syyskuuta joku pommitti YK:n avustussaattuetta ja Punaisen Puolikuun rakennusta. 14 kuoli saattuesiskussa.  Kukaan ei ottanut vastuuta teosta. Yhdysvallat syytti iskusta Venäjää. YK veti avustusohjelmansa Syyriasta pois. Joko Venäjä tai Syyria oli avustussaattueiskun takana.
Venäjä ja Syyria pommittivat Aleppoa rajusti 23-27 syyskuuta, jolloin ainakin 200 ilmaiskua osui kaupunkiin.

Aleppo ja Palmyra loppuvuodesta 2016

Syyrian hallituksen alaiset joukot valtasivat Venäjän pommitusten auttamina
suuren osan Aleppon motista marraskuun lopussa-joulukuun alussa.  YK:n mukaan hallituksen puolella taistelevat tahot murhasivat siviilejä, myös naisia ja lapsia.  Länsimaat ja ihmisoikeusjärjestöt olivat huolissaan pommitusten siviiliuhreista ja valtauksen jälkeisestä siviileihinkin kohdistuvasta raa'asta väkivallasta.  Venäjän armeijan ilmoitusten mukaan puheet Hallutuksen jasen liittolaisten Alepposta tekevästä julmuuksista olivat "venäläiskauhuista hölynpölyä". 
11. joulukuuta Isis valtasi suuren osan Palmyrasta. Ensin Isisin joukot hyökkäsivät Aleppoon. Sitten Venäjän ilmaiskut ajoivat Isisin joukot pois. Kun Isis hyökkäsi uudestaan, hallituksen joukot pakenivat. Hyökkääjiä oli 5000, puolustajia vain 1000. Venäjä syytti Syyrian tiedustelupalvelua Palmyran menettämisestä.
Sähköinen identiteetti

Sähköinen identiteetti (SID) on käyttäjän, sovelluksen, laitteen, palvelun tai säännöstön ominaisuus näiden toimiessa sähköisissä tietovälineissä kuten tietoverkoissa. Sähköinen Identiteetti on pakollinen tunniste yksilöityjen tai personoitujen verkkopalveluiden tarjoamisessa tai käyttämisessä. Laajasti tämä tarkoittaa kaikkien verkotettujen palveluiden käyttämistä ja suppeasti vain kirjautumista eli autentikointia. SID on termi, jolla viitataan laajaan viitekehykseen.
Sähköinen Identiteetti muodostaa keskeisen tekijän tietopalveluissa tapahtuvalle "Identiteetin hallinnalle". Nykymuotoinen verkotettu tietotekniikka perustuu hyvin johdettuna laajasti kokonaisuuteen, jossa identiteetin hallinta on keskitetty ja identiteetti luo mm. työasemahallinnan ratkaisut sovellusten ja säännöstöjen jakeluun käyttäjätunnuskohtaisesti sekä käyttöoikeudet eri sovellusjärjestelmiin.
Triangeli

Triangeli, kansanomaiselta nimeltään pimpparauta on kolmionmuotoinen, metallinen, idiofoneihin kuuluva lyömäsoitin. Triangeli on pienimpiä sinfoniaorkesterissa käytettäviä soittimia.
Se on tehty tasasivuisen kolmion muotoon taivutetusta terästangosta, jonka tangon päät lähes kohtaavat. Yleensä se kiinnitetään ohuella narulla tai renkaalla telineeseen roikkumaan. Soitettaessa triangelia lyödään kevyesti teräksisellä puikolla. Tällöin koko soittimen runko pääsee värähtelemään. Triangelista lähtee heleä ääni. Vaikkei se ole kovin voimakas, triangelin enharmonisten yläsävelten johdosta sen sävelkorkeuden (pitch) voi kuulla koko sinfoniaorkesterinkin yli. 
Historiallisesti triangelia pidetään egyptiläisen sistrumin perillisenä; sistrumia käytettiin Haithorin ja Isiksen palvomisessa ja pahojen henkien poishäätämisessä. Euroopassa triangelia tiedetään käytetyn jo ainakin keskiaikana (1300-lukuun mennessä) uskonnollisissa tarkoituksissa ja tanssimusiikissa. Pohjois-Euroopassa käytettiin kooltaan nykyisiä suurempia puolisuunnikkaita, joiden alasivulla roikkui irtonaisia renkaita tai pieniä lautasia (jingles). Ennen vuotta 1660 oli usein käytössä kolme kooltaan erikokoista soitinta, mutta tämän jälkeen niitä saattoi olla käytössä viisikin. 1800-lukuun mennessä rengasmaiset soitimet katosivat tyystin. Italiassa ja Baijerissa suosittiin jalustimen muotoisia katkaistuja renkaita. 
Soitin oli käytössä ensin kansan parissa. Taidemusiikissa soitin on esillä vuodesta 1710 lähtien, jolloin Hampurin ooppera käytti sitä. Seitsemän vuotta myöhemmin myös Dresdenin ooppera otti soittimen käyttöönsä. Molemmissa oopperoissa instrumenttia käytettiin todennäköisesti kansantanssin säestämisessä. Soittimen maine oli pitkään alhainen ja sitä pidettiin kerjäläisten, kodittomien ja romanien soittimena. Esimerkiksi Stuttgartissa koronetin soittajia jopa kiellettiin 1700-luvulla soittamasta tätä "mitätöntä soitinta". Soitin vakiintui 1700-luvulla käyttöön ottomaanien sotilasmusiikkiyhtyeiden kokoonpanoissa.
Orkesteriteoksissa soitin esiintyy 1700-luvun puolivälistä alkaen. Soitin on mukana Johann Friedrich Faschin (1688–1758) noin vuonna 1750 säveltämän teoksen johdannossa (overture). Muun muassa Wolfgang Amadeus Mozart (teoksessa Die Entfürung aus das Serail, 1782) , Joseph Haydn (teoksessa Sotilassinfonia, 1794), Ludwig van Beethoven (9. sinfonia, 1823) sekä Johannes Brahms käyttivät sitä teoksissaan. 1800-luvun puolivälissä triangeli nousi muiden orkesterisoittimien joukkoon, kun Franz Liszt käytti sitä sooloinstrumenttina  1. pianokonsertossaan (Es) (1853). Sittemmin esimerkiksi Edward Elgar käytti triangelia 11. Enigma-muunnelmassaan (1899) kuvaamaan bulldogkoira Danin kaulapannasta syntyvää ääntä koiran ravistellessa itseään.  
Lisäksi soitinta on käytetty latinalaisamerikkalaisessa musiikissa.
Vihreä bruttokansantuote

Vihreä bruttokansantuote on bruttokansantuotteen rinnalle kehitetty  vihreän talouden tunnusluku, joka yrittää ottaa huomioon taloudellisen kasvun ympäristövaikutukset. Siinä näkyvät ympäristössä tapahtuneet muutokset ja tulojen jakautuminen eri väestöryhmien kesken. Kiinassa kokeiltiin vihreää bruttokansantuotetta virallisena mittarina, mutta siitä luovuttiin 2007.
Muita bruttokansantuotetta laajakatseisempia mittausjärjestelmiä on Herman Dalyn ja John B. Cobbin vuonna 1989 kehittämä kestävän taloudellisen hyvinvoinnin indeksi (Index of Sustainable Economic Welfare, ISEW) sekä siitä jatkokehitetty aidon kehityksen mittari  (Genuine Progress Indicator, GPI). Jonkinlaista ympäristöasiat huomioon ottavaa  kirjanpitojärjestelmää käytetään jo viidessäkymmenessä maassa. 
YK on kehittänyt Inhimillisen kehityksen indeksin eli HDI:n, joka kuvaa kansalaisten elintasoa. Ympäristöasiat näkyvät siinä lähinnä välillisesti kansalaisten elinajanodotteen kautta.
Oikos

Oikos ry on vuonna 1947 perustettu ainejärjestö Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa, jonka tarkoituksena on järjestää jäsenilleen virikkeellistä toimintaa. Järjestön jäsenet ovat pääasiallisesti kuluttajaekonomian ja ravitsemustieteen opiskelijoita. Järjestön nimi perustettaessa oli Kotitalousylioppilaat. Värikkäiden vaiheiden myötä järjestön nimi vaihdettiin 1970-luvun pyörteissä Kapustaksi ja vuonna 1993 järjestö sai nykyisen nimensä.
Sana oikos tulee kreikan kielestä. Muinaiskreikassa oikos tarkoitti perheen perusyksikköä. Oikos sisälsi ydinperheen sekä orjat. Oikos-sana tarkoitti siis perhettä, taloa ja kotitaloutta.
Sopo Khalvaši

Sopo Khalvaši (georg. სოფო ხალვაში, usein Sopho Khalvashi, s. 31. toukokuuta 1986) on georgialainen laulaja. Hän edusti Georgiaa vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Helsingissä kappaleella ”Visionary Dream”. Khalvaši sai 97 pistettä ja sijoittui 12:nneksi. Osallistuminen oli maan ensimmäinen.
Eurovision kilpailun aikaan Khalvaši opiskeli Batumin musiikkikoulussa Adžariassa pianon ja oboen soittoa. Vuonna 2004 hän voitti nuorten laulajien ”Nutsa’s School” -kilpailun ja vuonna 2006 hän osallistui New Wave -laulukilpailuun Latvian Jūrmalassa sijoittuen kolmanneksi. Georgian euroviisukarsinnassa helmikuussa 2007 Khalvaši lauloi viisi kappaletta, joista ”Visionary Dream” (karsintojen aikaan nimellä ”My Story”) voitti 51 prosentin ääniosuudella.
Karol Csanyi

Karol Csanyi (s. 1991) on unkarilainen jääkiekkoilija, joka pelaa Patriot Budapest -joukkueessa. Kaudella 2011–2012 hän pelasi kaksi ottelua Lev Popradin joukkueessa KHL:ssä.