google/wiki40b huggingface dataset:
Johan Svendsen

Johan Severin Svendsen (30. syyskuuta 1840 Kristiania – 14. kesäkuuta 1911 Kööpenhamina) oli norjalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari, Norjan musiikin keskeisimpiä hahmoja Edvard Griegin ohella.
Johan Svendsen syntyi Kristianiassa (nyk. Oslo) sotilasmuusikon perheeseen ja opiskeli nuoresta alkaen viulun-, huilun- ja klarinetinsoittoa. Hän opiskeli Saksassa Leipzigin konservatoriossa vuosina 1863–1867, aluksi viulunsoittoa, mutta vasemman käden hermovika pakotti hänet luopumaan viulistinurasta, ja hän keskittyi sävellysopintoihin. Leipzigin-kautensa jälkeen Svendsen palasi vuodeksi Norjaan ja piti kaksi sävellyskonserttia ja sen jälkeen matkusteli eri puolilla Eurooppaa (mm. Pariisissa, Leipzigissa ja Bayreuthissa). Palattuaan Norjaan hän työskenteli Oslossa Musiikkiyhdistyksen kapellimestarina 1872–1877 ja 1881–1883 ja siirtyi sen jälkeen Tanskan pääkaupunkiin Kööpenhaminaan Kuninkaallisen teatterin kapellimestariksi 1883–1908. Hän teki kapellimestarina kiertueita ja esiintyi myös Helsingissä.
Svendsen sävelsi ensi sijassa soitinmusiikkia, niin absoluuttista musiikkia, kuten kaksi sinfoniaa (1867 ja 1876), kuin puolittain ohjelmallisiakin orkesterirunoelmia, joihin kuuluvat Pariisin karnevaali (1872) ja Romeo ja Julia (1876). Svendsenin sävellystyylissä yhdistyvät sekä klassiset että romanttiset vaikutteet, ja hän ammensi innoitusta norjalaisesta kansanmusiikista. Suurimuotoisissa teoksissaan hän käyttää taitavasti laajoja muotorakenteita. Hänen pääteoksenaan voidaan pitää 2. sinfoniaa, joka muistuttaa Johannes Brahmsin tyyliä. Svendseniin suosituimpiin teoksiin kuuluu myös romanssi viululle ja orkesterille (1881).
Hr. Ms. Van Galen (1928)

Palvelus

Alus lähti 22. helmikuuta 1932 Surabayasta Shanghaihin valvomaan Alankomaiden etuja alueella. Se palasi huhtikuussa Surabayaan.
Alus osallistui 16. marraskuuta 1935 laivastovieraluun Saigonissa risteilijä Hr. Ms. Sumatran ja sisaraluksensa  Hr. Ms. Witte de Within kanssa.
Alus osallistui laivastoparaatiin 23. elokuuta Surabayassa.
Alus lähti 16. elokuuta 1937 Surabayasta Shanghaihin poliittisten jännitteiden kasvaessa Kiinassa. Se kuljetti 150 merijalkaväensotilasta suojaamaan eurooppalaisia.
Alus palasi 8. toukokuuta 1940 Alankomaihin ja kaksi päivää myöhemmin Saksa aloitti hyökkäyksen länteen. Saksalaiset valtasivat Waalhavenin lentotukikohdan Rotterdamissa, jolloin alus määrättiin tulittamaan kentällä olevia saksalaisia. Saksan ilmavoimien pommikoneet upottivat siirtymässä olevan aluksen lähellä Merwehavenia. Saksalaiset  päättivät nostaa hylyn 23. lokakuuta 1941 ja se romutettiin Hendrik-Ido-Ambachtilla.
Harmaavatsaorneero

Levinneisyys

Harmaavatsaorneeroa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Guyanassa, Kolumbiassa, Perussa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Anders Fredrik Skjöldebrand

Anders Fredrik Skjöldebrand (1757–1834) oli ruotsalainen kenraali ja kirjailija sekä kreivi. Hän edusti Ruotsia Haminan rauhanneuvotteluissa. Hän oli valtioneuvoston jäsen 1815–1828. Skjöldebrand julkaisi matkakertomuksia Voyage pittoresque au Cap du Nord, avec gravures (1801–1802), joka kuvaa Skjöldebrandin matkaa italialaisen Giuseppe Acerbin kanssa 1798–1799 Suomen kautta Nordkapiin, ja Description des cataractes et du canal de Trollhätta avec gravures (1804). Lisäksi hän julkaisi näytelmiä, satuja ynnä muuta.
Bandyliigakausi 2016–2017

Suomen mestarit

Veiterän joukkue 2016-2017: Topi Peuhkuri (mv), Miika Kontra (mv), Antti-Juuso Ropo, Santtu Nurmi, Johan Segerman, Kristian Laibert, Joonas Ylä-Outinen, Emil Segerman, Ville Hatara, Tomi Hauska, Juuso Kärmeniemi, Janne Hauska, Valtteri Hauska, Emil Fedorov, Tero Liimatainen, Tuukka Loikkanen, Aleksi Seppänen, Ere Verhelä Taustajoukot: valmentajat: Aleksei Nikišov huoltaja: Tommi Huipero, joukkueenjohtajat: Ilkka Hauska, Lauri Segerman
Molvotitsy

Maantiede

Molvotitsyn kunnan pinta-ala on 619,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Novgorodin alueen Demjanskin piiriin, kaakossa Tverin alueeseen, lounaassa Marjovon ja luoteessa Moisejevon kuntiin. Pinta-alasta 86,4 % on metsää ja 9,9 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Suurimmat joet ovat Pola, sen sivujoet Štšebereha ja Kamenka, Štšeberehan sivujoki Stabenka sekä Ladomirkan sivujoet Dymtsevka ja Ožejedka. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Poljajoen mutka Ljubnon kylän luona sekä Antonovon ja Kartsevon lähellä sijaitsevat mäntykankaat.

Asutus

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Pervomaiskin taajama sekä 51 kylää: Antanovo, Bel-1, Bel-2, Bokovo, Bor, Borok, Budkovo, Bykovo, Dorofejevo, Dubrovka, Gnutištše, Goglino, Gorki, Gornoje, Gusevo, Kaništševo, Kirilkovo, Kornevo, Kožino, Laptevo, Latkino, Linje, Ljohovo, Ljubno, Mamonovštšina, Naumovo, Nikolajevskoje, Novaja Russa, Novoje Maslovo, Novyi Novosjol, Ostrovnja, Pavlovo, Petšištše, Polja, Šavlovo, Šepelevo, Šerjakino, Sidorovo, Sivuštšeno, Sopki, Spasovo, Staroje Maslovo, Sysojevo, Teplynka, Tšornyje Luki, Vasiljovštšina, Vasilki, Velikuša, Voskresenskoje, Zaborovje ja Zaselje. Molvotitsyn lisäksi suurempia asutuskeskuksia ovat reilun 200 asukkaan Pervomaiski ja sadan asukkaan Gornoje. Kolmessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia

Molvotitsy mainitaan ensimmäisen kerran 1100-luvun novgorodilaisessa tuohikirjeessä. 1400-luvun alussa se oli Novgorodin rajalinnoitus ja myöhemmin Derevan viidennekseen kuulunut pogosta. Molvotitsyn luostari oli yksi alueen suurimpia maanomistajia. Se lakkautettiin 1700-luvun puolivälissä. Vuonna 1851 entisen luostarin paikalle syntyi itsenäinen maalaisseurakunta. Vuonna 1927 perustettiin Leningradin alueeseen kuulunut Molvotitsyn piiri, jonka keskus siirrettiin Marjovoon vuonna 1955.
Nykyinen Molvotitsyn maalaiskunta on perustettu vuonna 2005. Vuonna 2010 siihen liitettiin Gornojen maalaiskunta.

Liikenne, talous ja palvelut

Molvotitsyn kautta kulkee Marjovon ja Demjanskin välinen maantie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Marjovoon, Demjanskiin ja Novgorodiin.
Kunnan alueella toimii puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava yritys, kaksi sahalaitosta sekä kalastus- ja matkailupalveluja tarjoava yritys. Ainoa maatalousyritys on lopettanut toimintansa.
Keskuskylän palveluihin kuuluu peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Vähittäiskaupasta vastaa Marjovon piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.

Kyläkuva ja nähtävyydet

Molvotitsyn kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja matalista asuintaloista.
Seudulla on lukuisia muinaisia hautapaikkoja. Molvotitsyn kylän luona Stabenkajoen suussa sijaitsee 1200–1400-luvun muinaislinna. Kunnassa on myös paljon toisen maailmansodan muistomerkkejä. Molovititsyn koulun yhteydessä toimii sotahistorialle omistettu museo.
Tatjana Volosožar

Ura

Volosožar osallistui 2000-luvun alussa Petr Hartšenkon parina juniorien maailmanmestaruuskilpailuihin neljä kertaa ja sijoittui parhaimmillaan viidenneksi vuonna 2004. Samana vuonna pari voitti aikuisten Ukrainan-mestaruuden. Vuonna 2003 he sijoittuivat aikuisten EM-kilpailuissa seitsemänneksi ja MM-kilpailuissa 17:nneksi. Vuonna 2004 he olivat MM-kilpailuissa sijalla 14.
Kaudelle 2004–2005 Volosožarin pariksi tuli Stanislav Morozov. He voittivat ensimmäisellä kaudellaan Ukrainan-mestaruuden sekä sijoittuivat EM-kilpailuissa viidenneksi ja MM-kilpailuissa kymmenenneksi. Vuonna 2006 he sijoittuivat Torinon olympialaisissa 12:nneksi ja saman vuoden MM-kilpailuissa jälleen kymmenenneksi. Vuoden 2007 saavutuksia olivat Ukrainan-mestaruus, EM-kilpailujen viides sija ja MM-kilpailujen neljäs sija. Vuonna 2008 Volosožar ja Morozov voittivat Ukrainan-mestaruuden sekä sijoittuivat EM-kilpailuissa neljänneksi ja MM-kilpailuissa yhdeksänneksi. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa he sijoittuivat neljänneksi ja saman vuoden MM-kilpailuissa kuudenneksi. Vuoden 2010 tuloksia olivat Ukrainan-mestaruus, neljäs perättäinen nelossija EM-kilpailuissa ja kahdeksas sija Vancouverin olympialaisissa. Paria valmensi viimeisinä vuosina saksalainen olympiamitalisti ja maailmanmestari Ingo Steuer.
Morozovin lopetettua uransa Volosožar siirtyi EM-mitalisti Maksim Trankovin pariksi edustamaan Venäjää. Vuonna 2011 Volosožar ja Trankov voittivat Venäjän-mestaruuden ja saavuttivat MM-hopeaa. Vuonna 2012 he voittivat Euroopan-mestaruuden mutta jäivät MM-kilpailuissa niukasti hopealle oltuaan lyhytohjelmassa vasta kahdeksantena ja noustuaan vapaaohjelman parhaalla suorituksella ylemmäs. Vuonna 2013 he voittivat Venäjän-mestaruuden, Euroopan-mestaruuden, maailmanmestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2014 he voittivat Euroopan-mestaruuden ja Sotšissa olympiakultaa. Olympialaisissa he voittivat pariluistelukullan lisäksi joukkuekilpailun kultaa Venäjän joukkueessa.
Volosožarilta jäi kausi 2014–2015 väliin Morozovin olkapäävamman takia. Vuonna 2016 he voittivat vielä Venäjän-mestaruuden ja neljännen Euroopan-mestaruutensa. MM-kilpailuissa he jäivät kuudenneksi. Paria valmensivat Nina Mozer ja Volosožarin entinen luistelupari Stanislav Morozov.

Yksityiselämä

Volosožar ja Trankov avioituivat elokuussa 2015. Heille syntyi tytär helmikuussa 2017.
Johanna II (Navarra)

Johanna II (1311 – 6. lokakuuta 1349) oli Ranskan kuninkaan Ludvig X Itsepäisen ja Burgundin Margueriten tytär. Hän oli Navarran kuningatar vuodesta 1329 vuoteen 1349.
Alexandru Athanasiu

Alexandru Athanasiu (s. 1. tammikuuta 1955) on romanialainen Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli maansa pääministerinä tilapäisesti runsaan viikon ajan joulukuussa 1999 ja valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi maan liityttyä Euroopan unioniin vuoden 2007 alussa. Jäsenyys kesti sman vuoden loppuun.
Athanasiu syntyi Bukarestissa ja luki oikeustiedettä. Athanasiu on luonut pitkän uran yliopistolla; vuodesta 1999 hän on Bukarestin yliopiston professori. Hän toimi vuosina 1996–1999 Romanian työministerinä ja vuosina 2003–2004 opetusministerinä.
Harrajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,2 metriä mpy.
Kaliiperi

Kaliiperi pituusmittayksikkönä

Yleisimmin kaliiperi-sanaa käytetään kuvaamaan ampuma-aseen piipun tai putken kokoa, joka perustuu pituusmittoihin. Tällöin kaliiperi on ampuma-aseen piipun tai putken sisähalkaisijan suuruus ja se ilmaistaan millimetreinä tai tuuman sadas- tai tuhannesosan tarkkuudella. Kaliiperimerkinnät 7,62 (mm) ja .30 (tuumaa) vastaavat toisiaan. 
Aseissa, joissa on rihlat, mitataan erikseen iso- ja pikkukaliiperi. Isokaliiperi ilmoittaa halkaisijan rihlan pohjasta vastakkaisen puolen pohjaan, pikku- eli pieni kaliiperi taas rihlan harjasta vastakkaisen puolen harjaan. Yhdysvalloissa usein nimelliskaliiperiksi merkitään isokaliiperi ("across the grooves"), muualla maailmassa pikkukaliiperi.
Piipun reiän ilmoitettu halkaisija (esim. 7,62 mm) on puolestaan nimelliskaliiperi riippumatta reiän todellisesta halkaisijasta. 
Yhdysvalloissa kaliiperin mittayksikkönä käytetään yleisesti sadas- tai tuhannesosatuumaa. Esimerkiksi pienoiskiväärin kaliiperi ilmoitetaan merkinnällä .22, metsästyskiväärin .30 ja pistoolin kaliiperi merkinnällä .38. Nämä mitat eivät kuitenkaan aina suoraan vastaa piipun väljyyttä millimetreissä, sillä .22-aseissa luodit ovat halkaisijaltaan 5,56 mm ja .38-aseissa noin 9 mm (todellisuudessa mitta on .354).

Kaliiperi painoyksikkönä

Kaliiperia voidaan käyttää kuvaamaan tuliaseiden piipun tai putken halkaisijaa myös silloin, kun se perustuu painoyksiköihin, esimerkiksi nauloihin. Tällöin esimerkiksi haulikkojen väljyys ilmaistaan kaliipereina. Kaliiperiluku perustuu siihen, montako piipun halkaisijan kokoista olevaa kuulaa saadaan yhdestä lyijynaulasta. Esimerkiksi yhdestä naulasta lyijyä saa 12 kuulaa, joiden halkaisija on sama kuin 12-kaliiperisen haulikon piipun, tai 10 kuulaa, joiden halkaisija on sama kuin 10-kaliiperisen haulikon piipun. Brittiläistä naulaa (453,6 g) käytettäessä 12 kaliiperin (englanniksi 12-gauge) haulikon sisähalkaisija olisi tällöin 18,52 mm (37,75 g:n painoisen lyijykuulan halkaisija).
Suustaladattavien mustaruutitykkien aikana tykin kaliiperi ilmoitettiin nauloina, jolloin naulaluku kertoi tykin putkeen sopivan rautakuulan painon. Esimerkiksi 1700-luvun 18-naulainen laivakanuuna ampui 18 naulaa painavia kuulia, joiden halkaisija oli noin 138 mm. Takaaladattavien modernien tykkien aikakaudella jotkut maat ilmoittivat tykin kaliiperin yhä nauloina, mutta tällöin naulaluku ei enää tarkoittanut tykinputkeen sopivan rautakuulan painoa, vaan sillä ammuttavan sirpalekranaatin painoa. Esimerkiksi brittitykistön pääkalustoon 1. maailmansodassa kuulunut 18-naulainen kenttäkanuuna ampui 18,5 naulan painoisia sirpalekranaatteja putkesta, jonka sisähalkaisija oli 83,8 mm. Britannian armeija ilmoitti vielä toisen maailmansodan aikana joidenkin tykkien kaliiperin nauloina. Yleisimmät nauloina ilmoitettavat kaliiperit olivat tuolloin 2-pounder (-pdr) (40 mm), 6-pdr (57 mm), 17-pdr (76 mm) ja 25-pdr (88 mm). Nykyisin Britannian armeija ilmoittaa kenttätykkien kaliiperin millimetreinä.
Afareus

Afareus (muinaiskreikaksi Ἂφαρεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Periereen ja Gorgofonen poika.
Afareus meni naimisiin Arenen kanssa, joka oli joko hänen serkkunsa tai sisarpuolensa ja jonka mukaan hän nimesi myös perustamansa kaupungin. Heillä oli kaksi lasta, kaksoset Idas ja Lynkeus.
Afareus oli Spartan Tyndareuksen lanko ja Peliaan ja Nereuksen serkku. Afareus antoi Nereukselle rannikkokaistan hallittavaksi, ja hänen kuoltuaan – ja hänen omien poikiensa kaaduttua yhteenotossa dioskuurien kanssa – Nereuksen pojasta Nestorista tuli Messenen hallitsija.
Jyrki Tamminen

Jyrki Tamminen (s. 1963) on suomalainen teatteriohjaaja ja Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan lastenkulttuurin ja monikulttuurisen taidetyön läänintaiteilija. Hän toimii läänintaiteilijan tehtävässä 1. helmikuuta 2008 – 31. tammikuuta 2013. Tammisella on sekä kasvatus- että teatterialan koulutus (nukketeatteri). 
Tamminen on ohjannut yhteistyössä ohjaajaparina Anne Välinoron kanssa  mm. näytelmät: Kuu kiikkuu (Teatteri Mukamas), Odysseus - meri ja miehet (Valkeakosken kaup.teat.), Rauhallinen Erkki, Viidakkopoika (Teatteri 2000 ja Seinäjoen kaupunginteatteri) ja Gulliverin jäljillä (Hämeenlinnan teatteri). Viimeisin työparin yhteistyö on Mitä kuuluu, Hanhiemo? ensi-ilta tammikuu 2012. 
Henkilökohtaisia ohjauksia ovat lisäksi mm. Onnellinen prinssi (Joensuun kaupunginteatteri), Ovimikko (Nukketeatteri Reaktori), Leikin soitto - soiton leikki nukketeatterikonsertti (Mikkelin ja Joensuun kaupunginorkesterit 2011-2012).
Casuals

Alkuajat ja 80-luku

Casuals-ilmiö sai alkunsa Englannissa, kun joukkueiden kuten Everton, Liverpool, Nottingham Forest ja West Ham kannattajia tuli takaisin Euroopan cupien vierasmatkoilta pukeutuneena italialaisiin ja ranskalaisiin merkkivaatteisiin. Kyseiset merkkivaatteet oli pääasiassa varastettu kaupoista kannattajien välisten mellakoiden aikana. Mellakat olivat tavallisia englantilaisten kannattajien vieraillessa ulkomailla. Alussa näin pukeutuivat huligaanit ja firmojen jäsenet, jotka halusivat välttää poliisin huomion, koska ilmiön alkuaikoina suurin osa huligaaneista pukeutui skinhead-tyylisiin vaatteisiin. Ajan myötä casuals-kulttuuri kehittyi suureksi ilmiöksi ja eri muodit vaihtuivat nopeasti. Ilmiö vaikutti myös brittiläiseen nuorisokulttuuriin. Hallituksen toimet huliganismia vastaan vaikuttivat casuals-kulttuurin suosion laskuun.
Casualien suosimia vaatemerkkejä 1980-luvulla olivat muiden muassa Fila, Pepe Jeans ja Slazenger. Myös suomalaisen Luhdan takit olivat 1980-luvun loppupuolella suosittuja casualien keskuudessa .

1990-luku ja nykypäivä

1990-luvun puolivälissä casuals-kulttuurin suosio nousi jälleen, mutta pukeutumistyyli oli hieman muuttunut. Monet kannattajat kantoivat casual-vaatetustaan kuin univormua, mikä erotti heidät tavallisten kannattajien joukosta.
Vuosituhannen vaihteen jälkeen casualit alkoivat käyttää huomaamattomampia vaatemerkkejä erottuakseen tavallisista kannattajista sekä merkeistä, jotka poliisi oli huomioinut.

Casualit Suomessa

Suomeen casuals-kulttuuri rantautui vuosituhannen vaihteessa maan ensimmäisten "mobien", SPH:n (Jokerit ensin jääkiekossa, myöhemmin myös jalkapallossa), 116% Boysien (FC Jokerit) ja Lahen Poikien (FC Lahti), perustamisen myötä. Nykyään casualeja löytyy etenkin jalkapallon puolella lähes jokaisesta kannattajaryhmästä.
Jarl Hagelstam

Jarl Alarik Hagelstam (1860–1935) oli suomalainen lääkäri, neurologian tutkija. Hän oli Helsingin yliopiston hermotautien ylimääräinen professori 1918–1926 ja Marian sairaalan esimies ja sisätautiosaston ylilääkäri 1907–1927. Hän julkaisi tutkimuksia hermo- ja sisätautien alalta. Hän tutki muun muassa eugeniikkaa sekä perusti 1896 Hyvinkäälle parantolan.
Uutisraportti

Poliittinen satiiri

Uutisraporttia edelsi samanniminen poliittinen satiiriohjelma, jota esitettiin Helsingin Sanomien verkkosivuilla kolmen vuoden ajan. Ensimmäinen jakso lähetettiin 24. lokakuuta 2014 ja viimeinen 3. heinäkuuta 2017.
Maaliskuussa 2015 ohjelmaa alettiin esitettiin myös televisiossa Nelosella. Verkkopalvelua varten tehdyn ohjelman siirtymistä television puolelle pidettiin poikkeuksellisena.
Ohjelmaa juonsi Tuomas Peltomäki, ja sen käsikirjoittajina toimivat Peltomäen lisäksi Paavo Teittinen, Henry Lehto, Maria Pettersson, Jussi Sippola ja Juha-Pekka Raeste.
Ohjelman ideana oli kerrata kuluneen viikon pääuutiset satiirisesti. Lyhyiden juttujen lisäksi jaksossa oli yksi isompi aihe, jota käsiteltiin laajemmin. Ohjelmassa käsiteltiin esimerkiksi suomalaista lobbausta, poliitikkojen väitteitä verotuksesta, TTIP-sopimusta ja Suomen toimia Euroopan unionin jäsenenä. Huumorin kohteeksi pääsivät eritoten suomalaiset poliitikot.

Vastaanotto

Satiiriohjelmana Uutisraportti sai ehdokkuuden Bonnierin Suuren journalistipalkinnon saajaksi 2016. Palkintolautakunnan mukaan ohjelma oli onnistunut tekemään kovasta journalismista viihdyttävää ja se oli saanut myös nuoret katsojat kiinnostumaan suomalaisen yhteiskunnan ja maailman keskeisistä uutistapahtumista. 
Ohjelma valittiin Vihreän langan katsauksessa parhaaksi satiiriohjelmaksi Suomessa. Helsingin Sanomien omassa arviossa ohjelman sisältö arvosteltiin hyväksi mutta komiikka turhan polveilevaksi.
Oksindoli

Reaktiivisuus

Oksindoli esiintyy ainoastaan ketotautomeerina. Vahvat emäkset voivat poistaa protonin ketoryhmän viereiseltä hiiliatomilta ja muodostuva anioni on stabiili aromaattisten resonanssimuotojen vuoksi. Muodostuva anioni reagoi on nukleofiilinen ja reagoi enolaattien tavoin elektrofiilien kuten alkyylihalogenidien ja aldehydien kanssa alkylaatio-, asylaatio- ja aldoliadditio- tai aldolikondensaatioreaktioilla. Oksindoli voidaan hapettaa isatiiniksi ja se reagoi isatiinin kanssa muodostaen isoindigoa.
Paavo Haanpää

Paavo Jalmari Haanpää (20. marraskuuta 1893 Merikarvia – 4. maaliskuuta 1985 Merikarvia) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Frans Vihtori Haanpää ja Maria Josefiina o.s. Antinluoma. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Suoma Rauha Santavuoren kanssa.

Opinnot

Haanpää kävi kansakoulun.

Jääkärikausi

Tämä kotitilaansa viljellyt maanviljelijä oli perimätiedon mukaan kaivostöissä Norjassa, kun hän kuuli värväriltä jääkäriliikkeestä. Niinpä hän matkusti Malmöhön, sieltä Trelleborgiin ja edelleen lautalla Sassnitziin. Viimeisen vaiheen Saksan‐matkastaan hän kulki samaa tietä kuin muutkin jääkäritarjokkaat: Hampuri–Altona–Neumünster‐junalla pohjoiseen, sitten junan vaihto länteen Keisari Wilhelmin kanavalle johtavaa rautatietä.  Sen varrella sijaitsi Lockstedter Lager, missä Haanpää liittyi vapaaehtoisena sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. joulukuuta 1915. Pataljoonan mukana hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen vapaussota

Haanpää astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan  1. komppaniaan, joka siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 2. komppaniaksi. Hänet siirrettiin myöhemmin 5. Jääkärirykmentin esikuntaan, missä hän toimi rykmentin muonitus- ja rehumestarina. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa.

Vapaussodan jälkeinen aika

Haanpää palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Armeijasta hän erosi 15. helmikuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen, jossa hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Kuortaneen suojeluskuntaan 1. heinäkuuta 1919. Tässä tehtävässä hän oli 14. maaliskuuta 1920 saakka, jonka jälkeen hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. huhtikuuta 1921 alkaen ja hänet määrättiin Kajaanin sissipataljoonaan, missä hän toimi ensin konekiväärikomppanian ja 28. helmikuuta 1922 alkaen 2. komppanian vääpelinä. Toisen kerran hän erosi armeijasta 1. huhtikuuta 1923 ja siirtyi erottuaan maanviljelijäksi omistamalleen tilalle Merikarvialle. Maanviljelyksen ohella hän teki myös kaivos-, kirves- ja satamamiehen töitä muun muassa Norjassa ja Kanadassa, missä hän oleskeli vuodet 1926–1929.

Talvi- ja jatkosota

Talvi- ja jatkosotaan Haanpää osallistui Merikarvialla nostoväen kouluttajana ja Suojeluskunnan harjoituspäällikkönä.

Myöhempi elämä

Sotien jälkeen Haanpää jatkoi maanviljelyä tilallaan. Hän kuoli 92 vuoden iässä 4. maaliskuuta 1985 Satakunnan viimeisenä jääkärinä ja hänet haudattiin Merikarvialle Vanhalle hautausmaalle.
Nytva

Nytva (ven. Ны́тва) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kamaan laskevan Nytva-joen suussa 84 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Nytvan piirin keskus. Siellä on Permin ja Pibanšurin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 20 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa Stroganovien vuonna 1756 perustaman rautatehtaan asuintaajamasta. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1942. Nykyään Nytvassa on metalli- ja elintarviketeollisuutta.
Luokkahuone

Luokkahuone on tila koulussa, yliopistossa, lukiossa ja muissa vastaavissa, jossa opetetaan luokkaa. Luokkahuoneella on lukujärjestys, jonka mukaan siellä pidetään oppitunteja. Luokkahuone voi olla yhden luokan käytössä tai sitä käyttää yksi opettaja juuri tietyn aineen opetuksessa.
Luokkahuoneen kalusteina on opettajan pöytä tuoleineen sekä lukuisa määrä oppilaiden pulpetteja tuoleineen. Pulpetteja voidaan ryhmitellä opetusmenetelmien mukaan esimerkiksi ringiksi. Luokkahuoneessa on perinteisesti liitutaulu. Nykyisin käytetään taulua, johon kirjoitetaan tussilla. On myös elektronisia tauluja. Perinteisessä luokassa on piirtoheitin. Nykyisin sen ovat korvanneet videoprojektorit ja dokumenttikamerat. Luokkatilassa voi olla (lukollisia) kaappeja sekä hyllyjä tavaroiden säilytystä varten. Luokan seinillä voi olla kiinnitysalusta julisteille tai oppilaiden piirroksille. Luonnollisesti luokkatilassa on valaisimia. Ne on ryhmitelty siten, että esim. luokan etuosan voi saada hämäräksi videotykin kuvan näkyvyyden parantamiseksi.
Oppilailla voi olla käytössään tietokoneet. Se on asetettu yleensä pulpetin alle, ja pulpetin päällä ovat näyttö, näppäimistö ja hiiri. Tällaisia luokkia kutsutaan tietokoneluokiksi. Tietokoneiden ja tietoverkkojen asennustöiden luokkia sanotaan tietokonelaboratorioiksi.
Teknisen käsityön luokissa on puusepän työkaluja.
Kemian opetukseen käytettäviä tiloja sanotaan laboratorioiksi. Luokassa on kemiallisten kokeiden laitteita sekä kemiallisia aineita.
Kielen opiskelua varten varustettuja opetustiloja sanotaan kielistudioiksi.