google/wiki40b huggingface dataset:
Mutismi

Mutismi tarkoittaa lasten puhumattomuutta. Puhumattomuus voi olla pysyvää tai valikoivaa (selektiivinen mutismi). Mutismista kärsivä ihminen kokee, ettei pysty tai kykene kommunikoimaan.

Valikoiva puhumattomuus

Valikoiva puhumattomuus eli selektiivinen mutismi on sosiaalisen vuorovaikutuksen häiriö, jossa lapsi osoittaa normaalia kielellistä kyvykkyyttä joissakin tilanteissa mutta on johdonmukaisesti puhumatta toisissa tilanteissa. Lapsi voi esimerkiksi puhua kotioloissa mutta olla puhumaton tai lähes puhumaton koulussa. Diagnoosin edellytyksenä on lisäksi, että häiriö on kestänyt yli kuukauden, lapsi ei kärsi samanaikaisesti laaja-alaisesta kehityshäiriöstä eikä häiriö ole selitettävissä hiljattaisella elämänmuutoksella, kuten koulunaloituksella tai muuttamisella vieraskieliseen maahan.
Valikoivan puhumattomuuden esiintyminen on 0,47–0,76 %, ja sitä esiintyy tytöillä hiukan enemmän kuin pojilla. Häiriö ilmenee ensimmäisen kerran 3–4 vuoden iässä ja diagnosoidaan 6–9 vuoden iässä. Keskimäärin valikoiva puhumattomuus kestää yli viisi vuotta.
Valikoivaan puhumattomuuteen liittyy usein normaalia useammin sosiaalista herkkyyttä tai ujoutta, sosiaalisten tilanteiden pelkoa, vetäytyneisyyttä sekä vastustavaa käytöstä. Siitä kärsivät lapset kärsivät suhteellisen usein myös kastelusta ja tuhrimisesta, eroahdistuksesta sekä pakko-oireisista häiriöistä.

Taustatekijät

Valikoivaa puhumattomuutta pidetään yhtenä ahdistushäiriön muotona eikä niinkään puheen ja kielen kehityshäiriönä. Sen syitä ei tunneta kovin hyvin. Taustatekijöiksi on esitetty muun maussa perheen sisäisiä ja kasvatuksellisia ongelmia, traumaattisia kokemuksia tai perinnöllisyyttä. Valikoivan puhumattomuuden on arveltu olevan strategia, jossa lapsi vähentää emotionaalista aktivaatiotaan kokiessaan stressiä tai uhkaa. Sen on myös arveltu voivan johtua lapsen vaikeuksista puhua ja kuunnella samanaikaisesti. Joidenkin mukaan valikoiva puhumattomuus ei ole erillinen häiriö vaan sosiaalisten tilanteiden pelon äärimmäinen ilmentymä.
Valikoivaa puhumattomuutta esiintyy usein jollakin lapsen lähisukulaisella, ja perheissä esiintyy normaalia useammin ujoutta ja vähäpuheisuutta. Puhumattomien lasten vanhempien on havaittu olevan keskimääräistä kontrolloivampia.
Montefalco

Nähtävyyksiä

Kaupungin nähtävyyksiä ovat kaupungin muurit portteineen. Portteja on viisi ja ne ovat nimeltään Porta Camiano, Porta Sant'Agostino, Porta San Bartolomeo (nykyään Porta Federico II), Porta della Rocca ja Porta di San Leonardo. Kaupungin keskussa oleva lähes pyöreä aukio Piazza del Comune on kaupungin keskus. Aukion laidalla on kunnantalo Palazzo Comunale.
Entinen kirkko ja nykyinen museo Complesso Museale Di San Francesco esittelee kaupungin historiaa, kulttuuria ja perinteitä. Se on rakennettu vuosina 1335-1338, ja oli ensimmäinen fransiskaanien asutus kaupungin muurien sisäpuolella. Kirkkona se toimi vuoteen 1863 saakka, jolloin se siirtyi kunnan omistukseen ja lopulta siitä tehtiin museo vuonna 1895. Vuodesta 1990 lähtien museo on jaettu kolmeen näyttelytilaan: entiseen kirkkoon, kuvagalleriaan ja kryptaan. Entinen kirkon tiloissa on nähtävillä Benozzo Gozzolin freskoja. Kuvagalleriassa on paikallisen taidemaalarin Francesco Melanzion maalauksien lisäksi, Antoniazzo Romanon, Niccolò Alunnon ja Melozzo da Forlìn maalauksia. Kryptassa on nähtävillä arkeologisia löytöjä, veistoksia ja fragmentteja eri aikakausilta.
Julius Immanuel Gummerus

Julius Immanuel Gummerus (13. maaliskuuta 1855 Kannus – 6. helmikuuta 1919 Parikkala) oli teologian tohtori, kirkkoherra ja kuusinkertainen valtiopäivämies. 
Gummeruksen vanhemmat olivat rovasti Alexander Jakob Gummerus ja Emilia (Emma) Nordling. Lehtori ja kirjankustantaja Karl Jacob Gummerus oli hänen veljensä, samoin kuin senaattori ja tuomari Valentin Gummerus. Julius Immanuel Gummerus tuli ylioppilaaksi 1875 ja vihittiin papiksi 1878, teologian kandidaatin tutkinnon Gummerus suoritti 1886 ja filosofian maisteri hänestä tuli 1878. Vuonna 1893 Gummerus väitteli teologian tohtoriksi tutkimuksella Jesajan ennustukset luvuissa XXIV–XXVII. Gummerus toimi pappina useissa eri seurakunnissa, samoin kuin Porvoon tuomiokapitulin asessorina 1895–1902 ja sitten Parikkalan kirkkoherrana. Suomen Lähetysseuran johtokunnan puheenjohtaja hänestä tuli 1907, raamatunkäännöskomiteassa hän työskenteli vuodesta 1893 ja oli kahteen otteeseen kirkolliskokousedustaja. Gummerus oli valtiopäivien jäsen vuosina 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Rovastin arvon Gummerus sai 1896. Hänen puolisonsa vuodesta 1881 oli Aina Helena Winter.
Valter Wisén

Valter Wisén (20. helmikuuta 1891 Vaasa – 12. helmikuuta 1934) oli suomalainen jääkäriyliluutnantti (kapteeni). Hänen vanhempansa olivat kauppias, raatimies Johan Albert Wisén ja Maria Aleksandra Huldén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Ruth Anna Elvira Bengterin kanssa.

Opinnot

Hän kävi viisi luokkaa Vaasan ruotsalaista reaalilyseota ja Vaasan kauppakoulun.

Jääkärikausi

Wisén liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 1. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 4. lokakuuta 1916 ja edelleen takaisin 1. komppaniaan 1. lokakuuta 1917. Hän osallistui Libaussa järjestetyille sotakoulun A-kursseille vuonna 1917.

Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 4. Jääkärirykmentin 9. Jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka päällikkönä otti osaa Viipurin valloitukseen.
Lötschbergin pohjatunneli

Lötschbergin pohjatunneli (saks. Lötschberg-Basistunnel) on 34,6 km pitkä rautatietunneli Sveitsissä välillä Frutigen-Raron, reitillä Bern-Visp. Tunneli otettiin käyttöön 16.6.2007. Tunneli on eteläpäästä kaksiaukkoinen ja -raiteinen, mutta pääosin yksiraiteinen. Suunnittelussa ja rakennustöissä on otettu huomioon rautatien laajentaminen myöhemmin koko matkaltaan kaksiaukkoiseksi ja -raiteiseksi.
Tunnelin omistaa rautatieyhtiö BLS Netz AG. Tunnelin rakentamiskustannukset olivat 4,3 miljardia CHF.
Pohjatunneli on tehty erityisesti nopean (maks. 250 km/h) matkustajaliikenteen käyttöön välille Basel–Bern–Visp-Brig–Milano. Uusi rautatieyhteys lyhensi matka-aikaa pohjoisesta Valais'n kantoniin yli tunnilla. Tunneli korvaa osittain vanhan Lötschbergin tunnelin (Goppenstein-Kandersteg), joka edelleen on hitaamman tavara- ja paikallisliikenteen käytössä.
Proto-metal

Proto-metal (kirjaimellisesti "varhaismetalli") on jälkikäteen keksitty nimitys, jota nykyisin joskus käytetään noin vuosina 1964–1970 levytetystä raskaasta rockmusiikista. 
Metallimusiikki syntyi noin vuoden 1970 tienoilla proto-metalin pohjalta. Proto-metal ei ollut yhtenäinen musiikkisuuntaus, vaan käsitteen alle kootaan kaikki rockyhtyeet, joiden soundi on ennakoinut varsinaisen metallimusiikin syntyä. Usein on makuasia, halutaanko jotakin tiettyä yhtyettä tai kappaletta nimittää proto-metaliksi vai varhaiseksi heavy metaliksi.
Proto-metaliksi kutsutussa musiikissa erottuvat useimmiten blues rockin ja psykedeelisen rockin tyypilliset piirteet. Proto-metal-yhtyeille luonteenomainen raskas ja särjetty kitarasoundi kuitenkin ennakoi selvästi heavy metalia. Useiden proto-metal-yhtyeiden musiikkia leimasi myös soolokitaristin virtuoosimaisuus.
1990- ja 2000-luvuilla suosiossa olleista raskaan rockin tyylisuunnista muun muassa funk metalissa, stoner rockissa ja doom metalissa on esiintynyt 1960-luvun proto-metal-yhtyeiltä omaksuttuja vaikutteita.
Bolo Yeung

Elämäkerta

Yeung alkoi 10-vuotiaana harrastaa kamppailulajeja, muun muassa taijita, ja kiinnostui myöhemmin myös kehonrakennuksesta. Hän saavutti kehonrakennuksessa Mister Hongkong -tittelin, jota hän piti hallussaan kymmenen vuotta. Sittemmin 1970-luvun alussa hongkongilainen Shaw Brothers Studio elokuvayhtiö kiinnitti Yeungiin huomiota ja tarjosi hänelle näyttelijän työtä. Yeung esiintyi fyysisen olemuksensa vuoksi useimmiten roiston rooleissa. Hänen ensimmäiset elokuvat olivat The Wandering Swordsman ja The Heroic Ones. Yeung esiintyi hongkongilaisten elokuvien lisäksi 1970-luvun puolessa välissä muutaman kerran japanilaisten tuotannoissa, kuten televisiosarjassa Fight! Dragon. Vuonna 1973 Yeung esiintyi Bruce Leen kanssa elokuvassa Lohikäärmeen kidassa ja vuonna 1985 Sammo Hungin ja Jackie Chanin kanssa elokuvassa My Lucky Stars – onnen lohikäärmeet. Vuonna 1988 Yeung päätyi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain elokuviin sitten vuoden 1973 esiinnyttyään yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa elokuvassa Bloodsport – viimeiseen asti. Kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi toistamiseen Van Dammen kanssa elokuvassa Kaksoisisku, jossa Yeungilla oli edellisen tapaan roiston rooli. Sittemmin hän esiintyi koko 1990-luvun pääosin yhdysvaltalaisissa elokuvissa, kuten Breathing Fire, Tiger Claws, Ironheart, Shootfighter ja Shootfighter II.
Meriliitto

Meriliitto - Sjöfartsförbundet ry (entinen Suomen Laivastoyhdistys ry) on yhdistys, jonka ensimmäisenä tavoitteena oli saada aikaan Suomessa laivastolaki. Kun se saatiin aikaan, ryhtyi yhdistys painottamaan toimintaansa enemmän kauppamerenkulkuun. 
Se järjesti myös meripoikaleirejä 1947–1965 sekä nuorisopurjehduksia.
Eric Lock

Eric Stanley Lock (19. huhtikuuta 1919 – 3. elokuuta 1941) oli brittiläinen lentäjä sekä hävittäjä-ässä. Kapteeni Lock katosi lento-operaation aikana Ranskan yläpuolella vuonna 1941. Hänellä oli tällöin 26 pudotusta, eli lennossa tuhottua vihollisen lentokonetta. Lisäksi 8 konetta oli todennäköisiä, mutta varmistamattomia voittoja. Lock lensi Supermarine Spitfire-hävittäjäkonetta.
Eric Lock osallistui Taisteluun Englannista 41. laivueessa ollen sotilasarvoltaan vänrikki. Hän sai sinä aikana tililleen 23 ilmavoittoa, joista 15 oli Messerschmitt Bf 109 E - hävittäjiä. Eric Lock ylennettiin suorituksistaan luutnantiksi.
Lock ammuttiin alas 17. marraskuuta 1940, jolloin hän haavoittui pahoin. Toivuttuaan vammoistaan toukokuussa 1941 ja kertauskoulutuksen jälkeen hän lensi Spitfire Mark V -hävittäjää. Kapteenina Lock toimi lentueenpäällikkönä 611. lentolaivueessa, joka oli sijoitettu Hornchurchiin. Hän saavutti vielä 3 pudotusta.
Lock katosi 3. elokuuta 1941 tapahtuneella lennollaan Ranskaan palvellessaan 611. laivueessa. Hän oli tuolloin suorittamassa "Raparperi" -kooditunnuksella varustettua lentotehtävää maamaaleja vastaan. Lockin lentämä kone putosi ilmeisesti Englannin kanaaliin, mahdollisesti ilmatorjunnan tulesta osuman saatuaan.
Sophie Taxell

Sophie Taxell (20. kesäkuuta 1911 Leppävirta – 14. syyskuuta 1996) oli suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hän asui myös Port Charlottessa, Floridassa.
Sophie Taxell opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1944–1948 ja debytoi Helsingissä vuonna 1950. Uransa aikana hän piti lukuisia näyttelyjä Suomessa. Yhdysvalloissa hän osallistui näyttelyihin Washington D.C.ssä, Annapoliksessa Virginiassa, Marylandin Bethesdassa ja Floridan Punta Gordassa. Italiassa hän osallistui taidenäyttelyyn Venetsiassa. Töistään hän sai kunniaa sekä Yhdysvalloissa että Italiassa. Taxell oli sekä Suomen Kuvataiteilijasenioreiden että Charlotte County Art Guildin (USA) jäsen. Hänen vanhempansa olivat puuseppä Pekka Mykrä ja Lyydia Mykrä, o.s. Kauhanen. Sophie Taxell oli naimisissa typografi Christian Taxellin kanssa.
Sophie Taxellin töitä on muun muassa Ateneumissa ja Washington D.C.n yleisessä kirjastossa. Hän oli Ryhmä X/10:n perustajajäseniä.
Rodium(III)kloridi

Ominaisuudet

Rodium(III)kloridi on huoneenlämpötilassa ruskehtavan punertavaa kiteistä ainetta, jonka kiderakenne muistuttaa alumiinikloridin kiderakennetta. Se on liukenematonta veteen ja useisiin happoihin, mutta muodostaa vetykloridin kanssa vesiliukoisen heksaklororodsaatti(III)ionin ([RhCl₆]³⁻). Kidevedettömän rodium(III)kloridin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen muoto trihydraatti (RhCl₃·3H₂O).
Belgian Grand Prix 1967

Belgian Grand Prix 1967 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. kesäkuuta 1967 Spa-Francorchamps'n radalla. Kilpailun voitti Dan Gurney, jolle voitto oli kauden ensimmäinen, mutta uran viimeinen.
Morean kronikka

Morean kronikka (kreik. Το χρονικόν του Μορέως, To khronikon tū Moreōs) on pitkä 1300-luvun kirjoitus, josta on neljä versiota, ranskan-, kreikan- (runomuodossa), italian- ja aragoniankielinen. Kronikka on yli 9 000 riviä pitkä, ja se kertoo siitä, kuinka ristiretkeläiset perustivat feodalismin manner-Kreikkaan, erityisesti tapahtumista Peloponnesoksen niemimaalla (jota kutsuttiin tuohon aikaan Moreaksi) neljännen ristiretken jälkeen, ajanjaksolla 1204–1292 (tai myöhemmin riippuen versiosta). Se antaa merkittäviä tietoja Akhaian ruhtinaskunnan organisaatiosta.

Morean kronikan versiot

Kreikankielinen on ainoa runomuodossa kirjoitettu versio. Ranskan-, italian- ja aragoniankieliset versiot ovat proosaa.
Päähuivi

Päähuivi on värillinen kaulan tai pään ympärillä pidettävä liina. Päähuivia kutsutaan myös bandanaksi hindin kielen sanan badhnu mukaan. Nykyisin päähuvi viittaa puuvillaisiin tai joskus silkkisiin kangasneliöihin, joihin on painettu yksinkertaisia kašmir- tai pallokuvioita. Tavallisesti päähuivit ovat sivumitaltaan noin 55 senttiä vastaan 40 senttiä. Miehet pitävät niitä joko rintataskussa tai housujen etutaskussa.
HMS Skäggald

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 25. elokuuta 1922.
Juho Nieminen

Juho Nieminen (s. 1979) on espoolainen esikoisrunoilija ja yliopisto-opiskelija. Nieminen on kokenut runoesiintyjä: hän on voittanut neljästi Helsingin Poetry slam -mestaruuden.

Teokset

Esikoisrunokokoelma Muovin kukkia - väliaikaista nykyrunoutta (Helsinki-kirjat, 2010). Toinen runokokoelma Saattaa sisältää pähkinää ilmestyi 2013 (Helsinki Poetry Connection). Lisäksi hän on julkaissut omakustanteen "Alkoholia ja Mansikoita". Juho Nieminen toimii Helsinki Poetry Connection-aktiivina.
Harmoraanumittari

Koko ja ulkonäkö

Kirjava perhonen, jonka etusiiven tyvi-, keski- ja kärkiosat ovat harmaanruskeankirjavat, joskin ruskea erottuu yleensä parhaiten keskiosassa. Siiven osia erottavat sisempi- ja ulompi poikkiviiru ovat kaksinkertaiset, leveät ja valkoiset. Ulompi poikkiviiru on tasaleveä. Tyvipoikkiviiru on ohut ja valkoinen. Siiven reunaosassa on lisäksi ohut, valkoinen aaltojuova. Takasiivet ovat leveän, valkoisen, ulomman poikkijuovan tyvenpuoleisesta osassa ulkoreunaa vaaleammat ja niissä on musta, tarkkarajainen diskaalitäplä. Siipiväli 22–25 mm. Takaruumiin selkäpuolella on kaksi riviä mustia pisteitä.

Levinneisyys ja lentoaika

Laajalle levinnyt laji, jota tavataan Suomessa koko maassa. Aikuiset perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuulta heinäkuulle ja heinäkuusta syyskuuhun.

Elinympäristö ja elintavat

Erittäin yleinen laji, jota tavataan kaikenlaisissa avoimissa ympäristöissä. Aikuiset perhoset ovat aktiivisia hämärässä ja lentävät valolle, mutta lähtevät helposti lentoon myös päivällä. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka elää mataroilla (Galium).
Isovesiherne

Ulkonäkö ja koko

Isovesiherne on juureton irtokelluja, joka kasvaa noin 20–100 cm pitkäksi. Sen varsi on sitkeä ja rento. Varsi ja pillimäiset, ohuet lehdet pysyvät veden alla, mutta kukkavarsi kohoaa pinnan yläpuolelle. Teriöltään keltaisia kukkia on 5–10. Isovesiherne kukkii heinä-elokuussa .
Isovesiherne on lihansyöjäkasvi. Lehdissä on 2–3 mm kokoisia pyöreähköjä pyyntirakkuloita, joilla kasvi pyydystää pieniä vesieliöitä. Kun esimerkiksi vesikirppu menee pyyntirakkulan sisälle ja koskettaa sukasia, rakkula täyttyy entsyymeillä, jotka sulattavat eläimen. Entsyymit sulattavat vain saaliin pehmeät osat, kovat osat jäävät rakkulaan. Rakkulassa on alipaine, joka imaisee saaliin sisäänsä auetessaan.

Levinneisyys

Isovesiherne on laajalle levinnyt. Euroopassa se puuttuu vain Norjan vuorilta, Italian eteläkärjestä ja Kreikasta. Pohjois-Amerikassa ja Japanissa on omat alalajinsa. Suomessa se esiintyy yleisenä Keski- ja Etelä-Suomessa, Lapissakin tuntureita lukuun ottamatta monin paikoin.

Elinympäristö

Isovesiherne kasvaa järvien, jokien ja murtovesilahtien matalissa ja suojaisissa osissa, lammissa, kaivannoissa ja puroissa.
Tampereen satama

Tampereen satamalla (LOCODE: FI TMP) tarkoitetaan Tampereella, Näsijärven ja Pyhäjärven rannalla sijaitsevia matkustajia kuljettava linja- ja tilausalusliikenteen satama-alueita ja näihin liittyviä palveluja. Linja- ja risteilyalusliikennettä ajetaan erityisesti Laukontorin rannasta ja Mustalahden satamasta.
Vuonna 2015 Tampereen satama oli matkustajamäärältään (71 750) Suomen vilkkain sisävesisatama. Osaselitys korkealle matkustajamäärälle löytyy kesäliikenteestä Pyhäjärven Viikinsaarelle, jonne matkustetaan esimerkiksi retkelle tai erilaisiin kulttuuritapahtumiin kuten kesäteatteria katsomaan.
Tamperetta vilkkaampaa kotimaan matkustaja- ja yhteysalusliikennettä oli Suomen merialueella Pääkaupunkiseudulla, Manner-Suomen ja Ahvenanmaan välillä, Ahvenanmaan saaristossa ja Saaristomerellä.
Eerik Juvelius

Eerik (Erik) Juvelius (22. syyskuuta 1718 – 20. toukokuuta 1791 Kruunupyy) oli suomalainen rehtori, kirkkoherra ja kirjailija. 
Erik Juvelius syntyi isonvihan aikana paossa Ruotsissa. Hänen vanhempansa olivat uusikaarlepyyläinen kauppias Erik Juthe (k. 1744) ja Karin Pettersdotter Casselius. Juvelius kävi Uudenkaarlepyyn pedagogiota ja Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1736. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1748 ja hänet vihittiin papiksi 1749. 
Juvelius oli Turun tuomiokapitulin amanuenssina 1749, rehtorina Kokkolan pedagogiossa vuodesta 1749 ja sitten kirkkoherrana Kruunupyyn pitäjässä vuodesta 1776. Hän toimi saarnaajana pappeinkokouksessa Kokkolassa vuonna 1784. Juvelius painatti Ruotsissa kirjasen En liten Barna-Bok, myös suomeksi Pieni Lasten-Kirja (1781), jonka hän tarkoitti perintöprinssi Kustaa Adolfille lahjaksi Suomen kansalta. Sen antamisen yhteydessä hän toivoi tulevan hallitsijan opiskelevan myös suomen kieltä voidakseen puhua alamaisten kanssa näiden kielellä.
Erik Juvelius oli naimisissa vuodesta 1750 Brita Helena Nymanin (k. 1823) kanssa. Heidän poikiaan olivat Kruunupyyn kirkkoherrana toiminut Fredrik Juvelius ja Purmon kappalainen Johan Henrik Juvelius (1761–1842).
Chris Broderick

Nevermoren kiertuemuusikkona (2001-2003, 2006-2007)

Monia Broderickin faneja on hämmentänyt asia, miksi Chris ei koskaan ollut Nevermore-yhtyeen virallinen jäsen. Hän soitti Nevermoressa kiertuemuusikkona vuosien 2001-2003 ja 2006-2007 aikana. Chris myös soitti vuonna 2004 yhtyeen kiertueen toisen puoliskon, ja konsertoi myös Suomessa.
HMS Lee (1899)

Palvelus

Alus palveli Britteinsaarilla, kunnes se haaksirikkoutui 5. lokakuuta 1909 lähellä Blacksodinlahtea.
810 Naval Air Squadron

810 Naval Air Squadron (810 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.

Perustaminen

810 NAS perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Gosportissa yhdistämällä 463. ja 464. torpedolentueiden Blackburn Dart koneet lentolaivueeksi.  Perustettaessa laivueella oli kaksitoista lentokonetta. Laivue siirrettiin 8. toukokuuta Kotilaivastoon HMS Courageousille. Blackburn Ripon koneet korvasivat syyskuussa laivueen Dartit. Laivueen kaluston vaihtaminen Blackburn Baffineiksi aloitettiin heinäkuussa 1934 ja koko laivue oli kalustettu marraskuussa. Abessinian kriisin vuoksi siirrettiin HMS Courageous laivueineen Välimerelle elokuussa 1935. Alus laivueineen palasi kotivesille helmikuussa 1936.
Laivueen kalusto vaihdettiin kahteentoista Blackburn Shark -koneeseen huhtikuussa 1937 ja edelleen Fairey Swordfisheiksi syyskuussa 1938. Käsky siirrosta HMS Ark Royalille  tuli lokakuussa ja laivue siirtyi 11. tammikuuta 1939. Laivue siirtyi Amiraliteetin valvontaan 24. toukokuuta 1939.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan syttyessä 810 NAS oli edelleen palveluksessa HMS Ark Royalilla kalustonaan 12 Fairey swordfish konetta. 
Laivue lakkautettiin elokuussa 1945.

Uudelleen perustaminen

Laivue perustettiin uudelleen ja se otti osaa Suezin kriisiin sekä Korean sotaan. Operaatio Musketeerin aikana laivueen kalustona olivat Hawker Sea Hawkit ja se palveli HMS Bulwarkilla.
Laivue lakkautettiin uudelleen.
Laivue luotiin uudelleen ja otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 1983 RNAS Culdroseen. Laivueen kalustona oli 10 Sea King HAS.5 helikopteria. Laivueen kalusto vaihto Sea King HAS.6 helikoptereiksi aloitettiin lokakuussa 1989 ja viimeinen vaihdettiin helmikuussa 1990. Laivue lakkautettiin heinäkuussa 2001.
Puulaki

Puulaki on makeinen, jota tuotetaan lähinnä Isfahanissa, Iranissa. Se on muodoltaan hyvin ohut levy ja läpimitaltaan kolikon luokkaa. Makeinen valmistetaan sokerista, vedestä ja valkoisesta viinietikasta sekä luontaisesta sahramiaromista, kuivatusta limetistä tai kaakaojauheesta. Se sulaa suussa pehmeän toffeen tavoin.
Anaklia

Anaklia (georg. ანაკლია) on kylä ja merenrantalomakohde Georgian länsiosassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Zugdidin piirikunnassa. Se sijaitsee Enguri-joen suulla Mustanmeren rannalla lähellä Abhasian rajaa.

Historia

Varhaisin asutus Anaklian alueella on pronssikauden keskivaiheilta ja edustaa tyypillistä Kolkhiin kulttuuria. Paikkakunta on Kolkhiissa sijainnut klassisten lähteiden Heraclea, myöhempien kirjoittajien Anaclia ja 1600-luvun matkaajien Archangelo Lambertin ja Jean Chardinin Anarghia. Kun Georgian kuningaskunta hajosi osiin 1400-luvulla, Anakliasta tuli merkittävä linnoituskaupunki, satama ja kalastusasema Samegrelon ruhtinaskunnassa. Vuonna 1723 osmanien valtakunta valtasi kaupungin ja teki siitä laivastotukikohdan ja orjakaupan keskuksen. Venäjän–Turkin sodan aikana (1768–1774) kenraali Totlebenin johtama venäläis-georgialainen armeija valtasi Anaklian vuonna 1770.
Vuonna 1802 viereisen Abhasian ruhtinaskunnan Turkkia tukenut hallitsija Keleš Ahmed-Beg Šervašidze käytti Samegrelon sisäisiä riitoja hyödykseen ja pakotti ruhtinas Grigol Dadianin luovuttamaan Anaklian Abhasialle. Grigolin poika ja perillinen Levan otettiin panttivangiksi. Kun Samegrelosta tuli Venäjän protektoraatti vuonna 1803, Venäjän Georgian-komentaja Pavel Tsitsianov vaati Keleš-begiä luovuttamaan Levanin takaisin. Keleš-beg kieltäytyi, ja Tsitsianov lähetti kenraalimajuri Ion Rykgofin Abhasiaan. Maaliskuussa 1805 venäläiset valtasivat Anaklian ja uhkasivat marssia Suhum-Kaleen, joten abhasialaisten oli pakko vapauttaa Dadiani. Anaklian valtaus kuitenkin suututti osmanit, ja Tsitsianov kiirehti erottamaan alaisensa ja jopa pyytämään toimiaan anteeksi, ja venäläinen varuskunta poistettiin Anakliasta. Välikohtaus kuitenkin lisäsi edelleen suurvaltojen välisiä jännitteitä. Kun seuraava Venäjän–Turkin sota syttyi vuonna 1806, venäläiset joukot palauttivat Anaklian ja Kalin linnoituksen Samegrelon ruhtinas Levanille, joka luovutti ne myöhemmin takaisin Venäjän haltuun. Myöhemmin Anaklian sataman merkitys hiipui huomattavasti, mutta se pysyi pienenä Mustanmeren laivaston tukikohtana neuvostokaudella.
Abhasian sodan (1992–1993) jälkeen Anakliaan avattiin venäläinen rauhanturvaajatukikohta. Vuonna 2006 Georgian puolustusministeriö raportoi venäläisten sotilaiden 1600-luvulla rakennetulle Anaklian linnoitukselle aiheuttamista lukuisista vahingoista. Rauhanturvaajia syytettiin käymälöiden ja kylpyammeiden asentamisesta linnoitukseen. Protestien jälkeen venäläiset rauhanturvaajat vetäytyivät Anakliasta heinäkuussa 2007.
Jan Kounen

Jan Kounen on (s. 2. toukokuuta 1964 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalaissyntyinen ranskalainen elokuvaohjaaja ja elokuvatuottaja. Kounen on ohjannut myös useita musiikkivideoita.
Alaivuoret

Alaivuoret ven. Alajski hrebet on 750 km pitkä, Tienšan-vuoriston läntisen jatkeen muodostava keskiaasialainen vuorijono Kirgisian ja Tadžikistanin rajamailla. Vuoriston länsipää ulottuu Uzbekistaniin. Sen nimi sekaantuu helposti Altaihin. Korkein huippu on 7134 metrin korkeuteen pistävä Pik Lenin, entinen Pik Kaufmann.
Kun Pik Lenin valloitettiin vuonna 1928, siitä tuli maailman korkein valloitettu vuori. Se piti ennätystä hallussaan kaksi vuotta, kunnes Jongsang valloitettiin vuonna 1930.