Galician kieli

Historia

Nykyinen galician kieli on peräisin Miño-joen (port. Minho) laaksossa keskiajalla syntyneestä galego-portugaliksi kutsutusta kielimuodosta. Varhaisin kirjallisuus on kirjoitettu jo ennen kielten eriytymistä, sillä galego-portugali kukoisti runouden kielenä 1200-1300-luvuilla jopa puhuma-alueensa ulkopuolella Kastilian hovissa saakka, sitä kun pidettiin lyyrisempänä kuin kastilian kieltä. 
Koska Portugalin ja Galician välille muodostui valtakunnanraja jo hyvin varhain, kielet kuitenkin vähitellen erkanivat toisistaan. Tähän vaikutti tietenkin sekin, että portugalin kirjakielen malli saatiin huomattavasti rajaseudun galiciaa muistuttavia murteita etelämpää, Coimbrasta ja Lissabonista.
Galicia puolestaan joutui Katolilaisen kuningasparin, Ferdinandin ja Isabellan, kielipolitiikan vuoksi vuosisadoiksi ainoastaan rahvaan puhekielen erittäin stigmatisoituun asemaan. 1800-luvulla alkanut Rexurdimento eli uudelleenherääminen nosti sen vähitellen taas kirjakieleksi ja sitä paitsi loistavan ja omaperäisen kirjallisuuden kieleksi.

Alueellinen sijoittuminen

Galiciaa puhuu yli kolme miljoonaa ihmistä. Suurin osa Galician itsehallintoalueen väestöstä puhuu sitä, sekä monet siirtolaiset muualla Espanjassa (Madrid, Barcelona, Biskaja), Etelä-Amerikassa (Buenos Aires, Montevideo, Havanna) ja Euroopassa (Andorra, Geneve, Lontoo).

Murteet

Galiciassa on useita murteita, mutta eri murteiden puhujat ymmärtävät toisiaan täysin.

Kirjoitusjärjestelmä

Koska galician kirjakielen normi on varsin nuori eikä sillä ole vuosisataisen tradition mukanaan tuomia epäsäännöllisyyksiä painolastinaan kuten espanjalla ja portugalilla, oikeinkirjoituksesta on voitu tehdä varsin johdonmukainen.

Kielioppi

Huomiota herättävä piirre galiciassa kaikkiin muihin romaanisiin kieliin verrattuna on yhdistettyjen aikamuotojen puuttuminen.
Artikkelien ja painottomien pronominien runsaat yhteensulautumat mm. verbien kanssa ovat mielenkiintoinen vanhahtava piirre (joka esim. portugalissa on säilynyt huomattavasti rajoitetumpana), joka tosin on omiaan myös tuskastuttamaan ulkomaalaisia opiskelijoita. Samoin painottomien pronominien sijoitus lauseessa on (portugalin tapaan) eräs galician kieliopin tärkeimmistä ja monimutkaisimmista kysymyksistä.
Galician oikeinkirjoituksen ja kieliopin normit luotiin 1980-luvun alussa, ja niitä on sittemmin hieman tarkistettu ja muokattu, viimeksi 2003.

Tunnettuja puhujia

Rosalía de Castro on tärkeimpiä kansallisia symboleita; hänen runokokoelmaansa Cantares gallegos vuodelta 1863 pidetään modernin galicialaisen kirjallisuuden ensimmäisenä merkkiteoksena.
Alfonso Daniel Rodríguez Castelao, kirjailija, kuvataiteilija ja poliitikko, eräs Galician suurmiehistä.
Ramón Otero Pedrayo on merkittävimpiä galicialaisia romaanikirjailijoita; hänen puhujanlahjansa olivat kuulut ympäri Eurooppaa hänen elinaikanaan.
Álvaro Cunqueiro on tärkeimpiä ja rakastetuimpia galicialaisia kirjailijoita; häneltä on peräisin myös eräs tunnetuimmista galiciankielisistä lainauksista, Mil primaveras máis, jossa hän hieman ennen kuolemaansa toivoi galician kielelle tuhatta kevättä lisää.
Eduardo Blanco Amor aloitti Galician nykykirjallisuuden uuden sukupolven.
Manuel Rivas on Galician tärkeimpiä nykykirjailijoita ja todennäköisesti tunnetuin ja suosituin Galician ulkopuolella. Hän kirjoittaa galiciaksi, mutta kääntää yleensä itse teoksensa espanjaksi, mikä lisää huomattavasti niiden levikkiä.
Federico García Lorca julkaisi teoksen Seis poemas galegos ('Kuusi galicialaista runoa') vuonna 1935.