google/wiki40b huggingface dataset:
Lepakkokiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Lepakkokiitäjä on kookas, sinertävän harmaa yöperhonen. Etusiipien pohjaväri on sinertävän harmaa ja niiden poikki kulkee kaksi erittäin himmeää, hieman ruskeaa poikkiviirua. Etusiivessä on myös valkea mutta useimmiten himmeä keskitäplä, jonka ulkopuolella on aavistuksen muuta siipeä tummempi varjostuma. Usein etusiivet ovat miltei tasaisen siniharmaat. Takasiipi on suurimmaksi osaksi kirkkaan vaaleanpunainen ja siiven etureunassa sekä ulkoreunassa on melko kapea, musta vyö. Reunusripset ovat punertavat. Tuntosarvet ovat päältä vaaleat, mutta muutoin perhosen ruumis on tasaisen harmaa, mutta keskiruumiin sivuilla on valkoiset viirut ja takasuumiin tyviosassa valkoiset täplät, joiden välissä on mustaa väriä. Siipiväli 60–80 mm.
Ranskan Alpeilta tunnetaan lepakkokiitäjän ja läheistä sukua olevan tyrnikiitäjän (Hyles hippophaes) välisiä risteymiä.
Toukka on täysikasvuisena 70–80 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys on eurooppalainen, mutta pirstoutunut. Läntisimmillään lepakkokiitäjän levinneisyys ulottuu Ranskan itäosiin, mistä alue jatkuu itäänpäin Italian vuoristoon, yli Alppien aina Etelä-Puolaan saakka ja Balkanin niemimaalle. Turkissa ja Kaukasuksella on erillinen esiintymisalue samoin kuin Libanonin vuoristossa on eristynyt populaatio. Lentoaika on yhtenä sukupolvena touko-kesäkuussa, pieni toinen sukupolvi lentää elo-syyskuussa. Vuoristoalueilla sukupolvia on vain ensimmäinen.

Elinympäristö ja elintavat

Lepakkokiitäjä on esiintyvyydeltään hyvin paikallinen laji, joka ei vaeltele elinalueensa ulkopuolelle ja viihtyy usein yli 1000 m korkeudella vuoristoissa. Tyypillinen elinympäristö on etelänpuoleinen kivikkoinen ja kuiva rinne, mutta myös niityt tai puutarhat käyvät. Perhoset lepäävät päivisin monista kiitäjäperhoslajeista poiketen maanpinnalla tai kivikossa, mutta muutoin laji muistuttaa elintavoiltaan suuresti lähisukuista tyräkkikiitäjää (Hyles euphorbiae). Laji on pääasiassa aktiivinen öisin vaikkakin se lentää joskus myös päivänvalossa.
Naaras munii munat yksitellen suoraan ravintokasville, usein kymmenenkin kappaletta samaan kasviin, joskus harvoin maahan ravintokasvin läheisyyteen. Toukka syö aluksi päivisin piilotellen lehtien alapinnoilla. Vanhemmiten se muuttuu yöaktiiviseksi ja piilottelee päivisin maassa ravintokasvin lähellä. Toukkia voi olla runsaasti pienelläkin alueella, mutta loiskärpäset hävittävät jopa 80% toukista. Kotelo on maassa löyhän kotelokopan sisällä kuolleiden lehtien joukossa. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka elää horsmilla (Epilobium) ja aivan erityisesti etelänmaitohorsmalla (Epilobium dodonaei). Joskus myös mataroilla (Galus).
Tortolì

Nähtävyyksiä

Kunnan kylistä Arbatax on suosittu matkailukohde, jossa on useita uimarantoja ja huvipursisatama.  Tortolìssa on kaksi rannikon puolustamiseen rakennettua tornia: 1500-luvulta peräisin oleva Torre di San Miguel Arbataxin sataman läheisyydessä  sekä Torre di San Gemiliano.
Korttitalo

Korttitalo on yleensä pelikorteista tehty rakennelma. Se pysyy pystyssä tasapainon ja muiden korttien painon ansiosta, eikä liimaa tai muita kiinnikkeitä käytetä. Kortteja ei myöskään taivutella eikä rikota. Usein rakennetaan torneja ja pyritään saamaan mahdollisimman korkea korttitalo. Mitä korkeampi rakennelma, sen huterampi se on. Yhdenkin kortin kaatuminen johtaa yleensä hetkessä koko rakennelman sortumiseen. Usein käytetty vertauskuva onkin romahtaa kuin korttitalo.
Järjestelmäarkkitehtuuri

Järjestelmäarkkitehtuuri kuvaa järjestelmän kokonaisuuden ja sen osat, niiden sijoittumisen järjestelmässä sekä osien toteutus- ja tiedonvälitysperiaatteet. Järjestelmän osa voi olla muun muassa sovellus, tietokanta, palvelin tai liittymä. Järjestelmäarkkitehtuurin perusteella suunnittelutyö voidaan käynnistää ja sen pohjalta suunnitella sovellusarkkitehtuuri.
HMS Gruinard

Palvelus

Alus lainattiin 8. lokakuuta 1943 Portugalin laivastolle, joka nimesi sen NRP P7:ksi. Alus palautettiin syyskuussa 1944 kuninkaalliselle laivastolle. Kesäkuussa 1946 alus myytiin kauppalaivastoon, jolloin se nimettiin President F. D. Rooseveltiksi ja edelleen 1950 Odiniksi.
Karl Hedman (taidekeräilijä)

Karl Gustaf Wilhelm Hedman (23. syyskuuta 1864 Vaasa – 29. huhtikuuta 1931 Vaasa) oli suomalainen lääkäri, taidekeräilijä ja mesenaatti.
Hedman kirjoitti ylioppilaaksi Vasa Svenska Lyceumista ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi vuonna 1895. Hän toimi Vaasan kaupunginlääkärinä vuodet 1910–1929. Professorin arvonimi Hedmanille myönnettiin 1924.
Vuodesta 1892 lähtien Hedman keräsi erilaista historiallista esineistöä ja taidetta käsittäneen kokoelman, joka hänen kuolemansa jälkeen lahjoitettiin Pohjanmaan museolle Vaasaan. Hedman toimi myös museon johtokunnassa vuodesta 1899 aina kuolemaansa saakka. Hän oli suuresti vaikuttamassa vuonna 1930 valmistuneen uuden museorakennuksen syntyyn ja se nimettiinkin Hedmanin mukaan. Taidetta hän osti Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan tekemiltään matkoilta sekä eri taidekauppiailta, joista merkittävin oli Gösta Stenman. 1920-luvun alussa Hedman hankki laajan kokoelman Venäjän tsaariperheelle kuulunutta hopeaesineistöä, jota Pietarista välitti antiikkikauppias Walter Sjöberg.
Karl Hedmanin puoliso oli Elin Hasselblatt, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1897. Lapsettomaksi jäänyt pariskunta perusti vuonna 1931 säätiön hallinnoimaan kokoelmiaan.
Ford Thunderbird (1958)

Tekniikka

Vakiovaihteistona vuoden 1958 Thunderbirdissä oli kolmivaihteinen manuaali, mutta lisävarusteena saatavissa olivat myös ylivaihteella varustettu versio sekä Cruise-O-Matic, kolmiportainen kaksialueinen automaattivaihteisto, joka oli auton ostajien keskuudessa ylivoimaisesti suosituin valinta.
Edessä on erillisjousitus kierrejousin ja epätavallisen pitkin A-varsin. Takana on jäykkä akseli kierrejousin tuettuna. Jarruina edessä ja takana on rumpujarrut.

Kehitys

Vuonna 1959 keulan, perän ja sivujen koristelua muutettiin, saataville tuli myös nahkasisustus. Takajousitusta uudistettiin ja kierrejousien tilalle tuli lehtijouset, uudeksi moottorivaihtoehdoksi tuli seitsemän litran V8, joka kuului Lincolnin moottorivalikoimiin. Samalla myyntiluvut taas lähes kaksinkertaistuivat, ja autoa valmistettiin jopa 67 456 kappaletta, joista 10 261 kappaletta avomallia.

Vuonna 1960 tehtiin jälleen myyntiennätys: 92 842 myytyä Thunderbirdiä, joista 11 860 avomallia. Tähän vuosimalliin oli tarjolla kattoluukku, joka tunnettiin nimellä Golde Top.
Tampereen Seudun Siviilirekisteriyhdistys

Tampereen Seudun Siviilirekisteriyhdistys oli Tampereella ja lähialueilla toimiva yhdistys, jonka päätavoitteet olivat tieteellisen maailmankuvan levittäminen ja vakaumusten tasa-arvon ajaminen. Yhdistys lakkautettiin vuonna 1939 ja sen toimintaa jatkaa nykyään Tampereen vapaa-ajattelijat ry. Yhdistys kuului jäsenenä nykyiseen Vapaa-ajattelijoiden liittoon (silloinen nimi oli Suomen Siviilirekisteriyhdistysten keskusliitto).
Yhdistys perustettiin syksyllä 1936. Siihen liittyi heti yli sata jäsentä, ja sen jäsenmäärä kasvoi muutamassa vuodessa lähes viiteensataan.
Yhdistys julkaisi syksystä 1937 alkaen lehteä nimeltä Ajatuksen Vapaus. Lehti levisi muille samaan aikaan syntyneille siviilirekisteriyhdistyksille, ja pian lehden ympärille syntyikin valtakunnallinen liitto. Virallisesti lehti siirtyi liiton julkaisemaksi vuoden 1939 alusta, vaikka käytännössä jo aiemmin osa työstä oli hoidettu muualla kuin Tampereella. Kun myös perustetun liiton, Suomen Siviilirekisteriyhdistysten Keskusliiton, kotipaikka oli Tampere, voidaan sanoa että nykyinen Vapaa-ajattelijain liitto syntyi Tampereella.
Talvisodan lähestyessä asenteet kiristyivät ja hallitusta vaadittiin lakkauttamaan epäilyttäviksi katsottuja järjestöjä. Silloinen sisäministeri Urho Kekkonen suostui lopulta ja lähetti lakkauttamisvaatimuksen, jonka nojalla nostettiin syyte jonka johdosta yhdistys lakkautettiin. Viralliseksi syyksi tuli jumalanpilkka ja hyvien tapojen vastainen käytös.
Keskusliittoa ei koskaan lakkautettu, mutta Tampereen yhdistyksen lakkauttaminen lähestulkoon lopetti toiminnan jo hieman ennen talvisotaa. Liiton kotipaikka siirrettiin Turkuun, ja tiettävästi varsinaista toimintaa liiton tasolla oli seuraavan kerran vasta keväällä 1942. Kunnolla toiminta ymmärrettävästi jatkui vasta jatkosodan jälkeen 1945.
Yhdistyksen edeltäjänä voi pitää Tampereen kirkostaeronneiden yhdistystä, joka perustettiin 1930, mutta ei liene pitänyt montakaan kokousta. Yhdistys lienee joutunut lakkautetuksi. Sen puheenjohtajana oli Arvi Stenman ja sihteerinä Aino Koponen, jäsenmäärä tiettävästi 52.
Pop Rocks

Juoni

Jerry Harden (Gary Cole) on töissä pankissa ja hänellä on vaimo ja tytär ja poika. Eräänä päivänä eräs mies soittaa hänelle ja pyytää häntä tapaamaan hänet. Jerry menee tapaamaan miestä ja katsojille paljastuu salaisuus Jerryn menneisyydestä: Jerry on ollut nuoruudessaan rockyhtye Rock Toxinin peruukkia pitävä ja meikkaava laulusolisti. Jerry ei halua salaisuutensa paljastuvan perheelleen ja onkin haukkunut bändin jäsenet vastuuttomiksi nilkeiksi. Jerryn vanha bändikaveri pyytää häntä tulemaan uudelleen perustetun Rock Toxinin laulusolistiksi. Jerry ei haluaisi suostua, mutta hänen on pakko, koska hänellä ei ole rahaa maksaa tyttärensä collegea. Rock Toxin perustetaan uudelleen ja aloittaa keikkailun uudestaan lähes samalla kokoonpanolla kuin ennen. Vain basisti on vaihtunut.
Jerryn tytär alkaa seurustella bändin uuden basistin kanssa ja Jerry (joka käyttää taiteilijanimeä Dagger) huomaa eräällä keikallaan tämän. Jerry sanoo tyttärelleen, ettei saa tavata basistia enää ja sanoo saman basistille. Lehdistötilaisuudessa bändiä haastatellaan ja yksi toimittajista on Jerryn vaimo.
Haastattelun jälkeen Jerry on kävelemässä autolleen kunnes eräs nainen tulee hänen luokseen ja haluaa alkaa seurustella tämän kanssa. Jerry yrittää pitää hänet loitolla ja hän lopulta luovuttaa, mutta jättää pikkuhousunsa Jerryn auton takapenkille. Jerry saapuu kotiin ja hänen vaimonsa käy hänen autossaan. Hän löytää pikkuhousut ja Jerry kertoo vaimolleen olevansa Rock Toxinin laulusolisti Dagger.
Jerryn pojalla on kavereidensa kanssa bändi, mutta Jerry suhtautuu kielteisesti tähän. Jerryn lapsetkin saavat selville, että hän on Dagger. Jerry ei pidä hänen työpaikastaan pankissa ja lopulta haukkuu hänen pomonsa kun tämä alkaa kommentoida hänen työtään. Jerry eroaa pankista ja päättää alkaa ammattimuusikoksi jälleen kerran.
Jerryn perhe on Rock Toxinin keikalla ja Jerry saapuu paikalle. Hän kysyy bändiläisiltä missä basisti on ja he sanovat, että hänmeni jonkun tytön kanssa jonnekin. Jerry löytää heidät ja huomaa, että basisti yrittää raiskata Jerryn tytärtä. Jerry hakkaa hänet ja lähtee lavalle. Hän pyytää poikaansa soittamaan bändiin bassoa ja bändi alkaa soittaa.
Mošenskojen piiri

Maantiede

Piiri sijaitsee Valdain ylängön pohjoisosassa Msta- ja Mologajokien vedenjakajalla. Se rajoittuu lännessä Novgorodin alueen Borovitšin, pohjoisessa Hvoinajan ja idässä Pestovon piireihin sekä etelässä Tverin alueeseen. Pinta-alasta 69,3 % on metsää, 18,4 % maatalousmaata, 7,2 % luonnonsuojelualuetta, 3,1 % vesistöjä ja 2,5 % asuinaluetta.
Tärkeimmät joet ovat Mstan sivujoki Uver, Mologaan laskeva Koboža sekä Uverin sivujoet Suhaja ja Radol. Seudulla on lukuisia järviä, joista suurimmat ovat Karaboža, Igor, Suhoje, Velikoje, Tšornoje, Beloje, Brodskoje, Ostrovenskoje ja Meglino. Piirin alueella sijaitsee Redrovskin rauhoitusalue.

Historia

Novgorodin Bežetskin viidennekseen kuulunut Mošenskojen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1545. Sen kautta kulki Mstajoen kosket ohittanut kulkureitti Ustjužnaan ja Vologdaan.
Mošenskojen piiri on perustettu vuonna 1927. Aluksi se kuului Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan. Vuonna 1944 piiri liitettiin vasta perustettuun Novgorodin alueeseen. Se yhdistettiin Borovitšin maaseutupiiriin vuonna 1963, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1965.

Liikenne, talous ja palvelut

Piirin läpi kulkee Borovitšin ja Pestovon välinen maantie R8. Lähin rautatieasema on Borovitšissa.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (15 % vuonna 2009) sekä hallinto ja erilaiset julkiset palvelut. Piirissä toimii pieniä puunhankinta- ja puunjalostusyhtiöitä, leipomo ja meijeri. Maataloutta edustaa kolme maatalousyritystä, neljä yksityistilaa ja yli 3000 asukkaiden palstaviljelmää, jotka tuottavat maitoa, lihaa, viljaa ja perunaa. 28 % työssäkäyvistä työskentelee piirin ulkopuolella ja 24 % työvoimasta ei käy ansiotöissä.
Piirissä toimii seitsemän lastentarhaa, neljä keskikoulua ja lasten harrastuskeskus. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kirjastolaitos, kansantaiteen keskus, lasten taidekoulu ja taidegalleria. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluvat piirisairaala, Orehovnon paikallissairaala, poliklinikka, ensiapuasema, 14 lääkintäasemaa, lasten ja vanhusten palvelukeskukset, lastenkoti ja kaksi vanhainkotia.

Nähtävyydet ja matkailu

Seudulta on löydetty lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja, uhrikiviä sekä kaksi muinaislinnaa. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Mošenskojen, Orehovnon ja Petrovon kartanot, kotiseutumuseona toimiva kauppias Rjabovon talo sekä Mošenskojen, Platanovon ja Ustrekan kirkot.
Piirissä toimii kaksi kalastajille ja metsästäjille palvelujaan tarjoavaa lomakylää ja kaksi vierasmajaa. Stolbovossa on lasten kesäleiri.
Fernando Sor

Fernando Sor (14. helmikuuta 1778 – 10. heinäkuuta 1839) oli espanjalainen säveltäjä ja kitaristi. Kotimaassaan Espanjassa myös "kitaran Beethoveniksi" kutsuttu Sor kuuluu ensimmäisiin säveltäjiin, joiden ansiosta kitaraa alettiin arvostaa konserttisoittimena.

Elämäkerta

Melko varakkaaseen perheeseen syntynyt Sor polveutui pitkästä sukulinjasta ammattisotilaita ja alun perin hänen aikeenaan olikin jatkaa tätä perinnettä. Sor kuitenkin hylkäsi sotilasuran ja kiinnostui musiikista, kun hänen isänsä tutustutti hänet italialaiseen oopperaan. Sorin isä opetti hänelle myös kitaransoittoa, vaikka kitara ei siihen aikaan ollutkaan varsinaisesti konserttisoitin, vaan sitä saattoi kuulla lähinnä kapakoissa.
Sor opiskeli musiikkia luostarissa Montserrat-vuoren rinteillä ja sävelsi siellä myös ensimmäiset teoksensa kitaralle. Sor joutui kuitenkin lopettamaan opintonsa hänen isänsä kuoltua, sillä hänen äidillään ei ollut varaa kustantaa niitä.
Vuonna 1808, kun Napoleon Bonaparte hyökkäsi Espanjaan, Sor alkoi säveltää kitaralle kansallismielistä musiikkia, johon usein liittyi isänmaallisia sanoituksia. Kun Espanjan armeija kukistui, hän myöntyi kuitenkin hänelle tarjottuun hallinnolliseen virkaan uudessa hallituksessa. Vuonna 1813 Sor ja monet muut ranskalaisten kanssa veljeilleet taiteilijat ja aristokraatit lähtivät Espanjasta, kun ranskalaiset ajettiin pois maasta. Hän muutti Pariisiin, eikä enää koskaan palannut kotimaahansa.
Pariisissa Sor saavutti mainetta kaupungin taideyhteisössä sävellystensä ja kitaransoittotaitojensa ansiosta. Lopulta hän alkoi tehdä konserttikiertueita muualle Eurooppaan ja tuli kuuluisaksi ympäri Eurooppaa. Vuonna 1827 Sor asettui aloilleen ja päätti asua koko loppuelämänsä Pariisissa. Hän oli eläkkeellä ollessaankin vielä varsin tuottelias säveltäjä.
Sorin viimeiseksi teokseksi jäi messu, jonka hän sävelsi vuonna 1837 kuolleelle tyttärelleen. Tyttären kuolema sai jo valmiiksi huonossa kunnossa olevan Sorin syvän masennuksen valtaan. Hän kuoli vuonna 1839 kieli- ja kurkkusyöpään.
Simon Kexlerus

Elämäkerta

Kexlerus syntyi ruotsissa Kexlen kylässä Edsbergin pitäjässä. Hänen isänsä oli talonpoika Sven Kexlen. Kexlerusista tuli ylioppilas Uppsalassa ja filosofian maisteri vuonna 1631 (tai 1632). Tämän jälkeen hän oleskeli Saksassa ja Alankomaissa muutaman vuoden. Hän palasi Ruotsiin vuonna 1634 ja toimi vuoden Strängnäsin lukion matematiikan opettajana. Uppsalan yliopistossa hän työskenteli filosofisen tiedekunnassa apulaisena 1636–1640.

Matematiikan professorin ura Turussa

Turun akatemian perustamisen jälkeen vuonna 1640 hän sai sieltä matematiikan professuurin, jota hän hoiti kuolemaansa saakka. Matematiikan professuurin sisältyi tuolloin myös tähtitiede. Kexleruksen, kuten myös hänen seuraajiensakin, edustaman tietämyksen ja opetuksen taso oli melko alhainen. Kexlerus näki muun muassa paljon vaivaa puolustaakseen ptolemaiolaista maailmankuvaa kopernikaanista vastaan. Turun akatemian rehtorina hän oli kolmesti vuosina 1644–1645, 1655–1656 ja 1666–1667. Filosofisen tiedekunnan promoottori hän oli vuosina 1643 ja 1661.
Kexlerus julkaisi uransa aikana lähes 40 väitöskirjaa. Pääasiallisesti ne olivat artimetiikan, geometrian, trigonometrian ja tähtitieteen oppikirjoja. Lisäksi hän laati almanakkoja vuosiksi 1650 ja 1654.

Perhe

Kexlerus solmi avioliiton vuonna 1641 Ingeborg Elisabet Gerzliniuksen kanssa. Heille syntyi useita lapsia, joista Anders-poika toimi Inkerissä pappina ja tytär Margareta oli Kemiön rovasti Anders Pryssin puoliso.
Joseph Veltjens

Joseph Veltjens (2. kesäkuuta 1894– 6. lokakuuta 1943) oli saksalainen liikemies ja sotilas ja ensimmäisen maailmansodan johtavia hävittäjä-ässiä 35 pudotuksellaan. Toisen maailmansodan aikana hän sai everstiluutnantin arvon. Hän toimi kutsuttuna Vierjahresplanin Hollannin talousalueen johtajana. Hän  tuli Suomeen elokuussa 1940 Herman Göringin lähettiläänä ja sopi Mannerheimin kanssa saksalaisjoukkojen kauttakulusta. Veltjens sanoi kauttakulun olevan "lähinnä" symbolinen ele Saksan 60 prosentin nikkelimäärän varmistamiseksi. Ensimmäisen kerran hän kävi Suomessa vuonna 1918. 
Veltjens oli osakkaana Hanseatica Aschpurwis & Veltjens S. A. -yhtiössä, joka sai hoitaakseen Saksan ase- ja tarviketoimituksia Suomeen. Esimerkiksi lokakuun alussa 1940 tehty sopimus keskitti Saksan sotasaalista ja Wehrmachtin varastoja koskevat toimitukset Veltjensin yritykselle. Saksa maksoi Veltjensille jopa 25 prosentin provisiota Suomen ostamista tavaraeristä.
Joseph Veltjens kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1943.
Évianin konferenssi

Évianin konferenssi oli 6.–15. heinäkuuta 1938 Ranskassa Évian-les-Bainsissa järjestetty kansainvälinen kokous, jossa käsiteltiin natsi-Saksasta ja siihen liitetystä Itävallasta  pakoon pyrkineiden juutalaisten sijoittamista konferenssin osallistujamaihin. Konferenssi järjestettiin Yhdysvaltain presidentin Franklin D. Rooseveltin aloitteesta, ja siihen osallistui 32 valtiota sekä 24 järjestöä. Golda Meir oli kokouksessa tarkkailijana, mutta hänellä ei ollut puheoikeutta. Adolf Hitler oli aiemmin maaliskuussa sanonut, että hän mielellään auttaa juutalaisia poistumaan Saksasta ”vaikkapa luksusluokan laivoilla”.
Évianin konferenssi epäonnistui tavoitteessaan, sillä lopulta pakolaisia suostuivat ottamaan vastaan vain Dominikaaninen tasavalta ja Costa Rica. Maailman Sionistijärjestön presidentti Chaim Weizmann sanoi myöhemmin, että maailma näytti jakautuneen kahteen osaan: siihen, jossa juutalaiset eivät voineet asua, ja siihen, jonne heitä ei päästetty.

Konferenssin osallistujamaat

Alankomaat, Argentiina, Australia, Belgia, Bolivia, Brasilia, Chile, Costa Rica, Dominikaaninen tasavalta, Ecuador, Guatemala, Haiti, Honduras, Irlanti, Iso-Britannia, Kanada, Kolumbia, Kuuba, Meksiko, Nicaragua, Norja, Panama, Paraguay, Peru, Ranska, Ruotsi, Sveitsi, Tanska, Uruguay, Uusi-Seelanti, Venezuela, Yhdysvallat.
Helen Frankenthaler

Helen Frankenthaler (s. 12. joulukuuta 1928 New York – 27. joulukuuta 2011 Darien, Connecticut) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1974, ja hänet palkittiin National Medal of Artsilla vuonna 2001. 
New Yorkissa syntynyt Frankenthaler opiskeli Dalton Schoolissa Rufino Tamayon johdolla ja Bennington Collegessa Vermontissa. Hän oli naimisissa taiteilijakollegansa Robert Motherwellin kanssa, kunnes otti avioeron vuonna 1970. 
Frankenthalerin tyylin katsotaan tavallisesti edustavan abstraktia ekspressionismia. Hänen tunnetuimpien teostensa joukkoon lukeutuu Mountains and Sea (1952).
Frankenthaler kuoli pitkän sairauden jälkeen joulukuussa 2011.
Pima Air & Space Museum

Pima Air & Space Museum on maailman suurin ei-valtiollinen ilmailumuseo. Tucsonin kaupungissa Arizonassa, Yhdysvalloissa sijaitseva museo avattiin toukokuussa 1976, jolloin kokoelmissa oli esillä 75 lentokonetta. Tällä hetkellä esillä on yli 250 lentokonetta 320 000 m² alueella, pääosin ulkona.
Museon vieressä on kävijöiltä suljettu Davis-Monthan Air Force Base (Yhdysvaltain ilmavoimien lentotukikohta), joka on maailman suurimpia lentokoneiden säilytyskenttiä, nk. lentokoneiden hautausmaa.
Nivalan VPK

Nivalan VPK on perustettu vuonna 1914, ja se kuuluu Jokilaaksojen pelastuslaitoksen alueeseen. Se sijaitsee Kalliontie 55:ssä, ja sen puheejohtajana toimii Mikko Kerkelä.
Nivalan VPK on erittäin suosittu nuorison keskuudessa, ja se on ollut erityisen tunnustettu kasvattajan roolistaan.
Äyskäri

Äyskäri (usein kuuppa, nappo, kousa, kippo tai vesikauha) on veneen tyhjentämiseen tarkoitettu vedenammentamisväline. Sen muoto on sopeutettu tehokkaaseen kauhomisliikkeeseen; vesi virtaa liikkeen auttamana nopeasti sisään avoimesta etupäästä, ja liike jatkuu tyhjentäen äyskärin veneen laidan yli. Äyskäriä käytetään myös öljyvahinkojen torjunnassa, ja sen muoto on todettu toimivaksi myös jyvien ja jauhojen ammentamisessa. Äyskäri on veneen tyhjentämisessä huomattavasti esimerkiksi samankokoista kauhaa tehokkaampi. Perinteisesti äyskärit kaiverrettiin puusta, nykyään valmistusaineena on yleensä muovi.
Isopiikkipyrstö

Levinneisyys

Isopiikkipyrstöä tavataan Argentiinassa ja Brasiliassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, mutta sen arvellaan olevan vähenemässä suhteellisen nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Hakassia Turkvision laulukilpailussa

2013

Hakassia osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Vladimir Dorju kappaleella "Tus Çirinde". Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Dorju ei päässyt jatkoon.

2014

Vuonna 2014 Hakassia osallistui jälleen Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Sajiana Saburova kappaleella "Alphaas". Kilpailun semifinaalissa Saburova sai 148 pistettä, jäi sijalle 22., eikä päässyt finaaliin.
Vincent Ri Pyung-ho

Vincent Ri Pyung-ho (s. 10. maaliskuuta 1941) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Jeonjun hiippakuntaan 15. joulukuuta 1969 ja nimitettiin saman hiippakunnan johtoon 8. helmikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stephen Kim Sou-hwan, jota avustivat Victorinus Youn Kong-hi ja Angelo Kim Nam-su.