google/wiki40b huggingface dataset:
Juraj Šimek

Seuraura

Šimek on syntyjään slovakialainen, mutta hän muutti jo lapsena Sveitsiin hänen isänsä saatua sieltä töitä. Šimekin kasvattajaseura on SC Bern, josta hän siirtyi 15-vuotiaana Kloten Flyersiin kaudeksi 2003–2004. Seuraavalla kaudella 2004–2005 syyskuussa 2004 17 vuotta täyttänyt Šimek debytoi Nationalliga A:ssa, jossa hän pelasi 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2005–2006 Šimek pelasi NLA:ssa kahdeksan runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi myös kolme ottelua lainalla sarjatasoa alempana Nationalliga B:n EHC Bielissä.
Vancouver Canucks varasi Šimekin kuudennella kierroksella 167. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2006. Samana kesänä myös WHL-joukkue Brandon Wheat Kings varasi hänet 23. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Šimek siirtyi kaudeksi 2006–2007 Wheat Kingsiin, jonka kolmanneksi paras maalintekijä hän oli Andrew Clarkin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi tehoilla 28+29=57. Heinäkuussa 2007 Šimek teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Canucksin kanssa. Hän pelasi kauden 2007–2008 AHL-joukkue Manitoba Moosessa, jossa tulokaskausi toi 66 runkosarjaottelussa tehot 7+10=17 ja yhdessä playoff-ottelussa yhden maalin.
Kauden 2008–2009 kynnyksellä, lokakuussa 2008 Canucks kauppasi Šimekin ja Lukáš Krajíčekin Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Shane O'Brieniin ja Michel Ouelletiin. Šimek pelasi kautensa AHL-joukkue Norfolk Admiralsissa tehden 63 runkosarjaottelussa 22 tehopistettä. Kaudella 2009–2010 hän teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 21+15=36. Šimek oli Admiralsin toiseksi paras maalintekijä Brandon Bochenskin kanssa. Elokuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen Lightningin kanssa.
Šimek pelasi myös alkukauden 2010–2011 Admiralsissa, kunnes joulukuussa 2010 Lightning kauppasi hänet Boston Bruinsiin vaihdossa Levi Nelsoniin. Šimek pelasi myös Bruinsissa ainoastaan farmissa, Providence Bruinsin paidassa, kunnes hän palasi tammikuussa 2011 takaisin kotimaahansa ja siirtyi Genève-Servette HC:n riveihin. Kaudella 2011–2012 Šimek oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä 11 osumallaan. Kaudella 2012–2013 hän oli Serveten paras maalintekijä 20 osumallaan, joilla Šimek jakoi koko NLA:n maalipörssin kahdeksannen sijan Rapperswil-Jona Lakersin Peter Sejnan ja HC Luganon Glen Metropolitin kanssa. Elokuussa 2013 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Serveten kanssa.
Kaudella 2013–2014 Šimek teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+22=31. Hän edusti Servetteä kauden aikana myös Spengler Cupissa, joka päättyi joukkueen voittoon. Kesken kauden 2014–2015, joulukuussa 2014 Šimek siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan. Helmikuussa 2015 hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä ja Šimek palasi kotimaahansa ja siirtyi HC Luganon riveihin.

Maajoukkueura

Šimek pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, joista jälkimmäisessä turnauksessä hän oli Sveitsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 4+105. Šimek pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005. Sveitsin A-maajoukkueessa hän on pelannut 21 ottelua tehopistein 5+2=7.
De Zeven Provinciën (1665)

Palvelus

De Zeven Provinciën oli amiraali Michiel de Ruyterin lippulaivana 1. huhtikuuta 1666 alkaen toisessa Englannin–Hollannin sodassa, jossa se otti osaa kesäkuussa Hollannin tasavallalle voitokkaaseen neljän päivän taisteluun ja heinäkuussa katkeraan puolustustaisteluun Pyhän Jaakon päivän taistelussa. Alus oli komentoaluksena, kun Hollannin armeija sulki 1667 Thamesin suu Medwayn iskun aikana. Alus selvisi sodasta suhteellisen vähin vaurioin, vaikka menettikin neljän päivän taistelussa osan mastoistaan.
Alus oli edelleen de Ruyterin lippulaivana kolmannessa Englannin–Hollannin sodassa 1672–1673. Se osallistui sodassa Englannin ja Ranskan laivastoja vastaan Solebayn taisteluun 28. toukokuuta 1672, Schoonevaldin taisteluihin 28. toukokuuta 1672 sekä 4. kesäkuuta 1673 ja Texelin taisteluun 11. elokuuta 1673. Alus teki purjehduksen Martiniquelle ja muille Karibian saarille 1674, minkä jälkeen se makasi seuraavat vuodet lähinnä ankkurissa.
Alus teki 1678 Välimerellä purjehduksen, mutta muuten se ei osallistunut Ranskan vastaisen sodan (1689-1697) alkuvuosien tapahtumiin. Alus palasi merelle 1691 ja seuraavana vuonna se oli Philips van Almonden lippulaivana. Se oli aseistettu ainoastaan 76 tykillä, kun alus osallistui Barfleurin 19. toukokuuta  ja La Hoguen taisteluihin 22.-24. toukokuuta. Vuoden lopulla alus poistettiin palveluksesta. Alus vaurioitui korjauskelvottomaksi taistelussa 1694, ja se oli romutettava.
Apollo 17

Laskeutuminen Maahan

Komentomoduuli America laskeutui 650 kilometriä lounaaseen Samoansaarista, vain noin 640 metriä ohi oletetun laskeutumispisteen. Miehistöä odottanut USS Ticonderoga oli sijoittunut 6,5 kilometrin päähän laskeutumiskohdasta.
Tarha-adiantumi

Ulkonäkö ja koko

Lehdet ovat ohuet ja hienojakoiset. Niissä on viuhkamaiset lehdykät. Sen korkeus on 30-40 cm.

Levinneisyys

Kasvi on kotoisin Alaskasta.

Elinympäristö

Tarha-adiantumi menestyy varjossa. Maan tulee olla multava, ravinteikas ja kostea. Se soveltuu maanpeittokasviksi ja sopii rodo- ja metsäpuutarhaan.
Armored Core

Pelaaminen

Sarjan peleissä robottien muokkaaminen ja rakentaminen on merkittävässä roolissa itse ohjaamisen ohella.

Armored Core: Nine Breaker

Nine Breaker eroaa edellisistä osista vähäisesti. Pelissä ei ole erillistä juonta eikä liioin tehtäviäkään, ellei Training Modea lasketa. Peli on yksinkertaista areenataistelua. Osiakaan ei tarvitse ostaa, vaan ne ovat valmiina pelaajan käytössä.
Bente Nordby

Ura

Nordby pelasi ensimmäisen aikuisten maaottelunsa Yhdysvaltoja vastaan 17 vuoden iässä, jota ennen hän oli ollut alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän oli samana vuonna Norjan joukkueen mukana MM-kisoissa 1991, joissa maa voitti hopeaa. Kahta vuotta myöhemmin Nordby voitti EM-kisojen kultaa ja sai Norjan liigamestaruuden seurassaan FK Athene Mossissa.
Nordby oli Norjan joukkueessa, joka voitti Algarve Cupin 1994. Seuraavana vuonna hän nousi maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi ja pelasi joukkueen voittamissa MM-kisoissa. Nordby voitti pronssia olympialaisissa 1996 Atlantassa.
Nordby edusti seuratasolla SK Sprint-Jeløyta vuoteen 1996 asti, kunnes siirtyi Athene Mossiin, jonka kanssa oli voittanut Norjan-mestaruuden. Hän voitti Sydneyn olympialaisissa 2000 kultaa ja meni myöhemmin pelaamaan Yhdysvaltoihin. Nordby edusti maassa Carolina Couragea ja San Diego Spiritsiä ennen kuin palasi takaisin kotimaahansa. Vuonna 2002 hän voitti Norjan-mestaruuden Kolbotn IL:ssä ja 2005 Asker FK:n riveissä.
Vuoden 2002 lopussa Nordby ehti jo lopettaa uransa maajoukkueessa, mutta pyörsi päätöksensä ja jatkoi seuraavalla kaudella. Hänen viimeinen arvokisamitalinsa joukkueessa oli EM-hopea 2005. Nordby siirtyi ruotsalaiseen Djurgården/Älvsjöön 2006, ja hänet palkittiin seurassa Ruotsin liigan parhaaksi maalivahdiksi seuraavalla kaudella. Hän kuitenkin meni kahden pelatun kauden jälkeen Ranskaan Olympique Lyonnaisiin puolentoista vuoden sopimuksella. Seurassa Nordby voitti Ranskan-mestaruuden 2008 ja 2009 sekä oli kyseisillä kausilla UEFA Cupissa välierissä saakka.
Nordby pelasi viimeisen maaottelunsa 2007 ja lopetti seurajoukkueuransa 2009. Häntä pidetään yhtenä Norjan historian parhaista naismaalivahdeista ja hän sai uransa aikana useita eri ehdokkuuksia ja palkintoja. Nordby pelasi aikuisten maajoukkueessa yhteensä 172 ottelua.

Yksityiselämä

Nordby syntyi Gjøvikin kunnassa, mutta kasvoi pienemmässä Raufossissa etelämpänä, lähellä vanhempiaan, veljeään ja siskoaan. Hän innostui nuorella iällä urheilusta, eritoten jalkapallosta ja pelasi perheensä sekä kavereidensa kanssa. Paikallista joukkuetta ei kuitenkaan ollut. Nordby ilmoittautui Raufoss/Vindin joukkueeseen 1980 ja osoitti maalivahdin lahjoja.
Nordby on lesbo ja asuu Lyonissa tanskalaisen jalkapalloilija Dorte Dalum Jensenin kanssa. Hän julkisti seksuaalisen suuntautumisensa 2005.
Saastamoinen (yritys)

Saastamoinen Oy oli suomalainen, etupäässä Kuopiossa toiminut monialakonserni. Sen perustaja oli 1876 liiketoiminnan Kuopiossa aloittanut Herman Saastamoinen.
Sen eräs tärkeimpiä toimialoja oli sahateollisuus. Yhtiön merkittävimpiin sahoihin kuului Kuopiossa sijainnut Haapaniemen saha.
Yhtiö omisti runsaasti maatiloja erityisesti Savossa. Näitä tiloja ostivat Karjalasta evakkoon joutuneet Valamon ja Lintulan luostarit kolmekin kappaletta vuosina 1940–1945.
1970-luvun puolivälissä Saastamoisella oli Apti-niminen yhdentoista Suomen eri kaupungeissa sijaitsevan ravintolan ketju, jonka Alkon tytäryhtiöt Kantaravintolat Oy ja Yhtyneet Ravintolat Oy ostivat vuonna 1977.
Lars Skalm

Lars (Lasse) Skalm (alkujaan muodossa Lorentz Skallme; syntynyt n. 1430, mahdollisesti Paraisilla) oli keskiajalla elänyt Rövarnäsin kartanon herra, kauppias ja Turun pormestari. Hän kuului Skalmin sukuun, joka oli aateloitu hänestä alkaen.
Larsin isästä ei ole täyttä varmuutta, mutta hän saattoi olla Paraisten Atussa elänyt Jöns Bengtsson Skallme ja mahdollisesti ammatiltaan kauppias. Vanhempien kuoltua Lars muutti nuorella iällä naimattoman ja lapsettoman setänsä luokse asumaan, joka kasvatti häntä kuin omaa poikaansa. Setä oli antanut yhden laivan Larsille omaksi, ja jo nuorena merenkulkuun perehtynyt oli lähtenyt laivalla Itämerelle harjoittamaan kaupankäyntiä, joihin kuului tervan, turkiksen ja puutavaran toimittaminen Hansakaupunkeihin.

Kun Ruotsissa puhkesi kapina vuonna 1457, tarjoutui Skalm auttamaan kuningas Kristian I:stä kapinan kukistamisessa kuljettamalla kuninkaan joukkoja ja tarvikkeita laivallaan meren yli. Kiitokseksi kuningas antoi vuonna 1461 Skalmille aatelisarvon ja kolme tilaa Paraisilta Atun saarelta. Näin kuningas kirjoittaa Skalmille annetussa aateliskirjeessä: 
»Tukholman linnassa 1 elokuuta 1461
Me Kristian, Jumalan armosta Tanskan, Ruotsin, Norjan, Wänden ja Götan kuningas, Sleswigin herttua, Holsteinin, Stårmarenin, Oldenburgin ja Delmenhorstin kreivi jne., teemme  täten  tiettäväksi,  että  uskollisen  ja  halukkaan  palvelun  takia,  jota  tämän kirjeen saaja Lasse Skalm, meidän rakastettu alamainen ja palvelija, meille ja meidän Ruotsillemme on tehnyt, hän ja hänen lapsensa ja jälkeläisensä meidän perillistemme ja  Ruotsin  ja  valtakunnan  tulevien  kuninkaiden  aikana,  niin  kauan  kuin  he  elävät, saavat lahjana tällä avoimella kirjeellä verovapauden kolmeen hänen taloonsa Paraisten Pitäjän Atussa, vuosittaisesta kahdentoista markan vuokrasta, ja pitää aatelisoikeuksia ja omaisuuttaan Ruotsin valtakunnassa ikuisina aikoina kilven ja kypärän kera, jossa musta ankkuri on valkoisessa kentässä ja kaksilapainen ankkuri kypärässä, ja ylimmässä osassa valkea ja vasemmalla mustaa. Me kehotamme kaikkia, erityisesti vouteja ja virkamiehiä, estämään riitoja tai vääryyksiä häntä ja hänen lapsiaan ja jälkeläisiään kohtaan meidän kuninkaallisen suojelun ja rauhan alaisina. 

Päivättynä Tukholman linnassa Pekan päivänä armon vuonna 1461.» 
(Kristian I)
Larsin setä kuoli neljä vuotta myöhemmin ja Lars oli ainoa perijä. Tämän jälkeen hän rakensi talon Rövarnäsille ja ryhtyi lahjoittamaan rahaa Sauvon kirkon rakentamiselle, joka valmistui 1472. Kunnianosoituksena Skalmia kohtaan hänen sukunsa vaakuna asetettiin kirkon eteen ja Skalmin kuva maalattiin alttarin takana olevaan seinään polvistumaan Pyhälle Laurille, jolle kirkko oli pyhitetty.
Vuosien 1501–1502 aikana Skalm toimi Turun pormestarina. Pormestarin virassa ollessaan hän asui pääsääntöisesti Korppoolaismäellä omistamassaan maatilallaan, vaikka välillä kävikin Rövarnäsillä.
Skalm avioitui ja sai avioliittonsa aikana kaikkiaan neljä poikaa: Anders (s. 1460), Hans (s. 1465), Dan (s. 1467) ja Erik (s. 1480). Kaikista pojista tuli myös perheellisiä.
Pekka Pohjola

Elämäkerta

Pohjola kuului tunnettuun Pohjoloiden musiikkisukuun. Hänen isänsä oli kuoronjohtaja ja sellisti Ensti Pohjola ja setänsä kuoromies ja musiikkipedagogi Erkki Pohjola, toinen setänsä viulisti ja kapellimestari Paavo Pohjola, veljensä viulisti Jukka Pohjola ja tätinsä pianisti Liisa Pohjola. Hänen kolmesta pojastaan Verneri Pohjola on trumpetisti ja Ilmari Pohjola pasunisti. Kapellimestari Sakari Oramo, sellisti Matti Pohjola ja säveltäjä Seppo Pohjola ovat hänen serkkujaan.
Pekka Pohjola opiskeli Sibelius-Akatemiassa klassista pianon- ja viulunsoittoa. Hän teki päätöksen rockmuusikoksi siirtymisestä osallistuttuaan vuonna 1972 Kuopion viulukilpailuun. Hän sovelsi klassisen musiikin opintojaan myöhemmin muun muassa säveltämällä kaksi sinfoniaa ja laajoja orkesteriteoksia sekä mm. konserton harmonikalle ja kamariorkesterille.
Pohjola nousi maineeseen 1970-luvun alussa Wigwam-yhtyeen basistina. Pohjola teki myös useita fuusiojazz-tyylisiä, hieman fantasiahenkisiä soololevyjä, kuten Pihkasilmä kaarnakorva, Harakka Bialoipokku ja Keesojen lehto. Nämä albumit ovat maailmanlaajuisesti arvostettuja. Soolouransa lisäksi Pohjola soitti 1970-luvulla Jukka Tolosen yhtyeessä, Made in Swedenissä ja Mike Oldfieldin Euroopan kiertueella. Oldfield myös tuotti Keesojen lehto -albumin ja soitti sillä useita instrumentteja. 2000-luvulla Pohjola konsertoi yhdessä XL:n ja poikiensa Verneri ja Ilmari Pohjolan kanssa. Vuonna 1977 perustettu Pekka Pohjola Group konsertoi vuoteen 2002 ja oli yksi suomalaisen fuusiojazzin tärkeimmistä tekijöistä. 
Eräs sivujuonne Pohjolan uralla oli kiinnitys Lapinlahden Lintujen kokoonpanoon. 
Pohjola soitti ja tuotti yhdessä Lido Salosen kanssa kuusi Hanna Ekolan albumia, joista viimeiseksi jäi Ekolan 2009 keväällä ilmestynyt levy Helmi. Pohjolan viimeiseksi studiosessioksi jäi Ekolan Helmi-albumin raita ”Kaipaus”, jossa Pohjola soitti bassoa. Hän kuoli marraskuussa 2008 epilepsiakohtaukseen kotonaan Helsingissä. 
Kriitikko Jukka Haurun mukaan Pohjolan "musiikin tunnistaa jykevistä bassolinjoista, jotka nousevat ja laskevat suomalaisen tasaisesti kuin vuodenajat. Muita pohjolamaisuuden määreitä ovat harmonisuus, tasarytmisyys, kurinalaisuus, sarjakuvamaisuus, toisto, yksinkertaisuus, jopa naiivius – kaikki kirosanoja mutkikkaalle änkyrämodernismille". 
Pohjola sai vuoden 2004 Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Die PARTEI

Die PARTEI on vuonna 2004 parodia-projektina perustettu saksalainen puolue. Puolueen nimi on backronym ja tarkoittaa "Partei für Arbeit, Rechtsstaat, Tierschutz, Elitenförderung und basisdemokratische Initiative", eli työn, oikeusvaltion, eläinsuojelun, eliittien tukemisen ja ruohonjuuridemokratian puolue.
Puolueen puheenjohtaja Martin Sonneborn on Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2014.
Saksan liittopäivävaaleissa 2017 Die PARTEI sai 1% Saksan ääneistä ja oli suurin Saksan liittopäivien ulkopuolelle jäänyt puolue. Europarlamenttivaaleissa 2019 Die PARTEI sai lähes 900.000 ääntä (2,4%) ja toisen MEP-paikan.
Teksasinkirjoahven

Koko ja ulkonäkö

Teksasinkirjoahven kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään vaalean siniharmaa, vaaleampien pisteiden kuvioima, ja kyljessä on kolme mustaa täplää. Aikuisen uroksen otsaan kasvaa kyhmy.

Alkuperä

Teksasinkirjoahven on kotoisin Rio Granden vesistöstä Teksasista ja Meksikon pohjoisosasta. Se on Yhdysvaltojen ainoa luonnonvarainen kirjoahvenlaji.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Teksasinkirjoahven kaivelee pohjaa, joka kiskoo kaikki akvaarion kasvit juuriltaan. Sitä voi pitää seura-akvaariossa sopivassa seurassa varsinkin nuorena. Kutuikään tultuaan teksasinkirjoahvenpari alkaa kuitenkin puolustaa reviiriään voimakkaasti.

Vesiolot

Sopiva lämpötila on 22-33 C, pH noin 7 ja kovuus 5-12 GH.
Onkilammi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Lammen pituus on 400 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Se sijaitsee keskellä kansallispuistoa Pitkäjärven koillispuolella. Siihen tulee vain kaksi suo-ojaa. Lammella ei ole laskuojaa. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 182 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 900 metriä. Kaikki rannat ovat suota. lampi on autio eikä sinne johda tietä. Lähin tie ohittaa lammen 200 metriä koillisesta. Tie tulee seututieltä 332.

Vedenlaatu

Onkilammen sijainti kunnostetun suon keskellä on kiinnostanut tutkijoita. Sitä onkin tutkittu vuosina 1980, 1987 ja 2000. Vedessä on runsaasti humusta ja vesi on hapanta. Kesälläkin veden happamuudentaso eli sen pH-arvo voi olla 5,0, mutta talvella tätäkin tasoa alempi. Vuonna 2000 tehdyssä fosforin pitoisuuden mittauksessa saatiin pitoisuudeksi 75 µg/l (mikrogrammaa litrassa). Se on varsin korkea arvo, jolle ei ole löytynyt seiltystä. Koska lampi on noin yhdeksän metriä syvä ja sen pinta-ala on pieni, syntyy veteen kesällä ja talvella lämpötilakerrostumista. Silloin vesikerrosten välinen veden vaihtuvuus on olematonta ja veden happi kuluu etenkin järven pohjalla vähiin. Pohjalla on todettu happikatoa ja toisinaan täydellistä hapettomuutta. Hapettomassa tilassa pohjasedimenttien ravinteita alkaa liueta takaisin veteen ja järvi alkaa rehevöityä. Edellä kerrottujen ominaisuuksiensa vuoksi järven virkistyskäytölle on annettu arvosana huono. Järveä ei tosin kukaan käytäkään.

Seitsemisen kansallispuisto

Kansallispuistosta ei ole lammelle polkuja, mutta puiston perustamisen jälkeen kaikki ympäröivän suon suo-ojat luotiin umpeen. Samalla lampi menetti laskuojansa, joka laski viereiseen Pitkäjärveen.
Iso Haapajärvi (Ähtäri)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 218 hehtaaria eli 2,2 neliökilometriä. Se on 3,9 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Se sijaitsee alavalla metsäalueella, jota viljellään järven tuntumassa. Järvellä on avoin järvenselkä, vaikka sen keskellä sijaitsee Isosaari. Järvi on selväpiirteinen, mutta sillä on kuitenkin kaksi terävää niemeä. Pitkäniemi sijaitsee itärannassa ja sen taakse jää Talaslahti. Tämän vastarannalla on Hirviniemi, jonka taakse jää Hirvilahti. Järven pohjoispäässä sijaitsee kallioinen Vuorikallio, jossa veteen putoaa pitkä jyrkänne. Järvessä on kartan mukaan kolme saarta. Isosaari on 200 metriä pitkä ja 70 metriä leveä. Sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria ja se on autio. Muita saaria ovat Pitkäniemen edustalla sijaitseva Pienisaari ja järven pohjoispäässä sijaitsee nimetön saari. Järven pohjoispäätä kutsutaan Vuorilahdeksi ja eteläpäätä Joronlahdeksi. Eteläpään itärannalla sijaitsee Konttikallio, jossa on kaksi jyrkännettä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 9,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0092 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys on 15 metriä. Syvin kohta sijaitsee 1,2 kilometriä pitkässä, mutta hyvin kapeassa, syvänteessä. Syvänne ulottuu yli 10 metrin syvyyteen ja sen pohjoispäässä on syvintä. Järven eteläpäässä on laaja paikoin kymmeneen metriin ulottuva syvänne.
Järven rantaviivan pituus on 11,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta useita peltoalueita, jotka ulottuvat rantaan asti. Järven haja-asutus muodostuu 15 taloudesta, joista yhdeksän on maatiloja. Ne muodostavat pohjoispäähän Vuorimäen ja eteläpäähän Haapakylän kulmakunnat. Järven rannoille on rakennettu yli 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 17229, joista haarautuu kummallekin rannalle vievät kylätiet.

Vedenlaatu

Järven kokonaisfosforipitoisuudet ovat vuosien 1986–2006 aikana vaihdelleet 10–35 mikrogrammaa litrassa vettä. Se vastaa karun tai lievästi rehevöityneen järven tasoa. Vedenväri on ollut vastaavana aikana 40–90 Pt mg/l.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Vähä Haapajärven valuma-alueeseen (35.428) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,1 metriä mpy.
Järvi kuuluu vesistöalueensa latvavesiin ja se saa pääosan vedestään Jauhojärvestä laskevasta Myllypurosta ja pohjoisesta Vähästä Liesjärvestä. Järveen on johdettu myös ympäristön metsistä kuivatusojia. Järven laskujoki on Haapajoki, joka lähtee järven itärannalta ja se laskee 1,2 kilometrin päässä Vähään Haapajärveen. Tämä laskee Perännejärveen, joka on osa Ähtärin reitin pääuomaa.
Plymouth Barracuda

Historia

Kun Fordin suunnitelmat Ford Mustangista vuotivat julkisuuteen, Chrysler Corporationille tuli kiire saada sarjavalmistukseen Mustangille sopiva kilpailija. Uuden tuotteen pohjaksi valittiin Plymouth Valiant, jonka keulaa ja hytin takaosaa muutettiin urheilullisempaan suuntaan. Uuden mallin nimeksi laitettiin "Barracuda" koska aikakausi suosi eläinten nimiä autotuotannossa  kuten Mercury Cougar (puuma) ja Dodge Charger (sotaratsu). 
Chrysler Corporation Barracudan ensimmäistä sukupolvea valmistettiin vuosina 1964-1966.  Moottorivaihtoehtoina olivat 2 786 cm³ ja 3 678 cm³:n 6-sylinteriset rivimoottorit, tai  8-sylinterinen V-moottori. Jäkimmäinen moottorivaihtoehto antoi 235 hevosvoima ja teki autosta Ford Mustangia nopeamman. Lehdistö ylisti Barracudaa "täydellisenä autona suorituskyvyn ja käytännällisyyden kannalta katsottuna". Autojen ostajat eivät kuitenkaan innostuneet Barracudan muotoilusta ja suurin osa kritiikistä kohdistui suureen sivuille taipuvaan takaikkunaan. 
Barracudaa valmistettiin vuoden 1964 aikana 23 443 kappaletta. Seuraavana vuonna mallin kysyntä lisääntyi ja Barracudaa rekisteröitiin yli 60 000 autoa.
Barracudan toista sukupolvea valmistettiin vuosina 1967-1969. Auton suuri takaikkuna oli muuttunut pienemmäksi, mutta malli pohjautui yhä monin osin Valiantiin. Moottorivaihtoehdot olivat samat kuin vuotta aiemmin.
Kolmannen sukupolven Barracuda ei enää pohjautunut Valiantiin, vaan jakoi korimallin uuden Dodge Challengerin kanssa. Uusi korimalli oli nimeltään E-Body. Tämä sukupolvi ja mallin viimeiseksi ja sitä valmistettiin vuosina 1970-1974. Autosta oli kolme perusversiota joista kalleimman mallin 'Cudan oli mahdollisuus saada myös avomallina. Barracudan pienempien moottoreiden säilyessä suurin piirtein ennallaan 'Cuda-versioon oli tarjolla joko 6 276 cm³, 6 981 cm³ tai 7 219 cm³:n moottorit, joista viimeksi mainittu kolmella kaksikurkkuisella Holley-kaasuttimella varustettu 440 Six-Pack tuotti 395 hevosvoimaa. Vuoden 1970 Barracudia valmistettiin yli 55 000 kappaletta , mutta suurimman moottorivaihtoehdon halusi vain 652 ostajaa.
Seuraavien kahden vuoden aikana Barracudan myynti putosi yli puolella. Kohoavat vakuutusmaksut ja uudet päästömääräykset rajottivat "muskeliautojen" kysyntää ja 1974 oli Barracudan viimeinen tuotantovuosi. Päätösvuoden aikana Barracudan tuotantolinjalla valmistui hieman yli 11 000 autoa.