google/wiki40b huggingface dataset:
Edna Birch

Tarina

Vuonna 2001 kylään muutti Ednan teini-ikäinen pojantytär Eve. Edna kuitenkin lähetti lapsenlapsensa isänsä luokse Ranskaan Even potkaistua Ednan koiraa Batleyta, joka on ollut hänelle aina kuin perheenjäsen ja joskus vielä enemmän. Batley on kuitenkin kuollut ja Edna oli surun murtama sen kuoltua. Hänen toinen koiransa Tootsie toi kuitenkin valoa Ednan elämään. Len Reynolds oli Ednan vanha ystävä ja näytti siltä, että heidän välilleen voisi syttyä romanssi. Edna ei kuitenkaan tuntenut Leniä kohtaan ystävyyttä enempää ja niin Len alkoi flirttailemaan Pearl Ladderbanille. Edna meni töihin miljornööri Tom Kingille ja hänestä ja Tomista tuli läheiset kaverukset. Tom tiesi voivansa luottaa Ednaan ja kääntyikin usein kysymään neuvoa häneltä. Edna pettyi kovasti kun Tom päätti mennä naimisiin Rosemary Sinclairin kanssa. Lokakuussa 2006 Ednan poika Peter Birch tuli pyytämään äitiänsä osallistumaan Even häihin Ranskassa. Edna kieltäytyi aluksi osallistumasta häihin, mutta lopulta osallistui ja sieltä hänen mukanaan saapui Ednan sisko Lily Butterfield. Vuoden 2007 keväällä Ednan koira Tootsie tuli raskaaksi ja se synnytti kaksi tervettä poikasta. Vuonna 2007 Lily jäi poliisille kiinni kannabiksen kasvattamisesta Kartanolla ja kun poliisi tunkeutui Ednan kotiin pidättämään Lilyn oli Edna hävetä silmät päästä ja tästä lähtien Ednan ja Lilyn välit eivät ole olleet hyvät. Marraskuussa 2008 Edna oli erittäin vihainen, kun kuuli, että kirkko jouduttaisiin sulkemaan. Mark ja Natasha Wylde ostivat kirkon, mutta saatuaan tietää miten tärkeä kirkko oli kyläläisille lahjoittivat he sen kyläläisten omistukseen. Vuonna 2012 Eve ilmaantui Ednan ovelle ja Edna otti hänet luokseen asumaan.
Barakatin oireyhtymä

Barakatin oireyhtymä eli HDR-oireyhtymä on perinnöllinen oireisto, jolle ominaisia piirteitä ovat hypoparatyreoidismi, sensorineuraalinen kuulovika ja munuaissairaus. Sairaus on erittäin harvinainen; vain noin tusina tapausta on raportoitu lääketieteellisessä kirjallisuudessa. Barakat kumppaneineen kuvasi sairauden ensi kertaa vuonna 1977. Oireistoon liittyvät munuaisvauriot ovat vaihtelevia, ja ennuste riippuu niiden luonteesta ja vaikeusasteesta.
Kontinkankaan sairaala

Lääninsairaalan rakentaminen

Kontinkankaan alueelle alettiin Oulun kaupungin 5. lokakuuta 1937 tehdyllä päätöksellä rakentaa uutta valtion ylläpitämää lääninsairaalaa korvaamaan Lasaretinsaarella sijainnutta vanhaa lääninsairaalaa. Kaupunki varasi sairaalalle 7 hehtaarin tontin. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Uno Ullberg. Kulttuurihistoriallisesti arvokas ja myöhemmin suojeltu rakennuskokonaisuus edustaa tyyliltään funktionalismia. Rakennuksen ensimmäisen vaihe valmistui käyttöön vuonna 1938.

Sotasairaalana

Talvisodan ja jatkosodan aikana sairaalassa toimi suomalaisten Sotasairaala 32 (SotaS 32), jolla oli sivupisteinä mm. Oulun keskuskansakoulu, piirimielisairaala, Diakonissalaitos ja Päivärinteen sairaala Muhoksella. 
Talvisodan aikainen sotasairaala perustettiin lokakuussa 1939. Ilmahälytykset ja pommitukset vaikeuttivat sairaalan toimintaa. Helmikuussa 1940 pommitukset särkivät sairaalan ikkunoita sekä vaurioitti vesi- ja lämpöjohtoja. Lisäksi yksi räjähtämätön pommi putosi talousrakennukseen rikkoen sen katto- ja lattiarakenteita.
Sotasairaala perustettiin uudelleen 16. kesäkuuta 1941. Sotilassairaalan 32:n haavoittuneita sijoitettiin eri puolille kaupunkia ja sen lähialueille. Itse lääninsairaalarakennuksessa toimi suomalaisten kirurgiset osastot. Kesällä 1941 lääninsairaalan tiloihin siirtyi saksalainen sotasairaala Krigslazarett 3/677. Saksalaisen sotasairaalan aikaa kesti aina syksyyn 1944.

Lääninsairaala-aika

Lääninsairaala valmistui lopullisesti vuonna 1944. Kaikkiaan siinä oli 400 sairaansijaa. Uudet sairaalalait muuttivat myöhemmin 1950-luvulla Oulun sairaalajärjestelyjä. Lisäksi Oulun yliopiston ja sen lääketieteellisen tiedekunnan perustaminen vuonna 1960 toi Kontinkankaalla sijaitsevalle lääninsairaalalle uusia toimintamuotoja. Lääninsairaala toimi yliopiston opetussairaalana vuosina 1963–1972,

Kaupunginsairaala ja terveyskeskuksen sairaala

Oulun yliopistollisen keskusairaalan (OYKS) valmistuminen 1973 muutti Kontikankaalla sijainneen lääninsairaalan kaupunginsairaalaksi. Kansanterveyslain toteumisen myötä 1975 kaupunginsairaalasta tuli Oulun terveyskeskuksen sairaala. Vuonna 1976 Oulun kaupunki ryhtyi peruskorjaamaan silloin jo lähes 40 vuotta vanhaa sairaalaa. Remontti valmistui vuonna 1981.

Uusi kaupunginsairaala ja vanhan uusi käyttö

1990-luvun lopulla Oulun kaupunki rakennutti vanhan sairaalan välittömään läheisyyteen sen eteläpuolelle uuden kaupunginsairaalan. Oulun uusi kaupunginsairaala otettiin käyttöön 3. syyskuuta 2002.

Vanhasta sairaalasta hyvinvointikeskus

Uuden Oulun kaupunginsairaalan valmistuttua vanhassa kaupunginsairaalassa eli entisessä lääninsairaalassa hoidettiin pitkäaikaispotilaina vanhuksia. Rakennus oli myös remontissa olevien paikallisten terveydenalan laitosten varapaikka. 
Vanhan Ullbergin aikanaan suunnitteleman funktionalistisen sairaalan viimeisin peruskorjaus käynnistyi vuonna 2013. Se valmistuu syksyllä 2014, ja rakennuksesta tulee ns. hyvinvointikeskus sekä lääkäreiden ja hoitajien käytännön harjoittelun oppimiskeskus.
Savannihemppo

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 11 cm. Koiraalla on sitruunankeltainen rinta ja otsa, naaraalta puuttuu keltainen väri ja sen siivellä erottuu kaksi kapeaa valkoista juovaa.

Esiintyminen

Savannihemppo on eteläisen Afrikan, Malawin, Mosambikin, Etelä-Afrikan, Sambian ja Zimbabwen pesimälaji. Eteläisen Mosambikin kannaksi arvioidaan 50 000 yksilöä. Pesimäajan ulkopuolella savannihempot kiertelevät parvina etsimässä ravintokasveja, usein yhdessä viiksihemppojen (Serinus mozambicus) kanssa. Laji on suuresti riippuvainen erään palmun (Hyphaene natalensis) esiintymisestä.

Elinympäristö

Savannihempot elävät etupäässä kuivilla savanneilla ja Brachystegiapensaikkomailla sekä puutarhoissa ja kylien reunamilla.

Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä voi olla palmun latvassa.

Ravinto

Savannihempot ovat pääasiassa siemensyöjiä kuten muutkin keltahempot.
Barbara (laulaja)

Monique Andrée Serf, paremmin tunnettu taiteilijanimellä Barbara (9. kesäkuuta 1930 Pariisi – 25. marraskuuta 1997 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen runoilija ja tuottelias chanson-laulaja ja lauluntekijä. Samaa tyylisuuntaa hänen kanssaan edustivat muun muassa Jacques Brel ja Edith Piaf.
Ranskanjuutalaiseen sukuun syntynyt Monique Serf joutui kymmenvuotiaana elämään perheineen piilossa natsimiehittäjiltä. Muistelmissaan hän kertoo tuohon aikaan joutuneensa myös isänsä seksuaalisen hyväksikäytön kohteeksi. Sodan jälkeen naapurissa asunut musiikinopettaja huomasi tytön lahjat ja ohjasi hänet alkuun musiikkiopinnoissa, jotka johtivat Pariisin École Supérieure de Musique -oppilaitokseen. Opinnot siellä kuitenkin keskeytyivät rahavaikeuksiin, ja Monique alkoi esiintyä työkseen suositussa La Fontaine des Quatre Saisons -kabareessa.
Monique Serf otti taiteilijanimensä venäläiseltä isoäidiltään Varvara Brodskyltä. Vuosina 1950–1952 hän asui Brysselissä ja tutustui sikäläisiin taiteilijoihin, joiden kanssa hän oli mukana valtaamassa taloa ja perustamassa sinne yhteisöä, jonka yhtenä toimintamuotona oli Barbaran esiintymiset pianon säestyksellä muun muassa Piafin ja Juliette Grecon lauluja esittäen. Palattuaan Pariisiin Barbara tutustui belgialaiseen Jacques Breliin ja myöhemmin Georges Brassensiin, joiden lauluja hän alkoi esittää opiskelijaklubeilla Pariisin Latinalaiskorttelissa. Läpimurron hän teki vasta esiinnyttyään suositummilla areenoilla kuten Bobino Music Hallissa ja saatuaan sitä myötä levytyssopimuksen Philips-levymerkille 1964.
Barbaran suosituinta levytystä ”L’Aigle noir” väitetään myydyn miljoona kappaletta ensimmäisten 12 tunnin aikana. Hänen muita tunnettuja laulujaan ovat ”Ma plus belle histoire d’amour c’est vous”, ”La solitude” ja ”Nantes”, jota on suomeksi esittänyt ainakin Arja Saijonmaa. Laulun ”Göttingen” on sanottu vaikuttaneen Saksan ja Ranskan sodanjälkeisten suhteiden elpymiseen enemmän kuin monien poliittisten puheiden.
1970-luvulla Barbara esiintyi paljon televisiossa ja konsertoi ranskankielisten maiden lisäksi Japanissa ja Israelissa. Hän teki yhteistyötä muun muassa Gérard Depardieun ja Mihail Baryšnikovin kanssa elokuvissa ja näyttämöllä ja näytteli itsekin muutamissa elokuvissa ja musikaalituotannoissa. 1980-luvulla hän kampanjoi voimakkaasti AIDS-valistuksen puolesta. Ranskan valtio antoi hänelle 1988 Kunnialegioonan jäsenyyden.
Sten Andersson

Sten Sture Andersson (20. huhtikuuta 1923 – 16. syyskuuta 2006) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. 
Andersson toimi Ruotsin ulkoministerinä vuosina 1985–1991. Paitsi ulkoministerinä, Andersson toimi mm. puoluesihteerinä 1962–1982, sosiaaliministerinä 1982–1985 sekä Valtiopäivien jäsenenä vuosina 1966–1994. Hän kuoli sydänkohtaukseen Tukholmassa syyskuussa 2006.
Andersson tuli kansainvälisesti tunnetuksi Palestiinan itsenäisyyden kannattajana. Israelin Ruotsin suurlähettiläänä vuosien 2002 ja 2004 välillä palvellut Zvi Mazel hyökkäsi Anderssonia vastaan nimittämällä häntä "ammattimaiseksi Israelin vihajaaksi." Vuoden 2010 marraskuussa  Andersson sai postuumisti palestiinalaishallinon presidentti Mahmud Abbasilta kunniamerkin työstään Palestiinan kysymyksen puolesta.
Krister Klaunpoika Horn (k. 1520)

Krister Klaunpoika Horn (ruots. Krister Klasson) (kuollut 1520), oli suomalainen linnanherra. Hän oli mukana neuvottelemassa rauhaa Novgorodin kanssa vuonna 1504. Hän oli linnanvoutina Raaseporin linnassa 1513–1515 ja Turun linnassa kuolemaansa saakka 1515–1520.
Krister oli Klaus Henrikinpoika Hornin poika, ja hänen puolisonsa oli Ingeborg Siggesdotter Sparre af Rossvik ja heidän lapsiaan olivat Klaus Kristerinpoika Horn (1518–1566) ja Britta Kristerintytär (k. 1580). Kristeristä on katsottu alkaneen Horn af Åminnen suku.
Gregg Valentino

Gregg Valentino (s. 5. elokuuta 1960, New York) on amerikkalainenkehonrakentaja. Hänet tunnetaan maailman suurimmista hauiksistaan, jotka hän on kasvattanut käyttämällä treenaamisen tehostamiseksi muun muassa anabolisia steroideja sekä syntholia .
Valentino sai laajan mustelman oikeaan hauikseen, ja hän yritti itse parantaa mustelmaa poistamalla verta. Sen sijaan hän sai vakavaan infektioon, todennäköisesti puutteellisen ruiskuhygienian takia. Hän hakeutui lopuksi sairaalahoitoon ja hauiksesta poistettiin suuri osa käden säilyttämiseksi.
Valentino on itse tunnustanut myyneensä steroideja ja myöhemmin muitakin laittomia aineita, ja hän istui siitä vuoden vankilassa.
Eräiden asiantuntijoiden mukaan Valentino ei ainoastaan käyttänyt lihaksien kasvatuksessa anabolisia steroideja, vaan hänen väitetään myös väärinkäyttäneen syntholia (hän myy ainetta internetsivuillaan). Valentino on itse kiistänyt tämän.
Baywatch (elokuva)

Juoni

Floridan Emerald Bayn rantavahti Mitch Buchannon (Dwayne Johnson) yrittää suojella rantaa ryhmänsä kanssa erilaisilta uhilta. Yksi näistä on Victoria Leedsin (Priyanka Chopra) johtama rikollisorganisaatio.

Esituotanto

Baywatch-elokuvasta on ollut puhetta jo vuodesta 2004 asti, mutta vasta vuonna 2015 Seth Gordonin astuttua ohjaajan paikalle alkoi projekti edetä nopeammalla vauhdilla.
Vuonna 2014 Justin Malen ensin uudelleenkirjotti käsikirjoituksen, minkä jälkeen Damian Shannon ja Mark Swift muokkasivat sitä humoristisempaan suuntaan.
Lokakuussa 2014 kerrottiin Dwayne Johnsonin saaneen pääroolin. Seuraavaksi elokuussa 2015 roolin sai Zac Efron ja myöhemmin marraskuussa naispäärooliin valittiin Alexandra Daddario.

Kuvaukset

Baywatchin kuvaukset alkoivat 22. helmikuuta 2016 Floridassa ja Savannahissa.

Jatko-osa

Toukokuussa 2017 tuottaja Beau Flynn kertoi jatko-osan olevan mahdollinen. Johnson, Efron sekä käsikirjoittajat Damian Shannon ja Mark Swift olisivat mukana.
Anni Polva

Varhainen elämä

Polva syntyi Pietarissa Venäjällä, mutta asui lapsuutensa, nuoruutensa ja opiskeluaikansa Tampereella. Hän työskenteli kirjanpitäjänä, tarjoilijana ja kutojana. Avioiduttuaan Unto Polvianderin kanssa vuonna 1938 hän muutti Turkuun, missä asui kuolemaansa saakka. Omaelämäkerrallinen teos Elettiin kotirintamalla kertoo kirjailijan muutosta Turkuun ja sotavuosista.

Ura

Polva kirjoitti niin lasten, nuorten kuin aikuistenkin kirjoja. Hän kirjoitti urallaan 106 kirjaa. Hänen kirjojaan on myyty lähes kolme miljoonaa kappaletta, joista Tiina-kirjojen osuus on yli miljoona kappaletta.
Vuonna 2000 Polva sai Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon. Lisäksi hän sai Tiina-kirjoistaan kolme Plättä-palkintoa. Polva oli ensimmäinen, jolle palkinto myönnettiin. Vaikka Polva saikin tunnustusta monelta taholta, hän arvosti korkeimmalle juuri Plättä-palkinnon, koska sen olivat kirjastoa käyttävät lapset hänelle äänestäneet.
Lounais-Suomen kirjailijat ry on jakanut vuodesta 2007 joka toinen vuosi Anni Polva -palkintoa kirjasarjassa ilmestyneelle lasten- tai nuortenkirjalle.
Domenico Dall’Oglio

Domenico Dall’Oglio (noin 1700 Padova, Italia – 1764 Narva, Viro) oli italialainen viulisti ja säveltäjä. Hän oli lähes 30 vuotta Venäjällä keisarinna Anna Ivanovnan aikana.

Elämäkerta

Domenico Dall’Oglio oli luultavasti Giuseppe Tartinin oppilas, joko vuoden 1721 jälkeen, jolloin Tartini nimitettiin Maestro di Cappellaksi Padovan Basilica di Sant’Antonioon tai ehkä vuoden 1726 jälkeen, jolloin Tartini perusti viulukoulun.
Dall’Oglio nimitettiin 1732 viulistiksi Basilica di Sant’Antonioon, mutta 1735 hän lähti Padovasta Venäjälle veljensä sellisti Giuseppe Dall’Oglion kanssa. Veljekset asuivat Pietarissa ja olivat keisarillisen hovin palveluksessa lähes 29 vuotta. Dall’Oglion kollegana Pietarissa oli Luigi Madonis.
Hovin arkistoissa on useita mainintoja Domenicon toiminnasta viuluvirtuoosina ja säveltäjänä ja myös hänen osallisuudestaan hovin vehkeilyihin. Hän rakenteli mielellään soittimia, viuluja ja luuttuja. Hän kuoli Narvassa Virossa paluumatkalla Italiaan.
Dall’Oglion kuolema tapahtui hämärissä olosuhteissa, ja on epäilty että hän olisi vakoillut Venäjällä Italian hyväksi.

Musiikin tyyli

Dall’Oglion teoksista useimmat ovat soitinsävellyksiä, mutta Pietarin hovissa maestro di cappella Francesco Arajan ollessa poissa Dall’Oglio kutsuttiin useita kertoja säveltämään teatterimusiikkia. Hän oli 1700-luvun italialaisen virtuoosityylin mestari,  ja hän käytti usein kaksoisotetta ja juoksutuksia yläasemissa. Rakenteellisesti hänen viulusonaattinsa noudattavat muotoa allegro-adagio-allegro, tavanomaisen rakenteen allegro-grave/largo-allegro sijasta. Merkillepantavaa että ne ovat hänen sävellystensä hitaita osuuksia, joissa on Tartinin koulukunnalle tyypillisiä taidokkaita liioitteluja.
Dall’Oglio hyödynsi venäläisestä kansanmusiikista ja soittimista saamiaan vaikutteita.
Dall’Oglion musiikkia tunnetaan hyvin vähän. Ensimmäisen levytyksen hänen viidestä viulusonaatistaan teki Maria Krestinskaja vuonna 2017. Krestinskaja esitti sonaatteja vuonna 2018 BRQ Vantaa -festivaalilla.
Vennajärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Puharinsuon länsiosassa sen ojiteutulla osalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat suota.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,0 metriä mpy. Vaikka suo on ojitettu, ei yhtään osaa ole ohjattu järveen. Se on siinä mielessä umpijärvi.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi näkyy nimettömänä metsäjärvenä suolla, johon on jo merkitty heinäniittyä.
Vuoden 1957 peruskartassa järven kautta on merkitty talvitie, mutta muuten järvi ja sen suo olivat koskemattomia. Saman suon itäpäässä oli nostettu pehkua. Tilanne jatkui samana vuoden 1980 kartassa, mutta kartassa on merkitty jälkipainoksena tulevan metsäautotien linjaus järven lähelle. Tie on rakennettu vuoden 1987 kartassa, mutta soiden nykyistä ojitusta ei silloinkaan vielä oltu aloitettu.
Laajametsä

Laajametsä on Vaasan lentokentän itäpuolella sijaitseva kaupunginosa, jonne on nousemassa Laajametsän teollisuusalue. 2014 alueella on infra valmiina sekä jo muutamia yrityksiä.
Dietanoliamiini

Ominaisuudet

Dietanoliamiini on huoneenlämpötilassa helposti vetistyviä värittömiä tai valkoisia kiteitä. Ne liukenevat helposti veteen, etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdisteen vesiliuos on emäksinen. Dietanoliamiini reagoi happojen kanssa muodostaen ensin suoloja, jotka kuumennettaessa muodostavat amideja. Hiilidioksidin kanssa reagoidessaan dietanoliamiini muodostaa karbamaattiyhdisteen.
Lütjens (D185)

Palvelus

Lütjens liitettiin palvelukseen otettaessa Kieliin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen (saks. 1. Zerstörergeschwader). Alus poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta 2003 ja se on romutettu.
Nepalinvenuksenkenkä

Historia

Nepalinvenuksenkengän kuvasi Wallich ex Lindley vuonna 1821 julkaisussa Collectanea Botanica ja sen siirsi Pfitzer vuonna 1886 julkaisussa Morphologische Studien uber die Orchideenbluthe.

Kuvaus

Nepalinvenuksenkenkä on keskikokoinen venuksenkenkä. Jopa 32 cm pitkiä ja 3 cm leveitä lehtiä on viidestä kuuteen kappaletta. Väritys on päältä vihreä, alta tyvestä violettipilkullinen. Kukkavana on jopa 25 cm pitkä, väriltään vihreä, lyhyen ja pehmeän violetin nukan peittämä. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, joka on 7-12 cm leveä ja väritykseltään hyvin vaihteleva. Laji kukkii lokakuusta tammikuuhun.

Elinympäristö

Nepalinvenuksenkenkä kasvaa kevyessä varjossa kalkkipitoisilla kallioniemekkeillä vesiputousten lähistöllä 1000-1500 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu Itä-Intiaan Bhutanin ja Bangladeshin väliin jäävälle alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 11 ja 22 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.
Alberto Lora

Seurajoukkueura

Lora pelasi nuoruusaikansa Real Madridin junioriakatemiassa. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Sporting Gijónin organisaatioon ja pelasi seuran reservijoukkueessa. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa kaudella 2007–2008 ottelussa Celta Vigoa vastaan.
Kaudella 2009–2010 Lora onnistui lopullisesti murtautumaan edustusjoukkueen avauskokoonpanoon ja onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa oikean laitapuolustajan paikalla.
Prinz-Heinrich-Fahrt

Prinz-Heinrich-Fahrt oli intohimoisesti autourheiluun suhtautuneen Preussin prinssi Henrikin vuonna 1907 perustama, vakioautoille tarkoitettu kilpailu. Tapahtuman järjestäjänä toimi Keisarillinen Automobiiliklubi (Kaiserlicher-Automobil-Club, KAC).

Historia

Prinssi Henrik -ralli järjestettiin kolmasti, vuosina 1908 – 1910. Kilpailu muodostui matka- eli luotettavuusajosta, jonka väliin oli sovitettu nopeuskilpailuja. Tasamaalla ajetut nopeuskilpailut järjestettiin suljetuilla tieosuuksilla ja autot lähtivät niille yksi kerrallaan.
Kilpakalustona sallittiin ainoastaan nelipaikkaiset, tourer-koriset vakioautot, joissa matkusti kolme henkilöä. Kilpa-autojen ei sallittu osallistua. Jokaisessa autossa matkusti koko kilpailun ajan virallinen valvoja.
Prinssi Henrik oli kustantanut kilpailun kahdesti voittaneelle luovutettavan palkinnon, joka oli 13,5 kilon painoinen, puhtaasta hopeasta valmistettu tourer-auton pienoismalli. Voittajat eri vuosina olivat: 1908 Fritz Erle, 1909 Wilhelm Opel ja 1910 Ferdinand Porsche. Koska kilpailu järjestettiin ainoastaan kolmena vuotena, eikä kukaan ollut voittanut sitä kahdesti, päätettiin palkinto arpoa kolmen kärkinimen kesken. Arpaonni suosi Ferdinand Porschea, josta tuli näin Prinssi Henrik -rallien kokonaiskilpailujen voittaja. Vuonna 1910 Porschen työnantajana toimi itävaltalainen Austro-Daimler ja tällä merkillä hän otti yleiskilpailun voiton saman vuoden kisassa.

1. Prinz-Heinrich-Fahrt 1908

Kilpailu käytiin 9. – 17. kesäkuuta vuonna 1908, reitillä Berliini – Stettin – Kiel – Hampuri – Hannover – Köln – Trier – Frankfurt am Main. Matkaan starttasi 129 autoa. 
Yhdeksän kilometrin mittainen tasamaan nopeuskilpailu ajettiin Itzehoen kaupungin tuntumassa. Sen voitti Benzillä ajanut Fritz Erle, ajalla 4 min. 42 sek,. Toiseksi tuli Mercedesillä ajanut Willy Pöge. Hänen aikansa 4 min. 24 sek. oli parempi kuin Erlen, mutta jostain syystä hänet rankattiin kakkoseksi. Kuuden kilometrin mittainen mäkikilpailu ajettiin Bacharach am Rheinin kaupungin tuntumassa. Myös sen voitti Erle, ajalla 4 min. 27 sek., toisena Pöge, ajalla 5 min. 15 sek.
Kokonaiskilpailun voitti Fritz Erle.

2. Prinz-Heinrich-Fahrt 1909

Kilpailu käytiin 10. – 18. kesäkuuta vuonna 1909, reitillä Berliini – Breslau – Altschmecks (sk: Starý Smokovec) – Budapest – Wien – Salzburg – München (1857 km). Matkaan starttasi 108 autoa.
Ensimmäinen, kuuden kilometrin mittainen tasamaan kilpailu ajettiin Gubenin tienoilla, toinen, viiden ja puolen kilometrin mittainen nopeuskoe, Münchenin Forstenrieder Parkin alueella. Gubenin kilpailun voiton otti Opelilla ajanut kauppaneuvos Wilhelm Opel, ajalla 3 min. 39 sek. Toiseksi sijoittui Laurin & Klementillä ajanut kreivi A. Kolowrat, ajalla 3 min. 10 sek. Myös tässä on nopeamman ajan saavuttanut kuljettaja rankattu kakkostilalle.
Kokonaiskilpailun voiton otti kauppaneuvos Wilhelm, toiseksi tuli Mercedesillä ajanut Willy Pöge.

4. Prinz-Heinrich-Fahrt 1911

Vuoden 1910 toisen nopeuskilpailun yhteydessä kilpa-ajaja Franz Heines joutui Colmarin kaupungissa vakavaan onnettomuuteen. Tämän johdosta ei viimeistä Prinsi Henrik -rallia enää järjestetty kilpailuna, vaan se muutettiin retkeilyajoksi.
Ruukinranta

Ruukinranta on Espoon Laajalahden kaupunginosan osa-alue Laajalahden rannalla. Ruukinrannassa sijaitsee esimerkiksi Villa Elfvik. Se on enimmäkseen omakotitaloaluetta.
Ruukinranta on rakennettu ruotsalaisen amiraalin Carl Tersmedenin 1750-luvulla perustaman tiiliruukin alueelle.
Ensimmäisen maailmansodan aikainen Ruukinrannan linnoitteen suojahuone löytyi tienrakennustöiden yhteydessä ja on ollut Museoviraston tutkimuskohteena. Tutkimukset päättyivät 2008. Tienrakennusta estävän hankalan sijainnin vuoksi se ei kuitenkaan ole suojelukohde, vaan sen purkamiseksi annettiin lupa.
Hiusanalyysi

Hiusanalyysi on toimenpide, jossa henkilöltä leikataan hiuksia ja niistä analysoidaan kehon hivenaineiden määrää: onko tiettyä hivenainetta sopivasti vai onko vajetta tai onko enemmän kuin on suositeltavaa. Testi analysoi myös mahdollisia myrkkyjä, esimerkiksi uraania. Menetelmän luotettavuudesta on kiistelty.
Prilokaiini

Ominaisuudet

Muiden amidipuudutteiden tavoin prilokaiinin toiminta perustuu natriumkanavien salpaamiseen. Tällöin hermosolujen depolarisaatio estyy ja hermoimpulssi ei kulje. Prilokaiinia voidaan käyttää sekä laskimoon annosteltuna että iholle levitettävänä voiteena. Puudutusteholtaan se on verrattavissa lidokaiiniin ja puudutus alkaa muutaman minuutin kuluttua. Yhdiste metaboloituu suhteellisen nopeasti maksassa ja munuaisissa o-toluidiiniksi ja N-propyylialaniiniksi.

Haittavaikutukset

Prilokaiinia pidetään amidirakenteisista puudutteista vähiten haittavaikutuksia aiheuttavana. Se ei ole yhtä myrkyllistä kuin esimerkiksi prilokaiini ja se ei supista verisuonia. Suurina annoksina prilokaiini voi aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista elimistössä, mikä johtuu prilokaiinin aineenvaihduntatuotteena muodostuvasta o-toluidiinista. Methemoglobiinin muodostumista voidaan hoitaa metyleenisinisellä.

Valmistus

Prilokaiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa o-toluidiini reagoi 2-bromipropaanihapon tai sen happokloridin tai -bromidin kanssa muodostaen amidin. Tämä yhdiste reagoi seuraavassa vaiheessa propyyliamiinin kanssa prilokaiiniksi.