google/wiki40b huggingface dataset:
Hyvinkään Urheilutoverit

Hyvinkään Urheilutoverit (HUT) on vuonna 1903 Viipurissa perustettu hyvinkääläinen voimistelu- ja urheiluseura, joka kuuluu Työväen Urheiluliittoon. HUT on vanhin hyvinkääläinen edelleen toimiva urheiluseura. Seuran aikaisemmat nimet ovat Talikkalan Toverit ja Viipurin Toverit (vuoteen 1951)
Hyvinkään Urheilutovereiden toimintaan kuului ensimmäisinä vuosikymmeninä useita urheilumuotoja. Esimerkiksi Hyvinkään Urheilutovereilla oli aina 1970-luvulle asti toimintaa painissa. Nykyään HUT on erikoistunut pöytätennikseen ja seuran edustusjoukkue pelasi kaudella 2006-2007 Suomen Pöytätennisliiton järjestämässä Mestaruussarjassa. Hyvinkään Urheilutovereilla oli yhteensä kuusi joukkuetta kaudella 2006-2007 Suomen Pöytätennisliiton järjestämissä sarjoissa. Seuran kasvatteja on esiintynyt Suomen maajoukkueessa vuosien varrella.

Jalkapallo

Talikkalan Toverit voitti TUL:n mestaruudet vuosina 1931 ja 1933. Ensimmäisen mestaruutensa v.1931 se sai voitettuaan finaalissa jatkoajalla Helsingin Kullervon 1-0. Voittomaalin teki Eino A. Wuokko, josta myöhemmin tuli TUL:n pääsihteeri. Vuonna 1945 Toverit osallistuivat jalkapallon SM-cup kilpailuun, jossa hävisivät Akilleelle 4-3 ja putosivat jatkosta.
Hyvinkään Urheilutovereilla oli toimintaa jalkapallossa aina 1950-luvulle asti, kunnes Hyvinkään Urheilutovereiden ja Hyvinkään Pontevan jalkapallo-osastot yhdistettiin vastapainoksi Hyvinkään Palloseuralle. Uuden, yhdistyneen seuran nimeksi tuli Palloiluseura Apollo, ja näin oli syntynyt Hyvinkäälle oma työväen jalkapallon erikoisseura.
Hyvinkään Apollon perustamisen jälkeen Hyvinkään Urheilutoverien jalkapallo on elänyt ruususen unta kunnes vuonna 2007 hyvinkääläinen kaveriporukka sai tarpeekseen Hyvinkään Apollon rämpimisestä Uudenmaan alasarjoissa ja perusti keväällä 2007 Hyvinkään Urheilutovereiden epävirallisen jalkapallo-osaston. Uuden seuran nimeksi tuli HUT FC-j, ja se pelasi ensimmäiset viralliset ottelunsa Beach Soccerin Helsingin karsintaturnauksessa 21. heinäkuuta 2007. Tuossa turnauksessa joukkue hävisi kaikki kolme otteluaan yhteismaalierolla 1-22.

Jääpallo

Viipurin Toverit osallistui Jääpallon SM-kilpailuihin 1944 ensimmäisenä TUL:n joukkueena Palloliiton järjestämässä sarjassa, joka sodan vuoksi järjestettiin cup-kilpailuna. Toverit osallistuivat myös talven 1945 nelilohkoiseen SM-sarjaan, jonka jälkeen TUL:n seurat kuitenkin pudotettiin sarjasta, vaikka Toverit olisi sijoituksensa perusteella siinä säilynyt. TUL:n mestaruuden seura voitti 1930, 1932, 1935 ja 1946. Viipurin Tovereiden jääpallotoiminta jatkui Helsingissä vuoteen 1951. Hyvikäällä seuran jääpallohistoria oli lyhyt, sillä HUT luopui sarjapaikastaan.
Epäorgaaninen yhdiste

Epäorgaaninen yhdiste ("ei-eloperäinen yhdiste") on kemiallinen yhdiste, joka ei ole orgaaninen yhdiste. Epäorgaaniset yhdisteet tulevat pääosin ei-biologisista mineraalilähteistä. Epäorgaaniset hiiltä sisältävät yhdisteet ovat lähinnä syanidisuoloja, hiilen oksideja ja karbonaatteja.

Orgaaninen vastaan epäorgaaninen

Vaikka tunnettujen epäorgaanisten yhdisteiden määrä on valtava, on tunnettuja orgaanisia yhdisteitä silti paljon enemmän. Orgaaniset yhdisteet kattavat pääosan tunnetuista kemiallisista yhdisteistä. Kemia voidaankin jakaa karkeasti epäorgaaniseen ja orgaaniseen kemiaan. On kuitenkin huomattava, ettei tämä jako ole välttämätön, ja tietyt yliopistot pyrkivätkin pois tästä jaosta kemian kursseissaan.

Epäorgaaniset yhdisteet ja elävät organismit

Aiemmin uskottiin, että orgaanisia yhdisteitä on pelkästään organismeissa, ja tämä toimikin alkuperäisen jaon pohjana. Nykyään tämä käsitys on kuitenkin osoitettu vääräksi: tuhansia orgaanisia yhdisteitä on pystytty valmistamaan synteettisesti laboratoriossa. Esimerkiksi muovit ovat orgaanisia yhdisteitä.
Vastaavasti, monia epäorgaanisia yhdisteitä on organismeissa ja osa näistä on itse asiassa elintärkeitä. Esimerkiksi NaCl, hiilihappo, ja fosfaattiryhmät ovat tärkeitä yhdisteitä solussa. NaCl tarjoaa ioneja, joita pumppaamalla solukalvon ylitse solu pystyy reguloimaan osmoosia. Fosfaatit taas muodostavat DNAn selkärangan ja liittyvät usean entsyymin regulointiin fosforylaation kautta.

Epäorgaaniset hapot ja emäkset

Merkittävimpiä epäorgaanisia happoja ovat vetyhalidit (HX) ja happihapot. Happihapossa happiatomiin on liittynyt vetyatomi, jonka luovuttaminen tuottaa konjugaattiemäksen. Merkittäviä happihappoja ovat muun muassa rikki- (H₂SO₄), typpi- (HNO₃) ja ortofosforihappo (H₃PO₄). Erilaisia happihappoja on lukuisia ja ne voivat olla useampiarvoisia.
Epäorgaanisia emäksiä ovat hydroksidit (esimerkiksi NaOH, KOH, CsOH) ja typpiemäkset (ammoniakki NH₃ ja sen johdannaiset).
Riikka Pirkkalainen

Riikka Pirkkalainen (s. 1979) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut kesäkuusta 2018 keskustan puoluesihteerinä. Pirkkalainen voitti puoluekokouksessa vastaehdokkaansa Jirka Hakalan äänin 1 562–532. Hän oli pyrkinyt puoluesihteeriksi jo kaksi vuotta aiemmin, jolloin valituksi tuli Jouni Ovaska.

Ura

Ennen valintaansa puoluesihteeriksi Pirkkalainen työskenteli tammikuusta 2017 perhe- ja peruspalveluministerin erityisavustajana, ensin Juha Rehulan ja ministerivaihdoksen jälkeen Annika Saarikon. Hän on työskennellyt myös eduskunta-avustajana vuosina 2007–2009 ja 2014–2017 sekä europarlamentaarikko Riikka Pakarisen avustajana vuosina 2009–2014.
Pirkkalainen on ollut Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2013. Puolueensa sisällä hän on ollut sekä hallituksen että valtuuston jäsen. Vuosina 2012–2014 hän oli keskustan Pohjois-Savon piirin puheenjohtaja.
Pirkkalainen on koulutukseltaan filosofian maisteri luonnontieteistä. Poliittisten tehtävien lisäksi hän on työskennellyt lääketieteen tutkijana Kuopion yliopistossa ja Kuopion yliopistollisessa sairaalassa vuosina 2004–2006 sekä projektipäällikkönä Luonnontieteiden Akateemisten Liitossa vuosina 2013–2014.

Yksityiselämä

Pirkkalaisen puoliso on keskustan Pohjois-Karjalan piirin pitkäaikainen toiminnanjohtaja, puoluesihteeriehdokkaana vuonna 2012 ollut Antti Varis. Hänellä on yksi lapsi, poika.
Tiina Isohanni

Tiina Isohanni on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on osallistunut muun muassa alla mainittujen elokuvien ja äänilevyjen tuotantoon. Hän on laulanut The Fabulettes -yhtyeessä ja a cappella -duossa Spick&Span. Topi Sorsakoski & Agents -yhtyeessä hän oli mukana tanssityttönä Mari Hatakan kanssa jo ennen vuotta 1988 ja esiintyy myös yhtyeen albumien In Beat (1986) ja Besame Mucho (1987) kansikuvissa.
Keltapäämesikko

Levinneisyys

Keltapäämesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu suhteellisen yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Yrjö Rehnbäck

Perhetausta

Rehnbäckin vanhemmat olivat kupariseppä Jakob Rehnbäck ja Maria Slyf. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Martta Tasasen kanssa.

Opinnot

Rehnbäck kävi viisi luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota ja kauppaopiston Tukholmassa. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925.

Jääkärikausi

Rehnbäck työskenteli konttoristina Helsingissä ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 31. elokuuta 1915 vastaperustettuun pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hänet komennettiin kesällä vuonna 1915 etappitehtäviin Ruotsiin, missä hän toimi Uumajan etappiasemalla ja sen jälkeen hetken Haaparannan etapilla, josta hän palasi takaisin Saksaan ja otti sen jälkeen osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Pataljoona rintamalta paluun jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.

Suomen sisällissota

Rehnbäck astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) 3. maaliskuuta 1918 aselaiva Virgolla. Vaasasta hänet komennettiin komentajan apulaiseksi 1. Krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonaan ja hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Luhalahdella, Viljakkalassa, Mannanmäen-Kyröskosken akselilla, Epilän-Tampereen akselilla, Mouhujärvellä, Karkussa ja Lempäälässä sekä rykmentin etenemiseen Laitikkalan ja Lammin kautta Koskelle.

Sisällissodan jälkeinen aika

Rehnbäck palveli sisällissodan jälkeen 1. Krenatöörirykmentin 3. pataljoonassa ja 19. heinäkuuta 1918 alkaen rykmentistä muodostetussa Tampereen vartiopataljoonassa komentajana. Hänet siirrettiin 10. lokakuuta 1918 alkaen pataljoonan komentajaksi Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonaan. Tänä aikana hän toimi myös rykmentinkomentajan apulaisena. Hänet siirrettiin 26. elokuuta 1919 alkaen 2. Divisioonan intendentiksi. Hän erosi armeijasta 6. huhtikuuta 1921 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin edelleen 1. maaliskuuta 1922 alkaen Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin piiripäälliköksi. missä tehtävässä hän toimi 17. helmikuuta 1926 saakka, jolloin erosi Suojeluskunnista. Tänä aikana hän perusti piirille oman lehden nimeltään ”Sarkatakki” vuonna 1923.  Myöhemmin hän työskenteli eri liikkeiden edustajana Helsingissä sekä vuoden 1936 alusta ylimääräisenä virkamiehenä merivoimien esikunnassa  ja Puolustusministeriössä.
Kožim

Kožim (ven. Ко́жим, komiksi Кожым, Kožym) on Petšoran vesistöön kuuluvan Kosjun sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 202 kilometriä, valuma-alueen laajus 5 180 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 120 kuutiometriä sekunnissa.
Kožim saa alkunsa Uralilta Narodnajavuoren itäpuolelta. Alajuoksullaan se virtaa soistuneella tasangolla kohti luodetta. Joen varrella sijaitsee Kožymin autioitunut taajama.
Saapasjalkarock

Saapasjalkarock oli Keski-Suomessa Pihtiputaalla vuosittain järjestetty rockfestivaali vuosina 1976–1988 ja vielä yksipäiväisenä kesällä 2006. Tapahtuma järjestettiin yhden välivuoden vuoksi yksitoista kertaa. Saapasjalkarockin lopettamisen aikoihin myös moni muu suomalainen musiikkitapahtuma lopetti toimintansa. Saapasjalkarock keräsi parhaimmillaan 14 000 hengen yleisön. Juhlan nimekkäimpiin esiintyjiin kuuluu yhdysvaltalainen Metallica ja myös muun muassa Fabulous Thunderbirds esiintyi Pihtiputaalla. Suosituin yhtye Saapasjalkarockissa oli kuitenkin vuodesta toiseen kotimainen Popeda, joka esiintyi festivaaleilla vuodesta 1977 alkaen joka vuosi yhteensä 10 kertaa. Pate Mustajärvelle on ojennettu Pihtiputaan viiri Popedan ansioista Saapasjalkarockin vakioesiintyjänä.
Saapasjalkarockin järjestelyjä vetänyt Dex Viihteen ohjelmatoimistoyrittäjä Seppo Kahilainen herätteli Janne Tokolan kanssa henkiin Saapasjalkarockin muistoa jo vuosina 2002-2004, jolloin Pihtiputaalla järjestettiin Saapasjalkayöt-tapahtuma. Kesällä 2002 Saapasjalkayöt aloitti klubi-illoilla Hotelli Pihtiputaassa. Esiintyjinä olivat Turo's Hevi Gee, Osmo's Cosmos sekä SF-Blues. Lisäksi nähtiin koomikkojen Hamlet-kuvaelma, mukana muun muassa Mikko Kivinen. Vuonna 2003 pidettiin puistokonsertti Sallilan puistossa, esiintyjinä Piikkilanka, Lastenorkesteri Loiskis, Ville Parkkonen, Heikki Silvennoinen ja Yö. Viimeinen Saapasjalkayöt-puistokonsertti pidettiin 30. heinäkuuta 2004. Tuolloin esiintyjinä olivat perjantaina Mokoma, Kotiteollisuus, Agonizer, Infernal Void, Stereo Monster ja Killville. Lauantaina esiintyivät Popeda, PMMP, Orion ja Valve.
Jälleen vuoden tauon jälkeen Saapasjalkarock herätettiin henkiin. Kesällä 2006 Pihtiputaalla esiintyi muun muassa Lordi, Kilpi, Negative, Lovex, Irina, Morian, Stella, International Playboys, sekä pihtiputaalainen death metal-yhtye Infernal Void.
Mikko Niskasen elokuvassa Ajolähtö (1982) on kohtauksia vuonna 1981 pidetystä Saapasjalkarokista.
Felix Rodriguez (muusikko)

Felix Rodriguez on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen kitaristi. The Sounds syntyi, kun Rodriguez ja hänen lapsuudenystävänsä Johan Bengtsson päättivät perustaa yhtyeen lukiokavereidensa kanssa.
Friedrich Cotta

Johann Friedrich von Cotta (27. huhtikuuta 1764 Stuttgart – 29. joulukuuta 1832 Stuttgart) oli saksalainen kustantaja, teollisuuden uranuurtaja ja poliitikko. Hän perusti 1798 poliittisen päivälehden Allgemeine Zeitungin. Hän jatkoi J. G. Cottan 1659 perustamaa kustannusyhtiötä, joka on yhä toiminnassa, tosin sama suku ei omista sitä enää. Se on nykyisin nimeltään Klett-Cotta.
Cottaa on pidetty saksalaisen valistuksen johtavana kustantajana, ja Goethe ja Schiller olivat hänen henkilökohtaisia ystäviään.
Cottalla oli hallussaan useita virkoja, myös diplomatian piirissä. Kiitokseksi palveluksista hän sai kuninkaalta vapaaherran arvonimen.
Piikkiö

Maantiede

Piikkiö sijaitsee Piikkiönlahden rannalla Kaarinan itälaidalla, Paimion vastaisella rajalla. Vähävesinen Piikkiönjoki virtaa kunnan läpi ja laskee lahteen. Piikkiön eteläosa on Saaristomerta, jossa on muutama saari. Saarista suurin on Harvaluoto, joka on yhdistetty mantereeseen sillalla.

Kyliä

Aerla, Aininen, Andelmaa, Aro, Bussila, Böle, Finby, Hadvala, Harvaluoto, Hepojoki, Hiirla, Hirsund, Hulkkio, Huttala, Iso-Hepojoki, Isokartano (Storgård), Joensuu (Åminne), Kalainen, Kavalto, Kellarimäki, Kemperlä, Kierlä, Kirismäki, Kokolahti, Koroinen, Koski, Kuotila, Linnunpää, Littoinen, Lyytikkylä, Makarla, Moisio, Niemi, Nunna, Oorlahti, Ootoinen, Perttala, Pukkila (Buckila), Puosta, Puurkankari, Raadelma, Ratsula, Rojola, Runko, Salvela, Suni, Teppala, Tiskarla, Toivonlinna (sijaitsee Hiirlan kyässä), Tuorla, Uitto, Villisi, Viukkala, Vähä-Hepojoki, Vähäkylä, Yltöinen.

Kirkon historiaa

Piikkiö kirkkopitäjänä on Suomen vanhimpia. Asiakirjoissa Piikkiö tosin tulee mainituksi vasta vuonna 1331. Nykyistä harmaakivikirkkoa on edeltänyt puinen keskiaikainen kirkko ja kivisakaristo, joka on purettu. Kirkon suojeluspyhimys on ollut todennäköisesti Pyhä Nikolaus. Nykyinen kirkko on valmistunut vuonna 1755. Sen rakentamiseen lienee pääosin käytetty läheisen Kuusiston piispanlinnan raunioiden kiviä. Muistumana suojeluspyhimyksestä kirkon päätykolmiossa on kirjaimet S ja N. Kirkkoon on viimeksi tehty laajoja korjauksia vuonna 2003. Korjausten yhteydessä paljastui saarnastuolin seinämaalaus.

Nähtävyydet

Tuorlan kylässä, Varsinais-Suomen maaseutuoppilaitoksen naapurustossa 110-tien varrella sijaitsee Tuorlan Majatalo. Se on 13 kilometrin päässä Turun keskustasta ja osa sen rakennuksista on rakennettu 1820-luvulla. Majatalossa on kahvila-ravintola, majoituspalveluita sekä pieni kauppa josta voi ostaa läheisten maatilojen sekä pienten valmistajien tuotteita.
Piikkiössä sijaitsee myös Linnavuoren retkeilyalue. Siellä on pronssikauden aikaisia hautaröykkiötä, muinaishautoja. Suurin niistä on Pohtionvuori, joka on samalla myös Piikkiön korkein paikka, sen korkein kohta on 79 metriä merenpinnan yläpuolella. Linnavuorelta on hyvät näkymät Piikkiöön ja aina Turkuun saakka.
Suomen paksuin tammi on Piikkiön Lyytikkylässä kasvava hyvin huonokuntoinen puu, joka on rinnan korkeudelta mitattuna lähes 8 m ympärysmitaltaan. Sen arvioidaan olevan yli tuhat vuotta vanha.
Piikkiön historiallisista kohteista Museoviraston määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä ovat Piikkiön kirkko ja pappila, Tuorlan maatalousoppilaitos, Suuri rantatie ja  Pukkilan kartano.

Ruokakulttuuri

Piikkiön pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla Juuttaan Mantun veripalttu.
Marjalan kanava

Marjalan kanava on noin 1,3 km pitkä kanava Marjalan kaupunginosassa Joensuussa. Se kaivettiin vuoden 1995 asuntomessuja varten.
Castiglione del Lago

Castiglione del Lago on kaupunki Keski-Italiassa Umbriassa Perugian maakunnassa, Trasimenojärven lounaisosassa. Kaupungista etelään 59 kilometrin päässä on Orvieto, 21 kilometriä lounaaseen on Chiusi, 56 kilometriä luoteeseen on Arezzo, 21 kilometriä pohjoiseen on Cortona ja 47 kilometriä kaakkoon on Perugia.

Maantiede ja kaupunkirakenne

Castiglione del Lago on syntynyt entiselle saarelle, neljännelle Trasimenojärven saarelle sen lounaisosaan. Vuosisatojen kuluessa kaupungin kasvaessa saaren ja rannan väliselle tasangolle rakennettiin toreja, asuintaloja, kirkkoja ja muita rakennuksia.
Kaupungin uusimmat osat ovat jonkin matkan päässä vanhasta, joten Castiglione del Lagon historiallinen keskusta eli centro storico on hyvin säilynyt keskiaikainen alue, jota hallitsee "kolmen laki". Kaupungin muurissa on kolme porttia, kaupungissa on kolme toria ja kolme kirkkoa.

Historia

Castiglione on aikoinaan tärkeän maantien varrella, joka kulkee etelästä Orvietosta lännen puolella olevan Chiusin kautta pohjoiseen Arezzoon. Sen asema kiistellyllä alueella, jolla etruskit taistelivat roomalaisia vastaa ja myöhemmin toskanalaiset perugialaisia vastaan, kiistatta aiheutti kaupungissa paljon tuhoa ja kuolemaa. Alkuperäiset linnoitukset tuhoutuivat ja rakennettiin uudelleen lukemattoma kertoja.
Vasta keisari Fredrik II:n aikana ja hänen jälkeensä 1200-luvun alkupuolella seurasi suhteellisen vakaa aikakausi.
Myöhemmin kaupunki joutui Kirkkovaltion Perugian hallintaan, ja siitä tuli mahtavan Baglionin suvu läänitys.

Tärkeimmät nähtävyydet

Keisari Fredrik II rakensi Leijonan linnakkeen. Kahdeksankulmainen linna valmistui 1247, ja sen suunnitteli cortonalainen munkki-arkkitehti Elia. Linnassa on neliömäiset tornit kussakin neljässä kulmassa ja kolmikulmainen bastion eli donjon. Linna suunniteltiin niin, että sen omistajat saattoivat valvoa koko Trasimenojärveä. Vuosisatojen aikana linnaa piiritettiin useita kertoja.
Palazzo della Corgna on nykyisin kaupngintalo eli Palazzo del Comune. Sen on rakennuttanut Ascanio della Corgna renessanssityyliin ja suunnitellut arkkitehti Vignola. Siinä on museo ja galleria. Palazzin yhdistää linnaan pitkä katettu käytävä. Pescarolaissyntyinen taiteilija Giovanni Antonio Pandolfi ja firenzeläinen taiteilija Salvio Savini ovat maalanneet pääkerrokseen myöhäisrenessanssityyliset freskot. Taiteilija Niccolò Circignani,  "Il Pomarancio", maalasi 1574 lisää maalauksia ja muita koristeluja palatsin kiinnostavimpiin kuuluvaan huoneeseen, niin sanottuun lääninherra Ascanio della Corgnan "saavutusten saliin".
Toinen merkittävä rakennus on kreikkalaisen ristin muotoinen Santa Maria Maddalenan kirkko. Kirkossa on uusklassinen pronaos, ja sisällä on Eusebio da San Giorgion 1580 maalaama paneeli.

Kulttuuri

Castiglione del Lagossa on aiemmin järjestetty joka toinen vuosi, vuodesta 2005 alkaen vuosittain, Coloriamo i Cieli -festivaali. "Taivaan värit" –tapahtuma pidetään huhti-toukokuussa. Siihen osallistuu kevyitä lentokoneita, ilmapalloja ja värikkäitä leijoja.
Majdi Traoui

Seuraura

Traoui aloitti ammattilaisuransa synnyin kaupungissaan Soussessa ES Sahel-joukkueessa vuonna 2002. Hän pelasi joukkueessa kuuden kauden verran ennen siirtymistään Itävaltaan Red Bull Salzburg-joukkueeseen. Uudessa seurassa peliaika jäi hyvin vähälle ja hänet lainattiin vuonna 2009 puoleksi vuodeksi Saudi-Arabian Al-Wahdan joukkueeseen. Traoui ajautui samalla ongelmiin valmentajansa kanssa ja pelasi kaudella 2009-2010 Red Bull Salzburgin kakkosjoukkueessa.
Tammikuussa 2010 tunisialaisseura Espérance ilmoitti ostaneensa keskikenttäpelaajan.

Maajoukkueura

Traoui pelasi ensimmäisen maaottelunsa 4. syyskuuta 2004 Marokkoa vastaan.
Yhdystie 9262

9262 Yhdystie 9262 eli Kivalontie on yhdystie Keminmaassa, joka alkaa Lautiosaaresta seututien 926 risteyksestä ja päättyy Sompujärvellä seututien 923 risteykseen. Tie on kaksikaistainen ja päällystetty. Tien pituus on 38 kilometriä. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 km/h, kyläalueilla 60, kuten Hyypiössä.
Guelfit ja ghibelliinit

Guelfit ja ghibelliinit olivat kaksi keskiajalla Italian keski- ja pohjoisosissa vaikuttanutta poliittista ryhmittymää. Guelfit kannattivat paavinvaltaa ja ghibelliinit Pyhän saksalais-roomalaisen keisarin vallankäyttöä. He ottivat rajusti yhteen 1100- ja 1200-luvuilla.
Nimitykset guelfit ja ghibelliinit viittasivat saksalaisen Welfin hallitsijasuvun vihanpitoon Hohenstaufen-sukuisten keisarien kanssa 1100–1200-luvuilla. Guelf oli Welfin suvun italiankielinen nimi, ja Ghibellini taas viittasi Hohenstaufenien tärkeään tukikohtaan Waiblingeniin. Epäluotettavan perimätiedon mukaan nimitykset olisivat väännöksiä sotahuudoista, joita Welfien ja Hohenstaufenien armeijat olisivat käyttäneet vuonna 1140 Weinsbergin piiritystaistelussa. Nimitykset vakiintuivat käyttöön ensin Firenzessä ja sitten muissakin Italian kaupunkivaltioissa alkaen keisari Fredrik II:n valtakaudesta 1200-luvun alkupuolella.
Guelfit löivät ghibelliinit, mutta ajautuivat lopulta sisäisiin ristiriitoihin ja jakautuivat ”mustiin” ja ”valkoisiin”. Mustat jatkoivat paavin kannattamista, kun taas valkoiset vastustivat paavin liiallista vaikutusvaltaa, etenkin vuosina 1294–1303 paavina olleen Bonifatius VIII:n aikana.
Dante Alighieri eli konfliktin aikaan, ja hän saikin siitä aineksia teokseensa Jumalainen näytelmä. Itse Dante kuului valkoisten guelfien puolelle, ja mustat karkottivat hänet Firenzestä vuonna 1302.
Terhi Koulumies

Poliittinen toiminta

Vuoden 2017 kesäkuusta lähtien Koulumies on ollut jäsenenä Helsingin kaupunginhallituksessa, sitä ennen hän toimi Helsingin rakennusvirastoa johtavan yleisten töiden lautakunnan puheenjohtajana. Edellisellä vaalikaudella hän oli Helsingin Vanhusneuvoston puheenjohtaja sekä Helsingin asuntolautakunnan varapuheenjohtaja. Vuoden 2013 alusta Koulumies toimi kokoomuksen valtuustoryhmän 2. varapuheenjohtajana, kaupungin tarkastuslautakunnan puheenjohtajana, hän on myös Uudenmaan maakuntavaltuuston jäsen.
Koulumies valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran 2008 kunnallisvaaleissa 1063 henkilökohtaisella äänellä. Vuonna 2012 hän uusi valtuustopaikkansa 1832 äänellä.  
Vuoden 2017 kunnallisvaaleissa Koulumies uusi valtuustopaikkansa 3642 äänellä.
Koulumies pyrki eduskuntaan vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hän sai vaaleissa yhteensä 4148 ääntä ja tuli valittua Helsingin vaalipiirissä puolueensa ensimmäiseksi varamieheksi. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän sai 7 233 ääntä ja nousi eduskuntaan.

Yksityiselämä

Pikkupojan kotiäitinä Koulumies julkaisi syksyllä 2007 esikoisromaaninsa Vauvaa vailla (Atena Kustannus Oy), joka kertoo lapsettomuudesta. Kirja ilmestyi LOISTOpokkarit-uusintapainoksena syksyllä 2009.
Toimittaja Jyrki Koulumies on Terhi Koulumiehen setä. Molemmat kuuluvat vanhaan Schulman-aatelissukuun.
Joseph Rumeau

Joseph Rumeau (11. tammikuuta 1849 – 9. helmikuuta 1940) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. toukokuuta 1872 ja valittiin Angersin piispaksi 7. heinäkuuta 1898. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1899 Charles-Evariste-Joseph Coeuret-Varin, jota avustivat François-Désiré Mathieu ja Pierre-Marie-Frédéric Fallières. Rumeau asetettiin virkaansa 27. helmikuuta, ja hän toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes kuoli 91-vuotiaana virassa.