google/wiki40b huggingface dataset:
Itämerensuomalaiset kansat

Yhteenkuuluvuus

Eri itämerensuomalaisten kansojen välinen läheinen kielisukulaisuus on ollut tiedossa jo satoja vuosia, mutta ennen kansallisuusaatteen aikaa ja 1800-lukua ei näiden kansojen keskuudessa ollut mitään erityistä yhteenkuuluvuuden tunnetta.
Kielitieteen kehittyessä itämerensuomalaisten huomattiin muodostavan erityisen ryhmän, johon saamelaiskielet eivät kuuluneet. 1800-luvulla ajatus itämerensuomalaisten erityisestä yhteenkuuluvuudesta muodostui ja alkoi levitä Suomessa ja Virossa niin sanotun kansallisen heräämisen myötä. Vähäisempää yhteenkuuluvuutta tunnettiin myös kaukaisempia suomalais-ugrilaisia kansoja kohtaan.
Heimoaate pyrki itämerensuomalaisten kansojen vapauttamiseen ja olojen parantamiseen. 1900-luvun alkupuolella joillakin oli käytännön tavoitteena luoda Suur-Suomeksi kutsuttu valtio, johon kuuluisivat kaikki itämerensuomalaiset kansat tai ainakin suomalaiset ja karjalaiset. Heimoaate ei poliittisissa muodoissaan juuri ulottunut saamelaisiin tai muihin ei-itämerensuomalaisiin suomalais-ugrilaisiin kansoihin.
Kylmän sodan aikana itämerensuomalaiset kansat jakoi rautaesirippu. Vain suomalaiset ja pieni osa karjalaisista olivat Neuvostoliiton rajojen ulkopuolella.
Virolainen kirjailija ja myöhemmin Viron presidentti Lennart Meri otti käyttöön itämerensuomalaisista kansoista nimityksen vesilinnun kansa, sillä itämerensuomalaisten kansojen mytologiassa vesilinnuilla on erityisen tärkeä osuus (katso esim: joutsen itämerensuomalaisten kulttuurissa, kalliopiirrokset, maailman synty).
Löytöjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,2 metriä mpy.
Arkeoastronomia

Arkeoastronomia on tieteenala, joka pyrkii selvittämään kuinka muinaiset ihmiset tulkitsivat taivaalla näkyviä ilmiöitä, kuten tähtiä ja planeettoja ja niiden liikettä, ja mikä vaikutus näillä oli heidän kulttuuriinsa.
Matthew Broderick

Yksityiselämä

Broderick syntyi äitinsä puolelta juutalaiseen perheeseen. Hän on naimisissa näyttelijä Sarah Jessica Parkerin kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Vuonna 1987 Matthew Broderick ja kyydissään ollut Jennifer Grey törmäsivät Pohjois-Irlannissa autollaan toiseen autoon, jossa olleet äiti ja tytär saivat surmansa. Broderick sai tapauksesta vain 175 dollarin sakon, mitä uhrien omaiset pitivät pöyristyttävänä.
Hovinmaa

Hovinmaa eli Kravtsovo (ven. Кравцо́во) on maaseututaajama Tienhaaran eli Seleznjovon maalaiskunnassa Leningradin alueen Viipurin piirissä, Riihimäen-Pietarin rautatien varrella 12 km Viipurista länteen. Asukasluku on 236 (2008).

Hovinmaan taajama Suomessa

Ennen sotia Suomeen kuuluessaan Hovinmaa oli teollisuustaajama ja rautatieasema Viipurin läänin Vahvialan kunnan itäosassa. Hovinmaan taajama muodostui Hovinmaan ja Rakkolanjoen kylistä.
Yhteydet Viipuriin olivat hyvät: Rataosa Viipuri–Simola oli vilkkaasti liikennöity 1930-luvulla, paikallisjuna kulki kerran tunnissa molempiin suuntiin.
Hovinmaalla toimivat Rakkolanjoen kaakelitehdas, Hovinmaan paperitehdas ja Oitin tiilitehdas. Hovinmaan paperitehdas oli perustettu 1873 ja sen omisti Ab Hovinmaa Pappersbruk (per. 1888). Tehtaan vuosituotanto oli noin 3 000 tonnia ja vuonna 1932 siellä oli 110 työntekijää. Hovinmaan arvokas vanha tehdasalue tuhoutui sodissa. Rakkolanjoen kaakelitehdas oli perustettu 1877 ja se siirtyi Karjalan Puuteollisuus Oy:n haltuun vuonna 1932. Rakkolanjoen kaakelitehdas oli toiminnassa myös jatkosodan aikana ja sen toiminta päättyi lopullisesti kesällä 1944. Oitin tiilitehtaalle valmistui uusi tuotantolaitos vuonna 1942 ja se oli tuolloin Euroopan suurin ja nykyaikaisin.
Kanarianmarketta

Ulkonäkö

Kanarianmarketta kasvaa keskimäärin 40–50 senttimetriä korkeaksi. Se haaroo ja kasvattaa kukkia runsaasti. Mykerökukat ovat väriltään useimmin valkoisia tai keltaisia. Viljeltynä kanarianmarketta kukkii kesäkuusta syksyyn.
Kinoproduction

Kinoproduction Oy oli vuonna 1977 nimellä Kinotuotanto Oy perustettu suomalainen elokuvayhtiö, joka oli yksi Suomen vanhimmista toiminnassa olevista alan yhtiöistä. Se on tuottanut kymmeniä dokumentti-, animaatio- ja kokoillan elokuvia. Yhtiön perustaja, Claes Olsson, toimii yhtiönsä toimitusjohtajana sekä tuottajana ja elokuvaohjaajana. Kinoproductions jätti konkurssihakemuksen Helsingin käräjäoikeudelle 22.12.2016 ja 29.12.2016 se asetettiin konkurssiin. Olssonin mukaan konkurssin syynä, oli se, ettei yhtiö ollut saanut noin kahteen vuoteen Suomen elokuvasäätiön tukia.
Robert M. Pirsig

Robert Maynard Pirsig (6. syyskuuta 1928 Minneapolis, Minnesota – 24. huhtikuuta 2017 South Berwick, Maine) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on 1974 julkaistu esikoiskirja Zen ja moottoripyörän kunnossapito, jossa hän tarkasteli laadun metafysiikkaa matkakertomuksen muodossa.
Robert M. Pirsig kirjoitti myös teoksen Lila sekä Lila’s Child-kirjan kommentit.
Pirsigillä oli poika Chris, jonka nimeä Zen ja moottoripyörän kunnossapito -teoksen päähenkilön 11-vuotias poika kantaa. Chris Pirsig murhattiin 17. marraskuuta 1979. Pirsigillä oli myös Nell-niminen tytär.
Iso-Kuovanen

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 100 metriä. Järvellä ei ole tulo-ojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 900 metriä pitkä laskuoja Murtoonmaanojaan, joka laskee Sammaljokeen. Murtoonmaanoja laskee Pikku-Kuovasen läpi ennen Iso-Kuovasen yhtymiskohtaa. Alavirran puolella on vielä tekolampi.
Järven rantaviiva on 0,65 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, jossa rantoja kiertää kapea avosuovyöhyke. Rantoja ei ole rakennettu eikä sinne kulje tietä. Kuovasen talo sijaitsee kahden samaan suohon kuuluvan lammen takana.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvi on nykyistä pitempi, mikä tarkoittaa, että järven pintaa on alennettu.
Nils Schillmark

Nils Schillmark (26. kesäkuuta 1745 Skellefteå – 7. helmikuuta 1804 Loviisa) oli Ruotsin Norlannista Suomeen muuttanut taidemaalari.
Schillmarkin vanhempia ei tunneta. Hän oli Ruotsissa Per Fjällströmin oppilaana 1763-1773 ja saapui Suomeen pysyvästi 1773 Viaporin eli Suomenlinnan rakennustyömaalle. Helsingissä hän maalasi muotokuvia upseereista ja porvareista, mutta muutti sieltä Loviisan kautta Heinolaan, jonne perustettiin 1776 Kymenkartanon läänin maaherran residenssi eli läänin hallintopaikka.
Vuodesta 1782 lähtien hän asui Porvoossa ja vuodesta 1787 Loviisassa, jossa hänestä tuli Svartholman linnoituksen maalari. Hän toimi koko ajan myös konterfeijarina eli tilausten perässä kiertelevänä muotokuvamaalarina.  
Heinolassa Schillmark maalasi asetelmia sekä maisemia, etenkin jokimaisemia. Hänen töissään on nähtävissä Heinolan Jyrängönkoski ympäristöineen lähes luonnollisessa tilassa, ilman siltoja. Schillmark maalasi myös von Wright -veljesten töiden kaltaisia riista- ja kalasaalisasetelmia. Hänen maalaamistaan muotokuvista huomattavimpia lienee Porvoon piispaa Gabriel Forteliusta esittävä teos vuodelta 1782, samoin kuin loviisalaista kauppias G. Borgströmiä ja tämän vaimoa esittävä maalaus.
Schillmarkin tuotantoa on Suomessa Ateneumissa Helsingissä, Kansallismuseossa Helsingissä, Helsingin kaupungin taidemuseossa, Helsingin kaupunginmuseossa, Turun maakuntamuseossa, Turun kaupungin historiallisessa museossa, Porvoon museossa Holmin talossa ja Heinolan kaupunginmuseossa, jossa on esillä runsaasti muutakin kustavilaisen ajan esineistöä ja tietoa.
Schillmarkia pidetään Suomen ensimmäisenä maisemien kuvaajana ja Isak Wacklinin ohella yhtenä ensimmäisistä ammattimaisista taidemaalareista. Hänen töitään tunnetaan kaiken kaikkiaan noin 130 kappaletta.
Schillmarkin puoliso vuodesta 1787 oli Anna Catharina (Caisa) Söderström (k. 1831), joka oli tykistönkonstaapeli Henrik Wahlbeckin leski.
Kolmioraide

Rautatieliikenteen terminologiassa kolmioraide on kolmion muotoinen raidejärjestely, jossa kolmion jokaisessa kärjessä on vaihteet. Kolmioraiteella voidaan kääntää kokonaisia junia mikäli raidepituus kolmioraiteen ulkopuolella on riittävä. Yleisin käyttömalli kolmioraiteelle on kuitenkin pääradan ja sivuradan risteysasema, jossa pääraiteelta molemmista suunnista on tarpeen päästä haararadalle suuntaa vaihtamatta.

Kaluston kääntäminen

Kaluston kääntäminen kolmioraiteella (Helsingin metrossa kolmiokääntö) on tarpeen, kun kalustossa on ohjaamo vain yksikön toisessa päässä. Helsingin metrossa metrojunat käännetään, jotta kaluston pyöräkerrat ja telilaitteisto kuluisivat tasapuolisesti. Esimerkiksi höyryveturit on käännettävä kattila menosuuntaan, sillä tenderi edellä ajettaessa näkymä veturinkuljettajan paikalta on huono ja tenderi edellä ajettaessa on ajettava alhaisemmalla nopeudella. Myös useimmat pohjoisamerikkalaiset dieselveturit ovat yksiohjaamoisia.
Yksittäiset veturit ja vaunut voidaan kääntää kääntöpöydällä, johon kokonaiset junat eivät kuitenkaan mahdu. 
Kolmioraiteet ovat yleisimpiä juuri Pohjois-Amerikassa, sillä maassa on runsaasti rautatielinjoja ja niiden välistä yhdysliikennettä. Euroopassa kalustoyksiköt ovat pääasiassa kaksiohjaamoisia.
Rauman Pitsiviikko

Historia

Raumalla on pitkät perinteet pitsinnypläyksessä. Historialliset lähteet mainitsevat Rauman pitsinnypläyksen ensi kertaa 1740-luvulla. Tällöin nypläys on ollut täällä jo täysin opittu taito. Vuonna 1754 mainitaan, että Rauman pitsinnypläystä on pidettävä teollisuutena. 
Suurin ansio pitsinnypläystaidon ylläpitäjänä on ollut paikallisilla voimilla. Raumalla on pidetty kursseja ja näyttelyitä, yritetty helpottaa lankojen ja välineiden saantia, julkaistu pitsimalleja ja oppikirjoja sekä edistetty pitsien markkinointia. Rauman Kansalaisopiston ohjelmassa pitsinnypläys on ollut lähes viisi vuosikymmentä. Vuodesta 1971 on Raumalla heinäkuun lopulla vietetty Pitsiviikkoa, jonka pitsinäyttelyt keräävät alan harrastajia ympäri Suomea ja kauempaakin. 
Tapahtuman alkuna pidetään matkailulautakunnan puheenjohtajan Pentti Jääskeläisen aloitetta. Taidemuseon intendentti Alpo Sarava järjesti raumalaiselle Nypläyksen Harrastajat ry:lle näyttelytilat ja osallistui monin tavoin tapahtumaviikon järjestelyihin. Ensimmäisen näyttelyn kokosivat Anna Palmu ja Eeva Hailio, sekä yhdistyksen puheenjohtaja John Östman.
Pitsin lisäksi tapahtumaan oli järjestetty musiikki-, tanssi- ja lauluesityksiä taidemuseon pihalle ja turistiopastusta Vanhaan Raumaan. Pitsiviikko saavutti suuren suosion ja kävijöitä oli useita tuhansia. Nyplääjät saivat tilauksia vuodeksi eteenpäin. Toisen Pitsiviikon kävijämäärä kaksinkertaistui. 
Ensimmäisestä Pitsiviikosta tapahtumaa laajennettiin joka vuosi monipuolistamalla mm. ohjelmatarjontaa. Viidennen pitsiviikon avauksen suoritti Pyyrman rummuttamalla Vanhan Raatihuoneen portailla. Pyyrman rummuttaa edelleen Pitsiviikon avatuksi lauantaina kello 10.
Pitsinnyplääjäpatsas paljastettiin Helsingintorilla vuonna 1976. Mirku Flika esittivät Pitsitanhun ensimmäistä kertaa vuonna 1977. Pitsiviikon uutuutena vuonna 1978 oli Pitsimissikilpailu, joka oli alun perin SPR:n järjestämä. Sen jälkeen kisaa järjesti Cassiopeia Collection ja vuodesta 2013 eteenpäin Dentelle Rauma. Neljäskymmenes Pitsimissi valittiin vuonna 2017. Pitsiseminaari ja pitsikilpailu järjestettiin vuonna 1986.
Kävijämäärät ovat lisääntyneet vuosi vuodelta. 1990-luvulla yleisöä oli 80 000 henkeä. Kansansuosiota lisäsi erityisesti ensimmäistä kertaa vuonna 1990 järjestetty "Mustan Pitsin yö", joka toi Pitsiviikkoon karnevaali-ilmettä. Vanhan Rauman kaduille kerääntyi tuhansia juhlijoita, torilla oli erilaista ohjelmaa ja kauppiaat pitivät liikkeitään auki yli puolenyön. 
Oman värinsä Pitsiviikolle tuovat koti- ja ulkomaalaiset esiintyjät, kansainväliset tekstiilitaiteilijat näyttelyineen sekä historiallisen museon pitsinäyttelyt.
Paavali Halonen

Paavali Ollinpoika Halonen eli Paavo Halonen (1565 Muhos – 1642 Kemijärvi) oli suomalainen uudisraivaaja ja sotapäällikkö. Halonen oli Kemijärven ensimmäinen kanta-asukas. Paavali Halosella ja hänen vaimollaan Anna Halosella oli kolme poikaa: Paavo, Olli ja Pekka.
Kansantarinoiden mukaan Paavali Halonen oli sissipäällikkö rappasodan aikana. Tarinoita tästä on tallentanut mm. Hjalmar Appelgren-Kivalo teoksessaan "Muinaisjäännöksiä ja tarinoita Kemin kihlakunnan itäisissä osissa".
Paavali Halonen ja hänen vaimonsa Anna Briita Halonen muuttivat Kemijärvelle 1600-luvun alkuvuosina. Heistä alkaa koko Koillis-Lappiin levinnyt asutus, joka jatkuu nyt monina erinimisinä sukuina. Paavalin kolme poikaa ovat alkuna niille kolmelle sukuhaaralle, jotka vaikuttavat edelleen Koillis-Lapissa. Vanhimman pojan, Paavon, sukua lienee Kemijärvellä ja sen lähiympäristössä eniten, mutta sitä löytyy myös Sodankylästä ja Savukoskelta. Ollista suku jatkuu pääasiassa Sallassa ja Kemijärvellä. Pekasta alkanut sukuhaara on levinnyt laajalle Koillis-Lapin alueelle. Sitä on Pelkosenniemellä, Savukoskella ja Sallassa, niiden monissa eri kylissä.
Muriel Baumeister

Muriel Baumeister (s. 24. tammikuuta 1972 Salzburg, Itävalta) on itävaltalais-saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjoista Rikospiiri Hampuri E, jossa hän näytteli Carla Simonia, ja Ein Haus in der Toskana, jossa hänen roolihenkilönsä oli Bea Donner. Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa Kettu, Tatort, Bis in die Spitzen, Polizeiruf 110, Der Landarzt, Derrick ja Siska.

Yksityiselämä

Baumeister oli naimisissa Rainer Streckerin kanssa 1990-luvulla. Heillä on vuonna 1994 syntynyt poika Linus. Baumeister oli kihloissa Pierre Bessonin kanssa, ja heillä on vuonna 2006 syntynyt tytär Frieda.
Leonarda Cianciulli

Leonarda Cianciulli (18. huhtikuuta 1894 – 15. lokakuuta 1970) oli italialainen sarjamurhaaja, joka tunnetaan myös nimellä Correggion saippuantekijä (la Saponificatrice di Correggio). Cianciulli murhasi kolme naista vuosina 1939 ja 1940 ja teki heidän ruumiistaan saippuaa ja teekakkuja.
Yhdysvaltain perustuslain kolmas lisäys

Teksti

»No soldier shall, in time of peace be quartered in any house, without the consent of the owner, nor in time of war, but in a manner to be prescribed by law.» 
Suomennos:
»Sotilasta älköön rauhan aikana majoitettako taloon ilman omistajan suostumusta, eikä sodan aikana muutoin kuin laissa säädettävällä tavalla.»
Kirkonisännöitsijä

Kirkonisännöitsijä on ortodoksisen kirkon hallintoon kuuluva toimihenkilö. 
Kirkonisännöitsijä on seurakunnanvaltuuston kolmivuotiskaudeksi valitsema seurakunnanneuvoston eli seurakunnan hallituksen itseoikeutettu jäsen; hän huolehtii kirkon rahavarojen ja muun omaisuuden hoidosta ja vastaa toimistaan neuvostolle. Kirkonisännöitsijä toimii valtuuston laatimien ja kirkollishallituksen vahvistaman ohjesäännön puitteissa. Tehtävä on palkaton kunniatehtävä. 
Tämä kaikki pätee myös rukoushuoneiden isännöitsijöihin, paitsi että he eivät ole itseoikeutettuja seurakunnanneuvoston jäseniä.  Jos seurakunnassa - malliesimerkkinä Helsingissä - on useita kirkkoja, yksi niistä nimetään pääkirkoksi jonka isännöitsijä on neuvoston jäsen.  Helsingissä tällainen kirkko on Uspenskin katedraali.
Jos isännöitsijän tehtävää voi luonnehtia yleisesti, voidaan sanoa, että hän on kirkon vastaava hoitaja. 
Joskus kirkonisännöitsijä voidaan vihkiä lukijaksi tai alidiakoniksi tunnustuksena pitkästä työpanoksesta; samoin kiirastorstaina, jos seurakunnassa toimitetaan ns. Jalkojen pesu -palvelus jossa piispa symbolisesti pesee kahdentoista papin ja/tai kirkon toimihenkilön jalat, isännöitsijä on itseoikeutettu osanottaja, jos papiston jäseniä ei löydy tarvittavaa kahtatoista. Tällaisessa tapauksessa loput ei-papiston jäsenet ovat seurakunnan aktiivisesti kirkossa käyviä miespuolisia jäseniä, joskus myös valtuutettuja tai neuvoston jäseniä. 
Isännöitsijän apuna on suuremmissa kirkoissa 1 - 3 vahtimestaria, jotka puolestaan ovat palkattuja työntekijöitä; yleensä yksi on kokopäivätoiminen ja loput osa-aikaisia. Joissakin pienimmissä kirkoissa - kuten Lohjan työkeskuksen kotikirkossa - isännöitsijänä toimii kyseisen kirkon pappi.
Venäjän vallan aikana saattoi sattua, että isännöitsijäksi valittiin varakas liikemies, joka pystyi käyttämään omia varojaan kirkon hyväksi. Tiettävästi tunnetuin tällainen on todellinen valtioneuvos, kauppias ja rakennusurakoitsija Jakov Longinpoika Tsernysev, joka toimi kahteen otteeseen Uspenskin katedraalin isännöitsijänä ja käytti runsaasti omia varojaan kirkon hyväksi. Hän oli myös kirkon rakentanut urakoitsija - ja veloitti työstään alle omakustannushinnan. 
Ei siis suurikaan ihme, että seurakunnan historiikissa entinen kirkkoherra isä Mikael Kasanko kutsuu valtioneuvos Tsernyseviä epiteetilä "seurakunnan suuri hyväntekijä".
Lastenkirkko

Lastenkirkko on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ylläpitämä, esiopetus- ja alakouluikäisille lapsille suunnattu verkkopalvelu. Lastenkirkon ideana on tarjota lapsille osallistavaa toimintaa verkkoympäristössä, ensin laajan virtuaaliympäristön ja kirkon työntekijöiden vetämien reaaliaikaisten leikki- ja hartaushetkien sekä pyhäkoulujen avulla, ja sittemmin tiivistetyn visuaalisen video- ja audiomaailman avulla. Vuoden 2015 alusta lähtien Lastenkirkko on toiminut myös Minecraft-peliympäristössä oman Fisucraft-palvelimensa kautta.

Historia

Lastenkirkko avautui vuonna 2008 Vantaan, Helsingin, Espoon, Oulun, Tampereen ja Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymien sekä Seurakuntien Lapsityön Keskus ry:n, Poikien ja Tyttöjen Keskus ry:n ja kirkkohallituksen välisenä yhteistyönä. Lastenkirkon virtuaaliympäristö toimi vuodesta 2008 vuoteen 2014 asti. Vuoden 2015 alusta alkaen Lastenkirkko uudistui jättämällä vanhan virtuaaliympäristönsä ja avaamalla uuden visuaalisen käyttöliittymän, joka sisältää videoita, audiota, kuvia ja tekstisisältöjä, sekä laajenemalla Minecraft-pelimaailmaan oman Fisucraft-palvelimensa kautta.
Margot Robbie

Nuoruus

Robbie syntyi maatilalla Dalbyssa, Queenslandissa, josta hänen perheensä muutti myöhemmin Gold Coastiin. Hänen vanhempansa ovat Sarie Kessler ja Doug Robbie. Hänellä on kolme sisarusta. Robbien ja hänen sisaruksensa kasvatti heidän yksinhuoltajaäitinsä, eikä hän juuri ole yhteydessä isäänsä. Robbie teki teini-iässä kolmea eri työtä ja opiskeli näyttelemistä Somerset Collegessa. Hän muutti 17-vuotiaana Melbourneen aloittaakseen kokopäiväisen näyttelijän uransa.

Ura

Robbie on näytellyt aktiivisesti vuodesta 2007 lähtien. Hän aloitti näyttelemisen vuonna 2008 australialaisessa saippuasarjassa Neighbours. Vuonna 2011 hän alkoi näytellä ABC:n draamasarjassa Pan Am. Sarja kuitenkin lopetettiin jo ensimmäisen tuotantokauden jälkeen. Vuonna 2013 Robbie sai roolin Richard Curtisin elokuvasta Oli aikakin. Robbien läpimurtorooli Hollywoodissa oli Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa The Wolf of Wall Street.
Vuonna 2017 Robbie näytteli taitoluistelija Tonya Hardingia elämäkertaelokuvassa I, Tonya, jonka hän myös tuotti. Hän sai roolisuorituksestaan kehuja arvostelijoilta sekä Oscar-, Golden Globe-, BAFTA- ja SAG-ehdokkuudet.
Robbie on toiminut mainoskasvona Calvin Kleinille ja Chanelille.

Yksityiselämä

Robbie avioitui poikaystävänsä Tom Ackerleyn kanssa joulukuussa 2016. Pari asui ensin Lontoossa, josta he ovat sittemmin muuttaneet Los Angelesiin.
Khalfan Ibrahim

Seurajoukkueura

Ibrahim siirtyi syksyllä 2004 Al-Saddiin, jossa hän saavutti Qatarin mestaruuden vuosina 2006 ja 2007. Marraskuussa 2011 Ibrahim juhli ensimmäistä Aasian Mestarien liigan mestaruuttaan Al-Saddin voitettua loppuottelussa Jeonbuk Hyundai Motorsin.

Maajoukkueura

Ibrahim on edustanut Qataria vuodesta 2006 lähtien. Hän oli mukana vuoden 2011 Aasian-mestaruuskisoissa.
Bo Birgerinpoika (Grip)

Bo Birgerinpoika (Grip) (1540–1569) oli ruotsalainen komentaja ja valtaneuvos sekä Vinäsin herra. Hän oli Birger Niilonpojan (Grip) poika. 
Bo Birgerinpoika oli Ruotsin armeijan upseeri Pohjoismaiden seitsenvuotisen sodan aikana. Syyskuussa 1566 hän yritti epäonnistuneesti valloittaa Halmstadin. Hänet nimitettiin Varbergin linnoituksen komentajaksi 14. tammikuuta 1567. Hän kaatui linnan piirityksen aikana vuonna 1569 .
Koetusraamattu

Historia

Alun perin tarkoituksena ei ollut tehdä täysin uutta raamatunkäännöstä vaan tarkastaa oikeinkirjoitusta ja korjata käännösvirheitä. Professorit Gabriel Geitlin ja Matthias Akiander olivat jättäneet Pipliaseuralle jo vuonna 1852 asiaa käsittelevän muistion. Olisi ollut luonnollista, että korjaustyö olisi annettu Geitlinin ja Akianderin vastuulle, mutta tuon ajan kirkkopoliittisista syistä työ päättyi lopulta Ingmanille. 
Ingman itse oli tyytyväinen saamaansa tehtävään, koska hän oli omien sanojensa mukaan aina harrastanut suomen kielen puhtautta ja keskittyisi toimeksiannon mukaisesti vain parantamaan oikeinkirjoitusta. Työn edistyessä hän kuitenkin ryhtyi alkuperäistä suunnitelmaa suurempaan muutostyöhön, ja korjaustyö muuttui käännöstyöksi.
Ingmanin perhettä kohdanneista tragedioista ja sekä painatustyön että logistisista ongelmista huolimatta Ingman sai työnsä päätökseen, ja Uusi testamentti ilmestyi painosta syksyllä 1857 sekä koko Raamattu 1859.

Kritiikki

Imgmanin valintaa kritisoitiin monelta taholta. J. V. Snellman ihmetteli, miksi pienen seurakunnan vähäpätöinen pappismies valittiin yksin suorittamaan niin vastuullista tehtävää. Kuopion Sanomissa lehtori Johan Fredrik Bergh oli huomauttanut arkkipiispa Edvard Bergenheimille, ettei Ingmanilla ollut tehtävään vaadittua pätevyyttä eikä hän osannut lainkaan hepreaa ja kreikkaakin riittämättömästi. Tähän kritiikkiin yhtyi myös rovasti Henrik Heikel.
Ingmanilla oli kuitenkin arkkipiispan täysi tuki. Myös suomenmielisten opiskelijoiden lehti Suometar otti vahvasti kantaa Ingmanin ja Biblian kielen parannuksen puolesta.
Siitä huolimatta, että professori Akiander antoi käännökselle hyvät arvostelut ja sillä oli ollut korkeimman esivallan tuki, teos ei ilmestyttyään saavuttanut kansan keskuudessa suosiota. Siinä olevia korjauksia oli moitittu tarpeettomiksi ja monia täysin virheellisiksi, minkä vuoksi tarvittaisiin pian uusi korjaus.
Vaikka teoksen saamaa arvostelua pyrittiinkin pehmittämään asiantuntijoiden positiivisilla lausunnoilla, oli epäluulo kansan keskuudessa kuitenkin herännyt. Tämän vuoksi koko teoksen ilmestyttyä siihen liimattiin paperiliuska, jossa oli sanat "Koetusraamattu".

Merkitys

Vaikka kirkolliskokous hylkäsikin Ingmanin työn, pidettiin sitä kuitenkin aikansa tasalla olevana käännöksenä. Uuden raamatunkäännöksen haluttiin olevan kielellisesti aikaansa edellä, joten muutama vuosi koetusraamatun ilmestymisestä nimettiin Gabriel Geitlinin johtama raamatunkäännöskomitea, johon myös Ingman kuului.
Borgsjön kirkko

Borgsjön kirkko (ruots. Borgsjö kyrka) on kirkkorakennus, joka sijaitsee Ruotsissa Ången kunnassa.
Aikaisemmin paikalla on sijainnut kivikirkko, joka oli todennäköisesti rakennettu 1300-luvulla. Se purettiin, kun nykyistä kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1766, mutta materiaaleja käytettiin uuden kirkon rakentamiseen. Kirkko rakennettiin rokokoo-tyyliin rakennusmestari Daniel Hagmanin johdolla. Rakennus valmistui vuonna 1768, mutta viimeisiä töitä tehtiin vielä vuonna 1770 ja käyttöön kirkko vihittiin 12. tammikuuta 1772. 
Kirkossa on suorakulmainen runkohuone ja sakaristo on sen pohjoissivulla. Saarnastuoli on vuodelta 1771 ja kastemalja vuodelta 1693. Urut on rakennettu vuonna 1700 ja ne ovat ensimmäiset Medelpadissa rakennetut urut.
Nykyinen sipulikupolinen kellotapuli on rakennettu vuonna 1783 ja siellä on kolme kelloa.