google/wiki40b huggingface dataset:
NW J

Suunnittelu

NW:n autonsuunnittelusta vastannut Hans Ledwinka oli jättänyt yrityksen vuonna 1902 suunniteltuaan NW B -mallin. Sen jälkeen esitellyt NW-mallit keräsivät runsaasti kritiikkiä epäluotettavuutensa ja keskimoottorisuudestaan johtuneen huonon huollettavuutensa tähden. Vuonna 1904 henkilöautojen myynti vajosi 12 kappaleeseen. NW yritti panostaa kaivosjunien vetureiden valmistukseen, mutta huonoin tuloksin. Vuonna 1905 palkattiin kaksi suunnittelijaa, Kronfeld ja Lang, joiden päätehtävänä oli suunnitella moottorit uusiin J-, K- ja L-malleihin.

Teknisiä tietoja

Voimanlähteenä oli eteen pitkittäin asennettu nelisylinterinen, vesijäähdytteinen sivuventtiilimoottori, jossa oli magneettosytytys. Voima välittyi moottorilta kartiokytkimen kautta nelivaihteiseen vaihteistoon, josta kulki ensimmäisissä yksilöissä ketjuveto kummallekin takapyörälle, mutta sittemmin tämä korvattiin akselivedolla.
Auton kantavana rakenteena oli perinteinen suorakaiteen muotoinen runko. Sekä etu- että taka-akseli olivat jäykkiä ja jousitettu lehtijousin. Käyttöjarru vaikutti takapyörillä olleisiin rumpujarruihin, seisontajarru voimansiirtoon.
Polttoainetankin tilavuus oli 80 litraa.

Muunnelmat

Ajoneuvojen korit rakennettiin asiakastarpeen mukaisiksi. Tyypillinen aikakauden korimalli oli neljän tai viiden hengen ylellisesti verhoiltu landaulet, joka oli varustettu karbidilampuin. Vuonna 1911 valmistettiin jokunen ambulanssi.

Ominaisuuksia

Auton huippunopeus oli 80 km/h. Moottori oli iskutilavuuteensa nähden heikkotehoinen ja sylinterinkansien jäähdytystä ei saatu toimimaan riittävän hyvin. 1 800 kg omamassoineen auto oli ylipainoinen ja siten sen suorituskyky jäi vaatimattomaksi. Yrityksen johto ei ollut tyytyväinen tulokseen, joten Kronfeld ja Lang saivat lähteä. Jo vuoden 1905 lopulla NW:n pääjohtaja Hugo Fischer von Röslerstamm onnistui houkuttelemaan Ledwinkan palaamaan yrityksen palvelukseen. Ledwinka piti J- ja L-malleja kehityskelvottomina, joten suunnitteli uuden mallin, NW S:n puhtaalta pöydältä.
Patria Land & Armament

Patria Land & Armament Oy on Patria-konsernin yksi osa, joka suunnittelee ja valmistaa panssaroituja ajoneuvoja sekä asejärjestelmiä. Yritys toimii Tampereella, Hämeenlinnassa ja Sastamalassa. 
Maaliskuussa 2008 Patria Weapon Systems sulautui Patria Vehiclesiin. Tällöin Patria Vehicles Oy vaihtoi toiminimekseen Patria Land & Armament Oy.
Limasalamanteri

Ulkonäkö ja koko

Aikuisen yksilön pituus on 11–20 cm. Häntä on pyöreä. Väri on tummanharmaa tai musta ja ihossa on hopean vaaleita pilkkuja.

Levinneisyys ja elinympäristö

Limasalamanteria tavataan Yhdysvaltojen kaakkoisosissa. Sitä esiintyy metsissä.

Lisääntyminen

Hedelmöitys on sisäinen. Naaras munii kiville 5–34 munaa ja vartioi niitä, kunnes poikaset kuoriutuvat 2–3 kuukauden kuluttua munimisesta.

Ravinto

Limasalamanteri syö selkärangattomia eläimiä, erityisesti hyönteisiä.
New Kids on the Rock

New Kids on the Rock on Plymouth Rock Studiosin viihdesivusto Hollywood East Tv:n käyttäjien Ryan Murphyn, Kevin Jamesin ja Neil Cicieregan tuottama ja näyttelemä komediasarja. Kevin ja Neil ovat töissä Plymouth Rock Studiosilla, eli he saavat automaattisesti videot näkyviin Hollywood East Tv:n etusivuilla.

Idea

Hahmot, Neil, Kevin ja Ryan, ovat tehneet sopimuksen Plymouth Rock Studiosin kanssa, jonka avulla he saavat rahaa aina kun he tekevät uuden "webisodin" Hollywood East Tv:hin. Sarjan juoni punoutuu tämän idean ympärille.

Hahmot

Neil
Näyttelijä: Neil Cicierega
Neil on joukon "älypää". Hän on hieman vainoharhainen ja ollut vähintään kerran vankilassa. Hän on pelkuri, mutta kykenee silti vaaratilanteessa ottamaan kuvan ghoulista.
Ryan
Näyttelijä: Ryan Murphy
Ryan on sekopää. Hän on älyltään vajaa ja tavoiltaan omituinen. Ryan on ilmeisimmin entinen eläinaktivisti, jonka Neil ja Kevin löysivät hylätyn talon kellarista. Ryanilla on pakkomielle kammata nukenpäitä.
Kevin
Näyttelijä: Kevin James
Kevin on itsevarma "jokapaikan höylä". Hän melkein kuolee melkein joka jaksossa.
Milan Damjanović

Milan "Gica" Damjanović (15. lokakuuta 1943 Knin, Kroatia – 23. toukokuuta 2006 Belgrad, Serbia ja Montenegro) oli serbialainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Pääasiassa vasempana laitapuolustajana pelannut Damjanović aloitti uransa Partizan Belgradin joukkueessa ja nousi seuran edustusmiehistöön kaudella 1962/63, jolloin hän pelasi yhden ottelun ja pääsi kauden päätteeksi juhlimaan mestaruutta. Kaikkiaan hän pelasi joukkueessa yhdeksän kauden ajan, kaikkiaan 292 ottelua, joista 138 sarjaotteluita, ja teki yhden maalin.
Vuonna 1971 Damjanović siirtyi Ranskan pääsarjaseuraan Angersiin ja pelasi seurassa seitsemän kautta. Ennen lopettamistaan vuonna 1977 hän pelasi vajaan kauden ajan vielä toisessa ranskalaisseurassa Le Mansissa.
Jugoslavian maajoukkueessa Damjanović pelasi seitsemän ottelua. Hän kuului avausmiehistöön 1968 EM-kisojen hopeajoukkueessa.
Oman pelaajauransa jälkeen Damjanović toimi valmentajana Ranskassa, Jugoslaviassa ja Sambiassa.
Peter Zeidler

Ura

Zeidlerillä ei ole taustalla omaa merkittävää pelaajauraa, vaan hän aloitti valmentamisen jo nuorella iällä 22-vuotiaana VfB Stuttgartin organisaatiossa. Hän työskenteli Stuttgartissa 1990-luvun alkuun saakka ja toimi tämän jälkeen SV 03 Tübingenin ja TSV Böbingenin apuvalmentajana, kunnes palasi vuonna 1998 takaisin Stuttgartiin reservijoukkueen apulaisvalmentajaksi. Hän toimi apuvalmentajana Stuttgartin jälkeen VfR Aalenissa, kunnes nousi seuran päävalmentajaksi joulukuussa 2002. Zeidlerin johdolla Aalen sijoittui Regionalligassa kuudenneksi kaudella 2003/04.
Ura jatkui Aalenin jälkeen 1. FC Nürnbergissä reservijoukkueen peräsimessä ja lyhyen Stuttgarter Kickersin päävalmentajan pestin jälkeen hänestä tuli Ralf Rangnickin apuvalmentaja TSG 1899 Hoffenheimiin. Zeidler työskenteli Rangnickin aisaparina Bundesliigassa kolme kautta, kunnes siirtyi Ranskaan Toursin päävalmentajaksi kesällä 2011. Tours sijoittui Zeidlerin johdolla Ligue 2:ssa kuudenneksi. Hän sai potkut seurasta elokuussa 2012.
Toursista Zeidlerin ura jatkui FC Lieferingiin, jonka hän nosti debyyttikaudellaan 2012/13 Itävallan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Erste Ligan. Hän luotsasi seuran parhaimmillaan toiseksi kaudella 2014/15. Kauden jälkeen Zeidler siirtyi Red Bull Salzburgin päävalmentajaksi. Zeidler sai potkut joulukuun alussa 2015, kun Salzburg oli Itävallan Bundesliigassa toisena kaksi kierrosta ennen talvitaukoa.
Elokuussa 2016 Zeidler palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli FC Sionin päävalmentaja. Seura erotti Zeidlerin huhtikuussa 2017 hieman ennen kauden päättymistä. Sion oli Zeidlerin potkujen hetkellä Sveitsin liigassa kolmantena ja oli selvittänyt tiensä cupin loppuotteluun.
Kesäkuussa 2017 Zeidler palasi valmentajaksi Ranskaan, kun hänestä tuli FC Sochaux'n päävalmentaja. Zeidlerin johdolla Sochaux sijoittui kaudella 2017/18 Ligue 2:ssa tukevasti keskastiin ja oli lopulta 10:s. Kauden jälkeen Zeidler jätti seuran ja siirtyi FC St. Gallenin päävalmentajaksi.
Tero Jartti

Tero Einar Jartti (s. 16. maaliskuuta 1962 Valtimo) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Suuren yleisön tietoisuuteen hän tuli vuonna 1989 Jouko Turkan ohjaamassa televisiosarjassa Seitsemän veljestä, joka perustui Aleksis Kiven samannimiseen romaaniin. Siinä hän esiintyi Eeron roolissa. Jartti kävi Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjan Turkan kaudella.
Jartin ohjauksia ovat muun muassa Panostaja (1991, myös käsikirjoitus), Kun piru tuli polkupyörällä sepän tölliin ja sepän vaimo sai uuden nenän (1992, myös käsikirjoitus) sekä dramatisointi Runar Schildtin novellista Aapo (1994, myös käsikirjoitus), kaikki yhteistyössä Jari Hietasen kanssa. Jartin tuotantoon kuuluvat myös animaatio Kuinka karhu menetti häntänsä (2005, myös käsikirjoitus, animaatio ja kertoja) sekä useat lyhytelokuvat.
Näyttelijänä Jartti on esiintynyt muun muassa elokuvissa Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992), Kauas pilvet karkaavat (1999) ja Cyclomania (2001). Vuonna 2006 Jartilta ilmestyi vuonna 2005 valmistuneeseen animaatioon perustuva lastenkirja Kuinka karhu menetti häntänsä.
DFW C.V

Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimille ostettiin vuonna 1918 Saksasta kaksi DFW C.V-konetta. Koneiden tunnukset olivat F12 ja F14, myöhemmin C.56/18 ja C.57/18, joista toinen oli kolmannessa rekisterissä 2A351.
Lentokoneet tulivat Vaasaan 24. maaliskuuta 1918 ja ne luovutettiin Lento-osasto 2:lle seuraavana päivänä. Koneet saapuivat Antreaan junateitse 10. huhtikuuta 1918 mennessä. Lentotoiminta ei päässyt käynnistymään, koska osaston ruotsalaiset lentäjät eivät uskaltaneet käyttää voimakkailla 200-hevosvoimaisilla moottoreilla varustettuja koneita. Venäjältä loikanneet lentäjät olisivat olleet halukkaita lentämään DFW C.V-koneita, mutta siihen eivät ruotsalaiset suostuneet.
Toinen koneista vaurioitui pahoin 28. helmikuuta 1919 ja poistettiin elokuussa, toinen tuhoutui 11. helmikuuta 1921 maahansyöksyssä surmaten lentäjän. Tyyppi oli Suomessa käytössä vuosina 1918-1921.
Visit Finland

Toimintamalli

Ulkomailla Visit Finlandilla ei ole toimistoja. Matkailun edistämistoimenpiteet tapahtuvat Finpron viestikeskuksella tai omilla markkinointiedustajilla. Maakuvan kehittämisessä tehdään yhteistyötä ulkoasiainministeriön edustustojen kanssa.
Kotimaassa Suomi-kuvan kehittäminen ja sen tuotteistus on siirtynyt pitkälti yritysten vastuulle. Yritystoimintaa tukevat tahot ottavat jatkossa tässä suurimman roolin.

Tavoitteet

Visit Finlandin tavoitteena on kehittää Suomi-imagoa tehokkaalla markkinoimisella ja painottamalla sitä, mitä Suomella on jo tarjottavana ulkomaisille turisteille. Tuotemarkkinointia tehdään yhdessä elinkeinon kanssa. Markkinointikampanjoihin osallistuvat tapauskohtaisesti eri alan yritykset, muut vienninedistäjät ja lähetystöt. Visit Finland seuraa ihmisten matkailumieltymyksiä suunnittellessa uusia markkinointitoimenpiteitä ja matkailutuotteita.

Myynnin edistämiskeinot

Markkinoinnin jakelukanavaselvitykseen kuuluvat uudet ja vanhat matkanjärjestäjät. Myyntikäynnit, verkostoitumis- ja myyntitilaisuudet sekä ammattimessut ja -näyttelyt ovat osa myyntistrategiaa. Markkinointi sekä tiedottaminen Suomen matkailualan uutisista matkanjärjestäjille ovat myös tärkeitä.

Muuta

Vuonna 2015 järjestön julkaisema markkinointivideo Lapista aiheutti kohun, kun saamelaisista annettiin videolla stereotypinen kuva likaisiin vaatteisiin pukeutuneista villi-ihmisistä, jotka tanssivat laavunuotion äärellä. Saamelaiskäräjien puheenjohtaja Tiina Sanila-Aikio otti kantaa mainosvideon antamaan negatiiviseen kuvaan ja pyysi järjestöä muuttamaan markkinointivideotaan sekä poistamaan alkuperäisen videon jakelusta.
Oiva Rönkä

Oiva Vilho Rönkä (11. heinäkuuta 1913 Iisalmi – 21. marraskuuta 1983 Kemi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 32. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 22. lokakuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli.
Rönkä oli yksi kenraalimajuri Hjalmar Siilasvuon iskumiehistä, jona hän muun muassa osallistui konepistoolimiehenä vihollisen huoltokolonnan tuhoamiseen. Hän esti yksin vihollishyökkäyksen asemiinsa tuhoamalla konepistoolillaan kymmeniä vihollisia. Vihollisen uusintahyökkäyksessä Rönkä kokosi oma-aloitteisesti vastaiskujoukon, jonka kärjessä karkotti vihollisen. Tässä vastaiskussa hän haavoittui. Hän myös suoritti yksin useita tiedusteluretkiä vihollisen selustaan.
Sodan jälkeen Rönkä toimi työnjohtajana vuodesta 1948 aina vuoteen 1966 saakka.
Rubredoksiinit

Rubredoksiinit ovat ryhmä rauta-rikkiproteiineja, joita esiintyy anaerobisissa olosuhteissa elävissä bakteereissa ja arkeissa. Rubredoksiinit osallistuvat muiden rauta-rikkiproteiinien tavoin elektroninsiirtoreaktioihin.

Rakenne ja toiminta

Ensimmäisen kerran rubredoksiineja eristettiin Clostridium pasterianum-bakteerista vuonna 1965. Proteiini on väriltään tummanpunaista, mistä se on saanut nimensä. Rubredoksiinit ovat molekyylimassaltaan suhteellisen pienikokoisia proteiineja ja niiden keskimääräinen molekyylimassa on noin 6 kDa. Rubredoksiinien primäärirakenne koostuu 50–60 aminohaposta ja sekundäärirakenne koostuu kahdesta vastakkaissuuntaisesta β-laskoksesta ja muutamasta silmukasta. Rubredoksiini sisältää rauta-ionin, joka on koordinoituneena neljän kysteiiniaminohapon tioliryhmiin. Koordinoituminen tapahtuu siten, että rautaioni on β-laskosten lähellä olevissa silmukoissa. Hapetus-pelkistysreaktioissa raudan hapetusaste vaihtelee välillä +II ja +III.
Rubredoksiinit osallistuvat eräisiin bakteerien hapetus- ja pelkistysreaktioihin. Se voi korvata osassa reaktioita ferredoksiinin, mutta proteiinin positiivisemman pelkistyspotentiaalin vuoksi se on pelkistimenä heikompi ja reaktiot tapahtuvat rubredoksiinilla hitaammin, kuin ne tapahtuisivat ferredoksiinille. Ferredoksiiniin verrattuna rubredoksiinit ovat stabiilimpia alhaisessa pH:ssa. Rubredoksiini osallistuu muun muassa alkaanien hapetusreaktioihin, joissa ne hapettuvat alkoholeiksi. Tämä on osa hiilivetyjen aineenvaihduntaprosessia bakteereilla, jotka käyttävät hiilivetyjä ainoina hiilenlähteinään.
Cliff Ronning

Pelaajaura

Ronning junioriuransa WHL-liigan New Westminster Bruinsissa. Jo ensimmäisen WHL-kauden jälkeen St. Louis Blues varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa 1984. Pienen koonsa vuoksi Ronning varattiin vasta varauksen loppupuolella. Kaudella 1984–1985 Ronning voitti WHL:n pistepörssin 197 tehopisteellä, joka oli sarjan silloinen uusi ennätys.
Ronning ei saanut heti pelipaikkaa ammattilaisjoukkueessa, ja hän vietti valtaosan kaudesta 1985–1986 Kanadan maajoukkueen kanssa harjoitellen ja pelaten eri kansainvälisiä otteluita. Hän pelasi ensimmäisen ammattilaisottelunsa keväällä 1986, kun St. Louis kutsui hänet mukaan pudotuspeleihin. Hän teki pudotuspeleissä ensimmäisen maalinsa. Kauden 1986–1987 Ronning vietti vielä puoliksi maajoukkueessa ja puoliksi St. Louisissa. Todellisen läpimurtonsa NHL:ään Ronning teki vasta kaudella 1988–1989, jolloin hän teki 64 ottelussa 24 maalia ja 31 syöttöä.
Läpimurrosta huolimatta Ronning lähti kaudeksi 1989–1990 Eurooppaan hakemaan pelikokemusta. Hän pelasi Italian pääsarjassa tehokkaan kauden HC Asiagon paidassa tehden 42 ottelussa yhteensä 135 tehopistettä. Ronning palasi kaudeksi 1990–1991 St. Louisiin. Kauden puolessa välissä hänet myytiin kuitenkin Vancouver Canucksiin yhdessä Geoff Courtnallin, Robert Dirkin ja Sergio Momesson kanssa vaihdossa Dan Quinniin ja Garth Butcheriin.
Vancouverissa Ronningsta tuli yksi joukkueen avainpelaajista. Hän pelasi neljä kautta Vancoverissa, minkä jälkeen hän siirtyi vapaana agenttina kaudeksi 1996–1997 Winnipegistä Phoenixiin muuttaneeseen Phoenix Coyotesiin. Phoenix myi Ronningin ja Richard Lintnerin kaudella 1998–1999 sarjan laajennusjoukkueeseen Nashville Predatorsiin. Ronning oli nuoren ja kokemattoman Nashvillen johtohahmo neljän kauden ajan. Viimeisellä sopimuskaudella 2001–2002 Nashville myi Ronningin pelaajakauppojen takarajalla Los Angeles Kingsiin vaihdossa Jere Karalahteen.
Ronning vietti Los Angelesissa vain kyseisen kevään. Hän siirtyi kesällä Minnesota Wildiin yhdeksi kaudeksi. Seuraava kausi 2003–2004 jäi Ronning viimeiseksi. Hän teki vuoden mittaisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Ronning ei pelannut missään työsulkukaudella 2004–2005, ja helmikuussa 2006 hän ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Brad Knighton

Ura

Knighton pelasi yliopistojalkapalloa UNC Wilmingtonin joukkueessa Seahawksissa vuosina 2003–2006. Neljän kauden aikana hän torjui 24 nollapeliä, joka on koulun ennätys, ja hänet valittiin muun muassa Colonial Athletic Association -konferenssin tähdistöjoukkueeseen. Viimeisenä yliopistovuonnaan hän pelasi myös USL Premier Development Leaguen Indiana Invadersissä.
Knightonia ei varattu Major League Socceriin, mutta hän sai maaliskuussa 2007 kehityspelaajasopimuksen New England Revolutionilta vakuutettuaan valmennusjohdon avoimen testijakson aikana. Kahden ensimmäisen kauden ajan hän toimi joukkueen kolmosmaalivahtina ja pelasi vain MLS Reserve Division -reservisarjassa. Heinäkuussa 2008 hänet lainattiin loppukauden ajaksi USL First Divisionin Portland Timbersiin. Knighton teki MLS-debyyttinsä lopulta 28. maaliskuuta 2009 New York Red Bullsia vastaan ja pelasi kauden 2009 aikana yhteensä kuudessa liigaottelussa.
Kaudeksi 2010 Knighton siirtyi MLS:n tulokasjoukkue Philadelphia Unioniin, joka varasi hänet vuoden 2009 MLS Expansion Draft -laajennusvaraustilaisuudessa. Hän aloitti kauden Chris Seitzin varamiehenä, mutta nousi kauden lopulla ykkösmaalivahdiksi. Hän pelasi yhteensä kahdeksassa liigaottelussa, joissa hän piti maalinsa puhtaana kahdesti, ja esiintyi edukseen myös joukkueen kansainvälisissä harjoitusotteluissa. Kauden päätteeksi Union kuitenkin vapautti Knightonin sopimuksestaan ja luopui myös Seitzista.
Kaudeksi 2011 Knighton palasi kotiseudulleen Pohjois-Carolinaan tehtyään sopimuksen North American Soccer Leaguen Carolina RailHawksin kanssa. Carolinassa hän pelasi NASL:n runkosarjan voittaneen joukkueen kaikki ottelut, ja hänet nimettiin liigan Best XI -tähdistöjoukkueen maalivahdiksi. Kaudeksi 2012 Knighton pääsi jälleen MLS-joukkueen kokoonpanoon, kun Carolinasta tuttu valmentaja Martin Rennie hankki hänet Vancouver Whitecapsin riveihin.
Anssi Honkanen

Anssi Honkanen on radiojuontaja. Hän on juontanut Radio Novan iltapäivää Niina Backmanin kanssa vuodesta 2016. Tätä ennen hän juonsi Herättäjät-nimistä aamuohjelmaa The Voice -kanavalla. Honkanen on juontanut Herättäjiä yhdessä Noora Hautakankaan ja Jani ”Tuottaja” Jääskeläisen kanssa. Honkanen juonsi aikaisemmin NRJ:llä Aamupojat-nimistä radio-ohjelmaa yhdessä Renne Korppilan kanssa. 2000-luvun alussa hän oli elektronista popmusiikkia esittävän Kaksio-yhtyeen kosketinsoittaja-DJ-tuottaja.
Jennifer Baichwal

Jennifer Baichwal on kanadalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän on ohjannut ja tuottanut elokuvat Let It Come Down: The Life of Paul Bowles (1998), The True Meaning of Pictures: Shelby Lee Adams' Appalachia (2002) ja Manufactured Landscapes (2006). Hänen elokuvansa ovat dokumentteja taiteilijoiden työskentelystä: Let It Come Down: The Life of Paul Bowles kuvaa kirjailija-säveltäjä Paul Bowlesia, The True Meaning of Pictures: Shelby Lee Adams' Appalachia valokuvaaja Shelby Lee Adamsiä ja Manufactured Landscapes valokuvaaja Edward Burtynskyä.
Baichwal on voittanut elokuvalla Manufactured Landscapes vuoden 2007 parhaan dokumentin Genie-palkinnon yhdessä muiden tuottajien, Nick de Pencierin, Gerry Flahiven, Daniel Ironin ja Peter Starrin, kanssa sekä RiverRunin elokuvajuhlien tuomariston vuoden 2007 parhaan dokumentin palkinnon. Lisäksi hän oli ehdolla Sundance-elokuvafestivaalin tuomariston vuoden 2007 pääpalkinnon saajaksi, mutta palkinnon voitti yhdysvaltalainen Christopher Zalla. Let It Come Down: The Life of Paul Bowles -elokuvastaan Baichwal on ollut ehdolla kahdesti: Newportin elokuvajuhlien tuomariston vuoden 1999 parhaan dokumentin palkinnon saajaksi ja vuoden 1999 parhaan erikoispitkän dokumentin Genie-palkinnon saajaksi yhdessä toisen tuottajan, Nick de Pencierin, kanssa.
Yasmin Levy

Yasmin Levy (s. 23. joulukuuta 1975, Jerusalem) on israelilainen ladinomusiikin esittäjä.
Levy syntyi sefarditaustaisille, turkinjuutalaisille vanhemmille. Hänen isänsä oli muusikko Yitzhak Isaac Levy. Hänen debyyttialbuminsa Romance & Yasmin julkaistiin vuonna 2000. Hän eteni urallaan niin nopeasti, että oli jo vuonna 2005 ehdolla BBC:n maailmanmusiikkipalkinnon saajaksi.
10 – nainen kuin unelma

10 – nainen kuin unelma (10) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1979. Blake Edwardsin ohjaaman elokuvan pääosia näyttelevät Bo Derek ja Dudley Moore. Derek nousi elokuvalla kuuluisuuteen.
Elokuva kertoo ikääntyvästä muusikosta, joka vilkuilee nuoria tyttöjä ja katselee kaukoputkella naapurin sänkytouhuja. Hän saa keski-iän kriisin ja alkaa jahdata unelmanaista.
10 – nainen kuin unelma sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, musiikista ja laulusta. Bo Derek sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden kategoriassa Vuoden uusi elokuvatähti. Elokuva oli Suomessa vuoden 1980 viidenneksi katsotuin 187 172 teatterikatsojallaan.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Werner Aro

Tausta

Werner Aron vanhemmat olivat entinen sotilas ja räätäli Karl Flink sekä Amanda Vilhelmina Olqvist. Hän työskenteli aluksi räätälinä Hausjärvellä, Asikkalassa ja Helsingissä. Vuosina 1906–1907 Aro toimi raittiuspuhujana ja ´huhtikuussa 1907 hän osallistui Tampereella pidettyyn Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen Oitin työväenyhdistyksen edustajana. Eduskuntaan hänet valittiin Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuoden 1908 vaaleissa. Kansanedustajantoimensa lisäksi Aro oli vuodet 1908–1909 oli SDP:n Uudenmaan piirin piirisihteeri ja 1909–1918 hän työskenteli myösosuustoimintaliikkeen puhujana sekä SOK:n neuvojana. Vuoden 1918 sisällissodan jälkiselvittelyissä Aro tuomittiin poliittisista syistä vankilaan, josta hän vapautui 1920. Vapautumisensa jälkeen Aro toimi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton matkapuhujana ja luennoitsijana aina kuolemaansa saakka. Hän oli myös Hausjärven kunnallislautakunnan jäsen.

Perhe

Aro avioitui Eva Sofia Antintyttären kanssa vuonna 1895.
Shaanxin maanjäristys

Maanjäristys

Nykyisten arvioiden mukaan maanjäristyksen voimakkuus oli noin 8 momenttimagnitudiasteikolla. Vaikka se oli historian tuhoisin maanjäristys, se ei kuitenkaan ollut voimakkain. Jälkijäristykset jatkuivat puolen vuoden ajan, useita kertoja kuussa. Episentrumi oli Shaanxin maakunnan Huan piirikunnassa (Huaxianissa), lähellä Huavuorta (34°05' pohjoista leveyttä, 109°07' itäistä pituutta).
Keisarillinen oppinut Qin Keda selvisi maanjäristyksestä ja kirjasi tapahtumia. Hän päätteli että "maanjäristyksen alkaessa sisällä olevien ihmisten ei kannata lähteä heti ulos, vaan kyyristyä alas ja odottaa sopivaa tilaisuutta. Vaikka pesä putoaa, muutama muna voi silti säilyä ehjänä."
Kiinan historiassa maanjäristystä kuvataan seuraavasti:
»Vuoden 1556 AD talvena tapahtui maanjäristyskatastrofi Shanxin ja Shaanxin maakunnissa. Omassa Huan piirikunnassamme tuho oli suurta. Vuoret ja joet vaihtoivat paikkaa ja teitä tuhoutui. Joissakin paikoissa maa nousi yhtäkkiä ylös muodostaen uusia kukkuloita, tai upposi alas uusiksi laaksoiksi. Toisaalla syntyi uusia jokia tai maa murtui rotkoiksi. Majat, rakennukset, temppelit ja kaupunkien muurit murtuivat saman tien.» 
Xi’anin kaupungissa sijaitseva Pieni villihanhipagodi (vanha korkea torni) selvisi myös järistyksestä, mutta lyheni 45 metristä 43,4 metriin.
Hirsutismi

Hirsutismi tarkoittaa naisilla esiintyvää liiallista karvankasvua kehon alueilla, joissa tyypillisesti kasvaa karvaa lähinnä miehillä. Näitä alueita ovat esimerkiksi ylähuuli, leuka, rintakehä, alavatsa ja selkä.
Hirsutismin toteaminen on jossain määrin tulkinnanvaraista, sillä normaalin karvoituksen ja liikakarvoituksen ero on jossain määrin makuasia. Joidenkin arvioiden mukaan sitä esiintyy 5-10%:lla naisista, mutta joidenkin arvioiden mukaan esiintyvyys on jopa 15-50%. Tyypillinen syy on hirsutismille on munasarjojen monirakkulaoireyhtymä, jota esiintyy noin 5-15 prosentilla naisista.
Hirsutismi ei useimmiten ole merkki mistään vakavammasta ja sitä voidaankin hoitaa yksinkertaisesti karvoja poistamalla. Toisin kuin jotkut luulevat, karvojen poistaminen ei kiihdytä niiden kasvua. Karvankasvua voi hillitä myös eflornitiiniä sisältävällä voiteella. Eflornitiini hoitaa kuitenkin vain oiretta, ei sen taustalla olevaa syytä. Tämä tarkoittaa sitä, että karvankasvu palaa ennalleen, kun voiteen aktiivinen käyttö lopetetaan.

Milloin lääkäriin?

Runsas karvankasvu naisilla ei yleensä vaadi lääkärin hoitoa. Lääkäriin kannattaa kuitenkin hakeutua, mikäli karvankasvu on alkanut nopeasti tai mikäli karvankasvun ohella esiintyy muita oireita, kuten äänen madaltumista, hiustenlähtöä tai kuukautiskierron häiriöitä. Tällöin taustalla saattaa olla hormonitoiminnan häiriö.
John Bell Hatcher

John Bell Hatcher (11. lokakuuta 1861 Cooperstown – 3. heinäkuuta 1904 Pittsburgh) oli yhdysvaltalainen paleontologi, joka löysi Triceratopsin ja Torosauruksen fossiilin.

Kuolema

Hatcher kuoli vuonna 1904 Pittsburghissa. Hänet haudattiin Pittsburghin  Homewoodin hautausmaalle.