google/wiki40b huggingface dataset:
Erikoiskirjasto

Erikoiskirjastot (engl. special libraries) ovat kirjastoja, jotka rakentuvat tietyn aiheen tai tarkoituksen ympärille, esimerkiksi käyttäjäryhmän tai erikoisalan mukaan. Erikoiskirjastoja voivat ylläpitää esimerkiksi julkishallinto, tieteelliset seurat, yritykset ja ammatilliset järjestöt. Suomessa on satoja erikoiskirjastoja, muun muassa näkövammaisten kirjasto Celia, Eduskunnan kirjasto, Kansallisarkiston kirjasto ja Kriminologinen kirjasto.

Termi

Erikoiskirjaston käsite ei ole ollut aina selkeä. Alussa termillä viitattiin tiettyyn erikoisalaan keskittyneisiin kokoelmiin. Termin käyttö alkoi yleistyä 1900-luvun alussa. Määritelmä painottui kirjastojen tarjoamaan tietoon liike-elämän tarpeisiin. Nykyään erikoiskirjastojen määrittelyssä korostetaan sitä, miten ne eroavat muista kirjastoista. Ne ovat kirjastoja, jotka eivät sovi julkisten, akateemisten tai koulukirjastojen määritelmään.

Erikoiskirjastojen neuvosto (ErikN)

Merkittävä osa erikoiskirjastoja on osana erikoiskirjastojen ja tietopalveluiden verkostoa. Verkostosta valitaan vuosittain erikoiskirjastojen neuvosto, joka ajaa erikoiskirjastojen etuja. Se käy keskustelua erikoiskirjastojen ja tietopalveluiden puolesta kansallisessa kirjastoverkossa. Se edistää yhteistyötä erikoiskirjastojen välillä. Vuonna 2015 neuvostossa on 10 jäsentä.
Iisakki Hoikka

Elämäkerta

Hoikan vanhemmat olivat lautamies Juho Hoikka ja Maria Nyström. Hän opiskeli omatoimisesti ja seurasi 24-vuotiaana isäänsä Rovaniemen Muurolan virkatalon vuokraajana. Jo 1860-luvulla hän pyrki saamaan kansakoulun perustetuksi kotipitäjäänsä ja vastusti viinamyymälöiden avaamista. Vuosina 1873–1888 hän toimi ns. jokivoutina, pyrkien saamaan lohen pyyntioikeuksia laajennettua.
Hoikka osallistui viidesti säätyvaltiopäiville talonpoikaissäädyn edustajana, vuosina 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894–1895. Kirkolliskokouksen jäsen Hoikka oli vuonna 1886. 
Kun eduskunnan avajaisistunto pidettiin Helsingissä 23. toukokuuta 1907, 67-vuotias Hoikka oli ikäpuhemies eli kansanedustajista vanhin ja sai pitää ensimmäisen puheenvuoron.
Hoikka oli merkittävä vaikuttaja, kun ajoittain Peräpohjolaksi kutsutun alueen muodostaneet Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu ja Lappi pilkottiin pienemmiksi osiksi. Hän teki ensimmäisenä esityksen uusista läänien rajoista ja Rovaniemen nimeämisestä Lapin läänin keskukseksi. Jo vuonna 1891 hän oli ottanut esille rautatien rakentamisen Rovaniemelle. 
Hoikka kuoli Rovaniemellä Suomen itsenäistymispäivänä. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1859 oli Kaisa Valpuri (k. 1889) ja toinen vuodesta 1891 Lydia Helin (k. 1938).
Kalliojärvi (Virrat, Tiukanperä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Keihäsjärven valuma-alueeseen (35.415) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 169,8 metriä mpy.
Jarek

Jarek on fiktiivinen hahmo Mortal Kombat -pelisarjassa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Mortal Kombat 4 -pelissä. Jarek on esiintynyt myös Mortal Kombat: Gold, Mortal Kombat: Special Forces ja Mortal Kombat: Armageddon -peleissä.

Taustaa

Jarek on Earthrealmin asukas ja kenraali ja Black Dragon -klaanin johtaja. Jarek on pomovastus MK:SF-pelissä. Jarek etsi Onin hammasta Netherrealmista todistaakseen kelpoisuutensa klaanissaan. Hän myöhemmin osti kyseisen hampaan Shujinkolta.
Cata Mansikka-aho

Cata Mansikka-aho on suomalainen laulaja ja laulunkirjoittaja.
Mansikka-aho tuli tunnetuksi Levottomat-elokuvan (2000) tunnuskappaleesta ”Levottomat”, jonka hän esitti Samuli Edelmannin kanssa. Mansikka-aho myös sanoitti kyseisen kappaleen, jonka Leri Leskinen oli säveltänyt. Levottomat-soundtrack palkittiin Emmalla, Jussilla ja kultalevyllä.
Mansikka-aho kirjoitti ylioppilaaksi Sibelius-lukiosta ja opiskeli musiikkia Helsingin konservatoriossa pääaineenaan klassinen laulu. Mansikka-aho julkaisi ensimmäisen pitkäsoitto-albuminsa Peilikuvaa vuonna 1998. Cata Mansikka-aho julkaisi kappaleensa Color´s of my mind yhdessä Nu Spirit Helsinki -yhtyeen kanssa EP:nä amerikkalaisen Guidance-labelin kautta 1999. ”Levottomat”-hitin jälkeen hän on julkaissut kaksi hengellistä albumia Open the Eyes of My Heart (2004) ja Kaikki muuttuu (2006).
Vuodesta 2004 lähtien Mansikka-aho on ollut mukana politiikassa. Hän työskenteli eduskunta-avustajana vuodesta 2004 vuoteen 2013 ja on kokoomuksen jäsen. Mansikka-aho toimii yrittäjänä teknologia-alalla.
Mansikka-aho on toiminut Helsingin nuorisolautakunnan varajäsenenä sekä Helsingin työväenopistojen johtokunnassa varsinaisena jäsenenä ja on Helsingin ympäristölautakunnan varsinainen jäsen. Hän on myös Stadin Slangi ry:n hallituksen jäsen.
Jorma Karhunen

Upseeriksi

Vanhempien veljiensä Veikon ja Osmon esimerkkiä seuraten hän halusi upseeriksi (neljäs veljeksistä Erkki oli reserviupseeri) ja kävi ilmavoimien Reserviupseerikoulun sekä Kadettikoulun ilmasotalinjan 1934–1936. Valmistuttuaan hän toimi Fokker-lentäjänä lentolaivue 24:ssä Utissa.

Sodat

Sotien aikana Karhunen oli lentueen päällikkönä aluksi Fokker-, myöhemmin Brewster-koneilla. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1941, ja seuraavana vuonna hänelle myönnettiin Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-risti numerolla 92 ansioistaan hävittäjälentäjänä. Ylennystä majuriksi 1943 seurasi nimitys komentajaksi Hävittäjälentolaivue 24:ään, josta tuli sodanjälkeisessä uudelleenjärjestelyssä Hävittäjälentolaivue 31. Karhunen saavutti sotien aikana 1939–1944 yhteensä 31,5 ilmavoittoa.

Ura sotien jälkeen

Sotien jälkeen hän palveli ilmavoimissa lentovarikon varapäällikkönä 1946–1949 ja kävi Sotakorkeakoulun 1948–1949. Hän yleni everstiluutnantiksi 1951, ja samana vuonna hänet nimitettiin lentorykmentti yhden komentajaksi. Sen jälkeen vuosina 1952–1955 hän toimi 2. lennoston komentajana. Tänä aikana hän lensi myös suihkukoneella. Myöhemmin Satakunnan lennostoksi nimensä muuttaneesta joukko-osastosta Karhunen jäi eläkkeelle 1955.

Eläkkeellä kirjailijaksi

Eläkkeelle jäätyään Karhunen aloitti sotakirjailijan uransa ja käytti kirjailijanimenä lempinimeään Joppe. Hän kirjoitti erityisesti talvi- ja jatkosodan ilmataisteluista käyttäen hyväksi sodassa mukana olleiden henkilöiden kertomuksia. Hän ei ollut niinkään historioitsija vaan ennemminkin kirjailija, joka kunnioitti sotaveteraanien saavutuksia. Kolmessa kirjassaan Talvisodan taivas, Ujeltavat potkurit ja Siipien sirkus hän kirjoitti romaanimuodossa; tapahtumat olivat todellisia mutta henkilöiden nimet vaihdettu. Näiden kolmen kirjan kokijahahmo, luutnantti Jarmo Karhe, on tosiasiassa Karhunen itse. Selvästi tunnistettavissa myös nimellä Pekka Tuli esiintyvä kapteeni Pekka Kokko, joka yhdessä vääpeli Sesse Vitikaisen kanssa sai lentäjäkuoleman talvella 1944 Pyry-koneen maahansyöksyssä. Muiden pilottihahmojen, kuten Illu Juutin (Ilmari ”Illu” Juutilainen), Eikka Luukan (Eino ”Eikka” Luukkanen), Hans Wildin (Hans ”Hasse” Wind), jne nimet on pidetty vielä selkeämmin tunnistettavissa kirjoitusasua vain hieman muokaten.
Historialliset komentajat, jotka eivät esiinny kirjoissa henkilökohtaisesti, kuten Siilasvuo tai Kuhlmey on pidetty sellaisenaan. Lopulta kun Karhunen sai varmistettua, että oikeitakin nimiä saisi käyttää henkilöhahmoilla, hän muutti tekstiään enemmän dokumentaariseksi.
Suomen Ilmailuliitto myönsi vuonna 1992 everstiksi 1967 ylennetylle Joppe Karhuselle Harmon-patsaan.
Karhunen voitti upseerien sarjan mestaruuden SA hiihtomestaruuskilpailuissa 1937 ja osallistui Suomen joukkueessa sotilaspartiohiihdon MM-kisoihin Zakopanessa 1939.
KA-BAR

KA-BAR on yhdysvaltalaisen KA-BAR Knifes Inc. -yhtiön valmistama veitsimallisto.
Tunnetuin KA-BAR -malli on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain merijalkaväelle suunniteltu Bowie-veitsen mallinen taisteluveitsi.
Heerlen

Heerlen (myös Heerlen-Kerkrade) on kaupunki Alankomaiden kaakkoisosassa. Se on Limburgin provinssin toiseksi suurin kaupunki Maastrichtin jälkeen. Vuonna 2011 kaupungissa oli 89 212 asukasta. Heerlenin tunnetuin rakennus on lasipalatsi vuodelta 1935, modenin arkkitehtuurin varhaisimpia edustajia.
Bugsy Malone

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu Bugsy Malonea Parkerin taidolla ohjaamaksi mutta osoitteettomaksi sähellykseksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever pitää elokuvaa riemastuttavana musikaalina ja antaa sille kaksi ja puoli tähteä neljästä.

Näyttämöversio

Vuonna 1983 kantaesitettiin Lontoon West Endissä Parkerin näyttämömusikaaliversio Bugsy Malonesta, joka sekin perustuu Paul Williamsin musiikkiin. Ohjaajana oli The Monkees -televisiosarjasta tunnetuksi tullut Mike Dolenz. Sekin toteutettiin lapsinäyttelijöin (mukana mm. 14-vuotias Catherine Zeta-Jones), mutta musiikkinumeroissa käytettiin lavan ulkopuolelta laulettuja aikuisääniä. Musikaalia esitettiin Lontoossa yli 300 kertaa, ja siitä on tehty lukuisia ammatti- ja amatöörituotantoja ainakin englanninkielisissä maissa.
Johan Welin

Johan Welin (n. 1705 Lappi – 30. tammikuuta 1744 Pariisi) oli Turun akatemian professori ja filosofi.
Welinin vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Welin (Velinius) ja Birgitta Melartopaeus. Hän valmistui maisteriksi Turussa 1730 ja toimi Turun akatemiassa filosofian apulaisena vuodesta 1732 alkaen. Hän oli ensimmäinen henkilö, joka edusti siellä Christian Wolffin filosofiaa. Etevänä pidetty Welin sai logiikan ja metafysiikan professuurin 1738, mutta ei ilmeisesti koskaan hoitanut virkaa, koska oli lähtenyt jo 1735 pitkälle ulkomaan matkalle. Hän työskenteli matkansa aikana muun muassa Ruotsissa ja Saksassa, juuri Wolffin kanssa Marburgissa, samoin kuin Lontoossa, Italiassa ja Pariisissa. Viimeksi mainitussa paikassa hänen kerrotaan saaneen surmansa tulipalossa, vaikkakin hänet nähtiin huhun mukaan myöhemmin munkkina Italiassa.
Welin oli ensimmäisiä, joka kiinnitti huomiota suomen ja unkarin sukulaisuuteen. Hän laati 1738 ruotsalaiselle E. Benzeliukselle luettelon molemmissa kielissä esiintyvistä samaa juurta olevista sanoista. Welin hyväksyttiin vuonna 1741 ensimmäisenä suomalaisena Royal Societyn jäseneksi.
Welin kuoli naimattomana.
Peisistratos (mytologia)

Peisistratos (muinaiskreikaksi Πεισίστρατος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Nestorin ja Eurydiken poika.
Peisistratos oli Odysseuksen pojan Telemakhoksen hyvä ystävä, ja liittyi tämän seuraan matkalle Pyloksesta Spartaan Menelaoksen palatsiin.
FS Enseigne de vaisseau Jacoubet (F794)

Palvelus

Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa.
Kulho (Kontiolahti)

Kulho on kylä ja taajama Pohjois-Karjalassa, Kontiolahden kunnassa lähellä Joensuun kaupungin rajaa. Asukkaita kylässä on noin 1000. Vuonna 2003 kylässä oli asukkaita 761. 
Kulhossa on alakoulu, urheilukenttä, päiväkoti ja hevostiloja. Urheiluseura Kulhon Kunto tunnetaan pesäpalloperinteistään.
Kulho on Pielisjoen rannan kyliä, mutta suuri osa kylästä sijaitsee kaukana rannasta. Kulhossa on useita lampia, joiden rannalla on asutusta. Kulhossa on kaksi uimarantaa Rekilammen ja Aittolammen rannoilla. Myös yksi Joensuun kaupungin vedenottamoista (Kerola), sorakuoppia ja luonnonsuojelualue.
Kulhon kyläyhdistys ry. on perustettu 2004. Yhdistys järjestää muun muassa kyläjuhlia, keskustelutilaisuuksia, siivoustalkoita ja retkiä.
Kulhosta on Joensuun keskustaan noin 10 kilometriä ja Kontiolahden keskustaan noin 22 kilometriä.

Koulu

Kulhossa sijaitsee noin 140-oppilainen alakoulu. Kulhon koulun oppilasmäärä on jatkuvasti kasvanut. Lukuvuonna 2017-2018 siellä on 144 oppilasta. Opettajia on kymmenen. Kulhon koulu aloitti toimintansa 1920-luvun lopulla.
Viirubulbuli

Levinneisyys

Viirubulbulia tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen koko levinneisyysalueellaan ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hristo Botev

Hristo Botev (6. tammikuuta 1848 Kalofer, Rumelia – 1. kesäkuuta 1876 vuoristo, Bulgaria) oli bulgarialainen kansallismielinen runoilija ja vallankumouksellinen, joka sai surmansa osallistuessaan kansannousuun turkkilaisten valtaa vastaan.
Botev lähetettiin vuonna 1863 opiskelemaan Venäjälle, jossa hän sai vaikutteita nihilistien ajattelusta. Hänet erotettiin vuonna 1865 odessalaisesta lukiosta, minkä jälkeen hän vietti seikkailevaa elämää muide bulgarialaisten emigranttien kanssa. Hän palasi vuonna 1867 lyhyeksi aikaa Bulgariaan, mutta asui myöhemmin pääasiassa maanpaossa Romaniassa. Botev eli pääosin köyhyydessä ja elätti itsensä sekalaisilla ammateilla omistautuen Bulgarian vapaustaistelua tukevalle kirjalliselle ja järjestötyölle sekä lehtien toimittamiselle. Vuonna 1875 hän julkaisi isänmaallisia runoja sisältäneen kokoelman Pesni u stihove. Osa runoista julkaistiin yhdessä nuoren Stefan Stambolovin kirjoittamien runojen kanssa. Pääosa hänen keskeisistä runoistaan on lyyrisiä sankarirunoja ja usein aiheiltaan isänmaallisia. Proosatekstin puolella Botevin vahvuutena oli sarkasmi ja pistävä satiiri.
Bulgariassa käynnistyneen turkkilaisvastaisen kansannousun aikana Botev lähti toukokuussa 1876 marssimaan Bulgariaan parin sadan muun samanhenkisen miehen kanssa. Retken heppoisesta suunnittelusta huolimatta joukko onnistui pääsemään itävaltaisella jokialuksella 17. toukokuuta Bulgarian maaperälle, mutta paikalliselta väestöltä ei saatu tukea, ja muutaman päivän kuluttua turkkilaiset hyökkäsivät. Botev kaatui taistelussa. Myöhemmin häntä on pidetty Bulgariassa sankarina ja kansallisen vapaustaistelun marttyyrina. Myös hänen poliittisilla kirjoituksillaan oli suuri vaikutus.
Paskojärvi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Järvi sijaitsee pienellä Pentinsuolla Kostilan länsipuolella. Sen pinta-ala on 1,6 ha ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja rannat ovat kokonaan ojitettua suota. Se on autio, mutta sinne johtaa vanhat tiet Ylännen puolelta.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Haarajoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,7 metriä mpy. Järvi laskee omaa ojaa myöten ja yhtyy Haarjokeen Kostilan eteläpuolella. Haarajoki laskee vuorostaan Pääjärveen.
Samuli Karjula

Ura

Karjulan lapsuudenperheessä Pattijoella oli 12 lasta ja hänen äitinsä opetti lapset jo varhain tekemään ruokaa. Myös lapsista toiseksi vanhin Samuli teki ruokaa jo ala-asteikäisenä. Karjula toimi luutnanttina Santahaminan varuskunnassa, kun hän sai vuonna 2011 esimieheltään tehtävän kehittää komppanian fyysistä suorituskykyä. Hän ehdotti, että komppanian tulisi syödä päivässä puoli kiloa vihanneksia. Alettuaan syödä itsekin kasviksia säännöllisesti, hän huomasi, että esimerkiksi granaattiomena oli heinäkuussa kallista ja maistui pahalta, kun taas marraskuussa se oli halpaa ja maistui mehevältä ja makealta. Karjula oivalsi, että kasviksen oikea sesonki on silloin, kun sen hinta on edullisimmillaan ja alkoi tehdä havainnoistaan Excel-listaa, josta syntyi Karjulan Laura-vaimo ja Johannes-veljen avulla Satokausikalenteri.  Syksyllä 2014 Karjula otti virkavapaata päivätyöstään ja keskittyi kalenteriin. 
Kesällä 2016 Yle Puheen ohjelmistossa oli viisiosainen sarja "Karjula & Tuomola – Kurkunleikkaajat". Ohjelmassa Samuli Karjula ja Antti Tuomola puhuivat vieraidensa kanssa suomalaisesta ruuasta. Vuosina 2016-2018 Karjula oli mukana munakasravintola Eggissä ja villiruokaravintola Wildissä.
Harjaneilikka

Ulkonäkö ja koko

Harjaneilikka kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on lähes kalju. Lyhytripsiset lehdet ovat vähintään 10 millimetriä leveitä, tyvestä tupeksi yhteenkasvaneita ja vaihtelevat muodoltaan kapeansoikeista kapeansuikeisiin. Kukinto on lyhythaarainen ja tiheän huiskilomainen. Kukinnon tyvellä on siirottavia tukilehtiä. Kukat ovat isokokoisia. Verhiö on torvimainen ja ulkoverhiöllinen. Terälehdet ovat hammaskärkisiä ja niiden väri voi vaihdella valkoisesta tummanpunaiseen tai punavalkokirjavaan. Lisäteriö puuttuu. Emin vartaloita on kaksi kappaletta. Suomessa harjaneilikka kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Harjaneilikka risteytyy ainakin pulskaneilikan (Dianthus superbus) kanssa. Risteymä tunnetaan nimellä lapinneilikka (Dianthus × courtoisii, D. barbatus × superbus).

Levinneisyys

Harjaneilikka on kotoisin Etelä-Euroopasta, mutta on viljelykarkulaisena levinnyt paljon alkuperäistä levinneisyysaluettaan laajemmalle. Esimerkiksi Fennoskandiassa lajia tavataan Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosiin saakka. Suomessa lajia on tavattu villiintyneenä eri puolella maata Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Viljelykarkulaisena tai viljelyjäänteenä harjaneilikkaa voi tavata esimerkiksi puutarhojen liepeillä ja lähipensaikoissa.

Käyttö

Harjaneilikka on yleinen puutarhojen koristekasvi.
Singaporen Grand Prix 2013

Vapaat harjoitukset

Lewis Hamilton oli nopein ensimmäissä ja Sebastian Vettel toisissa vapaissa harjoituksissa.

Kilpailu

Kilpailu alkoi Sebastian Vettelin johdolla. Ensimmäisessä mutkassa Nico Rosberg pääsi hetkellisesti Vettelin ohi, mutta Vettel kuittasi kärkipaikan takaisin. Sen jälkeen Vettel ajoi sarjan nopeita kierroksia ja kasvatti johtonsa puoleen minuuttiin. Daniel Ricciardo ajaessa seinään kierroksella 23 kärkimiehistä Alonso ja Räikkönen tekevät varikkopysähdyksen joka osoittautuu myöhemmin oikeaksi valinnaksi. Rosbergin, Hamiltonin ja Webberin käydessä varikolla Alonso, Button, Räikkönen, Perez ja Hulkenberg livahtavat heidän ohi, samalla kun Vettel jatkaa oman varikkopysähdyksen jälkeen edelleen kärjessä. Sen jälkeen Webber, Rosberg ja Hamilton aloittavat ajamaan takaa heidän ohi päässeitä kuljettajia. Räikkönen etenee kolmanneksi hienolla ohituksella Buttonista, samalla kun Webberin johtama kolmikko ohittaa Hulkenbergin ja Perezin. Hetken kuluttua he saavuttavat jo Buttonin, mutta Webberillä tulee ongelmia vaihdelaatikkonsa kanssa joka syttyy palamaan viimeisellä kierroksella. Vettel ajaa voittoon, Alonso on toinen ja Räikkönen kolmas.
Gladys Cooper

Nuoruus ja perhe

Gladys Cooper syntyi Lontoon kaakkoisessa esikaupungissa Lewishamissa. Hänen isänsä oli toimittaja Charles Frederick Cooper.
Cooper oli kolmesti naimisissa. Kaksi ensimmäistä avioliittoa päättyivät eroon. Hänen ensimmäinen miehensä oli kapteeni H. S. Buckmaster ja toinen Neville Pearson. Näyttelijä Philip Merivalen kanssa Cooper meni naimisiin 1937, jolloin he olivat kiertueella Chicagossa.

Ura

Cooper aloitti uransa vuonna 1905 teatteriseurueen Bluebell in Fairyland -tuotannossa. Hänen ensimmäinen näytelmänsä Lontoossa oli The Belle of Mayfair (1906). Hänet liitettiin tuona vuonna George Edwardesin Gaiety Girls -ryhmään, joka oli aikansa  suosituimpia ”chorus line” -tanssiryhmiä Euroopassa. Gaiety-teatterissa Cooper esiintyi pääosin tanssijana ja varanäyttelijänä.
Cooperin rooli Cecilynä The Importance of Being Earnest (1911) oli menestyksekäs. Vuonna 1914 hän oli mukana rintamakiertueella Ranskassa, ja vuonna 1917 hänestä tuli Frank Curzonin rinnalle toinen Playhouse Theatren johtajista. Tähtiasemaan Cooper nousi näytelmästä The Second Mrs. Tanqueray (1922).  W. Somerset Maughamin Kirje (1927) oli ensimmäinen näytelmä hänen kuuden vuoden jaksostaan, jolloin hän näytteli vain Playhouse Theatressa.
Cooperin ensimmäinen näytelmä Yhdysvalloissa oli vuoden 1934 The Shining Hour, ja seuraavana vuonna hän palasi New Yorkiin esiintymään Desdemonana ja Lady Macbethinä. Tämän jälkeen hänen uransa keskittyi entistä enemmän Yhdysvaltoihin.
Cooper muutti hieman ennen toisen maailmansodan alkua Kaliforniaan ja näytteli sen jälkeen useissa Hollywood-elokuvissa. Elokuvallinen läpimurto oli 1940-luvulla elokuvan Kitty Foyle (1940) jälkeen. Hän oli ehdolla parhaasen naissivuosan Oscar-palkintoon elokuvista Uusien tähtien alla (1942) ja Bernadetten laulu (1943). Hänen 1940-luvun elokuviinsa kuului myös Vihreän delfiinin maa (1947).
Cooper palasi näyttämölle toisen maailmansodan jälkeen. Hänen teatteriuransa sai uutta vauhtia Lontoossa pitkään esitetystä Noël Cowardin näytelmästä Relative Values. Suosittu oli myös New Yorkissa vuonna 1955 ensiesitetty Enid Bagnoldin The Chalk Garden. Siitä hän oli myös ehdolla parhaan naisnäyttelijän Tony-palkintoon.
Cooperin 1950- ja 1960-lukujen merkittävimpiä elokuvia ovat Eri pöydissä (1958) ja Yhdestoista murha (1963). Kolmannen Oscar-ehdokkuutensa hän sai elokuvasta My Fair Lady (1964). Hän näytteli useissa näytelmissä Lontoossa ja palasi New Yorkiin vuonna 1962 näytelmään A Passage to India. Se toi hänelle toisen Tony-ehdokkuuden.
Cooperin tunnetuin televisioroolinsa oli 1960-luvulla tehty The Rogues, jossa hän näytteli perheryhmän äitiä. Vuonna 1968 hän näytteli 80-vuotiaana Ira Wallachin näytelmässä Out of the Question.
Cooper vakuutti vielä yli 80-vuotiaana, ettei hänellä ole suunnitelmia jäädä eläkkeelle. Hän oli lähdössä Kanadan-kiertueelle The Chalk Garden -uudistuotannossa, kun sairastuminen pakotti hänet jäämään siitä sivuun. Cooper oli sairastanut kymmenen viikon ajan keuhkokuumetta kotonaan Henley‐on‐Thamesissa, kun hän kuoli marraskuussa 1971.
Muistoja alikehityksen ajoilta

Myöhempi arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Merstola

Merstola on yksi Harjavallan kaupunginosista. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä keskustan kaakkoispuolella valtatie 2:n ja Kokemäenjoen rajaamalla alueella. Asukkaita Merstolassa on noin 800.

Yleistä

Merstola oli Harjavallan kunnan tasaveroinen keskus kirkonkylän kanssa aina 1950-luvulle saakka, jolloin kuntakeskus alkoi paikkakunnalle perustetun suurteollisuuden myötä keskittyä nykyiselle paikalleen. Merstolan rakennuskanta koostuu pääosin 1950–1980-lukujen pientaloista sekä teollisuusrakennuksista.
Kaupunginosassa sijaitsee Harjavallan sairaala, joka on vuonna 1903 perustettu psykiatrinen sairaala sekä kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin kokoelmien pohjalta syntynyt Emil Cedercreutzin museo. Cedercreutz rakennutti Harjulaksi nimeämänsä taiteilijakodin Kokemäenjoen rantaan vuonna 1914. Uusia museorakennuksia on valmistunut muun muassa 1971 ja 1996.
Merstolassa toimii useita PK-yrityksiä. Suurimpia työllistäjiä ovat keittiö- ja toimistokalusteita valmistava Puustelli Group, Niemisen Valimo  sekä Saint-Gobain Pipe Systems (entinen Satakunnan Valu). Kaupunginosa on myös tunnettu Bandidos-moottoripyöräjengin kerhotalosta. Aivan Merstolan tuntumassa valtatie 2:n eteläpuolella on Hiittenharjun ulkoilu- ja virkistysalue, jossa sijaitsee lisäksi hotelli sekä huoltoasema.

Entisiä rakennuksia ja rakennelmia

Merstolassa on aikoinaan toiminut useita kauppoja, sekä pankki ja oma postitoimipaikka. Viimeinen lähikauppa lopetti toimintansa vuonna 2008. Harjavallan rautatieasema sijaitsi alun perin Merstolassa. Vuonna 1952 uuden rautatieaseman valmistuttua keskustaan, nimettiin asema Merstolan asemaksi. Liikennöinti asemalle lopetettiin 1970-luvulle tultaessa ja se purettiin myöhemmin 1980-luvulla. 1900-luvun alussa rakennettu asema kärsi pahoja vaurioita sisällissodan aikana punaisten räjäytettyä sen.
Harjavallan leirintäalue sijaitsi Emil Cedercreutzin museon vieressä Kokemäenjoen rannassa. Se lopetti toimintansa 1980-luvun jälkipuoliskolla. Merstolassa olivat myös 1970-luvulla tulipalossa tuhoutunut Harjavallan Nuorisoseuran talo sekä vuonna 1909 valmistunut Harjavallan työväenyhdistyksen työväentalo Kotipirtti, joka purettiin 1980-luvulla.

Muuta

Kirjailija Emil Nervander vietti viimeiset elinvuotensa Merstolassa, jossa hän myös kuoli vuonna 1914. Hänen kunniakseen on pystytetty muistomerkki, jonka mukaan on myös nimetty Nervanderinkiventie-niminen katu.