google/wiki40b huggingface dataset:
Antonios Suuri

Elämä

Pyhä Antonios syntyi Comassa, Egyptissä, noin kolmannen vuosisadan keskivaiheilla. Hänen vanhempansa, jotka olivat jalosukuisia ja varakkaita, kuolivat kun hän eli kahdettakymmenettä vuottaan ja hän peri heidän omaisuutensa. Kerran kuultuaan evankeliumia kirkossa hän päätti kirjaimellisesti noudattaa Jeesuksen sanoja täydelliseksi tulemisesta ja luopua omaisuudestaan, antaa ne köyhille ja seurata Jeesusta. Antonios vetäytyi erämaahan yksinäisyyteen mietiskelemään, rukoilemaan ja palvelemaan Jumalaa. Pyhimys vieraili askeettien luona, tutustui heidän elämäänsä ja yritti oppia heiltä. Mies asettui yhteen hautaan lähellä kotikyläänsä, missä hänen kerrotaan kohdanneen pahoja henkiä villieläinten muodossa. Vietettyään viisitoista vuotta tällaista elämää eli kolmenkymmenenviiden vuoden ikäisenä pyhä Antonios päätti vetäytyä täyteen yksinäisyyteen. Hän löysi Niilin varrelta vuoren, jossa oli vanha autio linna, ja asettui sinne asumaan. Hänen luonaan vieraili paljon ihmisiä tapaamassa ja saamassa elämänohjeita.
Myös Rooman keisarit saivat lopulta tietää Antonioksesta. Konstantinus Suuri ja hänen poikansa keisarit Konstantinus II ja Constans kirjoittivat hänelle kaikesta häneen liittyvästä kuultuaan kuin isälleen ja pyysivät häneltä myös vastausta kirjeisiinsä. Aluksi pyhä Antonios ei halunnut ottaa kirjeitä vastaan eikä iloinnut niistä erityisesti, mutta kun munkit suosittelivat ja viittasivat hallitsijoiden olevan kristittyjä, jotka saattaisivat loukkaantua, salli Antonios lukea kirjeet. Hallitsijat ottivat iloiten vastaan Antonioksen neuvot, jotka koskivat esimerkiksi Kristuksen kunnioittamista ja pelastumista.
Vuosien saatossa Antonioksen maine erakkona lisääntyi ja hänen luokseen saapui toisia erakkoja pyrkien elämään Antonioksen antaman esimerkin mukaisesti. Erakkoelämästä tuli yhä suositumpaa. Erakot perivät alkukirkon marttyyrien kunnioituksen, ja heidän askeettista elämäntapaansa pidettiin kristillisyyden korkeimpana muotona. Näin syntyi luostarilaitos. Luostarit olivat alkuun vain majoja, mutta vuosikymmenien ja -satojen kuluessa ne ovat kasvaneet ja muuttuneet suuriksi laitoksiksi ja valtaviksi instituutioiksi.
Pyhimyksen kerrotaan kuolleen 105-vuotiaana ja pyhä Hieronymys ajoittaa hänen kuolemansa vuosille 356–357. Omasta pyynnöstään hänen hautansa pidettiin salaisuutena kahden hänet haudanneen opetuslapsen toimesta, jotta hänen ruumistaan ei alettaisi kunnioittaa.
Antonioksen oppilas Athanasios Suuri kirjoitti tämän pyhimyselämäkerran ja hagiografisen kirjallisuuden klassikon Antonios Suuren elämä joko vuonna 357 tai 365. Myös kirkkoisät Efraim Syyrialainen, Gregorios Nazianzilainen, Hieronymus ja Rufinus mainitsevat hänet elämäkerran kirjoittajaksi. Teos käännettiin piakkoin latinaksi, jolloin se levitti munkkiselämän aatetta lännessäkin. Tekstiä mallinaan pitäen pyhä Hieronymys kirjoitti itsekin joitakin hagiografioita.
Peter Grönholm

Peter Grönholm (s. 14. syyskuuta 1958 Helsinki, Suomi) on suomalainen miekkailija. Hän osallistui vuoden 1980 kesäolympialaisissa kalpamiekkailun joukkuekilpailuun.
Grönholm on myös toiminut sekä kalvan että floretin miekkailutuomarina EM- ja MM-tasolla.
Vuohenoja (puro)

Vuohenoja on Tampereella Vuohenojan, Hakametsän, Uudenkylän, Ruotulan ja Takahuhdin alueella virtaava puro. Se saa alkunsa Takahuhdista Alasjärvestä ja laskee Vuohenojan kaupunginosassa Iidesjärveen.
Vuohenoja kuuluu Kokemäenjoen vesistöaluueen Pyhäjärven alueen Viinikanojan osavaluma-alueeseen.

Puron kulku

Kaukaisin haara, josta Vuohenojaan virtaa vettä on Tampereen Atalan kaupunginosassa kulkeva Kivisillanoja. Kivisillanoja laskee Toritunjärveen, jonka korkeus merenpinnasta on 102,3 metriä. Toritunjärvi laskee nimetöntä lyhyttä ojaa pitkin Alasjärveen, jonka korkeus on 102,2 metriä, eli vain 0,1 metriä Toritunjärveä matalammalla. Alasjärveen laskee pohjoisesta myös Alasjärvenoja.
Alasjärven etelääpästä alkaa sen laskuoja, joka tunnetaan aluksi nimellä Pappilanoja. Pappilanoja virtaa Takahuhdin niittyjen poikki ja siihen laskee lännestä Sikosuonoja. 
Ruotulan ja Huikkaan kaupunginosien alueella Pappilanojaan laskee pohjoisesta Ritakadun viertä nimetön oja, joka tuo vedet Tampereen Tenniskeskuksen ja Golfkentän alueelta. Ilmeisesti näillä main Pappilanojan nimi vaihtuu Vuohenojaksi. 
Hakametsän kohdalla Vuohenojaan yhdistyy sen suurin sivu-uoma, Pyhäoja joka tuo vedet Kaukajärvestä. Tämän jälkeen puro alittaa Hervannan valtaväylän ja laskee Iidesjärveen Vuohenojan kaupunginosassa.
Vuohenojan suu Iidesjärveen näyttää vaihtaneen paikkaa vuosien saatossa. Vuoden 1946 peruskartassa Vuohenoja näyttää laskevan pitkulaiseen itään päin työntyvään lahteen. Samaan lahteen laskee myös Aakkulasta tuleva nimetön oja. 
Vuoteen 2017 päivitetyssä Maanmittauslaitoksen kartassa Vuohenoja ei laskekaan enää tuohon itään päin työntyvään lahteen, vaan noin viisisataa metriä pohjoisemmaksi. Itään päin työntyvä lahti on edelleen olemassa, mutta soistunut ja umpeenkasvanut. Aakkulasta tuleva oja laskee edelleen pitkulaiseen lahteen, mutta se on nimetty nyt Mutaojaksi. 
Vuohenojan suu on siis siirtynyt paljon aikojen saatossa. Syytä tähän ei kuitenkaan tiedetä. Vuohenojan suisto Iidesjärveen on vetistä ja rehevää kosteikkoa, joten on mahdollista että uoman muutokset on aiheuttanut ojan umpeen kasvaminen tai soistuminen, jolloin vesi on joutunut etsimään itselleen uuden reitin. Tähän on voinut vaikuttaa myös maan kohoaminen, joka on Iidesjärven alueella voimakasta.
Soko

Soko (suomeksi 'Haukka') oli Jugoslavian suurin lentokonetehdas ja toimii nykyisin lentokonevalmistajana Mostarissa, Bosnia ja Hertsegovinassa.

Historia

Yhtiö perustettiin vuonna 1950, koska Varsovan liittoon välinsä rikkonut sosialistinen Jugoslavia ei pystynyt hankkimaan ilmapuolutuskalustoa ulkomailta. Aluksi tuotanto koostui sotilaslentokoneista, mutta myöhemmin se teki lisenssillä ranskalaisia Aérospatiale SA 341 ja 342 helikoptereita.
1990-luvulla käydyssä Jugoslavian sisällissodan aikana yrityksen toiminta hiipui. Tehtaiden koko oli ennen sotaa 450 000 m² ja työntekijöitä oli 5 000 henkeä.
Nykyisin yrityksen tehtaista toimii vain Mostarin lentoaseman tehdas, jossa on 450 työntekijää.
RN Alberico da Barbiano (1930)

Palvelus

Alberto da Barbiano osallistui laivaston mukana Espanjan rannikon valvontaan. Vuoden 1940 alussa se kuului 3. risteilijäviirikköön, mistä se siirrettiin 2. risteilijälaivueeseen. Alus siirrettiin 10. kesäkuuta 4. risteilijäviirikköön.
Alberto da Barbiano osallistui heinäkuussa Calabrian taisteluun, jonka alussa se lähetti ilmaan Ro.43-lentokoneensa. Se suojasi kuukauden lopulla saattueen Napolista Bengasiin. Alus lähti 1. syyskuuta Polaan telakalle, jossa se oli tarkoitus muuttaa koululaivaksi. Alus siirrettiin Triesteen muutostöiden saattamiseksi loppuun. Se palasi palvelukseen koululaivana 1. maaliskuuta 1941, mistä tehtävästä se palasi laivaston esikunnan alaista erikoistehtävää varten 4. risteilijäviirikköön lippulaivana joulukuussa. Aluksen tuli kuljettaa täydennyksiä Libyaan.
Alberto da Barbiano lähti 12. joulukuuta Alberto di Giussanon kanssa suojanaan torpedovene Cigno Palermosta kuormattuna polttoaineella ja ammuksilla kohti Libyaa. Operaatio kuitenkin paljastui Britannian kuninkaalliselle laivastolle ja osasto kohtasi seuraavana päivänä Cape Bonin edustalla kuninkaallisen laivaston hävittäjät HMS Sikhin, HMS Legionin, HMS Maorin ja Alankomaiden laivaston hävittäjän Hr. Ms. Isaac Sweerin. Hävittäjät laukaisivat torpedonsa ja avasivat tulen tykeillään, jolloin Alberico da Barbianoon osui kolme HMS Sikhin laukaisemaa torpedoa. Alus upposi nopeasti vieden mukanaan suuren osan miehistöstään.
Judy Landers

Judy Landers (7. lokakuuta 1958 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura ja elämä

Judy Landers on Ruth Landersin nuorempi tytär, hänen vanhempi sisarensa on näyttelijänä ja laulajana tunnettu Audrey Landers. Landers varttui Rockland Countyssa New Yorkissa. Nuorena hän oli kiinnostunut voimistelusta. Hän opiskeli American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa, jonka jälkeen hän siirtyi Warren Robertson Dramatic Training Schooliin ja edelleen Juilliard School of Music -kouluun.
Judy Landers on näytellyt muun muassa elokuvissa Stewardess School (1986), Armed and Dangerous (1986), Ghost Writer (1989), Club Fed (1990) sekä Dr. Alien (1989). Hän on näytellyt niin ikään televisiosarjoissa Lemmenlaiva (1977), Vega$ (1978), B.J. and the Bear (1979) sekä Madame's Place (1982 ja 1983) ja Night Court (1984). Hänellä oli vieraileva sivurooli kulttisarjan A-Team kolmannen kauden jaksossa.
Landers on tehnyt paljon yhteistyötä äitinsä ja sisarensa kanssa, esimerkiksi The Huggabug Club -lastenohjelmassa vuonna 1996. Landersin sisarukset esiintyivät Playboy-julkaisun kannessa tammikuussa 1983.
Judy Landers avioitui minnesotalaissyntyisen baseball-pelaaja Tom Niedenfuerin kanssa marraskuussa 1987. Pariskunta asuu Floridassa ja heillä on kaksi tytärtä, Lindsay (s. 1989) ja Kristy (s. 1991).
Schräge Musik

Schräge Musik (suom. vino/viisto musiikki, joka viittasi jazz-musiikkiin) oli toisen maailmansodan aikaan lähinnä saksalaisilla ja japanilaisilla käytössä ollut yöhävittäjien aseistustapa, jonka järjestelmälliseen käyttöön liittyi myös oma erillinen taistelutaktiikka. 
Yleensä konstruktio käsitti kaksi 60° – 75° kulmassa eteenpäin yläviistoon asennettua, joko 20 tai 30 millimetristä lentokonetykkiä. Tavanomaisin sijoitus oli eturungossa heti ohjaamon takana. Olennainen osa taktiikkaa oli lentokonetutkien käyttö, kuten FuG 212/220 Liechtenstein SN-2. 
Taistelutaktiikkaa käyttävä yöhävittäjä paikansi kohteensa tutkan avulla, sekä suoritti hyökkäyksensä takaa alhaalta lähestyen. 

Sekä Saksa että Japani käyttivät lähinnä raskaita kaksimoottorisia torjuntahävittäjiä Schräge Musikin toiminta-alustoina. Japanin eräs yleisimmistä yöhävittäjätyypeistä oli Kawasaki Ki-45 Toryu "Nick". Saksassa palvelivat  lähinnä Messerschmitt Me-110 Bf, Junkers Ju 88, ja Dornier Do 17:n muunnosversiot. Myös Saksan menestyksekkäimässä yöhävittäjässä Heinkel He 219 useissa versioissa käytettiin Schräge Musik-aseistusta.
Abazan piiri

Abazan piiri (ven. Абази́нский райо́н, Abazinski raion, abazaksi Абаза район, Abaza raion) on kunnallinen itsehallintoalue Karatšai-Tšerkessian tasavallassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 182 neliökilometriä. Asukkaita on 13 300 henkeä (vuonna 2010).
Abazan piiri sijaitsee Karatšai-Tšerkessian keskiosassa. Se rajoittuu Adyge-Hablin, Ust-Džegutan ja Habezin piireihin sekä Tšerkesskin kaupunkiin.
Piiri on perustettu vuonna 2006 abazojen perinteiselle asuinalueelle. Siihen kuuluu viisi kylää (maalaiskuntaa): Elburgan, Inžitš-Tšukun, Kara-Pago, Kubina ja Psyž. Hallinnollinen keskus on Inžitš-Tšukun. Asukkaista 85,2 % on abazoja, 7,3 % tšerkessejä, 3,2 % venäläisiä ja 2,3 % karatšaita.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkein tuotantolaitos on maatalousyritys Južnyi.
Piirissä toimii kolme lastentarhaa, viisi yleissivistävää koulua, lukio, lasten luomistyön keskus, urheilukoulu ja taidekoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, keskuskirjasto sekä kylien kulttuuritalot ja kirjastot. Terveyspalvelut käsittävät poliklinikan, kaksi ensiapuasemaa ja kaksi lääkärin vastaanottoa.
Kedonperä

Kedonperä on kylä Limingassa valtateiden 4 (E75) ja 8 (E8) varrella Temmesjoen ja Tyrnävänjoen yhtymäkohdan eteläpuolella. Kylä sijaitsee avarassa pelto- ja niittymaisemassa Limingan lakeudella noin 24 kilometriä etelään Oulusta ja noin neljä kilometriä Limingan kirkonkylästä itään. Kylä rajoittuu idässä Tyrnävän kuntaan ja siellä sijaitsevaan Partaan kylään, etelässä Ala-Temmekseen, lännessä Limingan kirkonkylään ja pohjoisessa Tupokseen. 
Kedonperän Haaransillalla sijaitsee kiertoliittymä, jossa risteävät valtatiet 4 (E75) ja 8(E8) sekä seututie 847. Haaransillalta alkaa pohjoiseen johtava moottoritieosuus. Kiertoliittymässä on "Ikkuna tulevaisuuteen" -niminen hirrestä tehty taideteos. 
Aiemmin alueella oli peruskoulu, joka purettiin vuonna 2002. Alueella sijaitsee marraskuussa 2008 avattu liikekeskus Liminganportti. 
Kedonperällä toimii kyläyhdistys, joka on perustettu vuonna 2009.
Pohjoisesplanadi

Pohjoisesplanadi (ruots. Norra Esplanaden) on noin kilometrin pituinen katu Helsingin keskustassa. Se ulottuu Katajanokan kanavalta Mannerheimintielle. Kadun itäosa kulkee Kauppatorin, länsiosa Esplanadin puiston pohjoisreunaa pitkin. Katu on Kaartinkaupungin pohjoisrajana Kruununhakaa ja Kluuvia vastaan. Sen länsiosa on yksisuuntainen idästä länteen; päinvastaiseen suuntaan ajetaan Esplanadin puiston toisella puolella olevaa Eteläesplanadia pitkin.
Aivan Esplanadin länsipäässä olevaa Ruotsalaista teatteria lukuun ottamatta Pohjoisesplanadin varrella on rakennuksia vain kadun pohjoispuolella, ja kaikkien muiden rakennusten osoitenumerot ovat parittomia. Monet rakennukset ovat historiallisesti ja arkkitehtonisesti merkittäviä. Monet Kauppatorin ja Kappeliesplanadin kohdalla olevat rakennukset ovat empiretyylisiä, ja huomattavimpia niistä ovat Carl Ludvig Engelin suunnittelema Helsingin kaupungintalo, entinen hotelli Seurahuone, sekä aivan kadun itäpäässä sijaitseva Presidentinlinna. Kadun keskiosan varrella on Theodor Höijerin suunnittelemia uusrenessanssityylisiä rakennuksia, joista suurimpia ovat Grönqvistin talo sekä alkuperäisen näköiseksi uudelleen rakennettu Hotelli Kämp. Kadun länsipään varrella on myös moderneja liikerakennuksia kuten Alvar Aallon suunnittelema Akateeminen kirjakauppa sekä vuonna 1989 valmistunut Stockmannin tavaratalon laajennus.
Sen enempää Pohjois- kuin Eteläesplanadillakaan ei juuri ole asuntoja. Vuoden 1970 Helsingin Sanomien juttuun löydettiin kahdeksan taloutta, joiden osoitteena on Esplanadi, heistäkin monet talonmiehiä. Vuonna 2015 asukkaita oli enää neljä.

Nimen alkuperä

Pohjois- ja Eteläesplanadi ovat saaneet nimensä niiden välissä olevan Esplanadin puiston mukaan. Sana esplanadi tarkoittaa alun perin linnoituksen ympärillä olevaa avointa aluetta, mutta myös kahden kadun välissä olevaa puistovyöhykettä. Ruotsinkielisessä muodossa Esplanaden se vahvistettiin Helsinkiin suunnitellun puistovyöhykkeen nimeksi vuonna 1820. Puiston reunaa pitkin kulkevat kadut saivat vuonna 1836 erilliset nimet Norra Esplanadgatan ja Södra Esplanadgatan, joille vuonna 1909 vahvistettiin suomenkieliset vastineet Pohjoinen ja Eteläinen Esplanaadikatu.  Vuonna 1965 kirjoitusasut muutettiin kielenhuollon ohjeiden mukaisesti muotoon Pohjoinen ja Eteläinen Esplanadikatu. Nykyiseen muotoonsa sekä suomen- että ruotsinkielinen nimi  lyhennettiin vuonna 1972.
Securitas

Omistus

Viisi suurinta osakkeenomistajaa (% äänivalta / % pääomasta) ovat SäkI AB (17,4 % / 3,5 %), Investment AB Latour (12,2 % / 7,4 %), Melker Schörling AB (10,9 % / 4,5 %), Alecta pension fund (4,7 % / 6,7 %) ja JP Morgan Chase Bank (4,2 % / 6,0 %). Omistus maittain Ruotsi 64 %, USA 10 %, Yhdistynyt kuningaskunta 9 % ja muut 17 %.

Securitas Suomessa

Liikevaihto vuonna 2018 oli 163,9 miljoonaa euroa ja henkilökuntaa noin 3 700. Yrityksen Suomen pääkonttori sijaitsee Helsingissä.
Securitas oli vuonna 2016 Suomessa suurin turvallisuusalan yritys.

Historia

Vuonna 1959 Suomen suurimmat vakuutuslaitokset perustivat vartioimisliikkeen Suomen Teollisuuden Vartiointi Oy (STV) ehkäisemään teollisuuspaloja. STV kasvoi nopeasti Suomen johtavaksi vartioimisliikkeeksi. Yrityksellä oli 1970-luvulla yli tuhat työntekijää ja 1990-luvun alussa noin kaksituhatta työntekijää. Vuonna 1986 STV Elektroniikka ja Wärtsilän Valvontaelektroniikkayksikkö yhdistyivät ja syntyi STW Security Oy. Uusi yritys muutti samana vuonna vasta valmistuneeseen taloon Helsingin Vallilan Elimäenkadulle. Vuonna 1993 ruotsalainen Securitas osti STV:n ja STW Securityn, jolloin nimeksi tuli STV Securitas Oy ja vuotta myöhemmin Securitas Oy ja Securitas Tekniikka Oy. STV:n logo ja tunnusväreinä olleet tummansininen ja valkoinen muuttuivat Securitaksen nykyisiin tunnuksiin. Myöhemmin vuonna 2004 Securitas Tekniikka Oy:n nimi muutettiin Securitas Systems Oy:ksi. Vuonna 2008 Securitaksen kansainvälisen linjan mukaan Securitas Systems Oy sai uudeksi nimekseen Niscayahin. Vuonna 2012 Niscayah muutti nimensä Stanley Securityksi.
Axel Ekestubbe

Axel Ekestubbe (21. lokakuuta 1849 Heinola – 27. huhtikuuta 1907 Helsinki) oli valtioneuvos ja moninkertainen valtiopäivämies, joka toimi Yleisen revisionioikeuden ylijohtajana. 
Axel Ekestubben vanhemmat olivat postitarkastaja Reinhold Ferdinand Ekestubbe ja Lovisa Juliana Standertskjöld. Ekestubbe tuli ylioppilaaksi 1868 ja suoritti tuomaritutkinnon 1872 ja kameraalitutkinnon 1873. Kenraalikuvernöörin kansliaan hän tuli 1878 kanslistiksi, toimituspäällikön apulainen hänestä tuli 1883, toisen osaston toimituspäällikkö 1891 ja ensimmäisen osaston 1895. Yleisen revisionioikeuden ylijohtajaksi Ekestubbe nimitettiin 1901, valtioneuvoksen arvon hän sai 1899. Ekestubbe oli valtiopäivien jäsen vuosina 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894.
Palestrina-tyyli

Palestrina-tyyli on myöhäisrenessanssin ajan teosten luonteenomainen sävellystyyli, jonka keskeisin vaikuttaja oli Giovanni Pierluigi da Palestrina. Sen keskeisin piirre on tiukka kontrapunktin sääntöjen noudattaminen. Barokin aikaan tätä renessanssin kontrapunktityyliä ryhdyttiin kutsumaan stile anticoksi tai prima pratticaksi, ensimmäiseksi käytännöksi, erotukseksi barokkimusiikin vapaammasta sävellystyylistä secunda pratticasta.
Erityisen merkityksellistä musiikin kehityksen kannalta oli Palestrinan kontrapunktin käyttö, jota on käytetty musiikin opetuksessa lajinsa tyylipuhtaimpana esimerkkinä Johann Fuxin vuonna 1725 julkaisemasta Gradus ad Parnassum -kirjasta aina meidän päiviimme saakka. Palestrinan kontrapunktissa tunnuksenomaisia piirteitä olivat musiikin rikas tekstuuri, jossa konsonanssit seurasivat dissonansseja lähes joka rytmin iskulla. Palestrina oli ensimmäisiä säveltäjiä, jonka tyyliä tulevien sukupolvien säveltäjät tietoisesti imitoivat.
Palestrinaa on kutsuttu musiikin ruhtinaaksi ja hänen teoksiaan renessanssiajan kirkkomusiikin täydelliseksi huipentumaksi. Teokset, varsinkin hänen 104 messuaan, ovat rauhallisia ja elegantteja, mutta samalla sisältävät laajaa melodista ja rytmillistä vaihtelua. Palestrinan käyttämät melodiat saivat paljon vaikutteita gregoriaanisista lauluista ja sisältävät pitkiä, rytmiikaltaan vaihtelevia kaaria. Eri äänet liikkuvat yleensä yhden sävelaskeleen hypyin. Useamat yli terssin mittaiset hypyt yhdessä äänessä tasapainottuvat jonkin toisen äänen sävelaskelkululla vastakkaiseen suuntaan. Melodiat on sävelletty siten, että ne noudattavat tekstin luonnollista rytmiä ja että keskeiset sanat korostuvat. Pitkiä tekstejä sisältävät teokset (esimerkiksi messun Credo-osa) on usein sävelletty homofonisesti siten, että teksti on helposti ymmärrettävissä.
Norman Sherman

Norman (Morris) Sherman (s. 25. helmikuuta 1924 Boston) on yhdysvaltalais-kanadalainen fagotisti, säveltäjä ja opettaja. Hän osallistui Olivier Messiaenin kursseille. Hän on soittanut fagottia Israelin filharmonikoissa (1953–1954), Winnipegin sinfoniaorkesterissa ja Winnipegin CBC-orkesterissa (ensifagotistina molemmissa, 1957–61), Residentie-orkesterissa (1., 1961–69), National Arts Centre Orchestrassa (1., 1969-72) ja Orchestra London Canadassa (1., 1972–4). Sherman on esittävän uransa aikana soittanut muiden muassa sellaisten kapellimestareiden kuin Pierre Boulez'n, Jean Martinonin, Karl Böhmin, Carl Schurichtin, Bruno Madernan, Carlo Maria Giulinin, Eugene Ormandyn ja Charles Munchin johdolla. Sherman on myös ollut Canadian Wind Quintetin ja Trianonin jäsenenä. Jälkimmäinen on barokkitrio, jonka muut jäsenet olivat Normanin vaimo, cembalisti Riquette Sherman ja viulisti Alanna Deptuch Vághy.
Sherman on opettanut sävellystä ja orkestrointia Queen's Universityssa. Hänen omien sävellystensä joukossa ovat Sinfonia concertante fagotille ja jousille (1950), Through the Rainbow and/or Across the Valley (1967), Thesis for Orchestra (1975), Quadron (1976), Quintessant (1977) ja The Events of November 10, 1812 (1978).
Echelon (vuoden 1987 videopeli)

Pelaaminen

Peli koostui kolmesta moodista: tieteellinen (tutkimusmatkailu), partiointi (tutkimusmatkailu taistelun kanssa) ja sotilaallinen (taistelu). Commodore 64 -version mukana tuli "LipStick" kuulokeohjain, joka aktivoitui äänellä ja toimi toisena tulitusnäppäimenä.
Peli käytti rautalankamallin 3D-grafiikkaa kuten Elite ja Starglider.

Vastaanotto

Pelin Commodore 64 -versio on saanut Zzap! -lehden italiankielisessä versiossa arvosanaksi 81%.
Pelin Commodore 64 -versio on saanut Commodore User -lehden arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Ari-Pekka Siekkinen

Ari-Pekka Siekkinen (s. 12. tammikuuta 1965 Jyväskylä) on ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut kaudesta 2017–2018 lähtien japanilaisen Nikkō Ice Bucksin päävalmentajana.
Siekkinen pelasi JYPin kokoonpanossa vuodet 1984–1996 ja 2000–2001. Hän on seuran liigahistoriassa eniten otteluita pelannut maalivahti ja urheilu-urallaan hän voitti kaksi SM-hopeaa sekä yhden SM-pronssin. JYP jäädytti Siekkisen pelipaidan ja -numeron 22. marraskuuta 2013.

Ura pelaajana

Ari-Pekka Siekkinen aloitti uransa I-Divisioonassa JyP HT:ssä kaudella 1984–1985. Jyväskyläläiset nousivat SM-liigaan seuraavalla kaudella Siekkisen ollessa kuitenkin vielä Kari Viljasen kakkosmiehenä. Siekkinen toimi neljän ensimmäisen liigakautensa ajan kakkos- tai kolmosvahtina, kunnes sai vakuutettua valmennusjohdon ja pääsi toimimaan ykkösvahtina kaudella 1989–1990. Tuosta kaudesta lähtien "Kenkä" oli yksi joukkueensa kantavista voimista aina vuoteen 1996 saakka. Jyväskylän-vuosinaan Siekkinen oli voittamassa kolmea SM-mitalia; kahta hopeaa ja yhtä pronssia.
Kaudeksi 1996–1997 Siekkinen siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavan Västerås IK:n riveihin. Ruotsissa hän pelasi kuitenkin vain vuoden ajan, kunnes palasi takaisin Suomeen. Kaikkien yllätykseksi suunta ei ollutkaan Jyväskylä vaan Espoon Blues. Blues esitti parhaan tarjouksen ja toisaalta Jyväskylässä maalivahtitilanne oli hyvä, kiitos Marko Leinosen. Espoossa Siekkinen torjui kolmen kauden ajan tehden kaudella 1997–1998 uuden nollapeliennätyksen runkosarjassa (7 nollapeliä). 
Kolmen Espoon-vuoden jälkeen jyväskyläläisyleisö sai vihdoin nähdä Siekkisen paluun Jyväskylään. Kauden 2000–2001 Siekkinen aloitti Jyväskylässä. Jypin ykkösmaalivahtina toimi tuolloin Mika Lehto, eikä Siekkinen enää pystynyt loukkaantumisten vuoksi kilpailemaan hänen kanssa ykkösmaalivahdin paikasta. "Kenkä" halusi saada enemmän pelituntumaa, mutta Lehto oli hyvässä torjuntavireessä ja niinpä Siekkinen siirtyi kesken kauden Saksan DEL-liigassa pelanneeseen Hannover Scorpionsiin. Kauden loputtua Siekkinen siirtyi vielä pelaamaan vuodeksi Italian liigaan HC Bolzanon joukkueeseen. Siekkinen olisi saanut jatkaa vielä italialaisjoukkueessa, mutta sopimussotkut päättivät polvivaivaisen miehen uran 36-vuotiaana.
Maajoukkueurallaan Siekkinen edusti Suomea 1992 MM-kisoissa, joissa Suomi saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa voittamalla hopeaa.

Yksityiselämä

Siekkinen on kotoisin Jyväskylän Kangasvuoresta.
Siekkinen seurustelee entisen beach volley -pelaaja Emilia Nyströmin kanssa ja heille on määrä syntyä lapsi kesäkuussa 2018. Nyström muuttaa Siekkisen luokse Japaniin.[7]
Donald Norman

Donald A. Norman (s. 25. joulukuuta 1935) on Kalifornian ja San Diegon yliopistojen kognitiotieteen emeritusprofessori ja Northwestern-yliopiston tietojenkäsittelytieteen (Computer Science) professori. Hän opettaa Stanfordin yliopistossa. Norman kuuluu Encyclopaedia Britannican toimituskuntaan. 
Norman on yksi Nielsen Norman Groupin perustajajäsenistä yhdessä Jakob Nielsenin kanssa. Hän on työskennellyt myös Apple Computer ja Hewlett-Packard -yrityksissä. 
Norman tuli tunnetuksi julkaistuaan kirjan The Psychology of Everyday Things, 1988 (julkaistiin uudelleen nimellä The Design of Everyday Things, 2002). Se on suomennettu Miten avata mahdottomia ovia? Tuotesuunnittelun salakarit (1991). Norman toteaa kirjassaan, että useimmiten ihminen syyttää itseään siitä, ettei joku arkipäiväinen esine tai kone toimi sillä tavalla kuin sen kuuluisi. Useimmiten kysymys on kuitenkin epäonnistuneesta tuotesuunnitelusta, josta hän luettelee kirjassaan lukuisia esimerkkejä. Normanin mielestä tekniikkalähtöinen suunnittelu ei palvele loppukäyttäjää. 
Norman on julkaissut 12 teosta, joissa hän käsittelee ihmisen ja koneen välistä käyttöliittymää. Kirjoja on käännetty useille kielille.