Adelaide Johnson

Adelaide Johnson, synt. Sarah Adeline Johnson (26. syyskuuta 1859 – 10. marraskuuta 1955) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja feministi. Hänen töitään on esillä esimerkiksi Yhdysvaltain Capitol Hillillä. Johnson tunnetaan myös työstään naisten oikeuksia ajavien liikkeiden parissa.

Varhaiset vuodet

Adelaide Johnson syntyi Illinoisin osavaltion Plymouthin kylässä vuonna 1859. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä. Johnson oli heidän ensimmäinen yhteinen lapsensa, mutta vanhemmista molemmilla oli lapsia aikaisemmista avioliitoistaan. Johnson opiskeli useissa maalaiskouluissa sekä St. Louis School of Design -koulussa ennen muuttoaan Chicagoon. Chicagossa hän opiskeli ja elätti itsensä taideteoksillaan. Vuonna 1878 hän vaihtoi nimensä Adelaideksi, sillä hän piti sen dramaattisuudesta.
Tammikuussa vuonna 1882 Johnson loukkaantui pudottuaan tyhjään hissikuiluun kiirehtiessään ateljeeseensa. Hän sai onnettomuutensa korvaukseksi 15 000 dollaria ja muutti uusien varojensa turvin Eurooppaan, missä hän jatkoi opiskelujaan. Johnson opiskeli muun muassa Dresdenissä vuonna 1883 ja taiteilija Giulio Monteverden opissa Roomassa vuodesta 1884 alkaen. Hän opiskeli Monteverden alaisuudessa yksitoista vuotta, ja Roomassa hänellä oli ateljee aina vuoteen 1920 saakka. Myöhemmin hänellä oli ateljeet myös Carrarassa, Lontoossa, New Yorkissa ja Washington DC:ssä.
Vuonna 1896 Johnson meni naimisiin brittiläisen liikemiehen, itseään yksitoista vuotta nuoremman Alexander Frederick Jenkinsin kanssa. Heidät vihki naispappi Johnsonin Washingtonin ateljeessa, ja heidän ”morsiusneitoinaan” toimivat taiteilijan itsensä valmistamat Susan B. Anthonyn ja Elizabeth Cady Stantonin rintakuvat. Jenkins otti vaimonsa nimen kunnianosoituksena tälle. Avioliittonsa aikana pari joutui usein olemaan pitkään erossa toisistaan, ja tämä rasitti liittoa. Johnson haki avioeroa vuonna 1908. Johnson ja Jenkins ehtivät olla naimisissa kaksitoista vuotta.

Capitol Hillin monumentti

Johnsonin töitä oli esillä vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyssä. Eräässä työssä esiintyivät kuuluisat suffragetit Lucretia Mott, Susan B. Anthony ja Elizabeth Cady Stanton. Johnson toivoi saavansa joskus valmistaa näitä kolmea naista kuvaavan monumentin Yhdysvaltain Capitol Hillille. Hän toivoi naisten oikeuksia ajavan yhdistyksen National American Woman Suffrage Association eli NAWSA:n rahoittavan tämän veistoksen, mutta erimielisyydet veistoksen sijoituspaikasta saivat Johnsonin ja NAWSA:n riitautumaan eikä suunnitelma rahoituksesta toteutunut. Suffragetti Alva Bemont ja National Women’s Party kuitenkin kiinnostuivat Johnsonin suunnitelmasta ja tilasivat veistoksen häneltä. Johnson veisti teoksensa Italiassa. Vuonna 1921 se lahjoitettiin Capitolille naisille äänioikeuden antaneen perustuslain 19. lisäyksen kunniaksi. Sen oli lisäksi tarkoitus juhlistaa Anthonyn, Stantonin ja Mottin saavutuksia. Aluksi veistos sijoitettiin Capitolin Rotundaan, mutta jo kahden päivän kuluttua se siirrettiin niin kutsuttuun Capitolin kryptaan. Vuoden 1997 kesäkuussa 76 vuotta kryptaan siirtonsa jälkeen veistos palautettiin Rotundaan National Museum of Women’s History -museon kampanjan seurauksena. Veistos on italialaista marmoria ja painaa yhteensä seitsemän tonnia.

Viimeiset vuodet

1930-luvulla Johnsonin ura alkoi laskea. Hänen taideteoksensa eivät enää myyneet, ja häntä vaivasivat taloudelliset ongelmat, joiden vuoksi hän joutui vastaanottamaan rahallista tukea perheeltään ja tuttaviltaan. Lopulta rahaton Johnson häädettiin asunnostaan. Vuonna 1939 Johnson tuhosi useita taideteoksiaan kutsuttuaan ensin lehdistön todistamaan tapahtumaa. Tapahtuma toi taiteilijalle julkisuutta ja sympatiaa. Esimerkiksi eräs kongressiedustaja sai peruttua Johnsonin häädön. Hänelle yritettiin lisäksi saada 25 000 dollarin lahjoitus, mutta tämä hanke epäonnistui. Vuonna 1947 Johnsonin taloudellinen sekä terveydellinen tila olivat huonontuneet entisestään, ja hän oli pakotettu muuttamaan ystäviensä luokse. Viimeisinä vuosinaan Johnson esiintyi useissa television kilpailuissa ja yritti siten hankkia rahaa. Hän kuoli Washingtonissa vuonna 1955 96-vuotiaana. Hänet haudattiin Congressional Cemetery -hautausmaalle Washingtoniin.