Sam Vanni

Tuotanto

Vannia kiinnostivat alusta asti maalaustaiteen formalistiset, etenkin väreihin liittyvät seikat. Jo ennen vuonna 1938 tekemäänsä Pariisinmatkaa hän maalasi ranskalaisen koulun väritaiteen mukaisesti, esikuviensa Matissen ja Bonnardin viitoittamalla tiellä. Hänen aiheensa, maisemat, asetelmat ja henkilökuvat, ovat perinteisiä, mutta hän pyrki kuvaamaan niitä uudella tavalla.
Vannin työt ovat harkittuja. Hänestä värit ja viivojen liike esittävät tunnetilaa samalla tavoin kuin musiikki. Oleellista Vannin töissä on maalauksen rakenne, puhtaat värit, liikkeen, viivan sekä rajoitetun muodon käyttö. 1960-luvulta lähtien Vanni keskittyi kineettisiin ja optisiin teemoihin. 1960-luvun puolivälissä hän kehitti niin kutsutun raitatekniikan tuoden esille liikkeen voimaa väreillä ja muodoilla.

Elämänvaiheet

Samuel Besprosvanni syntyi Viipurissa vuonna 1908 juutalaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat hattu- ja turkiskauppias Aron Besprosvanni sekä Rakel o.s. Stoler. Sukunimi Besprosvanni tarkoitti venäjäksi nimetöntä henkilöä; perheen isoisä oli nuorena poikana pakko-otettu Venäjän armeijaan ja jättänyt tuolloin oikean nimensä kertomatta. Perheen kotikieli oli jiddiš, mutta Samuel kävi ruotsinkielisen koulun ja päätyi suomenkieliseen toveripiiriin.
Perhe muutti vuonna 1921 Helsinkiin, jossa hän aloitti taideopintonsa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, opettajinaan Uuno Alanko, Per-Åke Laurén ja Werner Åström. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat esillä vuonna 1931 Suomen Taiteilijoiden Vuosinäyttelyssä. Jo näissä varhaisissa töissä oli omaperäistä ilmaisua.
Vuonna 1941 Samuel Besprosvanni muutti virallisesti nimensä Sam Vanniksi ja hänet vihittiin Maya Londonin kanssa.
Vuonna 1952 Vanni maalasi sarjan non-figuratiivisia töitä. Ranskalaisen taiteen näyttely "Clear Form" Helsingissä antoi sysäyksen non-figuratiivisille maalauksille. Kehitys huipentui 1950-luvun lopulla Helsingin kaupungin työväenopiston ala-aulan maalauskilpailuun, jonka Vanni voitti. Teos Contrapunctus – Kaaoksesta järjestykseen on yhä nähtävillä Helsinginkadun työväenopiston aulassa. Tämä oli ensimmäinen abstrakti julkisen kilpailun voittanut teos Suomessa – aikana, jolloin abstrakti taide herätti vielä paljon vastustusta.
Vuonna 1955 Vanni oli perustamassa Prisma-ryhmää, johon kuului useita sodanjälkeisen sukupolven abstraktisia taiteilijoita muun muassa Unto Pusa, Ragnar Ekelund ja Sigrid Schauman. Prisma-ryhmällä oli merkittävä rooli suomalaisessa taiteessa. Vanni osallistui ryhmän toimintaan aina vuoteen 1963 asti, ja näyttelyitä kertyi kaikkiaan 20.
Erottuaan ensimmäisestä vaimostaan vuonna 1958 hän solmi vuonna 1960 uuden avioliiton Paula Saarenheimon kanssa. Parille syntyi kaksi lasta, Mikko ja Simo.
Sam Vanni palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla. Hänet kutsuttiin Suomen Akatemian jäseneksi vuonna 1962 ja Euroopan Akatemian jäseneksi vuonna 1984.
Sam Vanni työskenteli aktiivisesti aina 1990-luvun alkuun asti, tehden ennen kaikkea konkretistisia serigrafioita ja maaluksia, sekä puoliabstrakteja muotokuvia. Hän opetti kokonaista sukupolvea suomalaisia taiteilijoita toimiessaan taideopettajana Vapaassa Taidekoulussa, vuosina 1944–56, Teknillisessä korkeakoulussa 1956 ja Suomen Taideakatemiassa, 1949–65.