google/wiki40b huggingface dataset:
Sac de nœuds

Juoni

Anita (Josiane Balasko) on ajautunut itsemurhan partaalle poikansa kuoleman jälkeen. Yhtäkkiä hänen naapurinsa, Rose-Marie Martin (Isabelle Huppert), rynnii hänen asuntoonsa turvaan paettuaan poliisina työskentelevän ja alkoholisoituneen aviomiehensä kynsistä. Kun aviomies löydetään murhattuna, Rose-Marieta aletaan pitää syyllisenä. Naiset lähtevät ”pakomatkalle”, sillä he eivät halua sekaantua Rose-Marien aviomiehen kuolemantapaukseen.

Tuotanto

Sac de nœudsin kuvaukset alkoivat elokuussa 1984. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Oliane Productions.

Julkaisu

Sac de nœuds sai ensi-iltansa Ranskassa 20. maaliskuuta 1985 ja oli Warner Bros. -yhtiön teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 633 220 katsojaa.
Sac de nœuds julkaistiin Ranskassa DVD:lle 22. kesäkuuta 2009.
Ihmisen sukupuoli

Tämä artikkeli käsittelee ihmisen sukupuoliominaisuuksia, kuten ihmisen sukupuolen anatomista, kulttuurillista, juridista ja sosiaalisia tasoja.

Ihmisen sukupuoli biologisesti

Biologisesti ihmisellä hedelmöityvä sukupuoli on naiset ja hedelmöittävä sukupuoli miehet.
Sukusolujen lisäksi yksilön sukupuoli määritellään biologiassa sukupuolikromosomien, niihin kytkeytyvien sukupuolen määräytymisessä tarvittavien geenien, sukupuolihormonien eli endokrinologian, sukurauhasten sekä ulkoisten sukupuolielinten morfologian perusteella.
Geneettisesti miehen ja naisen keskeinen ero on Y-kromosomi, mutta siinä on erittäin vähän geenejä joista suuri osa koodaa proteiineja. Y-kromosomin sisältämät geenit tunnetaan hyvin, ja sen keskeisimmät merkitykset liittyvät miessukupuolen kehitykseen ja hedelmällisyyteen sekä ihmisen biologisen historian jäljittämiseen .
Johan August Sandels

Alku-ura

Sandels syntyi tukholmalaisen vuorineuvoksen pojaksi 31. elokuuta 1764. Sandelsin isä aateloitiin vuonna 1772. Jo 11-vuotiaana Sandelsista tuli tykkiväen kadetti.
Sandels osallistui Kustaa III:n sotaan Karjalan rakuunarykmentin majurina. Vuodesta 1803 lähtien hän toimi Savon jääkärirykmentin komentajana.

Sandels Suomen sodassa

Suomen sodassa hänet nimitettiin 7. huhtikuuta 1808 viidennen prikaatin komentajaksi. Hänen johdollaan vallattiin Kuopio takaisin ja karkotettiin viholliset pois melkein koko Savosta. Jouduttuaan väistymään ylivoiman tieltä hän puolustautui Toivalassa yli kolme kuukautta, voitti peräytymismatkalla venäläiset Koljonvirralla lokakuussa ja yhtyi sitten pääarmeijaan.

Koljonvirran taistelu

Iisalmen pohjoispuolella käyty Koljonvirran taistelu sodan loppuvaiheessa nosti Sandelsin maineeseen etevänä johtajana. Aselepo oli solmittu ja Sandelsin joukot olivat majoittautuneena Partalan ja Valkeaisten kylissä, kun venäläisten hyökkäys Koljonvirran itäpuolelta alkoi. Sandels veti tiedustelujoukkonsa joen länsipuolelle ja onnistui tuhoamaan osan siltaa, mikä vaikeutti venäläisten etenemistä. Venäläisten joukkoja johti Nikolai Tutškov, ja joukot käsittivät noin 8 000 miestä, kun he ryhmittyivät joen länsipuolelle. Heitä vastassa oli Sandelsin komentamat 1 800 miestä. Taistelun kuluessa Ruotsi menetti 300 miestä, mutta venäläiset joutuivat pakosalle Koljonvirtaan ja he menettivät 1 000 miestä kaatuneina ja sotavankeina.

Suomen sodan jälkeen

Myöhemmin Sandels otti osaa sotaan Napoleonia vastaan. Hän toimi myös Ruotsin Pommerin kenraalikuvernöörinä 1812–1815 sekä Norjan käskynhaltijana vuosina 1818–1827. Sandels haudattiin Tukholman Klaaran kirkkoon, missä sijaitsee myös hänen muistomerkkinsä.

Sandelsin jälkimaine

Johan Ludvig Runeberg kuvaa Vänrikki Stoolin tarinoissa Sandelsin rohkeana sankarina, mutta myös hyvän ruoan ja juoman intohimoisena ystävänä, jonka on vaikea nousta päivällispöydästä taistelun keskelläkin.
Rantsilan keskustassa sijaitsee Sandelsin kunniaksi pystytetty muistomerkki, joka on maailman ainoa Sandelsia esittävä ratsastajapatsas. Savossa Sandelsin muistoa käytetään kaupallisiin tarkoituksiin: Siilinjärven keskustassa toimii Hotelli Sandels, ja hänen mukaansa on nimetty iisalmelaisen Olvi-panimon Sandels-olut. Lisäksi Iisalmen Koljonvirralla järjestettävä Sandels Rock -tapahtuma on saanut nimensä häneltä.
Caracas

Historia

Caracasin perusti 1567 espanjalainen konkistadori Diego de Losada, silloin nimenä oli Santiago de León de Caracas. Kaupungissa on syntynyt kaksi Etelä-Amerikan historian merkittävää hahmoa, Francisco de Miranda 1750 sekä Simón Bolívar 1783. Maanjäristys tuhosi kaupungin 26. maaliskuuta 1812. Tämän valtaapitävät näkivät jumalallisena rangaistuksena kansalle, joka kapinoi Espanjan kruunua vastaan.
Öljyllä rikastuneen Venezuelan talouden tasaisesti noustessa 1900-luvun alkupuoliskolla Caracasista tuli yksi Latinalaisen Amerikan talouskeskuksia, sekä myös suosittu liikenneväylä Euroopan ja Etelä-Amerikan välillä.

Nähtävyyksiä

Simón Bolívarin synnyinkoti on museona, joka esittelee 1700-luvun esineistöä laajemminkin. Panteon Nacional on Antonio Guzmán Blanco hautapyhäköksi muutettu entinen kirkko.

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa oli 1,9 miljoonaa asukasta, arvio vuodelle 2016 on yli kaksi miljoonaa. Caracas on yksi maailman vaarallisimmista kaupungeista johtuen jatkuvasta rikollisuudesta. Vuonna 2016 siellä tehtiin 120 henkirikosta 100 000 asukasta kohti.

Koulutus

Venezuelan yliopisto Universidad Central de Venezuela on perustettu 1721, ja se on siten yksi latinalaisen Amerikan vanhimmista yliopistoista. Yliopiston kampusalueen suunnitteli arkkitehti Carlos Raúl Villanueva, ja se on Unescon maailmanperintökohde. Venezuelan yliopistossa on noin 60 000 opiskelijaa. Simón Bolívar -yliopisto keskittyy tekniikkaan ja luonnontieteisiin. Siellä on noin 10 000 opiskelijaa. Näiden lisäksi kaupungissa toimii yksitoista muuta korkeakoulua.

Liikenne

Caracasin metro on valmistunut vuonna 1981. Simón Bolívar International Airport sijaitsee noin 30 kilometriä kaupungin keskustasta. Siellä on kolme terminaalia, ja säännöllistä liikennettä Etelä- ja Pohjois-Amerikkaan sekä Euroopan suurkaupunkeihin (Lissabon, Madrid, Pariisi, Rooma ja Frankfurt).

Urheilu

Kaupungissa on jalkapallo- ja baseballjoukkueet. Baseballissa kaupunkia edustaa Leones del Caracas Venezuelan ylimmällä sarjatasolla. Jalkapallossa kaupungista löytyy kolme ylimmällä sarjatasolla pelaavaa joukkuetta: Caracas Fútbol Club, Estrella Roja Futbol club ja Deportivo Italia.
697 Galilea

697 Galilea on aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidien päävyöhykeellä kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi, jonka löysi saksalainen astronomi Joseph Helffrich 14. helmikuuta 1910. Sen alkuperäinen nimi oli Montauk, mutta se nimettiin uudelleen Galileaksi 1. lokakuuta 1946. Ennen varsinaisen nimen saamistaan pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1910 JO.
Johan Nylander

Johan Nylander (20. elokuuta 1698 Oulu - 10. kesäkuuta 1761 Porvoo) toimi Porvoon piispana 1745-1761.
Nylander oli oululaisen kauppiaan Simon Saaren (Nylander) poika. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Upsalassa 1716 ja Turussa 1722, jonka jälkeen toimi Pohjalaisen osakunnan kuraattorina 1722-25 sekä Helsingin triviaalikoulun konrehtorina 1725. Maisteriksi Nylander vihittiin priimuksena 1726 ja pappisvihkimyksen hän sai 1727. Toimi sitten Porvoon lukion lehtorina sekä palkkalitäjänsä Säkkijärven kirkkoherrana. Nylander nimitettiin Porvoon vt. tuomiorovastiksi 1739; tuomiokapitulin jäsen hän oli ollut jo vuodesta 1727 lähtien ja vt. esimies 1742-45. Nimitettiin Porvoon piispaksi 1745 ja samalla palkkapitäjiensä Lammin, Myrskylän ja Sipoon kirkkoherraksi.
Piispana Nylander oli tarmokas ja ahkera, seuraten vanhoja Gezeliuksen aikaisia periaatteita. Porvoon lukiolle hankittiin uusi talo ja tarkastusmatkoillaan Nylander työskenteli lukutaidon parantamiseksi ja taikauskon vähentämiseksi.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuodesta 1727 Katarina Helsingius (k. 1742) ja toinen 1744 Vendla Juliana von Glan tämän ensimmäisessä avioliitossa (k. 1799). Von Glanin toinen aviomies oli tuleva Porvoon piispa Gabriel Fortelius.
Reino Helismaa -palkinto

Reino Helismaa -palkinto on Reino Helismaan mukaan nimetty, ansioituneelle suomalaiselle sanoittajalle 3–5 vuoden välein myönnettävä palkinto. Sen myöntää Työväen Sivistysliitto. Palkinto on arvoltaan 4 000 euroa (aikaisemmin 20 000 markkaa), ja se myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1989.
Robottiratsastaja

Ihmisten käyttö kamelikisoissa

Kamelikisoja on käyty tuhansia vuosia. "Sheikkien kisoissa" käytetään lähes yksinomaan pieniä lapsia, yleensä noin neljävuotiaita poikalapsia, ohjaamaan kameleita. Usein poikien annetaan nälkiintyä, jotta he olisivat mahdollisimman kevyitä. Historiallisesti pojat olivat usein myyty orjina organisoijille tai kamelin omistajille ratsastajiksi. Tähän liittyi usein kidnappaus tai epätoivoisten perheiden hyväksikäyttö pakottamalla heidät myymään oman lapsensa. Heitä ei usein koulutettu ja he olivat usein seksuaalisen hyväksikäytön kohteita.
Qatarissa kamelikilpailut ovat olleen historiallisesti kansallinen vapaa-ajan vieton kohde, ja pienten lasten käyttö ajajina on hyväksytty vuosisatoja. Kuitenkin kansainvälisen yhteisön painostuksen takia Qatarin emiiri, Hamad ibn Khalifa Al Thani, kielsi lapsiajurit vuonna 2005  ja käski, että vuoteen 2007 mennessä kaikkien kamelikilpailujen osallistujien pitää olla robottien ohjaamia.

Kehitys ja käyttö

Qatarin hallitus käynnisti robottien kehityksen vuonna 2004. Sveitsiläinen K-Team yritys yhdessä Alexandre Colotin johdossa kehitti robotit. Alustavissa tutkimuksissa havaittiin ongelmaksi se että kamelit olivat tottuneet ihmisen hallintaan. Varhaiset mallit pelottivat tai häiritsivät kameleiden keskittymistä. Muotoilua uudistettiin ihmismäisimmäksi lisäämällä mannekiini-tyyppiset kasvot, aurinkolasit, hatut, ajohansikkaat, ja jopa perinteiset parfyymit joita ihmisajajat käyttivät. Muita kohdattuna haasteita olivat olosuhteet joissa robotti sekä tietokone toimivat; yleensä korkea lämpötila ja pölyinen ilmasto, sekä nopea liike sekä kuoppainen kulkeminen.
Robotit ovat pieniä ja kevyitä, sekä kauko-ohjattavia yleensä myös radio-ohjattavien kanssa toimivien ohjaajien alaisuudessa. Robotit ovat alumiinirakenteisia ja keskustorsoltaan suurin piirtein suuren kirjan kokoisia, sisältävät pienet kädet, jotka ohjastavat ruoskaa ja kuolaimia.

Tämänhetkinen käyttö

Laaja-alainen käyttö on rajoittunut Qatariin, missä robotit ovat yleisesti hyväksyttyjä. Muut maat missä kamelikilpailut ovat suosittuja kuten Yhdistyneet arabiemiirikunnat, ovat kasvavan painostuksen alaisia johtuen lapsityövoiman käytöstä kilpailuissa.
Sirkka Hirsjärvi

Sirkka Anneli Hirsjärvi (s. 19. elokuuta 1940, Nivala) on Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen emeritaprofessori. Hänestä tuli kasvatustieteen kandidaatti vuonna 1970 ja lisensiaatti vuonna 1975, ja hän väitteli tohtoriksi vuonna 1982. Hän oli partiotyttöjärjestön koulutusohjaaja 1963–1966, Jyväskylän yliopiston assistentti 1969–1970, viransijainen lehtori 1971–1975, yliassistentti 1976, yliassistentti ja viransijainen apulaisprofessori 1980–1983 ja kasvatustieteen professori vuodesta 1987 eläkkeelle jäämiseensä asti. Hirsjärvi on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992.
Pregabaliini

Historia

Pregabaliinin löysi lääkekemisti Richard Bruce Silverman Northwestern-yliopistossa Yhdysvalloissa. Euroopan unioni hyväksyi lääkeaineen vuonna 2004.
Pregabaliinin patentti on vanhentunut ja markkinoilla on useita rinnakkaislääkkeitä.

Vaikutusmekanismi

Pregabaliini muistuttaa rakenteeltaan keskushermostonssa luonnostaan esiintyvää välittäjäainetta gamma-aminovoihappoa (GABA), joka tyypillisesti vähentää hermosolujen toimintaa. GABA on tärkein epileptisiä kohtauksia estävistä välittäjäaineista. Pregabaliini heikentää kalsiumin virtausta hermosolun sisälle, mikä estää hermosolujen toimintaa ja vähentää kiputiloihin, ahdistuneisuutiloihin ja epilepsiaan liittyvien välittäjäaineiden vapautumista. Pregabaliinin väärinkäytön vaikutusmekanismia ei kokonaan tunneta, mutta myös monilla muilla GABA-järjestelmään vaikuttavilla lääkkeillä,  esimerkiksi bentsodiatsepiineilla, on väärinkäyttöpotentiaalia.

Haittavaikutukset

Pregabaliinista tehtiin vuonna 2012 neljänneksi eniten haittavaikutusilmoituksia Fimean lääkkeiden haittavaikutuksia koskevaan tietokantaan. Pregabaliinin käytön yleisimpiä haittavaikutuksia ovat:
Hyvin yleisiä (enemmän kuin 10 %:lla): huimaus, väsymys.
Yleisiä (1–10 %:lla): näön hämärtyminen, kaksoiskuvat, lisääntynyt ruokahalu, euforia, sekavuus, värikkäät unet, muutokset seksuaalisuudessa, ärtyneisyys, ataksia, keskittymiskyvyn muutokset, koordinaatiokyvyn muutokset, muistivaikeudet, vapina, puhekyvyn muutokset, parestesia, kiertohuimaus, suun kuivuminen, ummetus, oksentelu, lisääntyneet ilmavaivat, erektiovaikeudet, uupumus, turvotukset, epänormaali kävelytyyli, painon lisääntyminen.
Epätavalliset (0,1–1 %:lla): masennus, letargia, levottomuus, hallusinaatiot, silmien nykiminen, tuntoaistin muutokset, takykardia, syljenerityksen lisääntyminen, hikoilu, kuumat aallot, kutina, lihaskrampit, lihaskipu, nivelkivut, virtsaamisvaikeudet, muutokset verenkuvassa, munuaiskivet.
Harvinaiset (< 0,1 %:lla): neutropenia, muutokset sydänsähkökäyrässä, verenpaineen muutokset, haimatulehdus, nielemisvaikeudet, virtsamäärän väheneminen, lihasvaurio, itsetuhokäyttäytyminen, estottomuus.

Väärinkäyttö

Pregabaliinilla on myös väärinkäyttöpotentiaalia sen miedosti euforisoivasta vaikutuksesta johtuen. Kuitenkin tämä vaikutus pienenee pregabaliinin pitkäaikaisessa käytössä, kun lääkkeeseen kasvaa toleranssi.
Pregabaliini on noussut huumekäytössä perinteisten huumaavien lääkkeiden kuten opiaattien ja bentsodiatsepiinien rinnalle.
Pregabaliinia käytetään myös sekaisin alkoholin kanssa, ja myös tämä voi olla hengenvaarallista, erityisesti jos pregabaliinia ja alkoholia otetaan suuria määriä, tarkoittaen 600 mg:n maksimiannostuksen ylitystä esimerkiksi useilla grammoilla.
Luka Zahović

Seurajoukkueura

Guimarãesissa, Portugalissa syntynyt Zahović aloitti uransa Lissabonin suurseurassa Benficassa. Vuonna 2007 hän siirtyi kotimaansa NK Mariborin nuorisojoukkueeseen. Hän teki debyyttinsä PrvaLigassa kauden 2012-2013 viimeisellä kierroksella, 26. huhtikuuta 2013 NK Aluminij Kidričevoa vastaan. Tuolla kaudella hän voitti ensimmäisen Slovenian mestaruutensa. Kauden 2013-14 aikana Zahović kävi lainalla kakkostason Veržejssä, mutta palasi loppukaudeksi Mariboriin juhlimaan toista Slovenian mestaruuttaan pelattuaan kaudella 11 peliä. Kaudella 2014-15 Maribor selviytyi Mestareiden liigaan. Ensimmäisessä Mestareiden liiga-ottelussaan Sporting Lissabonia vastaan Zahović tuli vaihdosta kentälle ja tasoitti pelin viimeisellä minuutilla.
Elokuussa 2015 hän teki 3+2 vuoden sopimuksen SC Heerenveenin kanssa. Hän teki debyyttinsä tässä seurassa 2. lokakuuta 2015 Heracles Almeloa vastaan. Elokuussa 2016 hän siirtyi lainalle NK Mariboriin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuraan palaamisen jälkeen 28. elokuuta 2016 NK Celjea vastaan ja teki myös maalin tässä ottelussa. Toukokuussa 2017 hän teki kolmen vuoden sopimuksen tämän seuran kanssa.

Maajoukkueura

Zahović on edustanut Sloveniaa eri nuorten maajoukkueissa. Nykyisin hän pelaa alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.

Muuta

Zahovićin isä Zlatko Zahovič on yksi Slovenian kaikkien aikojen pelaajista. Hän oli pelaamassa Portugalissa Vitória SC:n joukkueessa, kun Luka Zahović syntyi. Luka Zahovićilla on sekä Slovenian että Portugalin kansallisuus.
Pireuksen tie

Pireuksen tie (m.kreik. Πειραϊκή ὁδός, Peiraikē hodos) oli antiikin aikainen tie, joka johti Ateenan Agoralta Pireukseen. Se sai alkunsa Agoran lounaiskulmasta Tholoksen luota, ja kulki muun muassa Strategeionin sekä Kaupunginvankilan ohi. Se kiersi Pnyks-kukkylan eteläpuolelta ja kulki tämän jälkeen kaupunginmuurissa eli niin kutsutussa Themistokleen muurissa olleesta Pireuksen portista. Tämän jälkeen se kulki Pitkien muurien sisäpuolella Pireukseen suunnilleen samaa reittiä kuin nykyinen Peiraiós-katu. Pitkät muurit suojasivat kaupungille elintärkeää tietä ja yhteyttä satamaan ja merelle.
Kadusta on kaivettu esiin osia muun muassa sen alkupäässä Agoran alueella sekä erityisesti Pnyksin ja Filopappos-kukkulan välisellä alueella.
Työläinen ja kolhoosinainen

Työläinen ja kolhoosinainen (ven. Рабо́чий и колхо́зница, Rabotši i kolhoznitsa) on 59 metriä korkea veistos (jalusta 34,5 metriä ja veistos 24,5 metriä), joka rakennettiin alun perin vuoden 1937 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Näyttelyn jälkeen veistos siirrettiin Moskovaan. Se edustaa sosialistista realismia.
Veistoksessa työläinen pitää vasaraa ja kolhoosinainen sirppiä. Sen on suunnitellut neuvostoliittolainen kuvanveistäjä Vera Muhina. Nykyään veistos sijaitsee Yleisvenäläisessä näyttelykeskuksessa Moskovassa. Teos restauroitiin vuosina 2003–2009. Veistos on tehty ruostumattomasta teräksestä.
Helsingfors Dagblad

Helsingfors Dagblad oli Helsingissä 1862–1889 ilmestynyt vaikutusvaltainen ruotsinkielinen liberaali päivälehti. Lehden perusti Otto Reinhold Frenckell, joka oli sen ensimmäinen päätoimittaja. Muita lehden perustamisessa mukana olleita olivat muun muassa Leo Mechelin ja Carl Gustaf Estlander,  
Toimittajat yleensäkin olivat samalla keskeisiä valtiopäivämiehiä. Lehti kannatti 1860-luvulla syntynyttä liberaalia suuntausta ja poliittista ryhmittymää. Lehti ei pitänyt kielitaistelua merkittävänä vaan kiinnitti huomiota maan valtiollisen aseman kehittämiseen. Lehdessä julkaistiin joulukuussa 1880 Liberaalisen puolueen ohjelma, jota on pidetty Suomen ensimmäisenä puolueohjelmana. Se synnytti fennomaaneissa vastustusta. Puolue jäi melko lyhytikäiseksi.
Lehden liberaalia linjaa kuvastaa, että kun 1863–1864 valtiopäivillä olivat keskusteltavina ja päätettävinä eräät naisia koskevat kysymyksiä, lehti julkaisi kirjoitussarjan naisten kansalaisoikeuksien parantamisesta, vetosi naisten keskinäiseen solidaarisuuteen ja pohti keinoja naisten taloudellisen aseman parantamiseksi.
Lehti ehdotti 26. elokuuta 1863 valtiopäivien lippukeskustelun aikaan lipuksi sinivalkoista ristilippua. Asia ei edennyt, mutta siniristilippu jäi vesiliikenteessä käyttöön puolivirallisena Suomen lippuna.
Lehteen yhdistyi 1866 Helsingfors Tidningar, ja syntynyt uusi lehti jatkoi nimellä Helsingfors Dagblad.
Cornelius Ryan

Cornelius Ryan (5. kesäkuuta 1920 Dublin, Irlanti – 23. marraskuuta 1974) oli irlantilais-amerikkalainen journalisti ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten toisesta maailmansodasta kertovista sotahistoriallisista teoksista.
Dublinissa syntynyt Ryan muutti Lontooseen vuonna 1940 ja hänestä tuli ensin Reutersin toimittaja vuonna 1941 ja myöhemmin hän siirtyi sotakirjeenvaihtajaksi The Daily Telegraph -lehteen vuonna 1943. Aluksi hän raportoi yhdysvaltalaisten ilmasodasta Euroopassa osallistuen 14 pommituslentoon Yhdysvaltain 8. ja 9. ilmavoimien mukana, mutta siirtyi seuraamaan kenraali George S. Pattonin 3. armeijaa ja kulki sen mukana sodan loppumiseen Euroopassa asti. Ryan siirtyi Tyynenmeren sotatoimialueelle 1945 ja sieltä Jerusalemiin 1946.
Ryan muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1947 työskennelläkseen Time-lehdelle, mutta siirtyi sitten ensin Newsweekin ja pian Collier’sin palvelukseen. Hän avioitui Kathryn Morganin kanssa ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1950.
Vuonna 1956 Ryan alkoi kirjoittaa kahdesta tunnetuimmasta teoksestaan ensimmäistä, joka julkaistiin nimellä Atlantin valli murtuu vuonna 1959. Kirja kertoo Normandian maihinnousun ensimmäisen päivän tapahtumista ja siitä tuli hetkessä menestys. Ryanin seuraava kirja oli vuonna 1965 ilmestynyt Viimeinen taistelu, joka kertoi Berliinin valtauksesta eri osapuolten (saksalaiset, liittoutuneet, siviilit) näkökulmasta. Toinen hänen tunnetuimmista teoksistaan on A Bridge Too Far, joka ilmestyi vuonna 1974. Sen aiheena oli Operaatio Market Garden, taisteluun Arnhemissa huipentunut laskuvarjojoukkojen laajamittainen maahanlasku Alankomaissa. Kirjoista Atlantin valli murtuu ja A Bridge Too Far tehtiin suuren luokan elokuvasovitukset vuosina 1962 ja 1977.
Ryanille myönnettiin Ranskan Légion d’honneur sekä Ohion yliopiston kirjallisuuden kunniatohtorin arvon. Ohion yliopiston Alden Libraryssä sijaitsee myös Cornelius Ryan -kokoelma. Ryan kuoli syöpään A Bridge Too Far -markkinointikiertueen aikana vuonna 1974.
Montana (kappale)

Montana on muusikko Frank Zappan kappale vuonna 1973 julkaistulta albumilta Over-Nite Sensation. Kappaleesta on julkaistu myös lyhennetty single-versio, josta kitarasoolo on otettu kokonaan pois.
Accenture

Liiketoiminta

Accenturen liikevaihto oli 31. elokuuta 2017 päättyneenä tilivuotena 34,9 miljardia dollaria. Pohjois-Amerikan osuus liikevaihdosta oli 47 %, Euroopan 34 % ja muiden maiden 19 %.
Accenturen toiminta koostuu viidestä liiketoimintayksiköstä (strategia, konsultointi, digitaalisen liiketoiminnan palvelut, teknologiapalvelut ja liiketoimintaprosessian ulkoistus) ja viidestä toimialayksiköstä, jotka ovat Communications, Media & Technology, Financial Services, Health and Public Services, Products ja Resources. Accentureen kuuluvat myös palveluyritys Fjord sekä Accenturen ja Microsoftin perustama yhteisyritys Avanade, joka keskittyy Microsoftin yritysohjelmistojen integrointiin.
Accenture on listattu New Yorkin pörssissä (NYSE), ja sen markkina-arvo oli toukokuussa 2018 noin 100 mrd USD.
Suomi muodostaa yhdessä Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Latvian kanssa Accenture Nordic -yksikön. Suomessa Accenture työllistää noin 1 400 henkilöä. Yhtiön toimistot sijaitsevat Helsingissä ja Tampereella. Accenture Oy:n, Accenture Services Oy:n ja Accenture Technology Solutions Oy:n emoyhtiö on Bermudalle rekisteröity Accenture Ltd.

Historia

Accenture perustettiin nykyisessä muodossaan vuonna 1989, jolloin se irrotettiin Arthur Andersenista omaksi osakseen nimellä Andersen Consulting. Yhtiön juuret johtavat kuitenkin vuoteen 1953, jolloin General Electric pyysi Arthur Andersenia tekemään esiselvityksen palkanlaskennan ja tuotannon automatisoinnista tietokoneiden avulla 64 000 dollarin hintaan. Esiselvitys johti vuonna 1954 Yhdysvaltain ensimmäisen kaupalliseen käyttöön tarkoitetun elektronisen tietokoneen asentamiseen General Electricin tiloihin Kentuckyn Louisvillessä.
Nimi Accenture otettiin käyttöön vuoden 2001 alussa. Sen pohjana on lause ”accent on the future”, ja sitä ehdotti vuonna 2000 Oslon toimiston työntekijä Kim Petersen koko yhtiön laajuisessa BrandStorming-nimikilpailussa.
Accenture listattiin New Yorkin pörssiin (NYSE) 19. heinäkuuta 2001 kaupankäyntitunnuksella ”ACN” osakekohtaiseen listautumishintaan 14,50 USD.
RN Procellaria

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 1. korvettilaivueeseen. Komentajakapteeni Volpen päällikkyydessä ollut alus upposi 31. tammikuuta 1943 ajettuaan HMS Welshmanin edellisenä päivänä Tunisianlahden ja Sisilian välille laskemaan miinakenttään.