google/wiki40b huggingface dataset:
Uniklubi

Historia

Esikoisalbumi "Rakkautta ja piikkilankaa" julkaistiin vuonna 2004. Samana vuonna yhtye palkittiin myös vuoden rock-tulokas -Emmalla. Vuonna 2005 yhtye julkaisi toisen pitkäsoittonsa "Kehä" ja kolmas albumi "Luotisade" ilmestyi vuonna 2007. Seuraavana vuonna ilmestyi kokoelmalevy "Kaikki mitä mä annoin 2003-2008" ja saman vuoden lopussa julkaistiin myös yhtyeen kiertue-elämästä noin vuoden ajalta kertova, Jarkko Tiitisen tekemä valokuvakirja "Rakkaudesta hulluuteen". Vuonna 2009 yhtyeeltä ilmestyi neljäs studioalbumi "Syvään valoon".
Kesällä 2010 Uniklubi kiersi erikoiskokoonpanon kanssa keikoilla. Romantiikan rippeet -niminen kokoonpano käsitti pianistin, kaksi viulua, alttoviulun ja sellon.
Uniklubi nauhoitti viidennen, "Kultakalat"-nimisen albumin huhtikuussa 2010 Hollolan Petrax-studiolla. Levyn on tuottanut mm. Apulantaa ja Lordia tuottanut Jyrki Tuovinen. Albumi julkaistiin 22.9.2010. Albumin ensimmäinen single "Aikasi on nyt" oli viisi viikkoa peräkkäin YleX:n Himotuimmat -listan ykkössijalla. Tämän jälkeen "Aikasi on Nyt" ja "Maailma puhaltaa" -kappaleet hallitsivat listaa ollen vuorotellen ykköspaikalla lähes koko loppuvuoden. Uniklubi valittiinkin vuoden himotuimmaksi yhtyeeksi vuonna 2010.
30.9.2010 Helsingin Tavastialla oli Kultakalat-albumin julkaisukeikka, josta samalla käynnistyi lähes yksitoista kuukautta (päättyen 20.8.2011) jatkunut Kultakalat-kiertue. Kiertueen loputtua yhtye ilmoitti pitävänsä ainakin loppuvuoden lomaa. Vain pari viikkoa kiertueen päättymisen jälkeen alkoi kuitenkin julkisuuteen levitä tietoja Uniklubin jäsenten erilaisista yhtyeprojekteista tauon aikana. Teemu ja Antti soittavat Jupiter-nimisessä yhtyeessä ja Jussilla on yhtye, joka kantaa nimeä Jussi Selo & Nefernefernefer. 19.3.2012 Teemu ilmoitti yhtyeen kotisivuilla jättävänsä Uniklubin ja jatkavansa Jupiter-yhtyeen matkassa. Myös rumpali Antti jäi pois Uniklubista.
Rumpali Jani Auvinen ja Teemu Mäntykorpi liittyivät yhtyeeseen vuonna 2013.
Uniklubi julkaisi 31.1.2014 singlen nimeltä "Sydän janoaa". Yhtye teki singlen tiimoilta "Elossa - kiertue" -nimisen kiertueen, joka sisälsi noin 20 esiintymistä ympäri Suomea.
Tällä hetkellä Uniklubi on tekemässä uutta levyä.
Alijännitesuoja

Alijännitesuoja on laite, joka keskeyttää sähkön läpipääsyn jännitteen laskiessa liian alas.

Käyttö

Laitetta käytetään esimerkiksi metalli- ja puualalla. Sähkökatkoksen tullessa laite sammuu, eikä käynnisty ennen virtojen palaamista ja käyttäjän kuittaamista alijännitesuojaan. Näin vältytään mahdollisilta vahingoilta, joita saattaa tulla esimerkiksi käden ollessa laitteen alla sähkökatkoksen aikana.
Vaihejohdin

Vaihejohdin eli L-johdin (engl. Load) on sähköasennuksissa käytetty johdin, jota pitkin virta pääsee kuormalle. Yksivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimen värinä käytetään ruskeaa, kun taas kolmivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimien värit ovat ruskea (L1), musta (L2) ja harmaa (L3). Vaihejohdin on aina jännitteinen ja suojattava kosketukselta.
Kenny Dorham

McKinley Howard ”Kenny” Dorham (1924–1972) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti ja säveltäjä. Hän soitti monien 1940- ja 1950-luvun bebop-artistien kanssa ja johti myös omia yhtyeitään. Hän sävelsi jazzstandardiksi tulleen bossa nova -kappaleen ”Blue Bossa”.
Dorham syntyi Fairfieldissä, Texasissa 30. elokuuta 1924. Hänen ensimmäinen instrumenttinsa oli piano, johon hän sai soittotunteja seitsenvuotiaasta lähtien. Trumpetinsoiton hän aloitti high schoolissa ollessaan. Hän värväytyi armeijaan vuonna 1942.
1940-luvun loppupuolelta 1950-luvulle Dorham soitti monien bebop-aikakauden huippuartistien kanssa, mukaan lukien Billy Eckstine, Dizzy Gillespie, Lionel Hampton ja Mercer Ellington. Hän korvasi Miles Davisin Charlie Parkerin yhtyeen trumpetistina vuonna 1948 ja oli yksi Art Blakeyn 1950-luvun alussa perustaman Jazz Messengers -yhtyeen alkuperäisjäsenistä.  Clifford Brownin kuoltua äkillisesti vuonna 1956 Dorham otti hänen paikkansa Max Roachin triossa, ja vuodesta 1958 lähtien hän johti omia kokoonpanojaan. Vuosina 1963–1964 hän soitti Joe Hendersonin yhtyeessä, jonka kanssa nauhoitti muun muassa standardin asemaan nousseen sävellyksensä ”Blue Bossa”.
Dorham kuoli New Yorkissa 5. joulukuuta 1972.
Oatly

Oatly AB on ruotsalainen elintarvikeyritys, joka tuottaa, kehittää ja valmistaa kaurapohjaisia tuotteita ilman maitoa ja soijaa. Kaikissa tuotteissa on vähemmän kuin 100 ppm (100 mg/kg per tuote) gluteenia vehnästä, ohrasta tai rukiista. Se on rinnastettavissa tuotteisiin, joihin saa merkitä ”erittäin alhainen gluteenipitoisuus” ja jotka saavat sisältää korkeintaan 100 ppm gluteenia. 
Oatlyn tuoteperheeseen kuuluu kaurajuomia, kaurajogurtteja, kaurajäätelöitä, aamiais- ja välipalajuomia sekä maidottomia aineksia ruuanlaittoon.
Tuotemerkki Oatly esiteltiin vuonna 2001 ja perustui Lundin yliopistossa tehtyyn ruotsalaistutkimukseen. Oatlyn käyttämä ja patentoima entsyymiteknologia kopioi luonnon omaa prosessia, joka tekee kuitupitoisesta kaurasta ravintopitoista juomaa.
Pääkonttori on Etelä-Ruotsissa Malmössa, ja tuotannon ja kehittelyn keskus sijaitsee Landskronassa. Oatlyn tuotteita on saatavilla yli 20 maassa Euroopassa ja Aasiassa. 
Kaikki tuotteet on valmistettu ruotsalaisesta kaurasta. Oatlyn luomutuotteiden sisältämä kaura lannoitetaan luujauholla. Syynä on se, että KRAV, joka määrää säännöt ruotsalaiselle luomuviljelylle, ei salli kaupallisten lannoitteiden käyttöä luomuviljelyssä. Osassa Oatlyn tuotteista käytetään palmuöljyä. Niitä ovat vaniljakastikkeet, jäätelöt, fraichet ja påMackan.
Vuodesta 2016 lähtien Oatlyn on omistanut belgialaislähtöinen Verlinvest, kiinalainen valtiollinen yritys China Resources, ruotsalainen Industrifonden sekä Östersjöstiftelsen yhdessä perustajien ja yksityisomistajien kanssa.
Sluuppi

Sluuppi on yksimastoinen, kahdella purjeella varustettu purjealus. Siinä on normaalisti yksi suorakulmaisen kolmion muotoinen isopurje sekä yksi keulapurje, jonka koko ja malli voi vaihdella aivan kapeasta myrskyfokasta aina isopurjeen puolimaille ulottuvaan genovafokkaan eli genuaan.
Takilatyyppiä pidetään eräänä tehokkaimmista yksimastoisista, ja siksi se onkin nykyään eräs kaikkein tavallisimmista. Sen heikkous on kuitenkin maston korkeus, joka tekee sen pystyttämisestä, laskemisesta, varastoinnista ja kuljettamisesta hieman vaikeampaa verrattuna matalampiin takilatyyppeihin. Sluuppitakilan tasapainottamiseen tarvitaan vantteja ja haruksia.

Sluuppi populaarikulttuurissa

Yhdysvaltalainen pop- ja rockyhtye The Beach Boys levytti vuonna 1966 jamaikalaiseen kansansävelmään perustuvan kappaleen Sloop John B, josta tuli yksi yhtyeen suurimmista hiteistä.
Kolme etsivää ja Tulinen silmä

Kolme etsivää ja Tulinen silmä (engl. The Three Investigators in The Mystery of the Fiery Eye) on 3 etsivää -kirjasarjan yhdeksäs osa, jonka kirjoitti Robert Arthur. Kirjan on suomentanut Inkeri Pitkänen.

Juoni

Jupiter Jonesin ystävä Gus on saanut salaperäisen perinnön: suvun vanhan arvoituksen, jonka ratkaisija löytää mittaamattoman arvokkaan intialaisen rubiinin. Etsivät päättävät auttaa arvoituksen ratkaisemisessa, koska aarre kuuluu oikeuden nimessä Gusille. Mutta pojat saavat vastaansa vaarallisen joukon kokeneempia aarteenmetsästäjiä, jotka ovat saman aarteen jäljillä. Kuka löytää ensimmäisenä salaperäisen Tulisen silmän?
Koenigsegg CCR

Yleistä

CCR perustuu Koenigsegg CC8S:n pohjalle. Erona vanhempaan malliin CCR:ssä on enemmän tehoa ja sen suorituskykyä on yleisesti parannettu. Tehonlisäyksen mahdollisti Lysholmin valmistama mekaaninen ahdin ja uusi titaaninen pakosarja. Tämän johdosta moottorista saadaan puristettua tehoa 806 hv (601 kW), kun kierrosluku on 6 900 rpm. Myös maksimivääntö on saatu kasvatettua 920 N·m:ään (5 700 rpm).
Ulkoisesti CCR näyttää edeltäjältänsä CC8S:ltä, mutta siihen on lisätty uusi sivuilmanottoaukko, paranneltu ajovalojärjestelmä, muokattu takapää, suuremmat jarrulevyt ja uusi etuspoileri parantamaan downforcea. Kuten CC8S, CCR on kahden istuttava coupe matkustamon taakse sijoitetulla keskimoottorilla ja ylöspäin aukeavilla ovilla.
Koenigsegg on elokuussa 2006 ilmoittanut CCR:n hinnaksi noin 590 000 dollaria eli noin 475 000 euroa.

Testaushistoria

CCR oli hetken maailman nopein tieliikenteeseen hyväksytty auto teoreettisella yli 385 km/h:n huippunopeudella. 
Myöhemmin yhdysvaltalaisvalmisteinen SSC Ultimate Aero TT kuitenkin rikkoi nopeimman tieliikennekäyttöön tarkoitetun auton nopeusennätyksen 412,233 km/h huippunopeudellaan.
Barabus TKR:n väitetään yltävän nopeuteen 434 km/h. Tätä ei ole kuitenkaan vielä vahvistettu virallisesti, koska auto on vasta konseptivaiheessa.

Kori

Kaksiovinen, kahden istuttava coupe. Katon voi irrottaa ja sitä voi säilyttää konepellin alla olevassa tilassa. Kori on tehty hiilikuidusta.
Juponlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Palojoen valuma-alueella (67.97), jonka Jänkkäjoen valuma-alueeseen (67.976) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 151,2 metriä mpy.
RN Piemonte (1888)

Valmistus

Philip Wattsin suunnittelema alus tilattin Englannista Sir W. G. Armstrong Mitchell & Co:n Elswickin telakalta, missä  köli laskettiin vuonna 1887 telakkanumerolla 510. Alus laskettiin vesille 23. elokuuta 1888 ja liitettiin laivastoon 8. elokuuta 1889.

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 15. toukokuuta 1920 ja se  myytiin vielä samana vuonna romutettavaksi.
Datša

Datša (ven. да́ча) on venäläinen kesämökki tai vapaa-ajan asunto. Datša sijaitsee tavallisesti 1–2 tunnin paikallisjunamatkan päässä kaupunkiasunnolta ja on tavallisesti suhteellisen vaatimaton rakennus, mutta se voi olla myös hieno huvila.
Datša-sanan juuret ovat varhaiskeskiajan Venäjällä, jossa se tarkoitti julkisesti annettua lahjaa, mutta myöhemmin sai tarkemman merkityksen läänityksenä. Datšat säilyivät maaomaisuuden pääsääntöisenä muotona aina maaorjien vapauttamiseen asti vuonna 1861 ja samalla datša sai nykyisen merkityksensä.
Vuosina 1993–1994 tehdyn tutkimuksen mukaan joka neljännellä venäläisellä kaupunkilaisperheellä oli datša ja vaikka vain pieni osa niistä oli talvikäytössä, kesällä asuttavien datšojen omistajista yli puolet halusi tehdä niistä myös talviasuttavia.
RMS Atlantic

Historia

Harland and Wolffin telakka rakensi RMS Atlanticin vuonna 1870 White Star Linelle. Aluksessa oli yhtä potkuria pyörittäneen 600-hevosvoimaisen höyrykoneen ohella neljä mastoa purjeineen. Alus teki 8. kesäkuuta 1871 neitsytmatkansa Liverpoolista Queenstownin kautta New Yorkiin. Alus siirrettiin yhdennentoista matkan jälkeen Liverpoolissa telakalle, jolloin siihen asennettiin värinän vaimentamiseksi kolmilapaisen potkurin tilalle nelilapainen.

Onnettomuus

RMS Atlantic lähti 20. maaliskuuta 1873 Liverpoolista yhdeksännelletoista matkalleen. Mukana oli 952 henkilöä, joista 835 oli matkustajia. Miehistö päätti saapua satamaan Halifaxissa Nova Scotiassa ja täydentää siellä hiilivarastojaan.
Atlantic purjehti 31. maaliskuuta myrskyn mukana matkaten noin 12 solmun nopeudella (22 kilometriä tunnissa) kohti Terence Bayta, Nova Scotiassa. Alueella näkyvyys oli heikko ja merenkäynti kova. Miehistön ja matkustajien tietämättä alus oli suunnilleen 12½ mailia (20 kilometriä) Halifax Harbourin länsipuolella.
Atlantic osui 1. huhtikuuta 1873 kello 2:00 vedenalaiseen kiveen ”Marrin päähän” 80 kilometrin päässä Meaghernin saaresta. Miehistö laski pelastusveneitä, mutta ne huuhtoutuivat mereen laivan alkaessa täyttyä vedellä. Lastiluettelon mukaan kaikki aluksella olleet 156 naista ja 189 lasta (mukaan lukien kaksi matkan aikana syntynyttä) menehtyivät lukuun ottamatta yhtä poikaa, nimeltään John Hanly tai Hindley. Laivan koko miehistö jäi kuitenkin henkiin. Kaikkiaan 952:sta laivalla olleesta matkustajasta ja miehistön jäsenestä 390 jäi eloon. Kanadalainen hallitustutkimus päätti onnettomuutta käsitelleen lausuntonsa sanoihin: ”kapteeni Williamsin käytös onnettomuutta edeltäneen 12 ja 14 tunnin aikana oli vakavasti ristiriidassa sen kanssa mitä olisi pitänyt miehen käytöksen olla hänen luottamusasemaansa nähden”. Britannian kauppa- ja teollisuusministeriön Atlanticin uppoamista koskevassa kuulemissa White Star -varustamon pääjohtaja Thomas Henry Ismay pyrki viimeiseen asti todistamaan, että Atlanticille oli lastattu riittävästi hiiltä, kun se lähti Liverpoolista.
Atlanticin onnettomuus oli tuhoisin siviilimerenkulun onnettomuus Atlantilla vuoteen 1904 saakka, jolloin SS Norge upposi kesäkuun 28. päivänä.

Hylky

Nykyään Atlantic makaa 27 metrin syvyydessä. Useissa hylyn nosto-operaatioissa kerätyt esineet ovat näytteillä Atlantin merimuseossa Halifaxissa, Nova Scotiassa ja Interprepation Centerissä ja osa myös Atlanticin perintöpuistossa.
Kun ruumiit löydettiin ja valmisteltiin hautausta varten, havaittiin, että yksi miehistön jäsenistä oli itse asiassa noin 25-vuotias nainen. Sanomalehtijutun mukaan toiset miehistön jäsenetkään eivät olleet tienneet hänen sukupuoltaan.
Atlantic oli toinen White Star Linen vuorolaiva (ensimmäinen oli RMS Oceanic), mutta se sai mainetta olemalla ensimmäinen uponnut White Star Linen höyrylaiva (vaikka yhtiö oli aikaisemmin menettänyt RMS Tayleurin Dublin Bayssa vuonna 1857). White Star Linen muita Atlantilla menettämiä aluksia ovat SS Naronic, RMS Republic ja RMS Titanic.
Frans Korpi

Frans D. Korpi (s. 14. heinäkuuta 1870 Jalasjärvi) oli suomalainen teosofi, toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli toimittajana Elämä-lehdessä, Talonpojan Lehdessä ja Maalaisessa.

Henkilöhistoria

Korpi työskenteli renkinä, vanginvartijana ja etsivänä poliisina ennen toimittajaksi ryhtymistä. 
Korpi oli toimitussihteeri Matti Kurikan perustamassa Elämä-lehdessä. Korpi oli aktiivinen myös Suomen Sosialistisessa Reformipuolueessa, jonka äänenkannattaja Elämä oli. Korpi valittiin puolueen ohjelmaluonnosta valmistavaan komiteaan 23. elokuuta 1906 ja puoluevartion jäseneksi 9. syyskuuta alkaen.
Lagavulin

Lagavulin on skotlantilainen viskitislaamo. Se sijaitsee Islayn saaren etelärannikolla lähellä muita Kildaltonin alueen tislaamoita Ardbegia ja Laphroaigia.

Historiaa

Lagavulinin tislaamo perustettiin vuonna 1816 eli vuotta myöhemmin kuin Ardbeg ja Laphroaig. Perustaja John Johnston osti vuosikymmentä myöhemmin myös läheisen Ardmoren tislaamon (eri kuin nykyinen Speysidessa sijaitseva Ardmore), jonka tuotanto yhdistettiin Lagavuliniin vuonna 1835. John Crawford Graham osti tislaamon vuonna 1852 ja vuonna 1867 se siirtyi James Logan Mackie & Co.:lle. James Logan Mackieltä yhtiö siirtyi hänen veljenpojalleen Peter Mackielle, joka lanseerasi White Horse -sekoiteviskin vientimarkkinoille vuonna 1890. Mackie rakensi myös 1908 Malt Millin tislaamon, jonka tarkoituksena oli tuottaa Laphroaigia muistuttavaa viskiä. Malt Mill tuotti viskiä vuoteen 1960, vuonna 1962 se yhdistettiin Lagavuliniin.
Lagavulinin lattiamallastamo suljettiin vuonna 1974 ja sittemmin se on ostanut maltaansa läheiseltä Port Ellenin mallastamolta.
Komiat

Historiaa

Paikallislehti Kauhava ilmestyi ensi kerran vuonna 1926 Mauno Pesosen toimittamana kahtena näytenumerona. Varsinainen ilmestyminen alkoi vuoden 1927 alussa. Vuonna 1929 lehden nimeksi vaihdettiin Kauhava-Lappajärvi-Vimpeli, mutta jo parin vuoden se palasi entiselleen. Vuosina 1947-1954 lehden nimenä oli Kauhava-Härmät.
Härmät-lehden perusti vuonna 1961 Laijo Järvi Alahärmän ja Ylihärmän sekä Vöyrin Petterinmäen suomenkielisen kylän paikallislehdeksi. Härmät siirtyi paikallisesta omistuksesta alavutelaisen Viiskunta-lehteä julkaisseen yhtiön omistukseen 1970. Yhtiön myötä myös Härmät siirtyi sanomalehti Ilkkaa kustantaneelle Ilkka Oy:lle 1987 ja edelleen Pohjanmaan Lähisanomille 1999.
Kauhavan Sanomalehti Oy päätti keväällä 2008 myydä Kauhava-lehden liiketoiminnan Ilkka-yhtymälle kuuluvalle Pohjanmaan Lähisanomat Oy:lle (nyk. I-Mediat Oy). Kaupan myötä yhdistettiin Kauhava- ja Härmät-lehdet yhdeksi isommaksi paikallislehdeksi. Uuden lehden nimestä järjestettiin lukijakilpailu.
Cândido Godói

Cândido Godói on Brasiliassa Rio Grande do Sulin osavaltiossa Argentiinan rajalla sijaitseva kunta, joka on perustettu 10. syyskuuta 1963. Sen pinta-ala on 246,275 km². Vuonna 2007 siellä oli 6 934 asukasta.

Kaksosten maa

Cândido Godóista käytetään Brasiliassa lisänimeä Terra dos Gêmeos (’Kaksosten maa’), sillä se tunnetaan poikkeuksellisen suuresta kaksoslasten syntyvyydestä.
Argentiinalainen historioitsija Jorge Camarasa on esittänyt teorian, jonka mukaan Josef Mengelen kokeet olisivat aiheuttaneet kunnan suuren kaksossyntyvyyden. Mengelen tiedetään paenneen toisen maailmansodan jälkeen  vuonna 1949 Etelä-Amerikkaan ja jatkaneen siellä kaksostutkimuksia. Mengelen saavuttua Etelä-Amerikkaan alkoi  kaksosten osuus kasvaa 1963 vuodesta alkaen. Nykyisin kunnassa jo yksi viidestä syntyneestä lapsesta on kaksonen, ja kaksospareja on nyt yli sata.
Vuonna 2011 julkistettujen tutkimustulosten mukaan syntymätodistukset osoittavat, että kaksosia syntyi kylässä poikkeuksellisen paljon jo 1930-luvulla ennen Mengelen väitettyä vierailuajankohtaa. Lisäksi monilla kaksosia synnyttäneillä naisilla Cândido Godóissa todettiin tietty geenimuunnos, jonka uskotaan tulleen kylään saksalaisten siirtolaisten mukana ja yleistyneen sisäsiittoisuuden takia. Tutkijat uskovat tämän geenimuunnoksen altistavan äidit kaksosraskauksille.
Ernest Ball

Ernest R. Ball (22. heinäkuuta 1878 – 3. toukokuuta 1927) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä ja vaudeville-esiintyjä. Hän esitti vaudevilleä 1910-luvulla vaimonsa Maude Lambertin kanssa ja 1920-luvulla George MacFarlanen kanssa. Toisinaan hän esiintyi yksin säestäen itseään pianolla.
Ball opiskeli klassista pianonsoittoa Clevelandin konservatoriossa. Hän halusi aluksi tulla konserttipianistiksi, mutta löysi sittemmin töitä vaudeville-orkestereissa ja säveltäjänä. Hänet tunnetaan erityisesti Irlanti-aiheisista lauluista. Ball teki yhteistyötä useiden sanoittajien kanssa, mukaan lukien Chaucey Olcott, George Graff, Darl MacBoyle ja J. Kiern Brennan.
Ball esiintyi aktiivisesti kuolemaansa asti. Hän kuoli vuonna 1927 Santa Anassa vaudeville-näyttämön pukuhuoneessa.
Vuonna 1944 julkaistiin löyhästi Ballin elämään perustuva elokuva Kaksi hymyilevää silmää (engl. When Irish Eyes Are Smiling). Hänet valittiin vuonna 1970 Songwriters Hall of Fameen.
Päivänsilmä

Ulkonäkö ja koko

Päivänsilmä kasvaa 80–180 senttimetriä korkeaksi. Sen maavarsistosta voi kohota jopa kymmenen oljenkeltaista tai punaruskeaa, jäykkää ja joskus karvaista vartta. Lehdet sijaitsevat varrella vastakkain ja niiden pinta on kalju, harvakarvainen tai karhea. Lehtilapa on 6–12 senttimetriä pitkä ja 2–6 senttimetriä leveä, ehyt, puikea tai kolmiomaisen suikea, suippokärkinen tai pitkäsuippuinen ja harvahampainen.
Päivänsilmä kukkii kesä–syyskuussa. Kukinto on noin 5 senttimetrin mittainen mykerö, jossa on kellertävät tai ruskeankeltaiset kehräkukat ja kullankeltaiset laitakukat. Laitakukat eivät varise mykeröstä kuten auringonkukilla. Hedelmä on kalju tai särmistä karvainen, sileä pähkylä, jonka läpimitta on 4–5 millimetriä.

Levinneisyys

Päivänsilmä on kotoisin Pohjois-Amerikasta, missä sen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Etelä-Quebeciin, kaakossa Floridaan, luoteessa Brittiläiseen Kolumbiaan ja lounaassa New Mexicoon. Kasvista tunnetaan kaksi maantieteellistä muunnosta: idässä kasvava var. ’helianthoides’ ja lännessä kasvava var. ’scabra’. Itäisellä muodolla on pidemmät lehtiruodit, pienemmät mykeröt ja lyhyemmät kukintoperät kuin läntisellä muodolla, eikä se menesty yhtä aukeilla paikoilla. Muodot risteytyvät helposti keskenään ainakin Missourissa, Illinoissa ja Uudessa-Englannissa.

Elinympäristö

Päivänsilmä menestyy parhaiten hiekkaisessa maaperässä, aurinkoisilla ja kosteilla paikoilla. Yleensä se kasvaa kosteissa tai märissä, harvoissa metsissä sekä preerioilla ja pelloilla.

Käyttö

Päivänsilmä on kestävä ja helppohoitoinen puutarhakasvi, joka menestyy myös kuivilla paikoilla ja savisessa maassa.
Varsinaissuomalaisten laulu

Varsinaissuomalaisten laulu ("Helky laulu Auran rantain...") on Varsinais-Suomen maakuntalaulu. Laulu syntyi Helsingin yliopiston Varsinaissuomalaisen osakunnan 1909–1910 toimeenpaneman runokilpailun tuloksena. Kilpailuun tuli 24 ehdotusta.
Laulun on sanoittanut Väinö Kolkkala (nimimerkillä Väinö Kulo) ja säveltänyt Toivo Nieminen (myöh. Louko). Se esitettiin ensimmäisen kerran Varsinais-Suomen nuorisoseurain liiton kesäjuhlilla Prunkkalassa (nyk. Aura) 27. kesäkuuta 1915.
Laulun sanoihin on olemassa myös toinen, Viljo Mikkolan aikoinaan säveltämä kilpaileva melodia, jolla laulua ei kuitenkaan missään kuule esitettävän.
HMS Spearfish

Palvelus

Saksan laivaston alukset vaurioittivat 24. syyskuuta 1939 Spearfishiä niin, ettei se kyennyt sukeltamaan. Alus kuitenkin pyrki kotisatamaan ja se lähetti hätäviestin saadakseen  apua. Humberiin sijoitettu laivasto-osasto  sekä Kotilaivasto lähettivät vaurioituneen aluksen avuksi lentotukialus HMS Ark Royalin, taistelulaiva HMS Nelsonin sekä niitä suojaavat hävittäjät. Sukellusvene saatiin pelastettua ja se saapui 26. syyskuuta Rosythiin korjattavaksi.
Sukellusvene palasi palvelukseen maaliskuussa 1940 päällikkönään John Jay Forbes. Alus laukaisi torpedon 11. huhtikuuta Kattegatissa Saksan laivaston raskas risteilijä Lützowiin, joka joutui pitkäksi aikaa telakalle korjattavaksi. Aluksen päällikön raportin mukaan upotettu alus oli Lützowin sisaralus Admiral Scheer. Alus upotti 20. toukokuuta Pohjanmerellä tykkitulella tanskalaiset troolarit S.130 ja S.175.
Alus lähti 31. heinäkuuta Rosythistä merelle partioimaan Norjan rannikolle. Saksan laivaston sukellusvene U-34 havaitsi Spearfishin pinnalla, jolloin se upotti varomattoman aluksen. Ainoastaan yksi miehistön jäsenistä pelastui.
Limapääkalat

Taksonomia

Limapääkalojen luokitus on epäselvää ja erityisesti sukulaissuhteet okakalojen lahkon (Stephanoberyciformes) heimoihin ovat epäselvät. Eräät tutkijat sijoittavat osan näiden lahkojen heimoista lahkoon Trachichthyiformes. Varhaisimmat tähän lahkoon kuuluvien kalojen fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään lahkoon kuuluu seitsemän heimoa ja niissä lajeja lähteestä riippuen yhteensä 123–144.

Tyypillisiä piirteitä

Limapääkaloilla on sekä kehittyneiden että alkeellisten viuhkaeväisten piirteitä. Niiden uimarakko, suomut ja evien ruodot muistuttavat ahvenkaloja. Niiden kitaluut taas muistuttavat alkeellisempien viuhkaeväisten luita. Lahkon heimoille on tyypillistä suurikokoinen pää ja kookkaat silmät. Päässä voi olla myös limaonteloita, valoelimiä ja varsinkin poikasilla piikkejä. Kaikille lahkon heimoille on yhteistä silmäkuopan ylä- ja alapuolisten aistikanavien muunnos, jota kutsutaan Jabukowskin elimeksi.
Hellblazer

Elokuva

Keanu Reevesin tähdittämä elokuva Constantine (2005) perustuu löyhästi Hellblazeriin. Fanit ovat syyttäneet sitä päähenkilön muuttamisesta: sarjakuvissa Constantine on maailmaa kiertävä englantilainen, joka yrittää luovia puolueettomana Taivaan ja Helvetin välisessä sodassa, kun taas elokuvassa hän on Los Angelesiin asettunut amerikkalainen, joka selvästi asettuu Taivaan puolelle.

Videopeli

Samannimisen elokuvan pohjalta julkaistiin myös Constantine-peli, joka seuraa löyhästi elokuvan tapahtumia.