google/wiki40b huggingface dataset:
James Gunn (ohjaaja)

Ura

Gunnin ura alkoi 1990-luvulla b-elokuviin erikoistuneessa Troma Entertainment -yrityksessä, jolle hän laati käsikirjoituksen elokuvaan Tromeo and Juliet (1996). Käsikirjoitus vuoden 2002 Scooby-Doo-elokuvaan nosti hänen tunnettuuttaan, ja vuonna 2004 ilmestyi kaksikin hänen käsikirjoittamaansa hittielokuvaa, Scooby-Doon jatko-osa Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla ja zombielokuva Kuolleiden aamunkoitto, uudelleenfilmatisointi George A. Romeron kauhuklassikosta.
Gunnin esikoisohjaus oli hänen itse käsikirjoittamansa kauhukomedia Slither (2006), joka sai kriitikoilta suopean vastaanoton mutta tuotti teatterilevityksessä reilusti alle budjettinsa verran lipputuloja. Käsikirjoittajien lakon aikana 2007–2008 Gunn teki muun muassa Spike TV:lle internetiin sarjan James Gunn’s PG Porn ja toimi tuomarina VH-1:n tositelevisiokilpailussa Scream Queens.
Vuonna 2010 sai ensi-iltansa Gunnin toinen täyspitkä ohjaustyö Super, mustan humoristinen tulkinta supersankareista.
Elo-syyskuussa 2012 Marvel Studios palkkasi Gunnin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan Marvelin sarjakuviin perustuvan avaruusseikkailun Guardians of the Galaxy (2014). Se sai hyvän vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta ja nousi yhdeksi vuoden 2014 eniten tuottaneista elokuvista.
Jo ennen Guardians of the Galaxyn elokuista ensi-iltaa Marvel paljasti San Diegon Comic-Conissa Gunnin käsikirjoittavan ja ohjaavan elokuvan jatko-osan Guardians of the Galaxy Vol. 2. Se sai ensi-iltansa huhti-toukokuussa 2017 ja oli taloudellisesti ensimmäistä osaa tuottoisampi. Gunnin oli tarkoitus tehdä sarjaan myös kolmas elokuva, mutta hänet erotettiin 20. heinäkuuta 2018 eräiden hänen vanhojen Twitter-viestiensä saatua jälleen huomiota; viesteissä Gunn oli vitsaillut esimerkiksi seksuaalisesta väkivallasta ja holokaustista. Maaliskuussa 2019 Disney ja Marvel kuitenkin peruivat päätöksensä ja palkkasivat Gunnin uudelleen.
Vuonna 2016 Toronton elokuvajuhlilla ensiesitettiin Greg McLeanin ohjaama kauhuelokuva The Belko Experiment, jonka Gunn on käsikirjoittanut ja jonka toisena tuottajana hän toimi. Teattereihin elokuva tuli Yhdysvalloissa maaliskuussa 2017.

Yksityiselämä

Gunn ja näyttelijä Jenna Fischer erosivat kuuden avioliittovuoden jälkeen vuonna 2007.
Pop-lehti

POP on vuodesta 1999 vuoteen 2011 ilmestynyt suomenkielinen levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti, jossa julkaistiin artistien historiikkeja sekä diskografiatietoja. Lehden ilmestymistiheys vaihteli 4–6 numeron vuositahdissa ja sitä julkaistiin yhteensä 50 numeroa. Sen levikki oli keskimäärin noin tuhat kappaletta liikkuen siis samoissa luvuissa kuin aiemmin julkaistulla samaa aihetta käsitelleellä Rare-lehdellä. POP julkaisi myös musiikkikirjallisuutta POP-Kirjat sarjassaan.
POP-lehti harjoittaa nykyään levynjulkaisutoimintaa levymerkkinsä Rocket Recordsin kautta.

POP-kirjat

POP-kirjat on POP-lehden kustantama kirjajulkaisusarja, jossa ilmestyy muun muassa musiikillisia elämäkertoja, diskografiateoksia sekä artistien sanoituskokoelmia. Kirjajulkaisutoiminta alkoi vuonna 2002.

POP-lehden julkaisemat kirjat

01. Toivo Kärki - Sävellysten ensilevytykset 1933-2001

02. Irwin Goodman - Kehdosta hautaan

03. Elton John – Musiikillinen elämäkerta

04. Neil Young – Rock-musiikin Cowboy

05. The Sweet – Purkkaa, jytää, glamouria ja hysteriaa

06. David Bowie - Rockin kameleontti

07. Bob Dylan - Ikuinen vaeltaja

08. Juha ”Watt” Vainio - diskografia

09. Iggy Pop - Amerikan keisari

10. Yes - Jatkuvan muutoksen portaat

11. Deep Purple - Vuodet 1967-2006

12. Suomalainen progressiivinen rock - Synty ja kehitys vuosina 1967-1974

13. Slade - Hämmästyttävä rock´n´roll syndrooma

14. The Beatles - Historia ja levytykset

15. Sanat - Vexi Salmi

16. Queen - Yhtyeen julkisuuskuvan muodostuminen...

17. U2 - Neljä kovaa Dublinista

18. Ritarien varjot - Autotallirokin aatelisia

19. The Jesus And Mary Chain - Psykoottinen ketjureaktio

20. Ville Leinonen - Äänettömiä salamoita

21. Eric Clapton - Elämän siniset sävelet

22. "Death Not Ends It" - Kuoleman läsnäolo Jim Morrison- muistelmissa

23. Raul Reiman - Iskelmärunoilija

24. Ilmiöitä - Suomipopin tähdenlentoja

25. Kari Peitsamo: Kari Peitsamon Pieni punainen kirja

26. Veikko Tiitto: Veikko Lavi -diskografia

27. Pasi Lehtomaa: The Byrds – viidennen ulottuvuuden veljeskunta
Pilsner

Pilsner (eli pilsener tai pils) on lager-tyylinen pohjahiivaoluttyyppi. Usein nimitystä käytetään lähes mistä tahansa lagerista. Varsinainen pilsner on kuitenkin tunnistettavissa tavallista lageria tuhdimmasta humaloinnista. "Pilsneri" taas ei samantapaisesta nimestään huolimatta tavallisesti ole tämän tyyppinen olut.
Nimensä olut on saanut Böömissä sijaitsevasta Plzeňin kaupungista (saks. Pilsen), jossa pilsneriä valmistettiin ensimmäisen kerran teollisesti 5. lokakuuta 1842. Silloin baijerilainen panimomestari Josef Groll käytti Baijerissa keksittyä pohjahiivamenetelmää ja loi oluen, jota tehdään yhä nimellä Pilsner Urquell.
Tšekissä valmistettavissa böömiläisissä pilsnereissä käytetään yleensä runsaasti kukkaista ja katkeroista Saaz-humalaa; ne ovat kullankeltaisia ja tasapainoisia. Jälkimaku on usein kuiva. Klassiset saksalaiset pilsnerit ovat kevyempiä ja raikkaampia.

Pilsneri

Suomessa käytetään usein nimitystä pilsneri miedosta, enintään 2,8 tilavuusprosentin oluesta. Aiemman verolainsäädännön aikana sillä tarkoitettiin yleisesti I-veroluokan olutta eli niin sanottua ykkösolutta.
Kanadankerttuli

Tuntomerkit

Kanadankerttuli on 10,5-12 senttimetriä pitkä. Kanadankerttuli on väriltään harmaan-, vihreän- ja kellansävyinen. Päälaki on harmaa, selkä on vihreä ja alapuoli vaaleampi ja siinä on kellanvalkoinen sävy. Linnulla on tummanruskea silmä ja sen yläpuolella valkoinen silmäkulmanjuova. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä, mutta naaraat ovat koiraita himmeämmän värisiä ja niillä on keltaisempi rinta.
Kanadankerttulin kutsuääni on terävä "tsiit".

Levinneisyys

Kanadankerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Harhailijoita on havaittu syksyllä Islannissa, Färsaarilla ja Isossa-Britanniassa.

Elinympäristö

Kanadankerttulit pesivät boreaalisen vyöhykkeen metsissä.

Lisääntyminen

Kanadankerttuli munii kolmesta kahdeksaan munaa pesään, joka on piilotettu maahan sammalen suojiin tai puun juurelle.

Ravinto

Kanadankerttulit syövät hyönteisiä, hedelmiä ja mettä.
Knut Tørum

Ura

Tørumin pelaajaura oli vaatimaton ja hän pelasi mm. bergeniläisessä SK Brannissa.
Tørumista tuli Rosenborgin väliaikainen päävalmentaja elokuussa 2006, kun Per-Mathias Høgmo joutui jäämään sairauslomalle. Tørum johdatti Rosenborgin Norjan mestariksi 2006. Lokakuussa Per-Mathias Høgmo ilmoitti lopettavansa jalkapallovalmennuksen ja Rosenborg pestasi Tørumin virallisesti päävalmentajakseen.
Tørumin pesti Rosenborgin päävalmentajana päättyi 24. lokakuuta 2007. Seura oli vajonnut kauas kärjestä Norjan liigassa, eikä 2–0 kotivoitto Valenciasta Mestarien liigassa auttanut Tørumia.
Joulukuussa 2008 Tørum palasi valmennustehtäviin tehtyään sopimuksen Tippeligaeniin nousseen IK Startin kanssa. Tørumin johdolla Start sijoittui kausilla 2009 ja 2010 Tippeligaenin keskikastiin ja eteni cupissa parhaimmillaan puolivälieriin 2010. Kausi 2011 sujui kuitenkin kehnosti ja Startin juututtua putoamiskamppailuun Tørum erosi tehtävistään kesäkuussa 2011 vain hetki ennen cupin ottelua Strømsgodsetia vastaan. 
Tammikuussa 2013 Tørum palasi valmennustehtäviin Norjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen apulaisvalmentajana ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana.  Kesällä 2014 hän siirtyi Arendal Fotballin päävalmentajaksi. Tørumin johdolla Arendal voitti kaudella 2016 Norjan 2. divisioonan mestaruuden ja nousi maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. divisioonaan. Kausi 2017 sujui kuitenkin heikosti ja seurajohto erotti Tørumin kesäkuussa 2017.
Kultti-ilmiö

Kultti-ilmiöstä puhutaan populaarikulttuurissa useimmiten sellaisten teoksien, tuotteiden tai artistien yhteydessä, joita suuri yleisö ei tunne tai arvosta, mutta joilla on oma pieni ja innokas ihailijakuntansa. Kultti-ilmiöitä voivat olla esimerkiksi valtavirtaisesta mausta poikkeavat elokuvat, sarjakuvat ja rocklevyt.
Kultti-ilmiöön kohdistuva innostus voi olla parodista, ironista ja camp-henkistä: esimerkiksi lipunmyynnissä flopanneet elokuvat ovat kulttielokuvia nimenomaan siksi, että niitä pidetään poikkeuksellisen kummallisina, mauttomina tai huonoina. Usein kultti-ilmiöön kohdistuu kuitenkin aitoa ihailua ja kunnioitusta. Esimerkiksi rockhistoriasta löytyy paljon levyjä, joita niiden ihailijat pitävät unohdettuina mestariteoksina.
Toisinaan kultti-ilmiö on alun perin ollut suuren yleisön suosikki, joka ajan kuluessa on jäänyt elämään vain pienen ihailijakunnan harrastuksen kohteena. Esimerkiksi televisiosarjat kokevat usein tällaisen kohtalon. Joskus voi käydä päinvastoin: kultti-ilmiö nousee vähitellen yleiseen tietoisuuteen ja saavuttaa massasuosion.
Toisinaan kultti-ilmiöt ovat peräisin maista, joissa tuotettu populaarikulttuuri ei yleensä nouse laajan kansainvälisen huomion kohteeksi. Tällaiset ilmiöt voivat olla kotimaassaan hyvinkin suosittuja, mutta muissa maissa tai maanosissa ne saavuttavat vain kulttistatuksen. Syynä tähän ovat usein kieli- ja kulttuurierot sekä markkinointivaikeudet. Esimerkiksi latinalaisamerikkalainen ja aasialainen populaarikulttuuri esiintyy Yhdysvalloissa ja Euroopassa usein kultti-ilmiöinä.
Dikvatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dikvatti on vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja vähäisessä määrin esimerkiksi metanoliin ja etanoliin. Muihin orgaanisiin liuottimiin se ei liukene. Dikvatin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se aiheuttaa auringonvalon vaikutuksesta radikaalien esimerkiksi peroksi- ja hydroksiradikaalien muodostumista kasvisoluissa. Nämä radikaalit aiheuttavat soluvaurioita, minkä seurauksena kasvi kuihtuu ja kuolee. Dikvatti on myös myrkyllistä ihmisille. Se ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja sille altistumisesta oireina voivat muun muassa yskä ja huonovointisuus. Yhdiste on myrkyllistä maksalle ja munuaisille ja suuret annokset voivat hengitettynä tai nieltynä johtaa kuolemaan.
Palawaninsarvinokka

Levinneisyys ja elinympäristö

Laji on Palawanilla kotoperäinen. Sen  yleisyyttä on kuvattu jokseenkin yleiseksi tai harvinaisehkoksi ('uncommon') ja se on taantunut, Kanta pienenee edelleen. Sitä on havaittu kymmenestä paikasta, joista lähisaarilla sen pienet populaatiot ovat suhteellisen turvassa. Aikuisten yksilöiden määrä on alle 10 000 mutta tarkempaa tietoa ei ole.
Sen elinympäristöä ovat etupäässä metsät, mutta pesintäajan ulkopuolella sitä tavataan myös mangrovekasvillisuuden keskellä vuorovesirajan yläpuolella. Se tarvitsee pesiäkseen todennäköisesti suuria puita. Pesimäaika on maaliskuusta heinäkuuhun, ja se munii kahdesta neljään munaa.

Uhat

Sen uhkana ovat metsänhakkuu ja metsästys sekä ravinnoksi että huvimetsästyksenä. Sitä myös myydään lemmikiksi sekä paikallisesti että jossain määrin myös ulkomaille.

Suojelutoimet

Palawanin saari on suojelualuetta, jossa metsästys on kielletty, joskin valvonta on hankalaa. Laji hyötyy alun perin filippiinienkakadulle laaditusta suojelusuunnitelmasta. Pesiä tarkkaillaan, ja pesinnästä kerätään tietoja. Puerto Princesan maanalaisen joen kansallispuistoon suunnitellaan liitettäväksi Kleopatran neulan vuoren loputkin metsät, joissa lajia tiedetään olevan. Kansallispuisto on Puerto Princesan kaupungin hoidossa.
Ulster Defence Association

Perustaminen

Ulster Defence Association perustettiin syyskuussa 1971 sateenvarjo-organisaatioksi useista eräänlaisista suojeluskuntaryhmistä. Ensimmäiseksi johtajaksi nousi Charles Harding Smith ja puhemieheksi Tommy Herron. Kuitenkin Andy Tyriesta tuli järjestön johtaja pian. Voimakkaimmillaan sillä oli yli 40 000 miestä aseissa, pääasiassa osa-aikataistelijoina. Järjestön alkuperäinen motto oli "laki ennen väkivaltaa" (engl. Law before violence) ja se olikin laillinen järjestö aina siihen asti, kunnes se kiellettiin 10. elokuuta 1992. Tämän laillisuuden aikana sotilaallinen siipi, Ulster Freedom Fighters (UFF) toteutti suuren määrän puolisotilaallisia iskuja, muun muassa nationalistisen ja sosiaalidemokraattisen Social Democratic and Labour Party-puolueen poliitikon Paddy Wilsonin murhan.
1970-luvulla järjestö kannatti Pohjois-Irlannin eli Ulsterin itsenäisyyttä, mutta he ovat myöhemmin hylänneet tämän ajatuksen. Vuonna 1974 UDA oli mukana onnistuneessa Ulsterin työväenneuvoston toteuttamassa yleislakossa (Ulster Workers' Council Strike), joka kaatoi Sunningdalen sopimuksen (Sunnigdale Agreement), joka joidenkin lojalistien ja unionistien mielestä sisälsi liian paljon nationalistien läpisaamia vaatimuksia. Sopimus oli yritys lopettaa "The Troubles" pakottamalla unionistit jakamaan valta nationalistien kanssa. Lakkoa johti Vanguard Unionist Progressive Party-puolueeseen kuuluva edustajainkokousmies ja UDA:n jäsen Glenn Barr.
UDA/UFF:n virallinen poliittinen linja kriisin aikana oli, että jos Irlannin tasavaltalaisarmeija lopettaisi väkivaltakampanjansa, UDA tekisi myös samoin. Kuitenkin, jos brittihallitus ilmoittaisi vetäytyvänsä Pohjois-Irlannista, UDA toimisi käänteisesti samalla tavalla kuin IRA.
1987 UDA-komentaja John McMichael laati asiakirjan nimeltä "Common Sense" ("Terve järki"), joka asettui tukemaan Pohjois-Irlannin konfliktin konsensushenkistä ratkaisua, kuitenkin unionin yhteydessä. Siinä kannatettiin edustajainkokousta, jossa valta olisi jaettu kummankin osapuolen, nationalistien ja unionistien, välillä, ja joka hyväksyisi uuden perustuslain ja uudet kansalaisten perusoikeudet ("Bill of Rights"). Ei ole tiedossa selvästi, kuinka hyvin tämä UDA omaksui tämän ohjelman viralliseksi linjakseen. Kuitenkin McMichaelin murha samana vuonna ja Tyrien poistaminen järjestön johdosta ja korvaaminen uudella sisäpiirillä kertoi siitä, että UDA olisi enemmänkin aseellisen kuin poliittisen taistelun linjalla.
Mamertiinien vankila

Mamertiinien vankila lat. Carcer Mamertinus on Rooman vanhin vankila, joka sijaitsi Capitoliumin itärinteellä. Monet tunnetut valtiolliset vangit, kuten Jugurtha ja Vercingetorix, odottivat siellä kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa. Legendojen mukaan myös Pietari ja Paavali olisivat olleet siellä vangittuina. Nykyisin vankilasta on jäljellä kaksi päällekkäistä selliä, joista alempaan eli Tullianumiin päästiin vain katosta olevasta aukosta. Vankila rakennettiin noin vuonna 386 eaa. Paikalle rakennettiin 1300-luvun lopussa San Pietro in Carcere -kirkko.
Kuressaaren raatihuone

Kuressaaren raatihuone (viroksi Kuressaare raekoda) on rakennus Kuressaaren kaupungissa, Viron Saarenmaalla. Sen rakennutti ruotsalainen Magnus Gabriel De la Gardie, joka toimi Saarenmaan kreivikunnan hallitsijana. Pohjoismaista barokkia edustavan raatihuoneen piirustuksista vastasi riikalainen rakennusmestari Franz Stimer. Raatihuoneen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1654, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1670. Vuosina 1786–1787 rakennuksessa toteutettiin kokonaiskunnostus. Rakennusta kunnostettiin myös vuosina 1961–1974, jolloin työtä johti arkkitehti Aet Maasik. Raatihuonetta koristi torni vuosina 1847–1931.
John Stevens Henslow

Elämäkerta

Henslow syntyi Rochesterissä asianajaja John Prentis Henslow'n poikana ja John Henslow'n pojanpoikana. Hän opiskeli matematiikkaa Cambridgessa St John's Collegessa, josta hän valmistui vuonna 1818 16. wranglerina eli oli 16.:ksi paras tuona vuonna valmistuneista matematiikan opiskelijoista. Matematiikka jäi nopeasti taka-alalle, kun intohimo luonnonhistorian tutkimuksia kohtaan kehittyi. Vuonna 1819 hän pääsi edellisenä vuonna geologian Woodward-professoriksi nimitetyn Adam Sedgwickin kanssa tutkimaan Wightsaaren geologiaa. Henslow opiskeli samanaikaisesti kemiaa James Cummingin ohjaamana ja mineralogiaa Edward Daniel Clarken opettamana. Henslow teki ensiarvoisen tärkeitä geologisia löytöjä vuonna 1819 Mansaarella ja kaksi vuotta myöhemmin Angleseyssa, jotka hän julkaisi Transactions of the Cambridge Philosophical Society -sarjassa. 
Henlow oli opiskellut mineralogiaa tarmokkaasti. Hänet valittiin vuonna 1822 Cambridgen yliopiston mineralogian professoriksi, koska Clarken menehtymisen myötä virka oli avoimena. Kaksi vuotta myöhemmin hänet vihittiin papiksi. Mineralogia ei enää tuntunut Henslow'ta kiinnostavan, joten hän erosi virastaan vuonna 1825 päästäkseen kasvitieteen professoriksi. Hänestä tuli kasvitieteen Regius-professori. Tämän professorin viran hän piti kuolemaansa saakka. 
Vuosina 1821–1835 keräämiensä näytteiden pohjalta Henslow kokosi 10 000 kasvilajia käsittävän ja 3 654 sivuisen kasvion. Mukana lajeja keräämässä oli hänen oppilaansa Charles Darwin, joka pääsi mukaan HMS Beaglen toiselle merimatkalle vuonna 1831. 
Henslow'n käyttämät opetusmenetelmät osoittautuivat erittäin tehokkaiksi. Luennoillaan hän käytti eri eliölajeja esitellessään omia piirroksiaan ja järjesti kävelyretkiä Cambridgen läheisyydessä. Professori John Parkerin mukaan Henslow oli yksi 1800-luvun tieteen merkittävimmistä hahmoista. Henslow kuoli Hitchamissa vuonna 1861.
Koulun symbolinen järjestys

Koulun symbolinen järjestys tarkoittaa luokituksista ja hierarkioista muodostuvaa kuvitteellisia rajoja tai järjestystä. Hierarkioita sisältyy muun muassa virallisen ja epävirallisen koulun kulttuuriin, kouluasteisiin, opetussuunnitelmiin ja arvosanoihin. Koulun symbolinen järjestys vaikuttaa oppilaiden identiteettiin käsityksiin itsestään oppijoina, koska symbolisella järjestyksellä opettajat voivat määritellä ja arvostella kouluun liittyvät ihmiset, ilmiöt ja tapahtumat. Koulu on perinteisesti ollut monopolisessa asemassa tiedon jakamisen ja moraalisesti oikean ja väärän valistamisessa.
Koulun symbolista järjestystä uhkaa vieraan kulttuurin, mediakulttuurin, soluttautuminen koulun kulttuuriin oppilaiden älylaitteiden mukana, joka kyseenalaistaa vakiintuneet käsitykset sivistävästä kulttuurista.
Mayday Parade

Mayday Parade on yhdysvaltalainen pop-punkyhtye Tallahasseesta Floridasta. Mayday Parade on ollut aktiivinen vuodesta 2005 lähtien. Mayday Parade soittaa pop-punk, alternative rock ja emo-musiikkia. Yhtyeen nykyisiä jäseniä ovat Derek Sanders, Jeremy Lenzo, Alex Garcia, Brooks Betts ja Jake Bundrick. Entinen jäsen on Jason Lancaster. Mayday Paradelta on ilmestynyt kaksi studioalbumia, A Lesson In Romantics (2007), ja Anywhere But Here (2009), sekä yhden EP:n, Tales Told by Dead Friends (2006).
Pirkko Salmenkylä

Suunnistus

Salmenkylä edusti Suomea suunnistusmaaotteluissa vuosina 1954, 1966 ja 1969. Hän voitti kaksi SM-viestikultaa, vuonna 1952 yhdessä Leena Ikkalan ja Aura Karhuniemen kanssa ja vuonna 1973 Ritva Kajavan (Salminen) ja Seija Korhosen kanssa.
Salmenkylä oli Helsingin Suunnistajien puheenjohtaja 1975–1984.

Koripallo

Koripallossa Salmenkylälle kertyi vuosina 1955 ja 1957 yhteensä seitsemän naisten maaottelua, joissa hän pelasi 1,1 pisteen keskiarvolla. Salmenkylä edusti Eiran Kisa-Veikkoja, jossa hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1949.

Perhe

Salmenkylän puoliso Juhani Salmenkylä menestyi niin suunnistuksessa, koripallossa kuin yleisurheilussakin. Heidän tyttärensä Leena Salmenkylä-Mattila voitti maailmanmestaruuden viestisuunnistuksessa 1979, ja myös perheen muut lapset ovat kilpailleet suunnistajina.
HMS Saintes

Palvelus

Alus saapui romutettavaksi 1. syyskuuta 1972.
Ofpe/WN9-tähti

Ofpe/WN9-tähdet ovat joukko elinkaarensa loppupuolella olevia massiivisia kuumia tähtiä. Niiden tyypillinen piirre on voimakas tähtituuli, jonka nopeus on vain 400–500 km/s mutta joka kuljettaa tähden pintaosien ainetta ympäröivään avaruuteen jopa 2 – 5·10⁻⁵ Auringon massaa vuodessa. Ofpe/WN9-tähdet ovat hyvin kuumia, ja niiden pintalämpötilat ovat 30 000 – 40 000K. Tähden säde on yleensä 20–40 Auringon sädettä, ja luminositeetti vastaa tyypillisesti runsasta kymmentä tuhatta Aurinkoa. Tähtien massat ovat alle 100 Auringon massaa.
Tähtityypin nimen alkuosa Ofpe tulee tähden spektriluokasta, joka on O, mutta spektrissä näkyy voimakkaan tähtituulen aiheuttamia piirteitä (f); spektri on poikkeava eli pekuliaarinen (p), ja siinä näkyy normaalien absorptioviivojen lisäksi emissioviivoja (e). Nimen loppuosa WN9 on typpipitoisten Wolfin–Rayetin tähtien myöhäinen luokka. Luokitus otettiin käyttöön vuonna 1982.
Ofpe/WN9-tähdet edustavat tähtien evoluutiossa välivaihetta spektriluokan O ylijättiläisten ja Wolfin–Rayetin tähtien välillä. Niiden pintakerroksissa on runsaasti CNO-syklin tuotteita. Spektrissä on nähtävissä voimakkaita P Cygni -viivaprofiileja, etenkin ionisoituneen piin ja hiilen spektriviivoissa. Piirre voimistuu sitä mukaa, kun tähden muut ominaisuudet lähestyvät Wolfin–Rayetin tähtiä.
Ofpe/WN9-tähtiä ei tunneta kovin monta, mikä viittaa vaiheen olevan vain lyhytkestoinen osa massiivisen tähden elämää. Eniten tutkittu kohde on HDE 269227.
Karhulammi (Hattula)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Pahasuon pohjoispuolella. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lampi on autio eikä sinne tule tietä, mutta Teuron ja Nummenkylän välinen maantie ohittaa sen alle 200 metrin päässä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,1 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa ja sen laskuoja lähtee lammesta etelään Pahasuolle. Pahasuon johto-oja laskee Tuiskulammiin.
Suomen sotilassoittokunnat

Suomen sotilassoittokunnat ovat Suomen puolustusvoimiin kuuluvia sotilasoittokuntia. Niitä on kaikkiaan 6 ja niistä 5 on koottu palkatusta henkilökunnasta ja yksi varusmiehistä. Soittokuntien koko vaihtelee 15 henkilöstä 100 henkilöön.
Sotilassoittokuntien kunniamarssi on Bernhard Crusellin säveltämä Crusellin marssi.
Osana puolustusvoimauudistusta sotilassoittokuntien määrä väheni 13:sta kuuteen vuonna 2014.
Tuiran seurakunta

Tuiran seurakunta on yksi Oulun seurakuntayhtymän seitsemästä seurakunnasta. Seurakunta toimii Oulun kaupungin Tuiran, Puolivälinkankaan, Koskelan, Pateniemen ja Kaijonharjun alueilla. Seurakunnassa on noin 40 000 jäsentä, noin 66,7 % alueen väestöstä.

Historiaa

Tuiran seurakunta aloitti toimintansa vuonna 1966. Oulun, Oulujoen kunnan ja Pateniemen kuntaliitoksessa Oulun tuomiokirkkoseurakunta kasvoi, kun Pateniemen alue liitettiin siihen. Seurakuntaa pidettiin liian suurena, niinpä tuomiokirkkoseurakunnan ja Oulujoen seurakunnan yhteinen kirkkovaltuusto päätti, että nämä kaksi seurakuntaa jaettaisiin neljäksi seurakunnaksi. Yksi näistä neljästä oli Tuiraan seurakunta. Kirkkohallitus ja valtioneuvosto vahvistivat päätöksen kesällä 1965 ja jako astui voimaan vuoden 1966 alusta. Seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra oli Paavo Paakinaho. Tuiran seurakunnan nykyinen, järjestyksessä neljäs, kirkkoherra on Niilo Pesonen.
Arvo Heino

Arvo Heino (1911 Haukipudas – 25. elokuuta 2006 Oulu) toimi Oulun kaupunginjohtajana vuosina 1961–1974. Ennen kaupunginjohtajaksi tuloaan hän oli työskennellyt Oulun kaupunginsihteerinä.
Pikkulampikorento

Ulkonäkö ja koko

Pikkulampikorennolla on väriltään tummat ylemmät perälisäkkeet. Koiraalla on selkeästi ulkoneva ja muodoltaan kohtalaisen suora ja suippo paritteluelimien väkänen. Naaraalla puolestaan on kolmion muotoiset osat sukuaukon suojuksessa. Tummassa takaruumiissa on pienikokoisia laikkuja, jotka ovat kapeammat kuin vastaavat täplälampikorennolla ja isolampikorennolla. Pikkulampikorennon täplät ovat naaraalla useimmiten keltaiset ja sukukypsällä koiraalla punaiset. Siipien kylkisuonet eli siiven etureunan siipisuonet eivät ole koko pituudelta vaalean keltaiset kuten isolampikorennolla, vaan tummat tyvestä siipisolmuun.
Pikkulampikorennon takaruumiin pituus on 21–27 mm ja takasiiven pituus 23–28 mm.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkulampikorento on yleinen pohjoisessa Euroopassa ja luoteisessa Aasiassa. Laji esiintyy etelämmässä reliktinä. Lajia tavataan melkein koko Suomessa yleisenä. Suorantojen alueilla laji elää useimmiten lähes varmasti.
Laji elää enimmäkseen suoalueiden lammilla ja muilla suorantaisilla lammilla ja järvillä sekä muun muassa sorakuoppien lampareilla.

Elintavat

Pikkulampikorennon lentoaika on toukokuun lopulta elokuun lopulle. Päälentoaika on kesäkuun puolivälistä heinäkuun loppupuolelle.