google/wiki40b huggingface dataset:
Hydroksipivaldehydi

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hydroksipivaldehydi on värittömiä kiteistä. Nestemäisenä yhdiste dimeroituu helposti 1,3-dioksaanijohdannaiseksi.
Hydroksipivaldehydiä valmistetaan formaldehydin ja isobutyraldehydin välisellä aldoliadditiolla. Katalyyttinä reaktiossa voidaan käyttää alkali- tai maa-alkalimetallien hydroksideja tai karbonaatteja, tertiäärisiä amiineja tai emäksisiä ioninvaihtohartseja. Hydroksipivaldehydi erotetaan uuttamalla dibutyylieetterin avulla. Suuri osa muodostetusta hydroksipivaldehydistä pelkistetään polymeerien valmistuksessa käytettäväksi neopentyyliglykoliksi. Pelkistys voidaan suorittaa käyttämällä formaldehydiä, jolloin kyseessä on Cannizzaro-reaktio tai vedyttämällä käyttäen katalyyttinä koboltti-, kupari- tai nikkelisuoloja tai kromiitteja. Hydroksipivaldehydistä voidaan valmistaa lisäksi Tishchenko-reaktiolla niin ikään polymeerien valmistukseen käytettävää hydroksipivalyylihydroksipivalaattia ja lääkeaineiden valmistukseen käytettävää pantolaktonia.
La Fémis

La Fémis (Fondation Européenne pour les Métiers de l’Image et du Son) on Ranskan kansallinen elokuva-alan koulu, joka perustettiin vuonna 1986. Koulu sijaitsee Pariisissa.
Mekrijärven tutkimusasema

Mekrijärven tutkimusasema on aiempi Itä-Suomen yliopiston erillislaitos Ilomantsissa, Mekrijärven kylässä Mekrijärven rannalla. Aseman vuonna 1924 valmistuneessa päärakennuksessa (Yliopistontie 4, Ilomantsi) on aiemmin toiminut myös Mekrijärven koulu. Joensuun yliopisto osti kiinteistön Ilomantsin kunnalta vuonna 1973 ja perusti sinne tutkimusaseman. Yliopisto päätti sulkea tutkimusaseman alkukesällä 2015 tekemällään päätöksellä ja luopua Mekrijärven tutkimusaseman  toiminnoista 2016 loppuun mennessä. 
Tutkimusasemaa käytettiin erityisesti metsätieteiden ja biologian kenttäopetukseen sekä kokeelliseen kenttätutkimukseen. Metsäalaa tutkimusasemalla oli yli 300 hehtaaria. Asemalla järjestettiin myös seminaareja ja kokouksia. Tutkimusaseman vastuulla oli myös Museoviraston omistaman Sissolan tilan hoito. Tutkimusaseman pihapiirissä sijaitseva Sissola oli 1800-luvulla eläneen runonlaulaja Simana Sissosen kotitalo.
Kesällä 2017 uutisoitiin Mekrijärven tutkimusaseman myymisestä yksityiselle ilomantsilaiselle yritykselle, Megrin Matkailu Oy:lle.
Marusja Klimova

Marusja Klimova  (ven. Маруся Климова; oikea nimi: Tatiana Nikolajevna Kondratovitš, s. 14. tammikuuta 1961 Leningrad) on venäläinen kirjailija ja kääntäjä. Hän asuu Pietarissa.
Hän on yksi nykyaikaisen venäläisen kirjallisuuden vastakulttuurin huomattavista edustajista. Hänen teoksiaan on julkaistu ranskaksi, saksaksi, englanniksi, viroksi, serbiksi ja italiaksi. Hänet tunnetaan myös Louis-Ferdinand Célinen, Jean Genet'n, Pierre Guyotatin, Georges Bataillen, Monique Wittigin ja muiden kääntäjänä. Vuonna 2006 Marusja Klimova sai ranskalaisen Taiteen ja kirjallisuuden kunniamerkkin (l’Ordre des Arts et des Lettres).
Georgios Pakhymeres

Georgios Pakhymeres (kreik. Γεώργιος Παχυμέρης; n. 1242–1310) oli bysanttilainen historioitsija ja filosofi, joka kirjoitti sekä keisarikunnan historiasta että monipuolisesti filosofian eri osa-alueista.

Elämä ja teokset

Pakhymeres oli kotoisin Nikaiasta, johon hänen isänsä oli paennut neljättä ristiretkeä seuranneen Konstantinopolin valtauksen ja Latinalaisen keisarikunnan perustamisen jälkeen vuonna 1204. Kun Konstantinopoli oli vallattu takaisin vuonna 1261, Pakhymeres asettui kaupunkiin. Siellä hän opiskeli lakia ja astui kirkon palvelukseen.
Pakhymereen kirjallinen tuotanto oli laaja. Hänen merkittävin teoksensa on 13 kirjaa käsittänyt Bysantin historia, joka jatkoi Georgios Akropoliteen työtä ja kattoi vuodet 1255/1261–1308. Filosofian puolella Pakhymeres kirjoitti laajan Aristoteleen ajattelua käsittelevän parafraasi-tiivistelmän nimeltä Filosofia (Philosophia). Se käsitti sekä logiikan, luonnonfilosofian, metafysiikan että etiikan alueet. Hän kirjoitti myös kommentaarit Aristoteleen Organoniin, Fysiikkaan, Metafysiikkaan ja Nikomakhoksen etiikkaan; teoksen Quadrivium, joka käsitteli neljää matemaattista oppiainetta eli quadriviumia (aritmetiikka, geometria, tähtitiede ja musiikki); sekä ainoan myöhäisbysanttilaisen Platon-kommentaarin, joka oli jatkoa Prokloksen Parmenides-dialogin kommentaarille.
Pakhymeres kirjoitti myös runoutta, mukaan lukien omaelämäkerta; Pseudo-Dionysios Areopagitan puheiden ja kirjeiden parafraasin; sekä kuvauksen Augusteumista, keisari Justinianuksen Hagia Sofiaan pystyttämästä pylväästä. Hän osallistui filosofisten tekstien käsikirjoitusten kokoamiseen, kopiointityöhön ja toimittamiseen.
Ömer Toprak

Seurajoukkueet

Toprak aloitti jalkapallon TSB Ravensburgin juniorijoukkueissa vuonna 1994. Hän edusti seuraa vuoteen 2001, jolloin hän siirtyi FV Ravensburgin juniorijoukkeisiin. Toprak edusti seuraa vuoteen 2005, jolloin SC Freiburg hankki hänet organisaatioonsa. Hän pelasi lähinnä seuran juniorijoukkueissa, mutta debytoi edustusjoukkuessa kaudella 2008–2009. Kauden päätteeksi seura voitti 2. Bundesliigan ja nousi Bundesliigaan. Toprak pelasi kauden aikana 30 peliä ja teki niissä neljä maalia.
Kesäkuussa 2009 Toprak loukkaantui vakavasti karting-onnettomuudessa. Kartingauton räjähdyksessä hän sai kehoonsa vakavia palovammoja, ja hänen jalkapallouransa oli vaakalaudalla. Toprak joutui olemaan sivussa neljän kuukauden ajan, pystyi aloittamaan kevyen juoksuharjoittelun lokakuussa 2009 ja pelaamaan virallisessa ottelussa vasta tammikuussa 2010. Kausien 2009–2011 aikana Freiburg sijoittui sarjassa parhaimmillaan yhdeksänneksi. Toprak pelasi parhaana kautenaan seuran paidassa 24 ottelua, mutta ei onnistunut Freiburgin paidassa maalinteossa kertaakaan pääsarjatasolla.
Toukokuussa 2011 Leverkusen hankki joukkueeseensa Toprakin, jonka oli määrä korvata pelaajauransa lopettanut Sami Hyypiä. Osapuolien välinen sopimus oli viiden vuoden mittainen. Ensimmäisellä Leverkusen-kaudellaan Toprak pelasi 27 ottelua. Hän onnistui maalinteossa Bundesliigassa vasta kauden 2012–2013 lopussa, jolloin hän teki maalin ottelussa FC Nürnbergiä vastaan. Leverkusen voitti ottelun, ja varmisti jatkopaikan kauden 2013–2014 Mestarien liigaan.
Syyskuussa 2013 Toprak teki ensimmäisen maalinsa Mestarien liigassa ottelussa Manchester Unitedia vastaan. Toprak teki myös kauden 2013–2014 Mestarien Liigan alkulohkovaiheen päätöskierroksen ottelussa Real Sociedadia vastaan maalin, joka ratkaisi Leverkusenin jatkopaikan.

Maajoukkue

Toprak edusti Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta ja voitti vuoden 2008 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa. Turkin jalkapalloliitto yritti pitkään saada Toprakia liittymään Turkin maajoukkueeseen, johon hän päätti lopulta siirtyä vuonna 2011. Toprak debytoi maajoukkueessa vuonna 2011 ottelussa Kroatiaa vastaan.

Pelityyli

Toprakia on kuvailtu erääksi Turkin lupaavimmista jalkapallopuolustajista ja pelityyliltään rauhalliseksi pelaajaksi. Hänen vahvuuksinaan on pidetty pääpeliä sekä liikkeiden oikea-aikaisuutta. Toprakin on myös sanottu olevan Turkin maajoukkueen parhaita syöttelijöitä.

Yksityiselämä

Ömerin isä muutti Saksaan 18-vuotiaana. Perheen suku oli alun perin kotoisin Sivasin maakunnasta. Ömerin lapsuudenperheeseen kuului neljä lasta. Toprakin veli, Harun Toprak on myös jalkapalloilija.
Jonathan Sternberg

Jonathan Sternberg (27. heinäkuuta 1919 New York – 8. toukokuuta 2018 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen kapellimestari.

Elämä ja ura

Sternberg tuli tunnetuksi työstään sinfoniaorkestereiden johdossa Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Kiinassa. Hän edisti yhdysvaltalaisen nykyohjelmiston tunnettavuutta eurooppalaisen yleisön parissa toisen maailmansodan jälkeen. Hän teki konserteissa ja oopperassa yhteistyötä muiden muassa Isaac Sternin, Jehudi Menuhinin, Henryk Szeryngin, Paul Badura-Skodan, Alfred Brendelin, Annie Fischerin, Maurice Gendronin, Philippe Entremontin, Byron Janisin, Teresa Stich-Randallin, Lisa Della Casan, Hilde Guedenin, George Londonin ja Paul Schoefflerin kanssa.
Sternberg oli taustaltaan itävaltalais-venäläinen. Hän opiskeli viulun- ja alttoviulunsoittoa Institute of Musical Artissa (sittemmin Juilliard School) vuosina 1929–1931. Hän opiskeli myös Manhattan School of Musicssa sekä New Yorkin yliopistossa, josta hän sai taiteiden kandidaatin arvonsa vuonna 1939. Hän jatkoi musiikkitieteen opintoja New Yorkin yliopiston Graduate Schoolissa ja sai lisäksi yksityisopetusta Leon Barzinilta. Hän myös osallistui Pierre Monteux'n mestarikursseille. Ammattimaisen debyyttinsä kapellimestarina hän teki vuonna 1941.
Sternberg palveli toisessa maailmansodassa ja oli tässä yhteydessä Shanghaissa, jossa johti esitysten sarjassa kaupungin sinfoniaorkesteria. Palattuaan lyhyesti Yhdysvaltoihin hän muutti Wieniin, jossa hän esiintyi ensimmäistä kertaa Wienin sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1947. Hän myös teki laajalti vieraluja Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Hän oli huomattavan Joseph Haydn -tutkija H. C. Robbins Landonin kanssa mukana perustamassa Haydn Societya, jolle Sternberg teki sarjan uraauurtavia levytyksiä.
Sternberg johti useiden yhdysvaltalaisteosten Euroopan-ensiesityksiä. Näiden teosten säveltäjiin kuuluivat Leonard Bernstein, Gian Carlo Menotti, Charles Ives, Samuel Barber, Aaron Copland, David Diamond ja Benjamin Lees. Hän myös piti monia maailmankantaesityksiä; näissä kantaesityksissä tulkittiin muiden muassa Ned Roremin ja László Lajthan teoksia. Sternberg teki pitkään töitä Halifaxin sinfoniaorkesterin, Kuninkaallisen flaamilaisen oopperan, Harkness-baletin ja Atlantan oopperayhtiön kanssa.
Sternberg jakoi myöhemmällä uralla aikansa orkesterinjohdon ja opetustyön välillä. Hän opetti Eastman School of Musicissa ja Templen yliopistossa, joista jälkimmäisessä hän myös johti oppilaitoksen orkesteria vuosina 1971–1989. Orkesterin kanssa hän kantaesitti David Diamondin, Vincent Persichettin ja Stanislaw Skrowaczewskin teoksia. Vetäydyttyään täysiaikaisena professorina Sternberg yhä piti luentoja, opetti yksityisesti ja toimi Philadelphian Bach-festivaalin taiteellisena johtajana (2004–2008). Hän myös usein työskenteli tuomarina orkesterinjohtokilpailuissa. Hän oli jäsenenä The Conductors Guildin johtokunnassa ja sai vuonna 2009 sen palkinnon elinikäisestä palveluksesta. Hänen elämäkertansa julkaisi Tricorn Books vuonna 2014.
Sternberg jäi taidemaalari Ursula Sternberg-Hertzin leskeksi vuonna 2000. Hän itse kuoli 98-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan.
David D’Or

David D'Or (s. 1966 Holon, Israel) on israelilainen laulaja, joka sijoittui vuoden 2004 Eurovision laulukilpailujen semifinaalissa  57 pisteellä sijalle 11. Edustuskappaleen nimi oli "Le'Ha'Amin" ("Usko") mutta hän ei selviytynyt finaaliin asti.
D'Or on saanut kahdeksan kulta- ja platinalevyä.
Bambuhait

Anatomia

Bambuhailajit ovat pienikokoisia haita ja jäävät yleensä alle 70 cm pitkiksi. Suurimmat lajit epolettihai ja pistebambuhai voivat saavuttaa metrin pituuden. Rakenteeltaan lajit ovat hoikkia ja niillä on kaksi suunnilleen samankokoista selkäevää ja rintaevät ovat pienet ja pyöreät. Pyrstöevä on pitkä verrattuna muun ruumiin pituuteen. Bambuhaiden kuonossa on pienet viikset ja silmien takana sijaitsevat ruiskureiät ovat suuret. Lajien hampaat ovat pienet ja teräväkärkiset. Bambuhaiden heimon lajit ovat ovipaarisia eli ne munivat kovakuorisen pyöreän munakotelon, josta poikanen kuoriutuu. Kuoriutuessaan poikaset ovat kooltaan 9–17 cm pitkiä.

Levinneisyys

Bambuhaiden heimon lajeja tavataan Tyynenmeren indoläntiseltä alueelta. Hemiscyllium-suvun lajit elävät Australian ja Uuden-Seelannin rannikolla, mutta Chiloscyllium-suvun kaloja tavataan laajalta alueelta Madagaskarista Japaniin. Ne ovat rannikkojen kivikkopohjien ja koralliriuttojen lajeja. Bambuhailajien ravintoa ovat pienet kalat ja selkärangattomat eläimet, kuten ravut ja seepiat.
Useita heimon lajeja pidetään akvaarioissa, koska ne ovat pienikokoisia, rauhallisia ja helppo saada lisääntymään myös vankeudessa. Eräitä lajeja pyydystetään myös ruokakaloiksi.
Empire Earth II

Pelaaminen

Edeltäjäänsä Empire Earthiin verrattuna peliin on lisätty useita uusia ominaisuuksia, joilla voi vaikuttaa pelin kulkuun huomattavasti. Vuorokauden ja säätilan vaihtelut vaikuttavat yksiköiden nopeuteen sekä sodankäyntiin yleisesti. Säätilat on mahdollista poistaa käytöstä ennen pelin alkua. Sotastrategiakartan avulla voi luoda omia sotasuunnitelmia, jotka helpottavat sodankäyntiä eniten vaikeimmilla vaikeusasteilla. Citizen Managerilla voi yhden kartan avulla ohjailla kansalaisia tekemään eri tehtäviä, kuten rakentamaan uusia ja korjaamaan vanhoja rakennuksia tai ujuttamaan kansalaiset keräämään luonnonvaroja. 
Pelissä on yhteensä 275 erilaista rakennusta sisältäen maailmanihmeet sekä muut erikoisuudet. Ysiköitä pelistä löytyy 350 erilaista. Jokaisella sivilisaatiolla on oma erikoisyksikkönsä.

Luonnonvarat

Ennen rakennuksien rakentamista tai yksiköiden luomista kansalaisten täytyy kerätä erilaisia luonnonvaroja, pelissä on kahdenlaisia luonnonvaroja: pää- sekä erikoisluonnonvarat. Pääluonnonvarat ovat mahdollisia kaikilla aikakausilla, ja niitä ovat ruoka, puu, kulta ja kivi.
Erikoiset luonnonvarat ovat mahdollisia tietyillä aikakausilla, esimerkiksi tina on mahdollista aikakausilla 1–6, rauta aikakausilla 4–9, salpietari 7–12, öljy 10–15 sekä uraani aikakausilla 13–15. Joitakin luonnonvaroja varten täytyy rakentaa erillinen tehdas.

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Muropaketin arvostelussa etenkin pelin käyttöliittymä on saanut kiitosta.
George Whitman

George Whitman (12. joulukuuta 1913 East Orange, New Jersey, Yhdysvallat – 14. joulukuuta 2011 Pariisi, Ranska) oli pariisilaisen Shakespeare & Company -kirjakaupan omistaja. Hänen aikalaisiaan olivat sellaiset beat-sukupolven runoilijat kuin Jack Kerouac ja Allen Ginsberg.
Whitman perusti tädiltään perimillään rahoilla 1951 Pariisiin kirjakaupan Le Mistral mutta nimesi sen myöhemmin uudelleen Sylvia Beachin kirjakaupan mukaan. Whitmanin teki julkisuudessa tunnetuksi elokuva Portrait of a Bookstore as an Old Man.
Whitman kuoli kirjakaupan yläpuolella olevassa asunnossaan 98-vuotiaana. Hänet haudataan Père-Lachaisen hautausmaalle.
Stemonaceae

Tuntomerkit

Kasvit kasvavat varsijatkoisesti, ovat joskus mukulallisia, ja niiden maansisäisissä osissa on surkastuneita ja yhteyttämättömiä lehtiä (katafyllejä). Varsi on pysty tai joskus tuen ympärille kietoutuva. Aineenvaihduntatuotteina syntyy eräitä luonteenomaisia alkaloideja. Kasvit ovat kaljuja. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä tai vastakkaisina pareina, ja niissä on ruoti, lapa, vahva keskisuoni ja verkkomainen suonitus.
Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on viuhkomainen, tai kukat sijaitsevat yksittäin. Kukissa on nivelikäs perä, neljä tai viisi kehälehteä yhtyneinä lyhyeksi torveksi. Hetiö on enemmän tai vähemmän yhteen kasvanut ja kiinnittyy teriöön. Ponnen lokeroside on laajentunut. Siitepöly on piikkipintaista. Sikiäin koostuu yhdestä tai kolmesta yhtyneestä emilehdestä ja on tavallisesti kehänpäällinen, joskus -alainen. Vartalo on haaroittunut. Kärki- tai pohjaistukassa on kaksi tai useampia siemenaiheita kussakin emilehdessä. Hedelmä on kota, siemenet pitkittäissärmäisiä ja vaipallisia; siemenessä on runsas ja tärkkelyspitoinen endospermi. Yleensä muurahaiset toimivat siementen levittäjinä (myrmekokoria). Taimen sirkkalehti ei ole yhteyttävä, ja sirkkajuuri on hyvin kehittynyt.

Levinneisyys

Stemonaceae-kasvit ovat kotoisin Kiinasta ja Japanista Australiaan ulottuvalta alueelta sekä Kaakkois-Yhdysvalloista, missä kasvaa Croomia-suku.

Luokittelu

Stemonaceae-kasvien lähimmät sukulaiset ovat kairapalmu- (Pandanaceae) ja panamapalmukasvit (Cyclanthaceae). Ne muodostavat kehityshaaran, jonka ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa putkiloiden esiintyminen myös varressa, putkiloiden tikapuumaiset perforaatiot, oksalaattikiteet ja yksisirkkaisille epätyypilliset kukat, joiden perusluku on jokin muu kuin kolme. Viimeisimmän ikäarvion mukaan kehityshaara olisi noin 53,7 miljoonaa vuotta vanha.
Heimossa on neljä sukua ja 27 lajia. Suvut ovat Croomia Torr., Pentastemona Steenis, Stemona Lour. ja Stichoneuron Hook.f.
Novaja Zemlja

Maantiede ja luonto

Novaja Zemljan kaksi pääsaarta ovat pohjoinen (Severnyi, 48 904 km²) ja eteläinen (Južnyi, 33 275 km²). Pohjoissaari on Euroopan neljänneksi suurin saari ja eteläsaari kuudenneksi suurin. Saariston kokonaispinta-ala on 82 179 km². Pääsaaret erottaa toisistaan Matotškin Šar -salmi ja mantereen puoleisesta Vaigatšin saaresta Karansalmi. Lisäksi saaret erottavat Pohjoiseen jäämereen kuuluvat kaksi merialuetta toisistaan: itäisemmän Karanmeren ja läntisemmän Barentsinmeren.
Saaret ovat vuoristoisia ja geologisesti ne ovat Uralvuorten jatke. Pohjoissaaren korkein kohta on Gora Sedova (1 591 m) ja eteläsaaren 1 292 metrin korkuinen vuori. Pohjoissaaren peittävät suurimmaksi osaksi jäätiköt, eteläsaarella on jäätöntä, karua tundraa.
Luonnonvaroihin kuuluvat kupari, lyijy, sinkki ja asfaltti. Eläimiä ovat muun muassa naali, jääkarhu, mursu ja valkoposkihanhi.

Historia

Tutkimusmatkailija Hugh Willoughby kävi saarilla 1553 ja Willem Barents 1596, koillisväylän etsimisen yhteydessä, mutta Pohjois-Venäjän asukkaat tunsivat saaret jo keskiajalla.
Novaja Zemlja, sen ilmatila ja läheiset merialueet toimivat ydinaseiden testipaikkana kylmän sodan aikana. Yhteensä alueella tehtiin syyskuun 21. päivän 1955 ja lokakuun 24. päivän 1990 välillä 132 ydinräjäytystä. Näistä 87 tehtiin ilmakehässä, yksi pinnalla, kaksi veden pinnalla, kolme veden alla ja 42 maan alla.
Testialue rakennettiin 1950-luvulla. ”Alue A”, Tšоrnaja Guba (70,7° N, 54,6° E), oli käytössä 1955–1962. Aluetta B, Matotškin Šar (73,4° N, 54,9° E), käytettiin maanalaisissa kokeissa 1964–1990. Alue C, Suhoi Nos (73,7° N, 54,0° E), oli käytössä 1957–1962 ja 1961 siellä räjäytettiin 50 megatonnin kokoinen Tsar-Bomba. Novaja Zemljalle on myös haudattu paljon radioaktiivista jätettä aina käytetyistä polttoainesauvoista ydinreaktoreihin saakka.

Väestö

Novaja Zemljan kaupunkipiirikunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 2 429, josta 1 972 henkeä asui Belušja Guban taajamassa ja 457 oli kirjattu maaseutuasukkaiksi. Kaikki maaseutuasukkaat on kirjattu Rogetšjovon (Рогачёво) taajaman asukkaiksi. Heinäkuun 2013 alun asukasluvuksi kaupunkipiiri ilmoitti 2 623, josta sotilashenkilöitä oli 1 736. Siviilejä oli 603 ja lisäksi lapsia 284. Kaupunkipiirikunta ilmoittaa pinta-alakseen 137 800 neliökilometriä. 
Rogetšjovossa toimii sotilaslentokenttä (ICAO: ULDR). Saarilla on useita sää- ja geofysikaalisia asemia.
Saarilla asuu pääasiassa länsirannikolla alkuperäisväestönä noin 100 nenetsiä. Valtaosa väestöstä saa elantonsa kalastuksesta, metsästyksestä ja hylkeenpyynnistä.
Roy Bean – piru mieheksi

Juoni

Saluunanpitäjä Roy Bean (Paul Newman) on entinen lainsuojaton, joka julistaa itsensä tuomariksi Texasin syrjäseudulla. Bean alkaa pitää järjestystä yllä rautaisin ottein. Hänellä on yksi ase ja lääke kaikkea rikollisuutta vastaan – nimittäin hirsipuu. Bean ei ole oikea tuomari, ja hän määrää kaikki lakia rikkoneet hirsipuuhun.

Tuotanto

Käsikirjoitus lähetettiin aluksi Lee Marvinille, joka oli tekemässä elokuvaa Paul Newmanin kanssa. Kun Newman luki käsikirjoituksen, hän innostui elokuvan pääosasta. Elokuvan käsikirjoittanut John Milius olisi halunnut ohjata elokuvan, mutta tuottajat eivät vakuuttuneet ideasta. Miliukselle kuitenkin maksettiin suuri summa käsikirjoituksen oikeuksista. Myöhemmin Milius sanoi pitäneensä John Hustonista, mutta hänen mielestään Huston pilasi elokuvan kokonaan ohjauksellaan.
Roy Bean – piru mieheksi kuvattiin Texasin Langtryssa, Kalifornian Pioneertownissa ja Arizonan Tucsonissa ja Mescalissa loppuvuonna 1971 ja alkuvuonna 1972. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä, ja sen tuotantoyhtiönä oli First Artists.

Julkaisu ja vastaanotto

Roy Bean – piru mieheksi sai ensi-iltansa 15. joulukuuta 1972 Espanjassa. Elokuva sai kotimaan ensi-iltansa Yhdysvalloissa 18. joulukuuta 1972 New Yorkissa. Los Angelesin ensi-ilta oli 22. joulukuuta 1972. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 2. helmikuuta 1973. National General Pictures vastasi elokuvan levityksestä Yhdysvalloissa vuonna 1972.
Vuonna 1973 elokuva tuotti Yhdysvaltain ja Kanadan alueilla seitsemän miljoonaa dollaria. Yhteensä elokuva tuotti 16,5 miljoonaa dollaria. Rotten Tomatoes -sivuston seitsemän artikkelin otoksen mukaan kriitikoiden arvosteluista 71 prosenttia on myönteistä.
Warner Home Video julkaisi elokuvan VHS:nä vuonna 1989. Tämän lisäksi Warner Home Video on julkaissut elokuvan kahdesti DVD:nä vuosina 2003 ja 2012.
Horisontaalihaara

Horisontaalihaara eli HB on HR-kaaviossa oleva vaakasuora alue, jossa tähtien absoluuttinen kirkkaus on likimain nolla, eli nämä tähdet näyttäisivät yhden parsekin päästä katsottuna noin 85
kertaa Aurinkoa kirkkaammilta. Horisontaalihaara on pääosin pääsarjan oikealla puolella. Horisontaalihaaran tähtien ytimessä palaa helium. Vanhojen pallomaisten tähtijoukkojen HR-kaavioissa ja väri-magnitudi-kaavioissa horisontaalihaara näkyy selvästi.
Monet horisontaalihaaran tähdet sykkivät ja ovat niin sanottuja RR Lyrae-tähtiä. Horisontaalihaara kuuluu vanhaan populaatio II:een. Horisontaalihaaraan liittyvä niin sanottu "punainen möykky", Red clump kuuluu nuorempaan populaatio I:een.
Pääsarjan vasemmalla puolella olevista kuumista alikääpiöistä osan lasketaan kuuluvan horisontaalihaaraan.
Saimaan aallot

Saimaan aallot oli Lappeenrannassa toimiva paikallisradio, joka perustettiin 10.11.1985. Aseman toimilupa oli aluksi Paikallisohjelmat Oy:llä, jonka taustalla olivat SAK ja SAK:n Lappeenrannan Ammatillinen Paikallisjärjestö. Ohjelmatoiminnan tasapuolisuutta vaalimaan ja kehittämään perustettiin alueen asukkaista koostuva ohjelmaneuvosto.  Asema toimi vuoden verran Radio Dix-nimisenä Lappeenrannan ja Imatran alueella. Paikallisradioyhtiö Saimaan Aallot ajautui konkurssiin elokuussa 1996.
Poikakuoro (elokuva)

Juoni

Musikaalisesti lahjakkaan Stet-pojan alkoholistiäiti kuolee auto-onnettomuudessa. Stetin opettaja (Debra Winger) järjestää pojan arvostetun poikakuoron sisäoppilaitokseen. Stetin isä on salannut pojan olemassaolon uudelta perheeltään, mutta kustantaa pojan kuorokouluopinnot. Kapinallinen Stet on vähällä tulla erotetuksi koulusta, mutta kehittyy lopulta kuoron uudeksi tähtisopraanoksi. Pian äänenmurros iskee ja poika jättää koulun, mutta pääsee asumaan isänsä perheeseen.
Unteraargletscher

Unteraargletscher on vuoristojäätikkö Sveitsissä, Bernin kantonissa, Guttannenin kunnassa. Jäätikkö kuuluu Sveitsin Alpit Jungfrau-Aletsch -alueeseen, joka on Unescon maailmanperintökohde. Korkeammalla vuoristossa jäätikköön yhdistyvät Lauteraargletscher sekä Finsteraargletscher. Vuoristojäätikkö päättyy Grimselsee-järveen, josta alkaa Aarejoki.
Unteraargletscher oli vuonna 1973 pinta-alaltaan 29,5 neliökilometriä ja pituudeltaan 13,0 kilometriä. Muiden Alppijäätiköiden tapaan jäätikkö pienenee jatkuvasti; vuosisadan kuluessa se on lyhentynyt noin 2,5 kilometriä.
Vladimir Leonovitš

Vladimir Vladimirovitš Leonovitš (Владимир Владимирович Леонович) (1924 Moskova – 1998) oli neuvostoliittolainen lintutieteilijä ja taidehistorioitsija.
Vladimir Leonovitšin isä oli insinööri ja äiti opettaja. Hän olisi halunnut biologiksi, mutta sairastuminen esti valmistumisen Moskovan yliopiston biologisesta tiedekunnasta. Hän opiskeli taidehistoriaa ja taiteen teoriaa, ja työskenteli Moskovan Puškin-museossa, jossa hän aloitti tutkijana numismatiikan osastolla ja kohosi museon tutkimussihteeriksi.
Lintutieteen alalla Leonovitšin oppi-isä oli Jevgeni Spangenberg, jonka mukana hän osallistui useille tutkimusmatkoille ja oppi munakokoelmien, preparoinnin ja museoinnin tekniikat. Hän keräsi yli kahden tuhannen pesyeen munakokoelman noin 500 lintulajilta. Kokoelma on sijoitettu Moskovan yliopiston eläintieteelliseen museoon. Leonovitš oli lintujen laulun erityistuntija ja teki yhdessä B. N. Veprintsevin kanssa satoja lauluäänitteitä ja osallistui julkaisutoimintaan.