google/wiki40b huggingface dataset:
Virolaisten suuri kapina

Tapahtumat

Tanskan kuningas Valdemar II Sejr oli vuonna 1222 saapunut sotajoukon kanssa Saarenmaalle, vallannut sen ja rakentanut sinne linnoituksen. Tanska oli jo aikaisemmin ottanut haltuunsa Varbolan linnoituksen Harjumaalla. Linnoituksen valmistuttua Valdemar lähti Saarenmaalta, jolloin paikalliset hyökkäsivät linnoitukseen ja tuhosivat sen. Saarenmaalaiset jatkoivat sotatoimia mantereella ja nostattivat harju-, lääne-, järva- ja virumaalaisia kapinaan tanskalaisia vastaan.
Kansannousu levisi myös Kalparitariston hallitsemiin Sakalan ja Ugandin maakuntiin. Sakalalaiset tappoivat Viljandin linnassa olleet saksalaiset 29. tammikuuta 1223 ja ottivat hieman myöhemmin haltuunsa Lõhaveren linnan, jota oli aikoinaan komentanut virolaisten kansallissankari Lembitu. Ugandilaiset kapinoivat samoihin aikoihin ja kutsuivat apuun novgorodilaisia, joita sijoittettiin Sakkalaan Viljandin linnaan ja Tarton linnaan Ugandissa. Vuoden 1223 alkupuolella koko Viro oli vapaa vieraan vallan miehittäjistä tanskalaisten hallitsemaa Tallinnaa luukunottamatta.
1. elokuuta 1223 noin 8 000 ristiritaria piiritti Viljandin linnan, joka kukistui piirityksen jälkeen 15. elokuuta. Piiritetyt virolaiset kastettiin ja lähetettiin koteihinsa, mutta venäläiset apujoukot hirtettiin. Pian tämän jälkeen saksalaiset valloittivat myös Lõhaveren linnan ja saivat koko Sakalan alistettua. Sakalan valloituksen jälkeen Novgorodin ruhtinas Jaroslav saapui Viroon 20 000 sotilaan armeijan kanssa, joukot miehittivät Ugandin tärkeimmät keskukset. Heidän alkuperäisenä suunnitelmanaan oli mennä kohti Riikaa, mutta saarenmaalaisten kehotuksesta he lähtivätkin kohti Tallinnaa. Matkalla sinne he ryöstelivät Sakalan maakuntaa kostoksi hirtetyistä.
Tanskalaisten pitivät puoliaan saarenmaalaisten, harjumaalaisten ja novgorodilaisten lukuisia hyökkäyksiä vastaan. Novgorodilaiset luopuivat piirityksestä neljän viikon kuluttua ja palasivat Novgorodiin lokakuussa. Syksyllä 1223 Tarttoon saapui ruhtinas Vjatškona ja hänen 200 sotilastaan. Hän alkoi kerätä veroa Tarton ympäristöstä ja lähetti veronkantoretkikuntia muihinkin Viron maakuntiin ja jopa Sakalaan. Saksalaiset protestoivat ja piirittivät Tarton 15. elokuuta Albert- ja Herman-piispojen johtamana. Saksalaisten onnistui tunkeutua linnaan, jossa he tappoivat 1 000 virolaista ja kaikki venäläiset Vjatškon mukaan lukien.

Seuraukset

Kapinan jälkeen saksalaiset ja tanskalaiset saivat jälleen koko Viron mannermaan haltuunsa. Vuonna 1227 kukistui kapinan aloittanut, Viron viimeinen itsenäinen maakunta Saarenmaa.  Virolaiset kapinoivat myöhemminkin, mutta eivät onnistuneet siinä yhtä laajasti kuin suuressa kapinassa. Saksalaista valtaa Virossa uhkasivat valloitusten jälkeen myös sisäiset ristiriidat, kun paavi ja Kalparitaristo kiistelivät maa-alueiden jaosta.
Eumenes I

Eumenes I (kuoli 241 eaa.) oli Pergamonin hallitsija vuodesta 263 eaa. kuolemaansa asti. Hänen edeltäjänsä oli hänen setänsä Filetairos, joka oli Pergamonin ensimmäinen Attalidien hallitsijasuvun jäsen. Filetairos adoptoi veljenpoikansa ja teki hänestä perillisensä.
Pergamon oli Filetairoksen aikana nimellisesti Seleukidien vallan alla, mutta se oli kuitenkin todellisuudessa itsenäinen. Kun Eumeneesta tuli Pergamonin hallitsija aloitti hän kapinan Seleukideja vastaan.  Luultavasti Seleukideja vastaan sotivat Egyptin kuningas Ptolemaios II tuki tätä kapinaa. Eumenes kukisti Seleukidien Antiokhos I Sardiksen lähellä käydyssä taistelussa vuonna 262 eaa.  Tämän jälkeen Eumenes laajensi valtakuntaansa merkittävästi.
Eumeneen seuraaja oli hänen serkkunsa poika Attalos I.
Kääpiörasbora

Ulkonäkö ja käyttäytyminen

Aikuisena kääpiörasboran pituus on tavallisesti noin 2,5 cm ja korkeus noin 0,6 cm. Ruumiinmuodoltaan tämä kala on puikulan muotoinen. Koiras on väritykseltään punakampi, naaras taas ruumiinmuodoltaan pyöreämpi. Rauhallinen pinnan tuntumassa uiskenteleva parvikala, joka ei häiritse muita kaloja. Viihtyy ainoastaan suuressa parvessa. Parven yksilömäärä minimissään ainakin 20 yksilöä. Altaan minimikoko 40 litraa, näyttää parhaimmalta suuressa parvessa 60–150 litraisissa akvaarioissa. Vältettävä pitämästä sellaisten kalojen kanssa jotka mieltävät nämä pikkukalat ravinnokseen. Jo esimerkiksi aikuiset punapäätetrat sovittelivat näitä innokkaasti suuhunsa, kun erääseen punapäätetrojen asuttamaan altaaseen lisättiin kääpiörasboroita. Kääpiörasbora ei siis yleensä sovi yli 5 cm pitkien lihaa syövien kalojen seuraan. Parhaita asuinkumppaneita ovat piikkisilmät, sekä muut kääpiölajit.

Alkuperä

Malakan niemimaa, Singapore, Indonesia ja Sumatran länsipuoli.

Vesiolot ja ravinto

Humuspitoinen vesi on kalalle elinehto. Vesi mielellään hitaasti virtaavaa, lämpötila: 22–25 °C ja pH alle 7. Ruokintaan soveltuu pienet rakeet jotka ovat hyvin pieniä ja hiutaleet. Niille voi myös antaa pakastettuja ja kuivattuja hyönteisiä, toukkia ja eläinplanktonia.
Pilasteri

Pilasteri (ital. pilastro) on rakennuksen seinässä kiinni oleva ja siitä vähän ulkoneva, poikkileikkaukseltaan suorakaiteen muotoinen pilari, jolla on kapiteeli ja jalusta. Pilastereilla on arkkitehtuurissa ensisijaisesti koristeellinen tehtävä, eivätkä ne yleensä ole rakennuksen todellisia tukirakenteita. Pilastereita käytetään usein klassisessa arkkitehtuurissa ovi- tai ikkuna-aukkojen koristeina.
Vladimir Monomah

Vladimir Monomah (tai Vladimir II) (ven. Владимир Мономах ) (1053–19. toukokuuta 1125) oli Kiovan Venäjän suuriruhtinas vuosina 1113–1125.

Taustaa

Vladimir oli isänsä Vsevolodin eläessä Smolenskin ja Tšernigovin ruhtinas ja pysyi Svjatopolk Isjaslavitšin tultua suuriruhtinaaksi tälle alamaisena ja uskollisena. Vasta Svjatopolk II:n kuoltua vuonna 1113 hänet valittiin Kiovan suurruhtinaaksi.

Kiovan suurruhtinas

Vladimirin hallintokausi oli kiovalaisen Venäjän kukoistusaikaa. Hänen poikansa taistelivat menestyksellä virolaisia, bulgaareja ja polovtseja vastaan, ja uppiniskaiset alaruhtinaat pakotettiin tottelevaisuuteen. Suzdaliin hän perusti Vladimirin kaupungin. Russkaja Pravdaan tehtiin muutoksia ja lisäyksiä, kirkkoja ja luostareita perustettiin ja apotti Sylvester kokoonpani Nestorin nimellä tunnetun kronikan. Vladimir kirjoitti itsekin "Neuvoja lapsilleni", jossa hän kehottaa heitä lempeyteen ja kunnollisuuteen.
Hänen valtakautensa päättyi vuoteen 1125, jolloin hän kuoli.
Santeri Saarikivi

Alexander (Santeri) Saarikivi (entinen sukunimi Gröhn; 18. elokuuta 1877 Sortavalan maalaiskunta – 6. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kunnankirjuri ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Saarikiven äiti oli Anna Gröhn. Käytyään kansakoulun Saarikivi suoritti käsityökoulun vuonna 1894 ja nikkarityökoulun vuonna 1897. Hän työskenteli sekatyömiehenä Sortavalan maalaiskunnassa 1889–1892 sekä puuseppänä Sortavalassa 1894–1898, Helsingissä 1898–1901, Kuopiossa 1902–1903 ja Sortavalan maalaiskunnassa 1904–1906. Politiikan pariin siirryttyään Saarikivi oli sos.dem. sihteerinä ja puhujana Sortavalassa 1907–1909, Kuopion läänin itäisen vaalipiirin piirisihteerinä Joensuussa 1909–1911, Viipurin läänin läntisen vaalipiirin sihteerinä ja luennoitsijana Kotkassa 1911–1914 sekä Kuopion läänin läntisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä 1915–1918 ja 1920–1921.
Suomen sisällissodan jälkeen Saarikivi oli vankilassa poliittisista syistä 1918–1919. Vapauduttuaan hän toimi Uudenmaan sos.dem. piirijärjestön luennoitsijana, Keuruun kunnankirjuri-harjoittelijana 1923–1924 sekä Sosialidemokraattisen raittiusliiton luennoitsijana 1925–1926. Saarikivi oli Ruoveden kunnankirjurina 1927–1938 sekä vt. kunnankirjurina ja toimistovirkailijana 1939–1944 ja Vapaan huollon ja valtiollisen huollon hoitajana Tampereella 1940–1941.
Saarikivi oli SDP:n kansanedustajana 1908–1909 ja 1910–1911 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä sekä 1917–1918 jolloin hän edusti Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Saarikivi toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän kuului myös Ruoveden kunnanvaltuustoon.
Saarikivi oli naimisissa vuodesta 1903 kansanedustaja Lydia Regina Pennasen kanssa. Heidän poikiaan ovat taidehistorioitsija Sakari Saarikivi, insinööri Paavo Saarikivi ja elokuvaohjaaja Orvo Saarikivi.
Hurtigsin rakuunatorppa

Hurtigsin rakuunatorppa (ruots. Hurtigs Dragon torp) on museo Lapinjärven kunnan Heikinkylässä. Museota ylläpitää vuonna 1952 perustettu Hopenback-Lekstrand fornminnesförering (suom. muinaismuistoyhdistys). Rakennus on 1700-luvulta oleva ruotujakoaikainen sotilastorppa.
Miguel Poblet

Miguel Poblet i Orriols (18. maaliskuuta 1928 – 6. huhtikuuta 2013) oli maantiepyöräilijä Kataloniasta, Espanjasta. Hän voitti Milano–San Remon vuosina 1957 ja 1959 sekä Katalonian ympäriajon 1952 ja 1960.
Poblet voitti lukuisia etappeja Italian, Espanjan ja Ranskan ympäriajoissa, joista viimeksi mainitussa hän sai maillot jaunenkin.
Adrienne (Ruotsin prinsessa)

Syntymä

Prinsessa Adrienne syntyi 9. maaliskuuta 2018 kello 00.41 Danderydin sairaalassa. Hän painoi 3465 grammaa ja oli 50 cm pitkä. Kello 12 samana päivänä Ruotsin puolustusvoimat ampui Tukholman Skeppsholmenista, Bodenista, Karlskronasta, Göteborgista ja Harnösandista 21 kunnialaukausta. kuningas Kaarle XVI Kustaa ilmoitti prinsessan nimen 12. maaliskuuta herttuakunnan linnassa pidetyssä konseljissa. Adrienne on ensimmäinen kuninkaallinen, jonka herttuakunta Blekinge on ollut. Myöhemmin samana päivänä Tukholman linnankirkossa pidettiin prinsessan kunniaksi Te Deum -kiitosjumalanpalvelus, johon osallistuivat lähinten perheenjäsenten lisäksi Ruotsin eduskunnan edustajat.

Nimi

Nimellä Adrienne ei ole tiettävästi historiallista merkistystä prinsessa Madeleinen tai Chistopher O'Neillin suvuissa. Prinsessan toinen nimi Josephine annettiin hänen isänisänäitinsä Josephine Cesarion mukaan ja se on myös yksi prinsessa Madeleinen etunimistä. Nimi Alice annettiin hänen äidinäidinäitinsä Alice Sommerlathin mukaan.

Kaste

Arkkipiispa Antje Jackelén kastoi prinsessan 8. kesäkuuta 2018 Drottningholmin linnankirkossa, jossa hänen isosisaruksensakin oli kastettu. Kastetilaisuudessa avustivat ylihovisaarnaaja Johan Dalman ja kuninkaallisen hoviseurakunnan pastori Michael Bjerkhagen. Prinsessa Adriennen kummeja ovat hänen serkkunsa Anouska d'Abo ja hänen vanhempiensa ystävät Coralie Charriol Paul, Nader Panahpour, Gustav Thott, Charlotte Kreuger Cederlund ja Natalie Werner. Kastetilaisuuden jälkeen Skeppsholmenissa ja Drottningholmin linnan ulkopuolella olevasta laivasta HMS Kullenista ammuttiin 21 kunnialaukausta.
Tim Reid

Tim Reid (s. 19. joulukuuta 1944) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän oli vuonna 1988 Emmy-ehdokkaana kahdessa kategoriassa työstä televisiosarjassa Frank's Place. Sen ulkopuolella hänet tunnetaan esimerkiksi sarjoista WKRP in Cincinnati ja Simon & Simon sekä minisarjasta Se (1990).
Reidin puoliso on näyttelijäkollega Daphne Maxwell Reid.
Maailman ympäri 80 päivässä (vuoden 1989 sarja)

Maailman ympäri 80 päivässä (engl. Around the World in 80 Days) on yhdysvaltalainen vuonna 1989 valmistunut kolmiosainen minisarja. Se perustuu Jules Vernen samannimiseen kirjaan, mutta matka kulkee eri reittiä kuin kirjassa, ja matkalaiset kohtaavat aikansa kuuluisuuksia (Louis Pasteur, Kuningatar Viktoria) toisin kuin kirjassa.
Jay Heimowitz

World Series of Poker

Heimowitz on voittanut kuusi WSOP-turnausta. Hänellä on voittoja neljällä eri vuosikymmenellä. Pääturnauksessa hän on parhaimmillaan ollut kolmas vuonna 1980.
Villi tusina 2

Juoni

Tom Baker päättää viedä perheensä kesälomalle, mutta loma ei menekään suunnitelmien mukaan; naapurissa asuu Tomin pitkäaikainen vihamies, Jimmy Murtaugh. Tom yrittää ensin olla ystävällinen, mutta huomaa pian, että vanhat kaunat pitää kostaa. Lapset tosin tulevat toimeen Murtaughien lasten kanssa, ja Tom päättää osallistua pääsiäisenä järjestettävään kilpailuun, jossa he kilpailevat Murtaughia vastaan.
Hinnalla millä hyvänsä (vuoden 1995 elokuva)

Juoni

Kunnianhimoinen televisio-alasta kiinnostunut nainen Suzanne Stone-Maretto (Nicole Kidman) raivaa tietään eteenpäin kohti menestystä mediapiireissä. Aviomies joutuu luonnevikaisen Suzannen murhakohteeksi, kun vaikuttaa olevan vaimonsa menestyksen tiellä. Suzannen mediatutkimukseen kuuluvista ongelmanuorista löytyy murhaamiseen suostuteltavat, joiden päälle syyllisyys kaatuu. Suzannen syyllisyys paljastuu kuitenkin nopeasti.
Charlotte von Württemberg

Friederike Charlotte Marie von Württemberg (myöh. suuriruhtinatar Jelena Pavlovna; 9. tammikuuta 1807 Stuttgart – 2. helmikuuta 1873 Stuttgart) oli saksalaissyntyinen Venäjän keisarillisen perheen jäsen, suuriruhtinas Mihail Pavlovitš Romanovin puoliso.
Charlotten vanhemmat olivat prinssi Paul von Württemberg ja Charlotte von Sachsen-Hildburghausen. Lapsuutensa Charlotte asui Pariisissa isänsä ja nuoremman sisarensa Paulinen kanssa. Pariisissa Charlotte opiskeli yksityisesti ja perehtyi muun muassa luonnontieteisiin.
Vuonna 1822, Charlotten ollessa 15-vuotias, hänet kihlattiin suuriruhtinas Mihail Pavlovitšille. Vuonna 1823 Charlotte liitettiin Venäjän ortodoksiseen kirkkoon ja hän sai nimen Jelena Pavlovna. 20. helmikuuta 1824 pari vihittiin Pietarissa ja he asettuivat asumaan Mihailovskin palatsiin Pietarissa. Heidän avioliittonsa ei ollut onnellinen, sillä Mihailin ainoa intohimo oli armeija ja hän laiminlöi vaimoaan. Heille syntyi ainakin viisi tytärtä: Maria, Elisabeth, Jekaterina, Alexandra ja Anna, joista Alexandra ja Anna kuolivat jo pikkulapsina.
Mihail Pavlovitšin kuoltua 1849 Charlotte ryhtyi useiden järjestöjen ja taiteiden suojelijaksi. Hän perusti Pietarin konservatorion ja muodosti sairaanhoitajaryhmän, joka oli Venäjän Punaisen Ristin edelläkävijä.
Vuonna 1835 nimettiin palmuvaris (Corvus palmarum) kirjoituksessa Erste Reise nach dem nordlichen Amerika in 1822–1824. Auktoriksi mainitaan suuriruhtinatar Helena Pavlovna Württemberg ja Paul Friedrich Wilhelm Herzog von Wurtemburg.
Iván Alonso

Ura

Alonso aloitti ammattilaisuransa River Plate Montevideosta. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi espanjalaiseen Deportivo Alavésiin. Ensimmäisellä kaudellaan 2000–2001 hän teki kahdeksan maalia pääsarjassa, ollen joukkueen tärkeimpiä hyökkääviä pelaajia. Hän onnistui myös maalinteossa Uefa-cupin loppuottelussa Liverpoolia vastaan.
Kauden 2003–2004 jälkeen Alonso siirtyi samalla sarjatasolla pelanneeseen Real Murciaan. Uudessa joukkueessaan hän onnistui tekemään 11 maalia avauskaudellaan. Hän nousi nopeasti joukkueen avauskokoonpanopelaajaksi ja teki muun muassa kaudella 2006–2007 40 ottelussa 14 maalia. Kauden jälkeen Murcia nousi pääsarjaan kolmen vuoden tauon jälkeen.
Seuraavalla kaudella 2007–2008 Alonso oli niin ikään joukkueensa paras maalintekijä 10 osumallaan. Tästä huolimatta joukkue putosi kuitenkin takaisin Segunda Divisióniin kauden päätteeksi. Tammikuussa 2009 hän siirtyi Espanyoliin 2,4 miljoonan euron siirtosummalla ja 2½-vuotisella sopimuksella.
Joukkue kärsi muutamista loukkaantumisista muun muassa Raúl Tamudo oli sivussa. Näin Alonsolle aukesi tilaisuus, jonka hän käytti tekemällä kaksi maalia 23. maaliskuuta 2009 ottelussa Almeríaa vastaan. Hyvän loppukirinsä ansiosta Espanyol säilytti sarjapaikkansa kauden päätteeksi.
Vuodesta 2012 Alonso on pelannut Uruguayssa Nacionalissa.
Meidän kaupunkimme (elokuva)

Vastaanotto

Meidän kaupunkimme oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon voittajaksi. Teatterissakin Emily Webbin roolia näytellyt Martha Scott oli ehdolla naispääosan Oscarin saajaksi, säveltäjä Aaron Copland elokuvan alkuperäismusiikista ja Thomas T. Moulton äänityöstä.
Boris Gaquere

Boris Gaquere (s. 1977) on belgialainen kitaristi.
Gaquere sai ensimmäisen palkinnon Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa, jossa hän opiskeli Sérgio ja Odair Assadin luokalla. Gaquere osallistui sitten Leo Brouwerin, Roland Dyensin, David Russellin, Roberto Ausselin, Costas Cotsioliksen ja Paulo Bellinatin mestarikursseille. Vuonna 1997 Gaquere perusti Denis Sung-ho Janssensin kanssa kitaraduon, joka sai pian kutsuja esiintymään Belgiassa, Saksassa ja Alankomaissa. Duo julkaisi ensilevytyksensä vuonna 1998.
Gaqueren ensimmäinen sooloalbumi oli San Franciscossa vuonna 2003 äänitetty Xeque-Mate. Sittemmin Gaquere on soittanut ja levyttänyt Renato Martinsin, Luc Pilartzin, Yasuji Ohagin ja Sébastien Vachezin kanssa. Vuonna 2011 Gaquere julkaisi Caçamba-kvartetin kanssa albumin, joka koostuu pääasiassa brasilialaisen jazzkitaristi Victor da Costan sävellyksistä. Kaksi vuotta myöhemmin Gaqueren uusi kvartetti Comboio julkaisi albumin, jolla kuultavaan kokoonpanoon kuuluvat harmonikka, bandoneon, kontrabasso, lyömäsoittimia ja kitara.
Gaqueren omia sävellyksiä julkaisevat Les Productions d'Oz Kanadassa, GSP Kaliforniassa ja Editions Henry Lemoine Pariisissa. Teoksiin lukeutuvat kitarasävellys Obrigado sekä Columbia Music Entertainment, Ltd. Japanin tilaustyönä sävelletty Tabi, jonka levytti ja esitti Shin-ichi Fukuda vuonna 2003. Gaquere on myös sovittanut Antonio Carlos Jobimin lauluja. Vuonna 2013 Gaquere sai Ranskasta tilauksen säveltää konsertto kitaralle, ja tämän tuloksena syntyi kaksoiskonsertto harmonikalle, kitaralle ja jousiorkesterille. Concerto de Sedan kantaesitettiin 25. kesäkuuta 2013 Gaqueren soittaessa kitaraa ja Manu Comtén harmonikkaa sekä Rut Schereinerin johtaman Orchestre de l'Opéra de Reimsin säestäessä.
Gaquere on esiintynyt Euroopan suurkaupunkien lisäksi Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Taiwanilla ja Japanissa.
Tampereen Kisatoverit

Myöhemmät vuosikymmenet

Yleisurheilussa TKT:n voima oli 1950-luvulla tuohon aikaan suoritetuissa katujuoksuissa ja miesten keihäänheitossa. Seuran heittäjät Olavi Kauhanen ja Jouko Rantanen olivat Suomen huippuheittäjiä.
Vuonna 1979 TKT:n B-pojat juoksivat 4 x 100 metrillä Suomen ennätyksen, jonka rikkomiseen meni toista vuosikymmentä. Juha Pyyn johdolla kisatoverilaiset saavuttivat 1980-luvulla useita Suomen mestaruuksia ja maajoukue-edustuksia. 
Nykyään tunnettu julkkiskokki Hans Välimäki on aikanaan ollut TKT:n yleisurheilijoissa.

2010

TKT jalkapallon edustusjoukkue pelasi kaudella 2010 Suomen Palloliiton Tampereen piirin 3. divisioonaa. Joukkueen päävalmentaja toimi Arto Huilla. Hänen kanssaan valmennusvastuun jakoivat Pasi Sinisalo ja Kari Kivipelto. Huoltajana toimi Sanna Kivinen. Joukkueenjohtaja oli Jarmo Wallenius. Joukkueen taustalla vaikuttaa myös seuran monitoimimies Petteri Tyni.
Tampereen 3. Divisioonassa pelasi vuonna 2010 14 joukkuetta. TKT sijoittui yhdeksänneksi ja joutui putoamiskarsintaan Nekalan Palloa vastaan. Kaksiosaisessa karsintasarjassa TKT oli parempi: voitto vieraissa 2-1 ja kotona 4-1, ja sarjapaikka säilyi.

2011

TKT pelasi kaudella 2011 Tampereen ja Satakunnan yhdistettyä 3. divisioonaa. Sarjassa oli 11 joukkuetta.
TKT:ta valmentavat päävalmentaja Arto Huilla ja kakkosvalmentaja Pasi Sinisalo. Joukkueenjohtajana toimii Jarmo Wallenius ja huollosta vastaa Sanna Kivinen.

Ensilä

Tampereen Kisatoverit omistaa Aitoniemessä, n. 20 km automatkan päässä Tampereen keskustasta valmennuskeskus ja vapaa- ajanviettopaikan, Ensilän. Se sijaitsee Aitoniemessä, Näsijärven rannalla, osoitteessa Kiikkisensola 5. Pinta-ala on 4,7 hehtaaria, ranta-viivaa on noin 300 m. Ensilään voi myös tulla laivalla, kaikki Näsijärven laivat voivat ajaa laituriin.
Alueella on vuokrattavissa päärakennus, kaksi saunaa ja jalkapallo- ja beachvolleykenttä. Jalkapallokenttä on uusi tekonurmikenttä, jonka yhteydessä tilava pukukoppi- ja kioskirakennus.
Kluanen kansallispuisto

Maailmanperintöalue

Kluanen, Wrangell-St Eliaksen, Glacier Bayn ja Tatshenshini-Alsekin kansallispuistot lisättiin yhdessä UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.

Eliöstö

Kansallispuiston alueella asuu noin 150 eri lintulajia, muun muassa maakotka ja muuttohaukka. Lintujen lisäksi alueella elää esimerkiksi harmaakarhuja, peuroja ja lumikenkäjäniksiä.
Mä haluun viihdyttää

Taiteilijanimet

Levyn kappaleiden todelliset säveltäjät ja sanoittajat ovat piiloutuneet taiteilijanimien taakse; "Kirsi Sunila" on Juha Vainion taiteilijanimi, "Inari Katramo" on Veikko Samulin taiteilijanimi. Tämän lisäksi Veikko Samuli mainitaan levyllä sekä omalla että taiteilijanimellään.
Gunnar Pohjola

Arvo Gunnar Pohjola (25. joulukuuta 1927 Tyrvää – 27. helmikuuta 2008 Tampere) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko, myös taiteilijaprofessori. Pohjola kuvasi usein surrealismin sävyisissä teoksissaan arkielämää, sen ihanuutta ja kurjuutta. Hänen tuotantoonsa kuuluu paljon piirustuksia, muun muassa tussilla.
Gunnar Pohjola sai taidekoulutuksensa Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1952–1955. Kuten monet 1940- ja 1950-luvun Tampereella, Pohjola sai varhaisimman oppinsa Tampereen työväenopistossa ja Tampereen Taiteilijaseuran piirustusilloissa. Taideakatemian koulun jälkeen hän asettui Tampereelle, jossa hän osallistui aktiivisesti taide-elämään. Hän oli muun muassa Tampereen taiteilijaseurakunnan johtokunnan jäsen vuosina 1994–1998. Pohjola asui suurimman osan elämästään Tampereella Amurin kaupunginosassa vaimonsa Essin kanssa. Pariskunnalla on kaksi poikaa.
Pohjolan pienikokoiset teokset kuvaavat vieraantuneen ihmisen tuntemuksia, riittämättömyyden tunnetta, surumielisyyttä, nöyryyttä ja leikillisyyttä. Niiden eleginen tuntu yhdistyy inhimilliseen sanomaan usein herkällä tavalla. Usein teokset olivat pieniä piirustuksia tai akvarelleja, joista läheltä katsomalla avautui suuria tunteita. Hänen ensimmäinen teoksensa oli Helsinki vuodelta 1953.
Pienimuotoisten teosten ohella Pohjola teki joitakin seinämaalauksia muun muassa Raholan ja Tammelan kansakouluihin. Muutkin seinämaalaukset ovat Tampereen seudulla, enimmäkseen ne ovat 1950-luvulta, jolloin seinämaalauksia tehtiin paljon. Gunnar Pohjola oli myös yksi neljästä haastatellusta Vappu Lepistön lisensiaatintyössä Kuvataiteilija taidemaailmassa (1991).
Oksa

Oksa (kasvitieteessä ramus) on puun tai pensaan rungosta lähtevä, yleensä monihaarainen haarauma, jossa puun tai pensaan lehdet ja kukat kasvavat.
Metkula

Metkula oli Särkänniemessä sijaitseva huvipuistolaite. Metkulaan sisään astuttaessa oli kaksi eri suuntaan liikkuvaa lattiaa. Metkulassa oli myös mm. peilihuone, lasilabyrintti, vinot portaat ja pimeä, mutkitteleva käytävä, jonka seinät hohtivat eri värisinä. Metkula tuli tiensä päähän kauden 2014 jälkeen. Se oli siinä vaiheessa hauskuuttanut lapsenmielisiä huvittelijoita 40 kesää. Metkula oli läpi historiansa ajan huvipuiston suosituimpia käyntikohteita.