Rhea (kuu)

Nimeäminen

Rhea on nimetty kreikkalaisen mytologian Rhean, ”jumalten äidin”, mukaan. Sitä kutsutaan myös nimellä Saturnus V (koska se on viides suuri kuu planeetasta ulospäin). Cassini nimesi neljän löytämänsä kuun (Tethyksen, Dionen, Japetuksen  ja Rhean) ryhmän ”Ludvigin tähdiksi” (lat. Sidera Lodoicea) tukijansa kuningas Ludvig XIV:n kunniaksi.

Sisäinen rakenne

Rhea on jäinen kappale, jonka keskitiheys on noin 1,233 g/cm³. Alhainen tiheys viittaa siihen, että kuu koostuu 25-prosenttisesti erilaisista kivistä (keskitiheys 3,0 g/cm³) ja 75-prosenttisesti vesijäästä (tiheys 0,9 g/cm³). Vaikka Rhea on aurinkokunnan yhdeksänneksi suurin kuu, sen massa on vain kymmenenneksi suurin.
Aiemmin epäiltiin, että kuun ydin koostuisi kivestä, mutta Cassini-luotaimen vuonna 2005 tekemistä mittauksista on päätelty, että kuun rakenne on homogeeninen ja ydin on siten osittain jäätä.
Rhean hitausmomentista on ollut paljon kiistelyä. Aluksi Cassinin kuvien jälkeen sen arveltiin olevan 0,4. Myöhemmin uuden arvion mukaan luku oli 0,34. Seuraava arvio oli 0,37. Myöhemmin kuitenkin alettiin ajatella, ettei lukua voisi päätellä vain vetovoiman perusteella.

Pinta

Rhean pinta on erittäin kraatteroitunut lukuun ottamatta joitakin tasaisia alueita kuun näkymättömiin jäävällä puoliskolla. Kuun pinta voidaan jakaa kraatteritiheyden perusteella kahteen eri alueeseen: ensimmäinen alue koostuu kraattereista, joiden läpimitta on yli 40 kilometriä, ja toinen, pääosin navoilla ja osittain päiväntasaajalla, alle 40 kilometrin läpimitan kraattereista. Rhean pintalämpötila on 99 K (−174 °C) auringonvalossa ja 53–73 K (−220 – −200 °C) varjossa.
Rhean pinnalla sijaitsee 48 kilometrin läpimittainen Inktoni-kraatteri. Se on luultavaksi yksi nuorimmista Saturnuksen sisempien kuiden kraattereista. Näkyvällä puoliskolla on lisäksi kirkkaita alueita, joiden uskotaan syntyneen Rhean alkuvaiheissa jäätulivuorten vaikutuksella, kun kuun sisus oli nestemäinen.

Ilmakehä

Marraskuussa 2010 Nasa ilmoitti, että Rhealta on havaittu heikko ilmakehä, joka on lähes kokonaan eksosfääriä. Ilmakehä koostuu hapesta ja hiilidioksidista.

Renkaat

Voyager 1 -luotaimen ohilennolla luotain havaitsi latautunutta elektronivirtaa Saturnuksen magneettikentässä Rheaan päin, mutta havaintoja ei tutkittu sen tarkemmin. Vasta Cassinin ohilennon jälkeen ilmiöön alettiin kiinnittää huomiota, mikä nosti epäilyksiä Rhean mahdollisesta rengasjärjestelmästä, joka koostuisi pääasiassa pienkappaleista. Kuusta otetuissa kuvissa ei kuitenkaan näkynyt merkkejä renkaista. Nasa vahvisti renkaiden olemassaolon 6. maaliskuuta 2008 ilmestyneessä Science-tiedejulkaisussa.
Renkaat ovat luultavasti syntyneet Rhean ja pienemmän kappaleen törmäyksessä. Törmäys olisi nostanut materiaa kuun pinnalta kiertämään sitä. Toinen mahdollinen selitys on, että Rhean lähelle on tullut pienempi Saturnuksen kiertolainen, joka on Rochen rajan ylitettyään hajonnut kappaleiksi ja jäänyt kiertämään kuuta.

Tutkimus

Cassini-luotain on kuvannut Rheaa muutamia kertoja vaihtelevilta etäisyyksiltä. Yksi ohilento tehtiin 26. marraskuuta 2005 500 kilometrin päästä, ja toinen 30. elokuuta 2007 5 750 kilometrin päästä. Tähän mennessä toiseksi lähin ohilehto tapahtui 2. maaliskuuta 2010 vain 100 kilometrin etäisyydeltä. Tällä ohilennolla oli tarkoitus hankkia lisätietoa Rhean renkaista, mutta tietoa ei saatu ja tiedonkeruu siirrettiin tulevaisuudessa paremmasta kulmasta tapahtuvaan lentoon. Uusin ohilento tehtiin 69 kilometrin etäisyydeltä 11. tammikuuta 2011.