google/wiki40b huggingface dataset:
Kari Mokko

Kari Mokko (s. 26. joulukuuta 1966 Oulu) on suomalainen toimittaja, diplomaatti, viestintäjohtaja ja kuvataiteilija. Hän toimi maaliskuusta 2012 lokakuuhun 2014 pääministeri Jyrki Kataisen hallituksessa valtioneuvoston viestintäjohtajana.
Mokko työskentelee yksityiseen omaisuudenhoitoon keskittyneen Juha Hulkko Family Officen neuvonantajana vastuualueenaan yhteiskuntasuhteet ja viestintä. Mokko on myös IT-yritys Elektrobitin perustajana tunnetun Juha Hulkon johdolla kootun Äly On Tekoja -projektin projektipäällikkö . Äly On Tekoja -projekti osallistuu yhteiskunnallisten keskustelutilaisuuksien järjestämisen ja yrittäjien sparraamisen kautta ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja tekoälyn vastuullisen käytön edistämiseen  .
Ennen siirtymistään valtioneuvoston viestintäjohtajaksi Mokko työskenteli vuodesta 2007 lehdistöneuvoksena Suomen suurlähetystössä Washingtonissa. Washingtonissa ollessaan Mokko perusti Yhdysvaltain hallinnon virkamiesten, poliitikkojen ja toimittajien lobbaamiseen keskittyneen suurlähetystön saunaseuran - Diplomatic Finnish Sauna Societyn. Lähes 300-jäsenisen saunaseuran toiminnasta raportoi mm The Washington Post. 
Mokko oli vuosina 1990-1998 tv-toimittajana TV2:n Ajankohtaisessa kakkosessa. Syksystä 1998 kevääseen 2007 hän juonsi TV2:n ajankohtaisohjelmaa Silminnäkijä. Hän toimi myös ohjelman tuottajana, aluksi ulkomaan raporttien osalta vuosina 1998–2002 ja vuodesta 2002 koko ohjelman. Mokko erikoistui toimittamaan ajankohtaisraportteja maailman eri sota- ja kriisialueilta muun muassa Afganistanissa, Ruandassa ja Sudanin Darfurissa.ef. Hänet on palkittu työstään Silminnäkijässä. Yhdysvaltain armeijan School of the Americas -koulutuskeskuksesta kertova raportti Kuoleman korkeakoulu, jonka hän teki vuonna 1998, sai Koura-palkinnon.
Mokko on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli vuosina 1986–1989 Oulun yliopistossa.
Mokko piti ensimmäisen oman taidenäyttelynsä espoolaisessa Galleria Aarnissa syyskuussa 2016
Mokko elää avoliitossa kansanedustaja Maria Guzeninan kanssa.
Ligaasit

DNA-liittäjäentsyymi

DNA-juosteita yhteen muodostamalla kovalenttisia sidoksia juosteiden päiden välille. Toisessa yhteenliitettävässä päässä on oltava 5'-fosfaattiryhmä ja toisessa 3'-OH-ryhmä. Liittäjäentsyymit ovat tärkeitä geenitekniikan työvälineitä ja yleisimmin käytettävä T4-liittäjäentsyymi on peräisin kolibakteerista.

DNA-liittäjäentsyymin toiminta

Kuvassa kaksi DNA-juostetta ennen liittäjäentsyymin aiheuttamaa juosteiden yhteenliittymistä. Vapaat OH-ryhmät sijaitsevat punaisella merkityn juosteen ylemmän rihman oikeanpuolimmaisessa tymiinissä (T) ja sinisellä merkityn juosteen alemman rihman vasemmanpuolimmaisessa sytosiinissa (C). Vastaavasti vapaat fosfaattiryhmät sijaitsevat punaisella merkityn juosteen alemman rihman oikeanpuolimmaisessa guaniinissa (G) ja sinisellä merkityn juosteen ylemmän rihman vasemmanpuolimmaisessa guaniinissa.
Liittäjäentsyymi yhdistää juosteet niin että sen tekemän liitoksen muodostavat toisen juosteen fosfaattiryhmä ja toisen juosteen OH-ryhmä. Lopputuloksena on ehjä kaksijuosteinen DNA-molekyyli.
Chambordin linna

Chambordin linna (ransk. Château de Chambord) on Chambordissa, Loir-et-Cherissä sijaitseva linna. Se on tunnetuimpia ranskalaista renessanssiarkkitehtuuria edustavista linnoista, ja suurin Loiren alueen linnoista.
Chambordin linna on rakennettu vuosina 1519–47. Linna edustaa siirtymävaihetta, jolloin linnat alkoivat muuttua keskiaikaisista linnoituksista ylhäisön ylellisiksi palatsimaisiksi asunnoiksi, joita kutsuttiin nimellä châteaux de plaisance. Chambordin linnan rakennutti Ranskan kuningas Frans I, ja se rakennettiin alun perin kuninkaan metsästysmajaksi. Frans I ei kuitenkaan ehtinyt nähdä linnaa valmiina, sillä hän kuoli heinäkuussa 1547.
Chambordin linnan alkuperäiset piirustukset laati Domenico da Cortona, mutta suunnitelmat muuttuivat huomattavasti pitkän rakennusajan kuluessa. Linna on erityisen kuuluisa kaksoiskierreportaistaan.
Varaanit

Kehitys ja taksonomia

Myöhäisellä liitukaudella kehittyneet varaanit ovat eräitä vanhimmista elossa olevista liskoista. Ne ovat sukua 136–65 miljoonaa vuotta sitten eläneelle mosasaurille.
Varaanilajeja on kaikkiaan noin 90, joista pienimmät ovat noin 20 senttimetrin pituisia ja suurimmat yli kolmimetrisiä. Varaaneille tyypillisiä piirteitä ovat käärmemäinen kieli, pitkä kaula, vahvat jalat ja voimakas häntä. Uusia lajeja on löytynyt vielä 2010-luvulla.

Elinympäristö

Varaanit elävät enimmälti maalla, mutta monet niistä ovat ketteriä kiipeilijöitä ja hyviä uimareita. Niiden poikkeuksellinen juoksukyky verrattuna muihin liskoihin johtuu siitä, etteivät ne käytä samoja lihaksia hengittämiseen ja liikkumiseen. Varaanit liikkuvat pääosin päivisin ja useimmat lajit etsivät aktiivisesti ravintoa. Varaanien elinympäristöä ovat trooppiset ja aavikkomaiset alueet. Lajeja voi tavata Afrikasta, joistain Aasian osista ja Australiasta.

Elintapa

Pitkäkaulaiset varaanit tarkkailevat lähettyvillä olevia vihollisia pitämällä päätään pystyasennossa. Ne pelottelevat vihollisiaan kauemmaksi huitomalla hännällään ja sihisemällä äänekkäästi. Varaanit voivat myös avata suunsa, pullistaa kaulaansa ja laajentaa kehoaan näyttääkseen suuremmalta. Varaaneilla on voimakas häntä, jolla ne voivat iskeä lujaa ja tarkasti. Ne eivät pudota häntäänsä vaaran uhatessa, kuten jotkut muut liskolajit tekevät.
Varaaneilla on terävät ja pitkät kynnet sekä niiden leuat ovat vahvat. Varaanit ovat lihansyöjiä ja syövät ravinnokseen lähes kaikkea mitä pystyvät nielemään. Varaanit nielaisevat käärmeiden tapaan saaliinsa kokonaisena. Varaanien ravintoon kuuluvat esimerkiksi hyönteiset, linnut, pienet nisäkkäät, matelijat ja niiden munat sekä raadot. Lajit, jotka elävät vesistöjen läheisyydessä syövät mieluusti kaloja.

Lisääntyminen

Varaanilajien sukupuolilla on ulkonäöllisesti hyvin vähän jos ollenkaan eroa. Varaanit munivat 7–35 pehmeäpintaista munaa, tyypillisesti joen varsille pieniin koloihin tai vesistöjen lähettyvillä sijaitseviin puihin. Lisääntymiskausien aikaan joidenkin lajien koiraiden on havaittu taistelevan keskenään. Hautomiskausi kestää kahdeksasta kymmeneen viikkoa. Mustavesivaraanin hautomisaika on kuitenkin kahdeksasta kahteentoista kuukauteen.
Okahammashai

Anatomia

Okahammashai on melko suurikokoinen hai. Koiras voi kasvaa noin 2,7 metrin mittaiseksi ja naaras vielä pidemmäksi, noin 3 metrin pituiseksi. Okahammashain etummainen selkäevä on pitkä ja matala ja taaempi kolmiomainen. Silmät ovat soikeat ja luomet alkeelliset. Silmien takana sijaitsevat hengitysaukot ovat lajilla suuret. Okahammashain suu on suuri ja ulottuu silmien taakse. Suun hammasriveissä voi olla 200 hammasta. Hampaat ovat pieniä ja teräviä ja laji syö kaloja ja selkärangattomia eläimiä. Evät ja hain iho ovat pehmeät ja väritykseltään se on ruskehtavan harmaa.
Okahammashainaaras on ovovivipaarinen. Poikaset siis syntyvät elävinä ja ovat noin 70–140 cm pitkiä. Poikasia on tyypillisesti kahdesta neljään. Okahammashain poikaset ovat ainoita haita eräiden sillihaikaloihin kuuluvien lajien poikasten lisäksi, jotka syövät hedelmöittymättömät munasolut vielä ollessaan kohdussa.

Levinneisyys

Okahammashaita tavataan hyvin laikuttaisesti kaikista valtameristä. Sitä tavataan pääasiassa Atlantin länsi- ja eteläosissa, Islannin lähistöltä, Tyynellä valtamerellä Uuden-Seelannin ja Japanin, Kiinan ja Taiwanin rannikkoseuduilta. Okahammashai on syvän veden kala ja elää yleensä 200–1 890 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Okahammashait ovat rauhallisia eivätkä hyökkää ihmisten kimppuun. Okahammashaikannan koosta ja elintavoista ei ole tarkkaa tietoa ja IUCN luokittelee sen puutteellisesti tunnetuksi. Toisinaan okahammashaita saadaan sivusaaliina kalastettaessa trooleilla ruijanpaltaita (Hippoglossus hippoglossus) tai keltarousseja (Hoplostethus atlanticus). Laji on esiintymisalueillaan niin harvinainen, että sen kalastamisella ei ole juurikaan taloudellista merkitystä. Laji on kuitenkin niin harvinainen ja hitaasti lisääntyvä, että arvokkaampien kalalajien sivusaaliina kiinnijääminen on uhka lajille. Okahammashain liha on syötävää ja myös sen eviä ja rustoja voidaan hyödyntää.
La Ritournelle

Juoni

Brigitte ja Xavier Lecanu (Isabelle Huppert ja Jean-Pierre Darroussin) ovat keski-ikäisiä karjankasvattajia, jotka työskentelevät ja asuvat Pohjois-Ranskan maaseudulla. Lasten muutettua pois kotoa Brigitten ja Xavierin elämästä on tullut hiljainen ja mielenkiinnoton. Kun eräänä iltana Brigitte on naapurinsa juhlissa, hän tapaa häntä paljon nuoremman Stan-nimisen (Pio Marmaï) komean ja nokkelan pariisilaismiehen. Myöhemmin Brigitte kertoo käyvänsä ihotautilääkärin vastaanotolla, mutta todellisuudessa hän meneekin Pariisiin tapaamaan Stania. Asiat eivät mene kuitenkaan Brigitten suunnitelmien mukaan…

Tuotanto

La Ritournelle kuvattiin työnimellä Folies Bergère Pariisissa ja Seine-Maritimen departementin kunnissa helmi-huhtikuussa 2013. Seine-Maritimessa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Yvetotin, Veules-les-Rosesin, Thérouldevillen ja Saint-Valery-en-Caux’n kunnat. Elokuvan viimeinen kohtaus kuvattiin Kuolleellamerellä Israelissa. La Ritournellen budjettina oli 4,2 miljoonaa euroa ja tuotantoyhtiönä Avenue B Productions. Elokuvan tuottamiseen osallistuivat myös Vito Films, SND Films, France 2 Cinéma ja Les Films de la Suane. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 7. toukokuuta 2014.

Julkaisu ja vastaanotto

La Ritournelle sai ensi-iltansa Ranskassa 11. kesäkuuta 2014 ja oli SND Filmsin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 334 872 katsojaa ja tuotti lähes kahden miljoonan dollarin lipputulot. Elokuva on saanut ranskalaisilta elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 100% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,2/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 11 arviointiin. 104 käyttäjästä 61% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,5/5 keskiarvolla.
La Ritournelle julkaistiin Ranskassa DVD:lle 15. lokakuuta 2014.
Juri Artsutanov

Juri Nikolajevitš Artsutanov (ven. Юрий Николаевич Арцутанов, 5. lokakuuta 1929 Leningrad, Neuvostoliitto – 1. tammikuuta 2019) oli venäläinen insinööri. Hän kehitti ensimmäisenä teoriaa avaruusnosturi-tyyppisten satelliittien saamisesta kiertoradalle.
Artsutanov valmistui insinööriksi Leningradin teknologisesta instituutista. Vuonna 1960 hän kirjoitti artikkelin ”V Kosmos na Electrovoze” (”avaruuteen sähköjunalla”), jossa hän käsitteli avaruushissin turvallisuutta ja taloutta satelliittien kiertoradalle nostamisessa. Avaruushissi perustuu hyvin korkeaan rakennukseen, jossa hissi tai nosturi nostaa satelliitin ilmakehän yläpuolelle, Artsutanovin ideoissa jopa 36 000 km korkeaan rakennelmaan. Tutkielma perustui siihen, mitä hän oli lukenut Konstantin Tsiolkovskin kirjoittaneen vuonna 1895 samasta aiheesta.
Martti Leskinen

Martti Eino Leskinen (31. joulukuuta 1899 Kuopion maalaiskunta – 4. maaliskuuta 1985 Kuopio) oli pienviljelijä, ammattiyhdistysmies ja SKDL:n kansanedustaja.
Leskisen vanhemmat olivat työmies Taavetti Leskinen ja Tyyne Säämänen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1928 Työväen Akatemian. Leskinen oli renkinä vuosina 1916–1918 ja Suomen sisällissodan jälkeen hän oli poliittisista syistä vangittuna 1918–1919. Vapauduttuaan Leskinen oli vuosina 1919–1928 lastaustöissä ja savotoissa eri paikkakunnilla, muun muassa Kajaanissa, Suomussalmella ja Haminassa. Hän toimi Kotkan ammattiyhdistysneuvoston toimitsijana ja Suomen kuljetustyöntekijäin liiton järjestäjänä 1928–1929 sekä puheenjohtajana 1929–1930. Leskinen joutui 1930 uudestaan poliittisista syistä kahdeksi vuodeksi vankilaan ja päästyään vapaaksi hän oli maanviljelijänä Kuopion maalaiskunnassa vuosina 1933–1958.
Leskinen oli SKDL:n kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1948–1951 ja 1954–1958. Hänet valittiin valitsijamieheksi vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Leskinen toimi myös Kuopion maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtaja, SKDL:n liittoneuvoston jäsen ja SKDL:n Kuopion piirijärjestön puheenjohtaja. Hän kuului Pohjois-Savon maakuntaliiton johtokuntaan sekä Maalaiskuntien liiton ja Pienviljelijäin liiton liittovaltuustoihin.
Leskinen oli naimisissa vuonna 1922 Hilja Maria Tuovisen kanssa ja vuodesta 1933 Aino Vilhelmiina Antikaisen kanssa.
Puolijänteinen lihas

Puolijänteinen lihas (lat. musculus semitendinosus) kuuluu takaraajan lihaksiin. Se alkaa lonkkaluun istuinluusta ja ensimmäisestä häntänikamasta sekä sialla ja hevosella myös ligamentum sacrotuberale latumista. Sen päätekohta on sääriluu. Puolijänteinen lihas osallistuu lonkkanivelen ojentamiseen sekä polvinivelen koukistamiseen ja sisäkiertoon.
L’avventuriera del piano di sopra

Juoni

Asianajaja Fabrizio Marchinin vaimon ollessa sukuloimassa yläkerran viehättävä Biancamaria pyytää häneltä turvapaikkaa mustasukkaiselta aviomieheltään. Fabrizio tarjoaa Biancamarialle yösijan, mutta aamulla yläkerran seikkailija on kadonnut hänen vaimonsa kaulakoru mukanaan. Lopulta pariskuntien väliset väärinkäsitykset selviävät, ja kaikki tekevät sovinnon.

Tuotanto ja kritiikki

Mustavalkoinen L’avventuriera del piano di sopra on kuvattu SAFA:n studiolla Roomassa. Se on yksinkertainen, mutta sujuvasti etenevä salonkikomedia, jossa on paljon hauskoja tilanteita. Aikalaiskritiikissä kiitettiin erityisesti Vittorio De Sican ja Clara Calamain näyttelijäsuorituksia. Elokuvaa on pidetty ohjaaja Raffaello Matarazzon parhaana telefoni bianchi -komediana. Samaan aiheeseen perustuu Giorgio Bianchin Buonanotte… avvocato! vuodelta 1955.
Trooppinen myrsky Marco

Trooppinen myrsky Marco oli vuoden 1990 hurrikaanikauden ainoa myrsky, joka iski maihin Yhdysvalloissa. Kauden kolmastoista nimetty myrsky muodostui 9. lokakuuta Kuuban pohjoisrannikolla, nousi maihin Cedar Keysissä Floridassa ja haihtui pohjoisempana 13. lokakuuta. Tulvat aiheuttivat 12 ihmisen kuoleman ja noin 57 miljoonan dollarin vahingot.
Kylmänkukat

Tuntomerkit

Kylmänkukat ovat melko matalia, lähes kauttaaltaan tuuheakarvaisia ruohoja. Niiden lehdet ovat hyvin kapealiuskaiset. Suuret, nuokkuvat ja kellomaiset kukat sijaitsevat yksittäin kukkavarsissa ja ne ovat väriltään usein punavioletista tummansiniseen. Niiden terä- ja verholehdet ovat yhdistyneet pelkiksi kehälehdiksi, ja niitä on yleensä kuusi. Emiö on suurikokoinen, heteet puolestaan lyhyitä. Kukinnan jälkeen kukkaperä ja emin vartalot alkavat kasvaa huomattavasti. Siitä kehittyy koristeellinen, pitkäkarvainen siemenkota. Kylmänkukat ovat kevään ensimmäisten kukkijoiden joukossa.

Esiintyminen Suomessa

Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kolme lajia. Uhanalainen kangasvuokko (P. vernalis) kasvaa Etelä-Suomen kuivilla harjukankailla. Sen suuret valkoiset kukat ovat ulkopinnaltaan punertavat. Violettikukkainen hämeenkylmänkukka (P. patens) esiintyy hyvin harvinaisena Hämeenlinnan ympäristössä ja Karjalankannaksella. Kolmas laji on ahokylmänkukka eli etelänkylmänkukka (P. pratensis), jota viime vuosiin asti tavattiin vain verraten lähellä rajojemme ulkopuolella Karjalankannaksella ja Virossa. Laji on saattanut levitä maahan osittain myös innokkaiden puutarhureiden siirtämänä .

Aiemmin Suomessa esiintyi luonnonvaraisena myös lännenkylmänkukkaa (P. vulgaris), joka kuitenkin hävisi 1930-luvulla. Nykyisin kasvatetaan puutarhoissa useita lajeja, kuten lännen- eli tarhakylmänkukkaa ja vuorikylmänkukkaa (P. montana).
Konfederaatioartiklat

Konfederaatioartiklat (engl. Articles of Confederation) olivat Yhdysvaltojen perustuslaki vuosina 1781–1789. Kolmetoista siirtokuntaa olivat julistautuneet itsenäiseksi emämaastaan Britanniasta vuonna 1776. Konfederaatioartiklojen muodostama Yhdysvallat oli lähinnä valtioliitto. Toisessa artiklassa sitä kutsuttiin nimellä ”united States”; pienellä alkukirjaimella haluttiin korostaa sopimuksen solmineiden valtioiden itsenäisyyttä.
Konfederaatioartiklat laadittiin 1776–1777 ja toinen mannermaakongressi hyväksyi ne 15. marraskuuta 1777. Ratifiointi osavaltioissa kesti kuitenkin monta vuotta, ja uusi perustuslaki astui voimaan vasta 1. maaliskuuta 1781.
Konfederaatioartiklojen mukaan jäsenvaltioilla oli omat ulkopolitiikkansa ja asevoimansa. Jäsenvaltioilla oli myös oikeus erota konfederaatiosta. Jokaisella jäsenvaltiolla oli yksi ääni yksikamarisessa konfederaation kongressissa. Kongressi valitsi ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa hoitamaan komitean, jossa oli jokaisesta jäsenvaltiosta yksi edustaja. Se valitsi keskuudestaan presidentin vuodeksi kerrallaan. Kongressilla oli vähän valtaa, sillä sillä ei ollut verotusoikeutta eikä se voinut tehdä jäsenvaltioita velvoittavia päätöksiä. Nimellisesti kongressilla oli oikeus johtaa ulko-, sota- ja rahapolitiikkaa, mutta se ei voinut pakottaa jäsenvaltiota myöntämään varoja käyttöönsä. Ulkopolitiikkaa lukuun ottamatta keskushallinnon päätökset olivat vain suosituksia, jotka eivät sitoneet osavaltioita, ja joiden toimeenpanoon keskushallinnolla ei ollut toimivaltuuksia, arvovaltaa tai sotilasvoimia. Kaikki merkittävät päätökset edellyttivät lisäksi osavaltioiden yksimielisyyttä.
Koska konfederaatioartikloihin perustunut hallinto osoittautui tehottomaksi, vuonna 1787 kutsuttiin koolle perustuslaillinen konventti, joka sääti nykyisen Yhdysvaltain perustuslain. Se astui voimaan 1788.
Etyylimaltoli

Valmistus ja käyttö

Etyylimaltolia voidaan valmistaa puolisynteettisesti ja synteettisesti. Puolisynteettisessä valmistusmenetelmässä glukoosi fermentoidaan Aspergillus oryzae -homeen avulla ja fermentaatiossa muodostuva tuote reagoi asetaldehydin kanssa. Synteettiseen valmistukseen on useita tapoja esimerkiksi levuliinihapon bromaus, jota seuraa laktonin muodostus ja tämä laktoni reagoi dehydrauksen jälkeen asetaldehydin kanssa muodostaen etyylimaltolia. Etyylimaltolia voidaan valmistaa myös kojihaposta.
Etyylimaltolilla on voimakas makea ja karamellimainen tuoksu ja maku. Se on aromiaineena maltolia 4–6 kertaa voimakkaampi yhdiste. Sitä voidaan lisätä makeisiin, kekseihin, leivonnaisiin, jälkiruokiin ja makeisiin juomiin.
Hurrikaani Charley

Hurrikaani Charley oli kolmas nimetty trooppinen myrsky vuoden 2004 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden toinen trooppinen hirmumyrsky. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin 4. luokkaan. Myrsky iski maihin Floridassa ja aiheutti sitä ennen tuhoja Karibianmerellä ja Kuubassa. Se surmasi 15 henkeä ja aiheutti Yhdysvalloissa yli 15 miljardin sen aikaisen Yhdysvaltain dollarin edestä tuhoa.

Hurrikaanin kehitys

Charley sai alkunsa pienestä säähäiriöstä Afrikan länsirannikolla 4. elokuuta. Se kehittyi trooppiseksi myrskyksi 10. elokuuta, ja hirmumyrskyn rajat se ylitti 11. elokuuta illalla. Charleyn kovimmat tuulet, 65 m/s, mitattiin 13. elokuuta, jolloin paine sen silmässä oli 942 hPa. Voimakkain vaihe sattui samaan aikaan kun Charley iskeytyi maihin Floridassa. Hurrikaanivaihe loppui 14. elokuuta, ja 15. elokuuta Charley luokiteltiin keskileveysasteiden liikkuvaksi matalapaineeksi.
Hurrikaani Frances riepotteli samoja alueita Floridassa kolme viikkoa myöhemmin.
Alfredo Gargiullo

Alfredo Gargiullo (3. huhtikuuta 1906 Genova – 9. maaliskuuta 1928 Milano) oli italialainen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän sijoittui kuudenneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Samoissa kisoissa hän myös osallistui 400 metrin juoksuun, mutta putosi neljännesvälierässä. Gargiullon henkilökohtainen ennätysaika 400 metrin juoksussa on 49.0 (1927).
Hakeem Olajuwon

Ura

Houston Rockets varasi Olajuwonin NBA:n varaustilaisuudessa vuonna 1984 numerolla 1. Hänestä tuli nopeasti yksi Rocketsin tähtipelaajista, ja Yhdysvaltain kansalaisuuden saatuaan hän pääsi maajoukkueeseen, joka voitti olympiakultaa Atlantassa 1996.
Olajuwonin viimeinen NBA-kausi oli 2001–2002, jonka hän pelasi Toronto Raptorsissa. Hän on muslimi ja 213 senttiä pitkä. 
Olajuwon oli vuoden 1994 NBA:n arvokkain pelaaja, ja hänet nimitettiin vuonna 1996 yhdeksi NBA:n historian viidestäkymmenestä suurimmasta pelaajasta.
Ligue Européenne de Natation

Ligue Européenne de Natation eli Euroopan uimaliitto on Euroopan maiden uimaliittojen kattojärjestö, joka perustettiin Budapestissä 1926. Sen lyhenne on LEN. Siihen kuuluu 50 kansallista uimaliittoa. LEN:in päämaja on Roomassa. Uinnin lisäksi LEN:in alaisuudessa toimivat vesipallo, taitouinti, ja uimahypyt. LEN toimii Kansainvälisen Uimaliitto FINA:n alaisuudessa.
KNM Langeland

KDM Langeland

KDM Langeland, KDM Lügum ja KDM Kiel kohtasivat 31. heinäkuuta 1811 Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Brev Dragerenin ja HMS Algerinen  Norjan rannikolla. Alivoimaiset brittialukset nostivat purjeet aloittaen paon, jonka aikana kummankin brittialuksen miehistöstä sai surmansa yksi mies ja HMS Brev Dragenin miehistöstä haavoittui lisäksi kolme.

KNM Langeland

Kielin sopimuksen perusteella Norja irtautui Tanskasta, jolloin KDM Langeland siirrettiin 1814 Norjan laivastolle. Alus säilytti kuitenkin nimensä.
Dharmendra

Yksityiselämä

Dharmendra avioitui Prakash Kaurin kanssa vuonna 1954. Hän meni naimisiin näyttelijä Hema Malinin kanssa vuonna 1980, ollessaan vielä naimisissa ensimmäisen vaimonsa kanssa. Joidenkin lähteiden mukaan Dharmendra ja Malini kääntyivät islaminuskoon voidakseen mennä naimisiin Dharmendran ensimmäisestä vaimosta huolimatta.
Ensimmäisestä avioliitostaan Kaurin kanssa hänellä on kaksi poikaa, Sunny Deol ja Bobby Deol, ja kaksi tytärtä, Vijeeta Deol ja Ajeeta Deol. Malinin kanssa hänellä on kaksi tytärtä, Esha Deol ja Ahana Deol.
Mesosykloni

Mesosykloni on halkaisijaltaan 2-10 km kokoinen ilmapyörre joka liittyy konvektiosoluun. Pohjoisella pallonpuoliskolla se pyörii vastapäivään, eteläisellä myötäpäivään.
Mesosyklonit liittyvät usein supersolu-ukkosiin. Pitkäikäiset mesosyklonit jotka kasvavat korkeussuunnassa riittävän suuriksi voidaan havaita Doppler-säätutkalla. Yhdysvalloissa voidaan antaa tornadovaroitus, kun Doppler-tutkalla nähdään mesosyklonille tunnusomainen rakenne.
Tämän kokoluokan pyörteitä jotka eivät liity konvektioon, ei kutsuta mesosykloneiksi. Mesosykloneita eivät ole myöskään pienikokoiset, lyhytikäiset pyörteet joita liittyy esim. puuskarintamiin. Mesosyklonin tulee pysyä koossa ainakin niin kauan kuin ilmapaketin matka nousualueen läpi kestää (tyypillisesti noin 30 minuuttia) ja ulottua korkeussuunnassa ainakin puoleen nousuliikealueen korkeudesta.
Ennen kuolemaa (kappale)

Ennen kuolemaa (Avant de mourir) on romanialaissyntyisen salonkiviulistin Georges Boulangerin säveltämä musiikkikappale 1920-luvun keskivaiheilta. Boulangerin oma instrumentaalilevytys kappaleesta on hidas ja vaihtuvatempoinen sovitus viululle ja pianolle, mutta paremmin sävelmä tunnetaan myöhempänä beguine- tai tangorytmisenä iskelmänä. Suomeksi sitä lauletaan eniten Kullervon sanoin, jotka alkavat ”Kun ennen kuljin mietteissäin ja tunsin tuskaa polttavaa...”.
Olavi Virta levytti laulun 1944 Kerttu Mustosen kanssa tekemällään sanoituksella ja 1953 Kullervon tekstillä. Muita levyttäjiä ovat Eino Grön (1963), Martti Siiriäinen (1975), Eino Valtanen (1978), Vesa-Matti Loiri (1983), Topi Sorsakoski (1985) ja Arja Saijonmaa (1994). Instrumentaaliversoita ovat tehneet muun muassa Pärre Förars ja Ingmar Englund (1956), Pauli Granfelt (1959), Taito Vainio (1959) ja Ossi Runne (1963).
Englanniksi laulu sai 1939 sanoituksen nimeltä ”My Prayer”, ja sen kuuluisimpia levytyksiä ovat Glenn Millerin big band -sovitus samalta vuodelta sekä The Plattersin doo-wop-tyylinen versio vuodelta 1956.
Jussi Kuivamäki

Juho (Jussi) Arvid Kuivamäki (24. tammikuuta 1904 Ylistaro – ?) oli suomalainen kirjailija.