google/wiki40b huggingface dataset:
Chanthaburi

Chanthaburi (thaiksi จันทบุรี, 'kuun kaupunki') on samannimisen provinssin pääkaupunki Thaimaassa. Kaupungilla on thesaban muangin hallinnollinen asema.
Chanthaburi sijaitsee lähellä Thaimaanlahden itäistä rannikkoa Chanthaburijoen varrella noin 245 km Bangkokista kaakkoon . Kaupungissa on asukkaita 86 461 (2000).
Chanthaburi on vilkas jalokivikaupan keskus, ja siellä on merkittävä kristitty vähemmistö. Kaupunki on tunnettu myös hedelmistään, kuten duriosta, mangostanista ja rambutaanista. Kaupungissa on uusgoottista tyyliä edustava katolinen Notre Damen katedraali, jonka nykyinen rakennus on peräisin vuodelta 1880.
1893–1904 Chanthaburi oli Ranskan Indokiinan joukkojen miehittämänä, kunnes rajakiista Kambodžan ja Siamin välillä ratkesi vaihtokauppaan Laosiin kuuluneisiin alueisiin.
Austin A40 Devon

Yleistä

Devon edusti sodanjälkeistä modernia designia, jossa ajovalot oli upotettu lokasuojiin ja lokasuojat vastaavasti oli osittain integroitu osaksi koria. Ovet oli saranoitu etureunastaan ja saranat sekä astinlaudat oli piilotettu rakenteisiin.
Neljän hengen autoina neliovinen Devon ja kaksiovinen Dorset edustivat valmistajansa pienintä mallisarjaa. Mallinimen numero ilmaisee moottorin tehon hevosvoimina (bhp, brake horsepower)
Auton rakenne oli omalle aikakaudelleen tyypillinen; alusta, jonka päällä erilliskori. Saloon-mallien lisäksi autosta valmistettiin monikäyttöistä, täysteräskorista Countryman-mallia, 10 cwt:n umpikylkistä pakettiautoa sekä pick-up versiota. Lisäksi tehtaalta toimitettiin ohjaamo-alusta -malleja ulkopuolisille korittajille. Näiden päälle rakennettiin mm. saarivaltiolle tyypillisiä jäätelöautoja, Luton-tyyppisiä kuormakoreja tai jopa paloautoversioita.
Austin Motorin vuonna 1949 perustettu australialainen tytäryhtiö Austin Motor Company (Australia) valmisti paikallisille markkinoille pick-up -malleja useina erilaisina versioina, nämä mallit poikkesivat korinsa designin osalta emomallistaan hyvinkin paljon. Elokuussa 1948 Longbridgen suunnitteluosasto sai valmiiksi avokorisen A40 Dorset Tourer prototyypin. Tämä malli ei koskaan päässyt tuotantoon Englannissa, mutta Australiassa niitä valmistettiin syyskuusta 1948 lähtien.

Alusta

Rungon muotona on tikapuurungon ja X-rungon yhdistelmä. Vientimarkkinoita varten auto voitiin varustaa vasemmanpuoleisella ohjauslaitteistolla. Takana jäykkä akseli puolielliptisillä lehtijousipakoilla. Edessä pyörien erillisripustus päällekkäisin tukivarsin ja kierrejousin. Edessä ja takana hydrauliset heilahduksenvaimentimet.
Jarrut olivat hydraulisen ja mekaanisen järjestelmän yhdistelmä. Etupyörien jarrut olivat Girlingin hydraulisella järjestelmällä toimivat, takajarrujen toiminta oli järjestetty tankojen ja vipujen välityksellä. Seisontajarru vaikuttaa kaikkiin neljään pyörään.

Voimalinja

Austin A40 Devonin voimanlähteenä toimi aikakautensa modernia teknologiaa edustanut, 1200-kuutioinen työntötankomoottori. Tästä moottorista kehittyi pitkään elänyt BMC:n B-sarjan moottoriperhe. Vaihteisto oli neliportainen, jatkuvalla vinohammaspyöräkosketuksella (constant mesh)  toteutettu, vaihteenvalitsin sijaitsi modernisti rattipylväässä.
Opaskoirakoulu

Historia

Opaskoirien koulutus oli tarkoitus aloittaa Suomessa 1939, mutta talvisodan syttyminen sekoitti suunnitelmat. Ruotsista lahjoitettiin 1940 sotasokeille viisi koulutuksensa aloittanutta koiraa, joiden mukana tuli kouluttaja Lars Svartengren. Koulutuksesta vastasi aluksi Hämeenlinnassa sijaitseva sotakoirakoulu. Koulutuksen rahoitti pitkään Suomen Punainen Risti. Espoon Mäkkylään valmistui 1947 opaskoirakoulu, ja tuolloin koulutuksesta vastasivat Sotasokeat ry ja Sotainvalidien Veljesliitto.
Vuonna 1976 vastuu toiminnasta siirtyi Opaskoirasäätiölle. Näkövammaisten Keskusliiton otettua vastuun alkoi uuden koulun suunnittelu. Koulu valmistui 1987 Vantaan Itä-Hakkilaan.

Koirat

Koulu kasvattaa lähes kaikki koirat itse, mutta jonkin verran ostetaan koiria muilta kasvattajilta. Koulu saa joskus myös pentulahjoituksia.
Yleisin opaskoirarotu on labradorinnoutaja, joita oli vuoteen 1998 mennessä koulutettu 686. Seuraavaksi yleisimmät ovat saksanpaimenkoira 489, rottweiler 62 ja kultainennoutaja 10. 1960-luvulle saksanpaimenkoirat olivat kasvatuksessa enemmistönä, mutta viime ajat kasvatuksen pääpaino on ollut labradorinnoutajassa, joka on myös koulun oman Opas-kennelnimen rotu. Pentuja syntyy vuosittain noin 50.
Hydratsonit

Hydratsonit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R₁R₂C=NNH₂. Hydratsoneja valmistetaan tyypillisesti karbonyyliyhdisteen ja hydratsiinin tai hydratsiinijohdannaisen välisellä kondensaatioreaktiolla.

Ominaisuudet ja reaktioita

Huoneenlämpötilassa hydratsonit ovat tyypillisesti keltaisia kiteisiä aineita. Alifaattiset hydratsonit ovat luonteeltaan voimakkaasti emäksisiä, kun taas aromaattiset hydratsonit ovat emäksinä heikompia. Hydratsonit hydrolysoituvat vesiliuoksessa neutraaleissa olosuhteissa vain hitaasti karbonyyliyhdisteeksi ja hydratsoniksi, mutta sekä hapot että emäkset katalysoivat tätä reaktiota. Hydratsonit voidaan pelkistää vedyttämällä hydratsiineiksi tai hapettaa atsiineiksi.
Hydratsoneja esiintyy useissa orgaanisen kemian reaktioissa välituotteina tai intermediaatteina. Tällaisia reaktioita ovat muun muassa Fischerin indolisynteesi, karbonyyliyhdisteiden hiilivedyiksi pelkistämiseen käytettävä Wolff–Kishner-pelkistys ja Bamford–Stevens-reaktio, jossa tosyylihydratsonit muodostavat emäksisissä olosuhteissa alkeeneja.
Game of Thrones (2. tuotantokausi)

Tuotanto

HBO tilasi sarjan toisen tuotantokauden 19. huhtikuuta 2011, kaksi päivää ensimmäisen kauden alettua. Sarjan toinen tuotantokausi sai budjettiinsa 15 prosentin korotuksen ensimmäiseen kauteen verrattuna, sen sisältäessä tärkeän suurieleisen taistelukohtauksen.
Kauden kuvaukset kestivät yhteensä 106 päivää. Suurimman osan ajasta sarjaa kuvasi kaksi kuvausryhmää eri sjainneissa.
Toista kautta varten kuvaukset siirrettiin Maltalta Dubrovnikiin, Kroatiaan, jossa kuvattiin Kuninkaansataman ja muita kohtauksia. Kohtaukset jotka sijoittuivat Muurista pohjoiseen kuvattiin Islannissa Vatnajökull-jäätiköllä marraskuussa 2011. Muita kohtauksia kuvattiin mm. Pohjois-Irlannissa sijaitsevilla studioilla.

Päärooleissa

Roolistaan Emmyn ja Golden Globen voittanut Peter Dinklage jatkaa Tyrion Lannisterina, joka toimii nyt Kuninkaan Kourana isänsä Tywinin (Charles Dance) sijasta. Lena Headey jatkaa Tyrionin siskon Cersein roolissa, joka on Seitsemän kuningaskunnan hallitseva kuningatar. Nikolaj Coster-Waldau esittää Cersein kaksoisveljeä Jaime Lannisteria, joka on pohjoisen kuninkaan Robb Starkin (Richard Madden) vankina Vuolasvirroilla. Michelle Fairley näyttelee Robbin äitiä Catelyn Starkia. Emilia Clarke näyttelee Daenerys Targaryenia, joka saapuu Qarthiin lohikäärmeineen. Iain Glen on Daenerysin mukana kulkeva Jorah Mormont. Petyr Baelishin roolissa esiintyy Aidan Gillen. Kit Harington näyttelee Jon Nietosta, joka on lähtenyt Yövartion kanssa etsimään setäänsä Muurin pohjoispuolelta. Isaac Hempstead-Wright esittää Bran Starkia, joka johtaa Talvivaaraa Robbin ollessa sodassa. Hänen siskoaan Arya Starkia esittää Maisie Williams. Sophie Turner näyttelee Sansa Starkia, joka on kihlattu kuningas Joffreylle (Jack Gleeson). Joffreyn henkivartijaa Sandor Cleganea näyttelee Rory McCann. Alfie Allen esittää Theon Greyjoyta, jonka Robb lähettää kotiinsa Rautasaarille.
Uusia päähahmoja sarjassa ovat Stephen Dillanen esittämä Stannis Baratheon, joka julistaa itsensä kuninkaaksi; Liam Cunningham esittää hänen neuvonantajaansa Davos Merenvertoa. Carice van Houten näyttelee Stannisin mukana matkaavaa Melisandrea. John Bradley esittää pelkurimaista Yövartion jäsentä Samwell Tarlya ja James Cosmo Yövartion ylikomentajaa Jeor Mormontia. Natalie Dormer näyttelee Renlyn uutta vaimoa Margaery Tyrelliä. Jerome Flynn esittää Kuninkaansataman kaupunginkaartin uutta komentajaa Bronnia. Conleth Hill esittää eunukki-Varysta ja Sibel Kekilli Tyrionin rakastajaa Shaeta.

Vastaanotto

Game of Thronesin toinen tuotantokausi toi sarjalle kolme TCA-ehdokkuutta, joista se voitti "Vuoden televisio-ohjelman" palkinnon. Peter Dinklage oli ehdolla kategoriaan "Henkilökohtainen saavutus draamasarjassa", mutta hävisi palkinnon Homelandin Claire Danesille. Sarja oli myös ehdolla kategoriaan "Merkittävä saavutus draamassa", jonka voiton vei lopulta Breaking Bad. Sarja on ehdolla 12 Primetime Emmy -palkintoon vuonna 2012. Emmy-ehdokkuuksiin lukeutuvat Peter Dinklagen "Paras miessivuosa draamasarjassa" ja "Parhaan draamasarjan" palkinto. Muita Emmy-ehdokkuuksia sarja sai muun muassa puvustuksesta ja meikistä.
Sid Daniels

Sidney Edward Daniels, tunnetaan myös nimellä Sid Daniels (19. marraskuuta 1893 – 25. toukokuuta 1983) oli brittiläinen kauppalaivatyöntekijä ja viimeinen elossa ollut RMS Titanicin miehistön jäsen. Daniels, joka oli vain 18-vuotias kun Titanic törmäsi jäävuoreen ja upposi 15. huhtikuuta 1912, pelastui pitämällä kiinni väärinpäin kääntyneestä pelastusveneestä kunnes RMS Carpathia pelasti hänet tunteja myöhemmin.
Odaalinen omistusoikeus

Ruotsalainen maanomistusoikeus rakentui keskiajalla odaalisen omistusoikeuden varaan. Sillä tarkoitettiin maakuntalaeissa täydellistä ja rajoittamatonta oikeutta maahan. Odaalinen omistusoikeus oli yhtä vahva riippumatta siitä, oliko omistajan kruunu itse, rälssimies tai talonpoika.
Kuninkaantekijä

Kuninkaantekijä (engl. kingmaker) on Britanniasta lähtöisin oleva politiikan käsite. Sillä viitataan sellaiseen henkilöön, joka pystyy oman poliittisen vaikutusvaltansa avulla nostamaan jonkun toisen henkilön valta-asemaan.

Historia

Kuninkaantekijä-termi liitettiin ensimmäisenä 16. Warwickin jaarliin Richard Nevilleen. Nevillellä oli merkittävä rooli, kun kuningas Henrik VI syrjäytettiin ja hänen tilalleen nousi Edvard IV. Myöhemmin Neville kuitenkin kääntyi Edvardia vastaan ja oli mukana palauttamassa Henrik VI:ta takaisin valtaistuimelle. Nevilleä kutsuttiin kuninkaantekijäksi ensimmäisen kerran tiettävästi vuonna 1599, lähes 130 vuotta tämän kuoleman jälkeen. Käsitteen vakiintuminen kesti kuitenkin kauan ja se tuli yleiseen käyttöön englannin kielessä vasta 1800-luvulla.
Alkujaan kuninkaantekijällä viitattiin nimenomaan sellaiseen henkilöön, joka käytti poliittista valtaansa muiden eduksi sen vuoksi, ettei hän itse voinut esimerkiksi lainsäädännön takia ryhtyä kuninkaaksi ja hän tarvitsi täten sijaishallitsijaa. Nykyään käsitteellä viitataan kuitenkin laajemminkin sellaisiin henkilöihin, jotka käyttävät omaa vaikutusvaltaansa edistääkseen muiden poliittisia pyrkimyksiä. 2000-luvulla käsite on liitetty muun muassa intialaiseen Sonia Gandhiin ja brittiläiseen Nick Cleggiin.
Laatupalkinto

Malcolm Baldrige National Quality Award

Malcolm Baldrige National Quality Award on Yhdysvaltojen kansallinen laatupalkinto, jota on jaettu 1988 alkaen. Se on nimetty maan 1980-luvun kauppaministerin Malcolm Baldrigen mukaan. Myös Suomessa on paljon yrityksiä, jotka ovat tottuneet käyttämään Malcolm Baldrige -mallia laadun ja organisaationsa kehittämisen viitekehyksenä. Palkinnon arviointiperusteet on laadittu siten että päätavoitteena on organisaation kilpailukyvyn kehittäminen. Malcolm Baldrige National Quality Award -laatupalkinnon arviointiperusteet muodostuvat seitsemästä kohdasta (johtajuus, strateginen suunnittelu, asiakas- ja markkinasuuntautuneisuus, tiedot ja niiden analysointi, henkilöstösuuntautuneisuus, prosessien hallinta, toiminnan tulokset). Vuosittain arviointiperusteita käyttäneiltä organisaatioilta pyydetään kommentteja ja parannusehdotuksia, joiden perusteella myös itse mallia kehitetään.

EFQM malli

Euroopan laatupalkinto (EFQM-malli) on kehittynyt Malcolm Baldrige National -laatupalkinnon pohjalta, ja sen on kehittänyt EFQM-järjestö (European Foundation for Quality Management). Suomessa Laatukeskus toimii EFQM:n kansallisena partneriorganisaationa. 
EFQM-mallia käytetään oman toiminnan arviointi- ja kehittämistyökaluna tuhansissa organisaatioissa sekä yksityisellä että julkisella sektorilla eri puolilla maailmaa. Mallia käytetään Euroopan laatupalkinnon sekä useimpien eurooppalaisten kansallisten laatupalkintokilpailujen arviointiperusteina, mukaan lukien Suomen laatupalkinto. Suomen laatupalkintokilpailun taustaorganisaationa ja järjestäjänä toimii Laatukeskus.
EFQM-malli muodostaa viitekehyksen kilpailukyvyn ja erinomaisuuden kehittämiselle pyrkimättä silti tarkasti ohjailemaan, millaisia toimintatapoja organisaatioiden tulisi soveltaa. Tämän lähestymistavan taustalla on erinomaisuudelle ominaiset tunnuspiirteet. Mallin mukaan on monia tapoja saavuttaa erinomainen suorituskyky. Erinomaiset suorituskykyä, asiakkaita, henkilöstöä ja yhteiskuntaa koskevat tulokset saavutetaan johtajuuden, toimintaperiaatteiden ja strategian, henkilöstön, kumppanuuksien ja resurssien sekä prosessien avulla. EFQM-mallin arviointialueet ovat: 1 johtajuus, 2 toimintaperiaatteet ja strategia, 3 henkilöstö, 4 kumppanuudet ja resurssit, 5 prosessit, 6 asiakastulokset, 7 henkilöstötulokset, 8 yhteiskunnalliset tulokset sekä 9 keskeiset suorituskykytulokset. Arviointialueista siis viisi liittyy organisaation toimintaan ja neljä tuloksiin. "Toiminta"-arviointialueilla tarkastellaan, miten organisaatio toimii. "Tulokset"-arviointialueilla puolestaan arvioidaan, mitä organisaatio on saavuttanut.
Laatupalkintojen kriteereissä painotetaan enemmän strategiatason toimia kuin laatujärjestelmässä.
AIR-2 Genie

AIR-2 Genie oli ilmasta-ilmaan laukaistava pienellä 1,5 kilotonnin W25-ydinkärjellä varustettu ohjaamaton raketti. Sen kantomatka oli noin 10 kilometriä ja räjähdyksen tuhosäde 300 metriä. AIR-2 oli tarkoitettu pommikonelaivueita vastaan. Aseen kehittäjä ja valmistaja oli Douglas Aircraft Company.
AIR-2A kehitettiin kylmän sodan aikana Yhdysvalloissa, ja se otettiin käyttöön 1950-luvun lopulla. AIR-2 poistui käytöstä vuonna 1988 kun viimeiset F-106-koneet vedettiin palveluksesta
Rakettia kokeiltiin kerran Plumbbob-kokeessa 19. heinäkuuta 1957. Montanan ilmakansalliskaartin F-89J laukaisi sen 4 500 metrin (15 000 ft) korkeudessa Yucca Flatin yllä Nevadan koealueella. Räjähdyksen alla seisoi ryhmä vapaaehtoisia ilmavoimien upseereja todistaakseen aseen vaarattomuuden käytettäessä sitä asutusalueilla.
Paavali III

Perhetausta

Farnese syntyi viisilapsiseen perheeseen, jonka isä oli Pier Luigi Farnese ja äiti Giovannella Caetani. Alessandro Farnese oli avioliitossa Silvia Ruffinin kanssa ja heillä oli neljä lasta. 
Hän sai vuonna 1493 kardinaalin arvon. Kesäkuussa 1519 hänet vihittiin papiksi ja hänestä tuli piispa 2. heinäkuuta 1519. Hän osallistui kuuteen konklaaviin vuosina 1503–1534.

Vuoden 1534 konklaavi

Vuoden 1534 konklaavi alkoi 11. lokakuuta ja päättyi 13. lokakuuta. Konklaavissa valittiin seuraaja kuolleelle Klemens VII:lle. Konklaaviin osallistui 33 kardinaalia. Alessandro Farnese valittiin 13. lokakuuta uudeksi paaviksi ja vihittiin 3. marraskuuta.

Paavina

Paavali III vahvisti jesuiittaveljestön säännöt ja asetti 1542 inkvisitiotuomioistuimen uskonpuhdistuksen vastustamiseksi. Paavali III antoi myös Michelangelon jälleen ryhtyä Pietarinkirkon rakentamiseen ja tilasi häneltä Sikstuksen kappeliin freskon Viimeinen tuomio.
Paavali III nimitti 71 kardinaalia, joiden joukossa olivat tulevat paavit Julius III, Marcellus II, Paavali IV ja Pius IV. Hän loi myös Farnese-suvun herttua-aseman antamalla Parman ja Piacenzan herttuakunnat pojalleen Pier Luigi Farneselle.
Ruotsin jalkapallon 1. divisioona

Ruotsin jalkapallon 1. divisioona on Ruotsin jalkapalloilun kolmanneksi korkein sarjataso. Vuosina 1987–1999 se oli Ruotsin toiseksi korkein sarjataso. Superettan korvasi 1. divisioonan kaudesta 2000 lähtien. Sarja perustettiin uudelleen 2006.
1. divisioonaa on jaettu kahteen lohkoon, pohjois- ja etelälohkoon, joissa kummassakin pelaa 14 joukkuetta.

Sarjajärjestelmä

Kummankin lohkon joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan, jolloin kauden ottelumääräksi tulee 26 ottelua. Lohkojen voittajat nousevat suoraan Superettaniin ja toiseksi sijoittuneet pelaavat karsinnat Superettanin 13. ja 14. sijoittuneiden joukkueiden kanssa. Kolme viimeistä putoavat suoraan 2. divisioonaan.
Rainer Mahlamäki

Rainer Allan Mahlamäki (s. 12. kesäkuuta 1956 Ilmajoki) on suomalainen kansainvälisesti palkittu arkkitehti ja Oulun yliopiston arkkitehtuurin professori.
Ilmajoen Huissilla maanviljelijäperheessä varttunut Mahlamäki pääsi ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta 1975 ja muistaa kuvaamataidon opettaja Oiva Polarin vihjanneen hänelle arkkitehdin työstä. Mahlamäki valmistui vuonna 1987 Tampereen teknillisestä yliopistosta, mutta kertoo aluksi epäilleensä uravalintaansa katsellessaan 1970-luvun lopun masentavia elementtitalotyömaita. 
Rainer Mahlamäki on toiminut arkkitehtuurin professorina Oulun yliopistossa vuodesta 1997 lähtien. Hän sai rakennustaiteen Suomi-palkinnon vuonna 1996. Taiteen Suomi-palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2008, ja vuonna 2017 hän sai pohjoismaisen Prinssi Eugenin mitalin, joka oli sitä aiemmin myönnetty suomalaisista arkkitehdeista Alvar Aallolle, Viljo Revellille, Reima Pietilälle, Juha Leiviskälle ja Kristian Gullichsenille.
Mahlamäki on suunnitellut rakennuksia myös ulkomaille. Keväällä 2013 valmistui Mahlamäen suunnittelema puolanjuutalaisten historian museo Varsovassa. Se avattiin virallisesti lokakuussa 2014. Rakennus voitti vuonna 2014 ensimmäistä kertaa jaetun Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon.
Vuonna 2015 rakennus pääsi Mies van der Rohe -kilpailussa 40 finaalipaikasta kilpailleen ehdotuksen joukkoon.
Mahlamäen ensimmäinen oma arkkitehtitoimisto oli Tampereella toiminut 8 Studio. Nykyään hän työskentelee arkkitehtitoimisto Lahdelma & Mahlamäki Oy:ssä, yhtiökumppaninaan Ilmari Lahdelma.
Stolzenfelsin linna

Stolzenfelsin linna (saks. Schloss Stolzenfels) on linna Koblenzin kaupungin Stolzenfelsissä, Saksan Rheinland-Pfalzissa. Se sijaitsee Reinjoen vasemmalla puolella. Linna edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan uusgotiikkaa. Linna on avoinna yleisölle, ja siellä vierailee vuosittain noin 250 000 kävijää.

Historia

Stolzenfelsin linna, jota alun perin alettiin rakentaa 1200-luvulla, kuuluu niihin linnoihin, jotka Preussin kuninkaallinen perhe uudelleenrakennutti romanttisella kaudella. Stolzenfelsin linnan uudelleenrakennuttamisesta kuninkaalliseksi kesäresidenssiksi vastasi silloin vielä kruununprinssinä, myöhemmin kuninkaana toiminut Fredrik Vilhelm IV, joka sai linnan rauniot lahjaksi. Berliinissä vaikuttaneiden arkkitehtien Karl Friedrich Schinkelin ja Friedrich August Stülerin johtamat uudelleenrakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1842.
Mallorcanpaimenkoira

Ulkonäkö

Mallorcanpaimenkoira on suurikokoinen, sopusuhtainen ja lihaksikas. Se on vahva ja ketterä ja antaa maatiaismaisen vaikutelman. Uros on 66–73 cm (keskiarvo 71,5 cm) ja narttu 62–68 cm (keskiarvo 65 cm) korkea. Narttujen keskimääräinen paino on noin 35 kg ja urosten noin 40 kg. Yleensä karvapeite on lyhyt (1,5–3 cm pitkää), mutta rodusta on olemassa myös pitkäkarvainen muunnos (karva 7 cm pitkää). Arvostetuin väri on kiiltävän musta, mutta myös muut mustan sävyt ovat sallittuja. Pienet valkoiset merkit kaulassa, rinnassa ja käpälissä hyväksytään.

Luonne ja käyttäytyminen

Mallorcanpaimenkoira on oppivainen, rohkea, omanarvontuntoinen ja älykäs. Se on omistajalleen erittäin uskollinen, mutta ei yleensä pidä vieraista. Se ei hyväksy muita koiria ja on taipuvainen haastamaan riitaa. Sen käytös on toisinaan suorastaan arvaamatonta. Nuorena se on hyvin varautunut ja varovainen. Mallorcanpaimenkoiraa arvostetaan kotiseudullaan nimenomaan hyvänä työkoirana, ja se halutaan myös säilyttää sellaisena. Siitä ei haluta tehdä seura- ja näyttelykoiraa, koska se on aina ollut ennen kaikkea hyvä paimen- ja vahtikoira.

Alkuperä

Mallorcanpaimenkoira on peräisin Baleaareilta. Se on vanha työkoira, joka säilyi kauan puhtaana kotisaarellaan Mallorcalla. Mannereurooppalaisten rotujen levittyä sinne se alkoi kuitenkin sekoittua niiden kanssa. Mallorcandoggin uskotaan kehittyneen mallorcanpaimenkoiran ja englanninbulldoggin jälkeläisistä ja ca de cabrerin (vuohikoira) mallorcanpaimenkoiran ja ibizanpodencon jälkeläisistä.
Osa paikallisista teki myös tarkoituksella risteytyksiä muiden rotujen kanssa, jotta käyttöominaisuudet paranisivat. Kun toivottiin hyvää paimenkoiraa, narttu astutettiin saksanpaimenkoiran kanssa. Kun haluttiin hyvä vahtikoira, käytettiin mastiffiurosta.
Valitettavasti mallorcanpaimenkoiran sulautuminen muihin rotuihin on aiheuttanut sen, että puhdasrotuisia yksilöitä ei juurikaan tapaa Mallorcan ulkopuolella. Suomessa on yksi rekisteröity koira, Alankomaissa muutamia ja Yhdysvalloissa pari. Vastaavasti esimerkiksi Saksassa suuri osa kannasta on rekisteröimättömiä, taustaltaan mahdollisesti sekarotuisia koiria.
Saunakallio

Sijainti

Saunakallio sijaitsee keskustasta luoteeseen rautatiehen rajautuen sen länsipuolella ja luetaan kuuluvaksi kaupungin läntisiin kaupunginosiin. Saunakallion nykyinen asutus rajautuu etelässä Loutin kaupunginosaan ja lännessä Eriksnäsinojaan ja peltoihin ja Tuusulan kunnanrajaan. Pohjoisessa alueen asutus päättyy noin 300 metriä Saunakallion aseman pohjoispuolella ns. Hiihtomajan metsään. Naapurikaupunginosia pääradan itäpuolella ovat Sorto ja Jamppa.

Liikenne

Saunakallion rautatieasema sijaitsee Jäppilänkadun ja Wärtsilänkadun risteyksen vieressä, 2 kilometriä Järvenpään rautatieasemasta pohjoiseen, 39 kilometrin päässä Helsingistä. Saunakallion asemalla pysähtyvät R- ja T-junat. Asemalla on neljä raidetta. Asema oli vuosina 2007–2011 liikennöineen G-junan pääteasema.

Tulevaisuus

Saunakallio on pientalovaltainen kaupunginosa. Myös Järvenpään yleiskaavassa 2020  se on säilytetty pientaloalueena. Alueen kasvureserviksi on osoitettu nykyisen alueen länsipuoliset osat Eriknäsinojasta alkaen.
Punaisen tähden stadion

Punaisen tähden stadion (serb. Стадион Црвена звезда, Stadion Crvena zvezda) eli ”Marakana” on Serbian pääkaupungissa Belgradissa sijaitseva urheilustadion.
Stadion vihittiin käyttöön vuonna 1963. Sen nykyinen kapasiteetti on noin 55 538.
Stadionia käytetään pääasiassa jalkapalloon. Se on Punaisen tähden ja Serbian maajoukkueen kotikenttä. Stadion oli 1976 EM-kilpailujen päänäyttämö. Sillä pelattiin myös Euroopan cupin loppuottelu vuonna 1973 ja UEFA-cupin toinen loppuottelu vuonna 1979.