google/wiki40b huggingface dataset:
Imagawa Ujizane

Imagawa Ujizane (jap. 今川 氏真; 1538 Aoi-ku – 27. tammikuuta 1615 Shinagawa) oli japanilainen Sengoku- ja Edo-kausilla elänyt daimio. Hän oli Imagawa-klaanin kymmenes päämies vuosina 1560–1569 isänsä Imagawa Yoshimoton seuraajana.

Elämä

Imagawa Ujizane syntyi nykyisessä Aoi-kussa vuonna 1538. Hän oli Imagawa Yoshimoton vanhin poika. Vuonna 1554 hän nai Hōjō Ujitsunan tyttären, ”Hayakawan”, mikä auttoi Imagawa-klaania parantamaan suhteitaan Hōjō-klaaniin. Ujizanesta tuli klaaninsa pää, kun hänen isänsä Yoshimoto kuoli taistelussa Oda Nobunagaa vastaan 12. kesäkuuta 1560. Yoshimoton kuoltua Takeda Shingen ja Tokugawa Ieyasu hyökkäsivät Ujizanea vastaan. Heillä oli valtava ylivoima; esimerkiksi vuoden 1569 Kakegawan piirityksessä Tokugawan joukkojen vahvuus oli 19 000 ja Ujizanen joukkojen vahvuus vain noin 8 000.
Ujizanen häviöön päättyneen Kakegawan piirityksen jälkeen Ujizane liittoutui Ieyasun kanssa. Myöhemmin hän yritti kostaa Takeda-klaanille julistamalla suolaa koskeneen vientikiellon. Tällä ei ollut juuri mitään vaikutusta, sillä myös Uesugi-klaani myi Takedalle suolaa. Kiellosta olikin Imagawalle enemmän haittaa kuin hyötyä ja oli osasyynä Imagawa-klaanin kukistumiseen.
Ujizane kuoli 27. tammikuuta 1615.

Populaarikulttuurissa

Imagawa Ujizane tunnetaan myös pakkomielteestään kemari-nimiseen pallopeliin. Tähän viitataan suosituissa Samurai Warriors -peleissä, joissa Imagawa Yoshimotolla on aseenaan miekan lisäksi kemari.
Viljo Eloranta

Viljo Olavi Eloranta  (31. lokakuuta 1915 Helsinki – 1982) oli juristi ja poliisineuvos, joka toimi Poliisiopiston johtajana.
Viljo Elorannan vanhemmat olivat  liikemies Gustav Robert Eloranta, entinen Envall, ja Amalia Mäkinen ja puoliso vuodesta 1940 opettaja Vappu-Liisa Pulkkinen. Eloranta tuli ylioppilaaksi 1934 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon 1954, varatuomarin arvon hän sai 1956. Eloranta oli Helsingin yliopiston rikosoikeuden assistentti 1955–1959, Eläinlääketieteellisen korkeakoulun sihteeri 1960–1961, valtion poliisikoulun vanhempi opettaja ja varajohtaja 1960–1962 ja Poliisiopiston johtaja ja poliisineuvos vuodesta 1962. Hän työskenteli 1950-luvulla myös korkeimman hallinto-oikeuden esittelijänä ja vuosikymmenen vaihteessa Helsingin raastuvanoikeuden apujäsenenä ja vt. rikosasiain notaarina. Elorannalla oli sekä kansallisia että kansainvälisiä luottamustehtäviä ja hän oli  Nordisk Kriminalistisk Årsbokin suomalainen toimittaja 1957–1962. Sotilasarvoltaan Eloranta oli reservin kapteeni (1967).
Cilice

Cilice eli piikkivyö eli katumusnauha on vuosisatoja vanha itsekidutusväline, jota käytetään uskonnollisissa katumusharjoituksissa. Cilicellä voidaan tarkoittaa sekä katumusnauhaa että samantapaista jouhipaitaa. Ciliceä on käytetty varsinkin erilaisten uskonnollisten ryhmien parissa. Esimerkiksi katolisen kirkon piirissä muun muassa Franciscus Assisilainen, Ignatius Loyola ja Äiti Teresa ovat käyttäneet katumusnauhaa. Myös paavi Paavali VI:n tiedetään käyttäneen jouhipaitaa. 
Nykyisistä uskonnollisista yhteisöistä etenkin osan Opus Dein jäsenistä tiedetään käyttävän katumusnauhaa muiden ruumiillisisten katumustekojen lisäksi. Katumusnauhaa käyttävät etenkin nuoret numeraarijäsenet ja papit, kaksi tuntia muutamana päivänä viikossa paitsi ei sunnuntaisin eikä kirkollisina juhlapäivinä. Iäkkäät ja sairaat jäsenet eivät harjoita ruumiillisia katumustekoja. Opus Dein ohjeiden mukaan katumusnauhan kuuluu tuntua epämukavalta mutta se ei saa aiheuttaa verenvuotoa, eikä jättää ihoon pysyviä merkkejä. Tarkoituksena on pientä epämukavuutta tuntemalla jollain tapaa samaistua Kristuksen kärsimykseen ristillä.  Kritiikkiin sen käytöstä on vastattu esimerkiksi vertaamalla katumusnauhan käyttöä "nykyaikaisiin kehonrääkkäysmuotoihin" – esimerkiksi lävistyksiin, plastiikkakirurgiaan ja aerobiciin. Lisäksi väitteitä cilicen aiheuttamasta kivusta on pidetty liioiteltuina. On myös kiistetty, että cilicen käyttö vuodattaisi verta.
Fireman’s Dance

Fireman's Dance (harvoin Palomiehen Tanssi) on yhdysvaltalainen kansantanssi. Sitä tanssitaan solissa, joissa on parillinen määrä pareja, yleensä 4 paria. Solat muodostavat piirin, niin että rivien mennessä toistensa lävitse vastaan tulee uusi, vastakkaiseen suuntaan kulkeva rivi. Oma pari on vieressä.
Kuten monista muista tansseista, myös Fireman's Dancesta on olemassa muunoksia ja variaatioita.

Tanssiohje

A-osa

Sisempi puolisko solasta ottaa vastinpariaan käsistä ja laukkaavat 8 iskun ajan muun solan läpi muun solan kävellessä vastakkaiseen suuntaan 
Seuraavan 8 iskun aikana palataan takaisin aloitusasemaan samalla tavalla 
Solan toinen puolikas toistaa edellä mainitun vastakkaiseen suuntaan 
A-osan lopussa palataan aloitusasemille. 
B-osa

Vastakkaisten parien naiset ohittavat toisensa kätellen oikealla kädellä 4 iskulla 
Vastakkainen mies pyörittää naista takatanssiotteessa kierroksen vastapäivään 4 iskulla 
Naiset vaihtavat paikkaa takaisin oikeilla käsillä kätellen 4 iskulla 
Oma mies pyörittää naista takatanssiotteessa kierroksen vastapäivään 4 iskulla 
Vierekkäisten parien miehet tekevät do-si-don vasemmalta 8 iskun aikana 
Vastinparin kanssa tehdään do-si-do vasemmalta 8 iskun aikana 
Siirryttäessä B-osasta A-osaan

Solan rivit tulevat käsikkäin toisiaan vastaan 4 iskua huutaen "Fire-fire-fire-fire!" 
Rivit palaavat paikoilleen 
Rivit menevät toistensa lävitse 8 iskulla, edestä tulee toinen rivi vastaan uusiksi vastinpareiksi
FS Normandie (1860)

Palvelus

Alus ylitti heinäkuussa 1862 Atlantin ensimmäisenä ironcladinä maailmassa vara-amiraali Edmond Jurien de La Gravièren Meksikon valtausta tukemaan matkanneen laivasto-osaston lippulaivana. Alus aloitti huhtikuussa 1863 keltakuumeen puhjettua aluksella kotimatkan Tourvillen saattamana. Sairaus surmasi muun muassa aluksen päällikön Russellin. Ranskaan saavuttuaan alus oli Nantes'ssa karanteenissa.
Alus liitettiin Välimeren laivastoon, jonka mukana alus vieraili Brestissä ollen Britannian kuninkaallisen laivaston Kanaalin laivaston vierailun isäntänä. Muutamaa päivää myöhemmin alus osallistui Ranskan laivaston tekemään vastavierailuun Portsmouthiin.
Alus oli vuosina 1865-1868 koulutuslaivueessa, jossa ollessaan sen päällikkönä oli muun muassa Bernard Jauréguiberry ja Garnault. Laivueessa ollessaan se oli amiraalien Exelman ja Gicquel des Touches lippulaivana. Alus siirrettiin 1868 telakalle modernisoitavaksi, jolloin sen  tykit vaihdettiin. Alus palasi palvelukseen elokuussa 1870 päällikkönään du Pin de Saint-André ja se liitettiin  kontra-amiraali Didelotin ironclad-laivueeseen, jonka mukana se oli Ranskan Saksan sodassa 1870-1871. Se ei kuitenkaan osallistunut sotatoimiin.
Heikkolaatuisesta puutavarasta valmistettu alus oli sotatoimien päätyttyä huonossa kunnossa ja se poistettiin palveluksesta 17. kesäkuuta 1871. Alus romutettiin 1872 ja sen koneisto siirrettiin Tonnerreen.
Hélène Fize

Hélène Devèze (o.s. Fize, 15. tammikuuta 1914 – 2014) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Hélène Fize kuului joukkueeseen, joka vuonna 1939 teki 3 × 800 metrin viestijuoksussa maailmanennätyksen 7.22,6. Hän juoksi 800 metrillä Ranskan ennätyksen 2.21,2 heinäkuussa 1938. Ranskan mestaruuden hän voitti 800 metrillä vuosina 1938, 1939 ja 1941 sekä maastojuoksussa vuosina 1939 ja 1945.
Saarijärvi (Kotka)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 39,7 metriä mpy.
Suomen tupakkateollisuus

Tupakkateollisuus on ollut merkittävä teollisuudenala Suomessa. Merkittävimpiä alan yhtiöitä olivat Amer-Tupakka, Rettig Oy ja Pietarsaaren Strengbergin tupakkatehdas. Myös jotkin urheiluliitot saivat osinkoja tupakan myynnistä. Vuonna 2010 Suomessa ei ollut tupakkateollisuutta.
ExpressCard

ExpressCard on tietokoneissa (etenkin kannettavissa) käytetty laajennuskorttipaikka. ExpressCard korvasi vanhemman PCMCIA -laajennuskorttipaikan ja sen julkisti myös PCMCIA:n taustalla ollut Personal Computer Memory Card International Association vuonna 2003. Vuodesta 2007 alkaen enemmistö kannettavien tietokoneiden valmistajista on siirtynyt varustamaan koneensa ExpressCard-paikalla. Alkuperäisen standardin maksiminopeus on 2.6 Gbit/s. Uusimman ExpressCard 2.1:n nopeus on 5.2 Gbit/s.
Marcello Mastroianni

Lapsuus ja nuoruus

Mastroianni syntyi Apenniineilla pienessä Fontana Lirin kylässä. Mastroianni kasvoi kuitenkin Torinossa ja Roomassa. Toisessa maailmansodassa hän joutui natsien vangiksi mutta pääsi pakenemaan ja piiloutui Venetsiaan.

Ura

Hän aloitti näyttelijän työnsä 1940-luvun puolivälissä ja rupesi opiskelemaan näyttelemistä. Hänen ensimmäinen kunnon rooli oli elokuvassa oli Kurjat (I miserabili, 1948, perustuu Victor Hugon teokseen Kurjat).
Pian hänestä tuli kansainvälinen romanttinen tähti, osan elokuvasta Suuri keikka Madonna-kadulla (I Soliti ignoti, 1958) ja etenkin Federico Fellinin elokuvan Ihana elämä (La dolce vita, 1960) takia, jossa hänen vastanäyttelijänä oli Anita Ekberg. Hänen seuraava ikimuistettava roolinsa oli turhautuneen elokuvaohjaajan rooli Fellinin elokuvassa 8½.

Yksityiselämä

Mastroianni oli naimisissa italialaisen näyttelijän Flora Carabellan (1926-1999) kanssa, joka näytteli monissa elokuvissa mm. Culastrisce nobile veneziano ja La fine del mondo nel nostro solito letto in una notte piena di pioggia, he olivat naimisissa vuodesta 1948 Mastroiannin kuolemaan asti; heillä oli yksi lapsi, Barbara. Lisäksi hänellä oli yksi tytär, Chiara Mastroianni, pitkäaikaisen rakastajattaren, ranskalaisen näyttelijän Catherine Deneuven kanssa; molemmat olivat hänen kuolinvuoteensa ääressä, kun hän kuoli haimasyöpään 72-vuotiaana.
Heinäpuukasvit

Levinneisyys

Heinäpuukasvit ovat levinneet Vanhaan maailmaan arktisia alueita lukuun ottamatta ja Etelä-Amerikan länsiosiin.

Tuntomerkit

Heimo on varsin monimuotoinen ja käsittää puuvartisia, tavanomaisia ruohovartisia, kseromorfisia ja sukkulenttisia yksisirkkaiskasveja. Kaikilla on kuitenkin vanallinen kukinto ja nivelikkäät kukkaperät.

Luokittelu

Heinäpuukasvit kuuluvat yhdessä narsissikasvien (Amaryllidaceae) ja parsakasvien (Asparagaceae) kanssa samaan evoluutiopuun haaraan Asparagales-lahkossa. Tämän kehityshaaran ominaisuuksiin kuuluu mm. sikiäimen väliseinämesiäisten sijainti lokeroiden alapuolella.
Kaikkiaan heinäpuukasvien heimossa on nykyisen käsityksen mukaan 41 sukua ja 900 lajia. Nämä luokitellaan kuuluviksi kolmeen alaheimoon, joita aiemmin on pidetty itsenäisinä heimoina.

Asphodeloideae

Soihtukasvit ovat usein ruusukkeita muodostavia lehtisukkulentteja, geofyyttiruohoja tai paksurunkoisia puita, harvemmin kiipeileviä köynnöksiä. Lehtiasento on kierteinen tai kaksirivinen, lehtilaidat usein hampaiset ja lehtituppi umpinainen (jos lehti on tupellinen). Kukinto voi olla mm. tähkämäinen, ja kukat ovat enemmän tai vähemmän heikosti vastakohtaisia. Kehälehdet ovat tavallisesti vaihtelevissa määrin erillisiä. Sikiäimessä on vain muutamia tai paljon siemenaiheita. Hedelmä on kota, joka voi joskus olla mehevä. Siemen on kulmikas ja siinä on vaippa eli arillus. Kromosomiluku n = (6–)7 
Soihtukasvien keskittymä on Etelä-Afrikassa. Muutoin niitä tavataan Afrikassa, Välimerenmaista Keski-Aasiaan, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa (kartta).
Soihtukasvien alaheimossa on noin 21 sukua ja 785 lajia. Suurimmat suvut ovat aaloet (Aloë, 400 lajia), Bulbine (75 lajia), soihtuliljat (Kniphofia, 70 lajia), Trachyandra (50 lajia), marskinliljat (Eremurus, 45 lajia) ja kirjotähdet (Haworthia, 54–70 lajia).

Xanthorrhoeoideae

Alaheimossa on vain yksi heinäpuiden suku (Xanthorrhoea), jossa on 30 Australiassa kasvavaa lajia (kartta). Ne ovat ulkonäöltään luonteenomaisia: tukevan, puutuneen varren päässä on tiheä mätäs pitkiä, kapeita lehtiä. Kuolleet lehdet jäävät rungon pintaan ja säilyvät siinä, ellei maastopalo niitä hävitä. Kukinto on pitkä, pysty ja tiheän tähkämäinen, pienikukkainen. Hedelmä on kotamainen.

Hemerocallidoideae

Päivänliljakasvien alaheimo käsittää 19 sukua ja 85 lajia, joita tavataan laajalti maapallolla: Uudesta-Guineasta Uuteen-Seelantiin, Tyynenmeren saarilla, Australiassa (erityisesti), Euraasiassa, Malaijien saaristossa, Intiassa, Madagaskarissa, Afrikassa ja kaksi lajia Etelä-Amerikassa (kartta). Runsaslajisin on Dianella-suku, jonka lajimäärä on 20–40 välillä.
Kasvien ulkoasu vaihtelee. Ne sisältävät saponiineja. Juuret ovat usein turvonneet. Lehdet ovat kahdessa rivissä, umpituppisia, harvoin syrjittäisiä. Kukintokin vaihtelee tyypiltään. Kehäputki on lyhyt, heteenpalhot usein kuviolliset tai paksuuntuneet. Sikiäimessä on muutamia tai paljon siemenaiheita. Hedelmä voi olla marja tai harvoin pähkinä.
Nergal (mytologia)

Nergal (myös muodossa Nerigal ja Nirgal) oli Mesopotamiassa palvottu manalan, ruton, sodan ja metsästyksen jumala. Nergal tunnettiin sekä Akkadin, Assyrian että Babylonian asukkaiden keskuudessa. Alun perin Nergal oli maan jumala, joka toi ihmisten kiusaksi kesän polttavan kuumuuden, kuumeen ja kulkutaudit. Hän oli Ereškigalin puoliso, ja tunnettiin myös nimillä Lugalgirra ja Meslamta’ea.

Kuvituksessa hänet esitettiin usein leijonana. Raamatussa Nergal mainitaan toisen kuninkaiden kirjan kohdassa 17:30:
»(29) Kukin kansa teki kuitenkin omat jumalankuvansa ja asetti ne uhrikukkuloille samarialaisten rakentamiin pyhäkköihin, kukin kansa omiin asuinkaupunkeihinsa. (30) Babylonian miehet tekivät Sukkot-Benotin kuvan, Kutan miehet Nergalin ja Hamatin miehet Asiman kuvan.»
Bede Vincent Heather

Bede Vincent Heather (s. 7. joulukuuta 1928) on australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Sydneyn arkkihiippakuntaan Pietro Fumasoni Biondi 15. heinäkuuta 1951. Hänet nimitettiin Sydneyn vihkipiispaksi ja Obbin titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Darcy Freeman, jota avustivat Thomas Francis Little ja Albert Kanene Obiefuna.
Heather nimitettiin 8. huhtikuuta 1986 Parramattan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 10. heinäkuuta 1997.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1908

Shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin vuonna 1908 Emanuel Laskerin ja Siegbert Tarraschin välillä. Hallitseva maailmanmestari Lasker voitti ottelun ja säilytti tittelinsä.
Ottelu alkoi vihamielisissä tunnelmissa. Lasker aloitti valkeilla ja pelasi yllättäen espanjalaisen pelin vaihtomuunnelmaa. Vaihtomuunnelmaa ei pidetty parhaana vaihtoehtona valkealle, mutta Laskerin valinta oli onnistunut, hän voitti pelin. Toisessa pelissä pelattiin samaa muunnelmaa, mutta tällä kertaa Tarrasch oli valkeilla. 15. siirron kohdalla Tarrasch teki näennäisen lähetinuhrauksen, jolla hän hajotti Laskerin kuningasaseman. Lasker kuitenkin vastasi ratsunuhrauksella. Tarrasch pelasi jatkon epätarkasti ja joutui aikapulaan, minkä seurauksena Lasker saavutti etua ja voitti lopulta pelin. Kolmas peli oli taas espanjalaista ja tällä kertaa Tarrasch torjui mustilla Laskerin hyökkäyksen ja voitti vastahyökkäyksellään pelin. Myös neljäs peli oli espanjalaista ja Lasker voitti pelin seikkailtuaan tornillaan pitkin lautaa Tarraschin jahdatessa sitä takaa sotilaillaan ja ratsullaan. Tarraschin peli kaatui lopulta virheelliseen sommitelmaan.
Tilanne oli 3-1 Laskerin hyväksi ja pelit siirtyivät nyt Müncheniin. Lasker oli viidennessä pelissä valkeilla ja esitteli uuden sotilaanuhrauksen 16.siirrossa. Tarrasch yllättyi siirrosta, eikä pystynyt puolustautumaan oikein. Lasker voitti pelin 38 siirrossa. Jatkossa Tarrasch ei enää pelannut espanjalaista mustilla, mutta se ei auttanut häntä ottelussa. Lasker voitti ottelun lopulta kahdeksalla voitolla, kolmella tappiolla ja viidellä tasapelillä. Tarrasch ei voinut käsittää Laskerin menestystä peleissä siirroilla, jotka eivät olleet edes teoreettisesti oikeita. Tappionsa syyksi hän esitti muun muassa meri-ilmaston epäedullista vaikutusta, vaikka Düsseldorfista oli lähimmälle rannikolle lähes 300 kilometriä.
Kubilay Türkyılmaz

Kubilay "Kubi" Türkyılmaz (s. 4. maaliskuuta 1967 Bellinzona, Sveitsi)  on turkkilais-sveitsiläinen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Häntä pidetään yhtenä 1990-luvun parhaista sveitsiläispelaajista.
Türkyılmaz edusti urallaan seuratasolla vuosina 1985–2002 kotimaassaan Bellinzonaa, Servetteä, Grasshopperia, Locarnoa ja Luzernia, Italiassa Bolognaa ja Bresciaa sekä Turkissa Galatasarayta.
Türkyılmaz on Max Abegglenin ohella Sveitsin maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä tehtyään 34 maalia 62:ssa ottelussa vuosina 1988–2001. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 1996 EM-kisoissa.
Huvitutti

Huvitutti oli suomalainen lastenohjelma, jossa Mukaralla-yhtye keulahahmonaan Satu Sopanen laulatti ja leikitti lapsia konserteissa eri puolilla Suomea. Ohjelmaa kuvattiin vuosina 1998–2003, ja sitä esitettiin Yle TV2 -kanavalla. 
Alkuperäiseen Mukarallan kokoonpanoon kuuluivat Satu Sopanen (laulu, leikitys, kantele), Heikki Kangasniemi (viulu, mandoliini), Timo Lehtovaara (sähkö- ja kontrabasso), Tuomo Rönkkö (harmonikka) ja Mikko Taipale (rummut ja lyömäsoittimet). Myöhemmin Timo Lehtovaaran tilalle vaihtui Pasi Kallio. Myös Aarne Himberg on soittanut rumpuja muutamassa jaksossa.
Useimmissa jaksoissa vieraili  vaeltava Tuttiritari, jota esitti Jukka Leisti (muutamassa jaksossa Esko Rissanen). Tuttiritarin osuudet käsikirjoitti Petri Merta ja myöhemmin Silja Sillanpää. Yllätysvieraina nähtiin mm. Pikku Kakkosesta tutut Silja Sillanpää, Jyrki Laaksonen ja Taikuri Luttinen sekä Hui hai hiisi -ohjelman keiju Berenike Tähtikilpi (Anu Tuomi-Nikula) ja Matti Menninkäinen (Riku Suokas).
Kalansilmä

Kalansilmä on kameran objektiivi, joilla on erittäin lyhyt polttoväli siten, että kuvakulma on lähes 180 astetta. Kalansilmäobjektiivi tuottaa kuvaan vääristymän, niin sanotun tynnyrivääristymän. Osa kalansilmäobjektiiveistä tuottaa nelikulmaiselle filmille tai kennolle pyöreän kuvan, joka on kuvakulmaltaan sekä pysty että vaakasuuntaan lähes 180 astetta, ja jättää tämän ulkopuolisen alueen mustaksi.

Kalansilmäobjektiivin käyttötilanteita

Kalansilmäobjektiivi ovat laajakulmaobjektiivin erikoisryhmä, joita käytetään silloin, kun tavanomainen laajakulmaobjektiivi ei riitä. Toisaalta kalansilmäobjektiiveja voimakkaan tynnyrivääristymänsä vuoksi käytetään luomaan taiteellisia vaikutelmia esimerkiksi maisemista. Kalansilmäobjektiiviä käytetään hyvin yleisesti tehosteena extreme-lajien kuvaamisessa, esim. skeittaus- ja lumilautailuvideoissa. Suuren - yleensä liki 180 astetta - kattavan kuvakentän takia kalansilmälinssit ovat yleisesti käytössä 360x180 asteen pallopanoraamakuvauksessa.
Biisonit

Kuvaus

Biisoni ja visentti ovat suurimmat maanisäkkäät Pohjois-Amerikan ja Euroopan alueella. Biisonit ovat vaeltavia laiduntajia ja kulkevat laumoissa lukuun ottamatta heikompia sonneja, jotka kulkevat yksin tai pienissä ryhmissä suurimman osan vuotta. Amerikanbiisonit asuvat tunnetusti Suurilla tasangoilla. Molemmat lajit metsästettiin liki sukupuuttoon 1800- ja 1900-luvuilla mutta ovat sittemmin elpyneet. Visentti on yhä uhanalainen. 
Vaikka visentti ja amerikanbiisoni ovat pintapuolisesti samannäköiset, niiden rakenteet ja käyttäytyminen eroavat toisistaan. Amerikanbiisonilla on 15 kylkiluuta kun taas visentillä on 14. Amerikanbiisonilla on neljä lannenikamaa ja visentillä viisi. Raavaat amerikanbiisonit ovat tukevampia ja lyhyempikoipisia kuin visentit.  Niskan rakenne-erojen vuoksi amerikanbiisonit laiduntavat enemmän maasta pensaiden ja puiden sijaan toisin kuin visentit. Amerikanbiisoniin verrattuna visentin turpa on otsaa edempänä kun kaula on neutraalissa asennossa. Amerikanbiisonin ruho on karvaisempi, mutta sen häntä on harvempi kuin visentin. Visentin sarvet osoittavat eteenpäin ja soveltuvat taistelussa paremmin sarvien lukitsemiseen. Amerikanbiisoni suosii rynnäkköhyökkäystä. Amerikanbiisoni kesyyntyy visenttiä helpommin ja lisääntyvät helpommin kesykarjan kanssa.
Biisonit syntyvät ilman kyttyrää ja sarvia ja elävät parikymmentä vuotta. Ne saavuttavat sukukypsyyden kahden-kolmen vuoden iässä, mutta sonnit kasvavat seitsemänvuotiaiksi asti. Aikuiset sonnit kilpailevat kiivaasti valta-asemasta kiima-aikana. Sonnit taistelevat lehmistä ja yhteenotot päättyvät usein loukkaantumiseen tai kuolemaan. Kiimakauden jälkeen lauma jakaantuu pienempiin ryhmiin. Vasikat syntyvät yhdeksän kuukautta kiima-ajan jälkeen. Emät huolehtivat ja imettävät jälkeläisiään vuoden verran.
Biisonisonnit voivat kasvaa 3,5 metriä pitkiksi ja 2 metriä korkeiksi ja painaa jopa tonnin.

Rypeminen

Rypeminen on biisoneille tyypillistä käytöstä. Biisonit rypevät kosteissa tai kuivissa, matalissa maapainumissa peittäen itsensä mutaan tai pölyyn. Mahdollisia selityksiä rypemiskäyttäytymiselle ovat karvan irrottaminen karvanlähtöaikana, sonnien välinen viestintä (erityisesti kiimakäyttäytyminen), lauman yhtenäisyyden edistäminen, leikkisyys, hyönteisten puremien kutinan helpottaminen, syöpäläisten häätö ja lämpötilan säätely. Samalla biisoneihin voi tarttua pernarutto, jota saattaa esiintyä luonnollisesti maaperässä.

Ravinto

Biisoneilla on melko yksipuolinen ruokavalio. Niiden tärkeintä ravintoa on ruoho. Biisonit syövät myös matalia pensaskasveja. Talvella biisonit kuopivat lunta etsien ruohoa. Jos ruohoa on saatavilla vähän, biisonit syövät myös kasvien risuja.

Saalistajat

Ison kokonsa vuoksi biisonit ovat turvassa useimmilta pedoilta. Susilauma voi kaataa biisonin, mutta yksittäinen susi ei. Harmaakarhut saalistavat myös vasikoita ja niiden on nähty valtaavan susien saaliita.
Yellowstonen kansallispuistossa suurimmat ja hallitsevimpien susilaumojen on nähty kaatavan hirviä ja peuroja; ne jättävät vaikeammin kaadettavat biisonit heikommille laumoille.
Volkswagen Race Touareg 2

Volkswagen Race Touareg 2 on Volkswagenin aavikkoralleihin rakentama kilpa-auto. Se kilpaili kauden 2006 aavikkoralleissa ja vuoden 2007 Dakar-rallissa, kuljettajinaan mm Carlos Sainz ja Ari Vatanen. Auto oli parannettu versio Volkswagen RT05-autosta, esimerkiksi moottorin vääntöä oli lisätty ja ohjaamon ilmanvaihtoa parannettu. Vauhdillisesti auto oli kilpailukykyinen, mutta luotettavuusongelmat pudottivat tallin kärjestä. Vuoden 2009 Dakar-rallissa Giniel de Villiers kartturinaan Dirk Von Zitzewitz nappasi ensimmäisen henkilökohtaisen Dakar-voittonsa ja samalla Race Touareg malliston ensimmäisen kilpailuvoiton ja 2010 sillä saavutettiin jo kolmoisvoitto kuljettajinaan Sainz(1.), Al-Attiyah(2.) ja Miller(3.)
Vilho Lehtonen

Vilho Hjalmar Lehtonen (9. helmikuuta 1908 Jyväskylän maalaiskunta – 31. tammikuuta 1996) oli varastonhoitaja ja SKDL:n kansanedustaja 1940-luvulla.
Lehtosen vanhemmat olivat työmies Fritjof Lehtonen ja Hulda Maria Kankainen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kauppa-apulaisena 1924–1931. Vuosina 1931–1971 Lehtonen oli osuuskauppa Mäki-Matin palveluksessa Jyväskylässä toimien eri tehtävissä kuten lähettinä, rautamyyjänä, varastonhoitajana, kuljetusasiainhoitajana, matka-asiamiehenä, säästökassa-asiamiehenä ja maatilanhoitajana sekä tavaratalon tavarain vastaanottajana ja talonmiehenä.
Lehtonen oli SKDL:n kansanedustajana 1945–1948 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös jäsenenä Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuustossa ja Jyväskylän kaupunginvaltuustossa. Vuosina 1931–1934 Lehtonen oli Jyväskylän sosialidemokraattisen nuorisopiirijärjestön piirisihteerinä.
Lehtonen oli naimisissa vuodesta 1933 Anna Matilda Peipposen kanssa.