Imatranajo

Imatranajo on Imatralla katuradalla ajettava moottoripyöräilykilpailu, jonka järjestää Imatran Moottorikerho. Imatranajo oli ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjan Suomen Grand Prix vuosina 1964–1982 ja aikansa suosituimpia suomalaisia kesätapahtumia. Elokuussa 2016 Imatralla ajettiin International Road Racing Championship -sarjan osakilpailu.

Historiaa

Imatran ensimmäinen Tourist Trophy (TT) -kilpailu järjestettiin vuonna 1953. Varsinainen Imatranajo sai alkunsa pitkän tauon jälkeen vuonna 1962, jolloin kestopäällysteen saamalla radalla käytiin kansainvälinen kilpailu.
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjan Suomen Grand Prix järjestettiin vuosina 1962–1963 Tampereen Pyynikillä. Pyynikin rataa pidettiin kuitenkin liian kapeana, ja vuodeksi 1964 MM-osakilpailu siirtyi Imatralle FIM:n kokouksessa Suomea edustaneen John E. Simosen vahvalla myötävaikutuksella. MM-pisteistä kilpailtiin Imatralla vuosina 1964–1982. 1970-luvun huippuvuosina tapahtumassa oli yleisöä yli 50 000, ja se oli myös kansainvälisesti hyvin tunnettu. Kilpailuihin otti parhaimmillaan osaa ajajia yli 40 maasta. Ajojen tähtiä olivat muun muassa 16 voittoa eri luokissa ajanut italialainen Giacomo Agostini sekä suomalaiset Jarno Saarinen ja Teuvo Länsivuori. Imatranajon yhteydessä Imatralla järjestettiin Imatran Moottorikerhon ideoima monipäiväinen matkailutapahtuma Imatra-viikko.
Ajan myötä myös Imatran rata muuttui liian vaaralliseksi, ja Imatranajo menetti MM-arvonsa vuoden 1982 kilpailun jälkeen skotlantilaisen Jock Taylorin saatua surmansa radalla. Vuosina 1983–1985 Imatralla ajettiin EM-osakilpailu ja vuonna 1986 EM-osakilpailu sekä Formula TT -luokan MM-osakilpailu. Vuonna 1986 katsojana ollut kuusivuotias poika kuoli pyörän syöksyttyä yleisöön, mikä päätti tapahtuman järjestämisen Imatran katuradalla.
Vuodesta 1990 alkaen Imatran Moottorikerho järjesti Imatranajon moottoriradoilla muualla Suomessa. Virtasalmen Motoparkissa ajettiin kansallinen kilpailu vuonna 1990 ja Jurvan Botniaringillä SM-osakilpailu vuosina 1991–1992. Vuodesta 1993 alkaen Imatranajo järjestettiin SM-osakilpailuna Virtasalmella. Vuonna 2015 Imatranajo kilpailtiin Virtasalmen Motoparkin muun käytön vuoksi Virossa Auto24ring-radalla lähellä Pärnua. Imatralla puolestaan järjestettiin näytösluonteinen Muistojen Imatranajo -tapahtuma parin vuoden välein vuodesta 1999 alkaen.
Kilpamoottoripyöräily teki paluun Imatran katuradalle 19.–21. elokuuta 2016, kun siellä järjestettiin International Road Racing Championship -sarjan osakilpailu. IRRC:hen kuuluvien superbike- ja supersport-luokkien lisäksi tapahtumassa kilpailtiin myös open 600-, open 1000-, lightweight- ja sivuvaunuluokissa. Kilpailun katsojatavoite kaksinkertaistui, kun viikonlopun aikana määräksi tuli 42 000 katsojaa. Ajot järjestettiin myös vuonna 2017, 7.-9. heinäkuuta ja ne ovat edelleen osa IRRC-kilpailusarjaa.

Rata

Imatran katurata sijaitsee Vuoksen itärannalla. Käytössä on ollut kaksi eri rataa, pidempi runsaan kuuden kilometrin rata ja lyhyempi vajaan viiden kilometrin rata.
Vuosina 1962–1978 ajettiin pidempää, 6 030 metrin rataa. Pääsuora sijaitsi Rajapatsaalla, ja rata kulki reittiä Imatrankoskentie–Vuoksentie–Linnankoskenkatu–Linnansuontie–Savikannantie–Imatrankoskentie (kadunnimet vuoden 2015 tilanteen mukaan). Rataa kierrettiin myötäpäivään, ja keskinopeus oli noin 170 kilometriä tunnissa. Rata kulki osittain omakotialueella, mitä asukkaat kritisoivat.
1970-luvulla alkoi keskustelu erillisen moottoriradan rakentamisesta Imatralle, mikä ei koskaan toteutunut. Vuodeksi 1979 katurata kuitenkin lyhennettiin 4 950 metrin pituiseksi, turvallisuutta parannettiin rakentamalla hidastusmutkia ja rata siirtyi pois asuinalueelta. Pääsuora sijaitsi Vuoksen rannalla Imatrankosken ja Linnankosken välillä, ja rata kulki nyt reittiä Vuoksentie–Linnankoskenkatu–Linnansuontie–Pietarintie–Imatrankoskentie–Vuoksentie. Muutoksista huolimatta keskinopeus oli 150 kilometriä tunnissa. Pääsuoralla huippunopeudet olivat yli 260 kilometriä tunnissa.
Vuonna 2016 kilpailtiin jälkimmäisellä reitillä. Rata kunnostettiin kilpailukäyttöön muun muassa muuttamalla kiinteitä liikenteenjakajia siirrettäviksi ja siirtämällä valaisinpylväitä sekä asfaltoinneilla, levennyksillä ja hidastusmutkilla. Imatran kaupunki budjetoi muutoksiin 400 000 euroa.
Imatrankosken rautatieasema jää radan sisäpuolelle, ja radan erikoisuuksiin kuuluu tasoristeys heti Vuoksentien ja Linnakoskenkadun välisen mutkan jälkeen.

Kuolemantapaukset

Imatranajo on historiansa aikana vaatinut yhteensä neljän ihmisen hengen. Ensimmäinen heistä oli englantilainen Vernon Cottle ensimmäisessä MM-osakilpailussa vuonna 1964. 350-kuutioisten luokassa kilpaillut Cottle ajoi ulos Savikannan nopeassa kaarteessa. Toinen kuolonuhri oli sivuvaunuluokassa kilpaillut vuoden 1980 maailmanmestari skotlantilainen Jock Taylor vuonna 1982, viimeiseksi jääneessä MM-osakilpailussa. Hän ajoi ulos pääsuoran jälkeisessä mutkassa ja iskeytyi pylvääseen. Taylorin ajopari ruotsalainen Benga Johansson putosi kyydistä jo radalla ja selviytyi loukkaantumatta. Kolmas kuollut oli yleisössä olleen nelihenkisen perheen kuusivuotias poika vuonna 1986. Hän jäi saksalaisen Detlef Vogtin yleisöön ajautuneen pyörän alle Vuoksen suoran päässä.
Cottlelle pystytettiin muistokivi Imatralle vuonna 1965 ja Taylorille vuonna 2008. Ne sijaitsevat vierekkäin Vuoksentien länsipuolella olevassa metsikössä lähellä pääsuoran alkua.
Imatranajoissa 15. kesäkuuta 2019 sattui taas yksi kuolemantapaus kun Superbike-luokan lähdössä 32-vuotias sveitsiläinen Mathias Gnägi menetti pyöränsä hallinnan sadekelissä, kaatui ja ajautui ulos radalta.
Onnettomuus tapahtui radan suoralla osuudella, eikä tilanteessa ollut osallisena muita kilpailijoita.
Kilpailu keskeytettiin välittömästi onnettomuuden jälkeen.
Kilpailujärjestäjien mukaan lääkäri ja ambulanssi olivat nopeasti paikalla, ja Gnägi siirrettiin välittömästi Etelä-Karjalan keskussairaalaan. Matkalla sairaalaan hän oli vielä hengissä mutta tajuttomana. Hän menehtyi sairaalassa saamiinsa vammoihin.