google/wiki40b huggingface dataset:
Javier Baraja

Ura

Baraja on kotikaupunkinsa Real Valladolidin kasvatti, kuten hänen veljensä Rubénkin. Baraja pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa 26. elokuuta 2001 Deportivo La Coruñaa vastaan.
Pelattuaan Getafessa ja Málagan reservijoukkueessa, hän palasi takaisin Valladolidiin kaudeksi 2005–2006. Hän pelasi seuraavalla kaudella 28 ottelua ja sen päätteeksi joukkue nousi maan pääsarjaan.
Baraja teki ensimmäisen maalinsa Valladolidissa 13. syyskuuta 2008 rangaistuspotkusta ottelussa Atlético Madridia vastaan.
Adolf Juselius

Adolf Juselius (5. toukokuuta 1814 Alastaro – 10. heinäkuuta 1884 Loviisa) oli suomalainen juristi, Loviisan pormestari ja valtiopäivämies.
Juseliuksen vanhemmat olivat Loimaan nimismies, toimitusvouti Karl Fredrik Juselius (k. 1825) ja hänen toinen puolisonsa Eva Lovisa Katarina Forselius. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1833. Juselius suoritti tuomarintutkinnon Helsingin yliopistossa 1841 ja oli auskultanttina Turun hovioikeudessa. Juselius sai varatuomarin arvon 1845.
Juselius oli Loviisan pormestarina vuodesta 1851 alkaen ja hän sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1884. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsenenä 1862 ja osallistui säätyvaltiopäiville 1863–1864.
Adolf Juselius oli naimisissa 1852–1863 Eva Antoinette Sjöstedtin (k. 1863) kanssa ja vuodesta 1867 Emma Florentina Aspelinin (k. 1911) kanssa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta oli pankinjohtaja Uno Viktor Emanuel Juselius (1861–1905).
Podporožje (Puudožin piiri)

Podporožje (ven. Подпоро́жье) on Puudožin kaupunkiin kuuluva taajama ja entinen kylähallintoalue Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä.

Podporožjen taajama

Podporožjen taajama sijaitsee Vodlajoen varrella 11 kilometriä Puudožista länteen. Asukkaita on 800 henkeä (vuonna 2008). Paikkakunta on tärkeä uittokeskus ja siellä on suuri rahtisatama. Palveluihin kuuluu koulu ja kulttuuritalo.

Podporožjen kylähallintoalue

Entinen Podporožjen kylähallintoalue sijaitsi Puudožin piirin keskiosassa. Se rajoittui pohjoisessa Avdejevon kylähallintoalueeseen, idässä Puutoisen seudun kylähallintoalueeseen, etelässä Poslakan kylähallintoalueeseen ja lännessä Šallan asutushallintoalueeseen. Alueen kyliä olivat Afanasjevskaja, Botšilovo, Neftebaza, Podporožje (keskuskylä) ja Šaluha.
Níkos Xyloúris

Ura

Jo nuorella iällä Xyloúris alkoi soittaa mandoliiniä ja laulaa ystävänsä Giórgis Kalomoíriksen kanssa. Xyloúris halusi kuitenkin oppia soittamaan lyyraa. Puolentoista vuoden ajan Xyloúris oli lyyransoittaja Leonídas Kládoksen oppilaana, jonka jälkeen hän alkoi yhdessä muiden kanssa kiertää kylissä soittamassa esimerkiksi hääjuhlissa.
Xyloúris meni 17-vuotiaana töihin musiikkihalli ”Kástroon” Iraklioniin. Ensimmäisen 78 levytyksestään, hän julkaisi vuonna 1958. Xyloúris poistui Kreikasta ensimmäistä kertaa vuonna 1966, jolloin hän osallistui Italiassa Sanremon folkmusiikkifestivaaleille. Siellä Xyloúris voitti ensimmäisen palkinnon. Pian Xyloúris aloitti esiintymiset Ateenassa.

Yksityiselämä

Xyloúris syntyi vuonna 1936 Anógeian kylässä Rethymnonin prefektuurissa. Saksalaiset valloittajat polttivat Anógeian toisen maailmansodan aikana vuonna 1941. Tämän vuoksi Xyloúris oli pakotettu muuttamaan pois kylästä, johon hän kuitenkin myöhemmin palasi.
Hän tapasi juhlissa ja tansseissa soittaessaan varakkaan iraklionilaisen perheen tyttären, Ouránia Melampianákin, jonka kanssa hän avioitui. Parin ensimmäinen lapsi, Giórgos, syntyi vuonna 1960 ja toinen, Rinió, vuonna 1968.
Xyloúris kuoli aivokasvaimeen Manner-Kreikan Pireuksessa 8. helmikuuta 1980.
Níkos Xyloúris on laulaja–säveltäjä Psarantóniksen (oik. nimeltään Antónis) (s. 1942) ja Giánniksen (s. 1943) veli. Veljesten isä soitti myös lyyraa.
Wild Bill Davison

Wild Bill Davison (5. tammikuuta 1906 Defiance, Ohio – 14. marraskuuta 1989 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Dixieland-tyylin jazz-kornetisti, joka on ennen kaikkea tunnettu levytyksistään Eddie Condonin kanssa.

Elämä

Bill Davison soitti 1920-luvulla Chicagossa yhtyeissä Ohio Lucky Seven ja Seattle Harmony Kings sekä teatteriorkestereissa, ennen kuin perusti vuonna 1931 oman yhtyeen klarinetisti Frank Teschemacherin (1906–1932) kanssa. Teschemacher kuoli kuitenkin jo vuonna 1932 auto-onnettomuudessa, Davisonin ollessa ratissa; syynä oli vieras valaisematon taksi. Davison meni sen jälkeen Milwaukeehen, jossa hän soitti oman yhtyeensä kanssa. Vuonna 1940 hän muutti New Yorkiin taustamuusikoksi Catherine Dunham Show’hun. Vuosina 1943–1945 Davison oli sotilaana ja aloitti sen jälkeen yhteistyön Eddie Condonin kanssa, jonka klubilla hän soitti säännöllisesti. Davisonilta on olemassa lukuisia levytyksiä seuraavien muusikkojen kanssa: George Brunies, Eddie Condon, Sidney Bechet, Bud Freeman ja George Wettling. Dixieland Revivalin aikaan 1960-luvulla Davison osallistui monille Euroopan-kiertueille. Claude Hopkinsin kanssa hän perusti vuonna 1968 Jazz Giantsin ja otti haltuunsa erään yökerhon San Franciscossa. Myös 1970-luvulla hän esiintyi säännöllisesti festivaaleilla muun muassa Detroitissa ja Nizzassa ja soitti The World’s Greatest Jazz Bandissa. Vuodesta 1974 Bill Davison asui Kööpenhaminassa, mutta vuonna 1979 hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Hän oli muusikkona aktiivinen elämänsä loppuun asti.
Antti Pelkola

Antti Jussi Olavi Pelkola (22. toukokuuta 1923 Hattula – 26. maaliskuuta 1982 Kirkkonummi) oli suomalainen juristi ja varatuomari, joka toimi rakennusalan palveluksessa. Hän oli Rakennuskunta Hakan toimitusjohtaja 1959–1969 ja pääjohtaja 1969–1982.
Pelkolan isä oli sahayrittäjäksi ryhtynyt entinen pienviljelijä. Pelkola kirjoitti ylioppilaaksi 1945, valmistui insinööriksi 1948 ja suoritti 1951 ylemmän oikeustutkinnon. Varatuomarin arvon hän sai 1955. Hän työskenteli 1953–1958 Maaseudun keskusrakennustoimisto Oy:n lakimiehenä ja 1957–1958 myös sen hallinnollisena johtajana, jolloin hän pääsi perehtymään rakennusalaan juristin näkökulmasta. Pelkola kutsuttiin tästä tehtävästä vuonna 1959 rakennusliike Hakan toimitusjohtajaksi. Nimike vaihtui vuonna 1969 pääjohtajaksi, minkä lisäksi hän oli vuodesta 1968 johtokunnan puheenjohtaja.
Pelkolan johtajakaudella niin sanottuun punapääomaan kuulunut, vuonna 1938 perustettu Helsingin Asuntokeskuskunta Haka kohosi yhdeksi Suomen suurimmista rakennusyhtiöstä. Yhtiön päätoimiala oli asuntorakentaminen pääkaupunkiseudulla. Haka rakensi 1960- ja 1970-luvuilla monet alueen lähiöistä, kuten Helsingin Roihuvuoren ja osin Pihlajamäen ja Kontulan, Espoon Karakallion ja Matinkylän, Vantaan Koivukylän sekä Kirkkonummen Gesterbyn. Useimmat hankkeet toteuttiin aluerakentamissopimuksilla, ja Pelkola oli kehittämässä niin sanottua kolmikantamallia, jossa rakennusliike osti maan ja rakensi, kunta kaavoitti alueen rakennusliikkeen toiveiden mukaisesti ja valtion omistama Arava antoi rahoitusta. Aravan hintasäännöstelyn piirissä olleen sosiaalisen asuntotuotannon ohella Haka laajensi 1960-luvun alussa toimintansa myös niin sanottuihin kovan rahan asuntoihin, jotka rahoitettiin kalliilla hintatasolla ilman yhteiskunnan tukea. Kun asuntorakentaminen väheni 1970-luvun öljykriisin seurauksena, yhtiö laajensi toimintansa urakoitsijana koko Suomeen ostamalla itselleen useita maakunnallisia rakennusyhtiöitä ja otti nimekseen Rakennuskunta Haka. Se lähti mukaan myös rakennusvientiä Neuvostoliittoon harjoittaneeseen yhtymään Finn-Stroihin, jossa Pelkola oli johtokunnan varapuheenjohtajana 1972–1977.
Pelkola oli mukana ideoimassa Valtakunnallisen vuokratalo-osuuskunta VVO:n perustamista vuonna 1969 ja toimi sen ensimmäisenä hallituksen puheenjohtajan kuolemaansa saakka. Hän kuului myös Asuntoreformiyhdistyksen hallitukseen vuodesta 1963 ja hänellä oli muitakin asuntopolitiikkaan liittyneitä luottamustoimia. Hän oli 1964–1965 Asuntohallituksen perustamista valmistelleen Aravan uudistamiskomitean puheenjohtaja ja 1966–1970 sisäministeriön aluerakentamisjaoston puheenjohtaja.
Pelkolan puoliso Kirsti Sauramo oli geologian professori Matti Sauramon tytär.
Liparisaaret

Historia

Liparisaaret ovat olleet asuttuja viimeistään neoliittisella kaudella noin 5000 eaa. Saarten nimitys Aioliset saaret (Αἰολίδες νῆσοι, Aiolides nēsoi) tai Aioloksen saaret (Αἰόλου νῆσοι, Aiolū nēsoi) pohjautuu Aiolokseen, kreikkalaisen mytologian tuulten jumalaan, jonka katsottiin asuneen saarilla. Antiikin aikana saarten alkuperäisiä, kreikkalaisten tuloa edeltäneitä asukkaita pidettiin tämän jälkeläisinä.
Kreikkalaiset asuttivat saaret arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. perustamalla sinne Liparan siirtokunnan. Sen kaupunkikeskus oli samannimisellä Liparan saarella eli nykyisellä Liparin saarella. Kaupunki kukoisti merenkulun kannalta edullisen sijannin, tuliperäisyyden vuoksi hedelmällisen maaperän sekä alunakaivosten ansiosta. Vulcanon saari tunnettiin antiikin aikana nimellä Hiera eli Thermessa, Salina nimellä Didyme, Panarea nimellä Euonymos ja Stromboli nimellä Strongyle. Lipari on aina ollut merkittävin saarista, mistä on peräisin saariryhmän toinen nimitys Liparisaaret.
Vuodesta 1970 lähtien turismi on kasvanut saarilla. Matkailijoita houkuttelevat toimivat tulivuoret, tuliperäiset mutakylvyt ja maisemat. Saaret ovat Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2000.
Saima Grönstrand

Saima (tai Saimi) Maria Grönstrand (5. kesäkuuta 1863 Viitasaari – 22. elokuuta 1931 Helsinki) Hän käytti kirjoittaessaan nimimerkkejä Saima, S. G., ja S. G--d. Hän kirjoitti kertomuksia ja lisäksi hän käänsi kirjallisuutta. Hän suomensi Jac. Ahrenbergin teoksen Kotona : kuvaelmia Itä-Suomesta (1889), yhdessä kahden muun suomentajan, Sohvi Reijonen ja Hilma Sederholmin, kanssa Émile Zolan teoksen Sota (1892) (La Débâcle, 1892) sekä muutamia muita teoksia.
Akademgorodok

Akademgorodok (ven. Академгородо́к) on venäläisen tiedekaupungin (naukograd) erityisaseman saanut alue Novosibirskin 138 000 asukkaan (2014) Sovjetskin piirissä, Novosibirskin alueella Etelä-Siperiassa. Tämä Novosibirskin usean korkeakoulun ja tutkimuskeskuksen yhteinen tiedekampus sijaitsee noin 20 kilometriä Novosibirskin keskustasta eteläkaakkoon, lähellä Obiin padotun Novosibirskin tekojärven koillisrantaa, keskellä koivu- ja mäntymetsää.
Novosibirskin Akademgorodokin perusti 1950-luvulla Neuvostoliiton tiedeakatemian akateemikko Mihail Lavrentjevin, akatemian Siperian osaston johtajan johdolla. Akademgorodokissa on Novosibirskin valtionyliopisto, 35 tutkimuskeskusta, maatalousakatemia, lääketieteellinen akatemia, asuinrakennukset ja kaupungin tavallinen infrastruktuuri. Vapaa-ajankeskuksessa, Tiedemiesten talossa (Dom Utšjonyh) on 10 000 niteen kirjasto.
Neuvostoliiton aikoina 1961–1991 Novosibirskin Akademgorodok oli etuoikeutettu yhteisö, jonka asukkaille taattiin tiettyjä ruokatavaroita, joita ei muualla ollut helposti saatavilla. Tohtoriksi väitelleet pääsivät käsiksi edelleen vielä laajempaan valikoimaan. Tiedeakatemian jäsenet saivat asua huviloissa, kun muut asuivat yhdeksän- ja viisikerroksisissa kerrostaloissa.
Erik Mandelin

Erik Fredrik Hjalmar Mandelin (25. lokakuuta 1887 Tartto – 26. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi lastensuojelualalla. Hän oli oppiarvoltaan filosofian kandidaatti 1911 ja lakitieteen kandidaatti 1916. Hän oli ouluhallituksen lastensuojeluosaston lainoppinut kouluneuvos 1918–1924. Mannerheimin lastensuojeluliiton palveluksessa hän toimi sihteerinä ja kansliapäällikkönä 1920–1953, ja hän toteutti sen organisoinnin ja muun muassa pohjoismaisen kummikuntajärjestelmän. Hän sai kanslianeuvoksen arvon vuonna 1947.
MP-40

Historia

Wehrmachtin aseistuksesta vastannut Heereswaffenamt (HWA) totesi 1930-luvun puolivälissä panssariajoneuvojen miehistöjen ja laskuvarjojoukkojen tarvitsevan kompaktia konepistoolia. Erfurter Maschinenfabrik Gmbh (Erma) aloitti HWA:n hankintaerittelyä vastaavan aseen kehittelyn saman yhtiön Erma MP-36 -prototyypin pohjalta. MP-36 oli metallisella taittotukilla ja aseen alle kiinnittyvällä lippaalla varustettu versio puutukkisesta Erma EMP:stä. Aseen lipaskuilu sijaitsi aseen vasemmassa kyljessä Schmeisser MP18- ja MP28-konepistoolien mallin mukaisesti. MP-36 oli kerta- ja sarjatulta ampuva. Edellisen pohjalta muutamassa kuukaudessa kehitetty, rakenteeltaan yksinkertaistettu MP-38, ampui sen sijaan vain sarjatulta. MP-38:n sarjatuotanto alkoi vuoden 1938 kesällä, ensin Erman, myöhemmin myös C.G. Haenelin tehtaalla.
Kaksi vuotta myöhemmin MP-38:n korvasi valmistusteknisesti yksinkertaistettu MP-40. Merkittävä osa aiemmalle mallille tyypillisistä koneistetuista osista valmistettiin nyt teräslevystä prässäämällä,  näkyvimpänä osana aseen runko. Suunnilleen neljä vuotta kestäneen valmistuksen aikana MP-40:n osia edelleen yksinkertaistettiin, sekä kustannusten säästämiseksi että valmistuksen nopeuttamiseksi.

MP41

Vuonna 1941 Haenel alkoi valmistaa Hugo Schmeisserin suunnittelemaa MP41 -mallia. Siinä  MP-40:n alarunko ja  taittotukki oli vaihdettu MP28/II:n laukaisukoneistoon ja puutukkiin.
USS Charles Ausburne (DD-570)

Zerstörer 6 (D180)

Alus lainattiin 12. huhtikuuta 1960 Länsi-Saksalle ja Saksan liittotasavallan laivasto otti aluksen palvelukseen nimellä Zerstörer 6.
Ville Mattila (taidemaalari)

Johan Wilhelm (Ville) Mattila (7. lokakuuta 1884 Suursaari – 12. toukokuuta 1959) oli suomalainen taidemaalari ja viulunrakentaja.
Mattila kiinnostui taiteesta tavattuaan Suursaarella käyneitä taiteilijoita. Mattila osallistui useisiin kansatieteellisiin tutkimusretkiin suomensukuisten kansojen keskuuteen ja hänen tuotantoonsa kuuluu kansatieteellisiä piirroksia ja Suursaari-aiheisia maalauksia.
Mattila kävi Taideteollista keskuskoulua 1899–1900 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulua 1900–1907 osallistuen näyttelyihin vuodesta 1904 lähtien. Mattila piti yksityisnäyttelyitä 1920-luvulta 1950-luvulle asti. Hän asui vuodesta 1915 Yhdysvalloissa. 
Mattilan vanhemmat olivat kalastaja Juho Mattila ja Maria Helena Tolsa. Kuvataiteilija Jorma Mattila oli hänen poikansa.
Päivi Loponen-Kyrönseppä

Päivi Loponen-Kyrönseppä on suomalainen kulttuurivaikuttaja. Hän on johtanut Savoy-teatteria vuodesta 2013. Aiemmin hän on työskennellyt Vantaan viihdeorkesterin toiminnanjohtajana (2009–2013) sekä Lemin musiikkijuhlien taiteellisena johtajana (2008–2013).
Loponen toimii Aamulehden kriitikkona kirjoittaen pääasiassa oopperasta ja musiikkiteatterista. Hän on työskennellyt toimittajana ja kriitikkona myös muun muassa Helsingin Sanomissa ja Ylen tv-uutisissa sekä kirjoittanut juttuja mm. Teatteri & Tanssi -lehteen, Musiikkilehti Rondoon sekä sanomalehti Ilkkaan.
Loponen-Kyrönseppä on Sibelius-Akatemiasta valmistunut musiikin maisteri ja diplomilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on Ooppera Skaalan perustajajäsen ja toimi Ooppera Skaala ry:n puheenjohtaja vuosina 1996–2003.
Kikherne

Viljelyhistoria

Kahviherne on ikivanha viljelykasvi, jota alettiin kasvattaa jo neoliittisella kaudella Lähi-idässä. Pronssikaudella se oli jo tärkeä viljelyskasvi Kreikassa ja Italiassa, ja muinaiset roomalaiset viljelivät sitä runsaasti ja levittivät sitä valtakuntansa eri osiin; roomalaisen poliitikon Ciceron nimen uskotaan johtuvan kahviherneen latinankielisestä nimestä cicer. Nykyään kahvihernettä viljellään ympäri maailmaa lauhkealla ja subtrooppisella alueella. Ylivoimaisesti suurin kahviherneiden tuottaja on Intia (yli 7 miljoonaa tonnia v. 2016). Muita merkittäviä tuottajia ovat Australia, Pakistan, Turkki, Meksiko, Kanada ja Yhdysvallat.

Käyttö ruoanlaitossa

Kikherneet ovat yleisiä Välimeren alueen, Lähi-idän ja Intian ruokakulttuureissa. Niitä käytetään muun muassa hummuksen ja falafelien tekoon. Ne sisältävät runsaasti proteiinia, ravintokuitua, rautaa ja folaatteja. Yhdessä muiden palkokasvien kanssa ne ovat tärkeä osa tasapainoista kasvisruokavaliota.
Koska pavut sisältävät lektiinejä ja muita vahingollisia proteiineja, Elintarviketurvallisuusvirasto on suosittanut, että kikherneitä keitetään 45–75 min.  Usein kikherneitä liotetaan parista tunnista vuorokauteen ennen keittämistä. Kikherneitä voi myös idättää. Idätys lyhentää keittoaikaa merkittävästi noin 10–20 minuuttiin.
Kymmenen käskyä

Käskyjen merkitys

Mooseksen laki ja kymmenen käskyä kuuluvat juutalaisuuteen. Kristityt ovat uudessa liitossa, jonka perustana on Jeesuksen sovituskuolema ristillä ja pelastus armon, eikä tekojen kautta, jonka vuoksi Mooseksen laki ei koske heitä, mutta kymmenen käskyä ovat osa kristillistä uskoa.

Käskyt Raamatussa

Kymmenen käskyä ovat osa Mooseksen lakia, jonka 613 käskyssä on kaiken kaikkiaan 365 kieltoa ja 248 käskyä. Toisin kuin yleensä ajatellaan dekalogi ei ole erillinen osa Mooseksen lakia eikä se kuulu kristinuskon viralliseen dogmiin.
Raamatussa toisena käskynä on kielto jumalankuvien valmistamiseen. Katolisessa ja luterilaisessa kymmenessä käskyssä tuo käsky on jätetty pois tai katsottu ensimmäiseen sisältyväksi lisähuomautukseksi, ja viimeinen käsky jaettu kahteen osaan. Muiden kirkkokuntien numeroinneissa ensimmäisiä käskyjä on eroteltu ja esitetty pidemmässä muodossa. Neljäs käsky on ainoa, johon sisältyy lupaus: "että kauan eläisit ja menestyisit". Tämä liittyy siihen, että juutalaisuudessa ei uskottu kuoleman jälkeiseen elämään vaan palkintoa hyville ihmisille odotettiin tulevaksi maanpäällisessä elämässä.
Kuudes käsky (Älä tapa) on ristiriitainen, sillä Raamattu antaa kuolemantuomion varsin monesta asiasta. Hepreankielinen alkuteksti לֹ ֥֖א תִּֿרְצָֽ֖ח׃ (lo tirtzakh) tarkoittaa pikemminkin "älä murhaa". Raamatun syntyaikojen kielenkäytössä se olisi voinut merkitä myös "älä murhaa oman heimosi jäsentä", rajoittamatta enempää. Jälkimmäinen tulkinta on kuitenkin varsin kiistanalainen, joskin osittain uskottava Lähi-idän aikaisimman tiedetyn kulttuurin siirtyvän elämäntavan sekä sellaiseen liittyvän, nykyään kuolleen moraalisäännöstön tähden.

Johdanto

Raamattu mainitsee, että israelilaiset leiriytyivät Siinain erämaahan kaksi kuukautta Egyptin orjuudesta vapautumisensa jälkeen. Ensimmäisellä kerralla, kun Mooses meni vuorelle, Tooran mukaan Jumala puhui Moosekselle nämä sanat: Te olette nähneet, mitä minä olen tehnyt egyptiläisille ja kuinka minä olen kantanut teitä kotkan siivillä ja tuonut teidät luokseni. Jos te nyt kuulette minun ääntäni ja pidätte minun liittoni, niin te olette minun omaisuuteni ennen kaikkia muita kansoja; sillä koko maa on minun. Ja te olette minulle pappisvaltakunta ja pyhä kansa.' Sano nämä sanat israelilaisille. Mooses vei sanoman kansalleen ja kansa vastasi siihen sanoen: "Kaiken, mitä Herra on puhunut, me teemme", jonka Mooses meni ilmoittamaan Jumalalle vastaukseksi.
Raamatun mukaan toisella kerralla Jumala puhui vuorella Moosekselle, että heidän täytyy pyhittyä kahden päivän ajan, jolloin tulee vaatteetkin pestä kolmatta päivää varten, ja varoitti astumasta vuorelle tai koskemasta siihen tuona aikana kuolemanrangaistuksen uhalla, kunnes Pitkän torven puhallus purkaa kiellon, jonka jälkeen kansa saa tulla vuorelle. Myös naiseen yhtyminen oli kielletty tuon kolmen päivän pyhityksen aikana.
Kolmannella kerralla Mooses vei kansan vuoren lähelle, kun pasuuna soi. Raamatun mukaan Jumala astui alas Siinain vuorelle tulen muodossa, ja siksi vuori oli savun peitossa. Mooses ja hänen veljensä Aaron menivät ylös vuorelle, jossa he saivat käskyt.
Teodors Bļugers

Seuraura

Bļugersin kasvattajaseura on BHS. Hän siirtyi jo 15-vuotiaana Pohjois-Amerikkaan pelaamaan Minnesotan paikallisia high school -sarjoja Shattuck St. Mary'sin joukkueeseen. Bļugers oli kaudella 2009–2010 SSM:n U16-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 20+40=60. Dinamo Riika varasi hänet 39. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2011. Samana vuonna Bļugersin varasi omassa varaustilaisuudessaan myös USHL-joukkue Sioux City Musketeers. Viimeisellä high school -kaudellaan 2011–2012 hän oli SSM:n paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 24+64=88.
Pittsburgh Penguins varasi Bļugersin toisella kierroksella 52. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Oshawa Generals 48. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Bļugers ei kuitenkaan siirtynyt CHL:ään, vaan hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 opiskelemaan Minnesotan osavaltionyliopistoon, Mankatoon. Bļugers voitti joukkueessaan WCHA:n mestaruuden vuosina 2014 ja 2015. Viimeisellä yliopistokaudellaan 2015–2016 hän toimi MSU:n varakapteenina ja voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 11+24=35. Bļugers valittiin kauden päätteeksi WCHA:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Maaliskuussa 2016 Bļugers teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän siirtyi samalla loppukevääksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin.

Maajoukkueura

Bļugers pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013 ja 2014. Latvia pelasi kaksi ensimmäistä turnausta pääsarjassa ja hänet valittiin molempina vuosina joukkueen top-3-pelaajaksi. Vuoden 2012 turnauksessa Bļugers palkittiin myös Latvian Yhdysvaltoja vastaan pelatun ottelun parhaana pelaajana. Vuoden 2014 turnaukseen joukkue putosi IA-divisioonaan, jonka hopeaa hän voitti. Bļugersilla oli myös turnauksen paras aloitusprosentti (70,45 %).
Bļugers pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012. Ensimmäisen turnauksen Latvia pelasi I-divisioonassa, jonka A-lohkon kultaa joukkue voitti. Hän jakoi myös neljällä osumallaan turnauksen maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Roberts Lipsbergsin kanssa. Bļugersilla oli myös turnauksen paras aloitusprosentti (68,75 %). Hän edusti samana vuonna myös Latvian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa.

Muuta

Bļugersin pikkuveli Roberts pelaa Shattuck St. Mary'sin high school -joukkueessa. Veljesten isä Valentīns Bļugers on toiminut mm. Latvian alle 18-vuotiaiden maajoukkueen joukkueenjohtajana vuonna 2011 Teodorsin pelatessa samaisessa I-divisioonan turnauksessa.
Loukánikos

Loukánikos (kreik. Λουκάνικος) eli Louk (Λουκ) (n. 2004 – toukokuu 2014)) oli ateenalainen kulkukoira, joka tuli tunnetuksi niin sanottuna ”mellakkakoirana”, oltuaan mukana Kreikan mielenosoituksissa vuosina 2010–2012. Maailmanlaajuiseen julkisuuteen se nousi vuoden 2011 mielenosoitusten yhteydessä ja oli samana vuonna myös ehdolla Time-lehden Vuoden eläimeksi.
Alun perin Loukánikos (suom. ”Makkara”) tunnettiin nimellä Thodorís (Θωδορής). Ateenalainen koditon mies oli ottanut koiran hoidettavakseen. Joidenkin lähteiden mukaan Loukánikos ei kuitenkaan ollut varsinainen kulkukoira, vaan Ateenan kaduilla aikaansa viettänyt lemmikki. Se nähtiin lukuisissa uutiskuvissa mielenosoitusten eturintamassa uhmaamassa mellakkapoliiseja. Koira muun muassa sieppasi kyynelkaasukranaatteja ja kuljetti niitä kauemmas mielenosoittajista. Loukánikoksesta tuli rakastettu koira myös Kreikan ulkopuolella, esimerkiksi Madridissa avattiin kesällä 2012 sen mukaan nimetty ravintola.
Loukánikos vetäytyi mielenosoituksista syksyllä 2012 ja sai kodin ateenalaisen perheen luota. Koira kuoli 10-vuotiaana toukokuussa 2014, mutta asia tuli julkisuuteen vasta saman vuoden lokakuussa. Kuolinsyynä oli sydämen pysähtyminen. Sen terveydentilan arveltiin heikentyneen koiran mielenosoituksissa hengittämän kyynelkaasun seurauksena. Loukánikos haudattiin puun alle Ateenan keskustassa sijaitsevalle kukkulalle.
Kreikan mielenosoituksissa on ollut mukana myös useita muita kodittomia koiria, joista Loukánikoksen ohella tunnetuin on Kanéllos (Κανέλλος).
Isovaleriaanahappo

Esiintyminen ja ominaisuudet

Isovaleriaanahappoa esiintyy luonnossa esimerkiksi virmajuurikasveihin kuuluvissa kasveissa. Lisäksi ihmisen elimistössä sitä muodostuu aminohappojen kuten leusiinin aineenvaihdunnan tuloksena. Isovaleriaanahappo on yksi hien hajun aiheuttavista yhdisteistä. Molekyyli liukenee vain jonkin verran veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.

Valmistus ja käyttö

Isovaleriaanahappoa voidaan valmistaa hapettamalla katalyytin läsnä ollessa 3-metyyli-1-butanolia ilman avulla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on isobutyylisyanidin hydrolyysi.
Yhdistettä käytetään hajusteina käytettävien esterien  sekä eräiden lääkeaineiden synteesissä.