google/wiki40b huggingface dataset:
Robert Gray

Robert Gray (1755 – 1806) oli amerikkalainen tutkimusmatkailija. 
Gray syntyi 1755 Rhode Islandilla. Gray oli tuskin ennättänyt täyttää kahtakymmentä vuottaan kun hän jo palveli Revolutionary War aluksella. 
1788 kapteenit Robert Gray sekä John Kendrick purjehtivat Kiinaan rahtimatkoillaan Columbia sekä Lady Washington aluksilla nahkoja, jotka vaihtoivat rahtitavaraan, tuoden paluumatkoillaan kiinalaista teetä Bostoniin. 
Näillä kauppamatkoillaan  Gray oli ensimmäinen amerikkalainen, joka purjehti maailman ympäri 1787–1790 Columbia-aluksellaan. Alus sai nimensä Grayn löytäessä Columbia-joen ennen maailmanympäripurjehdustaan. Gray oli ensimmäinen valkoinen kuka löysi Colombia joen purjehtien sillä etsin uusia kauppaväyliä laivoille.  
1791 Gray purjehti pohjois Portlandin kanavalle jossa osa hänen miehistöstään kuoli vihamielisten intiaanien hyökkäyksessä. Gray palasi Clayoquot linnoitukseen, rakentaen pienen purren (sloopin), Adventuren jonka antoi varakapteenilleen Hastwellin komennukseen.
Molemmat alukset lähtivät Clayoquatista, Grayn suunnatessa kulkunsa Amerin itärannikolle, etsien turvallista satamapaikkaa. Toukokuun seitsemäntenä päivänä hän kirjoitti lokikirjaansa löytäneensä paikan jota tällä hetkellä kutsutaan Grays Satamaksi. (Grays Harbor) joka sijaitsee Washingtonissa. 
Columbia alus oli yksityisomistuksessa eikä sitä suunniteltu Amerikassa. 
Robert Gray kuoli köyhänä 1806 Charlestonissa USA:ssa.
Marjaana Savander

Mirja Aarla Marjaana Savander (s. 16. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen maalauksensa edustavat kolorismia, jossa teosten lähtökohtana on värien välinen yhteys ja vuoropuhelu.
Savander opiskeli Helsingin Vapaassa taidekoulussa vuosina 1957–1958 sekä Taideteollisuusopistossa (Ateneum, nykyisin Taideteollinen korkeakoulu), josta hän valmistui vuonna 1962. Hänen teoksiaan oli ensi kerran esillä vuonna 1980. Tämän jälkeen Savander on pitänyt lukuisia yksityisnäyttelyitä sekä osallistunut kotimaisiin ja ulkomaisiin yhteisnäyttelyihin.
Savanderille myönnettiin Espoon kaupungin yksivuotinen taiteilija-apuraha vuonna 1986. Trophées de la Couleur -palkinnon hän sai Ranskassa vuonna 1992, Les Franc & Bourgeois’n järjestämässä kilpailussa. Savanderin töitä on muun muassa Espoon kaupungin, Seinäjoen kaupungin sekä Veikkaus Oy:n kokoelmissa.
Marjaana Savander kuuluu Taidemaalariliittoon.
The World Mänkeri Orchestra

Historia

Yhtyettä pidettiin jo perustamisestaan lähtien nykykansanmusiikin pioneerina, jopa ennen 1990-luvun folk-musiikin suosiota. Se toimi aluksi nimellä Etnopojat ja sen perustajajäsenillä on jazz-tausta. Westerholm ja Penttilä ovat myös taitavia soitinrakentajia ja eritoten Syrjänen on perehtynyt kansanomaisiin klarinettisoittimiin.
Ulkomaanesiintymisiä varten yhtye tuli sittemmin tunnetuksi nimellä The World Mänkeri Orchestra, joka juontuu mänkeri-puupuhaltimesta.

Ura

Yhtye on edustanut Suomea ja Yleisradiota EBU:n festivaaleissa, konsertoinut ulkomailla sekä esiintynyt monilla kotimaisilla musiikkifestivaaleilla. Musiikissa käytetään paljolti yhtyeen jäsenten itse rakentamia instrumentteja.
Närvänä

Ulkonäkö ja koko

Närvänällä on suikertava, puutunut maavarsi. Sen kukkavarret kasvavat 3–12 senttimetriä korkeiksi. Lehtien lapa on kolmisorminen, lehdykät ovat pitkiä, muodoltaan vastakolmion näköisiä, kärjestään kolmihampaisia. Närvänän kukintona on tiheä huiskilo. Pienten kukkien verhiötä lyhyemmät terälehdet ovat noin 2 millimetriä pitkiä, väriltään vihreänkeltaisia.

Närvänä Suomessa

Suomessa kasvia tavataan Pohjois-Lapin suurtunturien alueilla yleisenä, erityisesti Enontekiön pohjoisosassa. Aivan Käsivarren kärjessä se on hyvin yleinen. Eteläisimmät kasvupaikat ovat Koillismaan eliömaakunnassa.  Närvänän kasvupaikkoja ovat tuntureiden niityt, puronvarret ja lumenviipymät. Se kukkii heinä-elokuussa.
Gregory E. Kpiebaya

Gregory Ebolawola Kpiebaya (s. 1933) on ghanalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Wan hiippakuntaan 8. syyskuuta 1962 ja nimitettiin sen piispaksi 18. marraskuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. maaliskuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Peter Poreku Dery, jota avustivat Dominic Kodwo Andoh ja Rudolph A. Akanlu.
26. maaliskuuta 1994 Kpiebaya sai nimityksen Tamalen arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 12. helmikuuta 2009.
Underground Railroad

Underground Railroad (suom. Maanalainen rautatie) oli salaisten kulkuyhteyksien ja turvatalojen muodostama verkosto Yhdysvalloissa, jonka avulla afroamerikkalaisia orjia pakeni 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alku- ja keskivaiheilla orjuudesta Yhdysvaltain eteläosissa vapauteen orjuuden lakkauttaneisiin pohjoisvaltioihin tai ulkomaille, yleensä Britannian Pohjois-Amerikan eli nykyisen Kanadan alueelle. Turvataloja ja niiden välisiä yhteyksiä ylläpitivät orjuutta vastustaneet abolitionistit sekä vapautetut orjat.
Bodycount

Juoni

Casey Jones ja Raphael joutuvat keskelle hongkongilaisen pomon Dongin suunnitelmaa, jossa hän yrittää tapattaa kolme palkkasoturiaan. Heistä kolmas naispuolinen Midnight on juuri pakenemassa Johnny Woo Woota, kun Jones joutuu kapakkatappelun päätteksi pihalle ja törmää naiseen. Hetkeä myöhemmin hän sekaantuu uudelleen naisen mukaan, kun Johnny Woo Woon rikollisryhmä jahtaa kyseistä naista, Midnightia. Woo Woo saa kuitenkin seuraa kun Raphael ilmaantuu paikalle pelastamaan Jonesin ja Midnightin. Pian kolmikko pakenee paikalta ja päättää lähteä Midnightin suojapaikkaan. Pakomatka kuitenkin osoittautuu erittäin väkivaltaiseksi, kun Johnny Woo Woo tappaa kaikki tielleen joutuneet ihmiset, jotka hidastavat tavalla tai toisella hänen tehtäväänsä tappaa Midnight.
Aku Ankan Aikakone 10: Antiikkia, antiikkia

Antiikkia, antiikkia on Aku Ankan Aikakone -sarjakuvasarjan yhdestoista osa, joka ilmestyi lokakuussa 2009. Se sisältää Antiikin Kreikan ja Rooman tarinoita. Kirjan seitsemästä tarinasta neljä on Suomessa ennen julkaisemattomia. Se sisältää 288 sivua.
Karl von Stürgkh

Karl von Stürgkh (30. lokakuuta 1859 Graz – 21. lokakuuta 1916 Wien) oli itävaltalainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Itävallan pääministerinä vuosina 1911–1916. Hänen hallintonsa oli hyvin konservatiivinen ja autoritaarinen. Stürgkh kuoli salamurhan uhrina.
Kreivi Stürgkh kuului ikivanhaan steiermarkilaiseen aatelissukuun. Hän valmistui vuonna 1881 lakimieheksi Grazin yliopistosta ja työskenteli sen jälkeen Grazissa hallintovirkamiehenä. Hän siirtyi 1886 Itävallan opetusministeriöön, jossa yleni 1894 ministerineuvokseksi. Hänet valittiin 1891 valtakunnanneuvoston (reichsrat) alahuoneeseen eli edustajainkamariin, jossa hän kuului Verfassungstreuer Grossgrundbesitz -nimiseen suurmaanomistajien äärikonservatiiviseen puolueeseen. Stürgkh luopui virastaan ja edustajanpaikastaan 1895 protestina hallituksen päätökselle muuttaa Cillin saksalainen lukio sloveeninkieliseksi. Hän kuitenkin palasi edustajainkamariin jo 1897. Hän vastusti jyrkästi vuoden 1907 äänioikeusreformia.
Stürgkh nimitettiin helmikuussa 1909 opetusministeriksi Richard von Bienerthin hallitukseen ja hän jatkoi tässä tehtävässä, kunnes hänet nimitettiin itse pääministeriksi 3. marraskuuta 1911. Hän kokosi hallituksensa virkamiehistä ja puolueettomista asiantuntijoista, joten varmistaakseen enemmistön tuen valtakunnanneuvostossa hän joutui tekemään lehmänkauppoja eri puolueryhmien kanssa. Stürgkhin hallitus sai vuosina 1912–1913 vietyä läpi asevoimien uudistusohjelman ja eräitä muita uudistuksia, mutta pääministerin suhteet parlamenttiin heikkenivät pian. Stürgkh ei kyennyt ratkaisemaan valtakunnan kansallisuusristiriitoja parlamentaarisin keinoin, joten hän hajotti parlamentin useita kertoja. Hän hajotti Böömin maapäivät pysyvästi vuonna 1913 ja koko valtakunnanneuvoston maaliskuussa 1914, minkä jälkeen hän johti Itävaltaa poikkeussäädösten turvin.
Stürgkh kannatti heinäkuussa 1914 sodan aloittamista Serbiaa vastaan ja kieltäytyi kutsumasta parlamenttia uudelleen koolle. Varsinkin maailmansodan aikana hän sai paljon vihollisia vähemmistökansallisuuksien edustajista ja sensuurin vastustajista. Häntä syytettiin myös kotirintaman elintarvikepulasta ja hänestä tuli monien silmissä tehottoman autoritaarisen hallinnon kasvot. Sosiaalidemokraatti Friedrich Adler ampui hänet wieniläisen hotellin ravintolassa lokakuussa 1916. Adler sai kuolemantuomion, mutta sen toimeenpano lykkääntyi ja hänet armahdettiin sodan päätyttyä.
Mutaa kuonoon, sanoo virtahepo

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuva saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Kirkonmaa

Kaksoiskäyttösaari

Kirkonmaan saarella oli vuoteen 2013 merivoimien varuskunta, jossa toimi Kotkan rannikkopataljoona. Saaren eteläpuolisko oli kokonaan sotilaskäytössä. Pohjoisosa on siviilikäytössä ja siellä sijaitsee muun muassa asuntoja ja kesämökkiasutusta. Kotkan ahtaustyöntekijöillä on Kirkonmaan pohjoisrannalla mökkikylä.
Noin 45 hehtaarin saari myytiin yksityiselle yrittäjälle. Puolustusvoimilla on kuitenkin saarella toimintaa, siellä järjestetään muun muassa kertausharjoituksia.
Saaren koillisosassa on hiekkakangasta, ja siellä on Kuutsalon kylän hautausmaa. Hautausmaan rannassa sijaitsee laituri. Saaren länsirannalla on vankka kivi- ja betonirakenteinen puolustusvoimien laituri, jota käyttävät myös yhteysalukset. Laiturilta kasarmeille kulkee sorapintainen tie.

Maaperä ja luonto

Kirkonmaan yksityismaat on jaettu kuutsalolaisten talojen omistamiin kapeisiin lohkoihin. Saaren maaperä on varsin kivistä. Kirkonmaan metsiä on hakattu voimallisesti. Kerätty puutavara niputetaan koillisrannan lahdessa ja uitetaan tehtaille.
Kineettinen taide

Kineettinen taide perustuu liikkeeseen, kuten mobilet tai liikkuvia osia sisältävät veistokset ja rakennelmat. 
Liike voi vaatia katsojan aktiivisuutta tai esimerkiksi koneistoa, tietotekniikkaa tai magneettisuutta. Muun muassa Jean Tinguely on tehnyt sähköllä toimivia liikkuvia veistoksia.
Kineettisiksi on kutsuttu myös rakennelmia, jotka muuttuvat odottamatta kun katsoja siirtyy paikasta toiseen ja liikevaikutelmien luominen vuoron perään syttyvien ja sammuvien valojen avulla.
Naum Gabo ja Antoine Pevsner olivat ensimmäisiä, jotka käyttivät taiteesta nimeä kineettinen  manifestissaan. Alkuun puhuttiin usein dynaamisesta taiteesta, kun tarkoitettiin teoksia, joissa on taiteen keinoin luotu liikettä tai
liikkeen illuusiota. Nykymerkityksessään termi kineettinen taide alkoi vakiintua vasta 1950-luvulta lähtien.
Op-taide taas perustuu liikkeen illuusioon. Sitä kutsuttiin alkuun kineettiseksi taiteeksi. Optiset maalaukset luovat värähteleviä liikeilluusioita. Geometriset kuviot ja moiré-tyyppinen efekti on op-taiteelle tyypillistä. Tavallisimmin se saadaan aikaan käyttämällä mustan ja valkoisen kontrastia tai vastavärejä ja tarkoin rajattuja koneellisen omaisesti toistuvia pintoja, kuten samankeskisiä ympyröitä, neliöitä tai viivoja. Esimerkiksi Bridget Riley on käyttänyt aaltoilevia kontrastisen värisiä viivoja. Maalaukset voivat myös luoda vaikutelmaa esiin työntyvästä tai sisäänpäin kupertuvasta muodosta. Victor Vasarely alkoi kutsua tällaisia maalauksia kinetismiksi (cinétisme). Myöhemmin on niitä on kutsuttu yleisemmin nimellä op-taide.
Eurovision laulukilpailu 1977

Osallistujat

Kilpailuun osallistui 18 maata. Tunisia ilmoittautui myös mukaan kilpailuun, mutta muut arabimaat paheksuivat sen osallistumista samoihin kisoihin Israelin kanssa. Tunisia vetäytyi viime hetkellä pois kilpailusta, kun se oli jo arvottu esiintymään neljäntenä.
Suomea edusti Monica Aspelund kappaleella ”Lapponia”, joka johti kisaa hetken saatuaan Irlannilta täydet 12 pistettä. Seuraavan kerran Suomelle annettiin 12 pistettä vuonna 2006.

Säännöt ja kilpailutapa

Sääntöjä muutettiin siten, että kappaleet tuli taas esittää jollakin osallistujamaan virallisista kielistä. Saksan ja Belgian edustajat esiintyivät kuitenkin englanniksi, koska heidän karsintansa olivat jo käynnissä ennen sääntömuutosta.  Aspelund on usein sanonut olleensa tyytymätön joutuessaan esittämään Lapponian suomeksi. Monica kertoi vuoden 2006 Muistathan-ohjelmassa aikoneensa vielä lavalle noustessaan vaihtaa kielen, seurauksista piittaamatta. Lopulta Monica kuitenkin taipui YLEn delegaatiopomojen ja sääntöjen tahtoon ja pysyi suomen kielessä.
Lezgi gazet

Lezgi gazet (Лезги газет) on Venäjällä Dagestanin pääkaupungissa Mahatškalassa ilmestyvä lezginkielinen sanomalehti.
Ensimmäinen lezginkielinen sanomalehti perustettiin vuonna 1928 nimellä Tsiji dunja (”Uusi maailma”). Vuonna 1931 se siirrettiin Mahatškalasta Ahtyn piirikeskukseen, jossa julkaistaan edelleen samannimistä paikallislehteä. Vuonna 1943 NKP:n Dagestanin aluekomitea perusti uuden lezginkielisen sanomalehden, joka sai nimen Sotsializmdin paidah (”Sosialismin lippu”). Vuodesta 1951 lähtien sitä julkaistiin venäjänkielisen Dagestanskaja pravda -lehden käännösversiona nimellä Dagustandin pravda. Vuonna 1957 perustettiin itsenäinen Kommunist (”Kommunisti”) -lehti. 1970-luvun alussa se ilmestyi kolmesti viikossa 20 000 kappaleen painoksena. Nykyisen nimensä lehti sai vuonna 1991.
Nykyään Lezgi gazet ilmestyy kerran viikossa A3-kokoisena ja 24-sivuisena. Painosmäärä oli vuoden 2008 alussa noin 9 000 kappaletta. Lehden teemoja ovat Dagestanin yhteiskuntaelämä sekä lezgien kulttuuri ja historia. Julkaisijoina toimivat tasavallan hallitus ja kansalliskokous. Päätoimittaja on Agariza Saidov.
Pikku prinssi (elokuva)

Pikku prinssi (ransk. Le Petit Prince, engl. The Little Prince) on vuonna 2015 ilmestynyt ranskalais-amerikkalainen 3D-animaatioelokuva. Elokuva perustuu Antoine de Saint-Exupéryn samannimiseen romaaniin.
Kubovo

Maantiede ja asutus

Kubovon kunnan pinta-ala on 1 648,01 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Puudožin piirin Krivtsyn, lounaassa Puudožin, lännessä Avdejevon ja pohjoisessa Kuganavolokin kuntiin sekä idässä Arkangelin alueeseen.
Kunnan läpi virtaa Vodlajoki. Järviä ovat muun muassa Bolšoje Šardozero, Rogozero, Kedozero, Nigozero, Leibuška, Livozero, Salmozero ja Sjargozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, hiekka ja turve. Suunnitteilla on Vargatšnoje-Korbozerskojen luonnonmuistomerkin perustaminen.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Kubovskajan ja Vodlan kylät sekä Kubovon uittotyömaan (Kubovski splavutšastok), Vodlan ja Porštan asutukset. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 900 asukkaan Vodlan taajama. Porštassa ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Liikenne, talous ja palvelut

Kubovon kautta kulkee Puudožin ja Vodlan välinen maantie. Taajamassa toimii metsäteollisuusyrityksiä ja metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu ja lääkintäasema.

Nähtävyydet

Kunnan alueella sijaitsevat Kumbasan ja Padunin kivikautiset asuinpaikat. Kubovskajalla sekä entisillä Rubtsovon, Salman, Kuznetsovskaja-Konetsin, Kuznetsovskaja-Pogostin ja Kuznetsovskaja-Mininon kylillä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun lopulla rakennettu Kubovskajan kirkko sekä vanhat asuinrakennukset.
Antero Kasper

Antero Kasper (17. toukokuuta 1929 Helsinki – 19. helmikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen orkesterimuusikko ja director musices. Hänen instrumenttinsa oli käyrätorvi.
Puolustusvoimien soitto-oppilaskoulussa opiskellut Kasper pääsi professori Holger Fransmanin oppilaaksi ja Kasperista tuli hänen seuraajansa Helsingin kaupunginorkesterin käyrätorven äänenjohtajana. Kasper opetti Sibelius-Akatemiassa yli kolmekymmentä vuotta ja antoi myös kotonaan maksuttomia soittotunteja. Kasper oli uransa aikana myös mukana soittamassa Crusell-kvintetissä. Eläkkeellä Kasper jatkoi soittamista Karelia-puhallinorkesterissa lähes 80-vuotiaaksi. Tasavallan Presidentti myönsi Antero Kasperille Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristin vuonna 1982 ja Director musices -arvonimen vuonna 1992.
Kasper oli mukana uransa aikana myös jazz- ja pop-musiikin levytyksillä. Näitä ovat muun muassa Hectorin albumi Ruusuportti ja Maaritin kappale ”Laulu kuolleesta rakastetusta”.
Kasper kuoli 80-vuotiaana helmikuussa 2010. Helsingin Sanomien muistokirjoituksen mukaan ”yhdessä opettajansa Holger Fransmanin kanssa Antero Kasperin suurin ansio suomalaiselle vaskimusiikille on wieniläisen vaskikulttuurin istuttaminen maahamme”.
Kasper opetti uransa aikana useita nuoria ja lupaavia käyrätorvensoiton oppilaita useilla kesäleireillä lähes 30 vuoden ajan. Näistä suurimpina Orivedellä vieläkin toimiva Klemetti-Opiston Nuorison orkesterikurssi. Lisäksi hän toimi opettajana Keuruulla, Heinolassa sekä Lieksassa järjestetyillä musiikkileireillä. Monista hänen oppilaistaan on tullut myöhemmin ammattimuusikoita sekä suomeen, että ulkomaille kansainvälisiin huippuorkestereihin.
Antero Kasperin poika Jukka Kasper soitti myös käyrätorvea Suomen Kansallisoopperan orkesterissa vuodesta 1973 aina vuoteen 2015, jolloin jäi eläkkeelle. Antero Kasperin veli Juha Leppämäki soittaa edelleen käyrätorvea Suomen Kansallisoopperan orkesterissa. Pojanpoikansa Raine Kasper soittaa käyrätorvea Kaartin soittokunnan riveissä. Myös neljännessä polvessa on suvussa aloitettu käyrätorven soitto-opiskelut. Antero Kasperin perintö suomen käyrätorvensoitolle jatkuu näin edelleenkin vahvana.
Seututie 633

Reitti

Saarijärvi - Hännilä - Mahlu - Väätäiskylä
Parmen Timm

Parmen Timm (Thim) (1705 Ruotsi – 4. toukokuuta 1750 Eura) oli Kauttuan ruukinpuiston patruuna. 
Timmin vanhemmat olivat hatuntekijä, kauppias, rautaruukin omistaja Paul Timm ja Maria Magdalena Hilcke. Isänsä aiemmin omistaman Euran Kauttuan rautaruukin Timm vuokrasi 30. elokuuta 1739 kuudeksi vuodeksi, hoidettuaan sitä jo saman ajan aikaisemmin. Lunastettuaan isänsä kuoltua 1741 ruukin osuudet itselleen hän kunnosti kankipajan, uudisti tuotantoa sekä korjasi ja rakennutti ruukin alueella rakennuksia. 1744 hän anoi lupaa nippuvasarapajalle, joka valmistui 1746, mutta aloitti toiminnan hiilen saannin ongelmien takia vasta 1750-luvun alkuvuosina Timmin jo kuoltua 1750. Hän oli kuitenkin onnistunut vakiinnuttamaan Kauttuan ruukin aseman ja kaksinkertaistamaan sen arvon. Timmin kuoltua hänen leskensä ja tämän uusi puoliso hovioikeudenneuvos Lars Magnus Nordstedt johtivat ruukin toimintaa, vuodesta 1766 taas Timmin poika Johan Parmen Timm (k. 1801).  
Timmin puoliso vuodesta 1741 oli Maria Haartman (1722-1773).
Rolf Ståhlström

Rolf (Rolle) Ståhlström (s. 17. maaliskuuta 1918 Turku) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Rolf Ståhlström kirjoitti lastenkirjan nimimerkillä Merriman ja yhden dekkarin nimimerkillä Rolle Tillman.
Clacton-on-Sea

Clacton-on-Sea on noin 51 000 asukkaan merenrantakaupunki Tendringin niemimaalla Essexin kaakkoisrannikolla. Arkeologiset löydöt osoittavat, että seudun ensimmäiset asukkaat olivat paleoliittisia metsästäjiä. Paikalla olleesta pienestä kylästä kehittyi 1800-luvun lopussa terveydenhoitoon keskittynyt rantalomakohde. Vuonna 1871 sinne rakennettiin suuri laiturialue ja rautatie saapui kymmenen vuotta myöhemmin. Kaupunki on edelleen suosittu kesälomakohde ja viihdekeskus Englannissa.
Intiansusi

Ulkonäkö

Intiansudet ovat pääosin pienempiä kuin Euroopan sudet; noin 91 cm pitkä, 66 cm korkea, hännän pituus 41–46 cm. Turkin väritys vaihtelee harmahtavan punaisesta punertavan valkoiseen mustin kärjin. Intiansusilla kuten arabiansusillakin karva on lyhyempi ja ohuempi kesällä, vaikkakin karva selässä on pitkä kesälläkin. Talvikarva on pitkä, mutta ei niin pitkä kun pohjoisessa asuvilla susilla. Karvan pituus olkapäiden kohdalla on 50–85 mm pitkä ja 35–65 mm pitkä kyljissä. Pisinkään karva ei yllä samoihin mittoihin tiibetinsuden kanssa.
Intiansudet ovat suurempia, tummempiturkkisia ja pää on suhteessa suurempi kuin arabiansudella.

Levinneisyys

Intiansudet elävät pääasiassa Intiassa, Turkissa ja myös Saudi-Arabiassa, Israelissa ja Iranissa.
Intiansusia tavattiin aiemmin laajasti Intiassa, mutta sen elinalue on pienentynyt paljon. Nykyisin pinniä susilaumoja on Karnatakassa, Maharashtrassa, Gujaratissa, Rajasthanissa ja Biharissa.
Kiyomizu-dera

Historia

Temppeli perustettiin vuonna 778, joten se on vanhempi kuin Kioto. Perustuksesta on useita tarinoita: legendan mukaan buddhalainen munkki Enchin sai näyssä tietää löytävänsä kirkkaan Yodo-joen lähteen. Etsintänsä aikana Enchin kohtasi askeetti Gyōein, joka antoi tälle Kannon Bosatsun (armon ja myötätunnon bodhisattvan) hengen hallitseman puupalan. Palasta kaiverrettiin Kannonin kuva ja Enchin asetti sen puumajaan perustaen siten Kiyomizu-deran. Legendan jatko kertoo, miten keisarin kenraali Sakanoue Tamuramaro kohtasi Enchinin ollessaan peurametsällä. Enchinin puhe eläinten tappamista vastaan sai Tamuramaron katumaan, ja tämä määräsi rakennettavaksi paikalle kunnollisen temppelin.
Vuonna 798 Tamuramaro rakennutti temppelin päähallin uudelleen ja käytti hyväkseen hylätyn Nagaoka-kyōn palatsin hallia. Kiyomizu-dera toimi yhdessä Naran Kōfuku-jin kanssa Narasta peräisin olevan Hossō-suuntauksen temppelinä, ja kiotolaiset Hieivuoren munkit polttivat sen useita kertoja. Suurimman osan temppelin nykyisistä rakennuksista on rakennuttanut shōgun Tokugawa Iemitsu vuonna 1633.

Temppeli

Kiyomizu-dera sijaitsee vuoren rinteellä Kioton yläpuolella, joten näkymä kaupunkiin on hieno. Päähallilla on suuri veranta, jota kannattavat yhteensä 139 viisitoista metriä korkeaa puupylvästä. Nykyisessä temppelissä on säilynyt rakennuksia 1400–1600-luvuilta. Temppelin alueella sijaitsee myös šintolainen pyhäkkö, Jishū-jinja, jossa asuu rakkauden ja hyvän avioliiton kami. Pyhäkkö on epätavallinen, sillä Meiji-restauraation jälkeen šintolaiset ja buddhalaiset temppelit yleensä erotettiin toisistaan. Yhteensä temppeliin kuuluu yli 30 rakennusta. 
Ennen päähallia lännestä tultaessa ovat vuonna 1596 rakennettu kellotorni, vuonna 1633 uudelleenrakennettu kolmikerroksinen pagodi, sutra-halli Kyōdō, jossa pidetään käsikirjoituksia, ja vuonna 1728 uudelleenrakennettu Jishin-in (armon temppeli), joka oli Toyotomi Hideyoshin lempipaikka. Seuraavaksi vastaan tulevassa Nagaokasta 700-luvun lopussa siirretyssä Kanisandōssa (perustajan hallissa) on Gyōein, Enchinin ja Tamuramaron kuvia.
Keisari Temmun pojan rakennuttaman Asakuradōn takana on Hondō eli päähalli. Hallin rakennutti uudelleen vuoden 1629 tulipalon jälkeen Tokugawa Iemitsu. Viereiseltä puupilareilla rotkon ylle korotetulta lavalta näkyy Kioto ja rotkon toisella puolella Koyasu-no-tō-pagodi. Pagodissa on turvallisen synnytyksen jumalatarta esittävä patsas. Päähallin alapuolella on vesiputous Otowa-no-taki (jap. 音羽の滝, "höyhenten äänen putous"), jonka veden sanotaan auttavan sairauksiin. Kävijät ottavat vettä kauhoilla. 
Kiyomizu-dera kuuluu Kioton suosituimpiin nähtävyyksiin. Se otettiin yhdessä muinaisen Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994.
Wayne’s World 2

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvaa koko lailla turhaksi jatko-osaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kangasniemen kirkko

Aikaisemmat kirkot

Kangasniemen ensimmäinen kirkko oli vuodelta 1659 ja kellotapuli vuodelta 1680. Näiden rakentaja oli Nisius Fränti. Seurakunnan toinen kirkko oli vuodelta 1748, sen rakentaja oli August Sorsa. Sorsa oli rakentanut myös vuonna 1765 valmistuneen kellotapulin. Sekä kirkko että kellotapuli paloivat elokuussa 1808, ja syytettynä kirkon polttamisesta oli paikallinen hurmahenki Elias Hänninen. Aikaisempien kirkkojen paikka oli kirkkomaan pohjoislaidalla.
New Yorkin punta

Punta oli New Yorkin provinssin ja New Yorkin osavaltion rahayksikkönä vuoteen 1793 asti.
Mustion kaivos

Mustion kaivos on Lohjan Kalkkitehdas Oy:n vuonna 1954 avaama kalkkikivilouhos silloisen Karjaan maalaiskunnan (myöhemmin Karjaan, nykyisin Raaseporin) Mustiolla. Sen nykyinen omistaja on Nordkalk Oy Ab. Avolouhos sijaitsee Svartå Västra -nimisessä kaivospiirissä. Sieltä louhitaan kalkkikiveä ja sivukiveä. 
Kaivospiirin pinta-ala on 51 ha. Esiintymä on kalsiittista kalkkikiveä (marmoria) sekä vähän dolomiittista kalkkikiveä. 
Kaivoksen vieressä on Lohjanjärvi, ja 400 metrin päässä sijaitsee Kohagenin luonnonsuojelualue.