google/wiki40b huggingface dataset:
QFD

QFD eli Quality function deployment on menetelmä, joka soveltuu ryhmän päätöksenteon tueksi. Sitä käytetään useimmiten tuotekehityksessä, tuotejohdossa ja markkinoinnissa. QFD voi auttaa organisaatiota kohdentamaan huomionsa uuden tai olemassa olevan tuotteen tai palvelun kriittisiin ominaisuuksiin. Kriittisiä ominaisuuksia käsitellään erikseen markkinasegmenttien, teknologian ja yrityksen näkökulmasta. QFD:n tuloksena saadaan graaffeja ja matriiseja, joita on tarkoitus käyttää tuotteen tai palvelun kehittämiseen.

Historia

Yoji Akao ja Shigeru Mizuno kehittivät QFD-menetelmän 1960-luvun alussa. Laadun talo (The House of Quality) kehitettiin 1972 Mitsubishillä.

Menetelmää käytetään

Menetelmää käytetään myös markkinointistrategiavaihtoehtojen tunnistamiseen. QFDtä pidetään Design for Six Sigman yhtenä avainkäytäntönä. QFD on myös mukana ISO 9000:2000 -standardissa avustaen asiakastyytyväisyyden toteuttamisessa.
QFD:n tuloksia on käytetty niin Japanissa kuin muuallakin strategisessa suunnittelussa ja johtamisessa (ks Hoshin Kanri). Vaikka menetelmä kehitettiin autoteollisuuden käyttöön, on sen käytöstä oltu kiinnostuneita monilla muilla teollisuuden ja palveluiden alueilla, kuten ohjelmistokehityksessä.
QFD:tä on kehitetty lyhentämällä siihen tarvittavaa aikaa ja ryhmäistuntojen määrää.
Uthman ibn Affan

Uthman ibn Affan, myös Uthman tai Othman, (arab. عثمان بن عفان‎) islamilaisen tarinaperinteen mukaan muslimien kolmas "oikeaanjohdettu" kalifi ja hallitsi vuosina 844-656.

Islamilainen perimätieto

Uthman perusti komitean kokoamaan Koraania profeetta Muhammadin ilmestyksistä. Koraanin virallinen laitos valmistui Uthmanin ansiosta vuonna 652. Uthmanin aikana islam levisi muun muassa Kyprokselle ja Pohjois-Afrikkaan. Uhtmanin hallinto oli huonosti järjestäytynyt ja riitainen arabiarmeijan valloittamien maiden saaliista. Lopulta kapinan seurauksena Uhtman surmattiin vuonna 656. Uthmanin 12-vuotisen hallituskauden jälkeen kalifiksi nousi Ali ibn Abi Talib.

Kalifien historiallisuus

Kalifit ilmestyvät islamilaisiin lähteisiin vasta 800-luvulla. Espanjassa tehty niin sanottu "Vuoden 754 kronikka" on ensimmäinen lähde, jossa neljä kalifia mainitaan. Suurin osa käsikirjoituksesta on kuitenkin säilynyt kopiona vasta 1100-luvulta, joten ei ole varmaa miten alkuperäinen kuvaus on. Todennäköisesti kristillisen kirkonmiehen tekemässä Kronikassa kerrotaan, että Muhammedin oltua vallassa 10 vuotta häntä seurasi Abu Bakr, joka hallitsi kolme vuotta. Tätä seurasi Umar ja sitten Uthman vuonna 647.  Kronikka ei tunne Alia, vaan ilmoittaa Uthmanin seuraajaksi Muawijan vuonna 657.
Ensimmäinen arabivaltion hallitsija, josta on jäänyt historiaan arkeologisia jälkiä, kuten kolikoita ja piirtokirjoituksia, on Mu’awiya (vallassa vuodet 660-680) . Ensimmäinen hallitsija, joka käytti itsestään nimitystä "kalifi" oli Abd al-Malik ibn Marwan (685-705).
Koska neljästä "oikeaan johdetusta kalifista" ei ole löytynyt aikalaislähteitä, heidän on myös arveltu olleen abbasidikaudella luotuja persialaiseen nelilukuun perustuvia hahmoja, jotka mytomorfisesti rinnastuivat Adamiin, Nooaan, Abrahamiin ja Moosekseen. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan nykyään valtaosa islamin varhaishistorian tutkijoista katsoo, että yksittäisten hadithien osalta onkin lähes mahdoton sanoa, ovatko ne aitoja. Tämä tekee kalifien historiallisuuden epävarmaksi. Hämeen-Anttilan historiankäsityksen mukaan ei kuitenkaan ole merkitystä sillä mitä tapahtui, vaan sillä, mitä uskotaan tapahtuneen.
Kriittiset historiantutkijat ovat arvelleet, että vuodesta 622 alkaneen sassanidivaltakunnan romahdusta seurasi Syyriassa ja Persiassa asuneiden arabiheimojen sisällissota, jossa voittajaksi selviytyi 660-luvulle tultaessa Muawija. Tämä oli luultavasti Bysanttia palvellut sotaherra. Hän käytti virkakielenä kreikkaa ja oli kristitty.
Niko Saarinen (taekwondoin)

Niko Saarinen on suomalainen taekwondoin. Hän on menestynyt juniorisarjoissa ja ollut aikuisten sarjassakin pitkään Suomen parhaita. Hän on voittanut alle 63-kiloisten luokassa Pohjoismaiden-mestaruuden vuosina 2018 ja 2019. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden alle 54-kiloisten luokassa 14-vuotiaana vuonna 2014, alle 58-kiloisissa vuonna 2015, alle 63-kiloisissa vuonna 2016 sekä niin alle 63-kiloisten kuin alle 68-kiloistenkin luokassa vuosina 2017 ja 2018. Hän kilpaili Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2018 ja osallistuu myös maailmanmestaruuskilpailuihin 2019. Suomessa Saarinen edustaa turkulaisseura Budokwaita.
Ian Carr

Ian Carr (21. huhtikuuta 1933 Dumfies, Skotlanti – 25. helmikuuta 2009 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen jazzmuusikko, säveltäjä ja tietokirjailija.
Carr perusti 1969 jazzrockia soittaneen yhtyeen Nucleus, josta tuli yksi Britannian suosituimmista jazzyhtyeistä. Yhtye menestyi myös Yhdysvalloissa. Sen kokoonpano vaihteli vuosien mittaan, niin että mukana oli viitisenkymmentä soittajaa eri aikoina. Yhtyeen esikuva oli Miles Davis. Yhtyeeltä ilmestyi sen viisitoistavuotisen uran aikana viisitoista albumia. Nucleuksen hajottua Carr soitti tilapäisemmissä kokoonpanoissa sekä pitkäaikaisessa yhtyeessä United Jazz + Rock Ensemble. Muusikonuran jälkeen Carr oli opettajana Guildhall School of Musicissa, jonka apulaisprofessoriksi hän sai nimityksen 1987. Tietokirjailijana hän laati elämäkerran Miles Davisista ja Keith Jarrettista.
Mikael Johnson

Mikael Johnson (s. 1974 Turussa) on suomalainen tutkija. Hänen työnsä käsittelee käyttäjien vaikutusta uuden teknologian kehittymiseen. Johnson on tutkinut yhtäältä sosiaalista mediaa ja käyttäjäkeskeistä suunnittelua erikoistuen siihen, miten sosiaalisen median palveluiden kehittäminen muuttaa käyttäjäkeskeisen suunnittelun perusoletuksia ja toimivia työtapoja. Toisaalta hän on julkaissut sarjan tutkimuksia energian säästöstä ihmisten arjessa sekä kansalaisten osallistumisesta uusiutuvan energiateknologian kehittymiseen. 
Merkillepantavaa Johnsonissa tutkijana on hänen laaja-alaisuutensa. Hänellä on kyky ymmärtää ja yhdistää eri tieteenaloja sekä tällä tavoin edistää monitieteisyyttä niin Suomessa kuin kansainvälisestikin. Johnsonin tausta on tietojenkäsittelytieteissä, ja hän on työskennellyt ohjelmoinnin, käyttöliittymäsuunnittelun, mallintamisen ja informaatioarkkitehtuurin parissa. 
Monitieteisyyden lisäksi Johnson on laaja-alainen suhteessa tutkimusmenetelmiin. Hänen tutkimuksensa perustuvat sekä määrällisiin aineistoihin, kuten käyttölogeihin ja kyselytutkimuksiin, että laadullisiin menetelmiin. Tärkeitä teoreettisia lähestymistapoja Johsonin tuotannossa ovat innovaatiotutkimus ja teknologian sosiologia.
Johnsonin väitöskirjatutkimus "How Social Media Changes User-Centred Design" yhdisti edellä mainittuja menetelmiä ja lähestymistapoja suomalaisen sosiaalisen median palvelun Habbon ja Sulake Corporation Oy:n elinkaaren pitkittäistutkimuksessa. Johnson seurasi Habbon kehittäjien ja käyttäjien vuorovaikutusta kymmenen vuoden ajan. Työtä voi pitää uutena avauksena sille, miten käyttäjäkeskeisiä menetelmiä ja niiden muutosta uudessa sovellusalueessa (kuten sosiaalinen media) voidaan tutkia. Johnsonin tapaustutkimus kyseenalaistaa totuttuja käsityksiä, ja sen keskeinen viesti on, että käyttäjien osallistumisen ajoitusta ja
menetelmävalintaa tulee harkita tarkkaan. Päätöksessä kannattaa ottaa huomioon muun muassa kehittäjien ja käyttäjien välinen sosiaalinen etäisyys, käyttäjätiedon kertyminen sekä päällekkäiset ja vaihtuvat kehitysrytmit. Johnson esittää, että yleinen käyttäjien osallistamisen prosessiohjeistus kannattaa sen sijaan unohtaa, sillä se perustuu projektiajatteluun, jossa ei mietitä yhtä projektia pidemmälle ja jossa projektit aloittavat nollasta, mikä on todellisessa suunnittelussa harvinainen tilanne.
Oswald Renkonen

Oswald Renkonen (vuoteen 1940 Streng, 6. syyskuuta 1872 Heinola – 7. syyskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Renkonen oli Helsingin yliopiston bakteriologian ja serologian ylimääräinen professori 1911–1921 ja professori 1921–1940 sekä lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1930–1940. Hänelle myönnettiin arkkiatrin arvo 1943. Renkonen oli Suomen sero-bakteriologisen tutkimuksen varsinainen aloittaja.
Renkosen puoliso oli Helena Emilia Brotherus. Heidän pojistaan Olli Renkosesta (1905–1986) ja Walter Renkosesta tuli professoreita. Kolmas poika Harry Osvald Renkonen (s. 1906) oli kirurgiaan erikoistunut lääkäri, jonka ensimmäinen puoliso oli kirjailija Santeri Ivalon tytär Taina Elinor Ivalo.
Amurinuunilintu

Koko ja ulkonäkö

Amurinuunilintu muistuttaa muodoltaan ja yleisväriltään vaaleaa pajulintua. Pään kuviot ovat voimakkaat – silmäkulmajuova on leveä ja vaalea. Siivellä on yksi epäselvä siipijuova.

Levinneisyys

Amurinuunilintu pesii Japanissa, Mantšuriassa ja Venäjän kaukoidässä. Laji talvehtii eteläisessä Kaakkois-Aasiassa. Syksyllä laji on erittäin harvalukuinen vierailija Euroopassa. Suomessa se on tavattu vain kerran, 23. lokakuuta 2004 Kokkolassa.

Ravinto

Amurinuunilintu on hyönteissyöjä.
Ferdinand (Toscanan kruununprinssi)

Ferdinand (ital. Ferdinando de’ Medici; 6. elokuuta 1663 Firenze – 31. lokakuuta 1713 Firenze) oli Toscanan suurherttuakunnan kruununprinssi ja musiikkia sekä kuvataiteita tukenut mesenaatti.
Suuriruhtinas Ferdinand oli pitkään hallinneen suurherttua Cosimo III:n vanhempi poika, joka kuoli ennen isäänsä eikä siksi koskaan noussut itse valtaan. Hänen äitinsä oli Ranskan prinsessa Marguerite-Louise d’Orléans. Ferdinandin puoliso oli vuodesta 1689 Baijerin herttuatar Violante Beatrice, mutta järjestetty avioliitto oli rakkaudeton ja lapseton. Cosimon seuraajaksi tuli lopulta Ferdinandin nuorempi veli Gian Gastone, joka jäi Medicin suvun viimeiseksi hallitsijaksi.
Cosimo III piti Ferdinandin sivussa hallitusasioista, joten Ferdinand omistautui taiteille, erityisesti musiikille. Hän oli itse lahjakas cembalonsoittaja ja kokosi ympärilleen muusikoita ja soitinrakentajia, jotka saivat kehitellä uusia soitintyyppejä. Yksi Ferdinandin suojateista oli pianon keksijänä pidetty soitinrakentaja Bartolomeo Cristofori, jonka hän kutsui Venetsiasta Toscanan pääkaupunkiin Firenzeen. Ferdinand tuki myös nuorta saksalaista säveltäjää Georg Friedrich Händeliä, jonka ensimmäinen italialainen ooppera Rodrigo kantaesitettiin Firenzessä vuonna 1707. Muita Ferdinandiin yhteydessä olleita säveltäjiä olivat Alessandro Scarlatti, Giacomo Antonio Perti ja Bernardo Pasquini.
Ferdinand suosi myös kuvataiteita ja keräsi suuren henkilökohtaisen taidekokoelman, johon kuului runsaasti vanhojen mestareiden töitä. Hän toimi muun muassa flaamilaisen taidemaalarin Livio Mehusin, saksalaisen Johann Carl Lothin ja venetsialaisen Sebastiano Riccin mesenaattina. Ferdinand kasasi taideteoksia ja teetti tunnetuilla taiteilijoilla seinämaalauksia kesäasuntoonsa Firenzen Palazzo Pittiin ja Medicien vanhaan huvilaan Villa di Poggio a Caianoon.
Takeshi Kamo

Jalkapallomaajoukkue

Kamo osallistui muun muassa kesäolympialaisiin 1936.
Cob (hevonen)

Cob on Britteinsaarilta lähtöisin oleva pitkälti historiallinen hevostyyppi, joka ei yhdisty erityisesti mihinkään tiettyyn rotuun. D-sektion walesincobeja pidetään kuitenkin tyypin klassisina edustajina.
British Show Horse Associationin (BSHS) säännöissä cobia kuvataan seuraavasti: "Cob on enemmin tyyppi kuin rotu. Se on matalajalkainen, säkäkorkeudeltaan 148–155 cm, jaloistaan erittäin vankkaluinen ja kykenee kantamaan huomattavaa painoa. Cobin tulee olla hyväkäytöksinen ja sopia hyvin hermostuneille tai iäkkäille ratsastajille. Cobilla tulee olla järkevännäköinen pää (joskus kyömy), suuret ja ystävälliset silmät, hyvänmuotoinen kaula jossa selkeä harjamarto, lyhyeksi leikattu harja ja hyvin muodostunut säkä. Cobilla tulee myös olla kuivat, vahvat kintereet ja kaikki hyvän metsästyshevosen ominaisuudet; sillä on matalat liikkeet ja se on mukava ratsastaa."
Yleisesti ottaen cob on suhteellisen pieni, tiivis- ja vankkarakenteinen hevonen, jolla on syvä runko (eli rungon osuus säkäkorkeudesta on suuri), tasaiset askellajit ja rauhallinen luonne. Cobeja käytetään nykyisin kilpa- ja harrastusratsuina sekä ajoon. Perinteisesti ne ovat toimineet luotettavina, monipuolisina arjen käyttöhevosina.
Erityisesti cobeille tarkoitetuissa näyttelyissä ja kilpailuissa cobit esitetään harja lyhyeksi ja vuohiskarvat siisteiksi leikattuina sekä häntä siistiksi nypittynä. Cobin esittäjän tai ratsastajan asu on myös tarkoin määritelty.
Mukdenin palatsi

Mukdenin palatsi oli Kiinan varhaisen Qing-dynastian aikana keisarillinen palatsi. Se rakennettiin 1625 ja kolme ensimmäistä Qing-hallitsijaa asuivat siinä vuosina 1625–1644. Palatsi sijaitsee Mukdenissa nykyisessä Shenyangissa.
Mantšujohtaja Nurhaci aloitti palatsin rakantamisen 1625 ja lisärakennuksia siihen lisäsi Hong Taiji vuonna 1631. Palatsi rakennettiin muistuttamaan Pekingin Kiellettyä kaupunkia pienine mantšurialais- ja tiibetiläistyylisine vivahteineen. Qing-dynastian korvattua Ming vuonna 1644 Mukdenin palatsi menetti merkityksensä keisarin virallisena asuinpaikkana ja siitä tuli alueellinen palatsi. Vuonna 1780 hallitsija Qianlong laajensi edelleen palatsia. Monet Qing-dynastian hallitsijoista asuivat Mukdenissa jonkun aikaa vuodesta.
Palatsista muokattiin vuonna 1955 Shenyangin palatsin museo. UNESCO liitti sen maailmanperintöluetteloonsa vuonna 1987.
Mark Owen

Mark Anthony Patrick Owen (s. 27. tammikuuta 1972) on brittiläinen popmuusikko. Hän syntyi Oldhamissa, Lancashiressa, Englannissa.
Owen kuului poikabändi Take Thatiin, joka perustettiin vuonna 1990 ja hajosi v. 1996, mutta teki comebackin vuonna 2005. Hän sijoittui v. 1996 brittilistojen kolmoseksi soolosinglellään "Child". "Clementinen" sijoitus oli sama, ja vuonna 1997 ilmestyi sooloalbumi Green Man.  
Owenin levytyssopimus BMG Recordsin kanssa purettiin loppuvuodesta 1997. Green Man oli saavuttanut vain listasijoituksen 33 ja uusi single "I Am What I Am" sijan 29. 
Owen voitti Britannian Celebrity Big Brotherin toisen tuotantokauden vuonna 2002. Hän sai levytyssopimuksen Island Recordsilta ja palasi listoille singlellä "Four Minute Warning". Owen julkaisi albumin In Your Own Time (marraskuu 2003) ja singlen "Alone Without You", mutta myös uusi levytyssopimus Island/Universal Recordsin kanssa purkautui.
Huhtikuussa 2004 Owen perusti oman levy-yhtiönsä Sedna Recordsin. Sen nimissä hän on julkaissut muun muassa kolmannen studioalbuminsa How the Mighty Fall (2005). Vuonna 2013 Mark julkaisi neljännen sooloalbuminsa The Art of Doing Nothing.
Take That palasi vuonna 2006 yhteen ilman Robbie Williamsia. Marraskuussa 2006 Take That julkaisi uuden studioalbumin Beautiful World, ja vuoden 2007 alussa yhtye sai uuden levytyssopimuksen Interscope Recordsilta. Vuonna 2008 yhtye julkaisi albumin The Circus, vuonna 2010 albumin Progress (alkuperäisellä viisihenkisellä kokoonpanolla) ja v. 2014 albumin III 3-henkisellä kokoonpanolla (Owen, Barlow, Donald) Jason Orangen jätettyä yhtyeen. Kiertue Take That Live 2015 käynnistyi huhtikuussa 2015.
Owen on kiertänyt sooloartistina ahkerasti Eurooppaa ja Britanniaa sekä käynyt Japanissa vuoden 2006 alussa allekirjoittamassa sopimuksen lauluntekijänä. 
Sooloartistina Owen on myynyt maailmanlaajuisesti yli 500 000 levyä ja Take Thatissa yli 45 miljoonaa.

Yksityiselämä

Mark avioitui näyttelijä Emma Fergusonin kanssa marraskuussa 2009 viiden vuoden seurustelun jälkeen. Heillä on kolme yhteistä lasta: poika Elwood Jack (s. 2006) sekä tyttäret Willow Rose (s. 2008) ja Fox India (s. 2012).
Vuonna 2010 Mark oli hoidossa yksityisellä klinikalla alkoholiongelmansa takia, ja on kertonut olleensa sen jälkeen raittiina.
Keskinen (Jämsä, Runttimäki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,8 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.693) se kuuluu.
Kaksoissotilas

Kaksoissotilas (myös tuplasotilas) on shakkitermi. Pelaajalla sanotaan olevan kaksoissotilas, jos hänellä on samalla linjalla kaksi sotilasta. Myös kolmois- tai neloissotilaita on mahdollista saada, mutta ne ovat hyvin harvinaisia.
Kaksoissotilas on usein heikkous muun muassa siksi, että toinen sotilaista on suhteellisen helppo lyödä. Se ei myöskään tavallisesti ole etu asemapelin kannalta.
Vastahyökkäys

Vastahyökkäys on puolustustaktiikka, jonka tärkeimpiä elementtejä on nopeus, voima ja usein yllätyksellisyys.

Periaate

Vastahyökkäyksellä pyritään pysäyttämään vastustajan eteneminen ja samalla kääntää taistelun osapuolia siten, että omat joukot toimivat hyökkääjinä ja vihollinen asettuu puolustuskannalle. Tällä toimenpiteellä saavutetaan aloitekyky. Onnistuneella vastahyökkäyksellä saadaan vihollisen joukot perääntymään ja omat joukot etenemään.
Haikara (yhtye)

Historia

Haikara perustettiin Lahdessa vuonna 1971 perustajajäseninään Vesa Lattunen (laulu, kitara, piano), Markus Heikkerö (rummut) ja Timo Vuorinen (basso). Pian perustamisensa jälkeen yhtye äänitti sen aikaisesta tuotannostaan radiolle nauhan. Finnlevy kiinnostui nauhasta, mutta harkinnan jälkeen tuottaja Jukka Hauru jätti Haikaran ilman levytyssopimusta studiokokemuksen puuttumisen vuoksi. Sen sijaan Discophon solmi Haikaran kanssa levytyssopimuksen.
Haikaran esikoisalbumi Haikara ilmestyi vuonna 1972. Samalla yhtye oli muuttunut viisimiehiseksi, kun siihen olivat liittyneet aiemmin Charlies-yhtyeessä vaikuttanut Vesa Lehtinen (laulu, tamburiini, lehmänkello) sekä Harri Pystynen (huilu, saksofoni).
Vuonna 1974 ilmestyi toinen albumi, Geafar. Vesa Lehtinen oli lähtenyt ja toiseksi solistiksi tullut Vesa Lattusen sisar Auli Lattunen. Vaikka Suomessa elettiin progressiivisen rockin kulta-aikaa, Geafar ei täyttänyt levy-yhtiön kaupallisia odotuksia. Heikko myynti sai yhtiön vaatimaan Haikaran siirtymistä kaupallisemmalle linjalle. Kun yhtye ei tähän suostunut, levytyssopimus päättyi.
Samana vuonna 1974 Haikaran musiikillinen johtaja Vesa Lattunen aloitti yhteistyön Jukka Kuoppamäen kanssa sovittaen kappaleita tämän albumille Väinämöinen. Yhteistyön ohessa Haikaralle avautui mahdollisuus uuden albumin levyttämiseen Kuoppamäen Satsanga Records -levymerkille. Tuloksena oli Lahden Microvox-studiossa äänitetty ja maaliskuussa 1975 valmistunut Iso lintu. Albumilla Haikaran kokoonpanon muodostivat Vesa Lattunen, Harri Pystynen, Markus Heikkerö ja Timo Vuorinen sekä uutena jäsenenä yhtyeeseen liittynyt solisti Matti Heinänen. Lisäksi levyllä vierailevat taustalaulaja Auli Lattunen, huilisti-saksofonisti Igor Sidorow (oik. Erkki Summala), sekä Lahden kaupunginorkesterin jousi- ja puhallinsoittajat. Haikara siirtyi albumilla jossain määrin suoraviivaisemman rockin suuntaan. Iso lintu sai ristiriitaisen vastaanoton, eikä se myynyt edeltäjiään paremmin. Osasyynä on pidetty Satsangan rajallista markkinointia. Albumin ilmestyttyä Haikara hajosi taiteellisiin erimielisyyksiin.
Hajoamisen jälkeen Lattunen ja Pystynen jatkoivat Haikaran toimintaa jälleen uudella kokoonpanolla. Alkuvuodesta 1976 yhtye levytti Hi-Hat-levymerkille funk-singlen Poika pilvellä / Jumbo. Saman levymerkin kokoelmalla Hatrock 2 julkaistiin Haikaran kappale ”American Look”. Kriitikoilta yhtyeen musiikillinen uudistuminen sai positiivisen vastaanoton. Kaupallinen menestys jäi kuitenkin jälleen vaatimattomaksi. Samalla yhtyeen toiminta hiipui ja sen jäsenet siirtyivät muiden projektien pariin.
Haikara teki paluun 1990-luvun lopulla, jolloin sen kokoonpano oli kokenut taas muutoksia – Vesa Lattunen oli ainoana mukana 1970-luvun jäsenistöstä. Yhtye julkaisi vuonna 1998 albumin Domino ja vuonna 2001 levyn Tuhkamaa. Myös seuraava albumi oli suunnitteilla. Sen teko ei kuitenkaan toteutunut, sillä Vesa Lattunen menehtyi 3. maaliskuuta 2005.
Reposaaren seurakunta

Historia

Reposaaren alue erotettiin Ulvilasta Porin satama-alueeksi jo vuonna 1604, mutta siitä tuli rukoushuonekunta Porin seurakunnan alaisuudessa vasta vuonna 1876, joina aikoina Porin seurakunta lopullisesti erotettiin Ulvilan seurakunnasta. Reposaaresta tuli itsenäinen emäseurakunta 1929, mutta se säilytti yhtenäisen talouden Porin kanssa. Vuonna 2015 Reposaaren seurakunta yhdistyi yhdessä Pihlavan seurakunnan ja Ahlaisten seurakunnan kanssa uudeksi Meri-Porin seurakunnaksi.
Gabonin taistelu

Taustaa

Kenraali Charles de Gaulle saapui Doualaan 8. lokakuuta 1940 ja julkisti 12. lokakuuta suunnitelmansa Ranskan päiväntasaajan Afrikan valtaamisesta. De Gaullen tarkoituksena oli käyttää aluetta Libyaan suunnatun hyökkäyksen tukialueena, minkä vuoksi hän teki tiedustelumatkan Tšadiin selvittääkseen alueen tilanteen.
Vapaan Ranskan joukot ylittivät 27. lokakuuta Ranskan päiväntasaajan Afrikan rajan ja ne valtasivat Mitzicin kaupungin. Vichyn varuskunta Lambarénéssä antautui 5. marraskuuta. Samanaikaisesti Vapaan Ranskan pääjoukot lähtivät de Gaullen ja Marie-Pierre Kœnigin johdolla Doualasta Ranskan Kameruniin, jossa niiden tavoitteena oli Libreville.
Britannian kuninkaallisen laivaston sluuppi HMS Milford upotti 8. marraskuuta Vichyn Ranskan laivaston sukellusveneen Poncoletin. Koenigin johtamat joukot nousivat maihin Pointe La Mondahissa. Maihinnousseet joukot koostuivat Ranskan muukalaislegioona 13. kevyt prikaati, senegalilaisia ja kamerunilaisia joukkoja.
Seuraavana päivänä Doualasta ilmaan noussut Lysander kone pommitti Librevillen lentokenttää, jonka Koenigin joukot valtasivat. Vapaan Ranskan laivasto, johon kuului sluuppi Savorgnan de Brazza, upotti Vichyn laivaston sluupin Bougainvillen. 12. marraskuuta viimeiset Vichyn Ranskan joukot antautuivat Port Gentilissä ja kuvernööri Masson teki itsemurhan.
Pääosa Vichyn Ranskan sotilaista kieltäytyi liittymästä Vapaan Ranskan joukkoihin ja sen sijaan heidät sijoitettiin vankileirille Brazzavilleen Ranskan Kongoon.
Suomen Cup (jääkiekko)

Joitain tapahtumia

Vuonna 1955 8.3. pelattiin cupin välierät, joista finaaliin selvisivät Ilves kaatamalla HJK:n 3–5 ja TPS kukistamalla Hämeenlinnan Tarmon jatkoajan jälkeen 6–7. 13.3. TPS kukisti finaalissa Ilveksen lukemin 1–4 (0–1, 0–1, 1–2) Matti Sundelinin, Risto Aaltosen, Rainer Schreyn ja Aki Salosen maaleilla. Ilveksen ainokaisen teki 3. erässä Räshid Hakimsan. TPS oli mennyt 0–2 johtoon, kun Ilves kavensi, mutta TPS karkasi kuitenkin voittoon.
Vuonna 1957 Tappara voitti Suomen Cupin kukistettuaan loppuottelussa paikallisvastustaja Tampereen Pallo-Veikot murskaluvuin 8–0. Tappara oli toki joutunut tiukoillekin kauden Suomen Cupissa, sillä maaliskuussa se oli voittanut TK-V:n koulukadun keinojäällä ainoastaan 4–3, koska joukkueen parhaimmisto oli samaan aikaan MM-kisoissa Moskovassa.
Vuonna 1956 TPS onnistui ensimmäisenä suomalaisena jääkiekkojoukkueena voittamaan tuplamestaruuden: Suomen mestaruus ja Suomen Cup -mestaruus samana vuonna.