Euroopan keskuspankki

Rahapolitiikka

Euroopan keskuspankin neuvosto on asettanut rahapoliittiseksi tavoitteekseen, että kuluttajahintaindeksin nousuvauhti keskipitkällä aikavälillä on alle kaksi prosenttia, mutta lähellä sitä. Siten tavoitteen vastaista on sekä deflaatio että yli kahden prosentin inflaatio. Tavoitteeseen Euroopan keskuspankki pyrkii pääsemään säätelemällä ohjauskorkoa.
Tärkein Euroopan keskuspankin käytettävissä olevista ohjauskoroista tavallisissa tilanteissa on perusrahoitusoperaatioiden korko. Perusrahoitusoperaatiot ovat yksi Euroopan keskuspankin toteuttamista avomarkkinaoperaatioista, joilla keskuspankki lainaa pankeille rahaa tai ostaa niiden arvopapereita. Muita avomarkkinaoperaatioita ovat hienosäätöoperaatiot ja pidempiaikaiset rahoitusoperaatiot. Muut Euroopan keskuspankin käytössä olevat ohjauskorot ovat maksuvalmiusluoton korko ja liikepankkien keskuspankkeihin tallettamien varojen talletuskorko. Toisin kuin ohjauskorkoja, Euroopan keskuspankki ei aseta muita korkoja, kuten Euribor-korkoa, mutta ohjauskorkojen muutokset vaikuttavat niihin. Esimerkiksi Eonia-korko asettuu maksuvalmiusluoton koron ja talletuskoron väliin. Lisäksi Euroopan keskuspankki voi asettaa pankeille vähimmäisvarantovaatimuksen, jonka suuruisen talletuksen pankkien on tehtävä keskuspankkiin.
Ohjauskorkojen ollessa lähellä nollaa Euroopan keskuspankin on täytynyt ottaa käyttöönsä muita keinoja. Määrällinen elvyttäminen eli määrällinen kevennys on Euroopan keskuspankin vuonna 2015 käyttöön ottamaa osto-ohjelma, jossa Euroopan keskuspankki ja kansalliset keskuspankit ostivat valtioiden joukkovelkakirjoja jälkimarkkinoilta lisäten rahan määrää ja vaikuttaen joukkovelkakirjojen omistajien käyttäytymiseen. Lisäksi ohjauskorkojen ollessa lähellä nollaa Euroopan keskuspankki voi vaikuttaa korkotasoon ja talouden epävarmuuteen ennakoivalla viestinnällä.

Itsenäisyys ja avoimuus

Euroopan keskuspankin toiminnasta säätelevissä perussopimuksissa määrätään, ettei Euroopan keskuspankki tai sen päättävän elimen jäsen saa pyytää eikä ottaa vastaan ohjeita Euroopan unionin toimielimiltä, jäsenvaltioiden hallituksilta eikä muilta tahoilta sen toteuttaessa tehtäviään. Vastaavasti näitä toimijoita edellytetään olemaan antamasta ohjeita Euroopan keskuspankille tai sen päättävien elinten jäsenille. Päättävien elinten jäsenten itsenäisyyttä vahvistaa heidän määräaikainen virkakautensa ja irtisanomissuoja. Itsenäisyyttä laajentaa se, että Euroopan keskuspankin organisaatiosta ja tehtävissä määrätään suoraan Euroopan unionin perussopimuksissa. Perussopimusten muuttaminen on vaikeampaa kuin tavallisten lakien.
Tehtäviensä toteuttamista varten Euroopan keskuspankille on annettu huomattava toiminnallinen riippumattomuus. Euroopan keskuspankin neuvosto saa valita muutamaa kiellettyä keinoa lukuunottamatta parhaaksi kokemansa keinot rahapolitiikan toteuttamiseksi. Kielletyt keinot ovat julkisen sektorin rahoittaminen suoraan eli setelirahoitus, mukaan lukien julkisen sektorin velkojen ostaminen ensimarkkinoilta, sekä vakuudettomien tai alivakuudellisten luottojen myöntäminen. Sen sijaan julkisen sektorin velkojen ostaminen jälkimarkkinoilta on sallittua.
Euroopan keskuspankin neuvosto ei julkista tapaamisistaan pöytäkirjaa. Sen sijaan jokaisen kokouksen jälkeen Euroopan keskuspankin pääjohtaja pitää lehdistötilaisuuden, jossa hän kertoo kokouksessa päätetyistä asioista. Sen lisäksi kokouksista julkistetaan joitakin viikkoja myöhemmin selonteko. Pääjohtaja antaa neljä kertaa vuodessa Euroopan parlamentille raportin rahapoliittisista toimista. Euroopan keskuspankki antaa vuosittain Euroopan parlamentille ja komissiolle sekä Euroopan unionin neuvostolle ja Eurooppa-neuvostolle vuosiraportin.

Neuvosto

Euroopan keskuspankin neuvosto on Euroopan keskuspankin ylin päättävä elin. Se päättää Euroopan keskuspankin strategiasta ja suuntaviivoista sen tehtävien toteuttamiseksi ja asettaa määräykset ohjauskorosta ja varallisuudesta. Lisäksi se hyväksyy Euroopan keskuspankille kuuluvat pankkivalvontatehtäviin liittyvät valvontaelimen päätökset yleensä jättämällä vastustamatta niitä. Euroopan keskuspankin neuvosto kokoontuu yleensä kahdesti kuukaudessa Euroopan keskuspankin pääkonttorissa, mutta se voi myös pitää puhelinneuvotteluja. Pääjohtaja pitää lehdistötilaisuuden kokoontumisten jälkeen.
Euroopan keskuspankin neuvostoon kuuluu johtokunnan kuusi jäsentä sekä 19 eurojärjestelmään kuuluvan keskuspankin pääjohtajat. Kullakin jäsenellä on yksi ääni, mutta vuonna 2015 neuvosto saavutti rajan, jonka jälkeen osasta äänioikeudesta tuli kiertävä siten, että neljä kansallisen keskuspankin pääjohtajaa kerrallaan ovat äänioikeudettomia. Äänioikeudettomat jäsenet vaihtelevat kuukausittain niin, että viiden suurimman keskuspankin pääjohtajilla on hieman useammin äänioikeus kuin muilla. Äänioikeudettomat pääjohtajat voivat kuitenkin käyttää puheoikeuttaan, ja päätöksenteko on usein konsensuspohjaista. Johtokunnan jäsenten äänestysoikeuteen kierto ei vaikuta.

Yleisneuvosto

Yleisneuvostoon kuuluvat Euroopan keskuspankin pääjohtaja ja varapääjohtaja sekä kaikkien Euroopan keskuspankkijärjestelmään kuuluvien 28 keskuspankin pääjohtajat eli 19 eurojärjestelmän keskuspankkien pääjohtajat ja yhdeksän omaa valuuttaansa käyttävän valtion keskuspankin pääjohtajat. Johtokunnan muut jäsenet, komission edustaja sekä Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajamaan edustaja voivat osallistua kokouksiin, mutta eivät äänestää. Yleisneuvoston tehtävänä on hoitaa Euroopan rahapoliittiselta instituutilta jääneitä tehtäviä, joita on hoidettava kunnes kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat liityneet euroalueeseen, jonka jälkeen yleisneuvosto on määrä lakkauttaa. Lisäksi se avustaa Euroopan keskuspankkia eräissä sen rahapolitiikkaan suoraan liittymättömissä tehtävissä.

Valvontaelin

Valvontaelin hoitaa Euroopan keskuspankille kuuluvat pankkivalvontatehtävät. Virallisesti valvontapäätökset tekee Euroopan keskuspankin neuvosto hyväksyen valvontaelimen luonnokset. Valvontaelimeen kuuluu sen viiden vuoden uusimattomalle toimikaudelle valittu puheenjohtaja, yksi Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsen varapuheenjohtajana, neljä Euroopan keskuspankin edustajaa sekä kansallisten valvontaviranomaisten edustajat. Jos kansallinen valvontaviranomainen on erillinen kansallisesta keskuspankista, molempien edustajat voivat osallistua, mutta valtiolla on silti vain yksi ääni.

Pääoma

Euroopan keskuspankin pääoma on peräisin Euroopan keskuspankkijärjestelmän keskuspankeilta. Vain Euroopan keskuspankkijärjestelmään kuuluvat kansalliset keskuspankit voivat merkitä tai pitää hallussa osuutta Euroopan keskuspankin pääomasta. Kullekin kansalliselle keskuspankille on laskettu sen asukaslukuun ja bruttokansantuotteeseen (BKT) perustuva osuus Euroopan keskuspankin pääomasta, jonka kansallinen keskuspankki merkitsee ja maksaa. Euroalueen ulkopuolisten keskuspankkien ei kuitenkaan tarvitse maksaa sille laskennallisesti merkittyä osuutta kokonaisuudessaan.
Euroopan keskuspankin oma pääoma oli perustettaessa 5 miljardia euroa. Euroopan keskuspankin neuvosto voi korottaa pääoman määrää.  Pääoman jakoperuste kansallisten keskuspankkien välillä tarkastetaan viiden vuoden välein ja uusien jäsenvaltioiden liittyessä Euroopan unioniin. Muutoksen perusteena on Euroopan komission toimittama tieto valtioiden asukasluvun ja bruttokansantuotteen muutoksista. Merkityn tai maksettavaksi tulevan määrän muuttuessa kansalliset keskuspankit suorittavat tarpeelliset siirrot keskenään Euroopan keskuspankin neuvoston asettamien sääntöjen mukaisesti. Muissa tilanteissa Euroopan keskuspankin pääomasta merkittyjä osuuksia ei voi luovuttaa tai antaa vakuudeksi.
Pääoman jakoperusteena käytettävää prosenttiosuutta eli pääoma-avainta käytetään Euroopan keskuspankin nettovoiton ja sekä kansallisten keskuspankkien saaman rahoitustulon jakamisessa kansallisten keskuspankkien välillä. Nettovoitosta siirretään enintään 20 prosenttia yleisrahastoon ja loput jaetaan kansallisten keskuspankkien kesken niiden maksamien pääomaosuuksien mukaisesti. Yleisrahastoon siirrettyjä varoja voidaan käyttää nettotappion kattamiseen. Rahoitustulo lasketaan kaikilta kansallisilta keskuspankeilta yhteen ja jaetaan sitten kansallisten keskuspankkien maksamien pääomaosuuksien mukaisesti talletusten ja luottojen korkotulot ja -menot huomioiden.

Ennen finanssikriisiä

1990-luvun alkupuolelta alkaen vallitsi suuri maltillistuminen, jolloin suhdannevaihtelut olivat pieniä ja siksi luotonannon riskinotto oli suurta. Euroopan keskupankin aloittaessa rahapoliittisen toiminnan inflaatio oli euroalueella poikkeuksellisen pieni. Maailmantalouden nopean nousun vuoksi inflaatio kuitenkin nousi, ja Euroopan keskupankki alkoi nopeasti nostaa ohjauskorkoa nopeasti 2,5 prosentista. Lokakuussa 2000 ohjauskorko oli huipussaan 4,75 prosenttia.
Vuodesta 2001 alkaen Euroopan keskuspankki alensi toistuvasti ohjauskorkoa saavuttaen ennätyksellisen alhaisen kahden prosentin toukokuussa 2003. Syynä pudotukselle oli talouden kasvava epävarmuus, vaikka inflaatio oli ylempänä kuin silloinen tavoite. Inflaatiotavoitetta muutettiin vuonna 2003 siten, että kuluttajahintaindeksin vuotuisen nousuvauhdin tulisi olla alle mutta lähellä kahta prosenttia. Ohjauskorkoa nostettiin jälleen vuodesta 2005 alkaen suurimpien uhkien väistyessä. Finanssikriisin aikaan ja sen jälkeen rahapolitiikkaa vuosikymmenen puolivälissä moitittiin liian keveäksi, mutta tästä näkemyksestä ei ole yksimielisyyttä.