google/wiki40b huggingface dataset:
Vertaistuki

Vertaistuki on järjestelmällistä tukitoimintaa kahden ihmisen välillä tai ryhmässä. Vertaistukeen osallistuvat ovat tasavertaisia keskenään ja toimivat yleensä sekä tukijoina että tuettavina. Vertaistuki perustuu samankaltaisten elämänkokemuksien ja elämänvaiheiden läpieläneiden ihmisten keskinäiseen tasa-arvoisuuteen, keskinäiseen solidaarisuuteen, kuulluksi ja ymmärretyksi tulemiseen sekä kohtaamiseen ja keskinäiseen tukeen. Varsinaisten vertaistukijoiden lisäksi vertaistukitoiminaan voi liittyä myös ryhmän tai keskustelun ohjaaja.
Vertaistukea voidaan käyttää psykologisena hoitomuotona terapian sijasta tai sen tukena. Vertaistuella voi olla terapeuttinen vaikutus osallistujiin.

Menetelmät

Vertaistukea voidaan toteuttaa monella tavalla. Keskeinen tapa ryhmässä on vuorotellen kertoa omista kokemuksista. Aktiivinen kuuntelu on keskeinen osa vertaistukea. Joissain vertaistuen muodoissa kannustetaan tunteiden avoimeen näyttämiseen ja kokemiseen. Toiminnallisessa vertaistuessa korostuu puheen sijaan toiminnallisuus, yhteisöllisyyden ja vertaisuuden keinoin.

Merkitys

Ammattilaisten tarjoaman hoitojen, tiedon ja tuen lisäksi erityisesti muiden samassa elämäntilanteessa olevien perheiden tarjoama vertaistuki auttaa arjessa selviytymisessä. Vertaistoiminta on vapaaehtoistoimintaa, joka perustuu omaan elämänkokemukseen, elämäntaitoihin ja persoonallisuuteen. Vertaistukea annetaan tavallisen ihmisen tiedoin ja taidoin, eikä se korvaa ammattityötä vaan toimii sen tukena. Vertaisryhmä tarjoaa mahdollisuuden kokemusten, tiedon ja tuen vaihtoon nimimerkin suojassa.
Vittorio Storaro

Vittorio Storaro (s. 24. kesäkuuta 1940 Rooma) on italialainen elokuvaaja. Hän on voittanut kolme parhaan kuvaajan Oscar-palkintoa elokuvista Ilmestyskirja. Nyt (1980), Punaiset (1982) ja Viimeinen keisari (1988). Lisäksi hän oli ehdolla vuonna 1991 elokuvasta Dick Tracy. Ohjaajista hän on työskennellyt muun muassa Francis Ford Coppolan, Bernardo Bertoluccin, Warren Beattyn ja Carlos Sauran kanssa.
Storaro aloitti valokuvauksen opiskelut isänsä innoittamana 11-vuotiaana ja elokuvauksen opiskelut 16-vuotiaana. 1960-luvulla hän työskenteli kameramiehenä ja teki lyhytelokuvia. Hän teki debyyttinsä pitkän elokuvan pääkuvaajana vuonna 1969 Franco Rossin elokuvassa Giovinezza, giovinezza. Kansainvälisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1970 kuvattuaan Bernardo Bertoluccin elokuvat Fasisti ja Hämähäkin juoni.
Niello

Niello on menetelmä metalliesineiden koristeluun, joka muistuttaa emalointia. Niello-menetelmässä metalliesineen pintaan kaiverretut kuviot täytetään sulalla mustalla niello-massalla. Massa on alhaisessa lämpötilassa sulava metalliseos, joka koostuu hopeasta, lyijystä, kuparista, rikistä sekä booraksista.
Niello-menetelmä tekee esineen pinnasta sileän ja kiiltävän. Niello-koristelu on ollut yleistä muun muassa suosittua hopea- ja pronssikoruissa sekä miekkojen kahvoissa.
Heather McCartney

Heather Louise McCartney (alk. Heather Louise See, s. 31. joulukuuta 1962 Tucson, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen taiteilija, joka on Paul McCartneyn adoptiotytär. Hänen biologiset vanhempansa ovat geologi Joseph Melville See Jr. ja sittemmin Paul McCartneyn kanssa avioitunut Linda McCartney. Valokuvaaja Mary McCartney ja muotisuunnittelija Stella McCartney ovat Heatherin pikkusisarpuolia Linda ja Paul McCartneyn liitosta. Heather McCartney ei ole naimisissa, eikä hänellä ole lapsia.
Kyle Swann

Kyle Swann (s. 6. huhtikuuta 1990, Kalifornia, USA) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan koulukiusaajan roolista Nickelodeonin Ned's Declassified -sarjassa.
Swann on kotoisin Kalifornian osavaltiosta.
Masonjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,7 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,3 metriä mpy.
Piirilääkäri

Piirilääkäri on nimitys, joka viittaa aikanaan valtion palveluksessa olleisiin lääkäreihin. Suomen ensimmäinen piirilääkäri palkattiin Pohjanmaalle vuonna 1749. 1800-luvun alussa piirilääkäreitä oli 12 ja sata vuotta myöhemmin 53. Piirilääkärijärjestelmä lakkautettiin vuonna 1939. Kaupunginlääkärien palkkaaminen 1840-luvulta alkaen paransi lääkäritilannetta. Esimerkiksi Turkuun tuli piirilääkäri vuonna 1754, sairaala 1759 ja porvarien kustantama kaupunginlääkäri 1755. Kaupunginlääkäri muuttui vuonna 1827 kaupungin palkkaamaksi.
Dervénin papyrus

Dervénin papyrus on muinaiskreikkalainen papyruskäärö, joka löydettiin vuonna 1962. Sen sisältämä teksti on esisokraattinen filosofinen tutkielma, joka on allegorinen kommentaari orfilaisesta runosta. Runo itse käsittelee teogoniaa eli kreikkalaisen mytologian jumalten syntyä.
Papyrusrulla on peräisin 300-luvun jälkimmäiseltä puoliskolta eaa., mikä tekee siitä Euroopan vanhimman säilyneen käsikirjoituksen. Teksti itsessään on sata vuotta vanhempi. Richard Janko on luonnehtinut papyrusta merkittävimmäksi uudeksi kreikkalaisen filosofian ja uskonnon lähteeksi, joka on löydetty sitten renessanssin. Kirjoitus julkaistiin vuonna 2006.

Historia

Papyrusrullan sisältämä kirjoitus on tuotettu filosofi Anaksagoraan piirissä 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Papyrusrulla on sata vuotta myöhäisempi; se on peräisin Filippos II:n ajalta noin vuodelta 340 eaa. Papyrusrulla löytyi ylhäisen miehen haudasta Dervénistä, Kreikan Makedoniasta läheltä Thessalonikia, vuonna 1962. Hauta sijaitsi nekropolissa, joka oli osa muinaisen Leten kaupungin hautausmaata. Rulla on hiiltynyt, koska se on palanut hautaroviolla.
Papyrus on todettu länsimaisen perinteen vanhimmaksi säilyneeksi käsikirjoitukseksi, ja se on yksi harvoja papyruksia, joita Kreikasta on löydetty. Muutoin suurin osa Kreikan papyruksista on tuhoutunut vuosituhansien kuluessa ilmastollisista syistä. Papyrusta säilytetään nykyään Thessalonikin arkeologisessa museossa.
Teksti julkaistiin virallisesti yli 40 vuotta löydön jälkeen, vuonna 2006, vaikkakin aiemmin siitä oli julkaistu kolme osalaitosta. Syksyllä 2005 koottiin asiantuntijaryhmä, jota johtivat A. L. Pierris sekä Dirk Obbink, Oxfordin yliopiston Oksyrhykhoksen papyruksia tutkivan projektin johtaja. Vaikeassa tutkimustyössä auttoivat uudet tekniikat, kuten monispektrikuvaus. Julkaisuja ovat toimittaneet Thessalonikin yliopiston tutkijat. Julkaisut sisältävät papyrustekstin, valokuvat katkelmista sekä käännökset.

Sisältö

Papyruksen sisältämä teksti on kommentaari Orfeuksen nimiin laitetusta heksametrirunosta. Teksti lainaa runosta katkelmia. Runo alkaa sanoilla ”sulje ovet, vihkiytymätön”, mikä oli yleistä kirjoituksissa, joiden katsottiin sisältävän salaisuuksia; myös Platon viittaa tällaiseen. Runon kuvaama teogonia kuvaa Nyksin (Yö), joka synnyttää Uranoksen (Taivaan), josta tulee ensimmäinen kuningas. Tätä seuraa Kronos, joka ottaa kuninkuuden Uranokselta. Kronosta seuraa puolestaan Zeus. Tämä teogonia vastaa pääpiirteissään sitä, minkä myös Hesiodos kuvaa runoelmassaan Jumalten synty.
Zeus menee Nyksin pyhäkköön kuultuaan isäänsä koskevia oraakkelinlausumia. Nyks kertoo hänelle ”kaikki oraakkelinlausumat, jotka hän tulisi jälkeenpäin panemaan täytäntöön”. Nämä kuultuaan Zeus ”nieli [kuningas Uranoksen] falloksen, joka ensimmäisenä oli syössyt taivaan kirkkauden”. Kommentaari pyrkii tulkitsemaan tällaiset seksuaaliset teot ja kielen allegorisesti. Walter Burkert on pitänyt myyttiä alkuperältään selvästi egyptiläisenä, mikä osoittaisi kreikkalaisen orfilaisuuden saaneen vaikutteensa sieltä.
Märjänmäen rautatietunneli

Märjänmäki on tunneli rantaradalla Perniössä Karjaan ja Salon välisellä rataosalla. Sen pituus on 1 240 metriä ja se valmistui 1992.
Seillans

Seillans [sɛjɑ̃] on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Varin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 2 540. Seillans kuuluu departementissaan Roquebrune-sur-Argensin kantoniin Draguignanin arrondissementissa. Fayence sijaitsee seitsemän kilometriä Seillansissta kaakkoon.
Noin puolet Seillansin kunnan 89 neliökilometrin alueesta on vuodesta 1970 ollut Ranskan maavoimien suuren sotilasalueen Canjuersin käytössä, mutta Seillansin keskuskylä kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluu kolme muutakin Varin departementin kylää.
Taidemaalari Max Ernst vietti viimeiset vuotensa Seilansissa, ja hänen töidensä ohella kylässä on ympäri vuoden esillä hänen puolisonsa Dorothea Tanningin sekä Stan Appenzellerin taidetta.
Olaf Christian Ditlev-Simonsen

Nuoruus

Ditlev-Simonsen syntyi Dypvågissa, josta 10-henkinen perhe muutti vuonna 1902 Osloon. Hän kävi Kristianian (myöh.Oslon) kauppakoulun vuonna 1917 ennen työuraansa. Hän oli John Ditlev-Simonsenin veli ja Halfdan Ditlev-Simonsen, Jr.:n  ja Per Ditlev-Simonsenin setä. Ditlev-Simonsen avioitui vuonna 1920 Else Heyerdahlin kanssa, jonka isä oli vuosisadan alun norjalainen konservatiivipoliitikko ja Oslon kaupunginjohtaja Hieronymus Heyerdahl

Urheilu-ura

Olaf Ditlev-Simonsen oli monipuolinen palloilija. Hän pelasi oslolaisessa IF Ready:ssä kuten neljä muutakin veljestä niin jääpalloa kuin jalkapalloakin. Ensimmäisen jääpallomestaruutensa hän sai vuonna 1913 ja viimeisimmän vuonna 1927 saavuttaen kaikkiaan 11 Norjan mestaruutta. Hän pelasi lisäksi kaksi jääpallomaaottelua Norjan riveissä. Lisäksi hän pelasi viisi kertaa Norjan jalkapallomaajoukkueessa – ensimmäisen kerran vuonna 1915. Kolmas menestyslaji oli purjehdus, jossa hän saavutti hopeaa 5-miehisessä 8mR-luokassa vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa, jotka purjehdittiin Kielissä.  Sitä ennen hän oli voittanut Norjan King's Cupin samalla veneellä vuonna 1930.
Olaf Ditlev-Simonsen oli myös aktiivi toimija urheilun järjestötoiminnassa. Hän kuului Norjan tennisliiton hallitukseen vuosina 1918–1919 sekä jalkapalloliiton hallitukseen neljän vuoden ajan. Oman palloiluseuransa IF Readyn puheenjohtajana hän oli vuosina 1923–1927 ja Kuninkaallisen Norjan Pursiseuran (norjaksi Kongelig Norsk Seilforening) puheenjohtaja vuosina 1947–1949. Ditlev-Simonsen valittiin Kansainväliseen Olympiakomiteaan (KOK) vuonna 1948 ja hänen KOK-kautensa kesti aina vuoteen 1966. Vuoden 1952 Oslon talviolympialaisissa hän toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. KOK:ssa hänen edeltäjänsä oli ollut Thomas Fearnley.

Yritystoiminta – laivanvarustaja, sotavanki

Vuonna 1936 Ditlev-Simonsen aloitti oman laivanvarustustoimintansa. Hän kuului Norjan laivanvarustajien yhdistyksen hallitukseen 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikaan hän oleskeli Ruotsissa, ja toimi ulkomailla olevien norjalaislaivojen yhdistyksen Nortraship alueellisena päällikkönä Göteborgissa. Vuosina 1945–1949 hän oli norjalaisen turvallisuussäätiön Det Norske Veritas valvontaneuvostossa.
Saksan sotavoimien miehitettyä Norjan keväällä 1940 Ditlev-Simonsen oli saksalaisten näkökulmasta vaaralliseksi katsottu norjalainen. Tämän vuoksi saksalaiset vangitsivat hänet tammikuussa 1942 ja pitivät hänet vangittuna Grinissä syyskuuhun 1942 asti. Hänen veljensä John vangittiin myös.
Sodan jälkeen tunnustuksena toiminnastaan Ditlev-Simonsenille myönnettiin useita kunniamerkkejä, kuten Norjan Kuninkaan ansiomitali vuonna 1947 ja Pyhän Olavin kunniamerkki vuonna 1952, Suomen Leijonan kunniamerkki, Ruotsin Vasa-ritarikunnan kunniamerkki ja Pohjantähti-ritarikunnan kunniamerkki, Italian tasavallan kunniamerkki, Alankomaiden Oranje-Nassaun kunniamerkki sekä Tanskan Dannebrog-ritarikunnan kunniamerkki.
Rocroi

Rocroi on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 420 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Rocroin pinta-ala on 50 neliökilometriä.
Louis Sullivan

Louis Sullivan (3. syyskuuta 1856, Boston – 14. huhtikuuta 1924, Chicago) oli yhdysvaltalainen arkkitehti.
1890- luvulla ja 1900-luvun alussa Sullivan oli preeriatyylin uranuurtajia, ja hänen oppilaastaan Frank Lloyd Wrightista tuli tyylin tunnetuin edustaja.
Häntä pidetään funktionalismin ja orgaanisen arkkitehtuurin pioneerina. Hänellä ja hänen arkkitehtitoimistollaan oli erityisen huomattava merkitys Yhdysvaltain pilvenpiirtäjien rakenteiden ja tyylin kehityksessä 1920- ja 1930-luvuilla.
Naisten äänioikeus

Naisten äänioikeus on taloudellinen ja poliittinen uudistus, joka antaa naisille oikeuden äänestää. Äänioikeus ei kuitenkaan aina merkinnyt vaalikelpoisuutta eli naisten mahdollisuutta asettua ehdolle vaaleissa.
Uusi-Seelanti antoi ensimmäisenä naisille äänioikeuden vuonna 1893. Australiassa myönnettiin vuonna 1902 rajoitettu äänioikeus ja vaalikelpoisuus, jotka kuitenkin koskivat vain valkoista väestöä.
Suomi antoi kolmantena maailmassa ja ensimmäisenä Euroopassa naisille äänioikeuden vuonna 1906 osana yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta. Samalla sallittiin naisille myös oikeus asettua ehdolle vaaleissa ja vuonna 1907 eduskuntaan valittiin maailman ensimmäiset naisparlamentaarikot.
Neuvosto-Venäjällä naisten äänioikeus annettiin lokakuun vallankumouksessa vuonna 1917.
Yhdysvalloissa naisten äänioikeus oli New Jerseyn osavaltion perustuslaissa jo vuonna 1776, mutta se kumottiin 1807. Myöhemmin naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa vuonna 1920.
Ranskassa Pariisin kommuuni antoi naisille äänioikeuden 1871, mutta päätös kumottiin kommuunin kaatuessa.
Euroopan maista Sveitsi antoi naisille äänioikeuden vasta vuonna 1971 ja Liechtenstein viimeisenä Euroopassa vuonna 1984. Joissain Sveitsin kantoneissa naisten äänioikeus oli evätty 1990-luvun alkuun asti.
Vuonna 2015 maailmassa ei ole käytännössä enää yhtäkään valtiota jossa naisten äänioikeus olisi täysin kielletty lailla, Saudi-Arabian annettua naisille vaalikelpoisuuden paikallisvaaleissa . Tähän ei kuitenkaan lueta valtioita joissa äänestyksiä ei yleisesti pidetä (eikä näin ollen miehilläkään ole oikeutta äänestää). Vatikaanin vaaleissa valittava Paavi valitaan miesedustajien kesken uskonnollisista syistä.
Kamtšatkan alue

Maantiede

Kamtšatkan aluetta halkovat tuliperäiset Sredinnyivuoret, joiden korkein huippu on Kljutševskaja sopkan tulivuori (4 750 m). Alueella on kaikkiaan 120 tulivuorta, joista 22 on toimivia. Alueen keskikorkeus on 655 m mpy. Merkittävämmät joet ovat Kamtšatka ja Avatša.
Alueella on ankara ilmasto ja vuoden keskilämpötila on Kamtšatkan niemimaan eteläkärjessä 0 °C. Vuorien rinteillä on suuria metsiä. Alueen eläimistä mainittakoon muun muassa jääkarhu, peura, hylkeet, soopeli ja vuorilammas.

Historia

Kamtšatkan alue kuului 1926–1953 Kaukaisen idän maakuntaan. Omaksi hallintoalueeksi se erotettiin 1956. Venäjä ja Japani kiistelevät eteläisten Kuriilien omistuksesta. Kamtšatkan alue ja Korjakian autonominen piirikunta yhdistettiin Kamtšatkan aluepiiriksi 1. heinäkuuta 2007. Yhdistyminen hyväksyttiin kansanäänestyksessä 23. lokakuuta 2005.

Väestö

Kamtšatkan alueen asukasluku on laskussa, vuonna 1999 alueen asukasluku oli 396 000, mutta vuonna 2002 se oli laskenut 358 801 (Korjakia mukaan luettuna). Alueen väestötiheys on 0,8 as./km². Suurimmat kaupungit ovat Petropavlovsk-Kamtšatski (199 700 as.) ja Ust-Kamtšatsk.
Suurin osa väestöstä on nykyisin venäläisiä. Vuonna 2002 väestöstä oli venäläisiä 290 108, ukrainalaisia 20 870 ja alkuperäisväestöön kuuluvia korjakkeja 7 328 (joista Korjakiassa noin 6 700). Lisäksi alueella asuu itelmejä, evenkejä ja ainuja sekä kiinalaisia ja korealaisia.

Hallinto

Kamtšatkan alue oli yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) vuoteen 2007 asti ja sen pääkaupunki on Petropavlovsk-Kamtšatski (1822–1924 nimenä Petropavlovskij port). Alue jakaantui hallinnollisesti 11 piiriin ja 4 kaupunkiin. Alueeseen kuului myös Korjakian autonominen piirikunta, joka oli kuitenkin myös suoraan yksi Venäjän federaation subjekti.

Talous

Tärkein elinkeino on kalastus. Alueen teollisuus on keskittynyt metsä-, puusepän-, kaivos- ja elintarviketeollisuuteen. Kaivosteollisuus tuottaa kivihiiltä, rautaa, kultaa ja kuparia. Lisäksi harjoitetaan ravunpyyntiä, nauta- ja siipikarjanhoitoa ja porotaloutta sekä turkistarhausta ja –metsästystä. Alueella on myös öljyesiintymiä. Vähäinen maanviljely tuottaa perunoita, viljaa ja vihanneksia.
Louis Magnus

Louis Magnus (1881 Jamaika – 1950) oli ranskalainen taitoluistelija ja jääkiekkovaikuttaja. Hän voitti taitoluistelussa yksinluistelun Ranskan-mestaruuden vuosina 1908–1911. Lisäksi Magnus oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton ensimmäinen puheenjohtaja. Hän järjesti IIHF:n perustavan kokouksen kotonaan Pariisissa 15. ja 16. toukokuuta 1908.
Magnus valittiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton Hall of Fameen 1997. Hänen mukaansa on nimetty Ranskan jääkiekon korkein sarjataso Ligue Magnus sekä Ranskan jääkiekkomestaruuden voittaneelle joukkueelle myönnettävä Coupe Magnus -palkinto.
William Goldman

William Goldman (12. elokuuta 1931 – 16. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen romaanikirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hänet palkittiin kahdella Oscarilla, yhdellä Bafta-palkinnolla ja kahdella Edgarilla.
Goldman kasvoi juutalaisessa perheessä Illinoisin Highland Parkissa. Hän valmistui Oberlin Collegesta vuonna 1952 ja Columbian yliopistosta 1956. Muutamia elokuvia, joihin Goldman on antanut panoksensa, ovat Maratoonari (1976), Presidentin miehet (1976), Yksi silta liikaa (1977), Piina (1990), Näkymättömän miehen muistelmat (1992) ja Pedon sydän (2001).
Goldman oli naimisissa Ilene Jonesin kanssa, kunnes he erosivat vuonna 1991; parille syntyi kaksi tytärtä. Myös Williamin veli James Goldman (1927–1998) oli käsikirjoittaja.
Goldman kuoli 87-vuotiaana keuhkokuumeen ja paksusuolen syövän aiheuttamiin komplikaatioihin.
Keskisuomalainen (yritys)

Historia

Historiansa Keskisuomalainen-konserni katsoo alkavan vuodesta 1871, kun Keski-Suomi-sanomalehti (vuodesta 1918 Keskisuomalainen) ilmestyi ensimmäisen kerran. Oltuaan 1920-luvun Edistyspuolueen äänenkannattaja Keskisuomalainen myytiin painoineen kilpailijalle, maalaisliittolaiselle Oy Keskimaalle vuonna 1932. Kaupan myötä lehdestä tuli Maalaisliiton äänenkannattaja. Oy Keskimaa vaihtoi nimensä Oy Keskisuomalaiseksi vuonna 1963. Keskisuomalainen-lehti julistautui sitoutumattomaksi vuonna 1986.
Keskisuomalainen hankki enemmistön Savon Mediat Oy:stä vuonna 2001, minkä myötä yhtiö sai haltuunsa muun muassa Savon Sanomat ja useita paikallislehtiä. Keskisuomalainen lunasti Savon Mediat Oy:n sen vähemmistöosakkailta, TS-Yhtymältä ja Ilkka-Yhtymältä, vuonna 2006. Savon Mediat Oy sulautui Keskisuomalainen Oyj:hin 2007.
Vuonna 2013 Keskisuomalainen osti Suomen Lehtiyhtymän, jonka myötä muun muassa lehdet Aamuposti, Keski-Uusimaa, Helsingin Uutiset, Länsiväylä ja Vantaan Sanomat siirtyivät Keskisuomalaisen omistukseen. Vuodesta 2015 alkaen Suomen Lehtiyhtymän nimi on ollut Etelä-Suomen Media Oy. 
Vuonna 2016 Keskisuomalainen osti Mediatalo ESAn, ja kaupassa Keskisuomalaisen omistukseen siirtyivät muun muassa Etelä-Suomen Sanomat ja Radio Voima.
Huhtikuussa 2019 Keskisuomalainen osti Kaakon Viestinnän ja ESV-Paikallismediat Oy:n sekä Kouvolassa sijaitevan painotalon Länsi-Savo-konsernilta. Kaupassa uuden omistajan saivat maakuntalehdet Itä-Savo, Etelä-Saimaa, Kouvolan Sanomat, Kymen Sanomat ja Länsi-Savo sekä Imatralla ilmestyvä Uutisvuoksi ja yhdeksän kerran viikossa ilmestyvää paikallislehteä. Ne ovat Juvan Lehti, Kaakonkulma, Kangasniemen Kunnallislehti, Keskilaakso, Luumäen Lehti, Länsi-Saimaan Sanomat, Paikallislehti Joutseno, Pitäjänuutiset sekä Puruvesi-lehti.
S/S Sorsa

S/S Sorsa oli suomalainen sisävesihöyrylaiva, joka upposi 28. syyskuuta 1917 Pälkäneen Mallasvedellä. Onnettomuudessa kuoli neljä henkilöä, joista kolme oli miehistön jäseniä ja yksi matkustaja.
S/S Sorsa lähti aamulla kello neljän aikaan Pälkäneen Onkkaalasta kohti Valkeakoskea. Laivalla oli neljä miehistöön kuuluvaa ja kolme matkustajaa. Lastina oli 40 säkkiä Tampereen elintarviketoimikunnalle menossa olleita ruisjauhoja yhteensä 2 800 kiloa ja 60 hehtoa perunoita. Kovassa lastissa ollut matalalaitainen alus joutui vaikeuksiin myrskyssä Mallasvedellä heti lähdön jälkeen. Kun laiva oli päässyt puoli viiden aikaan matkan puoliväliin Äimälänkärjen ja Uutananniemen kohdalle voimakkaassa vastatuulessa, aallot alkoivat lyödä sisään laivaan ja vesi tunkeutui lopulta laivan konehuoneeseen sammuttaen höyrykattilan alta tulen. Laiva alkoi sitten vajota, vaikka sitä yritettiin keventää lastia purkamalla. Lopulta se upposi.
Onnettomuudessa kuolivat laivan kapteeni ja omistaja Aug. Prikander, lämmittäjä Onni Civil ja hänen sisarensa Linda Civil, joka oli laivassa tarjoilijana, sekä matkustajana ollut suutari Selkälä Valkeakoskelta. He olivat olleet laivan salongissa tai konehuoneessa eivätkä ehtineet poistua aluksesta sen alkaessa täyttyä vedellä. Toisen ulos vievän oven eteen oli asetettu niin paljon lastia, ettei ovea saanut auki. Laivan koneenkäyttäjä A. Vallin ja matkustajina olleet Paasi ja Lahtinen pelastuivat hyppäämällä järveen. Heidät pelasti puoli tuntia myöhemmin Onkkaalasta lähtenyt Pälkäne-laiva, joka saapui paikalle noin viiden aikaan.  
S/S Sorsa saatiin nostettua Mallasveden pohjasta 19. lokakuuta 1917 kymmenen päivän ponnistelujen jälkeen. Onnettomuuden uhrit löydettiin laivan salongista kapteeni Prikanderia lukuun ottamatta, joka löydettiin laivan käytävältä.
Hyperinflaatio

Hyperinflaatioksi nimitetään tilannetta, jossa inflaatio nousee hillittömän korkeaksi. Määritelmä ei ole tarkka: kun Venäjällä oli 1990-luvulla Neuvostoliiton hajottua 40 prosentin kuukausittainen inflaatio (5 700 % vuodessa), taloustieteilijät olivat eri mieltä siitä, onko kyseessä hyperinflaatio vai ei. Perussa Alan Garcían ensimmäisellä kaudella (1985–1990) inflaatio oli tuhansia prosentteja vuodessa ja maan valuutta vaihdettiin kahteen kertaan.

Weimarin Saksa

1900-luvulla hyperinflaatiosta kärsi Saksa vuonna 1923 ja Unkari 1946. Saksassa hinnat kohosivat heinäkuun 1923 – 20. marraskuuta 1923 välisenä aikana 854 000 000 000 prosenttia. Saksan keskuspankin pääjohtajan Rudolf Havensteinin mielestä hinnat nousivat, koska rahaa ei ollut tarpeeksi liikkeellä. Raha menetti niin nopeasti arvonsa, että palkat maksettiin jopa kolmesti päivässä. Saksassa toteutettiin 1. joulukuuta 1923 valuuttauudistus, jossa biljoonalla (1 000 000 000 000) vanhalla markalla sai yhden uuden Rentenmarkin (vaihtosuhde 10¹²).

Unkari

Unkarin hyperinflaatio toisen maailmansodan jälkeen 1946 oli vieläkin pahempi. Unkarissa esimerkiksi 100 000 biljoonan pengőn seteli riitti heinäkuussa 1946 yhteen raitiovaunulippuun tai yhteen postimerkkiin. Hyperinflaatio oli niin paha, että pengőistä jouduttiin luopumaan kokonaan ja maan rahayksikkö muutettiin forinteiksi. Forintti otettiin käyttöön vaihtoarvolla yksi 400 000 kvadriljoonaan (4×10²⁹) pengőhön.

Zimbabwe

2000-luvulla hyperinflaatiosta on kärsinyt Zimbabwe. Vuosi-inflaatio oli vuoden 2006 huhtikuussa 1 042,9 prosenttia. Heinäkuussa 2007 Zimbabwe ilmoitti vuosi-inflaatiokseen 4 500 prosenttia. Kansainvälinen valuuttarahasto IMF kuitenkin arvioi Zimbabwen vuosi-inflaation saattavan nousta yli 100 000 prosenttia vuoden 2007 loppuun mennessä. Zimbabwen vuosi-inflaatio oli 165 000 prosenttia helmikuussa 2008 ja 2,2 miljoonaa prosenttia heinäkuussa 2008. Zimbabwen entinen presidentti Robert Mugabe on tehnyt samat talouspoliittiset virheet, kuten painanut vain lisää rahaa, mitä esimerkiksi Saksa teki hyperinflaation aikana 1920-luvulla. 
Zimbabwen dollari on uudistettu kolme kertaa. 1 000 vanhaa dollaria korvattiin 31. heinäkuuta 2006 yhdellä uudella. 1. elokuuta 2008 pudotettiin 10 nollaa pois, jolloin yksi uusi dollari vastasi kymmentä miljardia (10 000 000 000) vanhaa dollaria ja 2. helmikuuta 2009 pudotettiin 12 nollaa pois (muutossuhde 1: 1 000 000 000 000). Zimbabwen dollarista on näin poistettu yhteensä 25 nollaa (10²⁵). Zimbabwen hallitus antoi tammikuussa 2009 luvan käyttää ulkomaista valuuttaa Zimbabwen dollarin rinnalla, minkä seurauksena arvottoman Zimbabwen dollarin käyttö kaupankäynnissä on käytännössä loppunut. Käytössä on Yhdysvaltain, Etelä-Afrikan ja Botswanan valuuttaa. Tämä on johtanut inflaation hidastumiseen.

Venezuela

2010-luvulla on Zimbabwen lisäksi Venezuela ajautunut hyperinflaatioon aiemmin tehtyjen talouspoliittisten päätösten, maalle asetettujen talouspakotteiden sekä öljyn yleisen hinnanlaskun vuoksi. Venezuelan vuotuinen inflaatio oli tammikuusta 2017 tammikuuhun 2018 noin 4 000 %.