google/wiki40b huggingface dataset:
Saber Ben Frej

Ura

Ben Frejin ura alkoi ES Zarzisin paidassa vuonna 2002, josta hän siirtyi yhden kauden jälkeen ES Saheliin vuonna 2003. Joukkueen riveissä Ben Frej voitti ensimmäisen mestaruutensa kaudella 2004–2005, joukkueen juhliessa Tunisian cupia. Sittemmin hän saavutti suurta menestystä vuosina 2005–2007 voittaen joukkueen kanssa muun muassa Tunisian liigamestaruuden, Tunisian liigacupin ja Afrikan Mestarien liigan. Samoina aikoina Ben Frej onnistui myös maalinteossa useasti puolustavasta roolista huolimatta. Kaudella 2006–2007 hän teki viisi maalia 20 ottelussa ja seuraavalla kaudella peräti yhdeksän maalia 13 ottelussa, jolloin Ben Frej siirtyi kesken kauden Ranskaan Le Mansiin tammikuussa 2008.
Ura ranskalaisseurassa alkoi kohtuullisesti pelaten ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan 11 ottelua, mutta hän kärsi samalla loukkaantumisista. Kaudella 2009-2010 Ben Frej jäi tyysti ilman peliaikaa riitaannuttuaan molempien valmentajiensa kanssa ja hänet vapautettiin Le Mansista tammikuussa 2010.
Kesäkuussa 2010 Ben Frej siirtyi kotimaahansa Hammam-Sousseen. Hän pelasi joukkueessa yhden kauden, jonka jälkeen päätti uransa.

Maajoukkueura

Ben Frej pelasi maajoukkueessa vuosina 2004-2008 yhteensä 14 ottelua ja teki ensimmäisen maalinsa 11. lokakuuta 2008 MM-karsintaottelussa Seychellejä vastaan. Hän edusti maataan yksissä arvokisoissa vuoden 2008 Afrikan-kisoissa.
Estrelanvuoristokoira

Alkuperä

Jo vuosisatojen ajan syrjäisen Estrelanvuoriston rinteillä on käytetty tämäntyyppisiä koiria laumojen vartiointiin, suojeluun ja jopa vetokoirina. Rotua pidetään yhtenä Pyreneiden niemimaan vanhimmista. Kun lampaiden paimennus luonnonlaitumilla oli vielä yleistä, estrelat seurasivat keväisin laumoja viheriöiviltä alemmilta rinteiltä yhä ylemmäs vuoristoon. Lampaat kiipesivät kohti huippua sitä mukaa, kun laitumet kuivuivat. Koirien maine levisi Portugalissa, ja estreloja ostettiin innokkaasti muuallekin maahan.

Ulkonäkö

Estrelanvuoristokoira on ruumiinrakenteeltaan melko suuri, pitkänomainen ja kaarevalinjainen. Sen kaartuva rintakehä ei ole kovin leveä. Rotu liikkuu sujuvasti, mahdollisimman vähällä vaivalla. Sillä on vahva raajaluusto, melko niukat kinnerkulmaukset ja soikeahkot käpälät. Lisäksi monilla estrelanvuoristokoirilla on kannukset. Rodulla on ominaista pitkä riippuva häntä, jonka päässä on J-koukku ja koiran seistessä häntä kohoaa melko korkealle.
Estrelanvuoristokoiralla on lyhyt kaula ja jykevä, lievästi kupera pää, jossa on loiva otsapenger. Rodulla on pitkä kuono ja sen huulet eivät riipu.  Sillä on keskikokoiset, soikeat silmät ja tiiviit luomet. Estrelanvuoristokoiralla on pienet, riippuvat, kolmiomaiset korvat, jotka taipuvat taaksepäin vasten päätä niin, että korvan tyvestä näkyy hieman korvan sisäpintaa.

Karva ja väri

Estrelanvuoristokoiran karva on suoraa ja kevyesti laineikasta. Turkin vahvuus vaihtelee rungon eri osissa. Karva on lyhyempää raajoissa kintereiden alapuolella, samoin päässä. Korvientyvessä on pitempää karvaa, samoin hännässä, joka pitkäkarvaisella on hapsuinen. Pitkäkarvaisella estrelanvuoristokoiralla on pieni karvakaulus ja selvät hapsut raajojen takana. Pitkäkarvaisen estrelan runsas pohjavilla on peitinkarvaa vaaleampaa. Väri on useimmiten kellanruskea tai keltainen ja harvemmin sudenharmaa tai laikukas keltainen.

Luonne

Estrelanvuoristokoira on luonteeltaan tyypillinen vuoristokoira, joka on rohkea ja omatoiminen mutta samanaikaisesti epäluuloinen vieraita kohtaan. Rotu on karaistunut ankarissa luonnonoloissa. Luonne on valpas ja tarkkaavainen, vahtimisvietti on voimakas. Omistajalla on hyvä olla kokemusta koirista, vaikka rotu onkin viime vuosikymmeninä muuttunut enemmän seurakoiramaiseksi. Tämän seurauksena yksilöiden määrä on kasvanut.
RN Vespa

Palvelus

Saksalaiset valtasivat aluksen 1943 liittäen sen laivastoonsa nimellä Uj2221. Miehistö upotti aluksensa 24. huhtikuuta 1944.
Vesa Mäkinen (pesäpalloilija)

Vesa Pekka Antero Mäkinen (s. 25. heinäkuuta 1945 Lahti) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Mäkinen pelasi vuoden 1964 mestarijoukkueessa polttolinjassa 19-vuotiaana, vierellään konkari Antti Elomaa. Sisäpelissä Vesa (Vesse) kunnostautui ennen kaikkea hyvillä sijoituksillaan. Samana vuonna Vesse voitti Puolustusvoimain mestaruuden saaden palkinnoksi kahdeksan päivän kuntoisuusloman, joka kului Kirin koko joukkueelle kustantamalla Rhodoksen matkalla. Mäkinen pelasi nuorten Itä-Länsi -ottelussa 1963.
Tenniksessä Mäkinen voitti Ilpo Paloheimon kanssa SM-hallikisojen nelinpelin hopeaa 1969, jolloin pari hävisi loppuottelun parille Heikki Hedman-Pekka Petersen-Dyggve. Vesan veli Esko Mäkinen on Ilveksen mestaruussarjajääkiekkoilijoita.
Roman Červenka

Ura

Červenka aloitti uransa HC Slavia Prahan juniorijoukkueissa, pelaamalla 18-vuotiaiden joukkueessa kausilla 2000–2001 ja 2001–2002 sekä 20-vuotiaissa kausilla 2002–2003 ja 2003–2004. Hän teki jälkimmäisellä kaudella debyyttinsä Extraligassa, kun hän pelasi 15 ottelua edustusjoukkueessa.
Useiden juniori- ja 1 Liga -otteluiden jälkeen Červenka palasi Slavia Prahaan kaudeksi 2006–2007. Hän pelasi kaudella 2007–2008 41 ottelua ja voitti sarjan mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän murtautui liigan eliittiin tekemällä 51 ottelussa tehot 28+31=59. Hän oli kaudella 2009–2010 joukkueen ja koko sarjan tähtipelaaja. Hän voitti sarjan syöttö- ja pistepörssin tehoilla 30+43=73 ja jatkoi samaa tahtia myös pudotuspeleissä.
Toukokuussa 2010 Červenka teki kahden vuoden sopimuksen KHL-seura Avangard Omskin kanssa. Hän voitti kaudella 2010–2011 KHL:n maalipörssin ja nimettiin kaudella 2011–2012 KHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi molempina kausina KHL:n tähdistöotteluussa.
Toukokuussa 2012 Červenka siirtyi yksivuotisella sopimuksella NHL-seura Calgary Flamesiin. Hän pelasi NHL-kaudella 2012–2013 39 runkosarjaottelua tehoin 9+8=17. NHL-kauden alku viivästyi syyskuussa 2012 alkaneen työsulun vuoksi, jonka aikana Červenka pelasi Slavia Prahassa Extraligassa sekä Lev Prahassa KHL:ssä. Toukokuussa 2013 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella KHL-seura SKA Pietariin.
Červenka on edustanut Tšekkiä useissa arvoturnauksissa. Hän voitti pronssia nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2005. Aikuisten MM-kilpailuissa hän pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2009. Hänet valittiin myös vuoden 2010 Vancouverin talviolympialaisiin. Hänet valittiin samana vuonna pelattuihin MM-kilpailuihin, joista hän voitti kultaa.
Simo Pipatti

Simon (Simo) Pipatti (21. huhtikuuta 1873 Jaakkima − 28. elokuuta 1934 Viipuri) oli suomalainen asemamies ja kansanedustaja. Eduskunnassa Pipatti toimi SDP:n ryhmässä vuosina 1909−1910. Kansanedustajaksi hänet valittiin Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä.
Maanviljelijöiden Jakob Pipatin ja Elsa Tikkasen poika kävi kansakoulun ja myöhemmin kansanopistoa. Pipatin työuran kannalta suuri käänne oli, kun hän 1901 aloitti työt Valtion rautateillä. Pipatti työskenteli rautateillä eri puolilla Karjalaa, muun muassa Jaakkimassa , Nurmeksessa, Sippolassa ja Äyräpäässä vuoteen 1933 saakka. Hän yleni vaihdemieheksi ja sittemmin asemamieheksi.
Pipatti oli naimisissa Hilja Maria Härmän kanssa vuodesta 1907 alkaen.
Mojmir Sepe

Mojmir Sepe (s. 11. heinäkuuta 1930) on slovenialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli trumpettia ja pianoa Ljubljanan musiikkiakatemiassa ja liittyi vuonna 1950 Radio Ljubljanan tanssiorkesteriin trumpetistiksi. Hän perusti yhden Jugoslavian ensimmäisistä jazzyhtyeistä, Mojmir Sepe Bandin, vuonna 1956. 1960-luvulta lähtien hän sävelsi lukuisia kappaleita slovenialaiselle Slovenska popevka -festivaalille. Hänelle myönnettiin vuonna 1997 Viktor Media -palkinto elinikäisestä työstä musiikin parissa, ja samasta syystä hänelle myönnettiin myös Kozima-palkinto vuonna 2010.
Sepe sävelsi Jugoslavian edustuskappaleet Eurovision laulukilpailuun vuosina 1966 ja 1970 ja toimi noina vuosina myös maan kapellimestarina. Hän toimi myöhemmin itsenäisen Slovenian kapellimestarina kilpailussa vuosina 1997 ja 1998.
FNFL Somali

Palvelus

Alus palautettiin sodan jälkeen Yhdysvaltain laivastolle, joka siirsi sen pysyvästi Ranskalle MDAP-ohjelman perusteella 21. huhtikuuta 1952.
Alus luokiteltiin fregatiksi 1952, jolloin se sai Naton mukaisen runkonumeron F-703. Aluksen aseistus poistettiin 1956 ja siitä tehtiin koealus runkonumerolla A607. Vuonna 1968 alus nimettiin uudelleen Aragoksi.
Rautaruukin ratapiha

Rautaruukin ratapiha on ratapiha Raahen Rautaruukilla Raahen radan varrella. Se palvelee Rautaruukin tehtaiden kuljetuksia.
Helvi Aunio

Helvi Raakel Aunio, o. s. Heikkilä  (21. syyskuuta 1909 Elimäki – 22. tammikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Aunio opiskeli keskikoulun jälkeen laulua Sibelius-Akatemiassa ja näyttelijäntyötä Bertha Lindbergin Opistolassa. Hän näytteli Lohjan työväennäyttämöllä 1937–38, sitten Helsingin Työväenteatterissa vuoteen 1942 saakka. Aunio lauloi Suomalaisen Oopperan kuorossa 1942–47 ja toimi useiden harrastajateatteriryhmien ohjaajana 1950–60-luvuilla. Hän ohjasi kuunnelmia Yleisradioon ja lauloi operettituotannoissa.
Aunio esiintyi sivuosissa 30 suomalaisessa elokuvassa, ensimmäinen niistä oli Herrat ovat herkkäuskoisia 1939 ja viimeinen Runoilija ja muusa 1978.
Bravais’n hila

Hiloja, jotka eivät ole Bravais’n hiloja

On olemassa myös kidehiloja, jotka eivät ole Bravais’n hiloja. Sellainen on esimerkiksi heksagonaalinen tiivispakkaus (HCP). Se muodostuu tosin heksagonaalisista yksikkökopeista, joissa hilavektorien välinen kulma on 60°, mutta kussakin tällaisessa yksikkökopissa on kaksi hilapistettä. Jos yksikkökopin korkeutta merkitään h:lla, tasoilla z=nh, missä n on mielivaltainen kokonaisluku, hilapisteet ovat samoilla kohdilla eli kullakin tasolla niillä on samat x- ja y-koordinaatit, mutta tasoilla z = (n+1/2)h nämä koordinaatit ovat toiset.  Jos a jokin tasolla z=h/2 olevan hilapisteen paikkavektori, ei piste 2a ole hilapiste ja näin ollen hila ei määritelmän mukaan ole Bravais’n hila. Tasolla z=h/2 olevat hilapisteet muodostavat kylläkin samanlaisen tasasivuisista kolmioista muodostuvan verkoston kuin tasolla z=0 olevatkin, mutta näiden pisteiden kolmiulotteiset lähiympäristöt ovat päinvastaisilla tavoilla suuntautuneet.  Jos kuitenkin otetaan huomioon vain joka toisella hilatasolla olevat hilapisteet, ne muodostavat heksagonaalisen Bravais’n hilan.
Myöskään timanttirakenteinen hila ei ole Bravais’n hila. Sen yksikkökoppi on kuutio 0<=x<d, 0<=y<d, 0<=z<d, jossa hilapisteitä ovat (0,0,0), (0,d/2,d/2), (d/2,0,d/2), (d/2,d/2,0), (d/4,d/4,d/4), (d/4, 3d/4, 3d/4), (3d/4 ,d/4, 3d3/4) ja (3d/4, 3d/4, d/4).  Piste a=(d/4,d/4,d/4) on siis hilapiste, mutta piste 2a = (1/2,1/2,1/2) ei ole, eikä kyseessä siis ole Bravais’n hila. Jos kuitenkin otetaan huomioon edellä olevista hilapisteistä vain ne, joiden koordinaateissa ei ole nimittäjää 4, ne muodostavat pintakeskeisen kuutiollisen Bravais’n hilan.  Toisaalta ne hilapisteet, joiden koordinaateissa esiintyy nimittäjä 4, muodostavat nekin pintakeskeisen kuutiollisen hilan, joka kuitenkin on päinvastaisella tavalla suuntautunut.

Neljässä ulottuvuudessa

Matemaattisesti Bravais’n hilan käsite voidaan yleistää myös neljään tai useampaa ulottuvuuteen. Voidaan osoittaa, että neljässä ulottuvuudessa on 64 Bravais’n hilaa, joista 23 on yksinkertaisia ja 41 keskisiä. Kymmenen Bravais’n hilaa jakautuu enantiomorfisiin pareihin, jotka ovat toistensa peilikuvia.
Sampo (lehti)

Sampo on Saarijärvellä ilmestyvä paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Sampo-lehden levikki oli 4 872 vuonna 2016 ja sen levikkialue käsittää Saarijärven lisäksi Kannonkosken kunnan.
Sampoa julkaisee Keski-Suomen Media Oy, ja sen vastaava päätoimittaja on Marja Tarvainen. Lehti on poliittisesti sitoutumaton.
Sampo alkoi ilmestyä vuonna 1943. Kustantajina olivat Lanneveden Sampo-Nuorisoseura ja Lanneveden Työväen yhdistys.
Perustamisen puuhamiehenä ja lehden vastaavana toimittajana oli Eeti Hänninen. Lehteä painettiin 350 kappaletta ja se jaettiin ilmaiseksi 8-sivuisena.
Aperitiivi

Aperitiivi (lat. aperire, ’avata’) on ennen ateriaa nautittava alkoholijuoma, jonka yhteydessä usein tarjotaan alkupaloja. Usein aperitiivin ajatellaan lisäävän ruokahalua. Tyypillisiä aperitiivijuomia ovat samppanja, sherry, vermutti tai kuiva cocktail.
Aperitiivia käytettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1786, kun Antonio Benedetto Carpano keksi vermutin Torinossa. Suuren suosion aperitiivit saavuttivat kuitenkin Euroopassa vasta 1800-luvun loppupuolella. Joseph Dubonnet kehitti Dubonnet-aperitiivin Ranskan muukalaislegioonaa varten vuonna 1846, mutta sen suosio levisi tavallisten ihmisten keskuuteen ja juomaa valmistetaan edelleen.
1900-luvun alussa tapa oli yleinen jo Yhdysvalloissakin. Aperitiivin tarkkaa alkuperää ei kuitenkaan voitane määritellä, ja on myös sanottu, että tapa nauttia pieni annos alkoholia ennen ruokailua olisi lähtöisin jo muinaisesta Egyptistä.
Portugalin ralli 1973

Kaudella 1973 Portugalin ralli oli kauden kolmas MM-ralli ja se ajettiin 13. maaliskuuta–18. maaliskuuta 1973 Portugalissa Estorilin ympäristössä. Osa rallin erikoiskokeista ajettiin kestopäällysteellä, vaikka pääasiallisesti kyse oli sorarallista. Rallin virallinen nimi oli TAP Rali Internacional. Vuoden 1973 kisa oli järjestyksessään seitsemäs Portugalin ralli. Tämä vuosi oli ensimmäinen, jolloin ajettiin rallin MM-sarjaa.
Kilpailussa ajettiin 32 erikoiskoetta joiden yhteispituus oli 397,50 km ja siirtymätaipaleineen rallin yhteispituus oli 2 820,40 km
Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinto

Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinto on Suomen Lääketieteen Säätiön vuodesta 1981 alkaen jakama palkinto, joka myönnetään suomalaiselle lääkärille huomattavasta kansallisesta ja kansainvälisestä elämäntyöstä lääketieteen alalla. Palkinnon suuruus oli 50 000 markkaa vuoteen 2000, jonka jälkeen palkinto korotettiin 100 000 markkaan. Kun euro otettiin käteisvaluuttana käyttöön 2002, palkinto oli 17 000 euroa vuoteen 2006 saakka. Vuodesta 2007 palkinnon suuruus on ollut 20 000 euroa. Palkinto on jaettu vuosittain valtakunnallisten Lääkäripäivien aikana ja ensisijaisesti yhdelle henkilölle. Palkinnon saaja pitää samalla luennon. 
Palkinnon saajan valitsee erillinen valiokunta, johon kuuluvat sääntöjen mukaan puheenjohtajana Suomen Lääketieteen Säätiön hallituksen puheenjohtaja, Suomalaisen Lääkäriseuran Duodecimin puheenjohtaja, Finska Läkaresällskapetin puheenjohtaja, Suomen Lääkäriliiton puheenjohtaja sekä kaksi Pohjolan ja Suomi-yhtiön hallituksen nimeämää jäsentä.

Palkinnon historia

Pohjola-yhtiöiden kantayhtiöt, Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Suomi-Salama ja Vakuutusosakeyhtiö Pohjola, täyttivät kumpikin 90 vuotta peräkkäisinä vuosina 1980 ja 1981. Yhtiöiden 90-vuotisen toiminnan juhlistamiseksi ja korostaakseen henkilövakuutustoiminnan ja käytännön lääketieteen välistä yhteyttä päättivät yhtiöiden hallitukset joulukuun 11. päivänä 1980 tehdä Suomen Lääketieteen Säätiölle lahjoituksen. Säätiöön perustettiin Pohjola-yhtiöiden rahasto, josta Pohjola- ja Suomi-yhtiöiden nimeä kantava lääketieteen palkinto vuosittain jaetaan. Yhtiöt kartuttivat sittemmin rahastoa lisälahjoituksin useiden vuosikymmenten ajan.
Verjuis

Verjuis, hapanrypälemehu (sananmukaisesti vihermehu), oli keskiajalla hyvin suosittu raaka-aine, jolla saatiin hapokasta makua ruokaan. Se valmistettiin raaoista viinirypäleistä puristamalla. Keskiajalla verjuisia saatettiin valmistaa muistakin raaoista hedelmistä tai marjoista (esimerkiksi omenoista ja kirsikoista).
Verjuis on usein hankalasti saatava raaka-aine, ja nykyisin länsimaisessa keittiössä verjuisin sijaan ruokaan käytetään hieman jotakin sitrusmehua (sitruuna, limetti, greippi, kumkvatti). Etnisistä kaupoista voi kuitenkin löytää libanonilaista verjuisia nimellä hosrum tai iranilaista nimellä abghooreh.

Historia

Platina kirjoittaa verjuisin ominaisuuksista: ”Viinietikka on terävämmän makuista kuin verjuis, joka rauhoittaa polttelevan vatsan hellemmin eikä riuduta tai heikennä kehoa samoin kuin viinietikka. Erityisen hyvä Verjuis on rauhattomalle tai sekaiselle vatsalle ja janoiselle maksalle, jos sitä käyttää sellaisenaan raakana, sillä se menettää osan tehostaan keitettynä.”
Jukka Marttila

Seuraura

Marttila on Tapparan kasvatti. Hän voitti seurassa C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1984, B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1985 ja A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1986. Marttila nousi Tapparan SM-liigajoukkueeseen kaudella 1986–1987, jolloin hänen tulokaskautensa toi 39 runkosarjaottelussa tehot 5+7=12 ja yhdeksässä playoff-ottelussa yhden maalin. Marttila voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden, kuten myös seuraavan kauden 1987–1988 päätteeksi. 
Winnipeg Jets varasi Marttilan seitsemännellä kierroksella 136. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1988. Kaudella 1988–1989 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 11+20=31, joilla Marttila oli Tapparan eniten maaleja tehnyt puolustaja ja sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +29. Kaudella 1989–1990 Marttila teki SM-liigan yhden kauden maaliennätyksensä 12 osumallaan, joilla hän oli Tapparan eniten maaleja tehnyt puolustaja. Marttila jakoi liigan puolustajien maalipörssin kolmannen sijan KalPan Peter Slaninan ja HIFK:n Kai Raution kanssa. Hän teki kaikkiaan 26 tehopistettä ja jakoi SM-liigan puolustajien pistepörssin seitsemännen sijan HPK:n Hannu Henrikssonin ja TPS:n Hannu Virran kanssa. Marttila oli kolmen muun pelaajan ohella ainoa puolustaja, joka onnistui pudotuspeleissä kahdesti maalinteossa sekä näin ollen jakoi puolustajien maalipörssin voiton heidän kanssaan. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Kaudella 1990–1991 Marttila sivusi SM-liigan yhden kauden piste-ennätystään tehoilla 10+21=31, joilla hän oli Tapparan tehokkain puolustaja ja jakoi liigan puolustajien pistepörssin viidennen sijan SaiPan Veli-Pekka Kautosen ja Lukon Allan Measuresin kanssa. Kaudella 1991–1992 Marttila kärsi loukkaantumista ja pelasi vain 17 ottelua. Lopulta hänen uransa päättyi vain 24-vuotiaana nilkkavammaan kauteen 1992–1993.
Marttila esiintyi kaudella 2001–2002 vielä Vehmaisten Urheilijoiden III-divisioonajoukkueessa.
Charles Leale

Charles Leale (26. maaliskuuta 1842 – 13. kesäkuuta 1932) oli yhdysvaltalainen kirurgi. Leale valmistui vuonna 1865 kirurgiksi Bellevuen lääketieteellisestä korkeakoulusta, jonka jälkeen hänestä tehtiin Washington D.C.:ssa sijainneen Unionin sotilassairaalan haavoittuneeita upseereita hoitaneen osaston johtaja.
Parhaiten Leale tunnetaan heinäkuun 14. päivän tapahtumista vuonna 1865, jolloin hän oli Ford's Theatressa yhtä aikaa presidentti Abraham Lincolnin kanssa. John Wilkes Boothin ammuttua Lincolnia kesken näytöksen Leale ryntäsi presidentin aitioon ja aloitti Lincolnin elvyttämisen. Leale onnistui elvyttämään Lincolnin hetkellisesti suusta suuhun -tekohengityksellä, vaikka hän uskoi itsekin presidentin saamien vammojen olleen kuolettavia. Lincoln kuoli seuraavana yönä ja Leale osallistui myöhemmin hänen hautajaisiinsa.
Georg Alanus

Elämäkerta

Alanus syntyi Jomalassa, Ahvenanmaalla. Hänen vanhempansa olivat Jomalan kirkkoherra Kristophorus Sigfridi Alanus ja Mynämäen kirkkoherran tytär Elisabet Georgii. Alanus valmistui ylioppilaaksi Uppsalassa vuonna 1627 ja filosofian maisteriksi vuonna 1635 tutkielmalla, joka käsitteli psykologisia kysymyksiä.
Alanus aloitti uransa Turun lukion matematiikan lehtorina vuonna 1637. Hän päätti virkansa siellä kolme vuotta myöhemmin, jolloin hän sai professuurin vasta perustetusta Turun Akatemiasta. Fysiikan ja kasvitieteen professorina hän oli 1640–48, jonka jälkeen hän oli kolmantena teologian professorina vuosina 1648–51, toisena 1651–53 ja ensimmäisenä 1653–64.
Alanus avioitui Elisabet Nilsdotterin kanssa vuonna 1640. Vaimon isä oli Nyköpingin pormestari. Avioliittoon syntyi yhteensä kahdeksan lasta.
Alanus julkaisi yhteensä 35 väitöskirjaa luonnontieteiden ja teologian aloilta. Alanuksen sanotaan tuoneen Uppsalasta Suomeen metafyysis-spekulatiivisen luonnontieteen.
Alanuksen kuoltua piispa Johannes Gezelius epäili Alanuksen leskeä myrkyttämisyrityksestä. Alanuksen leski oli nimittäin valmistanut ja lähettänyt ennen joulua 1666 lääkkeeksi tarkoitettua juomaa Gezeliuksen vaimolle. Piispa epäili, että juoma sisälsi myrkkyä tai oli taikakeinoin valmistettua, koska siihen oli muodostunut vähitellen pieniä kiviä. Gezelius päätti aloittaa laajat tutkimukset asiasta. Alanuksen lesken piika todisti, että juoma oli valmistettu sekoittamalla hevosenlantaa ja vanhaa olutta sekä lisäämällä joukkoon sahramia ja muskotinkukkaa. Gezelius kysyi apua Turun Akatemian ensimmäiseltä lääketieteen professorilta Erik Achreliukselta. Achreliuksen mukaan hevosen lannan mehu on varsin terveellistä pistosta vastaan.
Valtaneuvos Pietari Brahe kovisteli piispa Gezeliusta "huonosta esimerkistä", kun tämä syytti professori Alanuksen leskeä taikajuoman välittämisestä Gezeliuksen vaimolle. Gezelius joutui väitteestään suorittamaan 400 riikintaaleria hyvitystä Alanuksen leskelle . Brahe yritti viivyttää Ruotsissakin noitasyytteistä johtuvia teloituksia vaihtelevalla menestyksellä .
Arkhelaos

Arkhelaos (m.kreik. Ἀρχέλαος, 400-luku eaa.) oli eräs antiikin kreikan esisokraattisista filosofeista, hänet luetaan kuuluvaksi ns. joonialaisen luonnonfilosofian haaraan. Hän oli kotoisin joko Ateenasta tai Miletoksesta. Hän oli Anaksagoraan oppilas ja Sokrateen opettaja.
Diogenes Laertioksen mukaan Arkhelaos oli se, joka toi luonnonfilosofian Jooniasta Ateenaan. Kuitenkin yleisesti ajatellaan jo Anaksagoraan tehneen sen. Arkhelaokseen luonnonfilosofia joka tapauksessa päättyy, sillä hänen jälkeensä Sokrates aloitti etiikan tutkimisen ja siirsi näin filosofian painopisteen hyvään elämään. Sokrates kuitenkin omaksui etiikan tutkimuksen Anaksagoraalta, mutta sai kunnian sen keksimisestä. Arkhelaos oli kuitenkin käsitellyt etiikkaa jo jossain määrin, sillä hän pohti filosofiassaan lakeja, sekä sitä, mitkä asiat ovat hyviä ja oikeudenmukaisia. Hänen mukaansa oikeudenmukaiset ja häpeälliset asiat eivät ole olemassa luonnostaan, vaan ne perustuvat siihen mitä yhteiskunnassa on sovittu. 
Arkhelaos jakoi Anaksagoraan näkemyksen siitä, että maailma on saanut alkunsa äärettömästä aineesta, joka koostuu keskenään samanlaisista ainesosasista, ja että kaikki yksittäiset osaset puolestaan syntyvät näistä. Kuitenkin tämän yhdistymisen saa hänen mukaansa aikaan näissä ainesosasissa oleva sielu jumalan (tai Järjen, nous) sijasta. Se panee mainitut ikuiset osaset liikkeelle yhdistelemällä ja erottelemalla niitä, aivan kuten Anaksagoras opetti.
Arkhelaos opetti myös, että kosmoksen syntymisellä on kaksi syytä, lämpö ja kylmyys. Lämmön vaikutuksesta vesi synnyttää joko ilmaa tai maata, sen mukaan pääseekö se valumaan vapaasti vai sakeutuuko se. Näin maata siis rajoittaa ensin ilma, ja ilman yläpuolella tuli. Kaikki eläimet, mukaan lukien ihmiset, ovat syntyneet lämpimästä maasta, kun se erittää limaa.
Saksun

Maantiede

Saksunin kylä sijaitsee Streymoyn saaren luoteisrannikolla Färsaarten pohjoiskolkassa. Kylä sijaitsee lähellä Streymoyn luoteisinta kohtaa. Saksun sijaitsee reilun kymmenen kilometrin päässä Hvalvíkin kylästä luoteeseen. Kylä sijaitsee Dalsájoen rannalla entisen syvän ja kapean merenlahden pohjukassa. Merenlahti toimi hyvänä luonnonsatamana, mutta myrskyn seurauksena lahti täyttyi hiekasta ja nykyisin kylän länsipuolella sijaitsee merenlahden sijasta pyöreä Pollurin-niminen vuorovesilaguuni, jota ympäröivät louhikot ja vesiputoukset. Esimerkiksi Gellingarájoki syöksyy laguuniin muodostaen vesiputouksen. Saksunin kylää ympäröivät korkeat vuoret pohjoisessa, idässä ja etelässä.