google/wiki40b huggingface dataset:
Glykolonitriili

Valmistus ja käyttö

Glykolonitriiliä valmistetaan formaldehydin ja vetysyanidin vesiliuosten välisellä reaktiolla. Katalyyttinä reaktiossa käytetään natriumhydroksidia. Muodostuvasta liuoksesta glykolonitriili erotetaan uuttamalla dietyylieetterillä ja puhdistetaan tislaamalla alennetussa paineessa. Glykolinitriili myydään usein vesiliuoksena, jossa on 70 % glykolinitriiliä.
Glykolonitriiliä voidaan käyttää liuottimena sekä valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä kuten lääkeaineita ja hartseja. Tärkeitä siitä valmistettavia yhdisteitä ovat muun muassa etyleenidiamiinin ja glykolonitriilin reaktiossa muodostuva etyleenidiamiinitetrasetonitriili, joka hydrolysoidaan EDTA:ksi, aminoasetonitriili, iminodiasetonitriili ja nitrilotriasetonitriili.
ORP Piorun

Palvelus

Alus siirrettiin lokakuussa 1945 17. hävittäjälaivueeseen ennen siirtoaan Kotilaivastoon koottuun puolalaiseen laivueeseen vuonna 1946. Se päätettiin siirtää heinäkuussa reserviin ja alus palautettiin elokuussa Britannian kuninkaalliselle laivastolle Harwichissa.
Alus nimettiin HMS Nobleksi, koska alkeperäinen nimi oli otettu käyttöön Algerine-luokan miinanraivaajalle. Alus siirrettiin 1948 Sheernessissä reserviin ja edelleen1953 Chathamiin. Alus päätettiin muuttaa tyypin 16 fregatiksi, mutta suunnitelmaa ei laitettu täytäntöön. Alus siirrettiin 1954 Hartlepooliin ja se sijoitettiin poistolistalle toukokuussa 1955. Alus myytiin syyskuussa BISCOlle ja se saapui 2. joulukuuta Clayton and Davie Limitedille Dunston on Tyneen romutettavaksi.
Kauriaisenlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 10,2 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Saunajoen valuma-alueeseen (14.187) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 94,9 metriä mpy.
Adolf Fischhof

Adolf Fischhof (8. joulukuuta 1816 Alt-Ofen, Unkari – 23. maaliskuuta 1893 Emmersdorf) oli itävaltalainen liberaali poliitikko ja poliittinen teoreetikko.
Fischhof oli nuori apulaislääkäri, joka kohosi merkittävään rooliin vuoden 1848 vallankumouksen aikana. Hän esiintyi Wienissä puhujana kansanjoukkojen edessä vallankumouksen ensimmäisenä päivänä 13. maaliskuuta ja hänestä tuli hetkessä kumousta tukeneen opiskelijaliikkeen johtaja. Toukokuussa hänet valittiin Wieniä käytännössä hallinneen turvallisuuskomitean puheenjohtajaksi ja hän oli keskeisenä vaikuttajana Wienissä ja sitten Kremsierissä kokoontuneissa lyhytikäisissä kansalliskokouksissa. Fischhof oli mukana laatimassa Kremsierin kansalliskokouksen hyväksymää liberaalia perustuslakia, joka ei koskaan tullut voimaan. Vallankumouksen lopullisen kukistamisen jälkeen hänet pidätettiin maaliskuussa 1849 ja hän joutui lyhyeksi aikaa vankilaan. Häntä syytettiin virheellisesti osallisuudesta sotaministeri Theodor Baillet von Latourin murhaan.
Fischhof sai täydet kansalaisoikeutensa takaisin vuoden 1867 yleisessä armahduksessa, mutta kieltäytyi enää osallistumasta politiikkaan ja eli vetäytyneenä Emmersdorfiin. Hän kuitenkin jatkoi toimintaansa poliittisena teoreettikkona. Fischhof ehdotti vuonna 1861 julkaisemassaan lentokirjasessa Zur Lösung der ungarischen Frage Itävallan muuttamista kaksoismonarkiaksi – kuusi vuotta ennen vuoden 1867 suurta kompromissia. Vuonna 1869 hän ehdotti myös valtakunnan itävaltalaisen puoliskon muuttamista liittovaltioksi. Nämä ajatukset vaikuttivat paljon varsinkin tuon ajan tšekkiläisiin vaikuttajiin. Vuonna 1882 Fischhof yritti huonolla menestyksellä perustaa Itävaltaan eri kansallisuusryhmät yhdistävää vapaamielistä puoluetta.
Carl Metzger

Carl Metzger (6. kesäkuuta 1865 Norden, Saksa – 13. marraskuuta 1950) oli saksalainen metsäalan professori ja asiantuntija joka toimi 1920-luvulla diplomaattina Suomessa.

Elämäkerta

Metzger suoritti metsätieteen tutkinnon Geissenin yliopistossa 1890 ja oli sitten assistenttina Hann-Mundenin metsäkorkeakoulussa. Hän toimi vuodesta 1901 Saksan Kööpenhaminan, Kristianian ja Tukholman lähetystöjen metsäasiantuntijana ja vuonna 1904 hänestä tuli Saksan Pietarin lähetystön ja Saksan Suomen konsulaatin Pohjois-Venäjän ja Suomen metsäasiain attasea. Metzgerin asemapaikkana oli Helsinki. Metzger palasi 1907 Saksaan kun hänestä tuli Hann-Mundenin metsäkorkeakoulun professori. Metzger toimi sittemmin vuodesta 1910 Wiesbadenin Sonnenbergin metsänhoitajana. 
Metzger osallistui ensimmäiseen maailmansotaan kapteenina. Hän haavoittui ja tämän jälkeen hänet ylennettiin majuriksi ja hänen vastuulleen tuli Saksan itärintamalla valtaamien alueiden metsänhoito. Metzger siirrettiin kuitenkin pian Saksan laivaston esikunnan tiedusteluun Ruotsiin ja hän piti täältä käsin yhteyksiä muun muassa Suomen jääkäriliikkeeseen. Suomen sisällissodan aikana Metzger oli Etelä-Suomeen keväällä 1918 maihinnousseiden saksalaisten joukkojen mukana tiedustelu-upseerina.  
Metzger nimitettiin 1918 Saksan sotaministeriön edustajaksi Suomeen ja Saksan Suomen-lähetystön attaseaksi. Vuonna 1920 hänestä tuli Saksan Pohjoismaiden, Baltian, Suomen ja Venäjän metsä- ja maatalousasioiden asiantuntija. Hän palveli edelleen attaseana Saksan Helsingin lähetystössä aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1930. Etsivän keskuspoliisin vuonna 1927 laatiman raportin mukaan Metzger piti Suomea kehittymättömänä ja alkukantaisena maana ja ennusti Suomen metsien tuhoutuvan 10 vuodessa ellei maahan saataisi saksalaisia metsäasiantuntijoita metsäteollisuuden palvelukseen sekä saksalaista pääomaa.
Vielä eläkkeellä ollessaan Metzger oli 1940 tilapäisesti Saksan hallituksen palveluksessa valtakunnanmetsänhoitajana ja vuonna 1942 hän oleskeli Saksassa sotaan liittyvissä tehtävissä. Adolf Hitlerin noustua valtaan Metzger liittyi kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1933. Hän oli 20 vuoden ajan Helsingin Saksalaisen koulun kannatusyhdistyksen puheenjohtajana.
Metzger lähti Suomesta 24. marraskuuta 1944 vaimonsa kanssa laivalla Tukholmaan. He joutuivat jättämään omaisuutensa Suomeen ja Metzger menetti Saksan kukistuessa myös eläkkeensä ja eli köyhyydessä Ruotsissa. Vuonna 1948 parantumattomasti sairas Metzger ja hänen vaimonsa halusivat palata Suomeen mutta Valpo ei puoltanut Metzgerin hakemusta koska hän oli ollut NSDAP:n jäsen. Sen sijaan hänen suomalaissyntyinen vaimonsa sai luvan vierailukäyntiin Suomessa. Metzger kuoli 1950 85-vuotiaana. Metzger ja hänen vaimonsa on haudattu Helsingin Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.
Carl Metzger oli naimisissa suomalaisen Anna Danielsonin (1874–1966) kanssa. Heidän poikansa Hans Metzger (s. 1912) toimi sotavuosina 1939–1944 Saksan Suomen lähetystön sanomalehtiattaseana.
Apteekkari

Apteekkari on apteekin johtaja ja lääkehuollon asiantuntija. Avohuollon apteekeissa apteekkarit toimivat itsenäisinä yrittäjinä. Apteekkarin työssä yhdistyvät tieteellinen asiantuntemus ja liiketaloudellinen ajattelu. Apteekkari kantaa ympärivuorokautista vastuuta apteekin toiminnasta ja taloudesta sekä potilasturvallisuudesta.
Apteekkarilta vaaditaan laajaa lääkealan tuntemusta ja kykyä soveltaa sitä käytäntöön. Hänen tulee jatkuvasti seurata lääkealan tieteellistä kehitystä sekä siihen liittyvien lakien ja säädösten muutoksia. Hänen tulee hallita yritysjohtamisen taidot. Työ vaatii myös asiakaspalvelutaitoja.
Yrittäjänä toimivan apteekkarin työajat ovat usein epäsäännölliset.
Yrittäjäksi aikova laillistettu proviisori voi hakea avoimeksi apteekkilupaa toimittuaan useita vuosia apteekissa tai lääkehuollon eri tehtävissä. Lääkelaissa määritellään luvan edellytykset. Päteviä hakijoita on tavallisesti jopa kymmeniä. Lupa myönnetään sille, jolla Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea arvioi olevan parhaat ammatilliset ja taloudelliset edellytykset apteekkitoiminnan ylläpitämiseen.

Työtehtävät

Apteekkari vastaa apteekin taloudesta, henkilöstöhallinnosta ja toiminnasta. Olennainen osa työtä on seurata toimintaympäristössä ja lääkealalla tapahtuvaa kehitystä sekä suunnitella, miten apteekin tulisi vastata muutoksiin.
Yksityisessä apteekissa apteekkari vastaa lääkehuollon kehittämisestä, jossa liiketaloudellinen ajattelu yhdistyy tieteelliseen asiantuntemukseen.
Henkilökunnan esimiehenä hän valvoo apteekkityötä ja päättää mm. työnjaosta. Asiakaspalvelun kehittäminen on keskeistä apteekkarin työssä. Apteekkarit osallistuvat myös asiakaspalveluun.
Yhteyksien hoitaminen lääkehuollon tahoihin ja paikalliseen terveydenhuoltoon on osa apteekkarin työtä. Myös opetus- ja koulutustehtävät kuuluvat työhön.
Sairaala-apteekissa apteekkari toimii johtotehtävissä. Hänellä on vastuu laitoksen lääkehuollon järjestämisestä ja organisoinnista. Niissä apteekkari tekee tutkimusta tai selvittely- ja kehittämistyötä lääkehuollon palvelujen kehittämiseksi.
Yliopistollisten sairaaloiden apteekeissa tehdään laajempaa tutkimusta ja harjoitetaan julkaisutoimintaa, jonka johdossa on apteekkari. Yksittäisten yliopistoapteekkien toiminnasta vastaavat apteekinhoitajat.

Työpaikat

Yksityisten apteekkien apteekkarit toimivat itsenäisinä yrittäjinä.
Helsingin ja Kuopion yliopistojen apteekit toimivat yliopistojen alaisina. Niiden sekä niiden sivuapteekkien johtajana toimii proviisori, jota kutsutaan apteekinhoitajaksi.
Sairaala-apteekkien apteekkarit ovat tulosyksiköiden johtajia.
Ivan Golunov

Ivan Golunov (s. 1983) on venäläinen tutkiva toimittaja. Kesäkuussa 2019 hänet pidätettiin syytettynä huumeiden hallussapidosta. Syytteitä pidetään tekaistuina, ja Venäjällä on noussut poikkeuksellisen laaja vastustusten aalto. Golunov työskentelee riippumattomalle Meduza-uutissivustolle. 
Golunov joutui pidätyksen aikana saamiensa vammojen vuoksi sairaalaan ja sittemmin hänet määrättiin kotiarestiin odottamaan oikeudenkäyntiä. Kolme johtavaa taloussanomalehteä Vedomosti, RBK ja Kommersant asettuivat tukemaan Golunovia julkaisemalla etusivullaan tekstin “Minä olen / Me olemme Ivan Golunov”. Myös tutkivaan journalismiin erikoistunut riippumaton Novaja Gazeta ja  muut venäläiset uutismediat tukevat Golunovia. Jopa Venäjän valtiollisen median tunnetut toimittajat ovat välttäneet asettumasta viranomaisten puolelle, vaikka valtion valvonnassa oleva media yleensä tukee viranomaisia, ja pidätyksen perusteluiksi on vaadittu konkreettisia tosiasioita.
Kremlistä myönnettiin, että pidätyksessä on voinut tapahtua virheitä. Rikostutkinta lopetettiin 11. kesäkuuta 2019 aiheettomana, ja Golunov vapautettiin kotiarestista. Vapauttamista on pidetty kansalaisyhteiskunnan toimien ansiona, mutta myös poikkeustapauksena, joka ei toistu vaan sillä vain osoitettiin, että poliisinkin on noudatettava lakia.
Golunov on saanut aiemmin uhkauksia tutkiessaan väärinäytöksiä ja korruptiota.
Golunovin vapauttamisen jälkeen Moskovassa järjestettiin mielenosoitus, jossa vaadittiin rangaistusta poliiseille, jotka osallistuivat Golunoviin kohdistettuihin syytteisiin johtaineisiin tapahtumiin. Tilaisuuteen osallistui muun muassa oppositiopolitiikko Aleksei Navalnyi. Mielenosoitusmarssin eteneminen kuitenkin estettiin, ja satoja mielenosoittajia otettiin kiinni.
Johannes Alfthan

Johannes Alfthan (4. heinäkuuta 1830 Viipuri – 20. lokakuuta 1893 Tukholma) oli suomalainen toimittaja, kirjankustantaja ja ruotsiksi kirjoittanut kirjailija. Hän julkaisi valtaosan tuotannostaan Ruotsissa.
Alfthanin vanhemmat olivat viipurilainen tukkukauppias ja kynttilätehtailija, kuvernementinsihteeri Anton Alfthan ja Helena Schroeder. Hän kävi Viipurin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1847. Alfthan erotettiin Helsingin yliopistosta hänen esitettyään ajatuksia jotka olivat liian vapaamielisiä viranomaisille Euroopan hullun vuoden 1848 jälkimainingeissa. Hän muutti Viipuriin, ryhtyi 1851 kirjakauppiaaksi ja kustantajaksi sekä julkaisi Wiborg-lehteä 1855-1860. Liiketoimet eivät kuitenkaan sujuneet odotetusti ja niinpä Alfthan möi lopulta omistamasa kirjapainon, kirjakaupan ja sanomalehden. Hän asettui asumaan perheineen vaimonsa perinnöksi saamaan Vahvaniemen taloon.
Konkurssin tehtyään ja vaimonsa kuoltua 1866 Alfthan muutti Tukholmaan perheen kahden vanhimman pojan kanssa kolmen nuoremman lapsen jäädessä Suomeen sukulaisten ja ystävien kasvatettavaksi. Ruotsissa Alfthan hankki elantonsa kirjallisilla töillä muun muassa romaanilla ja kertomuksilla. Hän toimi myös aikakauskirjojen avustajana. Alfthan eli loppuvuotensa suuressa köyhyydessä ja hän menetti näkönsä viimeisenä elinvuotenaan.
Kenraali ja kuvernööri Georg von Alfthan oli Johannes Alfthanin veli. Osuustoimintamies, Hankkijan ensimmäinen toimitusjohtaja Benjamin Alfthan oli Johannes Alfthanin ja tämän puolison Viktorina Tavastin poika.
Suhumin ohjusiskut 1993

Suhumin ohjusiskut 1993 tapahtuivat 20.–23. syyskuuta 1993 Georgian Suhumin Babušerin lentoasemalla ja sen läheisyydessä, kun Venäjän tukemat separatistit hyökkäsivät ohjuksin kolmen georgialaisen matkustajalentokoneen kimppuun osana Abhasian sotaa. Iskuissa kuoli yhteensä 28 ihmistä.

20. syyskuuta

Ensimmäinen kolmesta iskusta tapahtui 20. syyskuuta, kun Suhumin lentoasemalle pysäköitynä olleeseen Orbi Georgian Airwaysin Tupolev Tu-134A -koneeseen (rekisteritunnus 65809) osui abhaasiseparatistien ampuma ohjus. Koska kone oli pysäköitynä, sen kyydissä ei ollut ketään, ja niinpä kukaan ei kuollut.
Porin puuvillatehtaan palo

Porin puuvillatehtaan palo oli aikanaan Suomen sodanjälkeisen historian tuhoisin tulipalo. Palo syttyi Porin Puuvillan kutomossa 20. toukokuuta 1981, ja sen taloudelliset vahingot kohosivat noin 100 miljoonaan markkaan. Vuoden 2011 rahassa laskettuna vahingot ovat lähes 42 miljoonaa euroa.  Tulipalo oli vuoden suurin tehdaspalo koko Euroopassa.  Henkilövahinkoja se ei kuitenkaan vaatinut.

Palon syttyminen

Porin puuvillatehdas sijaitsee aivan kaupungin keskustan tuntumassa Kokemäenjoen pohjoisrannalla. Yritys oli perustettu 1898, palossa tuhoutunut kutomo oli valmistunut vuonna 1900. Kutomo oli suorakaiteen muotoinen 203 metriä pitkä ja 58 metriä leveä avonainen tehdassali.
Tehdassalissa oli yhteensä 360 kutomakonetta, joista yhden sähkömoottori syttyi tuleen 20. toukokuuta 1981 noin klo 21.20. Liekit levisivät nopeasti koneen yläpuolella olevaan liikkuvaan pölynkeräimeen. Siitä tulipalo eteni kattorakenteisiin. Samalla syttyi myös lattialla ja ulkoseinän tiilisaumoissa oleva pöly. Työntekijät yrittivät aluksi sammuttaa paloa onnistumatta kuitenkaan siinä.
Katossa ollut kiskoilla liikkuva pölynkeräin onnistui levittämään tulta hetken aikaa ympäri tehdassalia ennen kuin se pysäytettiin. Palon leviämistä vauhditti myös kutomon epäkuntoinen sprinklerijärjestelmä. Ensimmäiset sprinklerit alkoivat toimia vasta 20 minuuttia palon syttymisen jälkeen.  Hälytys palokunnalle annettiin noin 6–7 minuutin kuluttua tulipalon syttymisestä, ja se saapui paikalle viittä minuuttia myöhemmin.

Sammutus

Paloa olivat sammuttamassa Porin palolaitoksen lisäksi Porin VPK, Uudenkoiviston VPK sekä kaikki kaupungin tehdaspalokunnat sekä naapurikuntien palokuntia. Parhaimmillaan paikalla oli samanaikaisesti yli 170 palomiestä.
Sammutustöitä vaikeutti huomattavasti, että kattorakenteita oli korjattu useaan otteeseen vuosikymmenten aikana. Uutta oli aina rakennettu vanhan päälle; kattoa purkavilla palomiehillä oli vastassaan useita kerroksia puurakenteita, peltiä ja lasivillaa. Sisäkatolla oli avonaisia onteloita, jotka olivat vuosien saatossa keränneet ruudin lailla syttyvää puuvillapölyä. Lisäksi katossa ei ollut minkäänlaisia savunpoistoluukkuja, joten sammuttaminen rakennuksen sisällä oli erittäin vaikeaa.
Ponnistelut kutomon pelastamiseksi epäonnistuivat, ja 11 tuntia palon syttymisen jälkeen kaikki voimat keskitettiin viereisen kehräämön suojelemiseen. Lopulta kello 13 iltapäivällä ilmoitettiin palon olevan hallinnassa, ja tehtaan muut osat onnistuttiin säästämään liekeiltä.

Seuraukset

Tulipalon johdosta lomautettiin välittömästi yhteensä 250 työntekijää, ja 150 sai lomautusvaroituksen. Kutomon palo oli myös vaikuttamassa koko puuvillatehtaan lopettamiseen. Toimintoja alettiin vähentää heti palon jälkeen. Lopullisesti tehdas sulki ovensa vuonna 1994.
Nykyään Porin Puuvillan tiloissa toimii muun muassa Porin yliopistokeskus seka useita eri alojen yrityksiä.
Hindustaninpöllö

Koko ja ulkonäkö

Hindustaninpöllö on 23 cm pitkä pöllö, jolla on harmaanruskea päälaki ja niska. Linnun siipien ja pyrstön väri on tummanruskea, jossa on valkoisia pilkkuja. Linnun kaula ja rinta on pääosin ruskea, ja vatsa on kokonaan valkea.

Levinneisyys

Lajia tavataan ainoastaan Keski-Intiassa. Vuoteen 1997 mennessä hindustaninpöllöstä oli tunnettu vain 7 havaintoa, joten on mahdollista, että lintu on aina ollut harvinainen. Vuonna 2000 tehtiin havaintoja 25 pöllöstä neljällä eri alueella, suurin kanta yhdellä alueella oli 7 paria. Hindustaninpöllö elää lehtimetsissä, ja vuonna 1997 se löydettiin 480 metrin korkeudelta merenpinnasta.

Lisääntyminen ja ravinto

Hindustaninpöllön pääruokavalio koostuu pääosin liskoista.
European Film College

European Film College (tansk. Den Europæiske Filmhøjskole) on Tanskan Itä-Jyllannissa toimiva elokuva-alan oppilaitos. Vuonna 1993 toimintansa aloittanut pieni elokuvakoulu on organisatorisesti tanskalainen kansanopisto, joka järjestää yhden lukuvuoden mittaisia opintoja sekä lyhyempiä kesäkursseja elokuvanteon käytännön taidoissa: käsikirjoittamisessa, elokuvauksessa, äänisuunnittelussa, näyttelijäntyössä, valaistuksessa, leikkauksessa, elokuvatuotannossa ja dokumenttielokuvan teossa. Koulu sijaitsee Ebeltoftissa noin 50 kilometriä itään Aarhusin kaupungista, ja siellä opiskelee kerrallaan runsaat sata opiskelijaa. Opetuskielenä on englanti. 
Koulurakennukset on suunnitellut suomalainen arkkitehtikaksikko Mikko Heikkinen ja Markku Komonen, ja he olivat työstään ehdolla Mies van der Rohe -arkkitehtuuripalkinnon saajiksi.
Niilo Mikkola

Niilo ”Nilla” Ilmari Mikkola (28. huhtikuuta 1902 Helsinki – 6. tammikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen pesäpalloilija.
Niilo Mikkola oli ammatiltaan isännöitsijä ja Yhtyneiden Kuvalehtien varastonhoitaja. Pesäpalloa Mikkola pelasi HPL:n joukkuessa 1924–1931 voittaen kolme Suomen mestaruutta 1924, 1926–1927 sekä suojeluskuntajärjestön mestaruuden Helsingin joukkueessa 1926. Mikkolan pelipaikkana oli polttaja. HPL:n puheenjohtajana Mikkola toimi 1933–1935 ja johtokunnassa 1925–1937, 1945–1946, 1956–1962. Mikkola oli myös pääsarjatason pesäpallotuomari ja PPL:n johtokunnan jäsen 1942–1945, sekä liittovaltuuston jäsen. Mikkola käynnisti pesäpallon sotasarjan vuonna 1942 ja toimi 20 vuotta SVUL:n Helsingin piirin pesäpallojaoston puheenjohtajana vuodesta 1932. Mikkola on HPL:n kunniajäsen ja saanut HPL:n kultaisen ansiomerkin. Mikkola oli eräs avainhekilöistä HPL:n uuden tulemisen aikaan 1959–1960.
Zahar Smuškin

Zahar Davidovitš Smuškin (s. 23. tammikuuta 1962) on Gruppa Ilimin hallituksen puheenjohtaja. Hän on Gruppa Ilimin perustaja vuodelta 1992  ja myös Venäjän teollisuudenharjoittajien ja yrittäjien liiton metsäteollisuuskomission puheenjohtaja.

Muuta

Smuškin antoi lausunnon, jonka mukaan hän pitää suomalaista metsäteollisuutta liian konservatiivisena investoimaan Venäjälle.
Havaintopsykologia

Historiaa

Varhaisessa havaintopsykologiassa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkuvuosikymmeninä pyrittiin luomaan kokonaisteorioita havaintoilmiöistä. Tähän aikakauteen liittyvät muun muassa hahmopsykologia (Max Wertheimer, Köhler, Koffka) ja strukturalismi (Wilhelm Wundt, Titchener). Nykyaikaisen havaintopsykologian kannalta nämä näkemykset ovat kuitenkin jo vanhentuneita. Nykyinen havaitsemisen tutkimus pyrkii harvemmin luomaan kokonaisteoriaa, joka kattaisi koko havaintokokemuksen muodostumisen, vaan pyrkii pikemminkin selittämään yksittäisiä ilmiöitä, kuten esimerkiksi tarkkaavaisuuden suuntamisen, mahdollisimman tarkasti.
John David Crow

John David Crow (8. heinäkuuta 1935 Marion, Louisiana – 17. kesäkuuta 2015) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän sai vuonna 1957 Heisman Trophyn Texas A&M Universityssa pelatessaan.
Crow siirtyi yliopistouransa jälkeen ammattilaisseuroihin, joissa hän pelasi aina vuoteen 1968. Sen jälkeen hän toimi valmennus- ja valvontatöissä.
Crow sai nimityksen NFL:n 1960-luvun ns. vuosikymmenjoukkueeseen (all-decade team). Hän on kuulunut College Football Hall of Fameen vuodesta 1976.
Jekaterina Maksimova

Jekaterina Sergejevna Maksimova (ven. Екатерина Сергеевна Максимова, 1. helmikuuta 1939 Moskova, Neuvostoliitto – 28. huhtikuuta 2009 Moskova) oli venäläinen balettitanssija.
Maksimova opiskeli kymmenvuotiaasta Bolšoi-teatterin balettikoulussa. 1958 hän sai kiinnityksen Bolšoin balettiin, jonka tähtenä hän tanssi kaikki klassisen baletin pääroolit. Hän oli erityisesti teknisesti hyvin taitava, mutta esimerkiksi The New York Timesissa häntä kehuttiin Amerikan-vierailun yhteydessä täydelliseksi ballerinaksi. Tanssijanuran päätyttyä 1980 hän toimi nuorten tanssijoiden kouluttajana. Hän oli niin kriitikoiden kuin yleisönkin lemmikki, ja myös ajan neuvostojohto hurmaantui häneen.
Hänen puolisonsa oli balettitanssija  Vladimir Vasiljev.
Richard Galliano

Richard Galliano (s. 12. joulukuuta 1950 Cannes, Ranska) on ranskalais-italialainen harmonikkataiteilija.

Tausta

Galliano syntyi Cannesissa, Ranskassa. Hänen italialaista sukujuurta oleva isänsä oli itsekin pianisti ja harmonikansoittaja, joka opetti kyseisissä soittimissa Richardia 14-vuotiaaksi saakka. Tämän jälkeen isä ilmoitti Richardin Nizzan konservatorioon, jossa tämä opiskeli kontrapunktia, harmoniaa ja pasuunaa. Samalla Richard osallistui menestyksekkäästi moniin kansainvälisiin harmonikkakilpailuihin soittaen monipuolista ohjelmistoa Tšaikovskista Gershwiniin. Hän valmistui konservatoriosta vuonna 1969 erinomaisin arvosanoin.

Ura

Gallianon uraan on antanut paljon vaikutteita yhdysvaltalainen jazz-trumpetisti Clifford Brown. Galliano huomasi harmonikan olevan lähes unohdettu instrumentti jazz-musiikissa ja hän omistautui omalta osaltaan tilanteen muuttamiseen.
1970-luvulla Galliano vaikutti enimmäkseen Pariisissa, jossa hän saavutti maineen erinomaisena säestäjänä. Hän esiintyi muun muassa Charles Aznavourin, Juliet Grecon, George Moustakiin ja Allain Leprestin kanssa. Hän levytti yhdessä Leprestin kanssa albumin Voce A Mano, joka voitti Grand Priz tu Disque -palkinnon ja loi pohjaa Gallianon laajemmalle suosiolle Ranskassa.
1980-luvulle tultaessa Galliano oli jo vakiinnuttanut asemansa Ranskan viihdemusiikin kentässä. Nyt hän saattoi omistautua harmonikan esiintuomiseen sooloinstrumenttina etenkin jazz-musiikissa. Hän osallistui myös kansainvälisille kiertueille muun muassa Chet Bakerin, Joe Zawinulin ja Ron Carterin kanssa.
1990-luvulla Galliano elvytti musette-musiikkia, kutsuen musiikkiaan ”uudeksi musetteksi”. Hänen yhtyeessään vierailivat muun muassa Toots Thielemans sekä Eddy Louiss. 2000-luvulla Galliano on jatkanut aktiivisesti levyttämistä sekä kiertueita, sekoittaen useita musiikkityylejä melodisen jazz-tulkintansa perustalle. Hänen Tangaria Quartet -yhtyeessään ovat soittaneet viulisti Alexis Cardenas, basisti Philippe Aerts sekä perkussionisti Rafael Mejia.
Felipe Tejeda García

Felipe Tejeda García M.Sp.S. (s. 21. tammikuuta 1935 Guadalajara) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Octaviano Márquez y Tóriz 17. joulukuuta 1966. Hänet nimitettiin Méxicon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Castabalan titulaaripiispaksi 29. tammikuuta 2000, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Norberto Rivera Carrera, jota avustivat Justo Mullor García ja Ricardo Watty Urquidi.
Tejeda García jäi eläkkeelle 30. heinäkuuta 2010.