Suomen alkoholipolitiikka

Suomen alkoholipolitiikan ohjenuorana on useimmiten pidetty alkoholin haittojen minimointia, mihin on pyritty rajoittamalla kohdistamalla interventio kaikkiin kansalaisiin vähentämällä kokonaiskulutusta hinnan ja saatavuuden sääntelyn kautta. Suomalaisessa alkoholipolitiikassa on keskitytty yhteiskunnalliseen lähestymistapaan, jossa alkoholin käyttöä tarkastellaan osana yhteiskuntaa ja sen toimintamekanismeja. Tällöin kyse on sosiaalisen ilmiön ja juomistapahtuman tarkastelusta. Tämä poikkeaa lääketieteellisestä yksilönäkökulmasta, jossa alkoholikysymys nähdään liittyvän yksilöihin jotka muodostavat osan kansasta. Alkoholin kulutuksen tiedetään jakautuvan hyvin epätasaisesti ja eniten juova kymmenys kuluttaa puolet kaikesta alkoholista. Epätasaisesta jakautumisesta huolimatta, Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) mukaan suomalaisessa alkoholipolitiikassa ei pidä keskittyä suurkuluttajien ja ongelmakäyttäjien tunnistamiseen ja hoitamiseen. Tämä johtuu siitä, että vain vähemmistö suomalaisista on puhtaita kohtuukuluttajia ja suurin osa alkoholihaitoista koituu muille kuin eniten kuluttavalle vähemmistölle. Lisäksi koko väestöön kohdentuvat toimet vaikuttavat myös suurkuluttajiin, koska juomiskulttuuri muodostaa kokonaisuuden, jossa yksittäiset juojat vaikuttavat toisiinsa juomistaan koskevassa päätöksenteossa. Suurkuluttajien osuus väestöstä kasvaa ja vähenee väestön kokonaiskulutuksen kasvaessa ja vähetessä.
2008-2017 alkoholin kokonaiskulutuksen vähentyminen selittyy 70-prosenttisesti talouteen liittyvillä tekijöillä, yksistään 56-prosenttisesti alkoholiveron korotuksiin.

Alkoholiperäiset tulot ja menot

Alkoholijuomien verotus tuo valtiolle noin 1,3 miljardia euroa vuodessa. Alkoholin haittakustannuksiksi on THL:n mukaan arvioitu julkiselle sektorille arviolta 906–1 112 miljoonaa euroa vuonna 2012. Alkoholihaittakustannuksiin on eritytelty sosiaalihuollon kustannukset (25 %), yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpitokustannukset (25 %), eläkkeiden ja sairauspäivärahojen haittakustannukset, oikeusjärjestelmän ja vankeinhoidon kustannukset, terveydenhoidon ja myös erikoissairaanhoidon alkoholihaittakustannukset. Sosiaali- ja terveysministeri Paula Risikon mukaan terveydenhuollolle koituvat kustannuket alkoholihaitoista ovat Suomessa noin 250 miljoonaa euroa. Vertailun vuoksi 64,1 miljoonan asukkaan Isossa-Britanniassa alkoholihaittojen kustannukset ovat terveydenhuollolle 3,5 miljardia euroa, joka on samassa suhteessa Risikon ilmoittaman luvun kanssa.

Enintään 4,7 til-% alkoholia sisältävä olut elintarvikeliikkeisiin 1969

1. tammikuuta 1969 keskiolutlaki antoi oikeuden myydä III-veroluokan olutta elintarvikeliikkeissä. Tämä oli kieltolain jälkeen merkittävin muutos alkoholipolitiikassa. Kun vuonna 1968 koko Suomessa oli alle 600 ravintolaa, vuonna 1969 A-oikeuksin (niin sanotut täydet anniskeluoikeudet) varustettuja ravintoloita oli jo 795, ja lisäksi 2 716 keskiolutravintolaa, joita ei ennen keskiolutlakia ollut. Tuohon aikaan Alkon myyntiverkosto oli harva ja keskioluen vapautuminen helpotti merkittävästi alkoholin ostamista maaseudulla. Suomen Keskusta vaati vuonna 2013 keskiolutta Alkoon turvatakseen Alkon monopoliaseman. Ehdotus ei kuitenkaan saanut kannatusta ja jätettiin pois hallitusohjelmasta.

Alkoholiveron alentaminen Viron EU-jäsenyyden yhteydessä

1. maaliskuuta 2004 Vanhasen hallitus laski alkoholiveroja. Muutosten perustana oli kasvava tuontipaine Suomen joutuessa luopumaan EU-jäsenyyden siirtymäajan rajoituksista 1.1.2004 ja erityisesti Viron liittyessä EU:n jäseneksi 1.5.2004.

Enintään 5,5 til-% alkoholia sisältävät oluet ja ei-käymisperäiset alkoholituotteet elintarvikeliikkeisiin 2018

1. tammikuuta 2018 alkoholilain uudistuksessa elintarvikeliikkeissä myytävän alkoholin sallittu prosenttiraja nostettiin 4,7 %:sta 5,5 %:n. Myös valmistustaparajoite, jossa alkoholin tuli olla valmistettu käymisteitse, poistui samalla. Alkoholijuomien anniskeluaikoja koskevat muutokset tulivat voimaan 1. maaliskuuta 2018.

Alkon monopoli

Suomalaisista 61 % kannatti kesällä 2017 tehdyssä tutkimuksessa, että vahvat oluet tai vahvat juomasekoitukset tuotaisiin myyntiin ruokakauppohin.
Helsingin Sanomien toukokuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa 1024:stä vastaajasta 60 prosenttia sallisi yli 5,5-prosenttisten juomien vähittäismyynnin myös muualla kuin Alkossa. Kielteisesti suhtautui 34 prosenttia. Kysymyksessä ei eritelty, haluttaisiinko ruokakauppoihin vain viinit vai myös väkevät viinat. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tammikuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa noin tuhannesta vastaajasta 50 prosenttia hyväksyisi viinien myynnin ruokakaupoissa ja 85 prosenttia vastaajista pitäisi väkevät alkoholijuomat Alkossa. 60 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä että Alkon monopoli on hyvä tapa rajoittaa alkoholihaittoja.
Alkon myynnistä puolet muodostuu viinien myynnistä. Alko ei kilpaile hinnoilla, kuten päivittäistavarakaupat, joten viinien myynnin sallimminen elintarvikemyymälöissä tarkoittaisi, että suurin osa viinimyynnin volyymista siirtyisi päivittäistavarakauppoihin. Tästä seuraisi, että suurin osa Alkon myymälöistä jouduttaisiin lopettamaan kannattamattomina ja arvioiden mukaan nykyisen n. 350 myymälän sijaan jäljelle jäisi n. 50 myymälää. Koska Alko ei pystyisi ylläpitämään nykyisen kaltaista myymäläverkostoa, väkevien viinojen saatavuus heikkenisi niin paljon, että niidenkin myynti jouduttaisiin siirtämään päivittäistavarakauppoihin. Lisäksi jos viinit vapautettaisiin päivittäistavarakauppoihin, EU-komissio voisi kyseenalaistaa perustelut Alkon monopoliasemalle.
Alkon monopolin purkamista on ehdotettu sekä Kokoomuksen poliitikkojen että kahden tutkijan taholta.

Ehkäisevän päihdetyön järjestöjen kantoja

Ehkäisevän päihdetyön järjestöt ovat toivoneet alkoholiveron tuottojen ohjaamista päihdehaittojen ehkäisyyn ja hoitoon sekä kunnille mahdollisuutta rajoittaa alkoholin nauttimista esimerkiksi leikkipuistoissa. Järjestöjen kanta on, että alkoholipolitiikka ei ole elinkeinopolitiikkaa vaan terveys- ja hyvinvointipolitiikkaa. Kyselyn mukaan suomalaisten näkemys alkoholilainsäädännön uudistamisen lähtökohdista ovat toimet, jotka tähtäävät alkoholin kokonaiskulutuksen vähentämiseen sekä lasten ja nuorten suojelemiseen alkoholihaitoilta.

Alkoholin nauttiminen julkisella paikalla

Järjestyslain mukaan päihdyttävien aineiden nauttiminen julkisella paikalla on kiellettyä, yleisellä paikalla taajamassa, rajavartiolaissa tarkoitetulla rajanylityspaikalla ja julkisessa liikenteessä olevassa kulkuneuvossa. Tämä kuitenkaan ei koske erityisen luvan tai ilmoituksen mukaista anniskelualuetta taikka yksityisessä käytössä olevan kulkuneuvon sisätilaa. Se ei liioin koske alkoholijuoman nauttimista puistossa tai muulla siihen verrattavalla yleisellä paikalla siten, että nauttiminen sekä siihen liittyvä oleskelu ja käyttäytyminen ei estä tai kohtuuttomasti vaikeuta muiden oikeutta käyttää paikkaa varsinaiseen tarkoitukseensa. Järjestyslaki korvaa aiemmat kuntien järjestyssäännöt.
Alkoholilaki kieltää nauttimisen alkoholijuomien vähittäismyyntipaikassa sekä muussa avoimessa kauppaliikkeessä, ravitsemisliikkeessä ja muussa paikassa, jossa yleisölle maksusta pidetään saatavana ruokaa tai virvokkeita, sekä huoneistossa tai muussa paikassa, johon on järjestetty julkinen tilaisuus.
Poliisi voi, milloin yleinen järjestyksen ylläpitäminen niin vaatii, kieltää alkoholijuomien nauttimisen julkisella paikalla.