google/wiki40b huggingface dataset:
Jim McKay

James Kenneth "Jim" McManus eli McKay (24. syyskuuta 1921 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 7. kesäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen urheilutoimittaja. Hänet muistetaan parhaiten ABC:n Wide World of Sports -ohjelman (1961–1997) juontajana.
McKay selosti lisäksi muiden muassa olympialaisia, golf- sekä hevoskilpailuja ja Indianapolis 500:ta. Hänelle myönnettiin vuonna 1988 paikka United States Olympic Hall of Famesta ja vuonna 2002 Dick Schaapin palkinto.
McKay tuli tunnetuksi myös Münchenin verilöylyn uutisoinnistaan.
McKay meni vuonna 1948 naimisiin puolisonsa Margaretin kanssa ja sai kaksi lasta. Hän voitti vuonna 1990 urheilu-Emmyn elämäntyöstä.
Antti Raita (pyöräilijä)

Anders August ”Antti” Raita (15. marraskuuta 1883 Turku, Suomi – 1968 Yhdysvallat) oli suomalainen kilpapyöräilijä.
Kaarinan Jyryä, Kaarinan Pyrkivää ja Turun Urheiluliittoa edustanut Antti Raita osallistui Tukholman 1912 olympialaisten maantiepyöräilyyn. Hän sijoittui henkilökohtaisessa 320 kilometrin kilpailussa kuudenneksi, mikä on edelleen suomalaispyöräilijöiden kaikkien aikojen paras henkilökohtainen olympiasijoitus – vain Tea Vikstedt-Nyman on myös yltänyt kuudenneksi, Atlantassa 1996. Joukkuekilpailussa Suomen joukkue sijoittui viidenneksi.
Raita voitti seitsemän Suomen mestaruutta vuosina 1909–1913. Vuonna 1909 hän voitti SM-kisoissa kaikki kolme matkaa. 1 kilometrin voittoaika oli 1.28,4, 10 kilometrin 16.09,4 ja 30 kilometrin 52.34,0. Vuonna 1912 hän voitti jälleen kolme mestaruutta, kun 1 kilometrin kultaa tuli ajalla 1.30,8, 10 kilometrin ajalla 16.16,0 ja 60 kilometrin ajalla 1.50.42,5. Viimeisen Suomen-mestaruutensa hän voitti seuraavana vuonna 1913, kun hän oli nopein 60 kilometrin kilpailussa loppuajalla 1.57.11,0. Raita ajoi Suomen ennätyksiä useilla eri matkoilla. Vuonna 1911 hän sijoittui Ruotsissa 316 kilometrin pituisessa Mälarenin ympäriajossa toiseksi. Vuodesta 1918 lähtien hän asui Neuvostoliitossa ja Yhdysvalloissa ja muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin vuonna 1939. Ammatiltaan hän oli kirvesmies ja työmies.
Vladi Marmo

Vladi Marmo (vuoteen 1935 Forsblom, 20. huhtikuuta 1914 Orel, Venäjän keisarikunta – 23. elokuuta 1969 Vaajakoski) oli professori ja Geologian tutkimuskeskuksen ylijohtaja 1960–1969. Marmo oli maajoukkuetason koripalloilija ja edusti Suomea EM-kilpailuissa vuonna 1939. Sota-aikana Marmo toimi tiedustelu- ja kaukopartiotehtävissä Osasto Kuismasessa (myöhemmin osa Erillinen pataljoona 4:ää). Hän toimi Suomen Filatelistiliiton puheenjohtajana 1963–1967.
Marmon uskotaan auttaneen yhdysvaltalaisia saamaan suomalaisia entisiä kaukopartiomiehiä asiamiehikseen toisen maailmansodan jälkeen lähinnä auttamaan neuvostoliittolaisten ydinkokeiden valvontaan.
Marmon vanhemmat olivat Wilhelm Fredrik Forsblom ja Vera Nefedjeva. Marmo kuoli auto-onnettomuudessa Vaajakoskella elokuussa 1969.
Siniset luolat

Siniset luolat (kreik. Γαλάζιες Σπηλιές, Galázies Spiliés) on nimitys joukolle meriluolia Zákynthoksen saarella Kreikassa. Ne sijaitsevat saaren pohjoiskärjen eli Skinárin niemen itärannikolla lähellä Ágios Nikólaoksen ja Koríthin kyliä.
Siniset luolat ovat saaneet nimensä siitä, että merivesi ja siinä olevat esineet näyttävät luolissa hyvin sinisiltä, erityisesti auringon paistaessa suoraan luoliin aamupäivällä. Luolia on useita, ja niistä suurin tunnetaan nimellä Kyanoún. Siniset luolat ovat Zákynthoksen suosituimpia luonnonnähtävyyksiä. Niille tehdään veneretkiä muualta saaresta. Luolat ovat niin suuria, että veneet voivat mennä sisällä luoliin. Luolien lähellä sijaitsee Skinárin majakka.
Risto Räppääjä ja viileä Venla

Juoni

Risto Räppääjä ja Nelli Nuudelipää lähtevät saareen, missä Elvi Räppääjä toimii lomakeskuksen emäntänä. Paikalle saapuu myös Ristoa ja Nelliä hiukan vanhempi Venla isänsä Uolevi Horsmaniemen kanssa. Venlan tulo hämmentää Riston ja Nellin välejä, koska Nelli alkaa viihtyä yhä enemmän Venlan seurassa. Samanaikaisesti vanhat ystävykset Pakastaja-Elvi ja Uolevi lähestyvät toisiaan. Koko perheen musiikkikomedia Risto Räppääjä ja viileä Venla kertoo ystävyydestä, yksinäisyydestä ja erilaisuuden hyväksymisestä.
Parus (satelliitti)

Parus on venäläinen, sotilaallinen satelliittipaikannusjärjestelmä, joka on ollut Venäjän laivaston käytössä. Satelliitin sekundäärinen hyötykuorma on tietoliikennelinkki, jonka kautta on välitetty mm. EORSAT-merivalvontasatellittien dataa.

Historiaa

Parus-järjestelmän kehitystyö käynnistyi Neuvostoliitossa vuonna 1967. Ensimmäinen testilento tehtiin 1974, jolloin avaruuteen laukaistiin Kosmos 700 -satelliitti 26. joulukuuta. Seuraava satelliitti oli vuorossa jo huhtikuussa 1975. Parus-satelliittien laukaisuun päätettiin käyttää Kosmos-3M -sarjan kantoraketteja ja laukaisupaikaksi valittiin Arkangelin eteläpuolella sijaitseva Plesetskin avaruuskeskus.

Rakenne ja rata

Perinteinen Parus-sarjan satelliitti on rakenteeltaan sylinterimäinen ja sen halkaisija on kaksi metriä. Aurinkopaneelit on sijoitettu satelliitin pintaan. Satelliitti laukaistaan polaariselle radalle noin 900 km:n korkeuteen, jossa radan inklinaatio on 82,9 astetta. Operatiivisessa järjestelmässä on kuusi satelliittia, joiden ratatasojen etäisyydet ovat 30 astetta.
Satelliitit valmistaa Omskissa sijaitseva PO Poljot-yhtiö, ja niiden suunnittelusta vastaa Rešetnjov-yhtiö. Satelliitti on samankaltainen kuin Yhdysvaltain laivaston Transit-paikannussatelliitti.
Petri Vanhala

Petri Vanhala (s. 1. huhtikuuta 1963 Anjala) on suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja. Vanhala valittiin Paperiliiton puheenjohtajaksi 19. toukokuuta 2011. Hän seurasi tehtävässä liiton johdosta eronnutta Jouko Ahosta. Vanhala on aikaisemmin toiminut Paperiliiton liittosihteerinä ja johtoryhmän jäsen hän on ollut vuodesta 2003. Puoluekannaltaan Vanhala on sosiaalidemokraatti.
Vanhala aloitti työnteon 17-vuotiaana Myllykosken paperitehtaalla prässipoikana. Hän seurasi työpaikan valinnassa isänsä jalanjälkiä. Tehtaalla Vanhala osallistui aktiivisesti ammattiyhdistystoimintaan. Vuonna 1991 Vanhala ryhtyi opiskelemaan Tampereen yliopistossa. Hallintonotaariksi valmistuttuaan hän työskenteli Uudenmaan verovirastossa. Vuonna 2002 Vanhala valittiin Paperiliiton talouspäälliköksi ja seuraavana vuonna liittosihteeriksi.
Tammikuussa 2009 joukko SAK:n merkittävien teollisuusliittojen sosiaalidemokraattisia johtajia pyysi Vanhalaa ehdokkaaksi keskusliiton uudeksi puheenjohtajaksi Lauri Ihalaisen jälkeen. Vanhala suostui pyyntöön. Valinta tehtiin 14. toukokuuta. Vanhala hävisi Lauri Lylylle, kun SAK:n valtuuston sosialidemokraatit asettuivat tämän taakse äänin 49–31.
Vanhala asuu Helsingin Oulunkylässä. Hänellä on kaksi lasta. Vanhala harrastaa moottoripyöräilyä ja hän valmentaa jalkapalloseura Käpylän Pallon junioreita. Vuoden 2010 alusta hän on toiminut Suomen Palloliiton Helsingin piirin puheenjohtajana.
Luvian kirkko

Historia

Luvian kappeliseurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1558. Luvialla on ollut jonkinlainen kappelin tai kirkko jo ainakin 1600-luvulla, mutta tämän ensimmäisen kirkon paikkaa ei enää nykyisin tunneta. Nykyistä kirkkoa edeltänyt puukirkko rakennettiin vuosina 1745–1748 ja sen suunnitteli porilainen rakennusmestari Tuomas Ravonius (1705–1784). Itsenäinen seurakunta Luviasta tuli vuonna 1901, jolloin se itsenäistyi Eurajoen emäseurakunnasta.

Kirkon esineistö

Luvian kirkon ensimmäiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1912 ja niitä laajennettiin 1957. Nykyiset urut ovat saman tehtaan vuonna 1968 valmistamat ja ne siirrettiin Luvialle Vantaalta Korson kirkosta vuonna 2000. Alttaritaulu on Ilmari Launiksen 1912 maalaama Jeesus ilmestyy opetuslapsille Genesaretjärven rannalla. Kelloja on kaksi kappaletta, joista vanhempi on valmistettu Tukholmassa vuonna 1754. Uudempi puolestaan on hankittu haljenneen kellon tilalle Hollannista vuonna 1991. Kirkon muuhun esineistöön kuuluvat muun muassa luovutetun Karjalan Hiitolan kirkosta tuotu vuonna 1774 valmistettu 12-haarainen kattokruunu sekä edellisessä kirkossa ollut 24-haarainen kattokruunu.
Kirkon arvokkaimmat taideteokset ovat neljä keskiaikaista puuveistosta. Luviamadonna on goottilaista tyyliä edustava puuveistos, joka esittää Neitsyt Mariaa ja Jeesus-lasta. Sen on arveltu olevan noin vuodelta 1420. Kansanperinteen mukaan se on alun perin ollut Porissa sijainneessa Kappeliluodon merikappelissa. Toinen veistos on Pyhää Annaa esittävä pohjoismainen puuveistos 1440–1450-luvuilta. Kolmas veistos on Kristus - tuskien mies, joka on lyypekkiläinen puuveistos noin 1500-luvulta. Neljäs veistos esittää Pyhää Olavi ja se on pohjoismainen, mahdollisesti suomalainen, noin 1300-luvun lopulta Kirkossa on paikallisen taiteilijan Tuomo Salosen vuonna 1999 veistämä vaivaisukko.

Kappeli

Hautausmaalla sijaitsee myös erillinen puurakenteinen kappeli, joka on valmistunut vuonna 1912. Sen rakentamisessa on käytetty vanhasta kirkkorakennuksesta saatuja materiaaleja. Alun perin kappeli toimi vain siunauskappelina, mutta nykyään siellä järjestetään myös muita kirkollisia toimituksia sekä hartaushetkiä.
Kappelin esineistöön kuuluu muun muassa 1838 valettu rippikello, jonka on tehnyt tunnettu paikallinen kellonvalaja Mikal Rostedt. Lisäksi kappelissa purjelaivan pienoismalli eli ns. votiivilaiva. Sen ovat seurakunnalle lahjoittaneet luvialaiset sotilaat vuonna 1803.
Sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Mikael Nordenswan vuonna 1954
Johann Palisa

Johann Palisa (6. joulukuuta 1848 Troppau – 2. toukokuuta 1925 Wien) oli itävaltalainen tähtitieteilijä. Hän löysi kaikkiaan 122 asteroidia vuosina 1874–1923. 
Max Wolfin 4. heinäkuuta 1919 löytämä asteroidi 914 on nimetty Palisan mukaan "Palisanaksi".
Perho Liiketalousopisto

Perho Liiketalousopisto on Helsingissä toimiva ravintola-, matkailu- ja liiketalouden alojen sekä urheilun ammatillinen oppilaitos. Oppilaitos syntyi, kun Helmi Liiketalousopisto, Ravintolakoulu Perho ja Haaga-Perho yhdistyivät 1.1.2017.
Helsingin Malmilla ja Töölössä toimivalla Perho LTO:lla on opiskelijoita noin 1500, opettajia ja muuta henkilökuntaa 160. Oppilaitoksella on valtakunnallisen urheiluoppilaitoksen status.
George Halonen

George Halonen, alun perin Yrjö Halonen (15. joulukuuta 1891 Helsinki – 12. toukokuuta 1954 Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen toimittaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja.
Arne Halosen vanhempi veli Yrjö valmistui ylioppilaaksi ja muutti Amerikkaan vuonna 1912. Hän työskenteli Kanadan Port Arthurissa ilmestyneen Työkansan toimittajana vuosina 1912–1913 ja Massachusettsin Fitchburgissa ilmestyneessä Raivaajassa vuosina 1914–1919. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Halosesta tuli yksi amerikansuomalaisen kommunistisen liikkeen johtajista. Hän työskenteli Työmiehen päätoimittajana vuosina 1921–1923, hoiti Neuvosto-Karjalan edustustoa 1920-luvun alussa ja toimi amerikansuomalaisen Keskusosuuskunnan neuvonta- ja valistusosaston johtajana Wisconsinin Superiorissa vuodesta 1924. Kommunistisen Suomalaisen Työväenjärjestön ja Keskusosuuskunnan valtataistelussa Halonen puolusti osuuskunnan itsenäisyyttä, minkä johdosta hänet erotettiin työväenjärjestöstä ja kommunistipuolueesta vuonna 1929. Myöhemmin Halonen toimitti Keskusosuuskunnan julkaisemaa Työväen Osuustoimintalehteä.
Halonen jätti Keskusosuuskunnan vuonna 1942 ja muutti Tyynenmeren rannikolle, jossa hän työskenteli sotatarviketehtaassa, opiskeli Stanfordin yliopistossa ja luetteloi suomenkielistä aineistoa Palo Alton Hoover-kirjastossa.
Saint

Historia

Saintin musiikkityyli on perinteistä heavy metalia. Yhtye luokitellaan usein kristilliseksi metalliksi ja heitä verrataan laajasti Judas Priestiin lähinnä sen vuoksi, että laulaja Josh Kramerin ääni muistuttaa Rob Halfordin tyyliä. Yhtyeen menestyksekkäin albumi oli vuoden 1986 Time's End. Tyylillisesti samankaltainen Too Late for Living julkaistiin vuonna 1988. Seuraavana vuonna yhtye hajosi.
Vuosikymmentä myöhemmin vuonna 1999 uusittu kokoonpano ilman laulaja Krameria julkaisi albumin The Perfect Life, joka poikkesi Saintin varhaisesta tuotannosta merkittävästi. Albumia nimitettiin vaíhtoehtoisesti garage rockiksi tai yksinkertaisesti radioystävälliseksi hard rockiksi.
Vuonna 2004 Richard Lych sai suostuteltua Kramerin takaisin kokoonpanoon. Yhtye julkaisi albumin In the Battle, joka palasi Saintin klassisten vuosien perinteisempään heavy metal -tyyliin. Samalla linjalla jatkoivat vuoden 2006 The Mark, vuoden 2008 Crime Sceme Earth ja vuoden 2010 Hellblade.
Tadanobu Asano

Tadanobu Asano (jap. 浅野忠信, Asano Tadanobu) (oik. Tadanonu Satō (jap. 佐藤忠信, Satō Tadanobu), syntynyt 27. marraskuuta 1973 Jokohama, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Petäjäjärvi (Ruovesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,8 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Keihäsjärven valuma-alueeseen (35.415) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 165,6 metriä mpy.
Jokilaakson sairaala

Jokilaakson sairaala on julkinen aluesairaala, jossa merkittävänä kunnallisten erikoissairaanhoidon ja terveyskeskuspalveluiden tuottajana on 1.9.2010 alkaen toiminut Pihlajalinna Oy:n, Jämsän kaupungin ja Keski-Suomen sairaanhoitopiirin yhdessä omistama Jokilaakson Terveys Oy. Jokilaakson Terveys on ensimmäinen yksityisen ja julkisen tahon yhteenliittymä, joka vastaa laaja-alaisesti kunnallisten erikoissairaanhoidon ja perusterveydenhuollon palveluiden tuottamisesta.
Palvelutuotannolle asetetut määrä- ja laatutavoitteet toteutuivat jo ensimmäisen toimintavuoden aikana.  Vuoden 2011 alussa julkisuudessa käyty sappileikkauskohukin kuivui kokoon Valviran todetessa Jokilaakson sairaalassa toimitun asianmukaisesti ja ammattitaitoisesti. 
Jämsän kaupunki on todennut myös, että Jokilaakso Terveyden tuottamat kunnalliset palvelut ovat olleet edullisempia kaupungille verrattuna sen omaan tuotantoon.
Hyrsylä

Hyrsylä (ven. Хюрсюля) on kylä Karjalan tasavallan Suojärven piirin Veskelyksen kunnassa, ennen sotia Suomelle kuuluneessa Raja-Karjalassa. 
 
Suomelle kuuluessaan Hyrsylä kuului Suojärven kuntaan ja se sijaitsi valtion muusta alueesta lähes kuroutuneella Venäjän puolelle työntyvällä alueella nk. Hyrsylän mutkassa (liv. Hyrsylänmutku). Erikoinen rajalinjaus oli alun perin muodostunut 1600-luvun alussa Stolbovan rauhan rajankäynnin yhteydessä.
Hyrsylän mutkan alueella oli kolme kylää, Hyrsylä, Ignoila ja Hautavaara. Ne ovat edelleen 2000-luvulla Venäjällä asuttuja kyliä, mutta palveluja niissä ei ole. 
Hyrsylän kylä kuului Suomen itsenäisyyden alussa Salmin pitäjään, josta se liitettiin vuonna 1931 Suojärveen. Maantie Suojärvelle oli valmistunut 1926; Suuruhtinaskunnan aikana yhteydet olivat olleet hyvät vain Venäjän suuntaan. Aikojen mittaan Hyrsylän kylä on kuulunut moneen valtioon: Venäjän Karjalaan, Ruotsiin, jälleen Venäjään, Suomen suuriruhtinaskuntaan, Suomeen, Neuvostoliittoon, Venäjän federaatioon. 
Hyrsylästä on kotoisin Aira Samulin, joka on perustanut yleisölle avoimen karjalaistaloa muistuttavan Hyrsylän Mutka -nimisen kodin Lohjalle.
Hyrsylän mutkassa puhuttiin karjalan kieltä, livviä.

Hyrsylän mutka talvisodassa

Talvisodan sytyttyä jäi Hyrsylästä ja muista Suojärven pitäjän kylistä siviiliväestöä hyökkäävien neuvostojoukkojen vangiksi. Nämä kylien siviiliasukkaat vietiin keskitysleirille Interposolkan kylään Petroskoin eteläpuolelle ja Kaimaojan leirille Kontupohjan länsipuolelle. Yhteensä Suojärven rajakylistä jäi runsaat 1700 siviilivankia, joista vajaa puolet Hyrsylän mutkan kylistä. Tarkat luvut löytyvät kirjasta "Tasavallan panttivangit". Usein puhutaan virheellisesti vain Hyrsylän mutkan alueelta jääneistä siviilisotavangeista, vaikka muista Suojärven kylistä jäi siviilisotavankeja enemmän.
Moskovan rauhan ehtojen mukaisen vankienpalautuksen jälkeen 25. toukokuuta 1940 voitiin todeta, että siviilisotavangeista oli kuollut leiriaikana 102 henkeä. Nämä siviiliuhrit on luetteloitu Nurmeksen Bomban talon yhteydessä olevan tsasounan edustalla olevaan kivipaateen. Nuorimmat uhrit olivat ainoastaan muutaman viikon ikäisiä, vanhimmat 
yli 80-vuotiaita.
Kuusamon Suurpetokeskus

Kuusamon suurpetokeskus on Kuusamossa sijaitseva eläintarha. Se on keskittynyt Suomessa eläviin suurpetoihin. Tarhassa on seitsemän karhua, joista vanhin on Vyöti, syntynyt 1992. Kuusamon Suurpetokeskuksessa on myös kuusi kappaletta koirasusia, viisi ilvestä, yksi kettu ja kaksi poroa. 
Suurpetokeskus  on yksityisesti rahoitettu villieläinten orpokoti. Se on perustettu 1990-luvun alkupuolella karhunpennuille, jotka olivat menettäneet emonsa ja olisivat muuten menehtyneet vapaina. Ennen villieläinten orpokotia paikka on toiminut riista ja kalatutkimuslaitoksena.
Karhuista suurin, Juuso, on painanut jopa 483 kg ja on tiedettävästi Suomen tai jopa Euroopan suurin ruskeakarhu. Juuso rakastaa hunajaa, omenoita ja hän on kuuluisa taiteilija.
Paikan omistaa Sulo Karjalainen.
MUTKU-malli

Mallin kuvaus

Ongelman ratkaisussa käytetään oppipoikamallia ja vertaisoppimista (tässä vertaisoppipoika = NYTKU) Lisäksi apuna käytetään mentorointia. Mikäli nämäkään eivät johda toivottuun tulokseen, voidaan opiskelijaa motivoida oppimiseen suggestopedian avulla. Tärkeintä on vertaisen innostava ja kannustava vaikutus. Opettajan pitää tuntea opiskelijan lähtötilanne, opiskelun tavoitteet ja opiskelijan edellytykset päästä niihin.
Pauli Virtanen

Pauli Virtanen (27. joulukuuta 1934 Helsinki – 9. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Virtanen näytteli tiheästi sivuosia monissa suomalaisissa elokuvissa ja tv-sarjoissa 1960-luvulta aina 1990-luvulle asti. Monesti hän sai näytellä melko epämiellyttäviä roolihahmoja, kuten esimerkiksi pornokauppiasta Erkko Kivikosken elokuvassa Kesyttömät veljekset (1969). Hänen ehkä suurin ja muistettavin roolinsa oli keski-ikäisen, eronneen ja lapsiensa kartteleman liikemiehen rooli myös niin ikään Kivikosken ohjaamassa elokuvassa Yö meren rannalla (1981). Hänellä oli myös merkittävä sivurooli Renny Harlinin esikoiselokuvassa Jäätävä polte (1986).
Näyttelemisen lisäksi Virtanen ansioitui myös televisio-ohjaajana. Hän sovitti ja ohjasi useita, nyt jo klassikoiksi muodostuneita televisiosarjoja, kuten Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja (1968) ja Lentsu (1990). Edellinen pohjautui Jaroslav Hašekin, jälkimmäinen puolestaan Veikko Huovisen romaaniin. Niiden lisäksi hän ohjasi tv-sarjoiksi ja tv-elokuviksi myös Veijo Meren (Sotamies Jokisen vihkiloma 1980), Juhani Peltosen (Metsästys joulun alla 1979, Ei jälkeäkään 1988) ja Paavo Rintalan (Mummoni ja Mannerheim 1971) romaaneja. 
Erkko Kivikosken lisäksi Virtanen oli yksi Anssi Mänttärin elokuvien luottonäyttelijöistä. Virtasen luottonäyttelijöitä hänen tv-ohjauksissaan olivat puolestaan Aapo Vilhunen ja Martti Tschokkinen.
Bumerangi (elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kaipaa elokuvaan hieman lisää juonta ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
France Prešeren

France Prešeren (3. joulukuuta 1800 Vrba, Slovenia – 8. helmikuuta 1849 Kranj, Slovenia) on Slovenian kansallisrunoilija.
Prešereniä pidetään slovenialaisen runouden johtohahmona, joka on saanut runsaasti tunnustusta niin kotimaassaan kuin muualla Euroopassakin. Häntä pidetään myös yhtenä Euroopan parhaista romantiikan ajan kirjailijoista. Toisinaan hänen nimensä kirjoitetaan saksalaisempaan muotoon "Franz Prescheren", erityisesti dokumenteissa ajalta, jolloin Slovenia oli osa Itävaltaa.

Elämä ja runous

France Prešeren syntyi 3.12.1800 maanviljelijäperheeseen Vrban kylässä, Sloveniassa. Prešerenin äiti olisi halunnut hänestä papin, mutta tuleva runoilija valitsi toisin. Hän opiskeli Wienin yliopistossa filosofiaa ja myöhemmin lakia. Saatuaan laissa tohtorin arvon Prešeren palkattiin Ljubljanaan erääseen lakifirmaan assistentiksi. Itsenäistä lakimiestä Prešerenistä ei kuitenkaan koskaan tullut.
Prešeren kuoli 8.2.1849 Kranjissa, Sloveniassa.
France Prešeren kirjoitti runoja vapaa-aikanaan. Hänen tunnetuin tuotoksensa, Sonetni Venec (suom. Seppele soneteista) sai voimansa Prešerenin epäonnisesta rakkaudesta Julija Primiciä kohtaan (saksalaisemmin "Julia Primita") sekä Prešerenin läheisen runoilijaystävän Matija Čopin ("Matthias Tschop") kuolema.
Sonetni Venecin on kirjoitustyyliltään erikoinen: yhden sonetin viimeisestä rivistä tulee seuraavan sonetin ensimmäinen rivi, ja näin kaikki 14 sonettia muodostavat tunteellisen lyriikan yhteenpunotun seppeleen, jossa yhtä sonettia ei voi olla ilman toista. Kaikkien 14 sonetin ensimmäiset rivit puolestaan muodostavat uuden sonetin, ja tämän sonetin jokaisen rivin ensimmäiset kirjaimet taas muodostavat sanat "Primicovi Julji", suomennettuna "Julija Primicille".
Prešeren kirjoitti sloveenin lisäksi myös saksaksi. Hänen kielellisestä lahjakkuudestaan runouden saralla todistaa myös se, että kun Prešerenin runoja ensi kertaa julkaistiin lehdessä, ne olivat siellä sekä saksan että sloveenin kielellä.

Vaikutus Slovenian kulttuuriin

Seitsemäs säkeistö eräästä Prešerenin runosta, Zdravljicasta (suom. Maljalaulu), on ollut Slovenian kansallislaulu vuodesta 1991. Lisäksi Prešerenin kuolinpäivä, helmikuun kahdeksas, on slovenialaisen kulttuurin päivä, joka tunnetaan myös nimellä Prešerenin päivä. Hänen kuvansa oli myös tuhannen tolarin setelissä sekä vuodesta 2007 2 euron kolikossa.
France Prešerenin patsas sijaitsee Ljubljanassa Prešerenin aukiolla, ja se tuijottaa aukion toisella laidalla sijaitsevaa Julija Primicin kohokuvaa.
Mikrohistoria

Mikrohistoria on historiantutkimuksen haara, jonka tutkimuksen kohteena on alueellisesti tai muutoin perinteistä historiantutkimusta rajoitetumpi kohde kuten esimerkiksi kyläyhteisö, tapahtuma tai jopa yksilö. Sen kehittyminen sijoittuu 1970-luvulle ja on siten osa 1960-luvulla syntyneitä ns. uusia historioita, joihin kuuluu myös mentaliteettihistoria. Lähteidenkäytöltään mikrohistoria on kvalitatiivinen, ja perustuu yleensä vähäisen alkuperäismateriaalin tarkkaan lukemiseen ja tulkintaan. Tämä on joissain tapauksissa jo tutkimuksellinen välttämättömyys lähdemateriaalin ollessa niukkaa.
Mikrotason tutkimustuloksilla pyritään valottamaan yhteiskunnassa vallinneita suurempia aihealueita. Tutkimus on myös omiaan kuvaamaan ihmistä osana yhteisöä. Mikrohistoriallisissa tutkimuksissa on usein keskitytty vähemmistöryhmien tai muiden perinteisen historian sivuuttamiin aihealueisiin. Se, miten yhteisö suhtautui näihin vähemmistöihin kertoo paljon yhteisöstä itsestään. Aputieteinä mikrohistoriassa ovat usein esimerkiksi antropologia tai sosiologia. Kuuluisia mikrohistorioitsijoita ovat mm. Carlo Ginzburg (esimerkiksi Il formaggio e i vermi, Juusto ja madot) ja Emmanuel Le Roy Ladurie (esimerkiksi Montaillou. Ranskalainen kylä 1294-1324)
Jarkko Jokelainen

Jarkko Jokelainen (s. 19. heinäkuuta 1970), taiteilijanimeltään Jay Burnside, on toimittaja ja The Flaming Sideburns -yhtyeen rumpali. Hän on soittanut yhtyeessä vuodesta 1995 eli sen perustamisesta saakka. Aiemmin Jokelainen oli soittanut rumpuja yhtyeissä God's Lonely Men (1983–1991), Lowdown Shakin' Chills (1992–1994), The Kowalskis (1994–1995) ja The Unhinged (1994–1995).
Jokelainen työskentelee Helsingin Sanomien musiikkitoimittajana. 1990-luvulla hän oli rocklehti Junglen päätoimittaja. Ennen Junglea hän julkaisi pienlehteä nimeltä Subterranean Jungle.
Joe Arenas

Lupe Joseph "Joe" Arenas (s. 12. joulukuuta 1925 Cedar Rapids, Iowa) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän tuli valituksi NFL:n vuoden 1951 varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella ja pelasi koko NFL-uransa ajan (1951–7) San Francisco 49ers -seurassa.
Arenasin yliopisto oli Nebraska–Omaha. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja takamies.
Julio César Turbay Ayala

Julio César Turbay Ayala (18. kesäkuuta 1916 – 13. syyskuuta 2005)  oli kolumbialainen keskustaliberaali poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1978–1982.
Turbay oli libanonilaisen maahanmuuttajan poika, jonka vaatimaton perhetausta poikkesi paljon hänen edeltäjistään.
Turbayn presidenttikaudella Kolumbiassa voimistui M-19 kaupunkisissien toiminta ja huumekauppaan liittyvät väkivalta ja kidnappaukset.