google/wiki40b huggingface dataset:
Metropolitan (elokuva)

Juoni

Vasemmistofilosofi Charles Fourieria ihaileva, Princetonissa opiskeleva keskiluokkainen Tom Townsend tutustuu puolivahingossa Manhattanin rikkaiden perheiden nuorten sisäänlämpiävään seurapiiriin, joka kutsuu itseään termillä urban haute bourgeoisie (UHB), ”urbaani huippuporvaristo”. Hän ostaa suositusten mukaisen smokin ja frakin ja alkaa hämmentää seurueen kuvioita nuorten naisten seuralaisena monissa joulunajan perinteisissä ”debytanttijuhlissa” (debutante balls), joissa nuoria naisia tutustutetaan ensi kerran seurapiireihin.

Tuotanto

Stillman on itsekin peräisin Yhdysvaltojen yläluokasta, mutta rahoittaakseen esikoiselokuvansa hän joutui muun muassa myymään omistusasuntonsa. Elokuvan budjetti oli noin 250 000 Yhdysvaltain dollaria, mikä saatiin takaisin lipputuloina yli kymmenkertaisesti.
Sopivan näköisten näyttelijöiden löytämiseksi roolituksessa käytiin eri lähteiden mukaan 500 tai jopa tuhatkunta ihmistä. Monille näyttelijöistä tämä oli heidän ensimmäinen ja viimeinen elokuvaroolinsa, mutta Chris Eigemanista tuli Stillmanin myöhempienkin elokuvien vakionäyttelijä.
Elokuva kuvattiin Super 16 -filmille mutta siirrettiin sitten 35 millimetrin filmille. Ulkokohtaukset kuvattiin vallitsevassa valossa, koska valaisuun ei ollut rahaa.
Elokuvaa kuvattiin paljolti ylellisiksi lavastetuissa tavallisissa newyorkilaiskodeissa, muun muassa joidenkin näyttelijöiden vanhempien luona. Ulkokuvissa kuitenkin usein käytettiin hienoissa osoitteissa sijaitsevien rakennusten sisäänkäyntejä ilmaiseksi niiden ovivahtimestarien luvalla. Iltapukuja saatiin lahjoituksena seurapiirinaisilta, miesten pukuja herrainvaatehtimosta jossa myös kuvattiin Tomin vaatteidenostokohtaus.

Vastaanotto

Film Independent Spirit Awards -gaalassa Metropolitan palkittiin parhaana esikoiselokuvana, ja New York Film Critics Circle palkitsi Stillmanin parhaan esikoiselokuvan ohjaajana. Stillman oli ehdolla parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi.
Metropolitan sai persoonallisuutensa ja harvinaisen aihevalintansa ansiosta suopeita kritiikkejä ja toi pikkubudjettinsa moninkertaisina takaisin lippuluukuilla. Stillman sai tuotantosopimuksen Castle Rock Pictures -yhtiöltä ja teki sille kaksi seuraavaa elokuvaansa Barcelona (1994) ja The Last Days of Disco (1998).
Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti televisioesityksen alla 1995 Metropolitania tekijänsä näköiseksi, aistillisesti kuvatuksi ja ironista dialogia käyttäväksi nykyajan tarinaksi, jolle 1930-luvun tyylinen musiikki tuo vieraannuttavaa vaikutusta. Saman lehden Helena Ylänen näki Metropolitanin tuoreeltaan Cannesissa 1990: ”Stillman on pienimuotoisen esitysmuodon taitaja, joka rakentelee ilmeikkäitä pieniä kohtauksia ja hahmottelee kevyesti perhosen kaltaisia henkilöitään. Hänellä on yläluokan kuvaajalle välttämätöntä ironian tajua.”
The New York Timesin kriitikot valitsivat Metropolitanin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Rauha Kuusalo

Rauha Hallama, kirjailijanimeltään Rauha Kuusalo, (s. 19. elokuuta 1926 Impilahti) on suomalainen Varkaudessa asuva toimittaja ja kirjailija.
Hallaman vanhemmat olivat maanviljelijä Dimitri (Mikko) Kuusalo ja Katri Uljanoff. Hän kävi keskikoulun ja on ollut naimisissa vuodesta 1950 teknikko Eino Jarmo Antero Hallaman kanssa.
Mercenaries 2: World in Flames

Pelaaminen

Pelin tapahtumat sijoittuvat Venezuelaan, jossa maata johtava tyranni puuttuu maan öljyvaroihin ja aiheuttaa kaaosta.
Pelin päähenkilö on Mattias Nilsson, jonka ääninäyttelijänä on Peter Stormare. 
Pelissä on moninpelituki, jonka ansiosta toinen pelaaja voi liittyä peliin myös kesken tehtävän. Pelin kampanjan voi pelata alusta loppuun yhteistyössä toisen pelaajan kanssa. Pelissä voi perustaa oman yksityisen sotilasyrityksen. Pelissä voi käyttää useita kulkuneuvoja.

Vastaanotto

Peli on saanut Gamereactorin arvostelussa arvosanaksi 6/10.
Heinrich Müller

Heinrich Müller (s. 28. huhtikuuta 1900 München – katosi 1. toukokuuta 1945) oli saksalainen SS- ja poliisin kenraaliluutnantti (SS-Gruppenführer) sekä Gestapon päällikkö. Müller kuului Adolf Hitlerin sisäpiiriin. Müller tunsi Hitlerin jo ensimmäisen maailmansodan ajalta.
Mülleriä pidetään yhtenä holokaustin pääsuunnittelijoista. Hän otti osaa Wannseen konferenssiin, jossa päätettiin juutalaisten joukkotuhosta. Hän oli yksi kokoukseen osallistuneista toisen portaan natsijohtajista Adolf Eichmannin, Roland Freislerin ja Reinhard Heydrichin ohella. Hän katosi toukokuussa 1945, ja hänen oletetaankin kuolleen puna-armeijan vallatessa Berliiniä. Joidenkin salaliittoteorioiden mukaan hän kuitenkin olisi paennut Yhdysvaltoihin ja työskennellyt siellä CIA:n hyväksi. Kummastakaan teoriasta ei ole varmuutta.
Heinrich Müller syntyi köyhään katolilaiseen perheeseen 28. huhtikuuta 1900. Müller liittyi Saksan armeijaan ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan itärintamalla saaden rautaristin palveluksestaan. Sodan jälkeen Müller työskenteli poliisina (mutta ei ollut Freikorpsin jäsen) Baijerissa missä hän erikoistui keräämään tietoja Saksan kommunistisen puolueen jäsenistä. Näihin aikoihin Heinrich Mülleristä tuli kansallissosialistisen puolueen vahva tukija nähtyään Punaisen armeijan teloittavan useita panttivankeja. Vuonna 1934 Reinhard Heydrich otti Müllerin palvelukseensa johtamaan Gestapoa. Heinrich Müller määrättiin johtamaan salaista poliisia vuonna 1939. Müllerin tehtävänä oli seurata kansallissosialistien vastaisia oppositio-liikkeitä, kuten kommunisteja, sosialisteja, liberaaleja sekä juutalaisia.
Reinhard Heydrichin salamurhan jälkeen 1942, Müller työskenteli läheisesti hänen sijaisensa Ernst Kaltenbrunnerin kanssa. Heinrich Müllerillä oli myös läheiset välit Gestapon juutalaisasiain osaston johtajan Adolf Eichmannin kanssa. Kun kävi ilmeiseksi että Saksa häviää sodan, Müller alkoi suunnitella pakoaan. Todistettavasti Heinrich Müller nähtiin elävänä Berliinissä Adolf Hitlerin bunkkerissa 1. toukokuuta 1945, päivä Hitlerin itsemurhan jälkeen. Müllerin henkilöpapereilla varustettu ruumis löydettiin elokuussa 1945 Berliinistä haudattuna entisen ilmailuministeriön tontille.
Heinrich Müllerin uskottiin paenneen Etelä-Amerikkaan, mutta eräs Mossadin agentti väitti nähneensä Müllerin poistuneen 1967 tämän pojan asunnolta Münchenissä. Mossad ei kuitenkaan päässyt hänen jäljilleen.  
Berliner Zeitung kertoi marraskuussa 2013, että Müllerin hauta on löytynyt Berliinistä juutalaiselta hautausmaalta. Gestapo oli tuhonnut hautausmaan vuonna 1943, mutta se muutettiin keväällä 1945 sotilaiden ja siviilien joukkohaudaksi. Kuuteentoista joukkohautaan on haudattu 2 425 kuollutta.
Kuparisaari

Kuparisaari (aiemmin myös Vaskisaari, engl. Copper Island) on amerikansuomalaisten käyttämä nimitys Yläjärveen työntyvän Keweenaw’n niemimaan pohjoisosasta Yhdysvaltojen Michiganissa. Se on saanut nimensä seudun kuparikaivoksista. Portagejärvi erottaa Kuparisaaren niemimaan eteläosasta, mutta myös järven eteläpuolen kylissä asuneet suomalaiset ovat pitäneet itseään kuparisaarelaisina. Hallinnollisesti alue kuuluu Keweenaw’n ja Houghtonin piirikuntiin.
Ensimmäiset suomalaissiirtolaiset saapuivat Kuparisaaren kaivoksille Pohjois-Norjasta 1860-luvun puolivälissä. Heistä suurin osa oli kotoisin Ruijasta, Ruotsin Länsipohjasta ja Pohjois-Suomesta. Siirtolaisuus kasvoi erityisesti 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Suurimmat suomalaiskeskukset olivat Hancock ja Calumet. Kuparisaaren suomalaisilla oli vilkasta kirkollista ja järjestötoimintaa. Vuonna 1876 Hancockiin perustettiin Amerikan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti, vuonna 1890 suomalainen luterilainen kirkkokunta ja vuonna 1896 sen ylläpitämä Suomi-Opisto. Hancockissa ilmestyivät muun muassa Suomi-Synodin julkaisema Amerikan Suometar ja vuoteen 1914 saakka sosialistinen Työmies. Suomalaisasutuksen taantuminen alkoi vuosien 1913–1914 kaivoslakon jälkeen.
Bedlingtoninterrieri

Ulkonäkö

Bedlingtoninterrierin säkäkorkeus on noin 41 cm. Rodulle karitsan tapaisen ulkonäön antaa sen kaareva selkä ja kummallisen näköinen pää. Pää on muodoltaan päärynämäinen, kallo on kapea ja selvästi pyöristyvä, päälaella tupsu. Bedlingtoninterrierin muotoja korostetaan näyttelyissä trimmaamalla niiden turkkia eri muotoiseksi kuin se luonnollisesti olisi. Muun muassa pää trimmataan pyöreähköön muotoon, jotta se saadaan näyttämään soikealta ja otsapengermättömältä. Silmät ovat pienet ja sijaitsevat syvällä. Korvat ovat keskipitkät ja kapeat, korvien päissä on tupsut. Häntä on melko pitkä ja alaspäin kaareutuva. Karva on paksuhkoa, pellavamaista ja kihartuu päässä. Väriltään koira on siniharmaa, maksanvärinen, hiekanruskea, tai edellä mainittujen värien sekoitus.

Luonne

Bedlingtoninterrieri on rohkea, rauhallinen, ystävällinen ja älykäs. Bedlingtoninterrieri on kotioloissa miltei huomaamaton, mutta ärsytettynä siitä tulee rohkea. Bedlingtoni tulee hyvin toimeen muiden koirien kanssa, ja myös muiden eläinten, kunhan Bedlingtoninterrieri on kasvanut niiden kanssa. Bedlarit haukkuvat vain tarvittaessa. Karitsamaisesta ulkonäöstään huolimatta bedlingtoninterrieri oli ennen aggressiivinen ja erittäin hyvä metsästyskoira, sillä rotu on alun perin jalostettu kaivoskoiraksi. Määrätietoisella jalostuksella rodun luonne on kuitenkin saatu pehmeämmäksi, ja siitä on tullut seurakoiramaisempi. Bedlingtoninterrierissä on silti edelleen jäljellä sen vahva terrieriluonne.

Terveys

Bedlingtoninterrieri on terve rotu. Sillä kuitenkin esiintyy Kuparitoksikoosi-nimistä sairautta, joka johti lähes rodun tuhoon Suomessa 1990-luvulla. Se on aineenvaihduntatauti, jossa maksa ei pilko tai kuljeta kuparia, joka kertyy vähitellen koiran maksasoluihin ja aiheuttaa pysyviä vaurioita, jotka pahimmillaan johtavat krooniseen maksasairauteen eli hepatiittiin. Kuparitoksikoosi on testattava jokaiselta jalostukseen käytettävältä bedlarilta, koska sairautta pyritään kitkemään pois. Myös erilaiset silmäsairaudet ovat melko yleisiä. Luusto- ja nivelongelmat ovat harvinaisempia.

Alkuperä

Bedlingtoninterrieri on peräisin Northumberlandista, Bedlingtonin ja Rothburyn kaupungeista. Rodun loivat 1800-luvulla englantilaiset kaivostyöläiset, jotka halusivat saada monipuolisen metsästyskoiran kettujen ja kaniinien luolametsästykseen. Bedlingtoninterrierit saatiin syntymään luultavasti risteyttämällä karkeakarvainen metsästysterrieri, joka on bedlingtoninterrierin ja Dandiedinmontinterrierin yhteinen esi-isä, muun muassa Whippetin kanssa.
Kymmensormijärjestelmä

Kymmensormijärjestelmäksi kutsutaan konekirjoitustapaa, jossa molempien käsien kaikkia sormia käytetään kirjoittamiseen. Tällöin kukin sormi vastaa tietyistä näppäimistä. Järjestelmä on tehokas tapa kirjoittaa tieto- tai kirjoituskoneella.
Kymmensormijärjestelmän tuomia hyötyjä ovat kirjoitusnopeuden ja kirjoitustarkkuuden paraneminen sekä muun muassa ergonomia ja silmien rasituksen väheneminen. Eräs tärkeä etu on siinä, ettei näppäimistöä tarvitse katsoa samalla kun kirjoittaa.
Järjestelmän käyttö vaatii harjoitusta, mutta perustekniikan oppii oikeanlaisilla harjoituksilla melko nopeasti. Järjestelmän käyttöä voi harjoitella muun muassa erilaisilla tietokoneohjelmilla, sekä tekstinkäsittelyn oppikirjojen avulla. Kymmensormijärjestelmäkin on muuttunut, sillä näppäinjärjestys on erilainen nykyisissä tietokoneissa kuin vanhoissa kirjoituskoneissa.

Ohjeita harjoitteluun

Kymmensormijärjestelmää harjoitellessa kannattaa pyrkiä minimoimaan liikkeet. Voi esimerkiksi keskittyä siihen, että liikuttaa näppäimistöllä vain vuorossa olevaa sormea. Vaikka kirjoittaminen voi tuntua tällä tavoin aluksi hankalalta, uuden tavan opittuaan kirjoitus nopeutuu ja helpottuu. Vaikka liikkeiden minimoiminen on tärkeää, sitä ei tulisi tehdä "jäykistämällä käsiä".
Kirgisian vaakuna

Kirgisian vaakuna on Kirgisian tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan vaakunaksi 14. tammikuuta 1994 ,ja se perustuu Kirgisian SNT:n vaakunaan vuodelta 1937. Siihen on kuvattu Tienšan-vuoristo, jota hopeinen haukka pitää siivillään. Vuoren takaa nousee aurinko. Vaakunan yleisväri on sininen, koska se symboloi Kirgisiassa rohkeutta ja anteliaisuutta. Vaakunan sivuille on kuvattu maan tärkeitä maatalouskasveja vehnää ja puuvillaa. Vaakunan ympärille on kirjoitettu Кыргыз Республикасы, Kirgisian tasavalta kirgiisiksi.
Peter Ahola

Peliura

Ahola aloitti uransa pelaamalla kahden kauden ajan Kiekko-Espoossa. Espoon jälkeen hän lähti Amerikkaan, jossa pelasi kaksi kautta Bostonin yliopistojoukkue Terriersissä. Ennen NHLään ssirtymistään hän pelasi yhden kauden IHL-joukkue Phoenix Roadrunnersissa.

NHL

Ahola siirtyi NHLään pelaamaan kaudelle 1991—1992. Hänen ensimmäinen joukkueensa oli Los Angeles Kings. Hän teki ensimmäisellä kaudellaan 7 maalia ja yhteensä 19 pistettä 71 pelissä. Kings vaihtoi Aholan Pittsburgh Penguinsiin. Aholan tilalle Kings sai Jeff Chychrunin. Pittsburghissa hän pelasi 22 ottelua, joissa sai vain yhden syöttöpisteen. 19. kesäkuuta 1993 hänet kaupattiin Tampa Bay Lightningiin Jack Capuanon tilalle, mutta Lightning vaihtoi hänet jo saman vuoden lokakuussa Calgary Flamesiin. Flames kuitenkin tiputti hänet farmiin AHL-joukkue Saint John Flamesiin. Ahola pelasi NHL:ssä yhteensä 123 ottelua runkosarjassa. Hänen tililleen kertyi yhteensä 27 (10 maalia ja 17 syöttöpistettä) pistettä. Hän istui jäähyaitiossa yhteensä 137 minuuttia.

Takaisin Suomeen

Kaudeksi 1994-1995 Ahola palasi takaisin Suomeen kasvattajaseuraansa Kiekko-Espooseen. Hän pelasi siellä 50 ottelua tehden 33 pistettä, jonka jälkeen siirtyi seuraavaksi kaudeksi Helsinkiiin, HIFKiin. Helsingissä Ahola pelasi kahden kauden aikana 84 ottelua, jossa teki 34 pistettä (15 maalia ja 19 syöttöpistettä). Sen jälkeen hän pelasi kaksi kautta Turussa, jonka jälkeen palasi kuitenkin vielä kerran Espooseen, Bluesiin.

Uran päättyminen Ruotsissa

Uran kahdeksi viimeiseksi kaudeksi 2001-2003 Ahola siirtyi ruotsalaiseen Elitserienissä pelaavaan Södertälje SK:hon. Ruotsissa vietettyjen kausien aikana Ahola pelasi 96 ottelua ja teki niissä 10 maalia. Lisäksi hän syötti 18 maalia. Jäähyllä hän istui 139 minuuttia.

Muuta

Ahola on entinen huippuluokan vesihiihtäjä Suomessa.
Koirakalat

Monimuotoisuus

Koirakaloihin kuuluu 3 sukua ja 5–7 lajia. Ne ovat pienehköjä, yleensä noin 10 senttmetrin pituisia kaloja. Suurin laji viuhkakala (Dallia pectoralis) voi kasvaa 33-senttiseksi. Koirakalojen ruumis on pitkulainen, ja pyöreähköt selkä- ja pyrstöevät sijaitsevat ruumiin takaosassa. Myös pyrstöevä on pyöreäkulmainen. Rintaevät voivat olla suurista ja viuhkamaiset tai pienet. Väriltään koirakalat ovat vihertäviä tai kellertävän ruskeita.
Varhaisimmat koirakalojen heimon fossiilit on ajoitettu eoseeni- ja oligoseenikaudelle.

Levinneisyys ja elinympäristö

Koirakalalajien levinneisyys on hajanainen. Koirakala (Umbra krameri) elää Itä-Euroopassa Tonavan ja Dnestrin vesistöissä. Muita Umbra-suvun lajeja tavataan Yhdysvalloista ja Kanadasta. Dallia-suvun lajit elävät kylmissä vesissä Alaskassa ja Siperiassa. Fossiililöytöjen perusteella koirakalojen levinneisyys on ollut laajempi niin Pohjois-Amerikassa kuin Euroopassakin, mutta syitä lajien paikoittaiseen häviämiseen ei täysin tiedetä. Koirakalalajit elävät sameissa ja mutaisissa vesissä, joissa, puroissa ja soilla ja pystyvät selviytymään myös vähähappisissa olosuhteissa. Ne elävät lähellä pohjaa ja toisinaan myös kaivautuvat siihen. Heimon lajien ravintoa ovat vesihyönteiset.
Hännätöntanrekki

Levinneisyys

Hännätöntanrekki elää alkuperäisenä lajina Madagaskarilla, jossa se on hyvin yleinen. Sitä on siirretty myös Komoreille, Maskareenien Réunionille ja Mauritiukselle sekä Seychelleille. Siirtoistutusten alkuperäisenä syynä on ollut saada tanrekeista ruokaa kasviplantaasien työntekijöille.

Tuntomerkit

Hännätöntanrekki on vaatimattoman näköinen 26-39 cm pitkä eläin, jolla on lyhyt, 1–1,5 cm:n mittainen häntä. Urokset ovat naaraita suurempia ja ne voivat kasvaa noin 1,5 kg painaviksi. Hännätöntanrekin turkissa on sekä karvoja että kovia piikkejä.

Lisääntyminen

Naaras synnyttää 58–64 vuorokauden kantoajan jälkeen 16–32 poikasta. Imetysaika kestää 25–30 vuorokautta, minkä jälkeen on yleensä vielä 12–16 poikasta elossa.
HMS Pactolus (1896)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1921.
Jenni Kivioja

Jenni Tiina Marjaana Kivioja (s. 30. kesäkuuta 1987) on suomalainen seitsenottelija. Hänellä on SM-hopeaa seitsenottelussa Kalevan kisoissa 2011 ja pronssia Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuista 2011 400 metrin juoksusta. Hän on edustanut Iisalmen Visaa vuodesta 2008 lähtien, tätä ennen hänen seuranaan oli Kärsämäen Kataja.
Kivioja osallistui Helsingin EM-kisoihin 4x400 metrin viestijuoksussa.
Dan Piraro

Dan Charles Piraro (s. 1958, Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen pilapiirtäjä, maalari ja kuvittaja, jonka tunnetaan parhaiten palkitusta pilakuvajulkaisusta nimeltä Bizarro.
Bizarro pilakuvista on (vuoteen 2012 mennessä) julkaistu 16 pilakuvakirjasta. Piraro on myös kirjoittanut kertomakirjallisuutta, sekä julkaissut pilakuviaan suoraan internetissä.
Vuonna 2014 Piraro juonsi Fox-kanavan Utopia-realitysarjaa.

Palkinnot

Piraro on voittanut National Cartoonists Societyn "Panel Cartoon Award" -palkinnon vuosina 1999, 2000 ja 2001, sekä "Reuben Award" -palkinnon 2010.
Tapio Soukka

Tapio Soukka (9. helmikuuta 1921 Koivisto – 24. heinäkuuta 2004 Turku) oli suomalainen taidemaalari.

Henkilöhistoria

Soukan vanhemmat olivat Anton Soukka ja Hellä Heino. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Lempi Sirkka Vaari ja toinen Lahja Helena Kuoppamäki. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi tytär Sirkka ja toisesta poika Tarmo. Soukka lähti 16-vuotiaana merille vuonna 1937. Hän toimi eri varustamoiden palveluksessa laivojen kierrellessä Amerikan, Afrikan ja Euroopan satamia. Vuonna 1956 hän joutui jäämään maihin sydänsairauden takia, jolloin merimiesaikana alkanut maalausharrastus pääsi etualalle.

Taiteellinen tuotanto

Ensimmäisen kerran Soukan teoksia oli esillä Turussa 1960. Hän osallistui muun muassa Turun Taideyhdistyksen, Turun Taiteilijaseuran, Suomen Taiteilijat ry:n ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyihin. Soukka oli Turun Taiteilijaseuran jäsen vuodesta 1964 alkaen ja toimi sen hallituksessa 1966–1967 ja tilintarkastajana 1968–1980. Suomen kuvataiteilijamatrikkelissa hän on ollut vuodesta 1972 alkaen. Soukka oli tuottelias taiteilija 1960–1980 -luvuilla, hänen maalaustensa kokonaismäärä on useita tuhansia. 1960-luvulla hän nimitti tyyliään abstraktiseksi surrealismiksi, mutta tyyli vaihteli vuosien varrella ja hän teki esimerkiksi myös laiva- ja merimaalauksia sekä muita esittäviä tauluja.
Hapsikat

Morfologisia ja anatomisia tuntomerkkejä

Hapsikat kasvavat usein murtovedessä tai makeassa vedessä uposkasveina. Niiden juuret ovat haarautumattomia ja varret nivelikkäitä; nivelvälit (internodit) ovat hyvin kehittyneet. Lehdet ovat kahteen riviin järjestyneitä, sahaisia, yksisuonisia, tupessa ei ole kielekettä, sen sijaan on korvakemainen muodostuma. Kukinto on tähkämäinen ja siinä on kaksineuvoisia kukkia. Siitepölyhiukkaset ovat pitkänomaisen kaarimaisia ja niissä on kolme ituaukkoa. Varrellisia ja erillisiä emilehtiä on 2–16, tavallisesti neljä. Ne ovat vartalottomia ja luotti on enemmän tai vähemmän kilpimäinen. Siemenaiheiden siitereikä eli mikropyle on molempien kalvojen eli integumenttien muodostama (bistomaalinen), ja laitasolukko on noin seitsemän solukerroksen paksuinen. Hedelmä on kannellinen pikku luumarja. Siemenkuori (testa) on kaksikerroksinen; ulomman kerroksen solut ovat kookkaita ja niiden soluseinissä on haaraisia ulokkeita. Siemenessä on endospermi eli siemenvalkuainen (ns. helobiaalista tyyppiä), ja sirkkajuuri on lateraalinen. Hapsikoiden kromosomiluku on n=8–12, 15.

Hapsikoiden systemaattinen asema

Hapsikat ovat läheisiä sukulaisia heimolle Cymodoceaceae, johon ne voitaisiin yhdistää. Heimot muodostavat yhteisen kladin eli kehityslinjan, jota määrittävät lehtien sahalaitaisuus, kukan vastakohtaisuus, mikä on syntynyt kukkaosien surkastumisen myötä, ja hetiön kaksilukuisuus.

Hapsikat Suomessa

Suomessa esiintyy kaksi hapsikkalajia, merihapsikka ja kiertohapsikka. Ne ovat hentoja uposkasveja, joilla on pitkät rihmamaiset lehdet. Hapsikoita kasvaa harvinaisena Itämeren rannikoilla murtovedessä Virolahdelta Keski-Pohjanmaalle.
Suotniemi

Suotniemi (v:sta 1948 ven. Яркое, Jarkoje) on kylä Norsjoen kunnallishallintoalueella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Suotniemi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa.
Suomelle kuuluessaan Suotniemi oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa ja käsitti kunnan läntisen osan joka sijaitsi Käkisalmenselän luoteisrannalla muusta maalaiskunnasta erillään. Suotniemen naapurikyliä olivat Kaukolan kunnan puolella lännessä Tervola ja Järvenpää, pohjoisessa Kapeasalmi sekä idässä Käkisalmenselän toisella puolella Käkisalmen kaupunki, Joensuu ja Hirvisaari. Kylään kuului mannerosan lisäksi useita saaria Käkisalmenselältä, joista suurimmat ovat Päivä-, Kangas-, Karhu- ja Hevossaaret.

Väestö ja elinkeinot

Vuonna 1920 Suotniemessä oli 274 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 363. Entisessä Suotniemen hovin päärakennuksessa toimi kylän kansakoulu ja sen läheisyydessä Veljekset Reunasen saha. Kylän suurin asutuskeskittymä sijaitsi koululta pohjoiseen vievän tien varressa. Toinen pienempi keskittymä oli Suikanlahden pohjukassa. Muut kylän tahot olivat hajallaan eri puolilla kylää. Nykyisin kylässä on entisen asutusta kansakoulun seudulla. 
Ennen talvisotaa Suotniemen asukkaat saivat elantonsa maataloudesta. Kalastusta harjoitettiin lähinnä omiin tarpeisiin. Liikenneyhteyksien puolesta kylän olot olivat huonot, Käkisalmenselkä erotti sen sekä muusta maalaiskunnasta että Käkisalmen kaupungista eikä länteen Kaukolaankaan johtanut kunnollista tietä.  Suotniemen fajanssi- ja posliinitehdas toimi vuosina 1841-94.

Historia

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Röyhelömonarkki

Levinneisyys

Röyhelömonarkkia tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
David R. Ellis

David Richard Ellis (8. syyskuuta 1952 Santa Monica, Kalifornia – 7. tammikuuta 2013 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja entinen sijaisnäyttelijä.
Hän harrasti nuorena lainelautailua ja alkoi esiintyä pikkurooleissa elokuvisa teini-ikäisenä. Surffausharrastuksensa ansiosta hän pääsi stunt-tehtäviin 1970-luvun puolivälistä asti. Ohjaajana hän aloitti elokuvalla Kotia kohti II – Seikkailu San Franciscossa vuonna 1996, mutta tuli laajemmin tunnetuksi vuonna 2006 ohjatessaan elokuvaa Snakes on a Plane. Tämän elokuvan suunnitteluun osallistui lukuisia sen tulevia faneja, jotka estivät elokuvan nimen vaihtamisen ja tekivät sille omia mainosjulisteitaan.
HMS Hayling (T271)

Palvelus

Alus lainattiin lokakuussa 1943 Portugalin laivastolle, joka nimesi sen NRP P3:ksi. Alus palautettiin heinäkuussa 1945 kuninkaalliselle laivastolle. Alus myytiin 11. kesäkuuta 1946 Portugalille, joka liitti sen lokakuussa laivastoonsa nimellä NRP Terceira runkonumerolla T. Aluksen runkonumeroksi vaihdettiin 1951 M402 ja edelleen vuonna 1956 M393. Alus poistettiin palveluksesta 1957.