google/wiki40b huggingface dataset:
Rölli ja metsänhenki

Tarina

Elokuva kertoo Rölli-peikosta ja hänen ystävistään, jotka lähtevät etsimään uutta maata ja päätyvät lopulta menninkäisten kylään. Siellä he hätyyttelevät menninkäiset pois, mutta Rölli ystävystyy Milli Menninkäisen kanssa. Yhdessä he käyvät taisteluun pahuutta vastaan mystisen Vaakamestarin avustuksella.
Röllin ja Millin täytyy tehdä röllien ja menninkäisten huonoille väleille jotain, mutta tästä skismasta kehkeytyykin sota ja yksi hahmoista kuolee. Miten Rölli saa kaiken ennalleen ja ystävänsä takaisin?

Taustaa

Allu Tuppurainen kaavaili elokuvan idean vuonna [[]]1998. Olli Saarela kiinnitettiin ohjaajaksi elokuvaan. Kaikkiaan käsikirjoitusversioita kertyi 12. Alun perin kuvaukset haluttiin aloittaa vuosina 1999 ja 2000, mutta käsikirjoitustyöt olivat molempina vuosina vielä kesken, lisäksi jälkimmäisena ohjaaja Saarela oli kiinni toisessa produktiossa. Lopulta kuvaukset alkoivat kesäkuun alussa 2001 Hailuodossa. Juhannuksen jälkeen kuvauksia tehttiin Puolangalla elokuuhun saakka. Elokuvan lavasteet olivat nähtävillä Puolangan Kotilan kylään rakennetussa Röllimaassa. Huonon kunnon vuoksi lavasteet jouduttiin lopulta purkamaan. Lavasteet olivat vanhalla kuvauspaikalla 10 vuotta.
Elokuvasta on myös tehty eri teatterinäytelmiä, joiden nimet ovat olleet joko Rölli ja metsänhenki tai Rölli.
Štokmanin kaasukenttä

Štokmanin kaasukenttä (ven. Штокмановское газовое месторождение, Štokmanovskoje gazovoje mestoroždenije) on maailman suurin tunnettu merialueella sijaitseva maakaasukenttä. Se sijaitsee Barentsinmerellä, noin 600 km Murmanskista koilliseen. Sen on arvioitu sisältävän noin 3,8 biljoonaa kuutiometriä kaasua ja 37 miljoonaa tonnia kaasukondensaattia. Kentän laajuus on 1 400 neliökilometriä ja meren syvyys alueella 320–340 m.
Kaasukenttä löydettiin 1988. Sen suunniteltua käyttöönottoa pidetään yhtenä vaativimmista offshore-rakennushankkeista mitä kuunaan on kaavailtu. Kenttä sijaitsee kaukana mantereesta ja sääolot ovat haastavat. Hyödyntämisoikeudet kenttään ovat Gazpromin kokonaan hallitsemalla Sevmorneftegaz-yhtiöllä. Päätöstä siitä, mitkä yhtiöt pääsevät mukaan kenttää rakentamaan, lykättiin useaan otteeseen. Syksyllä 2006 kaikki loppusuoralle päässeet ulkomaiset partneriehdokkaat hylättiin ja ilmoitettiin, että Gazprom vastaa projektista yksin. Se on sopinut yhteistyöstä Murmanskin aluehallinnon ja Venäjän merivoimien kanssa. Helmikuussa 2008 kuitenkin perustettiin kenttää rakentamaan Sveitsiin rekisteröity yhteisyritys Shtokman Development AG, josta Gazpromilla on 51 %, ranskalaisella Totalilla 25 % ja Norjan StatoilHydrolla 24 %.
Rakentajat arvioivat vuonna 2008, että kaasun toimitukset kaasuputkia pitkin voidaan aloittaa vuonna 2013 ja nesteytetyn maakaasun (LNG) toimitukset 2014. Kentän lopulliseksi vuosituotannoksi on kaavailtu noin 70 miljardia kuutiometriä kaasua ja 600 000 tonnia kaasukondensaattia. Alkuvaiheessa tuotanto olisi kolmannes tästä.
Tuotanto- ja siirtolinjaan on suunniteltu liikuteltavia porausalustoja, joita voitaisiin siirtää vaikeiden sääolojen takia, kentältä mantereelle Teriberkan kylään johtavaa kaasuputkea sekä kylään rakennettavaa nesteytetyn maakaasun jalostuslaitosta, josta kaasua laivattaisiin Amerikkaan. Teriberkasta rakennettaisiin myös maaputki Kuolan niemimaan ja Karjalan tasavallan halki Pietarin lähelle Olhavaan, josta kaasua johdettaisiin edelleen Viipurin kautta ja Itämeren Nord Stream -putkea pitkin Saksaan.
Kaasukenttä sai nimensä sen löytäneen tutkimusalus Professor Štokmanin mukaan, joka puolestaan on nimetty neuvostoliittolaisen meritieteilijän Vladimir Štokmanin (1909–1968) mukaan.
Hr. Ms. Koningin Regentes

Palvelus

Alus lähti 11. maaliskuuta 1902 Flushingista Hollannin Länsi-Intiaan Venezuelan ja Alankomaiden välisten poliittisten jännitteiden kiristyttyä alueella. Alus evakuoi juutalaisia Corosta Curacaoon. Aluksten tehtävä keskeytyi sen avustaessa Mount Peleen purkauduttua Martiniquella. Pelastustöistä vapauduttuaan alus jatkoi alkuperäistä tehtäväänsä matkaten Hr. Ms. Utrechtin kanssa Venezuelaan La Guairaan, jonne alukset saapuivat 2. huhtikuuta. Ennen alusten saapumista Venezuelan laivasto oli tehnyt toistuvia tarkastuksia Alankomaiden ja Antillien lipun alla purjehtiviin kauppa-aluksiin.
Vuonna 1906 alus osallistui Hr. Ms. De Ruyterin ja Hr. Ms. Zeelandin kanssa Balille tehtyyn retkeen, jonka tarkoituksena oli liittää eteläiset kuningaskunnat Tabanan, Badung ja Klungkung Hollannin Itä-Intiaan. Laivasto-osasto tulitti 16.-17. syyskuuta Denpasarin kaupunkia, minkä jälkeen maajoukot nousivat maihin tukahduttaen lopun vastarinnan.
Alus lähti 10. elokuuta 1909 Bataviasta Hr. Ms. Maarten Harpertszoon Trompin ja Hr. Ms. De Ruyterin kanssa esittämään lippua Kiinassa, Hong Kongissa, Japanissa ja Filippiineillä. Seuraavana vuonna alus osallistui laivastovierailuun Australiassa. Osasto, johon kuului Koningin Regentesin lisäksi De Ruyter ja Hertog Hendrik, lähti 15. elokuuta Surabayasta ja se vieraili Brisbanessa, Melbournessa, Sydneyssä, Fremantlessa sekä muissa satamissa.
Ensimmäisen maailmansodan lopulla 4. huhtikuuta 1918 alus saattoi Hr. Ms. De Zeven Provinciënin kanssa matkustaja-aluksia Vondel, Kawi, Rindjani ja Grotius Tanjung Priokiin.
Alus poistettiin palveluksesta 1920.
Tolvoja

Maantiede ja asutus

Tolvojan kunnan pinta-ala on 496,8 neliökilometriä tai ilman Äänisen vesialuetta 226,8 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa ja pohjoisessa Karhumäen piirin Sungun, idässä Tšolmužin sekä etelässä ja lounaassa Suurlahden kuntiin. Maapinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Äänisniemen harjualueeseen. Sen maisemaa leimaavat jääkauden muovaamat luoteis-kaakkoissuuntaiset pitkät ja kapeat harjut ja järvet. Kunnan alueella virtaavat Kalei ja Tsarjovka -joet. Järviä ovat Äänisen lisäksi Padmozero ja Gankovskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat sungiitti, dolomiitti, marmori, hiekka, sora ja turve. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Klim-Gora ja Tsaritsyn kljutšin lähde, jonka historia liittyy Romanov-suvun ensimmäisen tsaarin äitiin.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 17 kylää: Belohino, Bereg, Bolšaja Niva, Bor, Krivonoginskaja, Kuusiranta, Lahdenperä (ven. Zagubje), Lebeštšina, Malaja Niva, Nikitinskaja, Padmozero, Savinskaja, Svetšnikovskaja, Virojärvi, Vitsino, Zaretšje ja Zažoginskaja. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Tolvojan ohella Kuusiranta ja Padmozero. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 94 % on kansallisuudeltaan venäläisiä ja 2 % karjalaisia.

Historia

Tolvoja mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1375. 1400–1500-luvuilla se muodosti Novgorodin Äänisen viidenneksen Äänisniemen puoliskoon kuuluneen pogostan. Myöhemmin pogostasta erosi kolme pientä volostia ja kappeliseurakuntaa.
1900-luvun alussa Tolvojan volosti kuului Aunuksen läänin Petroskoin kihlakuntaan. Se rajoittui luoteessa Sungun ja lounaassa Suurlahden volosteihin sekä muualla Ääniseen. Volostiin kuului viisi kyläkuntaa: Foimoguba, Kuusiranta, Tipinitsa, Tolvoja ja Virojärvi. Vuonna 1905 niissä oli yhteensä 117 kylää ja 11 800 asukasta. Tolvojan kyläkunta käsitti 38 kylää ja 3 900 asukasta. 
Neuvostoaikana perustettiin aluksi Sungun ja myöhemmin Äänisentauksen piirin kuulunut Tolvojan kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen 77 asutuksessa oli yli 3 000 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä. Myöhemmin Tolvojaan liitettiin Kuusirannan ja Virojärven kyläneuvostot. Jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.

Liikenne, talous ja palvelut

Tolvojan kautta kulkee Karhumäen ja Suurlahden välinen maantie. Kylästä on linja-autoyhteydet Suurlahteen, Karhumäkeen ja Petroskoihin. Tolvojassa ja Vitsinossa on laivalaiturit, joilta liikennöidään Suurlahteen, Karhumäkeen ja Petroskoihin.
Kunnassa louhitaan sungiittia, kasvatetaan maito- ja lihakarjaa ja viljellään vihanneksia. Tärkein maatalousyritys on Tolvojan sovhoosi. Paleostrovissa toimii kalanviljelylaitos ja Tolvojassa leipomo.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu asuntoloineen, vapaa-ajankeskus, kirjasto, ensiapuasema, paikallissairaala, kaksi ruokalaa ja joukko kauppoja.
Seudulla on useita muinaisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkejä ovat Tolvojan 1800-luvun lopulla rakennettu ortodoksinen kirkko, Paleostrovin luostarialue ja 1800–1900-lukujen vaihteen asuintalot. Historiallisiin kohteisiin kuuluu runonlaulaja Irina Fedosovan hauta Kuusirannassa. Tolvojassa on vierasmaja.
Italian liira

Italian liira oli Italian kansallinen rahayksikkö vuosina 1861–2002. Se oli käytössä myös Italian sisällä olevissa valtioissa San Marinossa ja Vatikaanissa. Rahan tunnuksena oli ₤, £ tai L, valuuttatunnuksena ITL. Vuoden 2002 alusta se korvattiin eurolla. Liiran arvo oli 1 € = 1 936,27 liiraa.
Killervä

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen ympärille on rakennettu ravirata, jonka sisällä se on kokonaan. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Lammen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,0 metriä mpy. Lammella ei ole kartan mukaan tulo-ojia tai edes laskuojaa. Ne on aiemmin virranneet viereiseen Köhniönjärveen .

Historiaa

Vuoden 1963 peruskartassa oli sen nimi Killerinjärvi ja sen keskellä sijaitsi saari. Järven laskuoja oli kaivettu Rimminsuolle, missä se laski Rimminlampeen ja josta vedet jatkoivat ojia myöten Köhniönjärveen. Killerjärven ravirata valmistui 1974, jolloin lammen muoto muuttui.
Ali Zitouni

Ura

Zitouni aloitti uransa vuonna 1996 kotikaupunkinsa joukkueessa Espérancessa. Tunisian pääsarjassa Ligue Professionnelle 1:ssä Zitouni pelasi kaudella 1999–2000 ja voitti saman tien maalikuninkuuden 19 osumalla.

Al-Ahli

Zitouni pelasi kauden 2004–2005 lainalla Arabiemiirikuntien pääsarjassa Al Ahlissa. Kauden aikana hän teki kolme maalia pelaamassaan 21 ottelussa. Pääsarjassa joukkue sijoittui seitsemänneksi. Sen sijaan UAEFA cupissa joukkue eteni aina loppuotteluun saakka. Al Ahli kuitenkin hävisi loppuottelun lopulta rangaistuspotkuilla.

Espérance

Zitouni palasi kaudeksi 2005–2006 takaisin Tunisiaan. Hän teki kauden aikana vain kolme maalia 18 sarjaottelussa ennen siirtymistään lainalle Ranskaan.

Troyes

Helmikuussa 2006 Zitouni siirtyi Troyesiin puolen vuoden lainasopimuksella. Kauden aikana hän pelasi vain yhden ottelun Ligue 1:ssä Olympique Marseillea vastaan.

Antalyaspor

Zitouni palasi takaisin Espéranceen lainasopimuksensa päätyttyä kaudeksi 2006–2007. Hän kuitenkin allekirjoitti tammikuussa 2007 kahden vuoden sopimuksen Turkin Superliigassa pelanneen Antalyasporin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Zitouni teki vain yhden maalin pelaamassaan 16 ottelussa. Antalyasporin pudotessa sarjatasoa alemmaksi Zitouni onnistui tällä kertaa maalinteossa 9 kertaa pelaamassaan 19 ottelussa, jonka myötä hän auttoi joukkuettaan nousemaan takaisin Turkin pääsarjaan kaudeksi 2008–2009.
Kesäkuussa 2012 Zitouni kertoi twitterissään sopimuksensa loppuneen turkkilaisseuran kanssa ja saaneen alustavasti tarjouksen entiseltä seuraltaan Espérancelta.

Maajoukkueura

Ensiesiintymisensä maajoukkueessa Zitouni teki kesäkuussa 1999 Algeriaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2002 MM-kisoissa. Lisäksi Zitouni oli maansa paras maalintekijä vuoden 2004 Ateenan olympialaisissa.
Afrikanpitta

Levinneisyys

Afrikanpittaa tavataan pesivänä Länsi- ja Keski-Afrikan rannikolla sekä Afrikan kaakkoisosissa ja pesimäajan ulkopuolella Keski-Afrikan tasavallasta Keniaan ja Tansaniaan ulottuvalla alueella. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kääpiökrokotiili

Koko ja ulkonäkö

Kääpiökrokotiili kasvaa yleensä noin 1,2 metriä pitkäksi, korkeintaankin vain 1,9 metrin pituiseksi. Kuono on lyhyt, tylppä ja leveä ja sen silmien yläluomi on luutunut. Nahka on panssaripeitteinen kuonosta hännänpäähän. Niskan suomujen kuviot kulkevat poikittain kolmena jaksona, joista kahdessa kulkee kaksi isoa suomua, kolmannessa kaksi hyvin pientä suomua. Aikuisten yksilöiden väritys on täysin musta selästä ja sivuilta. Poikaset ovat vaalean ruskeita ja niillä on keltaisia raitoja päässä. Vatsapuoli on paksujen luutumien peitossa ja on väritykseltään kellertävä ja siinä on mukana mustia laikkuja. Hampaita on 60–64.
Kääpiökrokotiilista tunnetaan kaksi alalajia, O. t. tetraspis ja t. osborni. O. t. tetraspis elää lännessä ja t. osbornia tavataan vain Kongon demokraattisessa tasavallassa. Huonosti tunnettu osborni on mahdollisesti oma lajinsa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kääpiökrokotiilia tavataan Länsi-ja Keski-Afrikassa Angolan, Beninin, Burkina Fason, Kamerunin, Keski-Afrikan tasavallan, Kongon tasavallan, Norsunluurannikon, Kongon demokraattisen tasavallan, Päiväntasaajan Guinean, Gabonin, Gambian, Ghanan, Guinean, Guinea-Bissaun, Liberian, Malin, Nigerian, Senegalin, Sierra Leonen ja Togon alueella. Kääpiökaimaania tavataan etupäässä alankomaan sademetsien suo-alueilla, rämeillä ja hitaasti virtaavissa vesistöissä pysyvissä lammikoissa. Satunnaisesti niitä on myös tavattu savanneilla sijaitsevissa vesialtaissa.

Elintavat

Kääpiökrokotiilit liikkuvat enimmäkseen yöllä ja viettävät päivänsä jossain vesikuopan tai muun vesistön rannalla usein suurina joukkoina paistattelemassa päivää ja lepäämässä. Yön tultua ne hajaantuvat ja viettävät yön yksikseen ja puolustavat aluettaan. Kääpiökrokotiili on Afrikan vastine Etelä-Amerikan kääpiö- eli sileäotsakaimaaneille.

Ravinto

Kääpiökrokotiili syö kaloja, äyriäisiä, sammakkoeläimiä, matelijoita ja mahdollisesti muita vesieläimiä. Kääpiökrokotiilien on havaittu Kongossa syövän sadekaudella enimmäkseen kalaa kun tulviva joki tuo niitä kosteikoille. Kuivalla kaudella ne syövät eniten äyriäisiä.

Lisääntyminen

Kääpiökrokotiilien pesintäkausi alkaa sadekaudella touko-kesäkuussa. Naaras rakentaa maapesän kasveista veden lähelle. Se munii sinne yleensä noin 10, korkeintaan 20 munaa. Munien hautumisaika kestää 85–105 päivää. Poikaset ovat kuoriutuessaan noin 28-senttisiä. Emo vartioi sekä pesää että poikasia kun ne ovat kuoriutuneet. Poikaset syövät alkuun selkärangattomia, mutta siirtyvät kasvaessaan sammakoihin ja pieniin kaloihin.

Uhat ja suojelu

Kääpiökrokotiilikannan kooksi arvioidaan 25 000–100 000 yksilöä ja laji luokitellaan vaarantuneeksi. Laji ei ole ainakaan vielä välittömässä vaarassa ja monissa maissa kanta on vielä melko suuri. Kääpiökrokotiili on kuitenkin joillain alueilla kuten Liberiassa ja Gambiassa uhkaavasti vähentynyt. Kääpiökrokotiileja tapetaan paljon ruuaksi, mutta ei luutuneiden vatsanahkojen takia joille ei ole kysyntää. Lajin suojelua haittaa puutteelliset tiedot ja heikko valvonta. Laji kuuluu CITES-sopimuksessa liitteeseen I.
Nastolan kirkonkylä

Nastolan kirkonkylä on Lahden kaupungin alueella sijaitseva ja entisen Nastolan kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän muodostamassa taajamassa on 12 246 asukasta ja sen pinta-ala on 23,54 neliökilometriä (31.12.2011). Se on Suomen suurin taajama, joka ei ole kuntansa keskustaajama.
Kirkonkylällä sijaitsevat kunnanviraston lisäksi valtion virastojen toimipisteet, kuten Päijät-Hämeen Työ- ja elinkeinotoimisto ja Kelan toimisto. Nastolan kirkon ohella kirkonkylällä on seurakuntatalo ja hautausmaa kappeleineen ja muistomerkkeineen. Kirkonkylällä sijaitsee monia liikkeitä, joihin kuuluvat apteekki ja elintarvikekauppa. Nastolassa toimii myös partiolippukunta Nastapertio.
Kirkonkylän kulttuurikohteita ovat Taidekeskus Taarasti, Matinpalomuseo ja kotiseutumuseo. Liikuntakeskus Pajulahti sijaitsee viisi kilometriä kirkonkylältä Ruuhijärvelle päin. 
Nastolan rautatieseisake sijaitsee kirkonkylällä. Seisakkeella pysähtyy 11 junaa  päivässä. Junilla pääsee itään Kouvolaan, länteen Lahteen ja oikorataa pitkin Helsinkiin.
Kirkonkylän maisemaa hallitsevat Salpausselän reunamuodostuman lisäksi kaksi järveä - Iso-Kukkanen ja Pikku-Kukkanen.
Borlänge Tidning

Borlänge Tidning on ruotsalainen kuusipäiväinen sanomalehti. Sen päätoimipaikkoja ovat Taalainmaan maakunnan Hedemora, Säter sekä Borlänge, jossa sijaitsee lehden päätoimitus. Lehden perusti vuonna 1885 Axel Lidman, ja se ilmestyy nykyisin tabloid-koossa. Vuonna 2005 sanomalehden levikki oli noin 15 600. Lehti kuuluu Dalarnas Tidningar -viestintäyhtiöön.
Jussi Tolonen

Johan Fredrik (Juho Jussi, J.Fr.) Tolonen (11. kesäkuuta 1882 Karttula – 11. maaliskuuta 1962 Punkaharju) oli pienviljelijä, asioitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Tolosen vanhemmat olivat torppari Juho Tolonen ja Fredriika Hyvönen. Hän työskenteli maa- ja metsätöissä sekä hevosmiehenä vuosina 1894–1900 ja oli sen jälkeen rullasorvarina Kuopiossa 1900–1908 ja koneliikkeen edustajana Pieksämäellä 1908–1918. Viimeksi Tolonen toimi pienviljelijänä ensin Kerimäellä vuosina 1920–1939 ja sitten vuodesta 1939 Punkaharjulla. Hän harjoitti myös asioitsijan ammattia.
Tolonen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917, 1919–1924 ja 1927–1951 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja toimi myös Kerimäen kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana.
Tolonen oli naimisissa vuodesta 1915 Amanda Jäntin kanssa.
Japaninulpukka

Ulkonäkö ja koko

Japaninulpukka kasvaa jopa 80 cm korkeaksi. Sillä on isokokoinen juurakko, vaaleanvihreitä keihäänkärjen muotoisia aaltoilevareunaisia uposlehtiä ja laajoja pyöreitä kelluslehtiä. Japaninulpukka kukkii keltaisin pinnalle nousevin kukin.

Elinympäristö

Japaninulpukka kasvaa lievästi happamassa tai neutraalissa (pH 5–8) vedessä, sekä pehmeä että kova vesi käy. Valon tarve on suuri ja lämpötila saa olla 10–28 astetta.
Kehän sankarit

Kehän sankarit on suomalaisen urheilutoimittaja Ilmo Lounasheimon kirjoittama, vuonna 1987 julkaistu kirja, joka kuuluu WSOY:n Pikkujättiläinen-kirjasarjaan. Kirjassa käsitellään ammattinyrkkeilyn historiaa, kuuluisia ammattinyrkkeilijöitä sekä lajin arvostetuimpia suomalaisia.
Kehän sankarit valittiin Vuoden urheilukirjaksi 1987.
Shapefile

Shapefile on suosittu avoin vektoripohjainen formaatti geospatiaalisen tiedon tallentamiseen paikkatietojärjestelmissä. Shapefileja käytetään muiden vektorimuotoisten formaattien tavoin alue-, viiva- ja pistemuotoisen (polygons/lines/points) geometriatiedon ja jokaisen kohteen muiden tietojen (voidaan itse määritellä mitä tietoa halutaan) tallentamiseen. Esimerkkeinä tallennettavasta tiedosta voisivat olla järvet (alueet), joet (viivat) ja pisteet (yksittäiset puut).
Shapefile-formaatin on kehittänyt yhdysvaltalainen paikkatietoratkaisuiden toimittaja Esri. Shapefile-standardin päätarkoitus onkin saada paikkatietojärjestelmät (GIS) toimimaan keskenään yhteneväisesti.
Nimestään huolimatta Shapefilen sisältämä data ei koostu vain yhdestä ainoasta tiedostosta, vaan vaatii ainakin kaksi muuta tiedostoa mm. alueisiin liittyvän oheistiedon tallentamiseen (tietokanta). Varsinainen geometriatieto on kuitenkin .shp-tiedostossa.
Vaikka shapfile-formaatilla on mahdollista tallentaa monen muotoista tietoa (alueet, viivat, pisteet), ei ole kuitenkaan suositeltavaa esittää erilaisia tietoja samassa tiedostossa, vaan luoda kullekin muodolle omat shapefilet.
Sancho VII (Navarra)

Sancho VII oli Navarran kuningas vuosina 1194–1234 isänsä Sancho VI:n jälkeen.
Sancho ja Kastilian kuningas Alfonso VIII tekivät paavin ehdotuksen mukaisen rauhan vuonna 1196. Paavi tunnusti ensi kerran Navarran hallitsijan kuninkaan tittelin sitten vuoden 1134 tapahtuneen Aragonian ja Navarran välisen valtioliiton hajoamisen. Sopimus mahdollisti kuninkaiden voimien yhdistämisen muslimeja vastaan vuonna 1212 Las Navas de Tolosan taistelussa, missä Sancho VII komensi oikeaa siipeä.
Sancho VII oli lapseton ja kruunun peri sisarenpoika Champagnen Thibaut (1234–1253).
Eino Nieminen

Eino Emil Nieminen (30. toukokuuta 1903 – 4. joulukuuta 1933 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen kommunistisen Työn Ääni -lehden faktori, joka muistetaan joutumisestaan Lapuan liikkeen kannattajien pieksämäksi Vaasan kaupungintalon edessä 4. kesäkuuta 1930.

Varhaisemmat elämänvaiheet

Eino Niemisen isä oli työväenaatetta kannattanut porilainen leipuri Eemil Kustaa Nieminen, joka vangittiin Suomen sisällissodan lopussa hänen paettuaan perheineen valkoisia Kylmäkoskelle, vaikka hän ei ollut edes kuulunut punakaartiin. Myös Eino joutui tuolloin 14-vuotiaana Hämeenlinnan vankileirille, josta hän tosin vapautui pian. Hän liittyi myöhemmin Porissa sosiaalidemokraattiseen nuorisojärjestöön ja oli 1920-luvulla kaksi vuotta vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi. Sittemmin Nieminen asettui Vaasaan, jossa hän työskenteli aluksi kauppa-apulaisena ja kirjoitteli vasemmistolehtiin. Hänet palkattiin vuosikymmenen lopussa Työn Äänen lehtipainoon.

Vaasan tapahtumat 1930

Lapuan liikkeen miehet tunkeutuivat 28. maaliskuuta 1930 Työn Äänen kirjapainoon ja rikkoivat kangin molemmat latomakoneet sekä kaikki kolme painokonetta. Oikeudenkäynti asiasta järjestettiin 4. kesäkuuta 1930 Vaasan kaupungintalolla. Oikeudenkäynti alkoi kello 13.00 ja se kesti koko iltapäivän. Väliaika alkoi kello 16.00, jolloin istuntosalin eteisessä puhkesivat levottomuudet. Oikeudessa todistanut faktori Nieminen riitaantui lapualaisaktivistien kanssa, jolloin nämä alkoivat syyttää häntä SKP:n organisaattoriksi ja punaupseeriksi. Lopulta häntä kirottiin "ryssän ruplilta haisevaksi saatanaksi". Hänet vedettiin oikeusistunnon päätteeksi istuntosalin eteisestä kadulle, jossa hänet hakattiin pahoin ja riisuttiin valokuvaajien edessä alushoususilleen poliisin puuttumatta asiaan. Lehtikuvaaja Paavo Poutiainen yllytti pahoinpitelijöitä ja otti tapahtumasta kuuluisat valokuvat. Myös kirjapainoa oikeudessa edustanut asianajaja Asser Salo siepattiin ja kyyditettiin Lapuan kautta Viitasaarelle. Väkivaltaa sai samassa yhteydessä kokea kaksi muutakin kommunistia.
Niemisen revityt flanellihousut anastettiin. Matti Kuusen muistelmien mukaan niistä leikattuja flanellinpaloja käytettiin myöhemmin Akateemisen Karjala-Seuran seremoniassa, jossa ne kiinnitettiin uusien kokelaiden rintapieliin.

Myöhemmät vaiheet

Eino Nieminen ja hänen vaimonsa Svea Staaf-Nieminen pakenivat poliittista vainoa aluksi Ruotsiin, josta he siirtyivät Neuvostoliittoon lokakuussa 1930. He asettuivat Petroskoihin, jossa Nieminen alkoi pian sairastella, mahdollisesti lapualaisten pahoinpitelyn jättämien vammojen vuoksi. Hän kuoli leningradilaisessa sairaalassa keuhkotautiin joulukuussa 1933. Hänen leskensä joutui vangituksi Stalinin vainoissa, mutta selvisi hengissä ja palasi Suomeen vuonna 1983. Toimittaja Anna-Lisa Sahlström on kirjoittanut heistä dokumenttiromaanin Mordet på kören (2003). Niemisen Neuvostoliitossa syntynyt poika Folke Nieminen oli muun muassa Neuvosto-Karjalan Taiteilijaliiton puheenjohtaja.
Helge Suominen

Helge Suominen (s. 1926) on suomalainen nyrkkeilijä joka voitti SM-kultaa vuosina 1947 ja 1948.
Francis Bull

Francis Bull (1887–1974) oli norjalainen kirjallisuudentutkija, jolla oli merkittävä asema Norjan kulttuurielämässä. Hän oli toimittajana aikakausijulkaisussa Edda. Nordisk Tidsskrift för Litteraturforskning. Hän oli erityisesti perehtynyt Bjørnstjerne Bjørnsonin tuotantoon. Hän oli yksi Norske Akademi for Sprog og Litteraturin perustajista 1953.
Kustaa Alanko

Kustaa Aadolf Alanko (5. syyskuuta 1905 Tampere – 15. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Alanko toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1948–1966 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Alanko toimi Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä. Alanko toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950 ja 1956.
Alanko kävi kansakoulun. Hän toimi renkinä Pohjanmaalla 1918–1922, tehdas-, rakennus- ja kivityömiehenä Tampereella 1922–1936, Sosialidemokraattisen puolueen toimitsijana Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä 1936–1940, Suomen kuljetusliiton ja jalometallityöväen liiton järjestäjänä 1936–1940 sekä Pohjois-Hämeen sos.dem. piirisihteerinä 1940–1953.
Alangon vanhemmat olivat seppä Hugo Lindholm ja Ida Sirén. Alangon puoliso vuosina 1934–1964 oli Vieno Impi Pirhonen. Liitto päättyi eroon. Alangon toinen puoliso vuodesta 1964 oli Kerttu Kaino Heinonen.