google/wiki40b huggingface dataset:
Kitan piiri

Kitan piiri (ransk. Cercle de Kita) on paikallishallintoalue Kayesin alueella Malissa. Sen pinta-ala on 11 060 neliökilometriä. Asukkaita on 434 400 henkeä (vuonna 2009).
Kitan piiri rajoittuu lännessä Kayesin alueen Kéniéban ja Bafoulabén sekä pohjoisessa Diéman piireihin, idässä Koulikoron alueen Kolokanin ja Katin piireihin ja etelässä Guineaan. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Piirin rajoilla virtaavat Senegalin alkujoet Bafing, Bakoye ja Baoulé.
Piiriin kuuluvat Kitan ja Kourouninkoton kaupungit sekä 31 maalaiskuntaa: Badia, Bendougouba, Benkadi Founia, Boudofo, Bougaribaya, Didenko, Djidian, Djougoun, Gadougou I, Gadougou II, Guémoukouraba, Kassaro, Kita Nord, Kita Ouest, Kobri, Kokofata, Kotouba, Koulou, Madina, Makano, Namala Guimba, Niantanso, Saboula, Sébékoro, Séféto Nord, Séféto Ouest, Senko, Sirakoro, Souransan Tomoto, Tambaga ja Toukoto. Hallinnollinen keskus on Kita. Kyliä ja kaupunginosia on yhteensä 325.
Etelässä ja lännessä piiriä asuttavat fulbet, keskiosassa malinket ja pohjoisessa soninket sekä bambarat.
Kitan kautta kulkee Dakarin–Nigerin rautatie. Seudun tärkeimmät elinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Kitassa on myös elintarvike- ja tekstiiliteollisuutta.
Uljas Apila

Uljas Apila (1905 – 9. syyskuuta 1984) oli suomalainen päätoimittaja.
Apila suoritti sanomalehtitutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuonna 1938. Hän oli Imatralla ilmestyneen Ylä-Vuoksi-lehden päätoimittajana 1952–1961.
Stampe & Vertongen

Stampe & Vertongen oli belgialainen lentokonetehdas. Sen perustivat vuonna 1922  Jean Stampe ja Maurice Vertongen. Yhtiö valmisti 1930-luvulla muun muassa Stampe SV.4 -koulukoneita, joita valmistettiin noin 1 000 kappaletta Ranskan ja Belgian ilmavoimille, sekä 1940-luvulla Stampe & Vertongen SV.5 -koulukoneita.
Sodan ja rauhan keskus Muisti

Sodan ja rauhan keskus Muisti on Mikkelissä keväällä 2021 avautuva kansallisesti merkittävä humanistis-yhteiskuntatieteellinen tiedekeskus. Muistin toiminnan keskiössä ovat sotaa ilmiönä käsittelevät, uusinta tieto- ja viestintäteknologiaa hyödyntävät näyttelyt ja verkkopalvelut. Muistin näyttelyt kertovat historiasta, mutta kysymyksenasettelu, esittämisen tavat ja painopisteet nousevat nykypäivän tarpeista ja vastaavat kulloinkin ajankohtaisiin kansainvälistä politiikkaa, sotaa ja ihmisten kokemuksia koskeviin kysymyksiin. Muisti tarjoaa vertailu- ja samaistumiskohteita historiasta.

Lisää aiheesta

Sodan ja rauhan keskus Muistin verkkosivu
Günther Sabetzki

Günther Sabetzki ( 4. kesäkuuta 1915 Düsseldorf, Saksa – 21. kesäkuuta 2000) oli pitkäaikainen jääkiekkojärjestöjen ja -liigojen johtaja. Hän johti Kansainvälistä jääkiekkoliittoa 1975–94
Sabetzki kavensi IIHF-johtajana umpeen kuilua Euroopan ja Pohjois-Amerikan kiekkoperheiden välillä ja vaikutti muun muassa Kanadan paluuseen olympiakiekkoon 1980. Hänen kaudellaan IIHF:n jäsenmaiden määrä nousi 31:stä 50:een.
Sabetzki valittiin Hockey Hall of Fameen 1995.
That’s What You Get

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Marcos Siega. Se kuvattiin 2.–3. maaliskuuta 2008 Nashvillessa, Tennesseessä, ja julkaistiin 24. maaliskuuta 2008.
Musiikkivideossa Paramore on soittamassa olohuoneessa. Samaan aikaan videossa näytetään pätkiä tytöstä ja pojasta (Aaron Holmes ja Jenna Galing), jotka ovat ihastuneet toisiinsa. Poika kuitenkin tuntuu laiminlyövän tyttöä flirttaillen muille tytöille. Musiikkivideon loppupuolella poika särkee tytön sydämen flirttailemalla toiselle tytölle. Videon taustalla esiintyy myös joukko Paramoren jäsenien perheenjäseniä ja ystäviä. Ystävät pitävät hauskaa yhtyeen taustalla koko videon ajan.
Toinen näistä rakastavaisista tuntuu olevan jossakin tekemisissä yhden bändiin jäsenen kanssa. Ei kauankaan, kun pariskunta liittyy perheen ja ystävien joukkoon. Siellä tytön poikaystävä tapaa toisen tytön ja alkaa flirttailla tämän kanssa. Samaan aikaan kun poika jatkaa flirttailua toisen tytön kanssa, hänen tyttöystävänsä istuu sohvalla katsellen heitä. Kun he ottavat toisiaan kädestä, pojan tyttöystävä lähtee itkien pois. Musiikkivideo loppuu kohtaukseen, missä musiikkivideon alun tyttö ja poika suutelevat.
The Oregon Experiment

The Oregon Experiment on vuonna 1975 julkaistu kirja, jonka kirjoitti Christopher Alexander yhdessä Murray Silversteinin, Shlomo Angelin, Sara Ishikawan ja Denny Abramsin kanssa. Kirja kuvaa Oregonin yliopistolla (Eugene) käytettyä kampusyhteisön suunnittelun kokeellista menetelmää, joka myöhemmin johti uuteen arkkitehtuuri- ja suunnitteluteoriaan. Teoriaa kuvataa ryhmän tunnetummissa kirjoissa A Pattern Language ja The Timeless Way of Building.
Kuusikymmentäluvun lopulla ja 70-luvun alussa Oregonin yliopiston opiskelijat ja henkilökunta vastustivat tukkirekkojen läpiajoa kampuksella, 1800-luvun hautausmaan tuhoa, yleistä kutsua asepalvelukseen ja kaakkois-Aasian sotaretkiä sekä yliopiston toimimista in loco parentis eli opsikelijoiden vanhempien asemassa. Tämän lisäksi yliopiston toisen maailmansodan jälkeen rakennetut rakennukset olivat toinen toistaan brutalistisempia ja ankeita.
Kampusyhteisö halusi enemmän valtaa omaan elämäänsä ja ympäristöönsä. Sovun nimissä yliopiston hallinto palkkasi palkitun ja radikaalin Berkeleyssä opettaneen professorin johtamaan hanketta, jossa yliopistoyhteisön oli tarkoitus luoda itselleen tilat. Hanke oli Alexanderin ensimmäinen yritys yhteisölähtöisen suunnittelun ja rakentamisen alalla. Oregonin yliopisto toimi koekenttänä ajatuksille, jotka myöhemmin koottiin bestseller-kirjaan A Pattern Language. 
Kirjan mukaan “tunne” (“feeling”) on tärkein kriteeri, kun jollekin paikalle suunnitellaan muutoksia. Kampusalueen muutokset pitäisi aloittaa sieltä, missä apua kipeimmin kaivataan. Hahmot eli toistuviin ongelmiin löydetyt hyvät ratkaisut tulee saattaa esille koko yhteisön käytössä olevaan ensyklopediaan. Isojen, monoliittisten hankkeiden taloudellista ja poliittista valtaa on rajoitettava. Tilat pitää muotoilla ihmisiä varten, heidän tarpeitaan ruokkimaan, jotta he tuntisivat itsensä kokonaisemmiksi. Ihmisten tulee saada osallistua yhteisönsä suunnitteluun ja toteutukseen.
Eduard Hisinger

Eduard Viktor Eugène Hisinger (16. heinäkuuta 1832 Fagervik – 23. lokakuuta 1904 Fagervik) oli suomalainen vapaaherra, ruukinpatruuna, valtiopäivämies ja kasvitieteilijä. 
Hisingerin vanhemmat olivat Fagervikin patruuna, vapaaherra Johan Fridolf Mikael Hisinger (1803–1883) ja Alexandra Elisabet Bodisco. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Helsingissä 1850 ja opiskeli luonnontieteitä Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1855 ja filosofian maisteriksi 1857. Hisinger suoritti vielä luonnonhistorian opintoja Berliinissä 1856 ja teki kasvitieteellisen opintomatkan Sveitsin Alpeille 1856. Hisinger sai Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvon 1882.
Hisinger oli tilanomistajana Pohjan Brödtorpissa 1858–1899 ja Fagervikin ruukinpatruuna hänestä tuli isänsä jälkeen 1885. Hän kehitti Fagervikin maataloutta mutta Fagervikin ruukin toiminta päättyi hänen aikanaan 1903. Hisinger osallistui säätyvaltiopäiville aatelissäädyn edustajana 1863–1864, 1867, 1872, 1882, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.
Hisinger oli naimisissa vuodesta 1858 Constance Johanna Ramsayn (1837–1925) kanssa.
З

Ääntäminen

З ääntyy tavallisesti joko soinnillisena alveolaarisena frikatiivina /z/, soinnillisena liudentuneena alveolaarisena frikatiivina /zʲ/ tai soinnillisena alveopalataalisena frikatiivina /ʑ/. Sen äännearvo on bulgariassa /z/ tai /zʲ/, makedoniassa /z/, marissa /z/ serbiassa /z/, ukrainassa /z/ tai /zʲ/, valkovenäjässä /z/ tai /ʑ/ ja venäjässä /z/ tai /zʲ/.
Orion Samuelson

Orion Samuelson on yhdysvaltalainen radio- ja televisiotoimittaja, joka tunnetaan maatalousaiheisista lähetyksistään. Radiossa hänen toimittamansa päivittäinen National Farm Report -ohjelma on kuultavissa valtakunnallisesti 260 radioaseman kautta. Vuodesta 1975 alkaen hän tehnyt myös viikoittaista televisio-ohjelmaa U.S. Farm Report, jota esittää 190 televisioasemaa Keskilännen alueella.
Orion Samuelson nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2003.
Camillo Sitte

Camillo Sitte (17. huhtikuuta 1843 Wien – 16. marraskuuta 1903 Wien) oli itävaltalainen arkkitehti, taidemaalari, kaupunkiteoreetikko ja kaupunkisuunnittelija, joka vaikutti huomattavalla tavalla 1900-luvun kaupunkisuunnitteluun.
Sitte piti ihanteina keskiaikaisen kaupungin suljettua tilajärjestystä ja epäsäännöllistä rakennetta vastakohtana ruutukaavan säännöllisyydelle. Sitten pääteos on vuonna 1889 julkaistu Kaupunkirakentamisen taide. Teos on runsaasti kuvitettu ja nostaa esiin kaupunkitilan esteettisen kokemisen.
Sitte arvosteli oman aikansa kaupunkisuunnittelua ja vertaa sitä antiikin, keskiajan ja barokin ratkaisuihin, joita hän pitää parempina. Sitten mukaan 1800-luvun lopun kaupunkisuunnittelu tuotti monotonisia ja pikkusieluisia kaupunkinäkymiä. Suurimpia syypäitä ovat pyrkimys symmetriaan ja ruutukaava, jota hän kutsuu ”lohkojärjestelmäksi”
Sitten ajatukset saivat kannatusta myös Suomessa Yrjö Blomstedtin, Bertel Jungin ja Lars Sonckin kautta.
Liisa Oviir

Yksityiselämä

Oviir on eronnut, ja hänellä on kaksi lasta.
Miilu

Miilu on puuhiilen valmistusta varten rakennettu maahauta. Miilua käytetään puun kuivatislaukseen, jolloin siinä kuumennetaan suljetussa, vähähappisessa tilassa lehtipuuta joka palaa epätäydellisesti. Miilu on peitetty tavallisesti turpeella ja havuilla ja tiivistetty huolellisesti. Puuhiiltä käytettiin muun muassa rautaruukeilla masuuneissa. Puut kuljetettiin ruukeille jokia pitkin, ja miilut poltettiin ruukkien lähellä.
Nykyisin miiluissa valmistetaan muun muassa grillihiiltä.
Ranskan Grand Prix 1958

Ranskan Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Reims-Gueux -radalla 6. heinäkuuta 1958. Kilpailun voitti Mike Hawthorn, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Renlund (yritys)

Historia

Yritys sai alkunsa vuonna 1874, jolloin K. H. Renlund, Anders Parviainen ja A. W. Winter perustivat Helsinkiin viljan ja siirtomaatavaran tukkuliikkeen A. Parviainen & Co Oy:n. Vuonna 1884 liike siirtyi kokonaan Renlundin haltuun toimien aluksi nimellä Ab K. H. Renlund Oy, kunnes 1938 nimeksi vaihtui Oy Renlund Ab. Työväenliikkeen omistama osuusliike OTK hankki yhtiön osake-enemmistön vuonna 1959, ja syksyllä 1983 paikallisten osuusliikkeiden ja OTK:n fuusion jälkeen Renlund siirtyi vastaperustetulle Eka-yhtymälle.
Renlundin ensimmäinen liike toimi Helsingin keskustassa Mikonkatu 8:ssa sijainneessa puutalossa, jonka paikalla nykyään on Aikatalo. Vuodesta 1890 lähtien liike oli samassa korttelissa Mikonkatu 6:ssa, kunnes se 1940 muutti Mikonkatu 7:n kiinteistöön, jota alettiin pian kutsumaan Renlundin taloksi. Yhtiön ensimmäinen sivuliike avattiin Helsingin Vallilassa vuonna 1926, ja sotavuosiin mennessä liikkeet avattiin myös Malmille, Hyvinkäälle ja Riihimäelle. Mikonkadun kaksikerroksinen myymälä uusittiin 1966, jolloin se muutettiin Suomen ensimmäiseksi itsepalveluperiaatteella toimivaksi rautakaupaksi. Konkurssin jälkeen Renlundin talossa jatkoi K-Raudan myymälä, joka toimi kiinteistössä vuoteen 1999 saakka.
Vuonna 1960 perustettiin Renlundin auto-osasto, jonka pääliike sijaitsi Alppilassa Karjalankadulla ja sivuliike Lohjalla. Myöhemmin 1980-luvulla Renlundiin kuului myös autoliike Haka-Auto. Lisäksi yhtiön omistuksessa oli vuosien saatossa muun muassa Kuusankoskella toiminut kevytsoratehdas, Vehmaisissa ja Oitissa sijainneet harkkotehtaat, Suomen Vuolukivi Oy:n louhokset Nunnanlahdessa, Lieksassa ja Tammisuolla sekä tiilitehtaat Hovinmaalla ja Oitissa. 1980-luvulla Renlundilla oli kaikkiaan noin 120 liikettä eri puolilla Suomea. 1970-luvun alussa yhtiön työntekijämäärä oli 1 350, ja vielä 1990-luvulle tultaessa noin 850. Vuonna 1988 myös Ekaan kuuluneet E-Raudan liikkeet liitettiin Renlundin rautakauppaketjuun. 1990-luvun alussa Renlund laajensi Venäjälle ja Viroon. Yhtiön Moskovassa kesäkuussa 1993 avaama liike Renlund-M oli kaupungin ensimmäinen varsinainen rautakauppa, ja suunnitelmissa oli myös ostoskeskuksen avaaminen Pietariin.
Eka-yhtymän ajauduttua talousvaikeuksiin suunniteltiin kesällä 1993 Renlundin ja Starckjohannin fuusiota, joka kuitenkin kaatui rahoittajien vastustukseen. Lokakuussa Ekan tytäryhtiöt jäivät konsernin yrityssaneerauksen ulkopuolelle, ja lopulta marraskuussa Renlund haettiin konkurssiin yhdessä Ekan huonekaluliikkeen Sotkan kanssa. Renlundilla oli tuolloin noin 500 työntekijää, ja liikkeet myös Pietarissa, Moskovassa ja Tallinnassa.
Ylikiimingin seurakunta

Ylikiimingin seurakunta oli Ylikiimingin kunnan alueella toiminut seurakunta. Seurakunta perustettiin vuonna 1909, jolloin se itsenäistyi Kiimingin kirkkoherrakunnasta. Ylikiimingin seurakunta toimi itsenäisenä seurakuntana 98 vuoden ajan, ja se yhdistettiin Oulujoen seurakuntaan 1. tammikuuta 2007.

Historia

Ylikiimingin seutu kuului alun perin Iin pitäjään ja kappeliin. Ylikiiminkiin rakennettiin vuonna 1691 kookas hirsinen saarnahuone, joka sijaitse nykyisen kirkon itäpuolella. Saarnatupaan rakennettiin vuonna 1754 Heikki Väänäsen johdolla kellotapuli, jonka alaosa on edelleen olemassa hautausmaan reunalla.
Ylikiimingissä ei alun perin ollut omaa pappia, ja vuonna 1732 ylikiiminkiläiset anoivat menestyksekkäästi omaa kappalaista. Ensimmäinen pappi oli Danien Keckman.
Nykyisen Ylikiimingin kirkon rakennushanke käynnistettiin 1780-luvulla kirkkoherra Erik Siniuksen aloitteesta. Tuolloin vanha saarnahuone oli jo ränsistynyt ja huonokuntoinen. Saarnahuone purettiin ja uusi kirkko valmistui Jacob Rijfin johdolla vuonna 1786. Kirkon sisäosat ja sisustus maalattiin kuitenkin vasta 1840-luvulla.
Seurakunta itsenäistyi Kiimingin kirkkoherrakunnasta Ylikiimingin seurakunnaksi vuonna 1909. Aluksi jumalanpalveluksia järjestettiin epäsäännöllisesti. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin seurakunnassa toimi oma sairaanhoitaja sekä diakonissa. Sodan jälkeen hengellinen elämä elpyi ja kirkonmenoja alettiin järjestää säännöllisesti.
Toisen maailmansodan jälkeen seurakuntatoiminta alkoi muodostua nykyiseen muotoonsa. Toiminta käsittää nykyisin nuoriso- ja lähetystyötä sekä kirkkomusiikkitoimintaa. Seurakuntatalo valmistui vuonna 1975.
1. tammikuuta 2009 tapahtuneen Oulun ja Ylikiimingin kuntaliitoksen varmistumisen myötä Ylikiimingin seurakunnan seurakuntatoiminnot yhdistettiin jo pari vuotta aiemmin 1. tammikuuta 2007 Oulun Oulujoen seurakunnan kanssa.
Arno Schmidt

Arno Otto Schmidt (1914–1979) oli saksalainen kirjailija ja aikansa kiistellyimpiä länsisaksalaisia modernisteja. Hänen pääteoksensa on Zettels Traum (1970). Yksi hänen novellinsa suomennos on julkaistu antologiassa Matka jonnekin (Tammi 1965).
Schmidt on saanut vuonna 1973 Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinnon.
Soile Kaukovalta

Soile Ritva Sofia Kaukovalta-Kaila (ent. Perttunen; 12. marraskuuta 1921 Tampere – 3. syyskuuta 1988 Tampere) oli suomalainen kirjastonjohtaja ja kirjailija.
Soile Kaukovallan isä oli rehtori ja historioitsija Kyösti Valfrid Kaukovalta. Hänen sisaruksiaan olivat lehtori ja kirjailija Ilpo Kaukovalta ja kirjailija Eila Kaukovalta. Hän oli naimisissa filosofian kandidaatti Lauri Olavi Perttusen kanssa. Kirjailija Kai Kyösti Kaukovalta on heidän poikansa. 
Kaukovalta kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1940, valmistui merkonomiksi Tampereen kauppaoppilaitoksesta 1941, valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1956 ja kirjastonhoitajaksi Tampereen yliopistosta 1962. Kaukovalta työskenteli Tampereen kaupunginkirjaston palveluksessa vuodesta 1942, toimien vuosina 1951–1965 Nekalan sivukirjaston kirjastonhoitajana ja vuosina 1965–1967 osastonhoitajana. Sen jälkeen hän oli 1967–1973 Valkeakosken kaupunginkirjaston ja 1973–1984 Lappeenrannan kaupunginkirjaston sekä samalla Etelä-Karjalan maakuntakirjaston johtajana.
Kaukovalta kirjoitti lasten- ja nuortenkirjoja, pakinoita ja teatteriarvosteluja. Hän sai vuonna 1953 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon ja toimi Pirkkalaiskirjailijoiden sihteerinä vuosina 1954–1965.
Nasir al-Din Tusi

Nuoruus ja opinnot

Nasir al-Din Tusi syntyi 1201 Tusin kaupungissa Persiassa (nykyisen Iranin alueella). Hänen äidinkielensä oli persia. Hänen isänsä oli islamilaisen tuomioistuimen tuomari. Hän aloitti kotikaupungissaan opintonsa uskontotieteiden ja niihin liittyvän arabian kielen parissa. Myöhemmin hän kirjoitti tuotantonsa sekä arabiaksi että persiaksi. Hän kuului islamin šiialaiseen suuntaukseen ja sen valtavirtaan, 12-šiialaiseen haaraan. Elämänsä aikana hän kuitenkin oleskeli paljon ismaliittisen suuntauksen parissa. 12-vuotiaana hän siirtyi opiskelemaan Nešaburiin. Siellä hän keskittyi matematiikkaan ja luonnontieteisiin. Lakitiedon ja tähtitieteen opintoja varten hän siirtyi taas uusiin koulukaupunkeihin.

Tähtitieteilijänä

Nasir al-Din Tusi tarvitsi elämässään myös diplomaatin taitoja. Islamilainen imperiumi mureni hänen silmiensä edessä, kun mongolivalloittajat tuhosivat Bagdadin ja murhasivat viimeisen abbasideihin kuuluneen kalifin vuonna 1258. Tusi hankkiutui läheisiin väleihin valloittajien kanssa. Tusi toimi ensimmäisenä tähtitieteilijänä Lähi-idän valloittaneen Hülegü-kaanin rakentamassa observatoriossa Maraghassa. Hän teki tarkkoja taulukkoja taivaankappaleiden liikkeistä. Nasir al-Din Tusia pidetään yhtenä merkittävimmistä tähtitieteilijöistä ennen Nikolaus Kopernikusta.

Planeettojen tutkimusta

Tusi havaitsi observatoriossaan, että taivaankappaleiden liikkeet eivät noudata tarkkaa ympyrää. Hän loi nimellä Tusi-pari tunnetun teoreeman, että kahden sisäkkäisen pallon pyörimisliike voi tuottaa lineaariselta vaikuttavaa liikettä. Sillä voitiin selittää planeettajärjestelmässä havaitut ilmiöt. Tusin luoma koulukunta pysyi silti Aristoteleen esittämässä maakeskisessä näkemyksessä, mutta koulukunnan matemaattiset laskelmat kehitettiin uudenaikaisiksi.
Tusi esitti myös alkeellisia ajatuksia evoluutiosta 600 vuotta ennen Charles Darwinia.
Nasir al-Din Tusi kuoli Bagdadissa 25. kesäkuuta 1274 muutettuaan sinne vain muutamaa kuukautta aikaisemmin.
Lauri Lohi

Arvo Lauri Lohi (17. huhtikuuta 1893 Rautalampi – 13. tammikuuta 1938 Rauma) oli suomalainen päätoimittaja.
Pohjois-Savossa syntynyt Lohi kävi seitsemän luokkaa lyseota, jonka jälkeen hän opiskeli puutarha- ja maatalousalaa. Hän kirjoitti myös sanomalehtiin, kunnes aloitti vuonna 1924 vakituisena toimittajana Kokemäellä ilmestyneessä Lallissa. Vuonna 1932 Lohi siirtyi Kemissä ilmestyneen Pohjois-Pohjan päätoimittajaksi. Hän palasi Etelä-Suomeen 1934, jolloin Lohi valittiin raumalaisen Länsi-Suomen toimitussihteeriksi. Vuodesta 1935 lähtien hän oli lehden päätoimittaja aina kuolemaansa saakka.
Lohi osallistui Suomen sisällissodan taisteluihin Satakunnan rintamalla sekä myöhemmin Viron itsenäisyyssotaan ja Aunuksen retkeen. 1930–luvulla hän oli mukana äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen toiminnassa. Lohi kuului sen edeltäjän Suomen Lukon valtuuskuntaan sekä osallistui heinäkuussa 1930 järjestetylle talonpoikaismarssille. Lapuan liikkeen piirisihteerinä hän oli kevättalvella 1932 mobilisoimassa Mäntsälän kapinan tukijoukkoja Satakunnassa.
Lohi kuoli sydänkohtaukseen tammikuussa 1938.
Kyläsairaala

Sairaala meren rannalla

Kyläsairaala on saanut jatkosarjan Sairaala meren rannalla (The Royal Today), jossa seurataan sairaalan nykyajan tapahtumia. Sarjaa on tehty 50 puolen tunnin osaa vuonna 2008. Suomessa sarjaa on esittänyt SuomiTV.
AEL Kalloni FC

Historia

AEL Kalloni FC perustettiin 15. maaliskuuta 1994, kun Apollon Dafion ja Arisvaios Kallonis fuusioituivat. Seura pelasi alussa lähinnä Lesboksen paikallissarjoissa, mutta pelasi neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Delta Ethnikissä kaudella 1996-1997. Delta Ethnikiin se nousi takaisin kaudeksi 2002-2003. Kauden päätteeksi se putosi sarjatasoa alemmas, mutta nousi takaisin kaudeksi 2008-2009. Kaudeksi 2010-2011 se nousi kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle, josta nousi seuraavaksi kaudelle toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Kaudella 2012-2013 se sijouttui sarjassa kolmanneksi ja nousi seuraavaksi kaudeksi korkeimmalle sarjatasolle Kreikan Superliigaan.
Huora (yhtye)

Yhtyeen synty

Ajatus Huorasta oli Pekkosen ystäväpiirin sisäinen vitsi, ja yhtyettä varten keksittiin huumorimielessä sopivia kappaleiden nimiä. Paljon myöhemmin yhtye piti treenejä, mikä johti keikkailuun ja kappaleiden äänittämiseen. Yhtye konkretisoitui lopulta, kun alussa rumpalin virkaa hoitanut Pekkonen siirtyi kitaristiksi sen jälkeen, kun toinen perustajajäsen oli jättänyt yhtyeen. Tällöin yhtyeen musiikillinen tyyli muuttui aggressiivisemmaksi ja sai nykyisen muotonsa. Huorasta tuli täysipäiväinen yhtye, kun laulaja Anni Lötjönen saapui takaisin Suomeen toukokuussa 2015 oltuaan puoli vuotta reppureissaamassa Etelä-Amerikassa.

Kaikki uuniin -EP ja esikoisalbumi

Yhtye nousi yleisön tietoisuuteen kesäkuussa 2016 julkaistuaan Kaikki uuniin -EP:n sekä musiikkivideon kappaleesta ”Kovia ja kiljua”. Kappale nousi Spotifyn 50:n viraaleimman kappaleen listan sijalle 8. Yhtye solmi levytyssopimukseen Stupido Recordsin kanssa syksyllä 2016. Single ”Sori siitä” julkaistiin 18. marraskuuta 2016, ja siitä kuvattiin musiikkivideo.
Yhtyeen esikoisalbumin nauhoitukset saatiin päätökseen joulukuussa 2016. Albumi Hukutaan paskaan julkaistiin 24. maaliskuuta 2017. Tammikuussa 2017 Soundin lukijat valitsivat yhtyeen ”kotimainen tulokas 2016” -äänestyksessä sijalle 9. 
Yhtyeen toinen albumi Kosto elää!  julkaistiin 2. marraskuuta 2018 ja siltä julkaistiin singleinä kappaleet ”Puukottaja”, ”Huhtasaareen” sekä ”Oispa kaljaa”. Lisäksi kappaleesta ”Kaikki kaatuu” on julkaistu musiikkivideo.
John Guare

John Guare (s. 5. helmikuuta 1938 New York) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen töidensä joukossa ovat The House of Blue Leaves (1971), Landscapes of the Body (1977) ja Six Degrees of Separation (1990). Lisäksi hän on muun muassa kirjoittanut sanat Galt MacDermotin säveltämään musikaaliin Two Gentlemen of Verona (1971), käsikirjoituksen Miloš Formanin ohjaamaan komediaan Taking off – otetaan hatkat (1971) yhdessä Miloš Formanin, John Kleinin ja Jean-Claude Carrièren kanssa ja käsikirjoituksen Louis Mallen elokuvaan Atlantic City (1980).
Guare opiskeli Georgetownin yliopistossa ja Yalen School of Dramassa. Hän on kuulunut Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemiaan vuodesta 1989 lähtien.
Kalle Kinos

Ura

Suomiräpin noustua suosioon 2000-luvun alussa, Idän Ihme suoritti useita vierailuja muiden tamperelaisten rap-artistien albumeilla. Idän Ihme tuli suuremman yleisön tietoisuuteen vuonna 2002 vierailustaan Seremoniamestarin singlellä "Chillaa meiä kanssa". Idän Ihme julkaisi vuonna 2003 Liian kuumaa käsitellä -nimisen albumin Supersankarin kanssa. Kyseinen levy sai hyvän vastaanoton alan piireissä. Tämän jälkeen hän alkoi työstämään tamperelaiskollektiivi Maajoukkueen kanssa albumia. Samaan aikaan hän suunnitteli myös ensimmäistä omaa sooloalbumia, joka kulki työnimellä Nyt tarvitaan Ihmettä. Yhtye julkaisi kaksi mixtapea ennen varsinaista albumia. Rakasta sitä tai vihaa -niminen studioalbumi julkaistiin vuonna 2005. Albumi ei saanut odotuksista huolimatta suurta suosiota. Tämän jälkeen Idän Ihme omien sanojensa mukaan poti pienehköä masennusta, kunnes tuottaja Jazzy-O halusi Idän Ihmeen tekevän debyyttialbuminsa valmiiksi. Idän Ihme julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Tästä ei sitte kerrota kellekkään 8. joulukuuta 2010. Idän Ihme ilmoitti Facebook-sivullaan 26. huhtikuuta 2012, että hän julkaisee jatkossa musiikkinsa Kalle Kinos -nimellä. Kinoksen toinen sooloalbumi julkaistaan vuonna 2014.
Kinoksen tulevan toisen albumin ensimmäinen single Sirkus jatkuu (Rico Tubbs Remix) julkaistiin 13. helmikuuta 2014 musiikkivideon kera.
Kinos muodostaa rap-artisti SP:n kanssa Supreme Team -nimisen yhtyeen. Kokoonpanon debyyttialbumi oli tarkoitus julkaista vuonna 2014.
Taksim-aukio

Taksim-aukio on Turkin Istanbulissa oleva turistien ja paikallisten asukkaiden suosima liikenteen keskipiste, jonka läheisyydessä on hotelleja, kauppoja ja ravintoloita.
Vuonna 2000 Istanbulin liikennettä helpottamaan saatiin uusi metro, jonka M2-linjan asema on Taksim-aukiolla. Aukiolla sijaitsee Atatürkin kulttuurikeskus Atatürk Kültür Merkezi, monien mahdollisuuksien kulttuurikeskus ja oopperatalo. Aukion keskellä on Tasavallan monumentti Cumhuriet Anıtı.
Historiallinen raitiovaunu kuljettaa matkustajia pitkin İstiklal Caddesi -kävelykatua Galatan tornin juurelle Tüneliin. Parin kilometrin matkan voi kulkea hyvin jalkaisinkin satojen muiden tavoin.