Batman

Hahmo

Batman on todellisuudessa miljardööri Bruce Wayne, joka asuu kuvitteellisessa Gotham Cityn kaupungissa. Waynen vanhemmat ammuttiin tämän silmien edessä, kun hän oli vielä pieni poika. Tämän jälkeen hän on vannonut kostavansa kaikille maailman rikollisille. Eräänä iltana lepakko törmäsi hänen ikkunaansa (joissakin tarinoissa vain lensi ohitse). Tästä Wayne sai inspiraation ryhtyä Batmaniksi. Käyttäen rikollisten taikauskoa ja pelkuruutta hyväkseen hän pukeutuu lepakkomaiseen asuun ja käyttää mittavaa omaisuuttaan rakentaakseen itselleen apuvälineitä, joilla hän taistelee niin normaaleja rikollisia kuin Gothamin mielisairaita superrikollisiakin vastaan. Batman pitää fyysistä kuntoaan yllä urheilemalla. Hän hallitsee useita taistelulajeja ja on myös erinomainen analyytikko ja etsivä. Siinä missä Batman on huippuälykäs, vakava ja pessimistinen, hänen alter-egonsa on egosentrinen, ajattelematon ja hedonistinen playboy.
Sarjakuvantekijä Frank Miller siirsi Batman: Yön ritari -sarjassaan (1986) Batmanin lähitulevaisuuteen psykoottisena kostajana, joka palaa eläkkeeltä pysäyttämään vanhat vihollisensa.
Bruce Waynen syntymäpäivä oli alun perin, 1930-luvun lopulta aina 1950-luvun puoleen väliin saakka, merkitty DC Comics universumin kalenteriin 7. huhtikuuta. Tämän jälkeen se muutettiin helmikuun 19. päiväksi.

Batmanin synty

Varhain vuonna 1939 Teräsmiehen ja Action Comicsin suosion myötä National Publications -sarjakuvakustantamon toimittajat halusivat kustannettavakseen uusia supersankareita. Tämän seurauksena kuvittaja Bob Kane loi yhdessä käsikirjoittaja Bill Fingerin kanssa hahmon nimeltä ”The Bat-Man”. Kanen varhainen hahmotelma The Bat-Manista muistutti Bill Fingerin mukaan Teräsmiestä: hahmolla oli punertavat trikoot ja saappaat sekä dominonmuotoinen naamio. Varusteenaan hahmo kantoi köyttä. The Bat-Manilla oli kaksi paksua lepakon siipeä, jotka myöhemmin vaihtuivat Leonardo da Vincin ornitopterista innoituksensa saaneeseen lepakkomaiseen viittaan.
Finger ehdotti Kanen hahmotelman nähdessään, että dominonmuotoinen naamio korvattaisiin suuremmalla ja huppumaisella naamiolla, siivet muutettaisiin viitaksi ja hahmolle lisättäisiin hansikkaat. Finger piti punaista väriä liian kirkkaana, joten kaikki punainen väri poistettiin. Tilalle vaihdettiin harmaata ja mustaa, mikä sai hahmon näyttämään uhkaavammalta. Finger myös keksi hahmon alter egon eli Bruce Waynen nimen. Hänen mukaansa ”hahmon etunimi oli peräisin Skotlannin kuningas Robert Brucelta, ja sukunimi amerikkalaiselta upseeri Anthony Waynelta.” Finger kertoi myöhemmin saaneensa vaikutteita ideoihinsa Mustanaamion hahmosta.
Batmanin luonne, ulkonäkö, toiminta ja varusteet saivat vaikutteita 1930-luvun populaarikulttuurista. Kanen mukaan erityisesti elokuvat Zorron merkki (1920) ja The Bat Whispers (1930) vaikuttivat merkittävästi hahmon olemuksen ja luonteen syntyyn. Finger puolestaan yhdisteli kirjallisuuden hahmoja Doc Savagesta, The Shadow’sta, Dick Tracysta ja Sherlock Holmesista, minkä seurauksena Batmanista tuli mestarietsivä.

Ensiesiintyminen ja varhaiset vaiheet

Ensimmäinen Batman -tarina ”The Case of the Chemical Syndicate” julkaistiin vuoden 1939 maaliskuussa Detective Comics -lehden numerossa 27. Batmanista muodostui nopeasti suosituksi hahmoksi, ja sai vuonna 1940 oman nimikkolehtensä esiintyen yhä myös Detective Comicsin sivuilla. National -yhtiö oli tuolloin sarjakuva-alan vaikutusvaltaisin ja kaupallisesti menestyvin julkaisija, ja Batman oli Teräsmiehen ohella yhtiön sarjakuvien menestyksen perusta. Batman ja Teräsmies esiintyivät yhdessä vuoden 1940 syksyllä ensimmäisen kerran julkaistun sarjakuvalehti Worlds Finest Comicsin tähtinä. Kuvittajat Jerry Robinson ja Dick Sprang työstivät tällöin Batman -sarjakuvastrippejä, joihin lisättyjen elementtien ansiosta Batmanin hahmo kehittyi.
Vuoden 1939 heinäkuussa Batmanin tarvikevyö esiteltiin Detective Comics -lehden numerossa 29. Seuraavina Batmanin apuvälineistä esiteltiin bumerangia muistuttava batarangi sekä lentokone, Batplane. Hahmon syntytarina paljastettiin vuoden 1939 lokakuussa Bill Fingerin käsikirjoittamassa tarinassa, jossa nuori Bruce Wayne todistaa vanhempiensa kuolevan ryöstäjän toimesta. Myöhemmin nuori Bruce vannoo vanhempiensa haudalla kostavansa vanhempiensa kuoleman ja omistavansa elämänsä rikollisuutta vastaan taistelemiselle.
Batmanin varhainen, pulp-vaikutteinen kuvaus alkoi pehmentyä alkaen Detective Comicsin numerosta 38, jossa Batmanin apuri Robin teki ensiesiintymisensä. Robinin tuominen sarjakuviin perusteltiin sillä, että Batman tarvitsi rinnalleen Sherlock Holmes -tarinoiden tohtori Watsonin kaltaisen apurin, jonka kanssa Batman voisi keskustella. Vaikka Bob Kane olisi mieluummin pitänyt Batmanin yksinäisenä hahmona, sarjakuvien myynti lähes kaksinkertaistui. Robinin ensiesiintymisen seurauksena myös muihin sarjakuviin alkoi ilmaantua niin kutsuttuja ”lapsiapureita.” Batman -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa ensiesiintymisensä tekivät Batmanin pitkäaikaisimmat viholliset Kissanainen ja Jokeri. Lisäksi se oli merkittävä julkaisu, koska lehden tarinassa Batman ampuu hirviömäisiä jättiläisiä kuoliaaksi. Tarinan seurauksena toimittaja Whitney Ellsworth julisti nopeasti, ettei Batman enää saisi käyttää aseita tai tappaa.
Vuoteen 1942 mennessä oli sarjakuvissa käsikirjoittajien ja kuvittajien toimesta esitelty jo kaikki merkittävimmät Batman -tarinoiden peruselementit. Toisen maailmansodan jälkeen DC Comics otti julkaisemiinsa sarjakuviin tiukan linjan koskien yhteiskunnan arvostelua, ja sarjakuvista muokattiin kevytmielisiä nuorten lukijoiden mielikuvituksen hyväksi. Tämä muutos ilmeni selkeästi Batmanin sarjakuvamaailmassa, sillä hahmo poistui 1940-luvulla sille ominaisesta ”karusta ja uhkaavasta ympäristöstä.” Batman esitettiin uusissa sarjakuvissaan kunnioitettavana kansalaisena ja isällisenä hahmona, jota ympäröi nyt kirkas ja värikäs tapahtumaympäristö.

Kritiikki ja science fiction -vaikutteet

Lukijoiden kiinnostus supersankarisarjakuvia kohtaan laski 1950-luvulla, ja Batman oli yksi aikakauden harvoista nimikkolehdessään seikkailleista supersankarihahmoista. 1950-luvulla Batman oli yksi sarjakuvahahmo, joka joutui kriittisen tarkastelun kohteeksi psykiatri Fredric Werthamin julkaisemassa teoksessa Seduction of the Innocent. Werham vastusti sarjakuvien väkivaltaista kuvitusta, koska piti sitä haitallisena lasten kehitykselle. Batman -sarjakuvia hän kritisoi niiden oletetusta homoseksuaalisesta sävytteisyydestä ja esitti, että Batman ja Robin esitettiin sarjakuvatarinoissa rakastavaisina. Werhamin arvostelu sai yleisössä aikaan voimakasta paheksuntaa, ja johti myös sarjakuvien sisältöä rajanneen Comics Code Authorityn perustamiseen. Tämän jälkeen taipumus esittää Batman ”aurinkoisempana hahmona” voimistui. On esitetty, että naispuoliset sarjakuvahahmot Batwoman ja Betty Kanen Batgirl luotiin poistamaan epäilyjä Batmanin ja Robinin homoseksuaalisuudesta.
1950-luvun jälkipuoliskolla Batman -tarinoista muotoutui vähitellen science fiction -tyylisiä, mikä oli DC Comicsin sarjakuvasankareille tuolloin hyvin ominaista. Batman -sarjakuviin ilmestyivät uusina hahmoina Bat-koira Ace ja Bat-Mite. 1960-luvun alussa Batman esiintyi ensimmäisen kerran Oikeuden Puolustajien jäsenenä sarjakuvalehden The Brave and the Bold numerossa 28.

Camp-tyyli ja sen vaikutus

Vuoteen 1964 mennessä Batmanin suosio oli laskenut suuresti, ja DC Comics suunnitteli tappavansa Batmanin pois. Sarjakuvatoimittaja Julius Schwartz kiinnitettiin työstämään Batmanin hahmoa, ja hän esitti hahmon tyyliin huomattavia muutoksia. Toukokuussa 1964 julkaistusta Detective Comicsin numerosta 327 lähtien Batman oli Schwartzin kehittämien ideoiden perusteella nykyaikaisempi, ja hahmo palautettiin alkuaikojen etsivätarinoiden pariin. Schwartz toi kuvittaja Carmine Infantinon mukaan uudistamaan Batmanin ulkoista olemusta. Batmobile -auto suunniteltiin uusiksi, ja 1950-luvun Batman-sarjakuvissa esiintyneet avaruusolennot ja aikamatkustus sekä sivuhahmot Batwoman, Bat-koira Ace ja Bat-Mite poistuivat sarjakuvista. Jopa Alfred Pennyworthin hahmo tapettiin väliaikaisesti, ja sarjakuvissa Bruce Waynen ja Dick Graysonin eli Robinin kanssa asui Waynen perheen täti Harriet.
Vuonna 1966 American Broadcasting Company alkoi esittää Yhdysvalloissa Batman-televisiosarjaa, jonka menestys nosti myös sarjakuvien suosiota. Pitkälti televisiosarjan ansiosta Batmanin sarjakuvalehti saavutti 900 000 kappaleen levikin. Televisiosarjan vaikutuksesta Barbara Gordonin Batgirl -hahmo ja camp-huumori tuotiin mukaan myös sarjakuviin, ja myös Alfred Pennyworthin hahmo teki paluun. Batman -televisiosarja ja sarjakuvien uusi tyyli olivat suosittuja hetken, mutta camp-tyyli vanheni nopeasti ja televisiosarjan esittäminen lopetettiin vuonna 1968. Tämän seurauksena myös sarjakuva oli jälleen vaikeuksissa. 
Käsikirjoittaja Dennis O’Neil ja kuvittaja Neal Adams aloittivat vuonna 1969 Batmanin uudistamisen tavoitteenaan erottaa hahmo 1960-luvun televisiosarjan ja sarjakuvien camp-huumorista ja palauttaa Batmanin hahmo takaisin ”yön armottomaksi kostajaksi.” O’Neil ja Adams hakivat innoitusta työhönsä perehtymällä Bob Kanen ja Bill Fingerin vanhoihin Batman -tarinoihin. O’Neilin ja Adamsin yhteistyön ensimmäinen tuotos oli tarina ”The Secret of the Waiting Graves”, joka julkaistiin vuoden 1970 tammikuussa Detective Comicsin numerossa 395. 1970-luvulla O’Neilin ja Adamsin kanssa Batman -tarinoiden parissa työskenteli myös tussaaja Dick Giordano. Kolmikon vaikutusta ja tarinoiden laatua myöhempien Batman -tarinoiden syntymiseen on pidetty hyvin merkittävänä. Vaikka kolmikon synkempi versio Batmanista oli suosiossa lukijoiden keskuudessa, ne eivät merkittävästi nostaneet sarjakuvien laskevaa myyntiä. Sama päti myös käsikirjoittaja Steve Englehartin ja kuvittaja Marshall Rogersin vuosien 1977-1978 tarinoihin, jotka innoittivat myöhemmin suuresti Tim Burtonin vuoden 1989 Batman -elokuvaa sekä 1990-luvun Batman -animaatiosarjaa. Batman -sarjakuvan levikki laski läpi 1970- ja 1980-lukujen, saavuttaen kaikkien aikojen matalimman levikkinsä vuonna 1985.

Yön ritari ja uusi Batman

DC Comics julkaisi vuonna 1986 neliosaisen Batman -sarjakuvan Batman: Yön ritari, jonka oli käsikirjoittanut ja kuvittanut aiemmin Marvel Comicsin Daredevil -tarinoistaan tunnettu Frank Miller. Tapahtumiltaan Millerin Batman -tarinat sijoittuivat tulevaisuuteen, jossa 55-vuotias Bruce Wayne palaa eläkkeeltä takaisin Batmaniksi. Millerin Batman virkisti hahmoa merkittävästi, ja siitä tuli kaupallinen menestys. Se myös kasvatti Batmanin suosiota suuresti. Millerin Batman ei ollut ylväs lainpuolustaja, vaan synkempi ja väkivaltaisempi kostaja.
Vuonna 1986 Dennis O’Neil alkoi työskennellä Batman -tarinoiden toimittajana ja asetti mallin Batmanin hahmolle ja tarinoille. O’Neil oletti DC Comicsin palkanneen hänet uudistamaan hahmoa, minkä seurauksena hän pyrki istuttamaan Batmanin ympärille erilaisen tunnelman kuin aiemmin. Yksi O’Neilin aloittaman lähestymistavan tuloksista oli vuonna 1987 julkaistu käsikirjoittaja Frank Millerin ja kuvittaja David Mazzucchellin tarina ”Ensimmäinen vuosi”, jossa Miller ja Mazzucchelli määrittelivät Batmanin syntytarinan uudelleen. Käsikirjoittaja Alan Moore ja kuvittaja Brian Bolland jatkoivat tällä synkällä linjalla vuoden 1988 tarinassaan ”Tappava pila”, jossa Jokeri pyrkii tekemään komisario James Gordonin hulluksi rampauttamalla tämän tytär Barbara Gordonin ja kiduttamalla komisario Gordonia sekä fyysisesti että psyykkisesti.
Batman -sarjakuva saavutti suuren huomion vuonna 1988 DC Comicsin järjestäessä lukijoilleen äänestyksen siitä, pitäisikö toisen Robinin eli Jason Toddin kuolla. Äänestys toteutettiin puhelinäänestyksenä, ja 28 äänen erotuksella Jason Toddin Robin tapettiin tarinassa ”Kuolema kulkee suvussa”. Seuraavana vuonna ensi-iltansa sai Tim Burtonin elokuva Batman, joka toi Batmanin myös sarjakuvia lukemattoman yleisön tietoisuuteen saavuttamalla valtavan menestyksen elokuvateattereiden lippukassoilla ja oheistuotteilla. 
Vuoden 1993 ”Knightfall” -tarina esitteli Batmanille uuden vihollisen, Banen. Tarinassa Bane pakottaa Batmanin sietokykyjensä äärirajoille, kunnes vahingoittaa tätä vakavasti murtamalla Batmanin selän. Azraelina tunnettu Jean-Paul Valley perii Batmanin roolin Bruce Waynen toipumisen aikana. 1990-luvun lopulla käsikirjoittaja Jeph Loeb ja kuvittaja Tim Sale tekivät yhteistyössä Batman -tarinat ”Pitkä pyhäinpäivä” ja ”Synkkä voitto”, joissa kuvattiin vasta uransa Gotham Cityssä aloittanutta Batmania taistelemassa vihollisiaan vastaan ja ratkomassa kahden Gotham Cityn sarjamurhaajien rikoksia.
Vuodesta 2005 vuoteen 2008 DC Comics julkaisi Frank Millerin kirjoittamaa ja Jim Leen kuvittamaa sarjakuvaa All Star Batman & Robin, the Boy Wonder, joka oli kaupallisesti hyvin menestynyt. Kriitikoiden keskuudessa se sai kuitenkin yleisesti osakseen negatiivista palautetta käsikirjoituksestaan ja vahvasta väkivallan kuvaamisestaan.
Vuodesta 2006 alkaen Batmanin ja Detective Comicsin keskeisimpinä käsikirjoittajina toimivat Grant Morrison ja Paul Dini. Morrison palautti Batman -sarjakuviin joitain sen kiistellyimmistä elementeistä, tärkeimpänä 1950-luvun science fiction. Morrisonin käsikirjoittamassa ”Final Crisis” -tarinassa oli mukana myös Batmanin ilmeinen kuolema, kun Darkseid onnistui surmaamaan tämän. Vuoden 2009 Batman: Battle for the Cowl -tarinajatkumossa Dick Graysonista tuli Bruce Waynen kuoleman jälkeen uusi Batman, ja Damian Waynesta tuli viides Robin. Vuonna 2009 Judd Winnick palasi Batman -tarinoiden keskeisimmäksi käsikirjoittajaksi, ja Grant Morrison sai kirjoitettavakseen oman sarjakuvansa Batman and Robin. Bruce Wayne käsikirjoitettiin takaisin Batmaniksi vuonna 2010 Batman: The Return of Bruce Wayne -tarinajatkumossa.

The New 52

Vuoden 2011 syyskuussa DC Comics lakkautti kaikki supersankarisarjakuvansa, ja ne käynnistettiin uudelleen nimellä The New 52. Bruce Waynesta tehtiin pysyvästi ainoa Batman kaikissa DC Comicsin julkaisemissa sarjakuvissa, ja Dick Grayson palautettiin takaisin Nightwingiksi. Batmanin tärkeimpänä käsikirjoittajana on The New 52:n aloittamisen jälkeen toiminut Scott Snyder, joka on muun muassa luonut Batman -sarjakuviin uudeksi viholliseksi Pöllöjen neuvoston. Tarinassa ”Vuosi nolla” Batmanin alkuperä ja syntytarina päivitettiin The New 52:n aikakaudelle.

Tim Burtonin elokuvat

Warner Bros. hankki elokuvaoikeudet Michael Uslan -nimisen pitkän linjan Batman-fanin kautta. Hän onnistui hankkimaan Batmanin elokuvaoikeudet DC:ltä ja alkoi suunnitella elokuvaa. Hän ihaili suunnattomasti Bill Fingerin ja Bob Kanen varhaisia Batman-tarinoita vuodelta 1939 ja suunnitteli tekevänsä filmistä sellaisen. Esitelläkseen studiojohtajille elokuvaan haluamansa tyylin, hän kirjoitti lyhyen tarinan Return Of The Batman, osoittaakseen mitä ajoi takaa. Elokuvan sävyä muokkasi myöhemmin myös Frank Millerin Yön Ritarin paluu.
Ensimmäinen elokuva, Batman sai ensi-iltansa vuonna 1989. Sen ohjasi Tim Burton, jonka tavaramerkiksi muodostunut synkkyys ja gotiikka sopivat elokuvaan tunnelmaan loistavasti. Batmania elokuvassa esitti Michael Keaton. Warner Bros. oli alun perin halunnut tehdä elokuvasta camp-tyylisen ja palkata Bill Murrayn esittämään Batmania sekä Eddie Murphyn Robinia, mutta koska Uslanin oma linja oli selkeä, ei niin tehty. Studio kuitenkin korosti linjaansa vielä valitsemalla ohjaajaksi hittikomediallaan Pee-wees Big Adventure läpi lyöneen Tim Burtonin ohjaajaksi. Burton ymmärsi käyttää tilaisuutensa osoittaakseen kunnioituksensa saksalaiselle ekspressionismille ja toisti sen teemoja elokuvassa.
Batman oli menestys jo ennen ilmestymistään, sillä tehokkaan mainonnan ansiosta oheistuotteita myytiin 750 miljoonan dollarin arvosta. Se oli ensimmäinen elokuva, joka saavutti ensimmäisenä kymmenenä päivänä ensi-iltansa jälkeen sadan miljoonan dollarin rajan ja tuotti lopulta maailmanlaajuisesti 411,35 miljoonaa dollaria. Se oli vuoteen 2008 asti eniten tuottanut elokuva, joka perustui DC Comicsin sarjakuvaan. 
Menestyksen takia Burton ja ennen elokuvaa kritiikkiäkin saanut Keaton saivat jatkaa. Seuraava elokuva, Batman – paluu sai ensi-iltansa jo 1992. Se sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton, sillä monien mielestä elokuvan edellistä synkempi sävy sotki supersankarielokuvan teeman. Roger Ebert totesi, ettei Burtonin elokuva ole huono, mutta se todistaa silti, etteivät supersankarit ja film noir sovi yhteen. Vaikka elokuva tuotti 266,83 miljoonaa dollaria, Burtonin ei haluttu jatkavan ohjaajana. Myöskään Michael Keaton ei enää jatkanut Batmanina. Keatonille tarjottiin jopa 35 miljoonaa dollaria, mutta hän ei halunnut uusia rooliaan, koska oli tyytymätön uuteen ohjaajaan Joel Schumacheriin.

Joel Schumacherin elokuvat

Koska aiemman elokuvan sävy oli ollut liian synkkä, katsottiin aiheelliseksi, että seuraava elokuva olisi valoisampi. Michael Keaton korvattiin Val Kilmerillä ja ohjaajana aloitti Joel Schumacher. Batman Forever sai ensi-iltansa vuonna 1995, ja se sai kriitikoilta edeltäjänsä Batman – paluun tapaan ristiriitaisia arvosteluja. Kriitikot pitivät elokuvaa sen ilmestymisen jälkeen lapsellisena, mutta päätöstä tehdä siitä valoisampi kuin edeltäjistään pidettiin silti oikeana. Batman-fanit kritisoivat sitä, että Kaksinaamaa ja Arvuuttajaa esittävät Tommy Lee Jones ja Jim Carrey tekivät hahmoistaan liikaa Jokeria muistuttavia. Kaikesta huolimatta elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 336,53 miljoonaa dollaria ja Schumacher sai luottamuslauseen jatkaa Batman-elokuvien ohjaajana. Val Kilmer kuitenkin kieltäytyi jatko-osasta, sillä hän katsoi elokuvien keskittyvän enemmän vihollisiin, kuin elokuvan sankariin.
Batman & Robin sai ensi-iltansa vuonna 1997. Studio vaati, että koska Batman Forever oli onnistuneesti siirtänyt Batmanin lapsiystävällisempään suuntaan, päätettiin jatko-osasta tehdä vielä lapsellisempi. Batmanin rooliin palkattiin George Clooney, joka allekirjoitti kolmen elokuvan sopimuksen. Chris O’Donnell jatkoi Robinin roolissa. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 238 miljoonaa dollaria, mutta elokuvan budjettiin (125 miljoonaa dollaria) verrattuna tuotto ei ollut Warner Bros.'n mielestä riittävä. Elokuvaa oli sarjakuvafanien mielestä inspiroinut enemmän 1960-luvun Batman-televisiosarja, kuin sarjakuvat. Batman & Robin -elokuvalle suunniteltu jatko-osa Batman Triumphant päätettiin hylätä odotettua heikomman taloudellisen tuloksen ja arvostelijoiden kritiikin vuoksi.

Christopher Nolanin elokuvat

Batman-sarja herätettiin henkiin vuonna 2005, kun Christopher Nolan siirtyi ohjaajaksi. Hän oli myös mukana käsikirjoittamassa elokuvaa. Batmanin rooliin valittiin Christian Bale, josta tuli ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen Batmanin esittäjä. Nolanin elokuvassa Batmanin ulkoasu uudistettiin täysin, ja esimerkiksi Batmobilen ulkonäkö koki täyden muutoksen. Nolan siirsi rohkeasti sarjan pois sarjakuvamaailmasta ja loi realistisen Batman-elokuvan, joka sai nimekseen Batman Begins. Tarinassa siirryttiin takaisin alkuun, ja kerrottiin kuinka Bruce Waynesta tuli Batman. Elokuva sai hyviä arvosteluja ja tuotti maailmanlaajuisesti 371 miljoonaa dollaria, jolla siitä tuli siihen asti toiseksi eniten tuottanut Batman-elokuva.
Odotukset seuraavaa Batmania kohtaan nousivat. Heath Ledger palkattiin esittämään Jokeria jatko-osaan, joka sai nimekseen Yön ritari. Ennen elokuvaa Ledgerin valintaa kritisoitiin paljon, mutta hänen kuolemansa jälkeen, kun elokuva oli jo jälkituotannossa, alkoi liikkua huhuja aivan uskomattomasta roolisuorituksesta. Kun elokuva lopulta sai ensi-iltansa, se sai kriitikoilta todella hyviä arvosteluja ja Ledgerin roolisuoritusta ylistettiin. Elokuvasta tuli kaikkein menestynein Batman-elokuva ja kaikkien aikojen neljänneksi menestynein elokuva. Se on myös kolmanneksi menestynein elokuva Amerikan mantereella. Yön ritari on tuottanut kaikkiaan 1 004 558 444 dollaria.
Heti Heath Ledgerin kuoleman jälkeen hänen rooliaan alettiin kehua ja hänelle ryhdyttiin ennustamaan postuumisti parhaan miessivuosan Oscar-palkintoa roolistaan. Tätä silmällä pitäen Warner Bros.-tuotantoyhtiö päätti julkaista elokuvan ennen Oscar-gaalaa uudelleen Amerikan teattereissa. Elokuva ilmestyi uudelleen 27. tammikuuta. Yön ritari sai kahdeksan Oscar-ehdokkuutta, mikä oli enemmän kuin millään supersankarielokuvalla ennen sitä. Niistä se voitti kaksi palkintoa: Paras miessivuosa (Heath Ledger) ja Paras äänisuunnittelu (Richard King). Elokuva voitti myös yhden Golden Globe -palkinnon parhaasta miessivuosasta ja oli lisäksi ehdolla yhdeksän Baftan saajaksi.
Nolanin trilogian viimeinen osa, Yön ritarin paluu, sai ensi-iltansa heinäkuussa 2012. Elokuva tuotti 1 108 058 404 dollaria.

Hanna-Barbera/Filmation

Batman teki ensiesiintymisensä animaationa 8. syyskuuta 1973 Hanna-Barberan tuottamassa Superystävissä, joka perustui löyhästi Oikeuden Puolustajiin. Batmanin äänenä toimi erityisesti elokuvissa ja radio-ohjelmissa näytellyt Olan Soule, joka ääninäytteli roolissa vuoteen 1982 asti.
Samaan aikaan Filmation esitti Batmanin ensimmäisen nimikkosarjan 10. helmikuuta 1977, jolloin The New Adventures of Batmania esitettiin Batman/Tarzan Adventure Hour, Tarzan and the Super 7 ja Batman and the Super 7 ohjelmien yhteydessä. Sarja kesti 16 jakson verran, joka jatkoi 1960-luvun televisiosarjan camp-henkistä seikkailua. Myös hahmojen ulkomuodot muistuttivat 1960-luvun sarjaa ja lisäksi Adam West ja Burt Ward uusivat roolinsa Batmanina ja Robinina.
Superystävien saadessa valmiiksi neljännen sarjansa Super Friends: The Legendary Super Powers Show vuonna 1984, se korvasi Olan Soulen Adam Westillä, joka ääninäytteli Batmania aina Superystävien viimeiseen sarjaan The Super Powers Team: Galactic Guardiansiin vuonna 1985.

1980–1990-luku

Superystävien päätyttyä vuonna 1985 Batmanin seikkailuja animaatiossa sai odotella vuoteen 1992 saakka. Tim Burtonin ohjaaman Batman-elokuvan nostettua yön ritarin takaisin televisio- ja elokuvayleisön tietoisuuteen vuonna 1989 sai Warner Bros. Animationin vuotta myöhemmin suunnittelemaan Batmanin paluuta myös animaation pariin. Lopulta sarja sai ensi-iltansa syyskuussa, kun aiemmin kesäkuussa Batman – paluuta esitettiin elokuvateattereissa. Batman: The Animated Series nousi ensimmäisen tuotantokauden jälkeen suureen suosioon niin yleisön kuin kriitikoiden silmissä. Se muun muassa palkittiin Emmylla erinomaisena animaatiosarjana. Sarjassa oli laajasti vaikutteita eri Batmanin ajanjaksoista muun muassa Batmanin asua oli sovellettu 1960-luvun televisiosarjan tapaiseksi pienillä muutoksilla, lisäksi osa rikollisista kuten Pingviini sai ulkomuotoonsa vaikutteita Burtonin ohjaamista Batman-elokuvista. Sarjan tunnelma oli film noir -tyyppinen ja 1940-luvun miljöö auttoi tuomaan salapoliisimaisuutta Batmanin seikkailuihin. Batmanin äänenä toimi Kevin Conroy, joka toimi roolissa myös sarjan pohjalta tuotetuissa elokuvissa Batman – Mustan kostajan paluu ja Batman ja Pakkasherra.
Sarjan suosion ja menestyksen myötä Warnerin oma televisiokanava The WB tilasi uusia jaksoja, joiden myötä vuonna 1997 Batman sai 24-osaisen sarjan The New Batman Adventures. Se jatkoi edeltäjänsä tavoin synkillä tarinoilla, mutta tällä kertaa mukaan oli otettu hivenen lapsille suunnattuja jaksoja. Samoihin aikoihin Batman esiintyi vierailevana hahmona Teräsmiehen omassa piirrossarjassa. Huomattavin ero The New Batman Adventuresin ja The Animated Seriesin välillä oli miljöön muuttuminen modernimmaksi ja hahmojen ulkomuotojen jyrkät muutokset. Batmanin vallitseva sininen taustaväri oli esimerkiksi korvattu harmaalla ja Gotham City sai uuden punasävyisen ilmeen. Sarja parodioi myös huomattavasti 1960-luvun camptyyliä ja sisälsi hivenen Slapstickia.
Tammikuussa 1999 Warner Bros. esitti uudenlaisen sarjan Batmanista Batman of the Future, jossa Bruce Wayne oli jo ikääntynyt mies ja toimi vain osakkaana Wayne-yhtymässään. Sittemmin hän ryhtyi kouluttamaan nuorta 17-vuotiasta Terry McGinnistä uudeksi Batmaniksi. Sarja nousi erityisesti Yhdysvalloissa suosioon ja sai arvostusta kriitikoilta voitettuaan muun muassa kaksi Emmy-palkintoa. Sarjasta tuotettiin yhteensä 52 jaksoa, joiden esitys loppui joulukuussa 2001.

2000-luku

Vuosina 2001–2006 Batman esiintyi pääosassa Justice League ja Justice League Unlimited -sarjoissa, jotka perustuivat Superystävien tavoin Oikeuden Puolustajiin. Batmanin luonnetta kuvattiin samanaikaisesti huumorintajuisena ja sarkastisena, mutta myös tuttuun tapaan supersankariryhmänsä ehkä kovimpana luuna. Esimerkiksi Batman on todistanut toimivansa myös pelotteena saaden itseään huomattavasti voimakkaampia supersankareita tahtoonsa pelkällä katseellaan. Samassa sarjassa Batman myös nöyryytti Ihmenaista ja Flashia hoitaen jokaisen harjoitusvastustajan heidän edestään itse. Tämä antaa Justice League -Batmanista ehkä hieman egoistisen kuvan. Samaan aikaan Batman teki vierasrooleja Static Shockissa, kuten muutaman muut Oikeuden Puolustajien hahmot.
Justice League Unlimitedin ollessa vielä televisiossa Warner päätti tuottaa uudelle sukupolvelle uudenlaisen Batman-sarjan The Batman. Sarja sai ensiesityksensä syyskuussa 2004 ja se esitteli uudenlaisen näkemyksen hahmojen ulkoasuista. Hahmojen käytös oli suhteellisen sama kuin sarjakuvissa mutta nykyaikaisempi. Myös itse Batman oli vasta 26-vuotias ja toimi kolmatta vuottaan yön ritarin roolissa. Myös Batmanin vempaimet olivat modernisoituja. Vaikka sarja sai paljon kritiikkiä edellisen sarjan kannattajilta, se oli kriitikoiden nähden menestyssarja. Se palkittiin muun muassa neljästi Daytime Emmylla ja sai useita ehdokkuuksia. Myös sarjan tapa esitellä Batgirl ennen Robinia herätti närää, mutta tuotantoryhmä perusteli tätä sillä, etteivät he saaneet tekijänoikeussyistä käyttää hahmoa aikaisemmin, sillä se esiintyi samaan aikaan Teen Titans -sarjassa. Robin tuli lopulta sarjaan mukaan neljännellä tuotantokaudella, kun Batgirl esiteltiin jo kolmannella. Sarjan viides ja viimeinen tuotantokausi kuitenkin nousi kriittisten kannattajien suosioon, kun sarjan tuotantoon mukaan tullut Alan Burnett toi mukanaan idean tehdä viidennestä kaudesta enemmän Oikeuden Puolustajamaisen kauden parittamalla Batmanin jaksoittain eri sankareiden kanssa ja lopulta päätosjaksossa kaikki toimisivat yhdessä pelastaakseen ulkoavaruudesta tulleen uhkan. The Batmanista esitettiin lopulta yhteensä 65 jaksoa ja sen esitys loppui maaliskuussa 2008.
Myöhemmin edellisen sarjan päätyttyä Warner julkisti jatkavan samalla linjalla ja suuntaavaan sen uudemman sarjan edelleen lapsille. Marraskuussa 2008 alkanut Batman: The Brave and the Bold pohjautuu samannimiseen sarjakuvaan, jossa Batman seikkailee yhden tai useamman muun sankarin kanssa muualla kuin tutussa Gotham Cityssä. Sarjan tekijäksi palkattiin James Tucker, joka oli aikaisemmin luonut Legion of Super Heroes -sarjan. Tucker kertoi samalla tilaisuuden luoda Batman-sarjan, jossa hän yhdistäisi omassa lapsuudessaan seurattuja elementtejä sarjakuvista ja televisiosta. Sarja oli myös poikkeus edellisiin nähden, sillä se pyrki olemaan enemmän humoristisempi, jossa myös Batman kertoi sarkastisia vitsejä menettämättä kuitenkaan totista luonnettaan.
Samaan aikaan Batman teki vierasroolin marraskuussa 2010 alkaneessa Young Justicessa, jossa Batmanin rooli on toimia mentorina ja tehtävien jakajana nuorille sankareille. Bruce Greenwood toimi hahmon äänenä oltuaan sitä ennen samaisessa roolissa elokuvassa Batman: Under the Red Hood. Vuonna 2012 Kevin Conroy uusi jälleen roolinsa Batmanina elokuvassa Justice League: Doom, jossa hahmolla oli keskeinen rooli.