google/wiki40b huggingface dataset:
ScummVM

Historia

Ohjelma syntyi tulkkiohjelmana, jolla voisi pelata SCUMM-pelejä kuten Day of the Tentacle. Ohjelmaan lisättiin tukea myös muilla tavoin tehdyille peleille kuten Simon the Sorcerer, joka aloitti kiistan ohjelman nimestä. Nimi kuitenkin säilyi ja on aiheuttanut hämmennystä sen käyttäjille.
Ohjelman kehittämisen aloitti Ludvig Strigeus ja Vincent Hamm liittyi mukaan hyläten oman vastaavan projektinsa. Myöhemmin projektiin johtoon on astunut James Brown ja ohjelman graafisen käyttöliittymän (GUI) on toteuttanut uudelleen Max Horn. Ohjelma on myös toteutettu suurelta osin uudelleen muuttaen C-kielestä C++:aan.
Vuonna 2002 LucasArts vaati ohjelman latauksien estämistä uskoen (virheellisesti) siinä olevan mukana yksityisen omistusoikeuden binäärimuotoista sisältöä. Ohjelman kehittäjät olivat olleet yhteydessä useiden pelien kehittäjiin, joka auttoi heitä, mutta kokivat haasteita avoimen lähdekoodin konseptien selittämisessä lakimiehille. Keskustelut kestivät neljä vuotta.
Revolution Software tarjosi kehittäjille pääsyn lähdekoodiin Lure of the Temptress ja Beneath a Steel Sky -peleihin. Näiden pelien tukemiseen ei siten tarvittu takaisinmallinnusta ja kehittäjien ei tarvinnut pelätä lakitoimia. Revolution Software myös julkaisi nämä pelit freewarena. Useat muut pelikehittäjät toimivat yhteistyössä ScummVM:n kehittäjien kanssa ja tarjoavat tietoa salassapitosopimuksen alla.
Version 1.3.0 päivityksen myötä tuli tuki WebOS-käyttöjärjestelmälle ja uusille peleille kuten Toonstruck ja Urban Runner.

Tuetut pelit

ScummVM tukee useita pelejä eri kehittäjiltä ja tukea kehitetään edelleen.
Ronnie Sundin

Ura

Sundin oli kotikaupunkinsa joukkueen Ludvika HC:n kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1986–1987 II-divisioonaa. Vuodet 1988–1992 Sundin pelasi sarjatasoa ylempänä Mora IK:ssa I-divisioonaa.
Kaudeksi 1992–1993 Sundin siirtyi Frölunda HC:n riveihin, Elitserieniin. Hän pelasi joukkueessa koko loppu-uransa, lukuun ottamatta kautta 1997–1998 New York Rangersin organisaatiossa. Joukkue varasi Sundinin yli-ikäisenä (25 vuotta) numerolla 237 NHL:n varaustilaisuudessa 1996. Hän siirtyi Rangersiin yksivuotisella sopimuksella toukokuussa 1997. Sundin pelasi kauden lähinnä AHL-joukkue Hartford Wolf Packissa, mutta hän pääsi pelaamaan myös yhden NHL-ottelun Rangersissa. Frölundassa Sundin pelasi yhteensä 16 kautta. Hän voitti joukkueessa Elitserienin mestaruuden vuosina 2003 ja 2005 sekä hopeaa vuosina 1996 ja 2006. Kaudella 2002–2003 Sundin oli Elitserienin pudotuspelien tehokkain puolustaja tehoin 5+4=9. Hänet valittiin kauden päätteeksi Ruotsin tähdistökentälliseen.
Sundinin pisteiden valossa paras kausi oli 2005–2006, jolloin hän teki tehot 4+15=19. Hän lopetti uransa keväällä 2009.
Abel Sandelin

Abel Sanfrid Sandelin (1. tammikuuta 1907 – 26. helmikuuta 1974) oli suomalainen diplomiarkkitehti, joka toimi Turun kaupunginarkkitehtina.
Sandelinin vanhemmat olivat Oulun teollisuuskoulun rehtori Karl Sanfrid Sandelin (1866–1962) ja Anna Maria Josefina Hultgren (1865–1958). Hän oli naimisissa Mildred Bluebell Hämäläisen kanssa.
Lukijan onni

Lukijan onni on Katarina Eskolan ja Maaria Lingon tietoteos poliitikkojen, kulttuurieliitin ja kirjastonkäyttäjien kirjallisista mieltymyksistä. Kirja perustuu heidän omaan tutkimukseensa. Kirja on julkaistu vuonna 1986 Kustannusosakeyhtiö Tammen Forum-kirjastossa. Sen on painanut Helsingissä Painokaari Oy. Teoksen kannen on suunnitellut Matti Linko. Teos sisältää 217 numeroitua sivua. ISBN 951-30-6413-1
Kirjan aineistona on keväällä 1984 suoritettu kysely, jossa kunnanvaltuutettuja, kirjasto- ja kulttuurilautakuntien jäseniä, kirjastonhoitajia sekä kirjastojen käyttäjiä pyydettiin kertomaan lempikirjoistaan. Kyselyyn vastasi noin 1 200 henkilöä, jotka nimesivät yli 5 500 teosta.
Inuyasha (hahmo)

Tessaiga

Tessaiga eli rautaa repivä torahammas on Inuyashan käyttämä ase. Se on myös hänen isänsä jättämä perintö. Se on tehty yōkaikoiran torahampaasta. Tessaigan salaisuus perustuu suojeluun, eli se tekee muodonmuutoksensa vain jos Inuyashalla on halu ja tarve suojella jotakuta ihmistä. Tessaiga myös kahlitsee Inuyashan yōkaiveren niin, ettei se pääse ottamaan häntä valtaansa (manga numero 16) Mangasarjan numerossa 16 Narakun hirviöverso katkaisi Tessaigan ja Inuyasha muuttui melkein yōkaiksi. Tōtōsai pystyi korjaamaan Tessaigan käyttäen liitoksena Inuyashan hammasta, mutta sinetti oli jo rikkoutunut. Inuyashalla oli 'huonommat' hampaat kuin isällään, joten Tessaiga muuttui painavammaksi. Aina kun Inuyasha muuttuu, hänen sydämensä lähes katoaa pimeyteen, minkä takia Inuyashan täytyi voittaa eräs vahva yōkai, jotta Tessaiga korjautuisi kunnolla ja muuttuisi myös kevyemmäksi (manga numerot 19 ja 20).

Tessaigan tekniikat

Kaze no Kizu eli suom. Tuulen haava on Inuyashan yleisimmin käytämä tekniikka, joka voi tappaa jopa 100 vihollista yhdellä iskulla. Tekniikka toimii niin, että isketään kahden yōkin (yliluonnollinen voima) törmäyspisteeseen. Valitettavasti Tuulen Haavaa voi käyttää vain yōkaita vastaan, sillä ihmisillä ei (tietenkään) ole yōkia. Muita iskuja ovat Bakuryuuha, Tessaigan mestaritekniikka, jonka avulla Tuulen Haavaa voi käyttää milloin vain, ja Kongōsōha, jonka Inuyasha sai miekkaansa voitettuaan yōkai Hōsenkin tämän maailman ja tuonpuoleisin rajalla. Kongōsōha tarkoittaa: "repivät timanttikeihäät". Lisäksi on olemassa Meidou Zangetsuha, Sesshōmarun "antama", jonka avulla Inuyasha voi lähettää vastustajansa helvettiin.
Athamas

Athamas oli kreikkalaisessa mytologiassa Orkhomenoksen kuningas. Ensimmäisestä avioliitostaan Nefele-jumalattaren kanssa hänellä oli kaksoset Friksos ja Helle. Myöhemmin tästä erottuaan hän nai Inon, Kadmoksen tyttären. Inon kanssa hänellä oli kaksi lasta, Learkhos ja Melikertes. Athamaksella oli myös veli Salmoneus, joka puolestaan oli Tyron isä.
Ino vihasi lapsipuoliaan Friksosta ja Helleä, minkä vuoksi hän kehitti kavalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän paahtoi kaupungin siemenviljan, jotta se ei itäisi. Paikalliset maanviljelijät päättivät nälänhätää peläten kysyä neuvoa läheiseltä oraakkelilta. Ino kuitenkin lahjoi oraakkelin luo lähetetyt miehet kertomaan, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Tähän neuvoon Athamas vastentahtoisesti suostui. Ennen kuin Friksos ehdittiin uhrata, hänet ja Hellen pelasti heidän äitinsä Nefelen paikalle lähettämä lentävä kultainen oinas. Helle kuitenkin putosi oinaan selästä Hellespontoksen kohdalla ja kuoli, antaen salmelle nimensä. Friksos selvisi kuitenkin lentomatkasta aina Kolkhikseen saakka , missä Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti, antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi Aietekselle oinaan kultaisen taljan, jonka kuningas ripusti temppeliin.
Myöhemmin Ino kasvatti Dionysoksen, sisarensa Semelen pojan. Tämä sai Heran syvän mustasukkaisuuden valtaan. Kostoksi Hera kirosi Athamaksen hulluudella. Hulluudenpuuskassaan Athamas löi kuoliaaksi yhden pojistaan, Learkhoksen. Ino, paeten miehensä raivoa, heittäytyi mereen poikansa Melikerteksen kanssa. Molempia palvottiin myöhemmin meren jumaluuksina – Inoa Leukotheana ja Melikertesta Palaimonina.
Athamas joutui pakenemaan Boiotiasta poikansa murhan aiheuttaman syyllisyyden vuoksi. Oraakkeli käski hänen asettua paikkaan, jossa hän voisi nauttia villipetojen vieraanvaraisuudesta. Tämän paikan hän löysi Fthiotiksesta Thessaliasta, jossa hän yllätti joukon susia syömästä lammasta. Hänen lähestyessään pedot pakenivat jättäen luut jälkeensä. Athamas tulkitsi ennustuksen täyttyneen ja asettui tänne asumaan, naiden kolmannen vaimonsa Themiston. Paikkaa kutsuttiin myöhemmin Athamaksen tasangoksi. Athamaksesta ovat saaneet nimensä myös Athamaniká-vuoret, joita pidettiin Athamaksen pakopaikkana.
Kun Athamas palasi toisen vaimonsa Inon luo, Themisto haki kostoa pukemalla omat lapsensa valkoisiin ja Inon mustiin vaatteisiin, käskien murhamiehen tappamaan mustiin pukeutuneet. Ino kuitenkin vaihtoi vaatteet Themiston tietämättä, jolloin tämä tuli murhauttaneeksi omat lapsensa.
Paavo Palokangas

Paavo Lauri Palokangas (s. 11. lokakuuta 1943 Helsinki, Suomi) on suomalainen pistooliampuja. Hän on edustanut urallaan Orimattilan Jymyä.
Hän voitti 10 m ilmapistoolissa Soulissa 1978 maailmanmestaruuden ja vuonna 1979 Lvovissa 50 m vapaapistooli Euroopan mestaruuden silloisella maailmanennätystuloksella 577. Olympialaisissa hän sijoittui sekä 1980 Moskovassa että 1984 Los Angelesissa vapaapistoolissa kahdeksanneksi.
Työuransa Palokangas teki teollisena muotoilijana. Palokankaan julkinen teos on Liehuva harja valtatiellä 4 Orimattilan liittymässä Mäntsälässä.
Martti Mela

Martti Juhani Mela (22. kesäkuuta 1933 Viipuri – 20. marraskuuta 2005 Oulu) oli Oulun yliopiston biofysiikan professori.
Melan vanhemmat olivat Martti Mauritz Mela ja Matilda Kurki. Hän tuli ylioppilaaksi Turun yhteiskoulusta 1953 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1958, tekniikan lisensiaatiksi 1963 ja tekniikan tohtoriksi 1969. Siemens-Sähkö Oy:n myynti-insinöörinä Mela toimi 1959, Vuoksenniskan  osastoinsinöörinä 1959–1961, Teknillisen korkeakoulun vanhempana assistenttina 1961–1962 ja Turun yliopiston huoltoinsinöörinä 1962–1964. Mela oli valtion teknistieteellisen toimikunnan tutkimusassistentti ja nuorempi tutkija 1967–1971, Kuopion yliopiston fysiikan apulaisprofessori 1975 ja Oulun yliopiston biofysiikan professori 1975–1998. Hän oli vierailevana tutkijana Pennsylvanian yliopistossa Yhdysvalloissa 1964–1966, Medikor Worksilla Budapestissä 1969–1971 ja Hampurin yliopistossa 1971–1973. Mela toimi useissa alansa järjestöissä, samoin kuin esimerkiksi Tietomaa Oy:n johtokunnassa 1985–1993. 
Melan biofysiikan professuuri oli ensimmäinen Suomessa. Hänen tutkimuskohteitaan olivat muun muassa hyönteisten aistinelimet ja biologisten prosessien systeemiteoria. Mela oli myös Maanpuolustuksen tieteellisen neuvottelukunnan MATINE:n jäsen. Hän osallistui raamatunlähetystyöhön Gideons International -järjestössä. 
Sotilasarvoltaan  Mela oli reservin yliluutnantti (1993), hänen ensimmäinen puolisonsa 1960–1969 oli  Leena Ankio ja toinen vuodesta 1978 Sirkka Vallittu.
Cleburnen piirikunta (Alabama)

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 92,8 prosenttia on valkoisia, 2,36 prosenttia mustia ja 2,33 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 2,95 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 97,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 98,7 vuotta.
Pieneläinhoitaja

Pieneläinhoitajan varsinainen tutkintonimike on ollut aiemmin eläintenhoitaja, suuntautumisalana pieneläintenhoito. Vuodesta 2010 ammattinimike on muuttunut Klinikkaeläinhoitajaksi, joka on suojattu ammattinimike ja sitä saavat käyttää vain ammattitutkinnon suorittaneet klinikkaeläintenhoitajat.

Työllistyminen

Pieneläinhoitajat / klinikkaeläinhoitajat työskentelevät kunnan- tai kaupungineläinlääkäreiden vastaanotoilla, yksityisillä eläinklinikoilla tai eläinsairaaloissa. Työmarkkinoilla pieneläinhoitajia on enemmän kuin alalla on työpaikkoja joten työllistyminen ei ole helppoa. Keskimäärin puolet ammattitutkinnon suorittaneista eläintenhoitajista työllistyy omalle alalleen.

Palkkaus

Pieneläinhoitajien / Klinikkaeläinhoitajien alalla ei ole työehtosopimusta, joten alalle ei ole määritelty mm. minimipalkkaa.
Palkka on hyvin klinikkakohtainen, haarukka 1200-2500€/kk.
Kunnan- tai kaupungineläinlääkärin vastaanotoilla työskentelevien hoitajien palkoissa sovelleteen KV-TES:ä. 
Yksityisillä klinikoilla ja eläinsairaaloissa palkkaus vaihtelee työnantajien kesken.
Konvektio

Luonnollisen konvektion korrelaatiot

Kun pystysuora levy on laminaarisessa virtauksessa ja Rayleighin luku saa arvon \scriptstyle 10^{-1}< Ra_L <10^{9}, Nusseltin luvun keskiarvo voidaan ilmaista muodossa
Nu_L = 0.68 + \frac{0.67(Ra_L)^{1/4}}{[1 + (\frac{0.492}{Pr})^{\frac{9}{16}}]^{\frac{4}{9}}}.

Konvektiosolu

Konvektiosolussa on lämmön takia "nouseva" virtaus ja jäähtyneen kaasun, nesteen tms. laskeva virtaus. Konvektiosulut syntyvät, muuttuvat ja katoavat joskus hyvinkin nopeasti, ja ovat toisinaan vakaita. Aluetta, missä konvektiota tapahtuu, sanotaan konvektiiviseksi alueeksi.

Konvektio säätieteessä

Konvektio ilmakehässä (esim. termiikki) aiheutuu useimmin siitä, että Aurinko lämmittää maanpintaa. Lämpö siirtyy johtumalla maanpinnan läheiseen ilmakerrokseen. Kun ilma saa tarpeeksi lämpöä, sen tiheys pienenee ja nousee pieniä "kuumailmapalloja", ikään kuin ilmakuplia ilmamassassa, jotka sekoittavat tehokkaasti troposfäärin ilmaa. Noustessaan konvektiokuplat joutuvat pienempään paineeseen, jolloin ne jäähtyvät. Nousu pysähtyy, kun kupla on jäähtynyt ympäröivän ilman lämpötilaan – silloinhan nostevoima lakkaa.
Meteorologiassa käydään keskustelua siitä, kuinka paljon kupla vaihtaa energiaa ympäristönsä kanssa ("entrainment") ja kuinka paljon jäähtyminen johtuu pelkästä paine-erosta kaasujen yleisen tilanyhtälön mukaan.
Konvektio on purjelennon pääasiallinen käyttövoima. Se saa aikaan kumpupilvet ja kuuropilvet. Konvektiopilvissä nousuliikkeet ovat huomattavasti suurempia kuin kerrospilvissä, 0,20–10 m/s. Nämä voimakkaat nousuliikkeet voivat saada aikaan rakeita ja ukkosta.
Matalaa heikkoa konvektiota voi esiintyä myös silloin, kun kylmä ilma virtaa sulan meren päälle. Avoimen meren vaikutus saa aikaan sen, että merellä syntyy konvektiivisia pilviä ja lumikuuroja. Tällaiset lumikuurot ajautuvat maihin etenkin siellä missä on kohtuullisen kapeita vesialueita kylmässä ilmastossa, muun muassa Suomenlahdella ja Pohjois-Amerikan Suurilla järvillä. Päijänne ja useat muut Suomen järvet sopisivat muotonsa puolesta, mutta ne ovat usein jäässä ennen kuin tarpeeksi voimakas kylmä ilmavirtaus osuu paikalle. Joinakin vuosina rannikon lumikuuroja on havaittu myös Suomen järvillä.

Konvektio planeettojen sulassa sisuksessa ja tähdissä

Konvektio maankuoressa: Maan sisällä tapahtuu radioaktiivisen lämmön ja pyörimisen takia konvektiota, joka aiheuttaa mannerliikuntoja ja Maan magneettikentän dynamomekanismilla. Konvektiota tapahtuu tähtien sisuksissa, mikäli olosuhtet ovat sopivat. Jotkut tähdet ovat kokonaan konvektiivisia. Auringon pinnalle ulottuva konvektio synnyttää tähdenpilkkuja monimutkaisen prosessin kautta. Auringon konvektio näkyy pinnan rakeisuutena.
Harjusinisiipi

Koko ja ulkonäkö

Koiraan siiven yläpinta on kirkkaansininen. Siipien reunassa on leveähkö, sisäreunasta samea musta reunus ja sekä etu- että takasiipien keskellä on siiven poikkisuunnassa venynyt musta keskitäplä. Takasiiven ulkoreunassa on rivi mustia reunatäpliä. Naaraan siivet ovat yläpuolelta mustanruskeat, mutta siipien tyviä kohti niissä on myös hieman sinistä väriä ja keskellä keskitäplä. Siipiripset ovat valkoiset, sipisuonten kohdalta mustat. Siipien alapinnat ovat vaalean siniharmaat ja niissä on voimakkaita mustia, ohuelti valkoreunaisia täpliä. Etusiiven tyviosassa on kaksi laajaa mustaa täplää. Takasiipien reunan nuolimaisiin mustiin täpliin liittyy voimakkaan oranssinpunaista väriä. Siipiväli on 22–29 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Harjusinisiipeä tavataan keskisestä Euroopasta Pohjois-Intiaan, Kiinan länsiosiin ja Jakutiaan. Lounais-Euroopassa sen korvaa lännenharjusinisiipi (Scolitantides baton).
Suomessa harjusinisiipi on erittäin harvinainen perhoslaji, jota esiintyi aikaisemmin paikoittaisena monilla Etelä- ja Keski-Suomen harjuilla, mutta joka katosi useimmilta esiintymispaikoiltaan 1970- ja 1980-lukujen aikana. Pitkään harjusinisiiven ainoa esiintymisalue Pohjoismaissa sijaitsi Säkylässä puolustusvoimien alueella, missä edelleen jatkuvat kovapanosammunnat ovat estäneet maaston umpeenkasvun, mutta kesällä 2013 löydettiin esiintymä myös Alastarosta. Lentoaika on yhtenä sukupolvena kesäkuun puolivälistä heinäkuulle.

Elinympäristö ja elintavat

Harjujen umpeenkasvu laidunnuksen ja maanoton lopettamisen sekä erityisesti metsäpalojen tehokkaan sammutuksen vuoksi, on tehnyt harjusinisiivestä äärimmäisen uhanalaisen. Vuonna 2006 lajin koko kannaksi Suomessa arvioitiin noin 300 yksilöä. Vuonna 1994 harjusinisiipiä siirtoistutettiin Ruokolahdelle paikkaan, jossa laji on aikaisemmin esiintynyt, mutta kanta katosi kahdessa vuodessa. Laji edellyttää elinympäristökseen kuivia ja lämpimiä etelärinteitä, missä maan pinta ei ole kokonaan kasvillisuuden peittämää ja joilla kasvaa toukan ravintokasvia, kangasajuruohoa. Laji on erittäin paikkauskollinen ja yksilöt lepäävät mielellään nuorilla männyillä.
Naaras munii kangasajuruohon kukintoihin, joissa toukat kuoriutuvat noin viikon kuluttua. Toukat syövät pääasiassa kukintoja sekä kehittyviä hedelmystöjä ja ovat täysikasvuisia noin kuukaudessa. Talvehtiminen tapahtuu neljännessä toukkavaiheessa ja toukka koteloituu keväällä. Kotelovaiheen kesto on pari viikkoa. Keski-Euroopassa kehittyy kesän aikana myös toinen sukupolvi.
Harjusinisiipi on Euroopassa luokiteltu silmälläpidettäväksi ja Suomessa vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa äärimmäisen uhanalaiseksi (CR) ollut Suomessa luonnonsuojelulailla rauhoitettu vuodesta 1989 lähtien. Yksittäisen perhosen korvausarvo on 1682 euroa.
Suomen ympäristökeskus selvittää vuosien 2015 ja 2016 aikana Säkylänharjun harjusinisiipipopulaation kokoa ja kannanvaihteluita sekä mahdollisuutta siirtoistuttaa sinisiipiä Lopelle, Komion luonnonsuojelualueelle.

Ravintokasvi

Toukka syö kangasajuruohoa (Thymus serpyllum).
Michael O’Hare

Michael O’Hare (6. toukokuuta 1952 Chicago, Illinois – 28. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Jeffrey Sinclairina science fiction -televisiosarjassa Babylon 5. Hän siirtyi pois Babylon 5:n näyttelijäkunnasta ensimmäisen tuotantokauden jälkeen mutta esiintyi myöhemmin vielä kaksiosaisessa jaksossa ”War Without End”.
Uransa aikana O’Hare esiintyi monissa New Yorkin alueen teatterituotannoissa. Näihin lukeutui eversti Nathan Jessepin rooli A Few Good Men (suom. Kunnian miehiä) -näytelmän alkuperäisessä näyttämöversiossa. Elokuvaversiossa vastaavaa roolia esitti Jack Nicholson.
O’Hare oli ensimmäinen valkoihoinen näyttelijä, joka oli ehdolla parhaan näyttelijän AUDELCO-palkinnon saajaksi. Kyseessä on New Yorkin tummaihoisen teatteriyhteisön tukemista varten perustettu palkinto. O’Haren ehdokkuus perustui hänen rooliinsa Etelä-Afrikan apartheid-politiikan vaikutuksia tarkastelleessa näytelmässä Shades of Brown.
O’Hare teki satunnaisia esiintymisiä useissa televisiosarjoissa, mukaan lukien Kate & Allie ja Kova laki.
O’Hare kuoli 28. syyskuuta 2012, viisi vuorokautta saamansa sydänkohtauksen jälkeen. Hän oli kuollessaan 60-vuotias.
Pro Pilkki

Pelaaminen

Pro Pilkin käyttöliittymä on hyvin yksinkertainen. Vesistö avautuu ruudun vasemmalle puolelle ja toiminnot valikkoineen sijoittuvat oikeaan reunaan. Pro Pilkkiä pelataan käyttämällä hiirtä ja sen kahta perusnäppäintä (+ välilyöntiä vaihtoehtoisesti). Vasemmalla nappäimellä pilkkiä heilutellaan yrittäen saada kalat kiinnostumaan vieheestä. Samalla näppäimellä myös mahdollinen saalis nostetaan ylös (siima voi myös katketa, jos kala on liian suuri). Pro Pilkissä on 32 erilaista vesistöä, joissa pelaaja voi kalastaa. Normaalissa pelissä yhdessä kisassa on useita eri vastustajia, joita ennen pystyi myös vakoilemaan kiikareilla, nykyisessä pelissä (Pro Pilkki 2) se ei onnistu. Pilkkikisan voittaaksesi pelaajan tulee ehtiä ennen ajan loppumista punnituspaikalle (myöhästymällä häviää kisan). Pelissä on mahdollisuus kisata myös Cup-kisoissa. Pelissä on käyty SM-kisat vuosina 2008–2014. Kalastettavia kaloja ovat ahven, hauki, kiiski, kirjolohi, lahna, pasuri, siika, särki, taimen, rautu ja made.
Pro Pilkki 2:ssa pelaaja voi valita monta eri tapaa pilkkiä. Valittavissa on muun muassa kolme eri vuodenaikaa (syystalvi, keskitalvi ja kevättalvi), kaksi erikokoista kairaa (iso ja pieni), neljä eri vapaa (jäykkä vapa, morrivapa, perusvapa ja vahvasiimainen suuri vapa) ja neljä vuorokaudenaikaa (aamu, keskipäivä, ilta ja yö). Jotkin näistä vaikuttavat tiettyjen lajien syöntiin.
Näytteet kiinteistä jätteistä

Näytteitä kiinteistä jätteistä otetaan jätemateriaalin ominaisuuksien karakterisointia varten. Silloin pitkällä ajanjaksolla otetaan tyypillisesti useita osanäytteitä sekä tehdään laadunvalvontaa, jolloin muutamista näytteistä kootaan kokoomanäyte.
Näytteenoton avulla arvioidaan jätteen soveltuvuus hyötykäyttöön tai loppusijoitukseen. Lähtökohtaisesti tulisi näytteenotossa käyttää ensisijaisesti standardoituja menetelmiä, joita on saatavilla kattavasti. Erityisesti jätteen tutkimuksessa ei ole monesta syystä mahdollista tehdä hyvin seikkaperäisiä näytteenottosuunnitelmia. Hyvin heterogeenisen jätevirran näytteenotossa täytyy usein rajata näytteiden koko ja osanäytteiden lukumäärä käytännön syistä ja kustannusten takia. Jätenäytteenotossa keskeisimpiä epävarmuustekijöitä (virhelähteitä) ovat kohteen heterogeenisuus, näytteenottotekniikan valinta, näytteiden esikäsittely ja näytteiden säilyvyys.
Saukkolampi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Lammen pituus on 400 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 4,5 hehtaaria. Se sijaitsee Saukkonevan eteläpäässä suolla. Siihen laskee yksi suo-oja, jossa virtaa ojitetun suon vedet lammen läpi. Sen laskuoja on johto-oja, joka laskee tiheästi ojitetun suon läpi ja noin 2,5 kilometrin jälkeen se laskee Aurejärveen Kiisonperälle. Rantaviivan pituus on 1 kilometriä pitkä ja on vain suota tai avosuota. lampi on autio eikä sille johda teitä. Parkanon raja kulkee ohi 300 metrin päässä luoteessa.
Urho Lehtovaara

Ennen sotia

Urho Lehtovaara syntyi Pyhäjärvellä, Oulun läänissä, liikkeenharjoittaja Emil ja Anni (o.s. Kantonen) Lehtovaaran perheeseen. Perhe muutti Saloon vuonna 1934. Lehtovaara suoritti ohjaajakurssin (RAOK 4) Kauhavan Lentosotakoulussa vuonna 1938.

Talvisota

Helmikuussa 1940 hänet komennettiin Lentolaivue 28:aan, jonka kalustona oli Morane-Saulnier M.S. 406 -koneet. Lehtovaara saavutti ensimmäisen ilmavoittonsa talvisodassa, kun hän ampui alas SB-2 -pommikoneen Kiikalan Rekijoella 2. maaliskuuta 1940.

Jatko- ja Lapinsota

Jatkosodan Lehtovaara aloitti samassa Morane -laivueessa, ollen lentokonetyypin kärkiässä 15 ilmavoitolla. 28. maaliskuuta 1943 Lehtovaara komennettiin Lentolaivue 34:ään, jossa hän saavutti Messerschmitt Bf 109 -koneilla lentäen 29 ilmavoittoa. Lehtovaara palveli vielä Lentolaivue 28:ssa 15. syyskuuta 1944 alkaen, osallistuen Lapin sotaan.

Sotien jälkeen

Lehtovaara erosi palveluksesta 28. marraskuuta 1946, siviilissä hän toimi Lapinlahdella elokuvateatterin toimitusjohtajana. Lehtovaara teki itsemurhan 15. tammikuuta 1949 ollessaan kuulusteltavana osallisuudesta asekätkentään, ja hänet on haudattu samaan hautaan vanhempiensa kanssa Salon hautausmaalle.
Ekinokokkoosi

Ekinokokkoosi on muun muassa hirviekinokokki (Echinococcus granulosus) tai myyräekinokokki (Echinococcus multilocularis) -heisimatojen aiheuttama, ihmiselle vaarallinen tauti, jossa loisten toukkavaiheet aiheuttavat sisäelimissä nesteen täyttämiä rakkuloita, hydatidikystoja. Tauti tarttuu eläimistä ihmisiin ulosteiden tai saastuneen lihan välityksellä.
Pääisäntinä toimiville koiralle, sudelle ja ketulle loiset eivät aiheuta oireita. Sen sijaan munien siirryttyä ulosteen välityksellä väli-isännäksi valikoituvaan ihmiseen, sikaan tai kasvinsyöjään väli-isännän sisäelimiin muodostuu ekinokokin toukka-asteiden täyttämiä rakkuloita. Ekinokokkoosi onkin yksi tärkeä syy huolehtia koirien säännöllisestä heisimatolääkityksestä.
Sekä lihakarjassa että ihmisessä kystoja muodostuu useimmin maksaan ja keuhkoihin mutta myös munuaisiin ja aivoihin. Yleisemmän hirviekinokokin muodostamat kystat voivat olla halkaisijaltaan jopa 10 cm, mutta monilokeroisia kystoja synnyttävä myyräekinokokki on ihmiselle vaarallisempi.