Rolf Wikström

Rolf "Roffe" Wikström (s. 5. huhtikuuta 1949 Ruotsi) on yksi Ruotsin tunnetuimpia bluesartisteja ja kitaristeja. Wikström ryhtyi päätoimiseksi muusikoksi 1970-luvun puolivälissä, ja hänen tuotantoonsa kuuluu pääasiassa alkuvoimaista bluesia ja rhythm and bluesia, mutta myös balladeja ja myöhemmin kansanomaisia viisuja. Wikström on tunnettu paljon konsertoivana artistina: esiintymisiä on yli 3 500. Hän on soittanut muun muassa Charles Brownin, Albert Collinsin, Preston Loven ja Peter LeMarcin kanssa. Wikström on ainoa muulla kuin englannin kielellä laulava artisti joka on esitelty blues-tietosanakirjassa The Virgin Encyclopedia of the Blues.

Perhetausta

Wikströmin suku polveutuu Italian Genovasta 1800-luvun alussa muuttaneista siirtolaisista. Hän on kotoisin Tukholmasta, työläiskodista Södermalmin Sodermannagatanilta Blecktornetin kupeelta. Vanhemmat erosivat Wikströmin ollessa kuusivuotias, ja kun hänen isänsä kuoli muutaman vuoden kuluttua, äiti kasvatti pojan taloudellisesti vaatimattomissa oloissa. Viisihenkinen perhe asui 45 neliömetrin asunnossa, perheen äiti teki yhtä aikaa kolmea työtä. Nuoren Rolfin esikuvaksi nousi hänen humaani kommunistisetänsä.
Wikström kuunteli 12–13-vuotiaana paljon blues- ja soul-musiikkia, ja piti countrystä. Suosikkeja olivat muun muassa Otis Rush, Albert King, Buddy Guy, B.B. King ja Hubert Sumlin. Samalla hän harjoitteli kitaransoittoa omatoimisesti. Ensimmäisen sähkökitaransa Wikström sai 14-vuotiaana, ja hän soitti jo nuorena eri blueskokoonpanoissa.

Opinnot ja uran alku

Wikström aloitti kulttuurimaantieteen opinnot Tukholman yliopistossa vuonna 1969, ja samoihin aikoihin hän pääsi mukaan Stockholm Slim -taiteilijanimellä tunnetun Per Notinin bluesyhtyeeseen "Slim's Blues Gang". Kokoonpanossa Wikström soitti kitaraa ja lauloi. Hän myös sävelsi kaksi kappaletta yhtyeen ainoaksi jääneelle vuonna 1971 julkaistulle The blues ain't strange -albumille. Wikström sai yhä enemmän vastuuta laulajana siitä huolimatta, että oli lapsesta asti kärsinyt puhetta haittaavasta änkytyksestä.
Vuonna 1971 Wikström levytti myös ensimmäisen oman julkaisunsa, singlen taiteilijanimellä Cool Hambone. Per Notin erotti omapäisen kitaristin yhtyeestään, jonka jälkeen Wikström soitti muun muassa sanoituksiltaan poliittista bluesrockia soittavassa Löpande bandet -kokoonpanossa.

Rolf Wikströms Hjärtslag 1975–1988

Wikström valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1974. Valmistumista seurasi kuitenkin yhdeksän kuukauden työttömyysjakso, jonka aikana Wikström aloitti oman albumin teon. Debyytti Sjung svenska folk julkaistiin vuonna 1975. Wikström pääsi yhdyskuntasuunnittelutehtäviin Tukholman lääninhallitukseen, mutta päätti jo muutaman kuukauden jälkeen siirtyä päätoimiseksi muusikoksi. Lyhyen virkauransa aikana Wikström työskeli Tukholman läänin Länsplan -75 suunnitelman parissa ja teki tutkimuksen "Fertilitetens Variationer i Stockholms Län", jossa hän tarkasteli syntyvyyden eroavaisuuksia eri kaupunginosissa ja syitä niihin.
Samana vuonna hän perusti Rolf Wikströms Hjärtslag -yhtyeensä, johon sai myöhemmin pianistiksi myös Per Notinin. Wikström sävelsi ja sanoitti yhtyeen tuotannon – sanoitukset hän teki tapansa mukaan aina ruotsiksi. Wikström kiersi vuosia Ruotsia ja muita Pohjoismaita keikkaillen Hjärtslag-kokoonpanonsa kanssa ja saavutti tasaisen suosion Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa.

Tekstit

Wikström kirjoitti jo uransa alkuvaiheesta lähtien tekstinsä ruotsiksi, mikä oli poikkeuksellista tuon ajan bluespiireissä. Hänen tekstinsä ovat usein hyvin henkilökohtaisia ja sisältävät groteskia huumoria. Osa Wikströmin teksteistä on yhteiskunnallisesti kantaa ottavia: hän arvostelee ympäröivää maailmaa ja on voimakkaasti syrjäytyneiden ja heikosti toimeen tulevien ihmisten puolella. Vastauksia Wikström ei kuitenkaan anna: hänen tekstinsä käsittelevät jokapäiväisen elämän tarpeita.