google/wiki40b huggingface dataset:
Bureau Veritas

Bureau Veritas on maailmanlaajuisesti toimiva testaus-, tarkastus- ja sertifiointipalveluja tarjoava yritys. Merenkulun alalla se tunnetaan luokituslaitoksena. Bureau Veritaksella on kahdeksan eri liiketoiminta-aluetta. Sen kaikkea toimintaa yhdistää vaatimuksenmukaisuuden arviointi laadun, ympäristön, työturvallisuuden ja terveyden sekä yhteiskuntavastuun alueilla.
Bureau Veritas perustettiin Antwerpenissä vuonna 1828. Aluksi yritys toimi nimellä Bureau de Renseignements pour les Assurances Maritimes mutta Bureau Veritas nimi otettiin käyttöön jo 1829. Vuonna 1833 pääkonttori siirrettiin Pariisiin, Ranskaan. Nykyään konsernin pääkonttori sijaitsee Neuilly-sur-Seinessä, lähellä Pariisin La Défence-aluetta. Suomessa Bureau Veritaksen ensimmäinen laivatarkastusten toimipaikka avattiin Turkuun vuonna 1858.
Bureau Veritas listautui Pariisin Euronext-pörssiin lokakuussa 2007 (pörssitunnus BVI). Bureau Veritaksen suurin osakkeenomistaja on Wendel Group (40,5%).
Vuoden 2014 lopussa Bureau Veritaksella oli 140 maassa 1400 toimipaikkaa ja sen palveluksessa työskenteli 66 500 henkilöä.
Black Point

Black Point on yksi Bahaman hallintoalueista. Se kattaa useita pikkusaaria Exuman saaristossa. Black Point on saanut nimensä pienestä Black Pointin kylästä, jossa sijaitsee alueen hallinnollinen keskus. Kylä sijaitsee Great Guana Cayn saarella. Muut hallintoalueen asutut saaret ovat Staniel Cay ja Little Farmers Cay. Yhteensä Black Pointin alueella on 414 asukasta.
Miro Keskitalo

Seuraura

Keskitalo on Jokereiden kasvatti. Hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden vuosina 2013 ja 2014, vaikkakin Keskitalo pelasi suurimman osan kaudesta 2013–2014 joukkueen A-nuorissa. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi kolmivuotisella SM-liigasopimuksella Turun Palloseuraan. Keskitalo pelasi ensimmäisen virallisen miesten sarjapelinsä Mestarien liigassa 7. syyskuuta 2014 vieraissa tšekkiläistä HC Pardubicea vastaan ja keräsi ottelussa neljä jäähyminuuttia. Liigadebyyttinsä hän teki runkosarjan kolmannella kierroksella 16. syyskuuta 2014 Espoo Bluesia vastaan. Keskitalo merkittiin TPS:n seitsemänneksi puolustajaksi ja hän sai jääaikaa kymmenen sekuntia. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana 20 runkosarja- ja kolme CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Keskitalo pelasi suurimman osan kaudestaan vielä TPS:n A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kaudella 2015–2016 Keskitalo pelasi TPS:n SM-liigajoukkueessa 22 runkosarja- ja kolme CHL-ottelua tehden viisi syöttöpistettä. Marraskuussa 2015 seura lainasi hänet alustavasti loppukauden kestävällä sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kokkolan Hermekseen. Keskitalo kutsuttiin kuitenkin jo seitsemän ottelun jälkeen takaisin TPS:ään. Hän pelasi kauden aikana myös TPS:n A-nuorissa, joita Keskitalo vahvisti Junior Club World Cupissa. Loppukaudella hän pelasi myös yhden runkosarja- ja playoff-ottelun lainalla Savonlinnan Pallokerhossa. 
Syyskuussa 2016 Keskitalo sopimusta TPS:n kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2019 saakka. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2016–2017 hän teki 59 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 3+3=6. Keskitalo teki liigauransa avausmaalin 29. lokakuuta 2016 Saimaan Palloa vastaan. Hän jakoi CHL:ssä TPS:n sisäisen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +5. Kaudella 2017–2018 Keskitalo ehti pelata TPS:ssä vain neljä SM-liiga- ja kaksi CHL-ottelua, kunnes hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä syyskuussa 2017. Lokakuussa Keskitalo siirtyi loppukauden kattavalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella KooKoohon. Helmikuussa 2018 seura käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki Keskitalon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kesken kauden 2018–2019, SM-liigan siirtotakarajalla helmikuussa 2019 Keskitalo siirtyi loppukauden kattavalla ja yhden otiovuoden sisältävällä sopimuksella Pelicansiin. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Rødovre Mighty Bullsiin.
Assaminpensasviiriäinen

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan assaminpensasviiriäinen on noin 20 cm pitkä. Selästään laji on tumman harmaa mustin kuvioinnein ja vatsastaan kellertävä mustin merkein. Assaminpensasviiriäiset naama on punainen ja naamassa on heikko kellertävä juova.

Levinneisyys ja elintavat

Assaminpensasviiriäistä tavataan Intiasta ja Bangladeshista. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ruohomaat, erityisesti korkeita ruohoja kasvavat alueet, ja toisinaan myös suot. Lintu liikkuu tyypillisesti pieninä ryhminä. Assaminpensasviiriäisen lisääntymiskausi on tammikuusta toukokuulle.
Assaminpensasviiriäistä uhkaavat elinympäristön väheneminen teeplantaasien lisääntymisen ja karjankasvatuksen vuoksi. Lajista ei ollut varmistettuja havaintoja vuosien 1932–2006 välillä ja sen luultiin jo kuolleen sukupuuttoon. Laji löydettiin uudelleen heinäkuussa 2006 Assamista Intiasta. Nykyisen kannan kooksi arvioidaan noin 2 500–10 000 yksilöä.
Aleppon koodeksi

Aleppon koodeksi on 900-luvun alkupuolella kirjoitettu käsikirjoitus heprealaisesta Raamatusta.
Aleppon koodeksi on yksi vanhimmista nykypäiviin säilyneistä hepreankielisistä Raamatun käsikirjoituksista. Sitä pidetään tärkeimpänä kopiona alkuperäisestä masoreettisesta tekstistä. Nykypäiviin on säilynyt vajaat kaksi kolmasosaa sivuista ja ne kuuluvat Israelin kansallismuseon kokoelmiin.
Aleppon koodeksia vanhempia, koko Heprealaisen Raamatun sisältäviä käsikirjoituksia ei ole säilynyt. Muista saman aikakauden käsikirjoituksista Leningradin koodeksi on hieman Aleppon koodeksia uudempi ja Kairon koodeksi puolestaan hieman vanhempi. Kairon koodeksi kuitenkin sisältää vain profeettojen kirjat, joten Aleppon koodeksi on vanhin tunnettu hepreankielinen käsikirjoitus, joka on joskus sisältänyt kaikki heprealaisen raamatun kirjat.

Historia

Koodeksi kirjoitettiin noin vuonna 930 Tiberiasin kaupungissa Israelissa. Konsonanttimerkit on kirjoittanut kirjuri Shlomo ben Buya'a. Masoreettiset vokaalimerkinnät ja kommentaarit on tehty ben Asherin koulukunnan mukaisesti, ja koodeksin merkintöjen mukaan Aaron ben Asher olisi tehnyt nämä merkinnät jopa henkilökohtaisesti. Koodeksin arvoa nostaa se, että Shlomo ben Buya’a oli tunnetusta suvusta, joka oli erikoistunut konsonanttimerkkisen raamatuntekstin kopioimiseen. Aaron ben Asherin masoreettisia merkintöjä ja kommentteja puolestaan pidetään usein ben Asherin masoreettisuvun parhaina. Aaron ben Asherin henkilökohtainen osallistuminen ainakin koko koodeksin kirjoittamiseen on kuitenkin joissakin tutkimuksissa kyseenalaistettu.
Kirjoittamisen jälkeen koodeksi ilmeisesti siirtyi ensin Jerusalemiin ja sieltä myöhemmin Kairon juutalaisyhteisölle hieman ennen 1100-lukua. 1400-luvulla koodeksi siirtyi Aleppoon, jossa sitä säilytettiin seuraavat 500 vuotta Aleppon synagogan luolassa kahdella eri avaimella lukitussa metallikirstussa. Vain harvoilla henkilöillä oli mahdollisuus päästä lukemaan koodeksia ja vielä harvemmilla oli mahdollisuus kopioida sitä. Koodeksi oli kuitenkin tärkeä kaupungin juutalaisille, jotka kerääntyivät rukoilemaan kirstun äärelle eritysesti jom kippur juhlapäivänä 
Koodeksia säilytettiin Syyriassa, Aleppon juutalaisessa synagogassa aina joulukuuhun 1947 asti, kunnes synagoga paloi Israelin valtion perustamiseen liittyvissä mellakoinnissa. Koodeksin uskottiin tuhoutuneen mellakoinnin yhteydessä, mutta suuri osa siitä löytyi kymmenkunta vuotta myöhemmin sitä suojelleiden yksityishenkilöiden luota. Yksittäisiä sivuja on tullut esiin myös vuosina 1982 ja 2007.
Etelä-Savo (sanomalehti)

Etelä-Savo (vuosina 1906–1917 Lappeenranta, 1945–1955 Savo-Karjala) oli Lappeenrannassa vuosina 1906–1955 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin ensimmäisten eduskuntavaalien edellä vanhasuomalaisten äänenkannattajaksi ja nuorsuomalaisen Itä-Suomen Sanomien kilpailijaksi. Marraskuussa 1917 se sai nimen Etelä-Savo. Seuraavana vuonna siitä tuli kokoomuspuolueen äänenkannattaja. 1920–1930-luvuilla sen toimintaa kehitettiin viipurilaisen Karjala-lehden tuella. Toisen maailmansodan jälkeen lehden levikkialue laajeni ja sen nimeksi tuli Savo-Karjala. Lehden kannattavuus jäi kuitenkin huomattavasti kilpailevaa Etelä-Saimaata heikommaksi. Vuodesta 1953 lähtien Savo-Karjalaa julkaistiin riippumattomana maakuntalehtenä. Vuoden 1955 lopussa se sulautettiin Lahdesta Lappeenrantaan siirtyneeseen Karjalaan, joka kesällä 1958 muuttui viikoittain ilmestyneeksi heimolehdeksi.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1908–1936 kolmesti, 1936–1940 neljästi ja 1940–1955 kuudesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvun lopussa noin 6 000 kappaletta. Julkaisijana toimivat vuosina 1907–1911 Osuuskunta Lappeenranta, 1911–1917 Oy Lapvesi ja 1917–1955 Oy Etelä-Savo.
Édouard Vaillant

Édouard-Marie Vaillant (28. tammikuuta 1840 Vierzon – 18. joulukuuta 1915 
Pariisi) oli ranskalainen sosialistinen poliitikko.
Vaillant kouluttautui ensin insinööriksi ja opiskeli sen jälkeen lääketiedettä Pariisissa, Heidelbergissä, Tübingenissa ja Wienissä. Palattuaan Ranskaan hän ystävystyi vallankumouksellisen sosialistin Auguste Blanquin kanssa. Ranskan–Saksan sotaan kuuluneen Pariisin piirityksen aikana (1870–1871) Vaillant julkaisi Blanquin ajatuksia tukeneita kumouksellisia artikkeleita. Vaillant osallistui Pariisissa maaliskuussa 1871 käynnistyneeseen kapinaan ja hänet valittiin Pariisin kommuunin edustajistoon. Hänestä tuli 30. maaliskuuta kommuunin toimeenpanevan komitean jäsen ja 21. huhtikuuta kommuunin opetusministeri. Kommuunin kukistamisen jälkeen hän pakeni Englantiin. Siellä hän tutustui Karl Marxiin ja toimi syyskuussa 1871 ensimmäisen internationaalin yleisneuvoston jäsenenä. Vaillant ja muut blanquistit kuitenkin vetäytyivät internationaalista jo seuraavana vuonna.
Vaillant tuomittiin Ranskassa heinäkuussa 1872 poissaolevana kuolemaan. Hän palasi kotimaahansa vasta vuonna 1880 annetun yleisen armahduksen jälkeen ja jatkoi toimintaa sosialistisessa liikkeessä. Hänet valittiin vuonna 1884 Pariisin kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1893 Pariisin edustajana Ranskan edustajainkamariin, jonka jäsenenä hän jatkoi kuolemaansa asti. Parlamentissa Vaillant ajoi innokkaasti kahdeksantuntista työpäivää ja yleistä sosiaaliturvaa. Aiemmasta linjastaan poiketen hän esiintyi edustajana melko maltillisesti ja keskittyi käytännön asioihin. Vuosina 1898–1901 hän johti Sosialistinen vallankumouspuolue (Parti socialiste révolutionnaire) -nimistä blanquistista puoluetta, joka yhdistyi vuonna 1902 Jules Guesden johtaman marxilaisen Ranskan työväenpuolueen kanssa uudeksi sosialistiseksi puolueeksi (Parti Socialiste de France, PSdF).
Vuonna 1905 PSdF yhdisti voimansa kilpailevan maltillisemman sosialistipuolueen kanssa muodostaen näin Työväeninternationaalin ranskalainen osaston eli SFIO:n. SFIO:ssa Vaillantista tuli Jean Jaurès’n ystävä ja yhteistyökumppani. Vaillant luopui aiemmasta pasifistisesta kannastaan ensimmäisen maailmansodan syttyessä ja vaati sosialisteja tukemaan Ranskan sodankäyntiä. Parlamentin vanhimpana sosialistina Vaillant oli useasti puolueensa ehdokkaana edustajainkamarin puhemieheksi sekä tasavallan presidentiksi. Vuoden 1913 presidentinvaaleissa hän sai toisella kierroksella 8 prosenttia äänistä.
Vihreä Ranger

Elokuvat

Vihreä Ranger on esiintynyt ainoassa elokuvassaan Power Rangers turbovaihteella vuonna 1997, jossa titteliä kantoi Adam Park. Hahmoa näytteli Johnny Yong Bosch.

Videopelit

Vihreä Ranger esiintyi ensi kerran videopelissä vuonna 1994, jolloin se oli pelattavana hahmona Mighty Morphin Power Rangers -pelissä Sega Mega Driven alustalla. Pelin tarinatilassa hahmo esiintyy televisiosarjan tavoin vihollisena, mutta liittyy sen jälkeen pelattavaksi hahmoksi, mikäli pelaaja onnistuu voittamaan sen. Sen sijaan pelin yksi vastaan yksi pelissä Vihreän Rangerin voi valita suoraan.
Seuraavan kerran hahmo esiintyi ajopelissä Power Rangers Zeo: Battle Racersissa vuonna 1996. Pelissä titteliä kantoi Adam Park, joka kilpaili nelipyöräisellä kilpurilla. Seuraavan kerran hahmo oli pelattavana hahmona vuonna 1999 julkaistussa Power Rangers: Lightspeed Rescuessa, sekä Power Rangers: Time Force. Power Rangers: Ninja Stormissa Vihreällä Rangerilla on erityisempi rooli muun muassa pelin loppuhetkillä hahmolla saa käyttöönsä Samurai Star MegaZordin.
Uusimmassa Power Rangers: Super Legendsissa Vihreitä Rangereita esiintyy yhteensä kolme, joista Power Rangers: Lost Galaxyssa titteliä kantava Damon Henderson esiintyy jokaisella alustalla.
Pakastusrasia

Pakastusrasiaksi kutsutaan laatikkoa, jota käytetään elintarvikkeiden pakastamiseen. Pakastusrasioita voidaan käyttää myös eväiden pakkaamiseen.

Pakastusrasian käyttö ja valinta

Pakastusrasioita myydään eniten loppukesästä. Hyvänä mustikkavuonna myydään enemmän pienempiä rasioita ja hyvänä mansikkavuotena suurempia rasioita. 
Kokonaisina pakastettavat pehmeäkuoriset marjat kuten mansikat, vadelmat ja lakat kannattaa Marttojen mukaan laittaa mahdollisimman nopeasti poimimisen jälkeen pakastusrasioihin ilman huuhtomista.
Pakastusrasiaa käytettäessä tärkeää on, että se on puhdas ja sopivan kokoinen, eli sisältää tuotetta sellaisen määrän, jonka voi käyttää kerralla, mikä vähentää C-vitamiinihävikkiä. Nelikulmaiset rasiat säästävät pakastimessa tilaa verrattuna pyöreisiin rasioihin. Litteissä rasioissa tuotteet jäätyvät nopeammin läpi asti eli pakastuvat kunnolla.

Pakastusrasiat Suomessa

Orthexin alun perin Jäänalle-brändillä tunnettuja pakastusrasioita myytiin vuosina 1995-2019 noin 60–70 miljoonaa kappaletta ja se oli keväällä 2019 Ilta-Sanomien tekemän selvityksen mukaan Suomen levinnein esine: sellaisen omisti 89 prosenttia yli 100 000 vastaajasta.
Kuohuva 20-luku

Tausta

Kuohuva 20-luku perustuu salakauppias Larry Fayn elämään ja uraan.
Panama Smithin hahmo perustuu osittain näyttelijä ja yökerhoemäntä Texas Guinaniin.
Glenda Farrellin piti alun perin olla Panama Smithin roolissa. Ehdolla rooliin olivat myös Ann Sheridan ja Lee Patrick, mutta lopullisesti roolin näytteli Gladys George.
Elokuva merkitsi loppua Cagneyn gangsterielokuvien sarjalle Warnerilla. Cagney halusi monipuolistaa roolejaan eikä näytellä aina vain gangstereita. Seuraavan kerran hän näytteli gangsteria kymmenen vuotta myöhemmin elokuvassa Valkoinen hehku (1949).
Kuohuva 20-luku on viimeinen elokuva, jonka Cagney ja Bogart tekivät yhdessä. He ovat näytelleet viimeksi yhdessä elokuvissa Likakasvoiset enkelit (1938) ja Oklahoman sankari (1939).
Bogartilla on tähtikuvaansa nähden poikkeuksellinen psykopaattisen rikollisen rooli.

Vastaanotto

Kriitikko Harri-Ilmari Moilasen mukaan Kuohuva 20-luku on kestänyt hyvin aikaa. Syynä tähän hän pitää iskeväksi kuvailemaansa kerrontaa.
Museion

Museion (m.kreik. Μουσεῖον, myös Mouseion) eli muusien temppeli oli antiikin aikainen tiedelaitos. Kuuluisin Museion sijaitsi sijaitsi Egyptissä Aleksandrian kaupungissa, ja sen yhteydessä toimi Aleksandrian kirjasto. Sitä voidaan pitää maailman ensimmäisenä yliopistona.
Ensimmäinen museion syntyi Aristoteleen Lykeionin yhteyteen Ateenaan. Uskonnollisen, muusien palvontaan liittyvän merkityksen lisäksi se toimi koulutuksen ja väittelyiden näyttämönä. Sen vaikuttavin seuraaja oli Aleksandrian Museion. Sen perustajaksi arvellaan Ptolemaios I:tä, joka työskenteli yhdessä Aristoteleen oppilaan Demetriuksen kanssa. Museionin hajottamisesta ei ole tarkkoja tietoja, roomalaisissa teksteissä viitataan sen toimineen vielä 300-luvulla. Theon Aleksandrialaisen (n. 335 – n. 405) mainitaan toimineen siellä. 
Vaikka nykyinen museo-sana on johdettu museionista, antiikin museionissa ei säilytetty muita esineitä kuin kirjoja, ja niitä ei pidetty näytteillä vaan käytettiin tutkimukseen. Museion sijaitsi kuninkaallisen palatsin alueella, ja siellä oli katettu jalkakäytävä, kokoontumishuone ja ruokasali oppineiden käyttöön.
Museion ja sen yhteydessä toiminut kirjasto houkuttelivat Aleksandriaan maailman silloisia huipputiedemiehiä.
Evitskog

Evitskog on kylä Kirkkonummen luoteisosassa, lähellä Siuntiota. Vuonna 2011 kylässä oli 705 asukasta. Asukkaista vajaa puolet on ruotsinkielisiä. 
Kylä sijaitsee noin 30 km Helsingistä ja 11 km Kirkkonummen keskustasta. Lähimpään kauppaan Lapinkylässä on noin 6 kilometriä. Kauppa oli suljettu vuonna 2018, mutta on taas auki seitsemänä päivävä viikossa. Evitskogilaiset oppilaat käyvät joko suomenkielistä koulua Veikkolassa tai ruotsinkielistä Sjökullassa.
Nimi Evitskog on muodostettu miehennimestä Ö(dh)vidher ja ruotsinkielisestä metsää tarkoittavasta skog-sanasta. Sama miehennimi esiintyy myös kylännimessä Övitsby Siuntiossa. Evitskogille on ehdotettu suomenkielistä nimeä Hievala, mutta asiasta ei ole vielä tehty lopullista päätöstä. 
Kylässä toimii Kirkkonummen vanhin vapaaehtoinen palokunta, Evitskog FBK, joka on perustettu 1931. Punainen palokunnantalo on myös näyttävä maamerkki. Nuorisoseurantalo Övidsborg on 1930-luvulta, se on Kirkkonummen suurin seuraintalo. Nuorisoseurassa on 260 jäsentä.  Marttakerho on perustettu 1908.
Evitskogissa sijaitsee myös Storträsketin uimaranta, jossa Kirkkonummen kunta tapaa järjestää kesäisin uimakouluja. Uimaranta on hyvin lapsille sopiva.
Arttu Wiskarin laulussa Mökkitie mainitaan Evitskog seuraavasti: ”– – Kesä loppui, ja mulle kerrottiin / ei tule enää reissuja Evitskogiin – –”. Wiskari on kuitenkin kertonut, ettei hänellä eikä hänen perheellään ole ollut mökkiä Evitskogissa.
Viktor Hurmio & Fetknopparnan laulussa Evitskog mainitaan Evitskog kylänä. ”Viktor Hurmio” (taiteilijanimi) on kotoisin Evitskogista. Viktor Hurmio & Fetknopparna oli 1980-luvun alkupuolella erityisen suosittu ruotsinkielisen nuorison keskuudessa.
Paradise Oskarina tunnettu laulaja-lauluntekijä Axel Ehnström on kotoisin Evitskogista.
Evitskog valittiin vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 1992.
Syksyllä 2015 Evitskogiin avattiin tilapäinen vastaanottokeskus, johon majoitettiin 260 turvapaikanhakijaa. Vastaanottokeskus perustettiin KN-keskuksen tiloihin, joka oli aiemmin majoittanut lähinnä virolaisia komennusmiehiä. Rakennus on alkujaan rakennettu 1970-luvulla TVK:n koulutuskeskukseksi.
Arhangai

Maantiede

Arhangain pinta-ala on 55 300 neliökilometriä. Sen korkein kohta on Harlagtaivuoren huippu (3 539 m), ja matalin kohta (1 290 m) alueella, jolla Tamir- ja Orhonjoet yhtyvät. Tunnetuin vuori alueella on Horgo-tulivuori, joka on osa Horgo-Terhiin Tsagaan nuurin kansallispuistoa.
Balein piiri

Balein piiri (ven. Балейский район, Baleiski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 4 964 neliökilometriä. Asukkaita on 22 000 henkeä (vuonna 2009).
Balein piiri sijaitsee Taka-Baikalian keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Sretenskin, idässä Šelopuginon, kaakossa Aleksandrovski Zavodin ja Borzjan, etelässä Olovjannajan, lännessä Šilkan ja luoteessa Nertšinskin piireihin.
Piirin hallinnollinen keskus on Balein kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 9 maalaiskuntaa: Kazakovski Promysel, Matusovo, Nižneje Girjunino, Nižni Ildikan, Nižni Kokui, Podoinitsyno, Unda, Undino-Poselje ja Židka. Asutuskeskuksia on yhteensä 31.
Baleista on maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 350 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla.
Talous perustui aikaisemmin kaivosteollisuuteen. Nykyään pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien viljelyyn. Lisäksi harjoitetaan kullankaivuta, puunhankintaa ja maataloustuotteiden jalostusta.
Baleissa toimii opettajaopisto. Paikallislehtenä ilmestyy Baleiski rabotši (”Balein työläinen”). Urgutšanin kivennäisvesilähteen yhteydessä toimii parantola.
Malminetsintä

Malminetsinnällä tarkoitetaan malmiksi luokiteltavien kivien, ja niiden emokallion etsimistä.

Malminetsinnän historiaa Suomessa

Suuri osa Suomen kaivoksista on saanut alkunsa kansalaisten löytämistä ja tutkittavaksi lähettämistä malminäytteistä, joista käytetään yleisesti termiä kansannäyte. Sellaisia on Suomessa kerätty aina 1730-luvulta lähtien, jolloin kirkoissa luettiin kuulutuksia, että ihmiset ilmoittaisivat erikoisista kivilöydöistä. 
Irtolohkareilla tiedettiin jo tuolloin olevan merkitystä malminetsinnässä. Perinteinen malminetsintätapa on ollut merkitä karttaan irtolohkareiden esiintymispaikat. Näin karttaan muodostuu niin sanottu malmiharava. Sillä tarkoitetaan jääkauden kalliosta irroittamien kivien levinneisyyttä viuhkanmuotoiselle alueelle. Kolmion kärjessä on malmiesiintymän emokallio.
Geologian tutkimuskeskus GTK:n kansannäytetoimistolle lähetetään vuosittain tuhansia näytteitä, joista parhaat palkitaan. Vuonna 2014 GTK:lle lähetettiin noin 4000 kansannäytettä. Aikojen kuluessa niitä on lähetetty yhteensä noin 1,5 miljoonaa kappaletta. Ne ovat käynnistäneet yli puolet kaivostoimintaan johtaneista tutkimuksista Suomessa.
Yksi Suomen merkittävimpiä malmilöydöksiä tehtiin 1908 Rääkkylän Kivisalmessa, kun ruoppaustyömaan kaivinkoneen kuljettaja löysi ison kellertävän irtokiven. Kuparimalmilöydös johti Outokummun kaivoksen perustamiseen ja nykyaikaisen kaivannaisteollisuuden kehittymiseen Suomessa.
Lynette Bell

Ura

Kansainvälisen arvokilpailudebyyttinsä Bell teki vuonna 1962, osallistumalla Brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoihin Perthissä. Hän osallistui kilpailuissa 110 jaardin vapaauintiin, jossa hän sijoittui neljänneksi. Hän oli myös Australian hopeaa voittaneen 4 × 110 jaardin viestiuintijoukkueen jäsen. Hän oli suurimman osan urastaan Australian tuolloisen ykkösuimarin Dawn Fraserin varjossa.
Tokion olympialaisissa 1964 Bell osallistui 100 metrin vapaauintiin, jossa sijoitus oli finaalin viimeinen, eli kahdeksas, edellään muun muassa Fraser. Hän osallistui yhdessä Fraserin, Robyn Thornin ja Janice Murphyn kanssa 4 × 100 metrin vapaauintiviestiin, josta tuloksena oli olympiahopeaa 3,1 sekuntia Yhdysvaltain joukkueen takana. Kahta vuotta myöhemmin Brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoissa 1966 Bell voitti kaksi hopeaa sekä pronssin. Hän lopetti uransa Méxicon kesäolympialaisiin 1968. Siellä hän osallistui 100 ja 200 metrin vapaauinteihin, joista lyhyemmästä tuloksena välieräpaikka, ja pidemmästä finaalin seitsemäs sija. Hän sijoittui myös neljänneksi 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
Edie Falco

Varhainen elämä

Falco syntyi New Yorkin Brooklynissa vuonna 1964. Neljävuotiaana hän muutti perheensä kanssa Long Islandiin ja myöhemmin Northportiin. Falco on syntyperältään isänsä puolelta italialainen ja äitinsä puolelta ruotsalais-englantilainen.
Lapasammet

Monimuotoisuus ja tuntomerkit

Nykyään lapasampia on vain kaksi lajia, jotka kuuluvat eri sukuihin: lapasampi (Polyodon spathula) ja miekkasampi (Psephurus gladius). Varhaisimmat lapasampien fossiilit on ajoitettu liitukaudelle.
Molemmat nykyljit ovat kookkaita kaloja, lapasampi voi kasvaa yli kaksimetriseksi ja miekkasampi kolmea metriä pidemmäksi., eräiden lähteiden mukaan se voi kasvaa jopa 7 metrin pituiseksi. Kaloilla on pitkä ja kuono, joka on litteä lapasammella ja kapeampi miekkasammella. Kuonon merkitystä ei täysin tiedetä, mutta kalat käyttävät sitä mahdollisesti saaliseläimien tuottamien heikkojen sähkökenttien aistimiseen. Se voi myös vähentää veden aiheuttamaa vastusta lapasampilajien uidessa suu auki. Muita tunnusomaisia piirteitä ovat suurimmaksi osaksi rustosta koostuva tukiranka, pienet silmät ja lähes täysin suomuton ruumis.

Levinneisyys, elintavat, uhanalaisuus

Lapasampilajit ovat suurten jokien kaloja. Lapasampea tavataan Mississippijoesta sekä sen sivujoista kuten Missouri- ja Ohiojoista. Miekkasampi on kiinalainen laji ja elää Jangtsejoessa ja eräissä sen lähistöllä sijaitsevissa joissa. 
Molemmat lajit ovat pääosin yöaktiivisia. Lapasammen ravinto koostuu eläinplanktonista ja hyönteisten toukista, joita se siivilöi vedestä ja miekkasampi saalistaa kaloja. Molemmat lajit ovat uhanalaisia elinympäristöjen muuttumisen, esimerkiksi patojen rakentamisen vuoksi ja niiden arvostetun mädin, kaviaarin, keräämisen vuoksi. Lapasampi luokitellaan vaarantuneeksi ja miekkasampi äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.