Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit

Chacon alue

Paraguayn ja Pohjois-Argentiinan Chacon alueella harjoitettiin ilmasto-oloista riippuen maanviljelyä, metsästystä, kalastusta ja keräilyä. Yhteisöt olivat kyliä, joissa saattoi olla sata, tuhatkin asukasta.  1000 asukkaan kylä haajanntui monesti 3-4 kuukaudeksi 50-100 hengen ryhmiin kalastamaan. Niinpä asutus oli puolinomadista.
Yhteistä keskitettyä johtoa ei ollut, vaan perheet olivat autonomisia. Shamaani  oli tärkeä henkilö, koska hänen uskottiin pitävän yhteyttä ihmisten ja maailmaa säätelevän yliluonnollisen henkimaailman kanssa. Mutta toisaalta jos esiintyi  outoja, vanhingollisa ilmiöitä, muut ihmiset tappoivat shamaanin. Chacon yhteisöt sotivat: syynä oli vieraiden heimojen tunkeutumine omalle alueella, halu ryöstää naisia, halu saada lisää matsästysmaita ja kalavesiä. Niinpä sottareklkellä viihollisen päänahkaa nylkenyttä soturia kunnioitettiin. Soturit ja heid'än johtajansa käyttivät kylissä valtaa.

Etelän metsästäjä-keräilijät

Etelä-Amerikan kylmissä, karuissa ja vaativissa eteläosissa asuivat vuodesta 10 000 eaa. lähtien chonot, yahganit ja alakalufit eli "kanoottikansat", sekä selknamit ja haushit, yhteisnimeltään onat. Ruoka saatiin keräilemällä, metsästämällä, kalastamalla ja pienimuotoisella viljelyllä.

Ihmisen saapuminen

Paleointiaanit saapuivat Etelä-Amerikkaan noin 12000–11000 eaa. He elivät muun muassa suurriistan metsästyksellä ja kalastuksella sekä kasvien keräilyllä. Alussa yhtenäinen kalanpyrstökärkiä valmistanut työkaluperinne alkoi jakautua paikalliskulttuureiksi. Aikaa myöten elinkeinot alkoivat painottua joillakin alueilla enenevissä määrin pienten puutarhapalstojen viljelyyn. Monet näistä puutarhaviljelijöistä vaihtoivat asuinpaikkaa vuosikierron mukaan: sato korjattiin yhtäällä sopivalla hetkellä, metsästettiin toisaalla. Jo melko varhain syntyi mm. Perun rannikon kalaisille seuduille kiinteää asutusta. Myöhemmin orastava maanviljely kiinteytti asutusta muun muassa Perussa. Asutuksen kiinteytymiseen liittyi tai jo ennen sitä tapahtui heimojen väestön jakautuminen soturiylimystöön ja tavalliseen väestöön. Molemmat osallistuivat shamaanien tai pappien johtamiin riitteihin. Maanviljely ja osin myös kalastus mahdollistivat väkiluvun kasvun paikoillaan asuvissa kylissä, mikä johti kilpailuun elintilasta. Tämä ajoi alueita sotiin. Samaan aikaan yhteiskunta mutkistui ja kehittyi lopulta hyvin lähelle sivilisaatioastetta. Varsinaista kirjoitusta ei Andien alueella koskaan käytetty intiaanien parissa, mutta muuten yhteiskunnasta tuli korkeakulttuuria muistuttava.

Varhaiset metsästäjät

Etelä-Amerikan metsästyskulttuuri oli alussa ns. kalanpyrstötraditiota, joka kehittyi eteenpäin. Alussa ihmiset olivat liikkuvia suurriistan metsästäjiä, jotka mm. metsästivät jättiläislaiskiaisen sukupuuttoon.

Varhaiset maanviljelijät

Perunan, pippurin ja pavun viljely alkoi puutarhoissa 8000–6000 eaa. Ajoittain hoidettiin viljelmiä, ajoittain liikuttiin riistan perässä. Allejon Huaylasin luolasta on löydetty merkkejä korinpunonnasta ja varhaisesta puutarhaviljelystä. Tuolloin pääelinkeinoja olivat metsästys ja keräily. Noin 5000 eaa. Chichorron kulttuuri Pohjois-Chilen rannikolla alkoi haudata muumioita. Samaan aikaan kalastuksen merkitys kasvoi. Jotkut väittävät, että maissi oli tunnettu jo tuolloin.

Kotieläinten kesyttäminen

Kamelieläimet laama ja alpakka kesytettiin ehkä jo 6500 eaa., viimeistään 4300–3500 eaa.

Varhainen keramiikka

Etelä-Amerikan varhaisinta keramiikkaa on löydetty Taperinhasta Santarémin läheltä Amazonjoen varrelta, ja se ajoittuu aikaan noin 5000–4000 eaa, ehkä jo 6000 eaa. Tämä varhainen ajoitus ei ole täysin varma
Täältä keramiikka levisi pohjoiseen ja sieltä länteen Kolumbiaan ja Ecuadoriin. Noin 4000-3600 eaa. San Jacintossa Pohjois-Kolumbiassa Karibianmeren rannoilla oli Magdalenajoella keramiikkaa, ja samaan aikaan keksittiin bola, jossa nahkahihnalla sidotut kaksi kiveä heitettiin saalistettavan eläimen jalkoihin. Ecuadorin Valdivien keramiikka on ajoitetuu suunnilleen aikaan 3850-3350 eaa. Vanhin Perun keramiikka on löydetty Huaca prietasta ajalta 2600-2150 eaa., mutta keramiikka yleistyi Keski-Andeilal vasta 2000-1800 eaa.

Kulttuurin kehitys

Etelä-Amerikan muinaisten intiaanien varhaisin kulttuurikehitys tapahtui länsirannikolla alueella, joka ulottui Chilestä Kolumbiaan ja Amazonin sademetsiinkin. Amazonin sademetsissä keksittiin saviastiat noin 5000–4000 eaa. Ne levisivät vuoteen 3000 eaa. mennessä muun muassa Kolumbiaan ja Peruun. Varsinkin Perussa tapahtui sivilisaatiokehitystä. Saven poltto keramiikaksi loi pohjaa metallurgialle, koska metallia voitiin sulattaa savenpolttouunissa. Noin 7000 eaa Meksikossa viljelyyn otetu maissi levisi noin 6000 eaa. Kolumbian seuduille, mutta sen viljely lienee yleistynyt merkittävästi vasta noin 1000 eaa. 
Kiinteää asutusta alkoi olla noin 5000 eaa. Vuosituhannella 4000–3000 eaa. tapahtui merkittävää sivilisaatiota edeltävää kehitystä: laama ja alpakka kesytettiin vuoteen 3500 eaa. mennessä. samoihin aikoihin alettiin viljellä puuvillaa ja kasteluviljely alkoi levitä. Kasteluviljely vaati kiinteitä asumuksia ja niiden puolustamista, mikä vahvisti kasteluviljelyllä elävien kylien soturien mahtia. Noin 3100–1800 eaa. Perussa nousi rannikolle ja sisämaahankin monia usean tuhannen asukkaan kaupunkikeskuksia, joissa rakennettiin tasannemaisia pyramideja. Näiden pikkukaupunkien asukkaat elivät muun muassa kalastuksella sekä kurpitsan ja papujen kasteluviljelyllä. Näistä niin sanotuista esikeraamisista keskuksista tunnetaan muun muassa Caral, josta on löydetty vanhin tunnettu solmukirjoitus, quipu.
Keramiikka levisi Peruun pohjoisesta noin 1800 eaa. Alkoi niin sanottu alkujakson kulttuuri, jonka aikana rakennettiin valtavia palatseja ja temppeleitä. Perun temppelikeskuksiin liittyi valtavia pohjakaavaltaan U:n muotoisia rakennelmia ja kuiluja sekä torahampaisia kiviveistoksia. Nämä liittyivät intiaanien uhrikulttiin, jossa ihmisuhrejakaan ei kaihdettu. Kaupunkivaltioiden kilpailu loi sotia. Alkujakson rannikon kulttuuri romahti noin 900–700 eaa., ja vuoriston Chavínkulttuuri levisi laajalle alueelle. Tästä eteenpäin oli paikalliskulttuurien ja yhtenäiskulttuurien kausia. Ajanlaskun alun tienoilla nousi Perun pohjoisella rannikolla Moche-valtio, jossa käsityöläiset osasivat valmistaa saviastioita erittäin taitavasti. Moche pyrki laajentamaan vuosisatojen aikana aluettaan. Tämä valtio lienee luhistunut noin 700 jaa. kuivuuteen. Noin 500–900 jaa. Perun ja Bolivian ylängöillä oli kaksi suurta valtakeskusta, Tiwanaku ja Wari. Näiden romahdettua rannikolle ilmestyi taas paikalliskulttuureja, joista Chimú laajeni suurimmaksi. Inkat ilmestyivät historiaan vasta noin 1200 jaa., monien kulttuurien jälkeen, ja levittäytyivät Andeilla laajalle alueelle vasta vuoden 1450 jaa. jälkeen. Muualla Etelä-Amerikassa kehitys kulki omia polkujaan. Joillekin alueilla syntyi isoja päällikkökuntia, joillain elettiin pienryhmissä metsästyksellä ja keräilyllä.

Maatalouden ja tekniikan kehitys

Noin 4 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua marsu, laama ja alpakka kesytettiin Perussa kotieläimiksi. 3500 eaa. nykyisen Ecuadorin alueella alkoi Valdivian kulttuurin kehitys. Tälle kulttuurille oli tyypillistä kyläelämä ja minimuotoinen sosiaalinen kulttuuri. Myös perunaa ja maniokkia viljeltiin tuolloin laajalti Amazonian ja Andien alueella. 3000 eaa. nykyisen Perun alueella, Valdivian kulttuurin keskuksissa, Huaca Prietassa ja Anconissa viljeltiin puuvillaa. Samoihin aikoihin Perun Andeilla viljeltiin mm. paprikaa ja espanjanpippuria. Noin 2 500 eaa. taidokkaita hautamonumentteja ja temppeleitä rakennettiin ylängöille Perussa. Terassiviljelmiä rakennettiin 1200 eaa. Andien rinteille. 1 000 eaa. Pohjois-Andeilla alkoi Chavínin kulttuurin kukoistus. Andien vuoriston keskiosissa aloitettiin kullankaivu 750 eaa. Noin vuonna 200 eaa. Nazcan kulttuuri sai alkunsa Nazcan laaksossa Perussa.

Suurten keskusten synty

Maanviljelyn keksiminen ajoi väestöä kohti kiinteää asutusta. Varsinkin kasteluviljely oli tuottoisaa ja mahdollisti suurten väestömäärien asumisen tiheästi. Tämä synnytti kilpailua heimojen välille elintilasta. Lienee syntynyt päällikkökuntia, joissa soturieliitti johti tavallista rahvasta. Myös papisto kuului eliittiin. Päällikkökunnat alkoivat kehittyä kohti kaupunkivaltiota. Noin 3200–1700 eaa. asuttiin paikoillaan Perun keskiylängöllä. Vanhin tunnettu Perun kaupunkimainen muutaman tuhannen asukkaan keskus oli Caral, joka ilmestyi noin 2800–2600 eaa. Supéjoen laaksoon. Tämä oli tyypillinen Perun myöhäinen esikeraaminen keskus, jollaisessa rakennettiin suuria palatsi- ja temppelitasanteita. Noin 2700 eaa. oli Real Altossa, Valdivian kulttuuriin liittyen U:n muotoinen temppeli.

Nuorempi keramiikka

Nuorempaa keramiikkaa oli Kolumbian Puerto Hormigassa 3000 eaa. Varhaisimmat merkit nykyistä edeltävän maissilajikkeen Zea mays viljelystä  maissin viljelystä Etelä-Amerikassa ovat ajalta noin 6000–4300 eaa. ecuadorista. Myös noin 4000 eaa. viljeltiin ehkä Ayacuchossa maissia, mutta varmemmin Perun alueella vasta 3200 eaa. Todella merkittäväksi maissi tuli Perun alueella vasta 1000 eaa. Noin 3300 eaa. asutuskeskukset kasvoivat Ecuadorissa liittyen Valdivian kulttuuriin, jossa oli kalastaja-maanviljelijäkyliä aukioiden ympärillä. Kylien asukkaat tekivät kiviveistoksia ja keraamisia veistoksia. Tähän vaiheeseen liittyi täällä mitä luultavimmin Puerto Hormigassa Magdalena-joella U:n muotoisia raakkutunkioita, jotka enteilivät myöhempiä Perun U-temppeleitä. Puerto Hormigan keramiikka levisi pian Yhdysvaltain kaakkoisosaan, ehkä meritse. Puerto Hormigassa kalastettiin, mutta maata ei viljelty. Pohjois-Perussa oli noin 4000–2500 eaa. sisämaassa varhainen keskus nimeltä Nanchoc, jossa kaivettiin kastelukanavia ja rakennettiin kaksi rinnakkaista pitkulaista maakumpua seremoniakeskukseksi.
Vuosina 200–600 Pohjois-Perun Mochican kulttuuri tuotti paljon koristeellisia seinämaalauksia sekä keramiikka-astioita julkisiin rakennuksiin.

Etenevä kehitys

Noin 2300 eaa. oli Huaca Prietassa Perun alueella keramiikkaa, mutta se yleistyi vasta noin 2000–1800 eaa. Keramiikkaa pidetään useasti yhtenä kiinteän asutuksen merkkinä. Niinpä ns. alkujaksolla noin 2000 eaa. alkaen syntyi rannikolle ja sisämaahankin suuria keskuksia. Tästä lähin kehityksen painopiste oli Keski-Andeilla Perussa. Melko pitkälle kehittynyttä kivenrakennus- ja kivenveistokulttuuria luotiin myös Kolumbiassa, jossa harjoitettiin verisiä rituaalejakin. Ecuadorin ja Kolumbian alueen kehitys ei edennyt niin nopeasti kuin Keski-Andeilla, ja siellä ehti syntyä vain valtiomaisia päällikkökuntia. Keski-Andien historia on tapana jakaa hajanaisiin välikausiin ja horisontteihin, jolloin alueella oli suuri valtio tai kulttuuri.

Kulttuurien synty

Vuonna 500 Warista tuli Andien huomattavin keskus. Warissa oli tuolloin suuria rakennuksia. Vuonna 700 Sicán kulttuuri kukoisti Perun pohjoisrannikolla. Vuonna 725 Mochica-kulttuurin tärkeimmäksi väestökeskukseksi nousi Tiwanaku. Chimú-kansa perusti Perun pohjoisrannikolle vuonna 850 Chimún kuningaskunnan. Vuonna 1200 Cuscosta tuli inkavaltakunnan pääkaupunki. Tahuantinsuynin inkavaltion merkitys alkoi kasvaa vuonna 1400. Machu Picchu rakennettiin vuonna 1440, inkavaltakunnan symboliseksi ja uskonnolliseksi keskukseksi vuorille Peruun. Vuonna 1450 Inkavaltio kukisti Chimú-valtion.

Suurten horisonttien aika

Ajoittain jokin paikallinen kulttuuri levisi Keski-Andeilla laajalla ja syntyi horisontti. Toisina aikoina suuret valtakunnat romahtivat, ja paikalliset alueet elelivät omissa oloissaan. Noin 1000 eaa. levisi laajalle alueelle Chavinin kulttuuri, varhaisin tunnettu horisontti ehkä sotien, ehkä rauhallisen kaupan, uskonnollisen lähetystyön tai vastaavan avulla. Tätä ei osata varmasti sanoa, koska Chavinin levinneisyys on päätelty sen esineistöstä eri löytöpaikoissa. Länsimaisen ajanlaskun alun aikoihin syntyi rannikolle paikallinen Mochen kulttuuri, joka levisi vaiheittain Perun rannikolle. Ajanlaskun alun jälkeen nähtiin monen rannikkovaltion nousu ja tuhokin. Noin vuonna 500-1000 jaa. levittäytyivät Andeilla Warin ja Tiwanakun suuret valtiot. Vuoden 1200 jaa. jälkeen syntyi rannikolle suuri Chimorin valtio, jonka laajeneva inkavaltio kukisti. Espanjalaiset saapuivat Andeille kesken sisällissotaa ja kukistivat inkavaltion melko helposti.

Reuna-alueiden päällikkökunnat

Pohjois-Kolumbiaan syntyi monia kulttuurialueita, muun muassa muisca-intiaanien päällikkökuntien liitto. Tropiikin sademetsiin hedelmällisille tulvamaille syntyi monia mahtavia päällikkökuntia ennen eurooppalaisten tuloa. Ne elättivät itsensä maanviljelyllä ja olivat sosiaalisesti hyvin kerrostuneita. Amazonin alueen kulttuurin varhaiseen kehitykseen viittaa mantereen varhaisimman keramiikan löytyminen sieltä Taperinhasta Santarémin läheltä. Taperinhan keramiikka on komilla tarmoluminesenssi- ja radiohiiliajoituksilla päätelty olevan ajalta 5000–4000 eaa.
Amazonin varrelle syntyi lähes kaupunkimaisia yhdyskuntia, joita johtivat voimakkaat päälliköt, jotka koettivat vallata alueita toisilta. Amazonin alueen päällikkökunnat luhistuivat eurooppalaisvalloitukseen.