Uusplatonismi ja gnostilaisuus

Uusplatonismin ja gnostilaisuuden historialliset suhteet

Platonismi kävi läpi neljä pääkehitysvaihetta antiikin aikana. Nämä olivat Vanha Akatemia, Uusi Akatemia, keskiplatonismi ja uusplatonismi. Antiokhos Askalonlainen, joka toimi Platonin Akatemian johdossa vuodesta 79/78 eaa., palasi Uuden Akatemian akatemialaisesta skeptisismistä takaisin Vanhan Akatemian dogmaattisempaan Platonin tulkintaan. Hän katsoi, etteivät platonilaiset ideat olleet transsendentteja vaan läsnä olevia ajatteleville mielille (mukaan lukien Jumalan mieli). Tällainen näkemys ja siihen liittyvät tulkinnat demiurgista (Timaios-dialogin luojajumala) ja maailmansielusta (Timaioksen ajatus siitä, että aineellinen maailma on elävä sielullinen olento) tarjosivat pohjan myöhemmille keskiplatonisteille, kuten Filonille, ja muille platonisteille, kuten Plutarkhokselle, Numeniokselle ja Albinokselle ja vaikuttivat merkittävästi uusplatonismin ja gnostilaisuuden tulkintoihin platonilaisuudesta. Tämän lisäksi myös uuspythagoralaisuus näyttää vaikuttaneen sekä uusplatonismiin että gnostilaisuuteen.
Keskiplatonismi ja uuspythagoralaisuus näyttävät vaikuttaneen myös Basilideehen ja hermeettiseen perinteeseen, jotka ovat vaikuttaneet edelleen valentinolaisuuteen. Nag Hammadin teksteihin kuuluikin myös katkelmia Platonin teoksista, ja kirkkoisä Irenaeus väitti, että karpokraatit kunnioittivat Pythagoraan, Platonin ja Aristoteleen kuvia Jeesuksen kuvien lisäksi.

Uusplatonismi

Plotinos kehitti 200-luvulla platonismia suuntaan, jota nykyiset tutkijat pitävät kokonaan uutena liikkeenä, uusplatonismina, vaikkakin Plotinos itse katsoi opetustensa olevan yhteensopivia Vanhan Akatemian ja keskiplatonismin kanssa. Plotinos vaikuttaa saaneen gnostilaisuudesta ainoastaan sen verran vaikutteita, että kirjoitti poleemisia kirjoituksia gnostilaisia vastaan. Porfyrios järjesti nämä Enneadeiksi 2.9 (joka tunnetaan nimellä ”Gnostilaisia vastaan”, koko nimeltään ”Niitä vastaan, jotka katsovat maailmankaikkeuden luojan ja maailmankaikkeuden itsensä olevan pahoja”), 3.8, 5.5 ja 5.8. Myöhemmät uusplatonistit ovat saattaneet saada enemmän vaikutteita gnostilaisuudesta.

Gnostilaisuus

Gnostilaisuuden alkuperä on edelleen hämärän peitossa ja tutkijat ovat siitä hyvin erimielisiä, mutta gnostilaiset suuntaukset ovat todennäköisesti saaneet vaikutteita paitsi juutalaisuudesta myös Platonilta, keskiplatonismista ja uuspythagoralaisuudesta. Tämä vaikuttaa pätevän sekä setiläisiin että valentinolaisiin gnostilaisiin. Jos erilaisia setiläisiä kirjoituksia verrataan aikajärjestyksessä sen mukaan, missä järjestyksessä ne oletetaan kirjoitetuksi, vaikuttaa siltä, että myöhemmät tekstit ovat alkaneet saada enemmän vaikutteita platonismista. Varhaisimmat kirjoitukset, kuten Aadamin ilmestys, vaikuttavat olevan kristinuskoa edeltäviä ja keskittyvät juutalaisen Raamatun Setiin. Nämä varhaiset setiläiset ovat saattaneet olla sama ryhmä kuin ofilaiset tai Filonin mainitsema minuth-lahko. Myöhemmät setiläiset kirjoitukset, kuten Zostrianos ja Allogenes, hyödyntävät varhaisempia setiläisiä kirjoituksia, mutta yhtä lailla myös suurta joukkoa tuon ajan platonismin filosofisia käsitteitä ilman kristillistä sisältöä. Muun muassa Allogeneen oppi "kolmivoimaisesta yhdestä" on sama kuin Porfyrioksen nimiin laitetussa Parmenides-kommentaarissa (fragmentti XIV) ja joka voidaan löytää myös Plotinoksen Enneadista 6.7, 17, 13-26. 200-luvulla kuitenkin sellaiset uusplatonilaiset kuin Plotinos, Porfyrios ja Amelios hyökkäsivät kaikki setiläisiä vastaan.
Näin vaikuttaa siltä, kuin setiläisyys olisi saanut alkunsa esikristillisenä synkretistisenä perinteenä, joka yhdisteli egyptiläistä pakanuutta, hellenististä filosofiaa ja juutalaisia ajatuksia, ja otti mukaansa platonilaisia ja kristillisiä piirteitä kasvaessaan. Lopulta sekä kristinusko että platonismi hylkäsivät sen ja kääntyivät sitä vastaan. Professori John D. Turner on sitä mieltä, että tämä kahdesta suunnasta tullut hyökkäys sai aikaan sen, että setiläisyys hajosi useiksi pieniksi ryhmiksi. Näitä olivat audianistit, borboriitit ja arkhontiki sekä mahdollisesti myös fibioniitit, stratiotiki ja sekundiaanit.

Yhtäläisyyksiä

Gnostilaisuus lainasi paljon ajatuksia ja käsitteitä platonismista. Näihin kuuluvat sellaiset käsitteet kuin hypostaasi (todellisuus, olemassaolo, olemus, persoona), ousia (olemus, ydin, substanssi) ja demiurgi (”käsityöläinen”, luojajumala). Hyviä esimerkkejä platonilaisia käsitteitä hyödyntävästä gnostilaisesta kirjallisuudesta ovat Hallitsijoiden olemus ja Kolmimuotoinen Protennoia ("Kolmimuotoinen alkuajatus").
Gnostilaiset hahmottivat maailman synnyn emanaationa eli eräänlaisena virtaamisena, säteilynä tai itserefleksiona yhdestä korkeimmasta jumaluudesta, Yhdestä. Samoin ihmisen mystinen henkinen kohoaminen takaisin jumalan puoleen perustuu Platonin Pitoihin. Plotinos kehitteli kumpaakin ajatusta edelleen Enneadeissaan. Jumalalliset monadit, dyadit, triadit, tetradit ja ogdoadit puolestaan liittyvät läheisesti uuspythagoralaiseen olevan matematisointiin, joka oli tyypillistä myös Platonin myöhäisajattelulle. Allogeneen ”Kolmivoimaisen yhden” kolminaisuus, jonka voimat koostuvat olemassaolon, elämän ja mielen modaliteeteista, peilautuvat läheisesti uusplatonilaiseen oppiin siitä, kuinkä Äly emanoitui Yhdestä kolmen vaiheen, Olemassaolon, Elämän ja Älyn (nous), kautta. Kummatkin näkemykset painottavat negatiivisen teologian roolia, ja gnostilaiset näkemykset jumalan lausumattomuudesta ovat usein kaikuja platonilaisesta ja uusplatonilaisesta ajatuksesta, jonka mukaan Yksi tai Hyvä (Hyvän muoto eli idea) ovat lausumattomia, mikä oli tyypillistä myös Filonille.

Eroja

Gnostilaisuudessa ja uusplatonismissa oli kuitenkin myös merkittäviä filosofisia eroja. Gnostilaiset painottivat magiaa ja rituaaleja tavalla, jota uusplatonilaiset Plotinos ja Porfyrios olisivat pitäneet sopimattomana, vaikkakaan tämä ei välttämättä päde myöhempiin uusplatonilaisiin, kuten Iamblikhokseen. Tärkein syy siihen, miksi Plotinos vastusti tuntemiaan gnostilaisia, oli kuitenkin se, että he hylkäsivät demiurgin ja aineellisen maailman hyvyyden ja katsoivat sen sijaan demiurgin olleen paha ja erehtyneen luomistyössään synnyttäen virheellisen ja pahan aineellisen maailman, joka oli sielujen vankila. Plotinos syytti gnostilaisia demiurgin panettelusta ja sanoi, että jos gnostilaiset kerta näkivät tämän maailman vankilana, he olivat milloin tahansa vapaita tekemään itsemurhan siitä vapautuakseen. Nämä Plotinoksen syytteet tuntuvat pitävän paikkansa joistakin pääosin setiläisistä Nag Hammadista löydetyistä teksteistä, mutta jotkut, kuten monet valentinolaiset kirjoitukset sekä Kolmiosainen tutkielma, katsoivat maailman ja demiurgin olevan hyviä.