google/wiki40b huggingface dataset:
Pähkinärinne

Pähkinärinne (ruots. Hasselbacken) on Länsi-Vantaan Myyrmäen suuralueen Hämeenkylän kaupunginosassa sijaitseva kerrostaloalue. Se sijaitsee Lammaslammen, Vihdintien ja Rajatorpantien välissä.  Pähkinärinteen lähialueita ovat muun muassa Hämevaara, Hämeenkylä, Linnainen, Rajatorppa (Vapaala) ja Varisto.
Pähkinärinteessä on kaksi ostoskeskusta, joista pohjoisen ympäristö on rakennettu 1970- ja eteläosan 1980-luvulla. Merkittävän osan Pähkinärinteeseen 1970-luvulla rakennetuista taloista rakennutti nykyinen vakuutusyhtiö Tapiola vuokrataloikseen. 2000-luvun alussa Tapiola muutti talot asunto-osakeyhtiöiksi ja myi kiinteistöt tontteineen. 2000-luvulla on lisäksi rakennettu uusia kerrostaloja.
Rakennuskannan muodostavat noin 3-6-kerroksiset kerrostalot sekä rivitalot. Pohjoisemman ostoskeskusken vieressä sijaitsee alueen korkein 8-kerroksinen kerrostalo. Alueen eteläosassa sijaitsee myös peruskoulun alakoulu, nuorisotila, kirjasto, hammashoitola ja neuvola. Lammaslammen ympärillä on lenkkeilymaastoa, jota ympäröivässä puistossa sijaitsee lasten leikkikenttä ja Pähkinärinteen Lions Clubin ratagolf-rata.
Veikkauksen entinen pääkonttori sijaitsi Pähkinärinteessä.
Alueen nimen taustalla on Pähkinärinne, joka sijaitsee Lammaslammen pohjoispuolella Lammaslammentien ja Santamäentien välissä mäen rinteessä. Pähkinäpuisto-niminen pähkinäpensaslehto on rauhoitettu luonnonsuojelualue.
Pähkinärinteen postinumero on 01710.
Alueen asukasyhdistys on Pähkinärinne-seura ry.
90210

Juoni

Wilsonin perhe muuttaa Kansasista Beverly Hillsiin voidakseen olla isoäitinsä kanssa. Annie, joka on perheen tytär ja Dixon, perheen adoptiopoika aloittavat koulun Beverly Hillsin high schoolissa. Heidän isänsä aloittaa  samassa koulussa rehtorina. Annie ystävystyy koulussa suosituimman tytön Naomin kanssa. Naomi seurustelee Ethanin kanssa, mutta suhde kuitenkin kariutuu lopulta. Annie ja Ethan alkavat seurustella ja Naomi panee Annien valitsemaan joko hänet tai Ethanin. Annie valitsee Ethanin ja tyttöjen välit tulehtuvat.
James Sheppard

Ura

Sheppard pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta, vuodesta 2004 vuoteen 2007, Cape Breton Screaming Eaglesissä juniorisarja LHJMQ:ssa. Hän oli kahdella kaudella joukkueensa toiseksi paras pistemies, kaudella 2005–2006 Kevin Asselinin ja kaudella 2006–2007 Cam Fergusin jälkeen, ja toimi jälkimmäisellä joukkueensa kapteenina. Hänet nimettiin vuonna 2007 LHJMQ:n toiseen tähdistökentälliseen.
Minnesota Wild varasi Sheppardin NHL:ään numerolla yhdeksän varaustilaisuuden 2006 ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa vuotta myöhemmin. Hän pelasi Wildissa kolme kautta, kaudesta 2007–2008 kauteen 2009–2010, ja teki yhden kauden aikana parhaimmillaan 24 tehopistettä, mikä tapahtui kaudella 2008–2009.
Kaudella 2010–2011 Sheppard ei pelannut yhtään ottelua polvivamman vuoksi. Hän loukkasi vasemman polvensa syyskuussa 2010 sattuneessa mönkijäonnettomuudessa. Elokuussa 2011 hän siirtyi Minnesota Wildista San Jose Sharksiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon NHL:n varaustilaisuudessa 2013.
Lahokapo

Koko ja ulkonäkö

Lajokapo on 11–14 mm pitkä, huomattavasti pituuttaan kapeampi, lieriömäinen kovakuoriainen. Väriltään se on tummanruskea ja kiiltäväpintainen.
Toukka on helposti tunnistettava. Se on litteä, lähes 30 mm pitkä ja sen viimeisessä jaokkeessa on tunnusomaiset perälisäkkeet.

Levinneisyys

Keski-Euroopasta lahokapo on hävinnyt kokonaan ja läntisin tunnettu esiintymä on Białowiezan metsässä, Puolassa. Puolassa on myös muutamia muita esiintymispaikkoja. Loput eurooppalaiset esiintymät ovat Baltian maissa, Suomessa ja Ruotsissa. Venäjällä sitä tavataan Siperiaan saakka. Ruotsissa laji elää ilmeisesti enää vain Gotska Sandönillä. Suomessa lajilla on yhtenäinen esiintymisalue itärajalla Ilomantsista Kuusamoon. Lisäksi kuoriaiselta tunnetaan hajanaisia esiintymispaikkoja sisämaassa, eristyksissä sekä toisistaan että itärajan esiintymästä. Näitä ovat esimerkiksi Seitsemisen kansallispuiston ja Pyhä-Häkin esiintymät.
Lahokapo kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin eläinlajeihin ja Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU). Suomessa lahokapo on rauhoitettu

Elinympäristö ja elintavat

Lahokapo asuttaa vanhoja männiköitä, joissa on jatkuvasti saatavilla juuri kuolleita puita. Toukkia tavataan paljon aikuista kuoriaista useammin ja käsitys lajin levinneisyydestä perustuukin ennen kaikkea toukkahavaintoihin. Toukka elää vasta kuolleen, vielä pystyssä olevan männyn kaarnan alla, mutta joidenkin tietojen mukaan sitä on tavattu myös koivuilta ja Latviassa laji on tavattu tammesta. Myös palaneet puut kelpaavat elinpaikaksi. Toukkien kehityksen aikana kuolleessa puussa elävät Aureobasidium-suvun sinistäjäsienet muuttavat puun pinnan mustaksi ja toukka ilmeisesti käyttää näitä sieniä ravinnokseen. Sen on myös todettu saalistavan muita hyönteistoukkia. Riippuvuus sienistä aiheuttaa sen, että yksittäinen puu kelpaa lajin lisääntymispaikaksi vain vähän aikaa. Toukan kehitys kestää ainakin kaksi vuotta ja kuoriaiset aikuistuvat loppukesällä. Lisääntyminen tapahtuu ilmeisesti kuitenkin vasta talvehtimisen jälkeen seuraavana keväänä.
Laji on aikaisemmin ollut koko maassa yleinen, mutta ikimetsien häviäminen on hävittänyt myös kuoriaiset. Sopivien elinympäristöjen puute hajottaa esiintymät nykyään laikuiksi. Noin kaksi kolmasosaa lahokavon esiintymistä Suomessa on suojelualueilla ja loputkin niiden tuntumassa.
Vasil Levski

Vasil Levski (oik. Vasil Ivanov Kuntšev; 18. heinäkuuta (J: 6. heinäkuuta) 1837 Karlovo, Rumelia – 18. helmikuuta (J: 6. helmikuuta) 1873 lähellä Sofiaa, Bulgaria) oli bulgarialainen vallankumousjohtaja ja itsenäisyystaistelija. Häntä pidetään nykyään Bulgariassa kansallissankarina.
Kuntšev toimi alkuaan vuosina 1858–1864 munkkina, mutta omistautui vuodesta 1866 kamppailulle Bulgarian vapauttamiseksi Ottomaanien vallasta. Rohkeutensa vuoksi hän sai kutsumanimen Levski, ’leijonamainen’. Munkkitaustansa vuoksi hänet tunnettiin myös lempinimellä Djakon (”diakoni”). Levski oli vuosina 1862 ja 1868 peustamassa kahta Belgradissa toiminutta bulgarialaisten vapaaehtoisten muodostamaa legioonaa, jotka hän myöhemmin yhdisti. Koska Serbian hallitus ei kuitenkaan antanut niille hänen toivomaansa tukea, hän päätti palata Bulgariaan nostattaakseen siellä kansannousun turkkilaisia vastaan. Tämä merkitsi Bulgarian kansallisen liikkeen siirtymistä uuteen vaiheeseen, jossa vallankumouksellinen toiminta tuotiin ulkomailta Bulgarian sisälle.
Levski osallistui myös bulgarialaisten emigranttien vuonna 1869 Bukarestissa järjestämään kongressiin, jossa hän yhdessä Ljuben Karavelovin kanssa perusti Bulgarian vallankumouksellisen keskuskomitean. Keskuskomitea loi Bulgariaan ulottuneen asiamiesverkoston. Kansannousua valmistellessaan Levski kiersi salaa Bulgariassa levittämässä agitaatiokirjoituksia. Ollessaan vuonna 1872 salaisella komennuksella Bulgariassa hän joutui turkkilaisten vangitsemaksi sen jälkeen, kun eräs hänen postivaunuryöstön suorittanut toverinsa oli ilmiantanut hänet. Levski tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin. Yritettyään itsemurhaa sofialaisessa vankilassa hänet teloitettiin valmiiksi puolikuolleena. Hirttopaikalle pystytettiin vuonna 1895 Levskin muistomerkki.
Nykyään Bulgariassa on paljon Levskin muistomerkkejä ja hänen mukaansa nimettyjä asioita. Vuonna 2007 järjestetyssä ”Suuret bulgarialaiset” -yleisöäänestyksessä hänet valittiin kaikkien aikojen suurimmaksi bulgarialaiseksi.
Philippe Buchet

Philippe Buchet (s. 7. toukokuuta 1962 Juniville, Ardennes) on ranskalainen sarjakuva-artisti.
Hän aloitti toimimalla freelance-kuvittajana Pariisissa ja Reimsissä. Sarjakuvan maailmaan hän siirtyi piirtämällä sarjakuvaa Nomad yhdessä käsikirjoittaja Jean-David Morvanin kanssa. Hän piirsi myös Dragon-lehteen ja loi Morvanin kanssa sarjakuvan Sillage. Dragonia tehdessään hän teki Morvanin kanssa miekka- ja taikasarjan La Quête des réponses (1998).
Amy Davidson

Amy Davidson (s. 15. syyskuuta 1979 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijätär, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Kerry Hennessynä Teinitytön kasvatusoppaassa, jossa hän esittää Bridgetin (Kaley Cuoco) pikkusiskoa.

Ura

Amy kävi Shadow Mountain High Schoolin, jossa hän harrasti aktiivisesti tanssia. Hän alkoi tekemään mainostyötä ja nuoresta iästään huolimatta hänen näyttelijävalmentajansa Gene Fowler kannusti muuttamaan Kalifornian Los Angelesiin.
Los Angelesiin saapumisensa jälkeen Amy pääsi Mary-Kate ja Ashley Olsenin televisiosarjaan So Little Time. Hän oli myös vierailevana tähtenä Amyn lailla -sarjassa ja Veljemme on nero -komediasarjassa. Amy oli myös The truth About Jane -elokuvassa ennen pääsyään Teinitytön kasvatusopas -sarjaan vuonna 2002.
Amy on vieraillut monissa televisiosarjoissa, kuten C.S.I. New York, Criminal Minds, Aavekuiskaaja, C.S.I., House ja Bones.
Vuonna 2008 Amy esitti Goyband -elokuvassa nuorta ortodoksijuutalaista Rebekkaa-tyttöä. 2009 hän oli Jenna Shwartzendruberin äänenä televisioon tehdyssä Firebreather -animaatioelokuvassa.

Muuta

Amy pitää kunnostaan huolta juoksemalla, nyrkkeilemällä ja hiihtämällä. Hän pitää yllä myös tanssitaitojaan. Amy meni naimisiin näyttelijä Kacy Lockwoodin kanssa 1. toukokuuta 2010.
Monimiaceae

Tuntomerkit

Monimiaceae-kasvit ovat puita, pensaita tai liaaneja. Lehdet ovat vastakkaisia, tavallisesti sahalaitaisia, harvoin ehytlaitaisia; suonitus on huomiota herättävä lavan alapinnalla, ja sivusuonet yhtyvät lavan reunalla. Kukat ovat keskikokoisia ja yksineuvoisia, kasvit yksi- tai kaksikotisia. Kukkapohjus on maljamainen hypanthium. Heteitä on kolme tai enemmän, ja ne ovat vaihtelevissa määrin palhottomia tai palhot ovat melko ohuita. Erillisiä emejä on tavallisesti monta, joskus muutama tai vain yksi. Vartalot ovat lyhyitä tai puuttuvat, luotti on leveä. Kustakin hedelmöityneestä emistä kehittyy pieni luumarja, ja luumarjat sijaitsevat hyvin kehittyneen hypanthiumin sisäpinnalla; hypanthium on toisinaan mehevä ja sulkee sisäänsä luumarjat ja halkeilee epäsäännöllisesti kypsyttyään.

Levinneisyys

Heimon lajit kasvavat eteläisen pallonpuoliskon trooppisilla alueilla, erityisesti Australiassa. 22[list]/200. Tropical-Southern Hemisphere, but esp. Australasia.
Pilkkumonninen

Koko ja ulkonäkö

Pilkkumonninen voi kasvaa 4-5 senttimetriä pitkäksi. Kala on pääosin siniharmaa, mutta sen pää on tummempi. Kalassa on mustia pilkkuja.

Alkuperä

Pilkkumonninen on kotoisin Brasiliasta, Mato Grossosta, Guapore- ja Paraguaijoista.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Pilkkumonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Sen viljely on melko vaikeaa.

Vesiolot ja ravinto

Pilkkumonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion. Akvaariossa pitäisi olla avoimia hiekka-alueita, kasveja sekä juurakoita tai muita koloja piilopaikoiksi. Pilkkumonniselle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23-27. Kala on kaikkiruokainen.
HMS Eden (1903)

Palvelus

HMS Eden upposi törmättyään SS Franceen 18. kesäkuuta 1916 Englannin kanaalissa.
Vääpeli

Muut vääpelin/pursimiehen tehtävät

Laivastossa aluksen pursimies on miehistön ja alipäällystön esimies, ja hän vastaa aluksen muonituksesta, varustuksesta ja huollosta.
Päällystöopistosta toimiupseerit valmistuivat 1990-luvun alkuun saakka vääpelin arvoon.
Vapaaehtoisen maanpuolustuksen järjestöistä Reserviläisliittoon kuuluva Vääpelikilta ry kouluttaa huollon alan reserviläisiä.
Daniel Johns

Daniel Paul Johns (s. 22. huhtikuuta 1979) on australialainen muusikko, joka tunnetaan Silverchair-yhtyeen laulaja-kitaristina. 
Johns kasvoi Uuden Etelä-Walesin Newcastlessa ja perusti Silverchairin yhdessä Ben Gilliesin ja Chris Jouannoun kanssa. Yhtyeen ensimmäinen albumi oli Frogstomp vuonna 1995.
Johns on ilmoittanut kärsineensä anoreksiasta. Lisäksi hänellä on aiemmin ollut masennuksen oireita ja vainoharhoja. 
Tällä hetkellä Johns toimii yhä Silverchairissa, joka on Frogstompin jälkeen julkaissut kolme uutta studioalbumia: Freak Show (1997), Neon Ballroom (1999) ja Diorama (2002). Young Modern julkaistiin vuonna 2007. Muusikko oli naimisissa Natalie Imbruglian kanssa.
Johnsilla on ollut myös muita projekteja kuten "The dissociatives", sekä akustista pop materiaalia työstävä vielä työnimellä kulkeva "Hathaway/Palmer".
Pneumokokki

Pneumokokki-infektioiden hoito ja ennaltaehkäisy

Penisilliini on Suomessa ensisijainen lääke kaikissa pneumokokin aiheuttamissa infektioissa. Maailmalla pneumokokin resistenssi penisilliinille ja muille antibiooteille on lisääntynyt erityisesti viimeisen kymmenen vuoden aikana. Resistenttien kantojen osuus vaihtelee kuitenkin suuresti eri maiden ja jopa saman maan eri osien välillä. USA:ssa antibioottiherkkyydeltään alentuneita pneumokokkikantoja on 30-40 prosenttia. Euroopassa korkeimmat luvut vaihtelevat 22–34 prosentin välillä (Ranska, Turkki, Espanja, Unkari). 2000-luvulla Suomessa pneumokokeista 1,5–4 prosenttia on ollut täysin resistenttejä penisilliinille ja pahimmillaan 16,4 prosentilla kannoista on ollut alentunut herkkyys (I) penisilliinille. Resistenssin aiheuttaa muutos bakteerin penisilliiniä sitovassa proteiinissa, ja yleensä tähän liittyy resistenssiä myös muita beetalaktaamiantibiootteja kohtaan. 
Pneumokokin resistenssi makrolidiryhmän antibiooteille (esim. erytromysiini, klaritromysiini ja atsitromysiini) on penisilliiniresistenssiä yleisempää ja on lisääntynyt koko 2000-luvun ajan. Vuonna 2006 Suomessa invasiivisista infektioista eristetyistä pneumokokeista 27,9 prosenttia oli makrolidiherkkyydeltään heikentyneitä. Vuonna 2007 vastaava luku oli 23,2 prosenttia.
Myös resistenssin lisääntymisen vuoksi pneumokokkisairauksien ehkäisyn merkitys on viime vuosina korostunut.
Pneumokokin aiheuttamia vakavia sairauksia ja osittain myös korvatulehduksia voidaan ehkäistä rokottamalla. Tarjolla on erilaisia rokotteita.
Aikuiset ja yli kaksivuotiaat lapset voivat suojautua pneumokokkitaudeilta pneumokokkipolysakkaridirokotteella.  Alle kaksivuotiaat lapset eivät pysty muodostamaan riittävästi vasta-aineita eivätkä siksi saa suojaa polysakkaridirokotteesta. 
Pneumokokkipolysakkaridirokotteen rokotteen suojateho on vaihdellut eri tutkimuksissa. Rokotteella on todettu olevan 48–81 prosentin suojateho vakavien, invasiivisten sairauksien ehkäisyssä vastustuskyvyltään normaaleilla aikuisilla. Vastustuskyvyltään alentuneiden henkilöiden kohdalla rokotteen suojatehoa ei ole voitu varmentaa. Pneumokokin aiheuttamaksi arvioitua keuhkokuumetta vastaan tulokset rokotteen tehosta ovat olleet ristiriitaisia. Polysakkaridirokote ei myöskään anna suojaa limakalvoinfektioita kuten korvatulehdusta vastaan.
Alle kaksi- tai viisivuotiaille (valmisteesta riippuen) lapsille voidaan antaa suojaa pneumokokin aiheuttamia aivokalvotulehduksia, verenmyrkytyksiä, välikorvatulehduksia ja osalla markkinoilla olevista rokotteista myös keuhkokuumeita vastaan pneumokokkikonjugaattirokotteella.
Pneumokokkikonjugaattirokote tuli Suomen kansalliseen rokotusohjelmaan syyskuussa 2010, minkä jälkeen syntyneet lapset rokotetaan vanhempien niin halutessa pneumokokkia vastaan.
Berežki

Berežki (ven. Бережки) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Olhavan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen itärannalla 20 kilometriä Olhavan kaupungista etelään. Kunnan pinta-ala on 405 neliökilometriä. Kunnassa on 1 600 asukasta (vuonna 2009), joista 1 200 asuu Berežkin kylässä.
Kunta rajoittuu pohjoisessa Olhavan kaupunkiin, idässä Usadištšen kuntaan, etelässä Kirišin piiriin ja lännessä Olhavanjokea pitkin Vyndin Ostrovin kuntaan. Sen kautta kulkee Uuden-Laatokan ja Zujevon välinen maantie. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Volhovin taajama ja 18 kylää: Blitovo, Bratovištše, Gnilka, Hotutša, Kamenka, Kirillovka, Moisejevo, Panevo, Prusynja, Prusynskaja Gorka, Tšernorutšje, Uljaševo, Veltsa, Zadnevo, Zamošje, Zaovražje, Zaporožje ja Zaretšje.
Tärkein työnantaja on maatalousyritys Zaretšje. Sen lisäksi kunnassa toimii Gazpromin kaasuputkilaitos ja metsätalous. Palveluihin kuuluvat Berežkin lastentarha, koulu, kulttuuritalo, ensiapuasema ja posti.
Jean-Luc Picard

Jean-Luc Picard toimi avaruusalus USS Enterprisen kapteenina sarjassa Star Trek – uusi sukupolvi sekä sen pohjalta tuotetuissa elokuvissa. Picardia näytteli Sir Patrick Stewart. Sarjan ja elokuvien aikana Picard ehti poikkeuksellisesti toimia kahden eri Enterprise-aluksen kapteenina USS-Enterprise-D:n tuhouduttua elokuvassa Star Trek – sukupolvet. Picardin hahmo esitteli varsin erilaisen kapteenin kuin alkuperäisestä Star Trekistä tuttu James T. Kirk. Kirkin ollessa cowboymainen naistenmies, Picardin persoonaa värittivät tiukka herrasmiesmäisen etiketin ja tinkimättömän etiikan noudattaminen kaikissa tilanteissa. Hänen lempijuomansa on Earl Gray -tee, kuumana. Hillitystä olemuksestaan ja vakavuudestaan huolimatta Picard on säilynyt yhtenä kaikkien aikojen rakastetuimmista Star Trek -hahmoista.
Nimi Jean-Luc Picard on johdettu sveitsiläisestä Jacques Piccardista, joka oli ensimmäinen Mariaanien hautaan laskeutunut ihminen.
Cabernet Franc

Cabernet Franc on tumma viinirypälelajike, josta tehdään punaviiniä. Cabernet Francia viljellään paljon Bordeaux'ssa, ja sitä käytetään enemmän tai vähemmän lähes kaikissa bordeauxviineissä. Loiren laaksossa se on merkittävin tumma lajike. Sitä viljellään myös Italiassa, etenkin Friulissa ja Toscanassa, missä se tunnetaan myös nimellä bordo. Cabernet Franc kukkii ja kypsyy melko aikaisin. Cabernet franc -viini on väriltään ohuen punaista. Sen tanniinit ovat usein melko kepeitä ja viinin maku on runsaan marjainen. Tunnetumpi Cabernet Sauvignon on Cabernet Francin ja Sauvignon Blancin risteytys.
Otto Erich Deutsch

Otto Erich Deutsch (5. syyskuuta 1883 – 23. marraskuuta 1967) oli itävaltalainen musiikintutkija. Hänet muistetaan parhaiten vuonna 1951 laatimansa Franz Schubertin teosluettelon ansiosta. Lisäksi hän kirjoitti monia artikkeleita Schubertista ja Wolfgang Amadeus Mozartista. Deutsch myös keräsi elämäkertateokset Georg Friedrich Händelistä, Wolfgang Amadeus Mozartista ja Schubertista.
Casa Batlló

Casa Batlló on Antoni Gaudín ja Josep Maria Jujolin suunnittelema talo Barcelonan Eixamplen kaupunginosassa. Talo on rakennettu 1877 ja uudistettu 1905-1907.
Talo suunniteltiin alun perin hyvätuloiselle perheelle, ja se rakennettiin leveälle puistokadulle Barcelonan tyylikkääseen osaan. Rakennusta kutsutaan joskus nimellä Casa dels ossos (Luutalo), mikä johtuu sen orgaanisista, luurankoa muistuttavista muodoista. Julkisivu on koristeltu värikkäin mosaiikein, ja rakennuksen katto on kuin lohikäärmeen piikikäs harja. Erään teorian mukaan talon muotokieli symboloikin Katalonian suojeluspyhimyksen Pyhän Yrjön miekkaa, joka lävistää lohikäärmeen selän.
Vuodesta 1984 alkaen talo on ollut osa Unescon maailmanperintöluetteloa.
Liberal (1884)

Palvelus

Alus haaksirikkoutui Angolassa Luandan pohjoispuoella olevassa linnake- ja satamakaupungissa Ambrizissa 22. kesäkuuta 1910.
Paikkavektori

Paikkavektori on matematiikassa ja fysiikassa vektori, joka alkaa origosta ja päättyy johonkin pisteeseen. Pisteen P = (x, y, z) paikkavektori on vektori, jonka alkupiste on origo ja loppupiste on P. Pisteen (x, y, z) paikkavektori p voidaan lineaarialgebrassa ilmoittaa kantavektoreiden i, j ja k avulla: 
 
Paikkavektorit ovat yleensä kaksi- tai kolmiulotteisia, mutta voivat olla myös korkeampiulotteisia.
Outlandos d’Amour

Kappaleet

Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Sting, ellei toisin merkitty.
Elisabeth Schwarzkopf

Olga Maria Elisabeth Frederike Legge-Schwarzkopf (9. joulukuuta 1915 Jarocin (saks.  Jarotschin), Saksa – 3. elokuuta 2006 Schruns, Itävalta) oli 1900-luvun arvostetuimpia sopraanoita ja tunnettu eritoten taitavana Mozartin ja Richard Straussin teosten tulkitsijana.

Nuoruus

Schwarzkopf syntyi preussilaisessa Jarotschinin pikkukaupungissa, joka nykyisin kuuluu Puolaan. Hän kiinnostui musiikista jo varhain ja esiintyi ensimmäisen kerran oopperassa vuonna 1928. Kyseessä oli magdeburgilaisen koulun esitys Gluckin oopperasta Orfeus ja Eurydike. Vuonna 1934 nuori laulajatar aloitti musiikkiopinnot Berliinin Hochschüle für Musikissa, aluksi mezzosopraanona.

Sota-aika

Hänen ensimmäinen roolinsa ammattimaisena oopperalaulajana oli Deutsche Oper Berlinissä 15. huhtikuuta 1938 Richard Wagnerin Parsifalin toinen kukkaisneito. Schwarzkopf lauloi Berliinissä neljä vuotta. Tänä aikana hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Toisen maailmansodan jälkeen hän liittyi Wienin Theater an der Wienin solistikuntaan. Wienissä hän esiintyi muun muassa Puccinin La Bohèmessa Miminä ja Verdin La Traviatassa Violettan roolissa. 1947–1948 hän oli Euroopan-kiertueella Wienin valtionoopperan kanssa ja esiintyi muun muassa Covent Gardenissa (Donna Elvira Mozartin Don Giovannissa) ja La Scalassa (Marsalkatar Straussin Ruusuritarissa).
Maaliskuussa 1946 Schwarzkopf kävi koelaulussa klassisen musiikin tuottajan Walter Leggen pyynnöstä. Hän lauloi Hugo Wolfin liedin ”Wer rief dich denn?”, ja Legge pestasi hänet levy-yhtiö EMIiin. He aloittivat tiiviin yhteistyön, ja Leggestä tuli ensin Schwarzkopfin manageri ja myöhemmin elämänkumppani; heidät vihittiin 19. lokakuuta 1953 Epsomissa, Englannissa.

1950-luku

Schwarzkopf teki virallisen debyyttinsä Royal Opera Housessa 16. tammikuuta 1948 Mozartin Taikahuilun Paminan roolissa. La Scalan -debyytti oli vuorossa 29. kesäkuuta 1950 (Beethovenin Missa Solemnis). 11.9. 1951 hän lauloi Anne Truloven roolin Igor Stravinskyn Elostelijan elämän maailmanensi-illassa.

1960-luku ja uran päätös

1960-luvulla Schwarzkopf keskittyi lähes yksinomaan viiden roolin esittämiseen: Don Giovannin Donna Elvira, Figaron häiden Kreivitär Almaviva, Straussin Capriccion Kreivitär Madeleine, Verdin Falstaffin Alice Ford sekä Ruusuritarin Marsalkatar. Hän teki debyyttinsä Metropolitan-oopperassa 13. lokakuuta 1964 laulaen Marsalkattaren roolin.
Elizabeth Schwarzkopf esiintyi oopperalavoilla viimeisen kerran 13. joulukuuta 1971 Brysselin La Monnaiessa roolinaan hänelle rakas Ruusuritarin Marsalkatar. Sen jälkeisinä vuosina hän keskittyi lied-resitaaleihin. 17. maaliskuuta 1979 Walter Legge sai vakavan sydänkohtauksen, mutta hän ei välittänyt lääkärin lepomääräyksestä vaan meni seuraamaan Schwarzkopfin viimeistä esitystä 19. maaliskuuta Zürichin. Legge kuoli kolme päivää myöhemmin.
Esiintymislavoilta vetäydyttään Zürichissä asunut Schwarzkopf toimi laulunopettajana.
William Clark

William Clark (1. elokuuta 1770 – 1. syyskuuta 1838) oli yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija, sotilas, kuvernööri ja intiaaniasiamies. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1804–1806 tehdystä Lewisin ja Clarkin tutkimusretkestä, joka ylettyi Ranskan Louisianasta Tyynen valtameren rannikolle.
Tutkimusretkeä edeltävänä vuosikymmenenä Clark ehti palvella lähes kahden vuoden ajan yksityishenkilöistä kootuissa miliisivoimissa ennen liittymistään Yhdysvaltain vakinaiseen armeijaan 1791. Tutkimusretkikunnan paluun jälkeen Clark loi uran Missourin territorion kuvernöörinä ja intiaaniasiain viraston (BIA) ylitarkastajana.
Vuonna 1838 Clark kuoli St. Louisissa lyhyen sairauden murtamana. Hän oli kuollessaan 69-vuotias.