google/wiki40b huggingface dataset:
Unto Nevalainen

Unto Nevalainen (s. 13. kesäkuuta 1935 Iisalmi) on suomalainen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.

Ura

Jalkapallouransa Nevalainen aloitti Gamlakarleby AIK:ssa ja jääkiekkouransa Kokkolan Jymyssä, jossa hän pelasi myös jääpalloa. Hän pelasi SM-tasolla HIFK:ssa, Turun Palloseurassa ja Lahden Reippaassa. Nevalainen valittiin vuoden jalkapalloilijaksi 1959, ja hän on ainoa kokkolalaislähtöinen kyseisen kunnianosoituksen saanut pelaaja.
Nevalainen pelasi urallaan 24 jalkapallon A-maaottelua, yhden B-maaottelun ja neljä nuorten maaottelua. Hän voitti jalkapallossa kaksi Suomen mestaruutta, yhden hopean ja kaksi pronssia.
Jääkiekossa Nevalainen pelasi kymmenen A-maaottelua ja kävi yhdet MM-kilpailut. Jääkiekkourallaan hän voitti yhden SM-pronssin kaudella 1958–1959. Nevalainen pelasi urallaan viisi kautta SM-sarjassa. Ensimmäisen SM-sarjakautensa hän pelasi Kokkolan Jymyssä ja loput neljä HIFK:ssa.
Axel Johnsongruppen

Axel Johnsongruppen on suuri ruotsalainen yritysryhmä, jonka omistaa Antonia Ax:son Johnson perheineen. Yritysryhmän juuret juontavat Axel Johnsonin 1873 perustamaan yhtiöön A. Johnson & Co. Ryhmä muodostuu neljästä itsenäisestä konsernista Axel Johnson AB, Axel Johnson, Inc., Axfast ja AltoCumulus.

Axel Johnson AB

Axel Johnson AB omistaa kaupan ja palvelualojen yrityksiä Euroopassa, etupäässä Pohjoismaissa. Tytär- ja osaomistusyhtiöineen Axel Johnson AB:n liikevaihto oli vuonna 2013 noin 7,7 miljardia euroa ja henkilöstömäärä noin 22 000.

Axfast

Axfast on kiinteistöyhtiö, joka on erikoistunut Ruotsissa sijaitseviin liikekiinteistöihin. Valtaosa sen vuokralaisista on Axel Johnsongruppenin muita yrityksiä.
Paolo Nocera

Paolo Maria Nocera (s. 22. heinäkuuta 1985 Rooma) on italialainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula Renault sarjoissa vuosina 2003-04, Italian F3 ja F3000 luokissa vuosina 2004-05 ja 2006-07, F3 Euroseries ja Euroseries 3000 luokissa vuonna 2006 ja GP2 ja World Series by Renault luokissa vuonna 2008. Nocera ajoi kaksi kilpailua BCN Competicion -tallissa vuonna 2008 saavuttamatta pisteitä. Nocera voitti italian F3 sarjan mestaruuden vuonna 2007. Hän ajoi neljä kilpailua WSR luokassa korvaten Duncan Tappyn.
Alexandrine Tinne

Alexandrine Petronella Francina Tinne (17. lokakuuta 1835 Haag, Alankomaat – 1. elokuuta 1869 Fezzan Ottomaanien valtakunta) , sukunimi kirjoitetaan joskus myös muodossa Tinné, oli alankomaalainen tutkimusmatkailija. Hän yritti ensimmäisenä eurooppalaisena naisena Saharan ylitystä.

Elämäkertaa

Alexandrine Tinne syntyi varakkaan yläluokkaisen perheen tyttäreksi ja sai hyvän kotiopetuksen. Kun hänen isänsä kuoli, hän oli perimänsä omaisuuden johdosta Alankomaiden rikkain nainen.
1800-luvun lopulla eurooppalaisia alkoi kiinnostaa Afrikka ja sen tutkimattomat sisäosat. Erityisesti Niilin lähteiden löytäminen kiehtoi mieliä. Alexandrine Tinne jätti Euroopan taakseen kesällä vuonna 1861 ja lähti Valkoisen Niilin varrelle. Mukanaan hänellä olivat hänen äitinsä ja tätinsä. Lyhyen Khartumissa oleskelun jälkeen he saapuivat ensimmäisinä eurooppalaisina naisina päämääräänsä Gondoroon, Valkoisen Niilin varrelle. Alexandrine sairastui, ja seurue palasi Khartumiin 20. marraskuuta vuonna 1862.
Oleskellessaan Khartumissa Tinne tapasi kaksi tutkimusmatkailijaa, Herman Steudnerin ja Theodor von Heuglinin. Yhdessä he ryhtyivät suunnittelemaan uutta matkaa Bahr-el-Ghazliin löytääkseen maan, jota kutsuttiin "Niam- Niamiksi". Lisäksi oli tarkoitus tutkia, onko perää väitteillä, että joko Keski-Afrikassa tai Itä-Kongossa on suuri järvi. Tinne lähti seurueineen matkaan 5. helmikuuta vuonna 1863.
Uudesta matkasta tuli erittäin raskas. Kaikki matkailijat sairastuivat kuumetauteihin. Steudner kuoli huhtikuussa, Tinnen äiti ja kaksi kamarineitoa heinäkuussa. Monia vaaroja ja rasituksia kokenut seurue palasi Khartumiin maaliskuussa vuonna 1864. Tinnen velipuoli John Tinne oli tullut Khartumiin tehtävänään taivutella sisarpuolensa palaamaan Eurooppaan, mutta turhaan, Alexandrine piti päänsä. Sensijaan John Tinne palasi Eurooppaan mukanaan sisarpuolensa keräämä suuri etnografinen kokoelma. Matkan tieteellisiä tuloksia kuvattiin Heuglinin kirjassa Die Tinnéschen Expedition in westlichen Nilgebiet. Saatiin kuvattua 24 uutta kasvilajia. Matkan jälkeen Tinne muutti neljäksi vuodeksi Kairoon ja matkaili Algeriassa ja Tunisiassa. Yritykset päästä tapaamaan tuaregeja vuonna 1868 epäonnistuivat.
Tinne lähti Tripolista uudelle matkalle tammikuussa vuonna 1869 kamelikaravaanin kanssa. Mukana matkalla oli saksalainen tutkimusmatkailja Gustav Nachtigal, ja tavoitteena oli päästä Tšadjärvelle ja edelleen Darfuriin. Sitä ennen piti ylittää Sahara. Matka eteni hitaasti Tinnen sairastelun ja hiekkamyrskyjen vuoksi.
Aikaisin aamulla ensimmäisenä päivänä elokuuta vuonna 1869 Tinnen karavaaniin hyökättiin. Tinnen mukana olleet alankomaalaiset matruusit surmattiin ja Tinne sai surmansa kahdesta miekaniskusta. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty. Murhasta tehtiin tutkimus ja motiiveiksi on esitetty ryöstöä ja tuaregiheimojen kilpailuja alueista ja vallasta.

Kokoelmat

Tinnen kokoelmat sijoitettiin Liverpoolissa sijaitsevaan museoon. Pitkään uskottiin, että ne tuhoutuivat vuoden 1941 pommituksissa. Nyt niihin kuuluneita esineitä on löydetty ja ne on todettu erittäin arvokkaiksi todisteiksi Sudanin kulttuureista.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1946

Suomen mestarit

Kurt Sand, Kurt Martin, Bengt Johansson, John Sjöberg, Elis Hagfors, Valde Haldin, Helge Svahn, Karl-Gustaf Lantz, Sven Veijola, Stig-Göran Myntti, Erik Beijar.
Beachfutis

Säännöt

Joukkueella saa olla kentällä kerrallaan viisi pelaajaa (4 kenttäpelaajaa ja 1 maalivahti). Joukkueet saavat tehdä vaihtoja koska tahansa, ja niiden määrää ei olla rajoitettu. Kun pallo menee kentän sivurajojen yli, annetaan vapaavalintaisesti sivurajapotku tai sivurajaheitto. Jos taas pallo menee päätyrajan yli, seuraa kulmapotku tai maaliheitto riippuen siitä, kumman joukkueen pelaajasta pallo meni rajan yli. Jokainen rike johtaa vapaapotkuun, jossa ei saa olla muuria, poikkeuksena se, jos rike tapahtuu rangaistusalueen sisällä. Tässä tapauksessa ammutaan rangaistuspotku. Vapaa- tai rangaistuspotkun laukoo aina pelaaja, jota rikottiin. Erotuomareilla on käytössään sininen kortti, joka tarkoittaa sitä, että pelaaja joutuu jäähylle kahdeksi minuutiksi. Tämän ajan joukkue pelaa alivoimalla.

Peliaika

Beachfutiksessa varsinainen peliaika on kolme kahdentoista minuutin erää. Erien välissä pidetään noin kolmen minuutin tauko. Jalkapallosta poiketen peliaika on esimerkiksi jääkiekon tavoin tehokasta, eli pelikello pysäytetään katkojen ajaksi.
Jokaisessa beachfutisottelussa on voittaja. Jos peli on tasan varsinaisen peliajan jälkeen, pelataan kolmen minuutin jatkoaika siten, että ensimmäisen maalin tehnyt joukkue voittaa (kultainen maali-sääntö). Jos peli on tasan vielä jatkoajankin jälkeen, käydään rangaistuslaukauskilpailu.

Varusteet

Pelaajat käyttävät muuten samoja varusteita kuin jalkapallossa, mutta he eivät saa käyttää kenkiä. Sen sijaan nilkkatuet ovat sallittuja.

Kenttä

Beachfutiksen kenttä on 35–37 metriä pitkä ja 26–28 metriä leveä. Suurin ero jalkapallokenttään on kuitenkin se, että kenttä on hiekalla. Kentän hiekka on tarkasti valikoitua ja puhdistettua. Kentän rangaistusalue on yhdeksän metriä pitkä, ja sen raja jatkuu aina sivurajalle saakka. Pituussuunnassa sen raja on merkitty kahdella keltaisella lipulla, jotka ovat kentän kummallakin puolella sivurajan takana.
Pirttijärvi (Heinola)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 86,8 metriä mpy.
Suuntaventtiili

Suuntaventtiili on venttiili jolla ohjataan virtauksen suuntaa. Niitä käytetään esimerkiksi toimilaitteen liikesuunnan valitsemiseen. Suuntaventtiilit nimetään niiden lähtö- ja tulovirtausteiden yhteismäärän ja kytkentäasentojen lukumäärän perusteella. Esimerkiksi 3/2-suuntaventtiilissä on kolme virtaustietä ja kaksi eri kytkentäasentoa.
Heeta

Muoto ja sen historia

Heeta kehittyi foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (het). Se oli alun perin käytössä useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja muistutti suoraan foinikialaista esikuvaansa. Se muuntui joissakin murteissa, merkittävimmin joonialaisessa murteessa, ajan kuluessa eetaksi eli vokaaliksi. Niissä murteissa, joissa tarvittiin myös /h/-äänne, muodostettiin spiritus- eli henkosmerkit jakamalla heeta kahtia. Kirjaimen vasemmasta puolesta saatiin spiritus asper eli vahva alkuhenkonen ja oikeasta puolesta spiritus lenis eli heikko alkuhenkonen. Heetan nykyisin esitetty muoto oli alun perin yksi kirjaimen monesta eri variantista, sen vasen puolisko.
Heetan muodon käyttö myös tai yksinomaan eetana on havaittavissa ensin muun muassa Joonian, Kreetan ja Aioliin kirjaimistoissa sekä eteläisten Kykladien (mm. Melos, Thera) ja Rhodoksen kirjaimistoissa.
Epigrafisissa lähteissä heetasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Grenzgletscher

Grenzgletscher on vuoristojäätikkö Sveitsissä, Valais’n kantonissa, kymmenisen kilometriä Zermattista kaakkoon. Jäätikkö saa alkunsa Dufourspitzevuoren eteläpuolelta runsaan neljän kilometrin korkeudessa ja yhdistyy Gornergletscher-jäätikköön puolitoista kilometriä alempana. Jäätikön pituus on noin yhdeksän kilometriä.
Vähä-Liettua

Vähä-Liettua (saks. Preussisch Litauen, Preussilainen Liettua) on alue, joka on kuulunut Saksalle, mutta joka kuuluu nykyään Liettualle. Aluetta on kutsuttu myös Memelin alueeksi (saks. Memelland) Niemenjoen (saks. Memel) mukaan. Saksan tekemän väestönlaskennan mukaan alueella asui 1910 kaikkiaan 149 766 asukasta, joista 67 345 ilmoitti liettuan kielen ensimmäiseksi kielekseen. Saksalaisväestö asui pääasiassa Memelin kaupungissa (nyk. Klaipėda) ja sen ympäristössä, kun taas liettuankieliset pääasiassa aluen maaseudulla.

Toinen maailmansota

Maaliskuussa 1939 Saksa miehitti alueen, joka siten liitettiin Itä-Preussiin.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen alue luovutettiin Neuvostoliitolle ja se liitettiin Liettuan sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Alue on edelleen osa itsenäistä Liettuaa.
Hōshō (1868)

Valmistus

Alus valmistettiin vuonna 1868 Aberdeenissa Skotlannissa, ja se saapui vuonna 1869 Japaniin, jossa Chōshūn hanin viranomaiset nimesivät aluksen Hōshōmaruksi (jap. 鳳翔 丸).

Palvelus

Alus osallistui Boshin-sotaan keisari Meijin joukoissa. Se tuli tunnetuksi kuljettaessaan tammikuussa 1868 Satsuman hanin 330 ronin-sotilasta pakoon Edosta Shinagawasta, vaikka Tokugawa-shōgunaatti pyrki estämään paon. Hōshōmaru siirrettiin keisarillisen Japanin laivastolle 15. toukokuuta 1871.
Meiji-hallitus nimesi aluksen 8. kesäkuuta Hōshōksi, ja se lähetettiin tukemaan hallituksen joukkojen operaatioita Sagakapinan aikana vuonna 1874. Se oli myös mukana vuoden 1874 Taiwanin operaatioissa. Hōshō tuki hallituksen joukkoja kukistettaessa Satsuman kapinaa.
Hōshō poistettiin 16. elokuuta 1891 taistelutehtävistä, ja se siirrettiin koululaivaksi. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa alus oli vartiolaivana aluksi Kuressa ja myöhemmin Sasebossa. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 uudelleen 2. luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli rannikonvalvontatehtävissä. Alus kuitenkin jo aiemmin määritetty käyttökelvottomaksi, ja se oli poistettu palveluksesta 1. maaliskuuta 1898. Alusluettelosta se poistettiin 19. huhtikuuta 1906, ja alus romutettiin vuotta myöhemmin 8. huhtikuuta.
Komsomolskojen piiri

Komsomolskojen piiri (ven. Комсомо́льский райо́н, Komsomolski raion, tšuvassiksi Комсомольски районě, Komsomolski raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 630 neliökilometriä ja asukkaita on 27 500 henkeä (vuonna 2008).
Piiri sijaitsee Tšuvassian kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kanašin piiriin, idässä Tatarstaniin ja Jaltšikin piiriin, etelässä Batyrevon piiriin ja lännessä Ibresin piiriin. Hallinnollinen keskus Komsomolskojen kylä. Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Kubnja ja Malaja Bula. Piirin halki kulkee aro- ja metsävyöhykkeen raja. Pinta-alasta 66 % on maatalousmaata ja 27 % metsää.
Piirin kautta kautta kulkee Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Piirikeskuksesta on 115 kilometriä matkaa tasavallan pääkaupunkiin.
Väestöstä 69,2 % on tšuvasseja, 26,2 % tataareja ja 4,3 % venäläisiä.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn, maidon ja lihan tuotantoon, hevosten kasvatukseen sekä mehiläistenhoitoon. Teollisuus on vähäistä. Piirissä on meijeri, elintarviketehdas Kooperator, kaapelitehdas, kaksi tiilitehdasta ym.
Piirilehtenä ilmestyy venäjän-, tšuvassin- ja tataarinkielinen Kaçal jen.
Picrodendraceae

Tuntomerkit

Picrodendraceae käsittää puita ja pensaita, joiden päällysketossa on tavallisesti limasoluja. Karvat ovat yksisoluisia tai haarattomia monisoluisia. Lehdet sijaitsevat kierteisesti tai vastakkaisesti ja ovat ehyt- tai hammaslaitaisia, sulkasuonisia ja toisinaan korvakkeellisia. Kasvit ovat kaksikotisia. Hedekukissa on neljä kehälehteä, neljä hedettä, joiden välissä tai sisäpuolella on mesiäinen, ja toisinaan emiön jäänne. Emikukissa on 3-13 kehälehteä ja 2-5 emilehdestä muodostunut yhdislehtinen sikiäin. Luotit ova tukevia, ehyitä ja toisinaan turvonneita. Hedelmä on tavallisesti avautuva kota, ja siemenissä on tavallisesti uloke, jota nimitetään karunkulaksi tai strofioliksi ja joka houkuttelee muurahaisia siementen levittäjiksi; endospermi eli siemenvalkuainen on runsas.

Levinneisyys

Picrodendraceae kasvaa enimmäkseen tropiikissa.
Malmin ala-aste

Malmin ala-aste on koulu Ylä-Malmin kaupunginosassa Helsingin Malmilla. Se otettiin käyttöön vuonna 1928.

Historia

Malmin ala-asteen historia ulottuu vuodelle 1815, jolloin perustettiin Helsingin pitäjän ensimmäinen pitäjänkoulu. Varsinainen kiinteä koulu perustettiin vuonna 1825. Vuonna 1891 perusti Suomalaisen kansakoulun ystävät -yhdistys ensimmäisen suomenkielisen kiertokoulun, ja vuonna 1906 Malmin alueelle perustettiin Tapaninkylän yksityinen koulu. Itse Malmin kansakoulun, nykyisen ala-asteen suunnitteli arkkitehti Toivo Salervo, ja se vihittiin käyttöön 12.3.1928. Se tunnettiin nimellä Malmin pohjoinen koulu.
Malmin ensimmäinen jatkokoulu perustettiin vuonna 1937. Rakennuksen suunnitteli Jalmari Peltonen, ja rakennus on nykyisin Malmin ala-asteen sivurakennus. Kun Malmi liitettiin Helsingin kaupungin kaupunginosaksi 1946, siirtyi myös Malmin pohjoinen kansakoulu Helsingin kaupungin koulutoimen alaisuuteen. Sodanjälkeinen pula-aika ja lisääntyneen väestön lasten kasvanut lukumäärä pakottivat koulun luopumaan eteläisen osan opettajien asunnoista, ja ne muutettiin opetustiloiksi. Tähän aikaan myös koulun irtaimisto ja käytössä olevat koulun materiaalit olivat huonossa kunnossa.
Vuonna 1963 koulu saneerattiin, ja samalla purettiin koulun pohjoispäässä ollut Malmin rikospoliisin kaksikerroksinen puutalo, jolloin koululle saatiin  lisää välituntialuetta sekä liikuntatilaa pihamaalle.  Kun vuonna 1977 syksyllä peruskoulujärjestelmä otettiin Helsingissä käyttöön Malmin pohjoinen kansakoulu muuttui Malmin ala-asteen kouluksi. Malmin ala-asteen käyttöön otettiin kasvavan oppilasmäärän takia parakkeja muilta opetuslaitoksilta alkaen syksyllä 1984, ja vuonna 1986 koulun käytössä oli kolme parakkia. Lisäksi pieneksi käyneelle liikuntasalille rakennettiin yhdistetty liikunta- ja juhlasali, joka otettiin käyttöön 15.5.1987.
Oppilasmäärien yhä kasvaessa tehtiin vuonna 1994 uusi parakki päärakennuksen yhteyteen. Vuonna 1997 oppilasmäärät pienenivät, kun lähistölle rakennettiin Kenttätien parakkikoulun tilalle Soinisen koulu.
Bulgarian koripallomaajoukkue

Historia

Bulgaria osallistui heti ensimmäisiin EM-kisoihin, jotka pidettiin vuonna 1935. Maan lopullinen sijoitus oli kahdeksas, kun se voitti neljästä pelistään yhden. Ensimmäinen mitali tuli vuoden 1957 kotikisoista, jolloin Bulgaria voitti hopeaa. Viimeisessä pelissä Bulgaria sai vastaan Neuvostoliiton, joka voitti ottelun 57–60 ja voitti Euroopan mestaruuden. Ainoan esiintymisensä MM-kisoissa maa teki vuonna 1959, jolloin se sijoittui seitsemänneksi.
EM-pronssia tuli neljä vuotta myöhemmin vuoden 1961 kisoista, joissa maa voitti Ranskan pronssiottelussa.
Magnitogorski metallurgitšeski kombinat

Historia

MMK:n juuret ulottuvat vuoteen 1929, kun Stalin perusti Magnitogorskin kaupungin ensimmäisen viisivuotissuunnitelman myötä.
Vuonna 1997 Viktor Rašnikovista tuli tehtaan johtaja. Seuraavana vuonna yritettiin tehdä yrityskaappaus, mutta Rašnikov torjui valtauksen. Valtio ja kilpailijat omistivat 40 prosenttia yhtiöistä, ja raaka-aineiden saanti vaikeutui. Rašnikov ratkaisi asian ostamalla – yhdessä liikekumppanin kanssa – kilpailijat pois yrityksestä. Samalla yhtiölle hankittiin oma rautakaivos.
Vantaan Salamat

Vantaan Salamat on Länsi-Vantaalta kotoisin oleva yleisurheiluseura. Vantaan Salamia on edustanut muun muassa Toni Huikuri. Seuran puheenjohtaja on Heikki Lindlöf. Seuralla on melko laaja junioritoiminta, mutta ei juuri urheilijoita aikuisen sarjoissa.
Skyler Shaye

Skyler Anna Shaye (s. 14. lokakuuta 1986 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvasta Bratz: The Movie (2007), jossa hän näytteli yhtä päärooleista.
Shayen äiti on countrylaulaja ja näyttelijä Bonnie Paul, kummisetä puolestaan näyttelijä Jon Voight.
Vaherjärvi (Jämsä, Rumakulma)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,4 metriä mpy.
Alahärmän hyppyrimäet

Karoonmäki

Karoonmäki avattiin vuonna 2009. Kesällä 2014 mäkeä remontoitiin ja K-piste siirtyi 28 metristä 30 metriin. Mäessä ei ole muovitusta.

K18

Hyppyrimäki avattiin vuonna 2008. Mäen K-piste sijaitsee 18 metrissä js HS-piste 20 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

K12

Hyppyrimäki avattiin vuonna 2008. Kesällä 2014 mäkeä remontoitiin ja K-piste siirtyi 10 metristä 12 metriin, HS-piste sijaitsee 13 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

K5

Hyppyrimäki avattiin vuonna 2008. Mäen K-piste sijaitsee 5 metrissä, HS-piste sijaitsee 6 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 5,5 metriä ovat hypänneet Matias Vistinmäki kaksi kertaa 9.2.2008 Liito-orava Cupissa ja Rasmus Koivisto 16.2.2014 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 6,0 metriä on hypännyt Elsa Thors 25.1.2015 PowerPark Lady Cupissa.
Surtur

Surtur (myös Surt tai Surtr) on skandinaavisessa mytologiassa Muspelheimissa asuva tulijättiläinen, joka sytyttää maailman tuleen ragnarökin aikana sinkoamalla tulta joka suuntaan. 
Surturilla oli palava miekka, joka loisti kirkkaampana kuin aurinko. Ragnarökin taistelussa hän sytyttää maailmanpuun tuleen ja tappaa Freyrin. Surtur katosi tuli- ja vesiaaltoihin, jotka lopulta ahmaisivat koko maailman.
Islannin tuliperäinen Surtseyn saari (islanniksi "Surtin saari”) on saanut nimensä Surturin mukaan.
Courseulles-sur-Mer

Courseulles-sur-Mer on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 886 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Courseulles-sur-Merin pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä.
Yogyakarta

Maantiede

Yogyakarta sijaitsee Intian valtameren rannalla, Jaavan etelärannikon keskiosassa. Sillä on maarajaa ainoastaan Keski-Jaavan provinssin kanssa.
Merapi-tulivuori sijaitsee Yogyakartasta pohjoiseen. Se on yksi maailman aktiivisimmista tulivuorista. Se on purkautunut säännöllisin väliajoin, tiettävästi 1500-luvulta lähtien. Viimeksi se on purkautunut vuonna 2010.

Historia

Yogyakarta oli 1500-1700 luvuilla osaa Jaavasta hallinneen Mataramin sulttaanikunnan keskuspaikka. Mataram jakautui vuonna 1755 kahtia Yogyakartan sulttaanikuntaan ja Surakartan sulttaanikuntaan. 1700- ja 1800-luvuilla Yogyakartan sulttaanikunta joutui Hollannin siirtomaavallan vaikutusvallan alle osana Alankomaiden Itä-Intiaa.
Kun Japani hyökkäsi Alankomaiden Itä-Intiaan Toisessa maailmansodassa ja japanilaisten vetäydyttyä vuonna 1945 Yogyakartan sulttaani Hamengkubuwono IX lupasi tukevansa Indonesian presidenttiä Sukarnoa Indonesian valtion perustamisessa ja että Yogyakartan sulttaanikunta tulisi olemaan osa Indonesiaa. Palkinnoksi Yogyakartalle luvattiin erityisasema, ja Yogyakarta säilyi kuningaskuntana Indonesian tasavallan sisässä. Myös Surakarta säilyi kuningaskuntana, mutta anti-kuningasmielisen kansannousun jälkeen se menetti erityisasemansa ja se sulautui Keski-Jaavan provinssiin vuonna 1946, jolloin Yogyakarta jäi Indonesian ainoaksi kuningaskunnaksi. Yogyakarta oli vuosina 1945–1949 maan väliaikainen pääkaupunki, kun hollantilaiset miehittivät Jakartan Indonesian vallankumouksen aikana.

Kulttuuri

Yogyakarta tunnetaan klassisen jaavalaisen taiteen ja kulttuurin keskuksena. Se on myös Indonesian korkeamman koulutuksen keskus. Indonesian suurin yliopisto Universitas Gadjah Mada sijaitsee kaupungissa. Kaupungin keskuksena on Kraton, sulttaanin palatsi.
Sinivatsatangara

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sinivatsatangara on noin 13 cm. Laji on päästään, selästään ja siivistään väriltään pääosin smaragdinvihreä. Päälaella on ruskehtavan oranssi täplä ja kaulan molemmilla puolilla on punaruskeat täplät. Yläperässä on leveähkö oranssi juova. Kurkku on musta ja vatsa on väriltään sinertävän vihreä. Naaras on koirasta hieman vaaleampi ja kurkku on harmaampi. Myös kaulan täplät ovat naaraalla koiraan täpliä pienemmät.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sinivatsatangaraa tavataan Andien länsirinteiltä Venezuelasta, Kolumbiasta, Ecuadorista, Perusta ja Boliviasta. Linnun elinympäristöä ovat vuorten rinteillä kasvavat kosteat pilvimetsät ja metsien reunamaat. Sinivatsatangaran elinympäristöt sijaitsevat yleensä 900–1 800 metrin korkeudella merenpinnasta.
Sinivatsatangarat liikkuvat yleensä yksin, pareittain tai kolmen yksilön ryhminä ja voi liittyä myös sekaparviksi muiden tangaralajien kanssa. Laji liikkuu aktiivisesti puiden latvusten alaosissa. Ravintonaan sinivatsatangara käyttää pääasiassa pieniä hedelmiä, mutta syö myös hyönteisiä.