google/wiki40b huggingface dataset:
HMS Flying Fish (1897)

Valmistus

Alus tilattiin 9. tammikuuta 1896 Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista osana vuosien 1895-1896 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 9. elokuuta 1896 telakkanumerolla 715 ja alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1897. Alus valmistui kesäkuussa 1898. Sen tarjoukseen perustunut hinta oli 52410 puntaa.

Palvelus

Alus palveli 1902-1905 Välimerellä, mutta muuten se oli Britteinsaarilla. Alus myytiin romutettavaksi 30. elokuuta 1919 T. R. Salesille.
Burkina Fason terrori-iskut 2016

Tapahtumat

Iskuista selvinneiden mukaan hyökkääjät iskivät Ouagadougoun keskustan Hotel Splendidiin ja lähellä olleeseen Café Cappuccinoon noin puoli yhdeksän aikaan illalla ampuen ilmaan ja huutaen ”Allahu Akbar”. Terroristit alkoivat sitten surmata ihmisä lähietäisyydeltä. Selvinneiden mukaan hyökkääjät ottivat kohteekseen etenkin länsimaalaiset. Tämän jälkeen hyökkääjät ottivat kohteekseen kadun toisella puolella sijaitsevan Hotel Splendidin, joka on suosittu länsimaalaisten avustustyöntekijöiden keskuudessa ja jonne on myös sijoitettu ranskalaissotilaita. Terroristit ampuivat rakennusta ja sytyttivät sen sekä useita alueelle pysäköityjä autoja tuleen. Burkina Fason mukaan hyökkäyksessä kuoli yhteensä 28 henkilöä ja haavoittui 56. Myös neljä hyökkääjää sai surmansa. Burkina Fason sisäministeri Simon Compaoren mukaan uhreja oli yhteensä 18:sta eri maasta.

Tekijät

Paikalla olleiden mukaan hyökkääjät olivat pukeutuneet turbaaneihin ja vaikuttivat ulkonäöltään tuaregeilta, joita asuu pääasiassa Malissa ja Nigerissä. Eräs iskusta selviytynyt kuvaili hyökkääjiä lapsiksi sanoen näillä olleen vaikeuksia ampua rynnäkkökivääreillään pienen kokonsa takia. Burkina Fason presidentin mukaan kaksi hyökkääjistä oli naisia, mutta väite on ristiriidassa Ranskan viranomaisten kanssa. Ranskalla on Burkina Fasossa sotilastukikohta.
Islamilaisen Maghrebin al-Qaida otti vastuun iskuista sanoen niiden olevan kosto "Ranskaa ja vääräuskoista länttä" vastaan. Yhdysvaltalaisen terroristijärjestöjä tarkkailevan SITE:n mukaan hyökkääjät kuuluivat al-Murabitoun-järjestöön, joka on ilmeisesti toiminut yhteistyössä al-Qaidan kanssa.
Trenchtown

Trenchtown on Jamaikan pääkaupungin Kingstonin sisällä sijaitseva asumiskeskittymä. On virhekäsitys, että alue olisi nimetty alueen läpi kulkevan avoimen viemärin mukaan (trench (eng.) = kaivanto) kuten usein on väitetty. 1700-luvulla Daniel Power Trench-niminen irlantilaisperäinen karjankasvattaja käytti aluetta laitumenaan, mistä johtui paikan silloinen nimitys Trench Pen, joka myöhemmin asutuksen levittyä sinne muuttui nimeksi Trenchtown. Alueen hygieniataso on heikko ja lapsikuolleisuus vakava ongelma.

Historia

Trenchtown rakennettiin 1930-luvulla asutusalueeksi ruokkimaan kasvavan kaupungin tarpeita. Hurrikaani Charlien koeteltua Jamaikan maaseutua vuonna 1951 monet kotinsa menettäneet kulkeutuivat Trenchtowniin aiheuttaen alueelle vakavaa liikakansoitusta.
1970-luvulla Jamaikan hallinnasta taistelleet poliittiset puolueet, sosialistinen People's National Party ja jossain määrin oikeistomielisempi Jamaica Labour Party, jakoivat alueen ja syöttivät sitä aseilla aiheuttaen vakavia yhteenottoja. Trenchtown oli PNP:n hallinnassa siinä missä alueen viereinen getto Rema oli JLP:n aluetta ja ajan myötä tilanne kehkeytyi niin pahaksi, että alueiden välistä tietä voitiin pitää lähes taistelukenttänä. Pian poliittiset ideologiat Trenchtownin kaartien toiminnan takana kuitenkin katosivat ja jengit siirtyivät huumekauppaan. 1990-luvun alueelle kohdistuneet opetuskampanjat ovat tuottaneet tulosta laskien alueen rikollisuutta selvästi.
1900-luvun aikana Trenchtownista kasvoi myös Kingstonin rastafariyhteisöjen koti. Monet maailmankuulut reggae-muusikot asuvat, tai ainakin ovat kotoisin alueelta. Mm. alkuperäinen The Wailers -kokoonpano; Bob Marley, Peter Tosh ja Bunny Wailer sai alkunsa Trenchtownista.
Maija Setälä

Maija Setälä (s. 1968) on valtio-opin professori Turun yliopistossa. Hänen keskeisiä tutkimusaiheitaan ovat demokratiateoria, deliberatiivinen demokratia, demokraattiset innovaatiot, suora demokratia ja poliittinen luottamus. Setälä johtaa Strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittamaa PALO – Participation in Long-Term Decision Making tutkimushanketta, jossa tarkastellaan kansalaisosallistumista ja pitkäjänteistä julkista päätöksentekoa.
Tonja Paavola

Tonja Paavola (s. 25. maaliskuuta 1977) on suomalainen kansainvälisen tason jalkapalloerotuomari.
Paavola on toiminut avustavana tuomarina muun muassa 2009 EM-kisoissa ja 2011 MM-kisoissa, joissa molemmissa hän oli tuomitsemassa välieräottelua. Lisäksi Paavola on ollut avustavana tuomarina kauden 2009–2010 naisten mestarien liigan finaalissa, Algarve Cupin finaalissa 2009 ja alle 17-vuotiaiden MM-kisojen finaalissa 2010. Paavola valittiin mukaan 2012 olympialaisten jalkapalloturnaukseen.
Vuonna 2010 Palloliitto palkitsi Paavolan vuoden maineteosta yhdessä Kirsi Heikkisen ja Anu Jokelan kanssa.
Ilmari Ahma

Viktor Ilmari Ahma, sukunimi vuoteen 1906 Nordlund (31. elokuuta 1884 Turku – 14. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Ahma toimi kustannusliike Otavan kirjallisena johtajana ja kielentarkastajana. Hänet tunnetaan erityisesti kirjailija Runar Schildtin tuotannon suomentajana. Hän toimitti myös Eino Leinon 16-osaiset kootut teokset.
Herculanum (kirjasintyyppi)

Herculanum on sveitsiläisen kirjainmuotoilija Adrian Frutigerin vuonna 1990 suunnittelema kirjasintyyppi. Se kuuluu kirjasinvalimo Linotypen käynnistämään Type before Gutenberg -sarjaan, jossa julkaistiin kokeneiden kirjainmuotoilijoiden ja kalligrafien suunnittelemia uudelleentulkintoja kirjoitusmuodoista, jotka olivat yleisiä ennen painokirjainten aikakautta. 
Herculanum on saanut nimensä tuhoutuneen roomalaisen Herculaneumin kaupungin mukaan. Kaupunki tuhoutui Pompejin tavoin Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79. Herculanumin kirjainmuodot perustuvat tuolta ajalta peräisin oleville papyrukselle kirjoitetuille kursiivikirjaimille, ja se koostuu pelkistä suuraakkosista. Herculanum on luonteeltaan epämuodollinen ja hienostunut kirjasintyyppi, joka sopii parhaiten otsikoihin.
Selainmoottori

Selainmoottori tai selainydin on verkkoselaimen ohjelmistokomponentti, jonka tehtäviin kuuluu yleensä datan noutaminen verkosta ja HTML/CSS-kielisen koodin tulkitseminen näkyväksi Web-sivuksi. Yleisesti käytettyjä vapaita selainmoottoreita ovat Gecko, KHTML ja siihen pohjautuva WebKit sekä WebKitiin pohjautuva Blink. Muihin, ei-vapaisiin selainmoottoreihin lukeutuvat Microsoftin Trident sekä Opera Softwaren Presto.
Heinrich Hoffmann (valokuvaaja)

Heinrich Hoffmann (12. syyskuuta 1885 Fürth – 16. joulukuuta 1957 München) oli saksalainen valokuvaaja, joka tuli tunnetuksi erityisesti Adolf Hitlerin hovikuvaajana.
Heinrich Hoffmannin isä ja setä olivat molemmat ammattikuvaajia ja he opettivat Hoffmannille valokuvaajan ammatin. Hän työskenteli nuorena Hugo Thielen johdolla Hessenin suurherttuan hovikuvaajana Darmstadtissa. Asuttuaan jonkin aikaa Lontoossa Hoffmann asettui Müncheniin ja avasi oman valokuvausstudionsa, josta tuli suuri menestys.
Ensimmäisen maailmansodan hän palveli Baijerin armeijan valokuvaajana. Sodan jälkeen vuonna 1919 Hoffman tapasi Adof Hitlerin ja liittyi pian kansallissosialistiseen puolueeseen.
Hoffmanista tuli Hitlerin henkilökohtainen valokuvaaja tämän vapauduttua Landsbergin vankilasta vuonna 1924 ja hänelle myönnettiin yksinoikeus ottaa ja myydä Führerin valokuvia. Vuonna 1929 hän avasi toimipisteet Berliiniin, Wienin, Frankfurtiin, Pariisiin ja Haagiin ja palkkasi nuoren 17-vuotiaan apulaisen, Eva Braunin. Kun Hitleristä tuli valtakunnankansleri vuonna 1933 Hoffman julkaisi kirjan Hitler, wie ihn keiner kennt, jonka hyvän menestyksen ansiosta Hoffmannista tuli varakas mies. Vuonna 1938 Hitler nimitti Hoffmannin professoriksi ja vuonna 1940 hänet valittiin Saksan valtiopäiville Düsseldorfin itäisestä piiristä.
Hoffmanin ottamia kuvia käytettiin postimerkeissä, postikorteissa ja julisteissa.
Toisen maailmansodan päätyttyä liittoutuneet pidättivät Hoffmannin ja tuomitsivat tämän kymmeneksi vuodeksi vankeuteen osallisuudesta natsien sotarikoksiin ja takavarikoivat hänen omaisuutensa. Rangaistus aleni myöhemmin kolmeen vuoteen ja pidentyi uudelleen viiteen.
Lullu Woldstedt-Buch

Julia Olga Maria (Lullu) Woldstedt-Buch (4. tammikuuta 1883 Pietari – 7. tammikuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Woldstedt-Buchin vanhemmat olivat Fredrik Vilhelm Woldstedt ja Aina Helena Tawaststjerna. Hän oli naimisissa Hans Robert Viktor Buchin kanssa.
Woldstedt-Buch valmistui 1899 Privata svenska fruntimmerskolanista. Hän opiskeli 1893–1901 Helsingin orkesterikoulussa ja suoritti 1907 laulunopettajatutkinnon sekä kävi 1912–1913 ruotsalaisen alakoulunopettajaseminaarin. Woldstedt-Buch toimi kansakoulun- ja laulunopettajana. Hän oli Tidning för Musik -lehden toimitussihteeri 1913–1916 ja toimi Dagens press- ja Hufvudstadsbladet-lehtien kirjeenvaihtajana. Woldstedt-Buch perusti 1927 ruotsinkielisen Skolteatern-teatterin ja johti sitä vuoteen 1929 saakka.
Chloë Grace Moretz

Nuoruus ja perhe

Chloë syntyi Atlantassa Teri ja McCoy Lee Moretzille. Hänen neljä vanhempaa veljeään ovat Brandon, Trevor, Colin ja Ethan. Chloë muutti New York Cityyn vuonna 2012 äitinsä ja veljesten kanssa.

Ura

Moretzin ensimmäinen televisioesiintyminen oli sarjassa Oikeuden puolesta (The Guardian), jossa hän esitti Violetia. Myöhemmin hän sai pienen roolin televisioelokuvasta Family Plan. Valkokankaalla hän debytoi pienessä roolissa vuoden 2005 elokuvassa Heart of the Beholder. Yleisön tietoisuuteen Moretzin nosti samana vuonna ensi-iltansa saanut The Amityville Horror. Chelsea Lutzia elokuvassa esittänyt Moretz sai roolistaan Young Artist -palkintoehdokkuuden.
NBC:n televisiosarjassa Kovan onnen kundi Moretz näytteli vuonna 2005 yhdessä jaksossa Candy Stoker -nimistä tyttöä, joka tahtoo isona lääkäriksi. Tytön haaveet kuitenkin menevät myttyyn Missi Pylen esittämän ilkeän äidin takia.
Moretz on näytellyt myös elokuvissa Hamekyttä 2 (2006), Kick-Ass (2010) ja Dark Shadows (2012). Vuonna 2011 Moretz näytteli Isabellea elokuvassa Hugo, joka voitti yhteensä viisi Oscar-palkintoa. Hän näytteli nimiroolia vuoden 2013 Carrie-uudelleenfilmatisoinnissa. Samana vuonna Moretz palasi Mindy Macreadyn rooliin Kick-Ass-elokuvan jatko-osassa. Vuonna 2016 hän esitti pääroolia toimintaelokuvassa 5. aalto.
Moretz on myös ollut ääninäyttelijänä useissa videopeleissä, joista luultavasti hänen tunnetuin roolinsa on Emily, murhatun keisarinnan tytär pelissä Dishonored. Maaliskuussa 2016 Game Informer ilmoitti, että Moretz jatkaa ääninäyttelijänä jatko-osassa Dishonored 2.
Vuonna 2015 Moretz  valittiin esittämään Pientä merenneitoa Working Title Filmsin ja Universalin tulevaan Pieni merenneito -elokuvaan.
Forza Motorsport

Autoluokat

Pelin autot on jaettu kuuteen eri autoluokkaan suorituskyvyn ominaisuuksien perusteella. Autoluokat saattavat rajoittua joissain kilpailuissa, mutta pelaajalla on kuitenkin mahdollisuus hankkia kaikki autot itselleen. Autoja voi myös ostaa toisilta pelaajilta Xbox Liven, linkitettyjen konsolien tai samassa Xbox-konsolissa olevien profiilien välillä.
Heinz Schöbel

Heinz Schöbel (14. lokakuuta 1913 Leipzig – 26. huhtikuuta 1980 Leipzig) oli itäsaksalainen urheilujohtaja ja Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen.
Heinz Schöbelin isä oli leipzigiläinen metallityöläinen. Kansakoulun käynnin rinnalla urheilussa jalkapallo oli tärkein harrastus. Hän pelasi jalkapalloa Saksan Työläisten Voimistelu- ja Urheiluliitossa (ATSB). Koulunkäynnin jälkeen hän kouluttautui kotikaupungissaan vuosina 1928–1931 kirja-alalle. Hän toimi sen jälkeen kirjakustannusalalla aina sodan syttymiseen asti, jossa hän palveli Saksan armeijassa tykistön kersanttina vuosina 1939–1945.
Toisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli Saksan sosiaalidemokaraattisen puolueen (SPD) jäsen, joka itäisen Saksan osalta muodosti kommunistien kanssa Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) vuonna 1946. Vuonna 1949 hän perusti Leipzigiin kirjakustantamon toimien sen johtajana. Vuosina 1968–1978 hän toimi itäisen Saksan kirjakustantamojen keskusjärjestön johtajana.
Kirjakustannustoiminnan rinnalla Heinz Schöbel toimi Itä-Saksan urheilun järjestötoiminnassa. Hän johti vuodesta 1953 alkaen Itä-Saksan jalkapalloliittoa, joka oli aluksi aina vuoteen 1957 asti ilman keskusliittoa. Vuosina 1955–1973 hän toimi Itä-Saksan kansallisen olympiakomitean puheenjohtajana ja vuosina 1957–1980 Itä-Saksan voimistelu- ja urheiluliiton hallituksessa. Hänet promotoitiin vuonna 1960 kotikaupunkinsa Leipzigin liikuntakorkeakoulun kunniatohtoriksi, jonka jälkeen hän käytti nimensä edessä saksalaiseen tapaan ”Dr”-määritettä. Schöbelin joutuessa luopumaan Itä-Saksan kansallisen olympiakomitean puheenjohtajuudesta voitiin pitää merkkinä uuden itäsaksalaisen urheilujohtajan Manfred Ewaldin valtaannoususta.
Itä-Saksa oli osallistunut olympialaisiin vuodesta 1956 osana yhteissaksalaista olympiajoukkuetta. Vuodesta 1965 alkaen Itä-Saksa eli silloin paremmin tunnettuna DDR:nä sai oikeuden esiintyä omana joukkueenaan olympialaisissa. DDR:n olympiaoikeuden virallistamisen seurauksena Heinz Schöbelistä tuli vuonna 1966 Itä-Saksan ensimmäinen edustaja Kansainväliseen olympiakomiteaan, jossa hän toimi aina kuolemaansa eli vuoteen 1980 asti.
Karatšai-Tšerkessian lippu

Karatšai-Tšerkessian lippu on Venäjään kuuluvan Karatšai-Tšerkessian tasavallan tunnus. Se hyväksyttiin 3. helmikuuta 1994 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Malliltaan lippu on horisontaalinen trikolori väreiltään ylhäältä alas sininen, vihreä ja punainen. Lipun värit symboloivat rauhaa, hyviä aikomuksia ja rauhallisuutta (sininen); luontoa, hedelmällisyyttä ja vaurautta (vihreä) sekä nuoruutta, viisautta, kohtuullisuutta ja kansojen yhtenäisyyttä (punainen). Lipun keskelle on kuvattu alueen korkein vuori Elbrus, jonka takana on loistavaa tulevaisuutta symboloiva nouseva aurinko.
Marguerite Martel

Marguerite Martel (s. 19. heinäkuuta 1924) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat pituushyppy ja viisiottelu.
Martel kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa pituushyppääjänä mutta jäi loppukilpailun ulkopuolelle karsintatuloksellaan 494 cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui viidenneksi viisiottelussa kerättyään silloisen pistetaulukon mukaan 2 918 pistettä. Hänen tuloksensa ottelun osalajeissa olivat 9,66 m kuulantyönnössä, 145 cm korkeushypyssä, 28,0 s 200 metrin juoksussa, 12,4 s 80 metrin aitajuoksussa sekä 532 cm pituushypyssä. Hänen maannaisensa Arlette Ben Hamo voitti samassa kilpailussa kultaa.
Iranin kansallissosialistinen puolue

Iranin kansallissosialistinen puolue (SUMKA) on Iranin ulkopuolella muodostettu uusnatsipuolue, joka pyrkii kumoamaan maan nykyisen hallituksen ja pystyttämään uuden, ei-islamilaisen järjestelmän.
Puolueen tavoitteena on palauttaa Iranin valtio nimeä ja kulttuuria myöten takaisin Persiaksi. Hallitusmuoto, jota puolue kutsuu Persian demokraattiseksi tasavallaksi, hylkäisi nykyiset länsimaista tulleet kapitalistiset arvot sekä islamilaisen šarialain. Puolue haluaa tuoda esille iranilaisten ”todellisen arjalaisen luonnon”, jonka arabien valtaantulon jälkeen ajatellaan hiljalleen hukkuneen islamilaisuuden alle. Puolue tuomitsee jyrkästi Israelin ajaman sortopolitiikan Lähi-idässä, mutta väitteet antisemitismistä se on kuitenkin evännyt ilmoittamalla, että vastustaa ainoastaan juutalaisvaltiota, ei juutalaisia itsessään.
Iranin kansallissosialistinen puolue on jäsen maailmanlaajuisessa uusnatsien verkostossa, panarjalaisessa kansallisessa rintamassa, joka hyväksyy joukkoihinsa europidejä myös länsimaiden ulkopuolelta.
ISO 3166-2:LS

ISO 3166-2:LS on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Lesotholle. ISO 3166-2:LS on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kymmenen alueen koodit.
Adria Airways

Alkuvuodet

Adria Airways perustettiin maaliskuussa 1961 Adria Aviopromet -nimisenä. Elokuussa yhtiö osti kaksi käytettyä Douglas DC-6B -konetta ja lensi ensimmäisen kaupallisen lennon KLM:n miehistöllä. Samaan aikaan JAT ja ilmavoimat kouluttivat ensimmäisiä lentäjiä ja tekniikkoja Adria Avioprometille. Yhtiö lensi ensimmäisen lentonsa omalla miehistöllään joulukuussa 1961.
Vuosien kuluessa Adria Aviopromet aloitti turistilennot Alankomaista, Saksasta, Skandinaviasta ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta Adrianmeren rannikkokaupunkeihin. 1964 lentoyhteydet avattiin myös Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Adria Aviopromet lensi myös huomattavan määrän lentoja YK:lle ja Punaiselle Ristille. Jože Pučnikin lentoaseman valmistumisen myötä Adria Aviapromet siirsi solmukohtansa ja kotipaikkansa Zagrebista Ljubljanaan.
1960-luvun lopulla Douglas DC-6B -koneet eivät olleet enää kilpailukykyisiä markkinoilla. Yhtiö joutui vakavaan kriisiin 1967, joka johti konkurssimettelyihin vuoden 1968 alussa. Monien ponnisteluiden jälkeen Adria Aviopromet lopulta kykeni jatkamaan toimintaansa. Joulukuussa 1968 Adria Aviopromet sulautettiin InterExportiin ja yhtiön nimeksi tuli Inex-Adria Aviopromet.

Suihkukoneaikakausi alkaa

1969 Inex-Adria Aviopromet aloitti laivastonsa uusimisen. Huhtikuussa laivastoon liittyi ensimmäinen suihkumoottorimatkustajakone, kun yhtiö vastaanotti 115-paikkaisen Douglas DC-9-30 -koneen. Uusi Douglas DC-9 -kone paransi yhtiön asemaa turistilentomarkkinoilla. Syyskuussa avattiin ensimmäinen säännöllinen reittilento Ljubljanan ja Belgradin välillä. Liiketoiminta jatkoi kasvuaan. Inex-Adria Aviopromet laajensi toimintaansa hankimalla ja vuokraamalla koneita laivastoonsa. Vuonna 1972 Adria uudisti mannertenväliset lentonsa Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Reiteillä käytettiin Douglas DC-8-55 -koneita. Lennot Amerikan mantereelle lopetettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna.
Myöhemmin 1970-luvulla Inex-Adria Aviopromet palkittiin markkinoiden täsmällisimpänä tilauslentojen harjoittajana. Suurin kaupallinen menestys saavutettiin Saksan markkinoilla, mutta lentojen määrä kasvoi myös Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan, Espanjan ja Skandinavian markkinoilla. Yhtiö käytti paljon rahaa sopivan ilmailukoulutuksen järjestämiseen Ljubljanassa ja perusti muun muassa ilmailupainotteisen ammatillisen koulutuskeskuksen. Erityistä huomiota kiinnitettiin turvallisuuskulttuurin kehittämiseen.
Jaakko Manni

Jaakko Manni (1945 – 31. maaliskuuta 1974) oli suomalainen mäkihyppääjä. Ounasvaaran Hiihtoseuraa edustanut Manni tunnettiin hyvänä kansallisen tason mäkihyppääjänä, mutta hän ei milloinkaan onnistunut tekemään läpimurtoa huipulle.
Maaliskuussa 1974 Manni kaatui Rukan suurmäessä järjestetyn kilpailun koekierroksella. Valmentaja Matti Pullin mukaan hän ponnisti liian aikaisin, jolloin hyppy lähti menemään ”yli”. Alastulovaiheessa Manni paiskautui rinteeseen pää edellä ja menetti välittömästi tajuntansa. Manni kuoli ambulanssissa matkalla Kuusamosta Oulun yliopistolliseen keskussairaalaan. Koekierros suoritetiin onnettomuudesta huolimatta loppuun, mutta varsinainen kilpailu peruutettiin kovan tuulen vuoksi.
Manni voitti joukkuemäen SM-hopeaa vuonna 1971 ja pronssia vuonna 1973.
Marija Botškarjova

Marija Leontjevna Botškarjova (ven. Мари́я Лео́нтьевна Бочкарёва, 1889 Novgorodin kuvernementti – 16. toukokuuta 1920 Krasnojarsk) oli venäläinen sotilas, joka taisteli ensimmäisessä maailmansodassa ja perusti myöhemmin vuoden 1917 vallankumouksen aikana Venäjän väliaikaisen hallituksen puolella taistelleet naisten kaartit.

Elämä

Novgorodin kuvernementissa syntynyt Botškarjova muutti kotoaan 15-vuotiaana Siperian Tomskiin, jossa hän avioitui paikallisen talonpojan kanssa. Pian hän kuitenkin erosi väkivaltaisesta miehestään. Hänet pakotettiin työskentelemään jonkin aikaa myös prostituoituna, ennen kuin hän tutustui Jakov Buk -nimiseen juutalaismieheen, jonka kanssa hän avasi lihakaupan Sretenskin kaupungissa. Vuonna 1912 Buk kuitenkin karkotettiin Jakutskiin ja sieltä edelleen Amgaan, jonne Botškarjova seurasi miestään.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä 1914 Botškarjova jätti myös väkivaltaiseksi osoittautuneen Bukin ja liittyi keisarillisen armeijan jalkaväkeen keisari Nikolai II:n erityisluvalla. Myöhemmin Botškarjova haavoittui kahdesti itärintaman taisteluissa. Tsaarinvallan kukistuttua 1917 helmikuun vallankumouksessa Venäjän väliaikainen hallitus määräsi hänet muodostamaan kokonaan naisista koostuvan sotilasyksikön, joka sai nimekseen 1. naisten kuolemanpataljoona. Siihen liittyi aluksi parituhatta vapaaehtoista, mutta lopulta jäljelle jäi vain 300 innokkaimmaksi osoittautunutta. Botškarjovan kaarti toimi myös punaisten perustamille Suomen sisällissodan naiskaartien esikuvana.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikit karkottivat Botškarjovan entiselle kotiseudulleen Tomskiin, josta hän kuitenkin palasi Pietariin jo vuoden 1918 alussa. Kun Botškarjovalla paljastui olleen yhteyksiä valkoiseen armeijaan, bolševikit antoivat hänelle kuolemantuomion, joka kuitenkin muutettiin karkotukseksi. Huhtikuussa 1918 Botškarjova matkusti Vladivostokin kautta Yhdysvaltoihin, jossa hän keskusteli Venäjän tilanteesta presidentti Woodrow Wilsonin kanssa ja saneli New Yorkissa muistelmansa venäläiselle emigranttikirjailijalle Isaac Don Levinelle. Yhdysvalloista Botškarjova jatkoi matkaa Iso-Britanniaan, josta hän kuningas Yrjö V:n tavattuaan palasi jälleen Neuvosto-Venäjälle. Botškarjova matkusti Pohjois-Venäjän interventioon osallistuvien brittijoukkojen mukana Vienanmeren rannalla sijaitsevaan Arkangeliin ja jatkoi sieltä edelleen huhtikuussa 1919 Tomskiin. Botškarjovan tarkoituksena oli nyt koota amiraali Aleksandr Koltšakin joukkojen alaisuuteen naisista muodostettu lääkintäosasto, mutta hän jäi jälleen bolševikkien vangiksi, ja salainen poliisi Tšeka teloitti hänet Krasnojarskissa toukokuussa 1920.
Fang (kieli)

Fang on afrikkalainen kieli, jota puhutaan Pohjois-Gabonissa, Etelä-Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa sekä São Tomé ja Príncipessä. Fang kuuluu bantukieliin, ja sen lähisukukieliä ovat bulu ja ewondo. Fangin puhujia on noin 1 081 900, joista 589 000 Päiväntasaajan Guineassa. Fangin ISO-koodi on fan.
Arno Gruen

Arno Gruen (26. toukokuuta 1923 Berliini – 20. lokakuuta 2015 Zürich) oli saksalais-sveitsiläinen psykologi ja psykoanalyytikko. Hän muutti vanhempiensa kanssa jo nuorena vuonna 1936 Yhdysvaltoihin, missä hän myöhemmin loi uraa. Gruen oli muun muassa neurologisen tutkimuksen professori Cornellin yliopistossa ja psykologian professori Rutgersin yliopistossa. Lisäksi hän työskenteli useilla klinikoilla.
Gruen tutki ihmisen väkivaltaisuuden syitä ja haastoi Sigmund Freudin näkemyksen ihmisen luontaisesta väkivaltaisuudesta. Gruenin mukaan väkivaltaisuuden perusongelma kulminoituu kieltämistä ja palkitsemista suosivaan kasvatukseen, joka opettaa miellyttämään auktoriteetteja, mutta ei ohjaa yksilöä varsinaiseen moraaliseen kasvuun. Tämä johtaa välinpitämättömyyteen, väkivaltaisuuteen ja lopulta sellaiseen yhteiskuntaan, joka nostaa omistamisen kaltaiset seikat henkilökohtaisen omanarvontunnon mitaksi.
Gruenin mukaan ihmisten ei pidä tyytyä siihen, että maailmassa käydään sotia, sillä sodat ovat ihmisten aiheuttamia ja jokainen voi tehdä jotain niiden estämiseksi. Hänen mielestään monet pitävät ajatusta väkivallattomasta maailmasta naurettavana, koska tällaisten unelmien voima vaarantaa sopeutumisen ikuiseksi kuviteltuun todellisuuteen ja maailmanjärjestykseen.
Gruenin lukuisista kirjoista on julkaistu suomeksi ainakin Itseään pettävä ihminen (Otava 1988) sekä Tahdon maailman ilman sotaa (Like 2008).
Starships

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Havaijilla 13.–15. maaliskuuta 2012 ja sen ohjasi Anthony Mandler. Video sai ensiesityksensä Music Televisionilla 26. huhtikuuta 2012.
Tavaratalo Lapatossu & Vinski

Arviot

Aikalaiskriitikoilta kolmas Lapatossu-elokuva sai nuivia arvioita. Greta Brotherus (Svenska Pressen) toteaa arviossaan aiheen väljähtyneen, käsikirjoittajan väsähtäneen eikä ohjaajakaan paranna tilannetta. Tosin Olavi Vesterdahl (Aamulehti) yritti löytää myönteistä toteamalla sekä käsikirjoittajan että ohjaajan ”onnistuneen välttämään ainakin pahimmat karikot ja johdattelevan Lapatossua ja Vinskiä tilanteesta ja kommelluksesta toiseen perin ’lupsakasti’ ja riemastuttavastikin”.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvan kantavana voimana pidetään Aku Korhosen esittämää Lapatossua, mutta muuten kansanfarssi on ”tuskastuttava kokemus”.