google/wiki40b huggingface dataset:
Kuopion Sanomat (1856–1857)

Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1856–1857 ilmestynyt sanomalehti.
Kuopio Tidningin julkaisemiseen osallistunut opettaja ja kirjapainonomistaja Adolf Edvard Rongain ja hänen kollegansa Carl Johan Marelius perustivat Kuopion Sanomat ruotsinkielisen lehden jatkoksi. Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajana työskenteli opettaja Robert Krank. Kuopion Sanomat yritti olla monipuolinen uutis- ja artikkelilehti, mutta käytännössä sen pääsisällöksi tulivat jälleen hiippakunnan kirkolliset tapahtumat. Kansanopetuksesta kiinnostunut, Kuopio Tidningiä astetta fennomaanisempi lehti kaatui sekin taloudellisiin vaikeuksiin.
Tammerfors Aftonblad

Tammerfors Aftonblad oli Tampereella vuosina 1882–1972 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Vuosina 1894–1897 sen nimenä oli Tammerfors, vuosina 1897–1916 Tammerfors Nyheter ja vuosina 1899 ja 1916 jonkin aikaa Tammerfors Annonsblad.
Tammerfors Aftonblad oli Tampereen vähälukuisen ruotsinkielisen väestön paikallinen uutis- ja ilmoituslehti. Kielipolitiikassa se oli ruotsinmielinen ja muissa kysymyksissä vapaamielinen. Sortovuosina lehdestä tuli perustuslaillinen ja se sai kenraalikuvernööri Bobrikovilta määräaikaiset lakkautustuomiot vuosina 1899 ja 1901. Tammerfors Nyheter tuki ruotsalaista puoluetta ja vuodesta 1906 lähtien ruotsalaista kansanpuoluetta. Lehti lakkautettiin vuonna 1916, mutta se alkoi pian ilmestyä uudestaan vanhalla nimellään. Vuosina 1883–1885 sen kustannusyhtiö julkaisi myös suomenkielistä Tampere-lehteä.
1900-luvun kuluessa Tammerfors Aftonbladista tuli Tampereen ruotsinkieliselle sivistyneistölle ja teollisuuspiireille eräänlainen kallis ylellisyys, joka lukijakuntansa tavoin keskittyi lähinnä talous- ja kulttuuriasioihin. Uutisvälineenä se heikkeni jatkuvasti varsinkin muihin lehtiin verrattuna. Tappiollinen lehti pieneni vuosi vuodelta ja oli loppuvaiheessa lähes saman kokoinen kuin vuonna 1890. Lehti jouduttiin lopettamaan, koska Tampereen seudulla ei enää ollut riittävästi ruotsinkielisiä lukijoita.
Tammerfors Aftonblad ilmestyi vuonna 1882 kerran, vuosina 1883–1894 kahdesti, vuosina 1894–1898 kolmesti, vuosina 1899–1934 neljästi, vuosina 1934–1939 kuudesti, vuonna 1940 neljästi, vuosina 1941–1950 jälleen kuudesti, vuosina 1951–1971 kahdesti ja vuosina 1971–1972 kerran viikossa. 1920-luvun lopulta vuoteen 1950 asti lehti ilmestyi kesäisin vain kolme kertaa viikossa ja viimeisenä kolmena vuonna se ei ilmestynyt kesällä lainkaan. Levikki oli jatkuvasti 400–600 kappaletta.
Pohjoiskaukasianpaimenkoira

Ulkomuoto

Pohjoiskaukasianpaimenkoira on kevytrakenteisempi, lyhytrunkoisempi, hieman lyhytkarvaisempi ja pitkäraajaisempi kuin kaukasiankoira. Myös sen pää on hieman kuivempi ja pidempi kuin tunnetummalla sukulaisellaan. Väritys voi olla joko valkoinen tai harmaa, niiden sekoitus tai brindle. Uroksen säkäkorkeus on 63 cm ja nartun 60 cm.

Alkuperä

Rotu on peräisin Kaspianmeren länsipuolen ylängöiltä ja aromailta ja Pohjois-Kaukasukselta.
Satakunnan Sanomat

Satakunnan Sanomat oli Porissa vuosina 1907–1917 ilmestynyt sanomalehti. Se yhdistyi syksyllä 1917 Satakunta-lehden kanssa, joka alkoi vuoden 1918 alusta ilmestyä nimellä Satakunnan Kansa. Satakunnan Sanomat oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja.

Historia

Satakunnan Sanomien perustamista alettiin suunnittelmaan ensimmäistä kertaa vuonna 1905. Porissa ilmestyi jo Kansalainen-niminen suomenmielinen lehti, mutta sitä ei pidetty tarpeeksi laadukkaana ja riittävän aattellisesti toimitettuna. Keväällä 1906 perustettiin lehden julkaisijaksi Lounas-osuuskunta, joka otti nimensä kaupungissa vuosina 1887–1892 ilmestyneestä sanomalehdestä. Satakunnan Sanomien Tampereella painetut näytenumerot ilmestyivät marras-joulukuussa ja lehden ensimmäinen varsinainen numero julkaistiin 4. tammikuuta 1907. Se painettiin lehden omassa kirjapainossa, joka sijaitsi Nikolainkadulla (nyk. Valtakatu). Lehden toimitilat kirjapainoineen tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1913. Toimitus siirtyi tämän jälkeen Nikolainkadun varrelle samalle tontille, jossa myöhemmin jatkettiin Satakunnan Kansan tekemistä aina heinäkuuhun 2009 saakka.
Kolmasti viikossa (keskiviikko, perjantai, sunnuntai) ilmestynyt Satakunnan Sanomat päätettiin syksyllä 1917 yhdistää niin ikään kolme kertaa viikossa ilmestyvään Satakuntaan, jotta kaupunkiin saatiin uusi seitsenpäiväinen sanomalehti. Myös lehtiä julkaisseet Osakeyhtiö Satakunta ja Lounas-Osakeyhtiö fuusioituivat samalla Satakunnan Kirjateollisuudeksi. Viimeinen Satakunnan Sanomien numero ilmestyi 23. joulukuuta 1917. Lehden levikki oli suurimmillaan vuonna 1915, jolloin se oli 5 500.

Toimittajia

Lehden ensimmäinen vastaava toimittaja oli opettaja ja kunnallisneuvos Mikko Latva. Hänen jälkeensä päätoimittajan tehtävää hoitivat myöhemmät kansanedustajat Arvo Inkilä ja Frans Härmä sekä Antero Lamminen, joka jatkoi vielä Satakunnan Kansan päätoimittajana 35 vuoden ajan. Muita tunnettuja lehdessä työskennelleitä toimittajia ja avustajia olivat Mikko Saarenheimo, Eeli Granit-Ilmoniemi, J. N. Vainio, Artur Hammarström, Bruno Malmio ja Eino Salmelainen.
FS La Bourdonnais (D634)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1976.
Aili Somersalo

Aili Maria Somersalo (vuoteen 1906 Sommer, ent. Candolin, avioliiton solmittuaan Tarvas; 12. kesäkuuta 1887 Tampere – 16. syyskuuta 1957 Tampere) oli tamperelainen kirjailija, jonka tuotantoon kuului satuja, nuortenkirjoja ja historiallisia romaaneja. Hän käytti kirjailijanimiä Aune Sarkanen ja Eileen Summers.
Somersalon vanhemmat olivat kauppaneuvos Arthur Sommer ja Lydia Johansson. Hän kävi seitsemän luokkaa Tampereen suomalaista tyttökoulua 1900-1906 ja opiskeli Ateneumissa 1908–1909. Somersalo kävi sairaanhoitajatarkurssin Helsingin yleisessä sairaalassa vuonna 1911. Hän oli myöhemmin 10. Sotasairaalan osastonhoitajana ja ylihoitajana Gyllenbergin toipilaskodissa vuonna 1940.
Hänen tunnetuimmat kirjansa ovat Päivikin satu ja Mestaritontun seikkailut (1919). Somersalo toimi myös suomentajana. Vuosina 1951 ja 1956 hän sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Topelius-palkinto hänelle myönnettiin 1952 ja kirjailijaeläke 1953. Somersalo kuului Pirkkalaiskirjailijat ry:n perustajajäseniin 1944. 
Aili Somersalo oli naimisissa vuosina 1916–1922 kirjailija Toivo Tarvaksen kanssa. Avioeron jälkeen hän toisen kerran naimisissa 1943–1947 myyntipäällikkö Anders Rafael Candolinin (1893–1947) kanssa tämän kuolemaan saakka. Aili Somersalon veli oli everstiluutnantti ja IKL:n kansanedustaja Arne Somersalo.
Christmas and the Beads of Sweat

Kappaleet

Kaikki kappaleet Laura Nyro, ellei toisin mainita.
StB

StB (tšek. Státní bezpečnost, slovakiksi Štátna bezpečnosť, ŠtB, "Valtiollinen turvallisuus") oli Tšekkoslovakian kommunistinen salainen poliisi, joka toimi vuodesta 1945 vuoteen 1990 asti jolloin se hajotettiin. Sen erikoisaloina olivat vakoilu ja vastavakoilu, sekä kommunismin vastaisten aktiviteettien tutkinta.
Solusykli

Solukierto eli solusykli on aitotumaisen solun elämänvaihe, jonka aikana solu jakautuu kahdeksi uudeksi soluksi. Se koostuu kasvuvaiheesta eli interfaasista ja suvuttomasta tuman jakautumisesta eli mitoosista. Solukierron säätelystä vastaavat sykliinit ja sykliineistä riippuvaiset kinaasit.

Jakautumis- eli M-vaihe

M-vaiheeksi kutsutun mitoosin eli jakautumisen käynnistää M-vaihetta edistävän tekijän (MPF, M-phase promoting factor) aktivoituminen. MPF on kaksiosainen molekyyli, joka koostuu Cdc2- ja sykliinivalkuaisaineesta (S. pombella Cdc13), ja sen aktivoituminen perustuu Cdc2-valkuaisaineen fosforyloinnin säätelyyn. Jakautumisvaihe päättyy, kun valkuaisen hajotuslaitteet hajottavat sykliinit.

G0-vaihe

G₀-vaiheessa olevat solut ovat irtautuneet solukierrosta.
Aron

Lapsuus ja nuoruus

Aron syntyi vuonna 1968 Ylöjärvellä 2-lapsisen perheen ensimmäisenä lapsena. Lapsesta pitäen Aronin harrastuksiin on kuulunut urheilu ja musiikki. Hän on kilpaillut SM-tasolla sekä yleisurheilussa että hiihdossa. Ensikosketus musiikkiin tapahtui, kun Aron 5-vuotiaana sai lahjaksi pianohaitarin. 11-vuotiaana Aron sai käsiinsä ensimmäisen Elviksen kasetin, mistä lähtien hän on ollut Elvis-fani. Myöhemmin myös muu 1950-1960-luvun musiikki alkoi kiinnostamaan häntä yhä enemmän. Esikuvina Elviksen lisäksi ovat olleet muun muassa Roy Orbison, The Platters, Paul Anka, Al Martino, Andy Williams, Tom Jones ja Helmut Lotti. Aronin suomalaisia esikuvia ovat olleet muun muassa Rauli Badding Somerjoki, Agents, Pentti Hietanen ja Olavi Virta.
Lukion ja armeijan jälkeen Aron aloitti opinnot Tampereen teknillisessä korkeakoulussa. Opiskeluja rahoittaakseen hän teki muun muassa mallintöitä, osallistuen myös Mr. Finland- ja Vuoden Mies -finaaleihin. Aron valmistui diplomi-insinööriksi. Ensimmäistä kertaa Aron esiintyi työpaikkansa joulujuhlissa, jolloin ohjelmistossa oli sekä suomalaista iskelmää että Elvistä. Vastaanotto oli positiivista, ja niinpä Aron rohkaistui jatkamaan laulu-uraansa. Aron perusti myös oman toiminimen. Talven 1996-1997 Aron vietti työnsä merkeissä Birminghamissa, Alabamassa. Siellä hän osallistui paikalliseen televisioituun Elvis-kilpailuun, ja sijoittui kolmanneksi. Myöhemmin samana vuonna Aron osallistui Memphisissä kansainväliseen Images of the Elvis -kilpailuun ainoana pohjoismaalaisena.

Ura

Vuoden 2001 syksyllä Aron teki ensimmäisen singlensä KYYTI, silloin vielä Juha Leppänen-nimellä. Keväällä 2003 alkoi englanninkielisen singlen työstäminen. Tässä yhteydessä otettiin käyttöön taiteilijanimi Aron. Viisi kappaletta sisältävä CD Lights saatiin julkaisuvalmiiksi heinäkuussa 2003. Aron on nähty useamman kerran myös Suomen TV:n eri kanavilla, viimeisimpinä esiintymiset BumtsiBum! Elvis-spesiaalissa yhdessä Jussi Raittisen ja Jorma Kääriäisen kanssa, TV2:n Suomen Las Vegas-ohjelmassa sekä myös Viron TV:ssa.
Aronin suomenkielinen esikoisalbumi ARON julkaistiin 24. maaliskuuta 2010. Levyllä on Elviksen tunnetuksi tekemiä kappaleita suomenkielisinä versioina, joista osa on Aronin itse sanoittamia. Juhannuksena 2012 Aron vieraili TV2:n Juhannusjuna-ohjelmassa.
Syyskuussa 2013 Aron valittiin Pirkanmaalla Vuoden Luovaksi Yrittäjäksi. Aronin If We Can Dream gospel-/joulualbumi julkaistiin 25. lokakuuta 2013. Joulukuussa 2013 Aron vieraili Huomenta Suomessa. Vuonna 2015 Aron julkaisi musiikkivideon Return To Sender.
Sundamaa

Sundamaa tai Sunda on eliömaantieteellinen alue, joka sisältää Indonesian saaret Borneon, Sumatran, Jaavan, Balin sekä Malakan niemimaan. Viimeisen jääkauden myötä, suunnilleen 15 000–7 000 vuotta sitten, merenpinta nousi, mikä vaikutti eliömaantieteellisen alueen muodostumiseen.
Worldwatch-instituutti

Worldwatch-instituutti on voittoa tavoittelematon riippumaton ympäristöjärjestö. Se edistää luonnonvaroihin ja ympäristöongelmiin liittyvää tietoa ja tiedon jakelua. Worldwatch-instituutin perusti vuonna 1974 Lester Brown. Christopher Flavin on instituutin johtaja vuodesta 2000.
Worldwatch-instituutti julkaisee vuosittain Maailman tila -kirjan, jonka toimittaa suomeksi Gaudeamus.
Renewable Energy Network for the 21st Century (REN21) on uusiutuvan energian verkosto, johon kuuluu hallituksia, organisaatioita ja muita asianosaisia. Se pyrkii edistämään uusiutuvaa energiaa ja alan liiketoimintaa. REN21 perustettiin uusiutuvan energian kansainvälisessä kokouksessa Bonnissa vuonna 2004 ja virallisesti aloitti toiminnan Kööpenhaminassa kesäkuussa 2005. Vuosittaiseen REN21-julkaisun Global Status Report of Renewables kokoavat Worldwatch-instituutti ja Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit (GTZ) GmbH.
Jesse Kaikuranta

Ura

Jesse Kaikuranta osallistui The Voice of Finland -musiikkikilpailun ensimmäiseen tuotantokauteen, joka päättyi keväällä 2012, ja eteni Paula Koivuniemen joukkueessa finaaliin asti. Kaikurannalle kirjoitettiin kilpailun finaalia varten laulu ”Vie mut kotiin”, jonka singlejulkaisu nousi Suomen iTunesin ladatuimmaksi kappaleeksi. Vaikka Kaikuranta putosi finaalissa, hän sai siitä huolimatta kilpailussa ilmenneen suosion myötä levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa.
Kaikurannan debyyttialbumi Vie mut kotiin julkaistiin 2. marraskuuta 2012 ja se sijoittui ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kärkeen. Albumia myytiin jo ennen sen julkaisua lähes platinalevyn verran, eli lähes 20 000 kappaletta ja pian julkaisunsa jälkeen sen myyntiluvut ylittivät tuon myyntimäärän. Matti Mikkolan ja Eppu Kososen tuottamalle albumille kappaleita ovat tehneet tuottajien ja Kaikurannan itsensä lisäksi muun muassa Aki Tykki, DJPP, Paula Vesala, Freeman ja Hector. Levyn toinen single ”Järjetön rakkaus” julkaistiin  14. syyskuuta 2012. Kappaleesta julkaistiin lokakuussa musiikkivideo, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Elias Koskimies. Juonellinen video sijoittuu Kallion kaupunginosaan Helsingissä. ”Järjetön rakkaus” -kappaleella Kaikuranta osallistui 17. marraskuuta 2012 järjestettyyn Syksyn sävel -kilpailuun, jossa hän sijoittui ensimmäiseksi. Kappale valittiin tässä kilpailussa median suosikiksi.
Kaikuranta julkaisi toisen albuminsa 1. marraskuuta 2013. Albumin ensimmäinen single ”Vielä täällä” julkaistiin 27. syyskuuta 2013.
Kaukasianlumikana

Tuntomerkit

Kauksianlumikana on 50-60 senttimetriä pitkä. Kaukasianlumikanalla on iso pää, paksu kaula ja pitkä pyrstö. Höyhenpuku on väriltään, harmaan, ruskean, valkoisen ja mustan kirjava. Kaulansivuilla on valkeat laikut ja niskassa on ruosteensävyä. Rinnalla on tummaa poikkijuovitusta. Siivillä on suuret valkeat laikut. Sukupuolet ovat muuten samannäköiset, mutta naaras on väriltään hieman himmeämpi ja sen niska ei ole niin punaruskea kuin koiraalla.

Levinneisyys

Kaukasianlumikana on endeeminen laji, jota tavataan vain Kaukasuksella. Sitä tavataan Azerbaidžanin, Georgian ja Venäjän alueilla. Kannan kooksi arvioidaan 32-67 tuhatta pesivää paria. Kanta on pysynyt vakaana ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö

Kaukasianlumikanat elävät 2000-4000 metrin korkeudella kallioisella ja kivisellä paljakalla, jossa on vain vähäistä ja matalaa kasvillisuutta.

Elintavat

Kaukasianlumikana on pesimäajan ulkopuolella seurallinen, mutta muodostaa vain pieniä parvia. Se on taitava ja kestävä kiipeilijä ja pystyy hyppimään vuorenrinteitä vaivattomasti ylös. Ravinnokseen kaukasianlumikana käyttää kasvinosia.
Enid Bagnold

Enid Algerine Bagnold CBE ['iːnɪd 'bægnold] (27. lokakuuta 1889 Rochester, Kent – 31. maaliskuuta 1981 Rottingdean, East Sussex) oli brittiläinen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu runoja, romaaneja ja näytelmiä. Hänen tunnetuin teoksensa on kilparatsastajatytöstä kertova National Velvet (1935). Sen pohjalta on tehty vuoden 1944 elokuva Yli esteitten, jossa pääosaa näyttelee nuori Elizabeth Taylor, sekä vuoden 1978 elokuva Yli esteiden, pääosassa Tatum O’Neal.
Bagnoldin teoksista on suomennettu romaanit Elämän ovi (The Squire, Karisto 1939) ja Rakastettu – kadehdittu (The Loved and Envied, Otava 1953) 
Kolmas Suomessakin nähty Bagnoldin tekstiin pohjautuva elokuva on Kotiopettajattaren salaisuus (The Chalk Garden, 1963).

Yksityiselämä

Everstin tyttäreksi syntynyt Enid Bagnold vietti varhaislapsuutensa Jamaikalla mutta kävi koulunsa Englannissa. Jo nuorena hän muutti pois vanhempiensa luota asumaan Lontoon Chelsean kaupunginosaan, jossa hän opiskeli taidetta Walter Sickertin johdolla ja seurusteli irlantilaisen kirjailija-toimittaja Frank Harrisin kanssa, joka oli myös hänen työnantajansa. Heidän ystäväpiiriinsä kuuluivat kuvanveistäjä Henri Gaudier-Brzeska, kirjailijapari Katherine Mansfield ja John Middleton Murry ja kuvataiteilija-kirjailija Claud Lovat Fraser. Vuonna 1920 Bagnold avioitui Reuters-uutistoimiston johtajan Roderick Jonesin kanssa. He ostivat talon Rottingdeanista läheltä Brightonia ja saivat neljä lasta.
Dola Banjeree

Dola Banjeree (s 2. kesäkuuta 1980 Baranagar,Intia on intialainen jousiampuja. Hänen vanhempansa ovat Ashok Banjeree ja Kalpana Banjeree.
Banjeree kiinnostui jousiammunnasta jo nuorena ja hän liittyi Baranagerin jousiammuntaklubiin yhdeksänvuotiaana.
Ensimmäisen kansallisen mestaruuden Banjeree voitti vuonna 1999 Shillongissa järjestetyissä jousiammuntakilpailuissa. Vuonna 2001 Banjeree voitti vastakaarijousiammuntakilpailun kansallisissa kilpailuissa.

Kansainvälinen ura

Banjeree aloitti kansainvälisen jousiammuntansa vuonna 1997 osallistumalla Langkawissa järjestettyihin Jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailuihin, vuonna Pekingissä järjestettyihin Jousiammunnan Aasian mestaruuskilpailuihin,vuonna 1999 Pekingissä järjestettyihin jousiammunnan mestaruuskilpailuihin, vuoden 2001 Aasian jousiammuntamestaruuskilpailut, Vuoden 2003 Aasian jousiammuntamestaruuskilpailut sekä Vuoden 2005 jousiammunnan Aasian mestaruuskilpailuihin.
Vuonna 2004 Banjeree edusti Intiaa Vuoden 2004 olympialaisissa joukkuekilpailussa jossa joukkue sijoittui kahdeksanneksi. Yksilökilpailussa Banjeree putosi ensimmäisellä kierroksella.
Vuonna 2007 Banjeree voitti kultaa naisten world cupissa joka järjestettiin Englannissa elokuussa 2007. Tämän voiton myötä Banjeree pääsi loppukilpailuihin Dubaihin marraskuussa 2007 jossa voitti kultaa.
Banjeree voitti myös kultaa naisten joukkuekilpailussa taljajousella Deepika Kumarin ja Bombayala Laishramin kanssa.
Khronos

Khronos (m.kreik. Χρόνος) oli kreikkalaisessa mytologiassa ajan henkilöitymä. Hän sai alkunsa olemassaolon alkutilasta, Khaoksesta. Kreikkalais-roomalaisissa kuvissa hänet esitetään usein miehenä, joka kääntää eläinradan pyörää tai nielaisee omat lapsensa. Khronos on ajan symboli joka luo ja jälleen tuhoaa.
Khronos sekoitetaan usein titaani Kronokseen (Κρόνος). Tämä on peräisin jo antiikin ajalta, jolloin Kronoksen alkuperää selitettiin hänen nimensä etymologian avulla. Khronos on myös vaikeata erottaa Saturnuksesta ja Saturnus on usein yhdistetty katoavaisuuden symboleihin (esimerkiksi viikate ja tiimalasi), vaikka ne kuuluvat Khronokselle.
Vorsma

Vorsma (ven. Во́рсма) on kaupunki Nižni Novgorodin alueen Pavlovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla Okan sivujoen Kišman varrella 71 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2005).
Vorsman kylä on syntynyt 1500-luvulla. 1700-luvulla siitä tuli tärkeä metallikäsitöiden keskus. Vuonna 1820 perustettiin kuparisia työkaluja valmistanut tehdas. Vuonna 1955 Vorsmasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on lääketieteen instrumentteja sekä puukkoja ja veitsiä valmistavia yrityksiä.
Markus Jämsä

Ura

Sport-kasvatti on uransa aikana edustanut myös Rauman Lukkoa, jossa yritti tehdä läpimurtoa liigaan kolmen kauden ajan. Viimeinen kausi meni pilalle nivusvamman vuoksi. Lukko-vuosiensa aikana Jämsä oli tuttu näky Sportissakin, missä kävi vuokralla useaan otteeseen. Jämsän otteet ennen Lukko-aikaa olivat divarissa ja Mestiksessä loistokkaita. Kausi 2000–2001 oli paras, kun 40:ssä pelissä syntyi tehot 30+25=55.
Lloydminsterin lentoasema

Historia

kaupungin ensimmäinen lentokenttä sijaitsi Saskatchewanin puolella, 62. streetin itäpäässä. Se valmistui vuonna 1950 ja kiitotie oli sorapintainen 1067 metriä pitkä sekä 23 metriä leveä. Lentoasemalle lensi Canadian Pacific Airlines. Uusi lentoasema rakennettiin vuonna 1981 sen nykyiselle paikalle.
Tapparan SM-liigakausi 2009–2010

SM-liigakaudella 2009-2010 Tapparan lopullinen sijoitus oli 7.

Pudotuspelit

Villi kortti -kierros Tappara - Jokerit 2-1 (5-3, 4-5, 4-2)
Puolivälierät KalPa - Tappara 4-2 (4-1, 2-4, 3-2(jatkoerä), 2-3, 4-3 (jatkoerä), 2-1 (jatkoerä))

Lopputulokset

1. TPS

2. HPK

3. JYP

4. KalPa

5. Lukko

6. HIFK

7. Tappara

8. Kärpät

9. Blues

10. Jokerit

11. SaiPa

12. Pelicans

13. Ässät

14. Ilves
Jagdbombergeschwader 41

Historia

Jagdbombergeschwader 34:n 1. laivue nimettiin 24. marraskuuta 1958 perustettavan Jagdbombergeschwader 35:n 1. laivueeksi Nörvenichin lentotukikohdassa, missä lennoston esikunta ja 2. laivue perustettiin 20. tammikuuta 1959. Lennosto vastaanotti 17. maaliskuuta ensimmäiset Republic F-84F Thunderstreakit. Lennosto siirrettiin elo-syyskuussa Husumin lentotukikohtaan, missä se todettiin virallisesti perustetuksi 16. lokakuuta. 
Lennoston organisaatiota järjestettiin 1. lokakuuta 1961 uudelleen muodostamalla lento-osasto, tekninen osasto ja lentokenttäosasto. Syyskuussa 1962 lennoston 1. laivue liitettiin osaksi Naton 2. taktista ilma-armeijaa (2 ATAF). Toukokuussa 1963 lennosto vastaanotti ensimmäiset Fiat G.91 -koneet ja viimeinen F-84F poistui 15. toukokuuta 1965. Lennosto nimettiin 1. tammikuuta 1966 uudelleen Leichtes Kampfgeschwader 41:ksi ja edelleen 1. lokakuuta 1980 Jagdbombergeschwader 41:ksi.
Lennosto aloitti 1982 Fiat G.91 -koneiden vaihtamisen Alpha Jeteihin. Saksan ilmavoimien uudelleenorganisoinnin yhteydessä lennosto lakkautettiin 31. maaliskuuta 1993.
Dotriakontaani

Dotriakontaani eli n-dotriakontaani (C₃₂H₆₆) on 32-hiilinen suoraketjuinen  alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää ainetta. Dotriakontaanin rakennekaava on CH₃(CH₂)₃₀CH₃, moolimassa 450,88 g/mol, sulamispiste 69,7 °C, kiehumispiste 470 °C, tiheys 0,8124 g/cm³ (vesi = 1,0 g/cm³), taitekerroin 1,4550 ja CAS-numero 544-85-4. Dotriakontaani ei käytännössä liukene veteen, mutta se liukenee dietyylieetteriin ja hiilitetrakloridiin sekä hieman  etanoliin ja kloroformiin sekä hyvin bentseeniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Bob Inglis

Robert Durden "Bob" Inglis (s. 11. lokakuuta 1959 Savannah, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän on istunut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Etelä-Carolinan neljännestä vaalipiiristä vuosina 1993–1999 ja 2005–2011. Varsinaiselta koulutukseltaan hän on juristi.
André Le Nôtre

Tulevaisuus puutarhurina

André Le Nôtre syntyi puutarhuriperheeseen. Hänen isänsä Jean Le Nôtre ja isoisänsä Pierre Le Nôtre olivat olleet vastuussa Tuileries’n palatsin puutarhasta. Hänen kumminsa oli puutarhojen ylitarkastaja ja Tuileries'n suunnittelija Claude Mollet, joka oli kuuluisa puutarhuri ja myös puutarhurisuvusta. André kasvoi puutarhoihin keskittyneessä ympäristössä ja oppi jo nuorella iällä nopeasti alan tietotaidon sekä laajan puutarhoihin liittyvän tietämyksen.

Ahkera opiskelija

Le Nôtre oli kiinnostunut myös muista taiteista, jotka tulivat hyvin esille hänen työssään kuninkaan puutarhurina. Hän opiskeli matematiikkaa, kuvataiteita ja arkkitehtuuria. Hän opiskeli kuninkaan taidemaalarin Simon Vouet’n ateljeessa, jossa hän oppi klassismin taidekäsityksen sekä perspektiivin käytön. Hänestä tuli myös koristemaalari Charles Le Brunin ystävä. Arkkitehti François Mansart antoi hänelle opetusta useiden vuosien ajan.

Alku puutarhurina

André Le Nôtre aloitti uransa maisema-arkkitehtinä Vaux-le-Vicomten linnan puutarhan suunnitteluprojektissa. Hänet oli tehtävään valinnut itse linnan rakennuttaja Nicolas Fouquet. Hän työskenteli yhteistyössä arkkitehti Louis Le Vaun ja koristemaalari Charles Le Brunin kanssa. Tämä työmaa teki hänestä maailmankuulun puutarhurin ja maisema-arkkitehdin.
Nicolas Fouquet'n pidätyksen jälkeen vuonna 1661, André Le Nôtre tuli kuningas Ludvig XIV:n palvelukseen,  jossa hänen tehtävänään oli Versailles'n palatsin puutarhan uudistaminen. Hän toteutti lisäksi useita muita samanaikaisia suunnitteluprojekteja ympäri Ranskaa.

Elämän loppu

Le Nôtre työskenteli useiden Pariisin ympäristössä olevien projektien parissa ja hänellä oli suuri määrä oppilaita. Vuonna 1678 hän vieraili Italiassa ja sai sieltä uusia ajatuksia, jotka hän toteutti välittömästi töissään.
Le Nôtre kuoli 87 vuoden iässä syyskuussa vuonna 1700. Hän jätti jälkeensä lukuisia muotopuutarhoja, joita kutsutaan yleensä ranskalaisiksi puutarhoiksi ja jotka ovat tunnettuja ympäri maailmaa. Ne ovat helposti tunnistettavissa perspektiivistä ja täydellisestä symmetrisestä geometriasta.
Naamiomurhaaja

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, että kiinnostavinta elokuvassa on katsoa amerikkalaisnäyttelijöiden toilailua pienessä ruotsalaiskylässä. Hän antaa Naamiomurhaajalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.