google/wiki40b huggingface dataset:
Idänpystyperä

Koko ja ulkonäkö

Idänpystyperän silkinkiiltävien siipien pohjaväri vaihtelee harmaanruskeasta violetinruskeaan ja siipeä kuvioivat sävyltään tummemmat ja vaaleammat alueet. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat valkoiset sisemmän ollessa melko leveä ja ulomman poikkiviirun kohdalla siiven etureunassa on puhtaanvalkoinen laikku. Vaalean tyvipoikkiviirun ulkopuolella siiven tyviosassa on violetinmusta juova, joka usein jakaantuu erillisiksi laikuiksi. Siiven ulkoreunan tuntumassa on vaalea ja sumeareunainen, melko leveä aaltoviiru, jonka sisäpuolella siiven etureunassa on usein tummaa varjostumaa. Takasiipien tyviosa on vaalean harmaanruskea ja reunaosa tummempi. Sävyjä erottaa reunoiltaan epäselvä valkoinen viiru. Siipiväli 35–45 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu itäisimmästä Keski-Euroopasta ja Baltiasta Venäjän poikki Kiinaan ja Japaniin. Pohjoismaissa sitä tavataan vain Suomessa ja hyvin rajallisella alueella Kaakkois-Ruotsin Smålandissa, missä se saattaa olla säilynyt reliktinä. Samanlaisia reliktiesiintymiä saattavat olla myös esiintymät Puolassa ja Tšekissä. Suomessa idänpystyperää tavataan suunnilleen Rauma-Joensuu-linjan eteläpuolella ja havainnot painottuvat vahvasti etelärannikon tuntumaan. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena toukokuun alkupuolelta heinäkuun alkuun. Heinäkuusta lokakuulle saatetaan tavata harvinaisen toisen sukupolven perhosia.

Elinympäristö ja elintavat

Idänpystyperä elää lehti- ja sekametsissä, metsänreunoilla, kulttuuriympäristöissä ja Suomen alueella jopa saaristossa. Naaraat ovat lennossa luultavasti vain alkuillasta ja niitä tavataan harvoin. Koiraiden lento alkaa myöhemmin ja ne myös tulevat helposti valolle. Koiraiden lento jatkuu keskiyölle, lämpimällä säällä pitempäänkin. Satunnaisesti perhosia on tavattu myös päivisin puiden rungoilta lepäämästä tai parittelusta.
Naaras munii 150–200 munaa pieninä ryhminä tai yksitellen ja pari viikkoa myöhemmin kuoriutuvien toukkien ulkonäkö naamioi ne haavanoksiksi. Toukat ovat täysikasvuisia elokuun loppupuoliskolla, jolloin ne kehräävät kotelokopan useimmiten yhteensidottujen lehtien väliin, mutta joskus jopa maahan, ja koteoituvat sen sisään. Puusta kotelokoppa koteloineen putoaa syksyllä lehtien mukana maahan. Kotelo talvehtii.
Ruotsin kansallisessa uhanalaisarvioinnissa idänpystyperä on luokiteltu vaarantuneeksi.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasviksi tiedetään varmuudella vain haapa (Populus tremula), mutta toukkia on Venäjällä kasvatettu myös mustapoppelilla (Populus nigra).
Viimeinen mohikaani

Viimeinen mohikaani (engl. The Last of the Mohicans) on James Fenimore Cooperin kenties kuuluisin teos. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1826. Kirja kertoo Englannin ja Ranskan välisestä siirtomaataistelusta Pohjois-Amerikan villeissä metsissä. Taistelut imaisevat mukaansa myös alueella asustavia intiaaniheimoja, mukaan lukien mohikaaniheimon kolme viimeistä jäsentä.
Viimeinen mohikaani on Cooperin Nahkasukka-sarjan toinen osa.
Urbano Rattazzi

Urbano Rattazzi (20. kesäkuuta 1808 Alessandria – 5. kesäkuuta 1873 Frosinone) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1862 ja 1867.

Elämäkerta

Rattazzi oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja. Hänet valittiin vuonna 1848 Sardinian kuningaskunnan edustajainhuoneeseen ja tuosta vuodesta alkaen hän oli lähes yhtäjaksoisesti Sardinian hallituksessa eri ministerintehtävissä. Vuonna 1852 Rattazzin keskustavasemmisto liittoutui Camillo Cavourin keskustaoikeiston kanssa. Rattazzi toimi sen jälkeen aluksi edustajainkamarin puhemiehenä ja sitten Cavourin hallituksen oikeusministerinä 1853–1854 sekä sisäministerinä 1854–1858. Hän erosi tammikuussa 1858 hallituksesta, koska ei hyväksynyt Cavourin ajamaa liittolaisuutta Ranskan kanssa. Molemmat miehet kuitenkin kannattivat Italian yhdistymiseen tähtäävää politiikkaa. Rattazzi palasi sisäministeriksi Alfonso La Marmoran hallitukseen 1859–1860. Italian yhdistyttyä 1861 hänestä tuli uuden edustajainkamarin ensimmäinen puhemies.
Rattazzista tuli yhdistyneen Italian pääministeri Bettino Ricasolin jälkeen maaliskuussa 1862. Pian sen jälkeen Italian yhdistymiseen osallistunut vapaustaistelija Giuseppe Garibaldi tarjoutui valtaamaan vapaaehtoisineen Rooman, joka oli jäänyt vielä yhdistyneen Italian ulkopuolelle ja jota Ranskan joukot miehittivät. Rattazzi antoi aluksi hyväksyntänsä Garibaldin hankkeelle, mutta muuttikin sitten mielensä, ja lähetti joukkoja pysäyttämään Garibaldin. Kun kansallissankarina pidetty Garibaldi haavoittui Rattazzin lähettämiä joukkoja vastaan käymässään Aspromonten taistelussa, Rattazzin kansansuosio romahti. Hän joutui tämän seurauksena eroamaan joulukuussa 1862. Hän pääsi palaamaan pääministeriksi huhtikuussa 1867, mutta viiden vuoden takainen näytelmä toistui, kun Garibaldi lähti jälleen yrittämään Rooman valtausta. Rattazzi pelkäsi tämän johtavan sotaan Ranskaa vastaan, mutta koska hän ei kansalaismielipiteen vuoksi uskaltanut lähteä uudelleen pysäyttämään Garibaldin joukkoja, hän erosi oma-aloitteisesti pääministerin paikalta saman vuoden lokakuussa. Hän oli kuitenkin Italian vasemmiston johtaja kuolemaansa asti.
Saksalainen kirjasto

Saksalainen kirjasto eli Deutsche Bibliothek Helsinki on 1881 perustettu saksankielisten maiden kulttuuria edustava kirjasto Helsingissä.
Sen historia alkaa vuodesta 1877, jolloin perustettiin lukupiiri. Lukupiirin kirjat lahjoitettiin myöhemmin saksalaiselle seurakunnalle, jonka yhteyteen syntyi sitten kirjasto. Vuonna 1927 kirjastoon liitettiin Saksalaisen koulun kirjasto ja Saksalaisen yhdistyksen kirjasto. Kaikille avoin kirjasto sisälsi noin 2 000 nidettä.
Kirjaston keskeiseksi tehtäväksi asetettiin Suomea käsittelevän kirjallisuuden Fennica-osasto, joka on kasvanut laajaksi 4 000 niteen kirjastoksi.
Kirjasto suljettiin 1944 rauhansopimuksen mukaan. Vuonna 1955 perustettiin kirjaston uudelleen aloittamiseksi ”Helsingin saksalainen kirjastoyhdistys”, joka edelleen ylläpitää kirjastoa. Kirjaston nykyisten 35 000 niteen keskeinen alue saksalainen filologia laajasti käsitettynä eli kieli- ja kirjallisuustieteen sekä kaunokirjallisuuden lisäksi on huomioitu myös saksankielisten maiden historia, kulttuuri ja maantuntemus.
Kirjasto järjestää yleisötilaisuuksia. Vuodesta 1967 lähtien julkaissut vuosikirjaa ”Jahrbuch für finnisch-deutsche Literaturbeziehungen”.
Saksalainen kirjasto toimii Kaartinkaupungissa Kasarmitorin pohjoisreunalla osoitteessa Pohjoinen Makasiinikatu 7.
Sue Savage-Rumbaugh

Sue Savage-Rumbaugh (s. 1946) on yhdysvaltalainen primatologi, kädellisten tutkija. Hän on tutkinut apinoiden kykyä oppia kieltä muistuttavaa kommunikaatiojärjestelmää lexigramin avulla. Hän on työskennellyt Kanzi-nimisen bonobon ja joidenkin muiden apinoiden kanssa. Viime aikoihin asti hän työskenteli Georgia State Universityssa Atlantassa Georgiassa, mutta on äskettäin siirtynyt Iowassa Des Moinesissa toimivaan Great Ape Trustiin.
Törmäpääsky

Koko ja ulkonäkö

Törmäpääskyn pituus on 13 cm. Selkäpuoli on ruskeanharmaa, rintapuoli on vaalea ja siinä on ruskea rintavyö. Kaikki törmäpääskyt käyvät läpi sulkasadon talvehtimisalueillaan Afrikassa. Ikäluokkia ei sen jälkeen voi enää erottaa toisistaan. Sukupuolilla ei ole ulkonäköeroja.
Törmäpääsky elää luonnossa yleensä kolmesta neljään vuotta. Vanhin suomalainen rengastettu törmäpääsky on ollut 7 vuotta 2 päivää vanha. Maailman vanhin tunnettu yksilö oli 10-vuotias.

Levinneisyys

Törmäpääsky pesii lähes koko Euroopassa, Pohjois-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Maailman populaation koko on noin 46 miljoonaa yksilöä. Euroopassa pesii yli 2 miljoonaa paria. 
Suomessa laji pesii koko maassa, Lapissa yleisimpänä. Vuosiin 2006–2009 perustuvan arvion mukaan Suomen pesimäkanta on 30 000–60 000 paria. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi Suomen vuoden 2010 uhanalaisuustarkastelussa. Vuoden 2019 uhanalaisuustarkastelussa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Kanta on taantumassa. Laji on rauhoitettu koko Suomessa.
Törmäpääsky talvehtii Afrikan itä- ja eteläosissa, eteläisessä Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Keväällä se saapuu Suomeen toukokuussa, syysmuutto tapahtuu elokuussa ja syyskuun alussa.

Elinympäristö

Törmäpääsky on melko sidoksissa veteen; usein se esiintyy suurin joukoin hyönteisjahdissa järven tai joen yllä.

Lisääntyminen

Törmäpääsky pesii yhdyskuntina pystysuorissa, hiekkaisissa rinteissä kuten hiekkakuopissa ja joentörmissä, joihin se kaivaa pesänsä, joka on noin 0,5–1 ‑metrinen tai pidempikin. Pesän perällä olevaan kammioon naaras munii 4–6 valkeaa munaa, joita se hautoo noin 15 vuorokautta.

Ravinto

Törmäpääskyn ravintoa ovat varsinkin surviaissääsket ja muut vesistöissä kehittyvät hyönteiset.
Punainen tähti

Punainen tähti on kommunismin symboli, jollaisena se alun perin oli vuonna 1918 perustetun Venäjän puna-armeijan tunnus. Tähden viisi sakaraa edustavat työläisen viiden sormen lisäksi viittä vanhaa mannerta. Sen käytöllä valtiollisissa yhteyksissä ja virallisissa symboleissa on haluttu ilmaista sosialistisen maailmankatsomuksen ylivertaisuutta. Tähden punainen väri merkitsee vallankumouksellisuutta ja sosialismia.
Punainen tähti on ollut paljon käytössä sosialististen valtioiden lipuissa ja vaakunoissa, kuten Jugoslaviassa vuosina 1943–1992. Tähden yhdistäminen toiseen kommunismin symboliin, sirppiin ja vasaraan ei ollut mitenkään epätavallista.
Neuvostoliiton valtaryhmän 1990-luvun alussa tapahtuneen hajoamisen jälkeen punaisen tähden julkinen käyttö on kielletty Latviassa, Liettuassa, Moldovassa ja Ukrainassa. Indonesiassa se kiellettiin jo aiemmin.

Venäjän punainen tähti (2010–2014)

Venäjän ilmavoimien konetunnus muutettiin ohuen punaisen ja valkoisen reunan rajaamasta neuvostopunatähdestä valko-sinireunuksiseksi Venäjän punaiseksi tähdeksi maan lipun värien mukaan vuonna 2010. Punaisen värin lähes yksinomaan hallitsemasta tähdestä luovuttiin kuitenkin vuonna 2014.
Venäjän Armeijan keskusurheiluseuran (TsSKA) tunnuksessa on ylimpänä ohuen keltaisen reunan rajaama punainen tähti.
Venäjän asevoimien lehden nimi on Krasnaja zvezda eli Punainen tähti.
Otepään kunta

Sijainti

Kunta sijaitsee nelisenkymmentä kilometriä Tartosta lounaaseen rajoittuen pohjoisessa Elvan, Nõon ja Kambjan kuntiin, idässä Kanepiin, etelässä Antslaan ja Valgaan sekä lännessä Tõrvaan.

Hallinto

Otepään kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Otepään kunta ja Sangasten kunta sekä iso osa Paluperan ja Pukan kunnista. Kunnassa on 6 637 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Otepään epäitsenäisestä kaupungista, Pukan ja Sangasten pienkauppaloista (alevik) sekä 52 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Otepää.

Urheilu

Otepään kaupungin lounaispuolella Nüplin kylässä on talviurheilukeskus, joka tunnetaan kansainvälisen hiihdon maailmancupin osakilpailuistaan. Talviurheilukeskuksessa voi myös lasketella.

Talous

Otepään kaupungissa on UPM-Kymmene Oyj:n vaneritehdas.

Liikenne

Valtatie 3 ja rautatie Pärnusta Valgaan kulkevat Otepään kautta.
InterPride

InterPride on pride-järjestäjien kansainvälinen yhdistys. Se pitää aluekonferensseja ja vuosittaisen maailmankonferenssin. Lisäksi se valitsee vuosittaisen kansainvälisen HLBTI-prideteeman ja järjestää WorldPride-tapahtumia. InterPride perustettiin vuonna 1982 Bostonissa nimellä National Association of Lesbian and Gay Pride Coordinators. Yhdistyksen toiminta laajeni kansainväliseksi, ja vuoden 1999 konferenssi Glasgow'ssa oli ensimmäinen Pohjois-Amerikan ulkopuolella järjestetty. InterPride on Yhdysvaltain veronlain pykälän 501(c)(3) mukainen verovapaa yhteisö Texasissa.
Kuivilla

Kuivilla (Dry, 2003) on yhdysvaltalaisen kirjailijan, Augusten Burroughsin, (s. 1965, Pittsburgh) kolmas teos. Kuivilla on järjestyksessä toinen Burroughsilta suomennettu teos. Ensimmäinen suomennos Juoksee saksien kanssa on Burroughsin tunnetuin teos ja tämä on sille itsenäinen jatko-osa. Sekä Kuivilla että Juoksee saksien kanssa ovat Arto Leivon suomentamia.

Juoni

New Yorkiin muuttanut parikymppinen päähenkilö työskentelee menestyvästi mainosalalla ja on alkoholisoitunut. Tilanne kulminoituu päähenkilön työnantajan asettaessa ehdot: irtisanominen tai vieroitushoito. Kuivilla on itseironinen ja mustalla huumorilla kerrottu tarina kuiville pyrkivästä nuoresta miehestä homoseksuaaleille suunnatussa vieroitushoitolassa.
Daniel Sikorski

Daniel Sikorski (s. 2. marraskuuta 1987 Waidhofen an der Thaya, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa saksalaista Bayern Münchenia, jossa hän voitti kaudella 2008 liigamestaruuden. Hän on viime aikoina sanonut olevansa kiinnostunut mahdollisuudesta pelata Puolan maajoukkueessa.
Teaonui Tehau

Ura

Tehau edusti AS Vénusta vuodet 2009-2013. Vuonna 2013 hän siirtyi AS Dragoniin, jossa tilille tuli kahdeksan OFC Champions Leaguen ottelua. Kuitenkin samana vuonna Tehau palasi takaisin AS Vénukseen.
Tahitin jalkapallomaajoukkueessa Tehau debytoi vuonna 2011. Samana vuonna hän teki kuusi maalia Kiribatia vastaan Tyynenmeren kisoissa, kun Tahiti voitti 17-1. Vuonna 2012 Tehau oli voittamassa muun muassa serkkujensa kanssa Oseanian mestaruutta, joka toi maalle paikan seuraavan vuoden Maanosaliittojen cupiin. Cupissa Tehau pelasi yhdessä ottelussa, päästyään vaihdosta kentälle Espanjaa vastaan. Tahiti hävisi kaikki ottelunsa murskalukemin.
Tehau on pelannut myös Tahitin futsalmaajoukkueessa. Hän debytoi siinä vuonna 2014.
Eino K. Kalervo

Eino Kullervo Kalervo (28. maaliskuuta 1907 Helsinki – 2. toukokuuta 1961 Espoo) oli sosiaalineuvos ja Invalidiliiton, alkujaan Suomen Siviili- ja Asevelvollisuusinvaliidien liiton, ensimmäinen puheenjohtaja sekä Suomen Invaliidin päätoimittaja.

Henkilöhistoria

Eino Kalervon vanhemmat olivat teknikko Hans Petter Kalervo ja Irene Amanda Lehtinen ja puoliso vuodesta 1948 Lea Kyllikki Koskinen. Kalervo opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1930–1933. OTK:n konttoristina hän toimi 1934–1935 ja Invalidiliiton puheenjohtajana ja liiton julkaiseman lehden päätoimittajana vuodesta 1938 kuolemaansa saakka. Kalervo itse vammautui vaikeasti varusmiespalvelusaikanaan.  Vuonna 1950 sosiaalineuvoksen arvon saaneella Kalervolla oli lukuisia koti- ja ulkomaisia luottamustehtäviä, kuten pohjoismaisen VNI-invalidijärjestön ensimmäinen puheenjohtajuus 1946–1948 ja uudestaan vuodesta 1960.
Markus Svensson

Ura

Svensson on Kalmar HC:n kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2001–2002 Allsvenskanissa pelanneeseen IK Oskarshamniin, jossa ei kuitenkaan kauden aikana päässyt pelaamaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi kuudessa ottelussa. Svensson pelasi Oskarshamnissa vielä kauden 2003–2004 ajan, jonka jälkeen siirtyi Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Division 1:een, jossa hän edusti Mariestad BoIS HC:ta.
Svensson pelasi Mariestadissa kahden kauden aikana yhteensä 57 runkosarjaottelua. Jälkimmäisen kauden päätteeksi hän pelasi myös seitsemän karsintapeliä. Hänellä oli divisioonan paras torjuntaprosentti kauden 2005–2006 aikana.
Division 1:ssä pelatun onnistuneen kauden jälkeen Svensson palasi Allsvenskaniin Oskarshamnin joukkueeseen. Hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa joukkueessa torjuessaan ensimmäisellä kaudella 2006–2007 34 runkosarjaottelussa torjuntaprosentilla 91,5. Kaudella 2007–2008 Svensson pelasi 20 ottelua torjuntaprosentilla 90,9.
Kahden Oskarshamnissa pelatun kauden jälkeen Svensson jätti joukkueen ja siirtyi Malmö Redhawksin organisaatioon. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi 13 ottelua Allsvenskanissa sekä yli-ikäisenä kuusi ottelua Malmön juniorijoukkueessa. Toisella kaudellaan, 2009-2010, Svensson vakiinnutti paikkansa Malmön ykkösmaalivahtina torjuen 47 runkosarjaottelussa torjuntaprosentilla 91,1. Kauden 2010–2011 aikana hän pelasi 46 ottelua 91,0 torjuntaprosentilla.
Svensson sai kaudeksi 2011–2012 sopimuksen korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä pelanneeseen AIK:hon. Hän pelasi SHL:ssä 11 runkosarjaottelua. Hän kävi kauden aikana lainasopimuksilla pelaamassa myös Allsvenskanissa Oskarshamnin sekä Almtuna IS:n joukkueissa, joissa pelasi yhteensä 11 peliä. Seuraavalla kaudella, 2012–2013, Svensson vakiinnutti paikkansa Skellefteån SHL-kokoonpanossa. Hän torjui kauden aikana 27 runkosarjaottelussa sekä kolmessa pudotuspeliottelussa. Skellefteå eteni kauden päätteeksi Ruotsin mestaruuteen. Kaudella 2013–2014 Svensson pelasi 34 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 91,9. Lisäksi hän oli pudotuspeleissä joukkueen pelaavana maalivahtina 14 ottelussa, joissa muodostui torjuntaprosentti 94,3. Joukkue voitti toisen peräkkäisen Ruotsin mestaruuden.
Svensson teki maaliskuussa 2014 Skellefteån kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hän torjui kaudella 2014–2015 30 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,0. Hänellä oli sarjan paras päästettyjen maalien keskiarvo, 1.87. Svensson pelasi 15 pudotuspeliottelua Skellefteån edetessä sarjahopeaan asti.
Svensson pääsi kauden jälkeen pelaamaan yhden Euro Hockey Tour -ottelun Ruotsin maajoukkueessa, jota hänet valittiin edustamaan myös maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän oli kuitenkin turnauksessa Ruotsin kolmas maalivahti, eikä pelannut yhtäkään ottelua.
Kaudella 2015–2016 Svensson valittiin SHL:n parhaaksi maalivahdiksi hänen pelattuaan 36 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,2 ja päästettyjen maalien keskiarvolla 1.84. Lisäksi hän pelasi 12 pudotuspeliottelua Skellefteån edetessä jälleen finaaliin. Joukkue kuitenkin jäi toisen kerran peräkkäin hopealle.
Marie Samuelsson

Marie Samuelsson (s. 1956) on ruotsalainen säveltäjä. Hän pääsi Ruotsin säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1995.
Samuelsson opiskeli vuosina 1987–95 Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Sven-David Sandströmin, Daniel Börtzin ja Pär Lindgrenin johdolla. Myöhemmin häntä opetti myös George Benjamin. Vuonna 2001 Samuelsson täydensi opintojaan Pariisin Ircamissa. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 2005, ja hän toimi toisena sen kahdesta varapuheenjohtajasta vuosina 2013–14.
Samuelsson on saanut Bo Wallnerin muistoksi myönnettävän säveltäjäpalkinnon (2011) ja STIM:n Atterberg-palkinnon.
Samuelssonin nimi oli kymmenentenä Opus-lehden vuoden 2013 listauksessa kahdestakymmenestä avainhenkilöstä ja -organisaatiosta Ruotsin taidemusiikkipiireissä.
Shauntay Henderson

Shauntay L. Henderson (s. 18. tai 19. lokakuuta 1982 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen rikollinen. Hänet lisättiin FBI:n kymmenen etsityimmän henkilön listalle 31. maaliskuuta 2007.
Henderson ampui miehen autoonsa Kansas Cityssä 2. syyskuuta 2006. Hänen kontollaan epäillään olevan myös erinäisiä muita rikoksia, mukaan lukien kymmeniä ampumistapauksia. Hän harhautti poliisivoimia muun muassa leikkauttamalla päänsä kaljuksi ja pukeutumalla mieheksi. Hänen pidätykseensä johtavasta vihjeestä lupailtiin 100 000 dollarin palkkiota.
Henderson jäi kiinni samana päivänä, kun hänen nimensä lisättiin FBI:n listalle. Hän oli aikoinaan kymmenen etsityimmän listan ainoa naisrikollinen.
Patee

Patee (ransk. pâté) on uunivuoassa vesihauteessa kypsennetty taikina- tai silavapäällyksinen mureke. Pateehen käytetään usein jauhettua sianlihaa, silavaa, sianmaksaa, vasikkaa, kananmunaa, jauhoja, sipulia, valkosipulia ja konjakkia. Sekoitus kiedotaan silavaan ja kypsennetään umpinaisessa uunivuoassa. Jäähtymisen jälkeen sitä säilytetään jääkaapissa, missä sen maku kehittyy edelleen.
Pateet olivat Ranskassa alun perin aina kuorrutettu taikinalla (pâte), ja niitä kutsuttiin nimellä pâté en croûte. Nykyisin pateita valmistetaan myös ilman taikinakuorta. Patee tarkoittaa nykyään suunnilleen samaa kuin terriini. Ranskalaiset nauttivat pateita etenkin alkupaloiksi.
Lattomeri

Lattomeri on Porissa valtatie 8:n itäpuolella sijaitseva maatalousvaltainen kulmakunta, joka tilastoinnissa kuuluu Lounais-Poriin. Nimensä se on saanut laajasta peltoaukeasta, joka oli suota 1700-luvulla toteutettuun laajaan kuivatushankkeeseen saakka. Peltoaukea oli ennen merenlahti, johon eräs Kokemäenjoen suuhaaroista laski. Aiemmin Lattomeri kuului Nakkilaan kuntaan.
Lattomeri ei muodosta maarekisterikylää. Postinumeroalueella 28560 Pori on 487 asukasta (31.12.2015). Toisinaan Lattomeri on määritelty taajamaksi. Esimerkiksi vuoden 1995 väestönlaskennassa Lattomeri-nimisessä taajamassa oli 379 asukasta. Lännessä Lattomeri rajoittuu Niittumaahan, pohjoisessa Pinomäkeen, idässä Ulvilan ja etelässä Nakkilan kunnanrajaan.
Lattomeressä sijaitsee Lattomeren kirkko ja hautausmaa. Lattomeren koulu lakkautettiin vuonna 2015.
Lattomereltä on kotoisin elokuvaohjaaja Timo Koivusalo.

Historia

Lattomeren noustua merestä se oli pitkään soinen, kosteikkoinen ja viljelylle kelpaamaton alue. Sen kuivattamisen aloittamisesta puhui rusthollari ja rehtori Johan Kraftman kauan ja hän teki asiasta aloitteen vuonna 1748. Oman rusthollinsa alueella hän aloitti ojankaivuun ja kuivattamisen 1740-luvulla. Vuonna 1760-luvulla ojitettiin jo Friitalan kylän osuutta. Hanketta ryhdyttiin toteuttamaan vasta vuodesta 1773 alkaen, kun maaherra teki asiassa myönteisen päätöksen. Samana vuonna kaivettiin ensimmäiset ojat.
Aino Sallinen

Aino Sallinen (aikaisemmin Sallinen-Kuparinen, s. 17. marraskuuta 1947) toimi Jyväskylän yliopiston rehtorina 1. tammikuuta 1992 – 31. heinäkuuta 2012. Hän on yliopiston pitkäaikaisin rehtori.
Sallinen on Suomen ensimmäinen puheviestinnän professori. Hänet valittiin ensimmäisen kerran rehtoriksi kesken kauden vuonna 1992, jolloin hänestä tuli toinen naisrehtori Pohjoismaissa. Vuosina 1994 ja 1997 hänet valittiin kahdesti kolmivuotiskausiksi sekä 2000 viisivuotiskaudeksi ja vuonna 2005 uudelleen viideksi vuodeksi, vuoteen 2010 saakka. Hänet valittiin vuonna 2009 jatkamaan rehtorina vuoden 2012 loppuun.
Hän on muun muassa Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2004. Aino Sallinen toimii ritarikuntien kanslerina.
FIM-92 Stinger

Tuotanto

Ohjusta valmistaa Raytheon Missile Systems Yhdysvalloissa sekä EADS lisenssillä Saksassa. Stingeriä ovat käyttäneet Yhdysvaltojen armeijan lisäksi 29 maata. Ohjusta on valmistettu noin 70 000 kappaletta.
FIM-92Stingeristä on kehitetty AIM-92 Stinger, ilmasta ilmaan ohjus käytettäväksi taisteluhelikoptereissa.
FIM-92 Stingerin laukaisualustoiksi on kehitetty M6 Linebacker ja M1097 Avenger. Ohjus voidaan laukaista myös HMMWV:n lisätystä ohjustelineestä.

Rakenne

FIM-92 Stinger on 1,52 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 70 mm lisänä 10 mm siivekkeet. Ohjus painaa 10,1 kg ja laukaisijan kanssa 15,2 kg. Stinger saavuttaa 2,2 machin nopeuden (750 m/s). 
Ohjuksen taistelukärki painaa 3 kg.

Historia

Ensimmäisen kerran Stingeriä käytettiin sotatilanteessa 21. toukokuuta 1982 Falklandin sodassa. Ensimmäinen laukaus pudotti argentiinalaisen FMA IA 58 Pucará-lentokoneen. Brittien myöhemmät laukaukset eivät tuottaneet tulosta lähinnä puutteellisen koulutuksen vuoksi.
Afganistanin sisällissodan aikana CIA toimitti Mujahideen taistelijoille noin 500 Stingeriä (jotkin lähteet sanovat 1500). Ohjusten on sanottu pudottaneen lähes 300 neuvostoliittolaista lentokonetta ja helikopteria, ennen kuin Neuvostoliitto veti joukkonsa pois Afganistanista vuonna 1989. Toisen kerran Stingereitä toimitettiin ulkopuolisille kun Reaganin hallitus antoi ohjuksia UNITAn taistelijoille Angolaan, tavoitteena kaataa Angolan hallitus 1980-luvun lopulla. Kummassakin tapauksessa pyrkimykset kerätä käyttämättömät ohjukset takaisin vihollisuuksien loputtua olivat tuloksettomia.
Afganistanin sisällissodan jälkeen Yhdysvaltojen yritys kerätä käyttämättömät ohjukset takaisin epäonnistui, jonka seurauksena niistä 16 kappaletta päätyi Iraniin. Stingerien avulla Iran sai haltuunsa teknologiaa kehittää itselleen omia ohjuksia.
Suomessa tehtiin päätös tammikuussa 2014 hankkia kyseisiä ohjuksia Yhdysvalloista 90 miljoonalla eurolla. Ohjuksilla korvataan aikaisemmin käytössä olleet vastaavat venäläisvalmisteiset ohjukset.