Sepsi-78

Alkutaival

(1930–1961)
Seinäjoen Palloseura eli lyhyemmin SePS perustettiin vuonna 1930 helmikuun 17. päivänä. Perustajana toimi 13 palloilumiestä. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin voimistelunopettaja Niilo Joutsenlahti ja sihteeriksi Veli Kaakinen. Samalla lajeiksi päätettiin jalkapallo ja jääpallo. Pari ensimmäistä vuosikymmentä seura panostikin pääasiassa jääpalloon. Se pelasi tuolloin jääpallon Suomisarjassa ja jopa Mestaruussarjassa. Pääsarjajääpalloa Seinäjoella nähtiin yhteensä seitsemän kauden ajan vaihtelevin tuloksin. Tosin jalkapallossakin seuralla oli menestystä. Jo vuonna 1933 maan pääsarjassa pelannut Vaasan Palloseura kävi pelaamassa SePS:aa vastaan näytösluonteisia propagandaotteluja. Ensimmäisen kerran SePS pelasi Suomen jalkapallon toiseksi korkeimmalla sarjatasolla eli II-divisioonassa vuonna 1945, jolloin se sijoittui oman lohkonsa kuudenneksi. Kaudella 1946–1947 SePS oli jo II-divisioonan pohjoislohkon viides.
Seinäjoen Palloseura kävi vuonna 1947 pelimatkalla Ruotsissa. Samana vuonna SePS voitti jääpallossa Suomensarjan pohjoislohkon voittamalla kaikki kolme otteluaan. Niinpä se nousi Mestaruussarjaan. Nousun kannalta ratkaisevassa ottelussa kaatui Vaasan Palloseura Seinäjoen kapeikolla lukemin 6–2. Mestaruussarjan länsilohkossa SePS kukisti muiden muassa Helsingin Hukat. Kaudella 1947–1948 seura jäi jalkapallossa lohkonsa seitsemänneksi ja putosi alasarjoihin yli vuosikymmeneksi. Tammikuussa 1949 Seinäjoen Palloseura ry. rekisteröitiin yhdistysrekisteriin. Jääpallossa Mestaruussarjasta pudonnut joukkue otti jälleen vuonna 1952 Suomensarjan lohkovoiton voittamalla kaikki ottelunsa. Tärkein voitto oli toiseksi tulleen VPS:n kaataminen 2–0. Vuonna 1956 seura oli lohkonsa toinen tasapisteillä lohkon voittaneen VPS:n kanssa. Ratkaiseva oli ensimmäinen ottelu uudenvuodenpäivänä. Siinä SePS pelasi 3–3 tasapelin VPS:n kanssa kärsien kauden ainoan pistemenetyksensä. Niinpä VPS meni jatkokarsintaan paremman maalieronsa turvin.
Jalkapallon alasarjoissa SePS pelasi paljon paikallisotteluita. Muun muassa 1959 se pelasi piirisarjassa paikallispelejä kahdenkin seinäjokelaisen seuran kanssa ja jäi lohkonsa viimeiseksi. Samaisena vuonna SePS luovutti hallisarjassa. Kaudella 1960 SePS sai makoisan voiton pudotettuaan paikallisvastustaja TP-Seinäjoen Suomen Cupista heti ensimmäisellä kierroksella Pennasen ja Lundellin maaleilla. Lopputulos oli 1–2. Vuodelta 1961 mainittakoon, että SePS pelasi kauden päätösottelun paikallisvastustaja Sisua vastaan 387 katsojan edessä. Paikkana oli jo tuolloin SePS:n kotikenttänä toiminut Seinäjoen keskuskenttä. SePS voitti ottelun lopulta lukemin 3–1.

Jalkapallo ykköslajiksi

(1962–1976)
SePS palasi Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 1962, jolloin se sijoittui yhdeksänneksi. Kausi 1963 toi kuitenkin jo lohkon neljännen sijan SePS:n jäätyä vain kaksi pistettä paikallisvastustaja Seinäjoen Sisun taakse. Seuraavakin kausi toi neljännen sijan, ja kaudella 1965 sijoitus oli kuudes. Paikallispelit kiinnostivat noihin aikoihin: esimerkiksi vuonna 1964 Sisun kotiottelua SePS:aa vastaan seurasi 1385 katsojaa, mikä oli ainakin vielä 1971 kauden jälkeen Sisun yleisöennätys. Vuonna 1966 SePS:n sijoitus lohkossaan oli yhdeksäs. Tuona vuonna seura alkoi keskittää voimansa jalkapalloon. Samalla loppuivat vuodesta 1963 kestäneet paikallispelit Sisua vastaan jälkimmäisen pudottua sarjaporrasta alemmas. Paikallispelit saivat kuitenkin jatkoa SePS:n tehtyä seuraavalla kaudella Sisulle seuraa. SePS:n sijoitus tuolla kaudella oli 11 eli viimeistä edellinen lohkossa, jonka kaksi viimeistä putosivat.
SePS pelasi kausilla 1964–1968 myös piirisarjaa, jossa se oli muun muassa kaudella 1964 luokka I:n toinen ja luokka II:n neljäs. Kaudella 1967 SePS:n A-juniorit pelasivat SM-sarjaa selviytyen lohkostaan jopa loppusarjaan. Siinä SePS jäi kuitenkin viimeistä edelliseksi jättäen taakseen vain helsinkiläisen Pajamäen Pallo-Veikot. Seuran aikuisilla ei kuitenkaan mennyt yhtä hyvin. Joukkue sijoittui piirisarjan luokan I lohkossaan kolmanneksi ja luokassa II sijoitus oli toinen. Kausi 1968 alkoi hienosti ja SePS kaatoi harjoitusottelussa huhtikuussa Seinäjoen lyseon kentällä Seinäjoen Työväen Urheilijat peräti 13–0. Tuossa ottelussa Reino Vaisto teki seitsemän maalia. Samana vuonna SePS osallistui maakuntasarjaan ja oli sen neljäs. Paikallisvastustaja TP:n murskaaminen kauden aikana lukemin 8–1 ja 6–0 oli kuitenkin hyvä suoritus. Reino Vaisto teki heti kauden ensimmäisessä sarjapelissä hattutempun, mikä enteili hyviä tuloksia. 1968 Vaisto tekikin peräti 32 maalia, mikä on seuran yhden kauden ennätys. Suomen Cupissa joukkue eteni kolmannelle karsintakierrokselle, mutta hävisi siellä HPP:lle lukemin 4–2. Piirisarjassa seuran menestys oli myös hyvää ja se voittikin I luokan lohkonsa. Näin se pääsi ottelemaan piirinmestaruudesta VPS:n ja VIFK:n keskinäisen ottelun voittajaa vastaan. Lohkovoitto varmistui, kun SePS löi Sisun lukemin 5–2 Vaiston maalattua neljästi.
Jääpallossa SePS nousi pääsarjaan jälleen kaudeksi 1964–1965. Siinä tuli pohjoisen alkulohkon neljäs sija kymmenellä pisteellä. Kaudella 1965–1966 Palloseura jäi 12 joukkueen pääsarjassa viimeistä edelliseksi. Joukkue voitti kauden 11 ottelustaan ainoastaan yhden ja saavutti neljä pistettä. Tämä tiesi sitä, että joukkue putosi jälleen sarjasta. Tuo kausi jäi SePS:n viimeiseksi jääpallon pääsarjatasolla.
Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle seura nousi jälleen kaudeksi 1972 ja oli heti lohkonsa kolmas. Seuran Paras maalintekijä oli jälleen kymmenen maalia tehnyt Reino Vaisto. Vuonna 1973 sijoitus oli kuudes. Tämä ei kuitenkaan ollut kauden paras saavutus, sillä seura pääsi toiseksi korkeimman sarjatason seurana Suomen Cupin loppuotteluun Helsingin Olympiastadionille, kun se pudotti välierässä Hakan jatkoajan jälkeen lukemin 4–1. Finaalissa SePS kuitenkin hävisi 2846 katsojan edessä Lahden Reippaalle lukemin 1–0. Voittomaalin teki Jari Litmasen isä Olavi. Lisäksi kausi 1973 toi mukanaan seuran sen hetkisen yleisöennätyksen, kun SePS:n kotiottelua HIFK:a vastaan oli seuraamassa 2191 katsojaa. Lisäksi SePS:n vierasottelussa Mikkelin Pallo-Kissoja vastaan katsomossa oli 3661 katsojaa, mikä oli pitkään I divisioonan toiseksi kovin yleisömäärä. Palloseuran kauden paras maalintekijä oli 17 maalia tehnyt Pentti Toivola, joka valittiin kauden jälkeen myös seuran vuoden parhaaksi pelaajaksi. Toivola on SePS:n nimekkäimpiä kasvatteja ja hän pelasi uransa aikana myös A-maajoukkueessa.
Kaudella 1974 SePS:n sarjasijoitus oli kolmas, mutta tuonkin kauden paras saavutus tuli cupissa. Tosin kyseessä oli Viking Cup, jonka finaalissa HJK oli parempi lukemin 1–0. Seuran kauden paras maalintekijä oli jälleen Toivola, joka paukutti yhdeksän häkkiä. Kauden parhaaksi pelaajaksi valittiin kuitenkin Jouko Karttunen. Kaudella 1975 Palloseuran sijoitus oli kuudes ja paras yleisömäärä oli vierasottelussa Kajaanin Palloilijoita vastaan. Tuota ottelua seurasi 2712 katsojaa. Toivola oli jälleen seuran maalikuningas yhdeksällä maalillaan ja kauden parhaaksi pelaajaksi valittiin Raimo Vierikko.
Kaudella 1976 SePS oli divarin kolmas. Ennen kauden alkua joukkue oli kuvaillut itseään sanoilla kokenut, kestävä ja taistelunhaluinen. SePS:n kotiotteluissa kävi tuolla kaudella yhteensä 7047 katsojaa. Lisäksi I divisioonan joukkueista ainoastaan Lahden Kuusysi pystyi kasvattamaan yleisömääräänsä edelliskaudesta, jos sarjanousijoita ei oteta huomioon. Paras yksittäinen yleisömäärä kotiottelussa tuli MyPaa vastaan ja kirjattiin 1144. Paras maalintekijä oli jo neljännen kerran peräkkäin Pentti Toivola, joka teki seitsemän maalia. Maalipörssin toisen sijan jakoivat Risto Ikola, Hannu Rajaniemi ja Reino Vaisto viidellä maalillaan. Vuonna 1976 SePS selvisi Suomen Cupissa puolivälieriin, mutta siellä Tampereen Ilves pudotti SePS:n lukemin 2–1. Saman vuoden Viking Cupissa Haka kuitenkin pudotti joukkueen jo ensimmäisellä kierroksella lukemin 3–2. SePS:n kauden parhaaksi pelaajaksi valittiin Reijo Latvala.

Eurocupit ohi suun

(1977–1979)
Vuonna 1977 seura sijoittui sarjassa seitsemänneksi, mutta pääsi jälleen Suomen Cupin loppuotteluun. Siinä se hävisi Olympiastadionilla 2134 katsojan edessä Hakalle lukemin 3–1. Sepsin johtomaalin iski Tapio Haavisto kymmenennellä minuutilla. Johto ei kuitenkaan kauan kestänyt ja jo 19. minuutilla Haka meni rangaistuspotkusta 2–1 johtoon. Matkalla välieriin SePS oli pudottanut FoBK:n, RPallon, KaPan ja OTP:n. Välierässään se kukisti Mikkelin Palloilijat niukasti 1–0. Sarjassa SePS keräsi kotiotteluihinsa yhteensä 5429 katsojaa. Yleisökeskiarvo oli 493 ja paras kotiottelun yleisömäärä oli 762, joka tuli MyPaa vastaan. Seuran sisäisen maalipörssin voiton jakoivat Heikki Hyysalo ja Risto Ikola kuudella maalillaan. Näin ollen maalipörssiä aiemmin hallinnut Pentti Toivola jäi neljällä maalillaan jaetulle kolmannelle sijalle yhdessä Reino Vaiston kanssa. Toivola vaihtoikin kauden päätteeksi joukkuetta ja siirtyi paikallisvastustajaan Sisuun.
Heikon talouden seurauksena SePS meni bingohallinsa mukana konkurssiin ja sen tilalle perustettiin Seinäjoen Sepsit ry. nimellä toimiva yhdistys ja edustusjoukkueen nimeksi vaihtui Sepsi-78. Kaudella 1978 seura oli kolmas I-divisioonassa kuten toiseksi korkeimman sarjatason nimi silloin kuului. Sepsi-78:lla oli edellisvuoden cupin finaalipaikan ansiosta mahdollisuus päästä Euroopan kentille kaudeksi 1978–1979; Suomen Cupin voittanut Haka sai Suomen mestaruutensa ansiosta paikan Mestarien cupiin, joten Cup-voittajien cupin paikka kuului finaalin hävinneelle seuralle. SePS oli kuitenkin mennyt konkurssiin, eikä Sepsi-78:aa ollut vielä ehditty perustaa ennen maaliskuuta, jolloin euroturnaukseen olisi pitänyt ilmoittautua. Näin ollen Seinäjoella ei ole milloinkaan pelattu eurocupien otteluita. SePS:n ja Sepsi-78:n päävalmentajana ainakin kaudet 1970–1978 toimi Kalle Jaskari.
Kaudella 1979 I-divisioonan neljä parasta aiemman kahden sijasta pääsivät alkusarjasta jatkoon, joten Sepsin kolmas tila toi paikan SM-karsintasarjassa. Tosin vain maalieron turvin, sillä sarjan viidenneksi jäänyt GBK keräsi Sepsin tavoin 28 pistettä. Karsintaan Sepsi-78 sai kaksi lähtöpistettä. Joukkue nappasi myös kaksi voittoa ja neljä tasapeliä häviten ainoastaan yhden ottelun. Niinpä kymmeneen pisteeseen päässyt Sepsi sijoittui karsinnan neljänneksi ja oli viimeinen, joka lunasti paikan SM-sarjaan seuraavaksi kaudeksi. Alkusarjan maalikuninkuuden jakoi tuolla kaudella Sepsin Hannu Rajaniemi, joka iski yhteensä 15 kertaa pallon maaliin. Samaan pääsi RoPS:n Tuomo Hakala, joka voitti lopulta virallisen maalikuninkuuden saatuaan tehdä maaleja alemmassa jatkosarjassa helpompia vastustajia vastaan Sepsin pelatessa kovatasoisempaa SM-karsintasarjaa. Sepsi pelasi kauden hyvin eikä hävinnyt sarjan aikana yhtään kotiottelua. Suomen Cupissa seuralla ei noihin aikoihin mennyt yhtä hyvin joukkueen hävittyä 250 katsojan edessä LappBK:lle 3–1 jo ensimmäisellä kierroksella. Ainakin 1970- ja 1980-luvuilla SePS:n ja Sepsi-78:n reservijoukkueen nimi oli Sepsit.

SM-huumaa

(1980–1982)
 SM-sarjaan Sepsi lähti edelleen valmentajansa Kalle Jaskarin opein. Kesken heikosti alkaneen kauden maalivahdiksi hankittiin Ruotsin Eskilstunasta Stefan Lindström. Ensimmäinen kausi SM-sarjassa toi sijan seitsemän. Sepsi-78 keräsi runkosarjan 22 ottelussa yhteensä 19 pistettä. Se pääsi ylempään jatkosarjaan, jossa sijoitus ei enää muuttunut. Jatkosarjan pistemääräksi jäi 14. Kauden 29 ottelusta Sepsi voitti yhdeksän ja pelasi viisi tasan. Hieno saavutus kauden lopulla oli, kun joukkue voitti Turun Palloseuran lukemin 5–2. Sepsin edellisen kauden paras maalintekijä Hannu Rajaniemi voitti nyt koko SM-sarjan maalipörssin tehtyään 19 osumaa pelaamissaan 29 ottelussa. Rajaniemen ja Lindströmin lisäksi joukkueen johtohahmoihin kuuluivat Olavi Linjamäki ja Tapio Haavisto. Myös Rajamäen kanssa A-maajoukkueeseen kuulunut Mikko Lampi oli tärkeä pelaaja. Vuonna 2006 paikallinen sanomalehti Ilkka rankkasi Sepsin vuoden 1980 joukkueen maakunnan kaikkien aikojen viidenneksi kaikki palloilulajit siältäneessä listassa. Vuonna 1980 rekisteröitiin myös Jalkapalloseura Sepsi-78 ry (usein pelkkä Sepsi-78 ry).
Vuonna 1981 Sepsi sijoittui 20 pisteellään alkusarjassa yhdeksänneksi ja joutui näin niukasti putoamiskarsintaan. Joukkue voitti 22 ottelusta kahdeksan ja pelasi neljä tasan. Sepsi sai kuitenkin karsintaan maksimimäärän eli neljä lähtöpistettä. Karsinnasta neljä parasta saavutti seuraavaksi kaudeksi pääsarjapaikan. Sepsi olikin juuri neljäs, mutta joutui uusintaotteluun viidenneksi jääneen Rovaniemen Palloseuran kanssa, koska molemmat keräsivät 12 pistettä. Uusinnan Sepsi voitti lukemin 3–1 ja säilytti sarjapaikkansa. Vuonna 1981 Sepsi sai myös oman kannatuslaulun, joka soi nykyäänkin Sepsin kotiotteluissa. Laulun nimi on Sepsi Sepsi, ja sen on laulanut Jari Vähäkoski. Vuonna 1982 Sepsi oli pääsarjassa alkusarjan kymmenes saalistettuaan 17 pistettä. Näin ollen se joutui jälleen putoamiskarsintaan. Siihen Sepsi sai kolme lähtöpistettä, mutta voitti ainoastaan yhden ottelun ja pelasi yhden tasan. Niinpä seura sijoittui seitsemällä pisteellään kuudenneksi neljän parhaan päästyä Mestaruussarjaan. Tämä tiesi sitä, että Sepsi oli kolmen vuoden jälkeen pudonnut jälleen I-divisioonaan. 
Putoamisen lisäksi kausi 1982 toi mukanaan Suomen hallimestaruuden. Huonosta menestyksestä huolimatta Sepsi saavutti kaudella 1982 ottelussaan Oulun Palloseuraa vastaan yleisöennätyksensä, kun keskuskentän lehtereille kerääntyi 3 400 katsojaa. Vuosina 1981 ja 1982 Sepsissä pelasi myös unkarilainen Ferenc Bene, joka voitti muun muassa Tokion 1964 olympialaisten maalikuninkuuden ja onkin historian kuuluisin Sepsissä pelannut pelaaja. 1980-luvun alussa Sepsillä oli keväisin myös tapana käydä harjoitusmatkalla Budapestissa MTK:n vieraana. Muita Sepsissä SM-sarjaa pelanneita pelaajia olivat muiden muassa Kari Hietamäki ja Kalevi Kontiola. Viimeisellä SM-sarjakaudella seurassa pelasi myös myöhemmin valmentajana mainetta kerännyt Mika Sankala. Sepsin puheenjohtajana parhaimman menestyksen aikaan toimi pitkään Aarne Rosenlund. 1970- ja 1980-luvuista Sepsin ykköspeliasu on muuttunut varsin vähän sillä ainut ero noina aikoina oli, että joukkueen sukat olivat valkoiset nykyisten sinisten sijaan. Tosin sukat olivat valkoiset vielä 1990-luvun lopussa.

Alasarjojen hissijoukkue

(1983–2003)
SM-sarjasta putoamisen jälkeen seurasi saman tien ahdinko, ja Sepsi putosi heti seuraavalla kaudella 1983 I-divisioonastakin. Seura sijoittui alkusarjassa kymmenenneksi ja karsintasarjassa se jäi kahdeksan joukkueen lohkossa viimeiseksi. Tuo kausi oli Sepsin 18. ja toistaiseksi viimeinen kausi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Vähän iloa Sepsille toi kuitenkin nykyisen verivihollisen TP-Seinäjoen voittaminen Säästöpankki Cupissa vuonna 1984. Suomen Cupissa vuonna 1983 Sepsi selvisi seitsemännelle kierrokselle yhden ainoan voiton ansiosta, kun se kukisti Äänekosken Huiman 2–1. Seitsemännellä kierroksella Sepsi joutui kuitenkin myöntämään TPV:n paremmaksi lukemin 4–0 ja seinäjokelaiset putosivat cupista. 15. heinäkuuta 1984 Sepsi-78 sai kunnian kohdata Vaasan Palloseuran tämän 60-vuotisjuhlaottelussa. Se päättyi lukemiin 1–1.
II-divisioonassa Sepsi onnistui sentään säilymään vuonna 1984, kun seura sijoittui yhdeksänneksi eli oli viimeinen säilyjä. Vuonna 1985 Sepsi sijoittui pohjoislohkossa kuudenneksi, ja vuonna 1986 oli putoaminen jälleen lähellä. Tuolloin Sepsi oli taas viimeinen sarjapaikan säilyttäjä. Lisäksi vuonna 1985 perustettiin Sepsiläisen Jalkapalloilun Tuki ry. Paikalliskamppailut saivat jatkoa vuonna 1987 TP:n noustua II-divisioonaan, mutta Seinäjoen herruus meni tylysti TP-Seinäjoelle sen voitettua kummatkin keskinäiset kohtaamiset ja oltua sarjassa toinen. Sepsin alamäki kuitenkin jatkui sen oltua sarjajumbo. Joukkue keräsi ainoastaan kymmenen pistettä ja putosi jälleen sarjatasoa alemmas neljän vuoden kakkosdivarissa peluun jälkeen. Sepsillä oli kaudella riveissään myös ulkomainen William McNeill. Myös toinen ulkomaalaisvahvistus eli James McMenamin pelasi Sepsissä vuonna 1987. Hän oli tosin ollut mukana jo edellisellä kaudella. 1980-luvulla Seinäjoelle rakennettiin talviharjoittelua tukemaan myös kuplahalli, joka tuli kuitenkin Sepsin kannalta liian myöhään alamäen jo alettua.
1990-luku alkoi Sepsin pelatessa alasarjoissa. Vuodet 1991 ja 1992 pelattiin sentään kolmanneksi korkeinta sarjatasoa, mutta tämän jälkeen odottivat vielä alemmat sarjat. Kaudella 1992 Sepsin riveissä nähtiin ehkä seuran historian toiseksi nimekkäin pelaaja venäläisen Nikolai Larionovin oltua mukana. Lisäksi TP-Seinäjoesta siirtyivät Sepsiin puolalainen Jerzy Rutkowski ja venäläinen Dmitri Tšugunov. Joitain pilkahduksiakin nähtiin kuten vuonna 1993 piiricupissa saavutettu 2–1-voitto tuolloin I-divisioonassa pelanneesta TP-Seinäjoesta. Sepsi sisuuntuikin ja nousi kaudeksi 1994 II-divisioonaan eli maamme kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle. Sepsin kapteenina toimi tuolla kaudella vuodesta 1991 seurassa pelannut Raimo Sarajärvi. Sarjassa Sepsi sijoittui kahdeksanneksi. Tämä jäi viimeiseksi sellaiseksi kaudeksi, että Sepsi oli sarjoissa parhaiten sijoittunut seinäjokelainen joukkue. Vuonna 1994 Sepsi myös voitti paikallisvastustaja TP:n ensimmäisen kerran vähintään kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla virallisessa sarjaottelussa. Lukemat olivat 2–1. Sepsin maalintekijät olivat Petri Kujanpää ja Veikkausliigassakin pelannut Lasse Männikkö. Lakeus Turnauksen sarjataulukossa samana vuonna Sepsi sijoittui toiseksi vain pisteen TP-Seinäjokea perässä.
Vuonna 1995 Sepsi-78 sijoittui oman lohkonsa kuudenneksi, eivätkä Sepsin pelaajatkaan maalipörssin kärkipäässä juhlineet. 1995 Sepsiä edusti edelleen myös Dmitri Tšugunov. Kaudella 1997 Sepsi sijoittui länsilohkossa yhdeksänneksi ja joutui karsimaan sarjapaikastaan. Karsinnassa Sepsi vastaan asettui FC Rauma, joka kaatui kahdesti luvuin 6–2 ja 4–2. Näin Sepsin sarjapaikka säilyi. Sepsin kauden paras maalintekijä oli Vesa Yli-Aho kahdeksalla maalillaan. II-divisioonavuosina Sepsin valmentajana toimi neljän kauden ajan seuran entinen pelaaja Hannu Rajaniemi. Kaudella 1998 Sepsiä valmensi Marko Korg. Joukkue jäi koko lohkonsa viimeiseksi 15 pisteellään. Eroa putoamisviivaan jäi neljä pistettä. Sepsi-78:n vierailu Kakkosessa kesti yhteensä viisi vuotta, ja kauden 1998 päätteeksi oli jälleen edessä putoaminen sarjaporrasta alemmas. Joukkueen kauden paras maalintekijä oli Antti Anttila viimeisteltyään viisi kertaa.
Vuonna 2000 Sepsin maalivahtina Kolmosessa toimi Juho Marttila, joka VPS-lainansa ansiosta pääsi pelaamaan yhden liigaottelunkin. Kaudeksi 2001 Sepsi nousi jälleen Kakkoseen. Tapio Haavisto oli edellisellä kaudella valmentanut Sepsin nuoren joukkueen Kolmosessa lohkovoittoon. Näin ollen tavoitteeksi asetettu nousu tapahtui 70-vuotisjuhlavuonna. Sepsi säilyi Kakkosessa ensimmäisen vuoden sijoituksen oltua pohjoislohkon seitsemäs. Vuonna 2002 sijoitus ei riittänyt sarjapaikan uusimiseen. Valmentajaksi oli tullut Kai Niemistö. Sepsi lähti kauteen kokemattomalla miehistöllä sillä keski-ikä oli alle 18 ja puoli vuotta. Ainoastaan kolmella pelaajalla oli aikaisempaa kokemusta Kakkosesta. Kausi oli umpisurkea sillä Sepsi-78 hävisi 22 ottelusta yhtä lukuun ottamatta kaikki. Kolme pistettä, 14 maalia ja maalieron jääminen pakkasen puolelle 83 maalin verran toivat kahdentoista joukkueen sarjassa viimeisen sijan. Kauden ainoa voitto otettiin Kauhajoen Karhusta. Yleisömääränkään puolesta kausi ei mennyt kovin hyvin, sillä katsojakeskiarvo 97 oli Kakkosen 48:sta joukkueesta kahdeksanneksi huonoin. 
Vuonna 2003 Sepsi pelasi Kolmosessa ja oli alkusarjan sijalla 11 eli kolmanneksi viimeinen. Alemman loppusarjan kuudes tila kuitenkin pelasti joukkueen putoamiselta. Mainittakoon, että kauden aikana Sepsi pelasi Kolmosessa paikallisotteluita TP-Seinäjoen kakkosjoukkueen kanssa. Suomen Cupissa Sepsi-78 putosi vuonna 2003 heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään FC Kuffenille jatkoajalla.

Uusi tuleminen Kakkoseen

(2004–2006)
Kaudella 2004 ei osallistunut Suomen Cupiin keskittäen voimansa sarjaan, jossa seura oli Kolmosen alkusarjan kuudes ja selvisi pisteen erolla Kolmosen yläloppusarjaan. Siinä se sijoittui kolmanneksi, ja näin Tapio Haaviston luotsaama joukkue nousi lopulta Kakkoseen. Kolmosesta Kakkoseen noussut joukkue oli nuori, sillä Erkki Taurulaa lukuun ottamatta kaikki pelaajat olivat syntyneet 1980-luvulla. Kolmosen yläloppusarjassa Sepsin paras maalintekijä oli kuusi maalia laukonut Jussi Kankaanpää.
Kakkosessa seura sijoittui kaudella 2005 kahdeksanneksi ja seuran paras maalintekijä oli Jussi Kankaanpää, joka viimeisteli yhteensä seitsemän maalia. Tuolla kaudella Sepsi-78:n valmentajana jatkoi edelliskauden luotsi ja Sepsin entinen pelaaja Tapio Haavisto. Ulkomaalaisvahvistukset vuonna 2005 olivat Zoran Peic ja Stanley Festus. Kaudella 2005 Sepsin taival Suomen Cupissa päättyi neljännellä kierroksella 2–1-tappioon mustasaarelaista FC Korsholmaa vastaan. Kauden aikana eniten pisteitä Veikkauspörssissä keräsi Zoran Peic. Hän sai niitä 12. Sepsistä kauden parhaina palkittiin Juha-Jaakko Ulvila, Mika Kallio ja Henri Saranpää.
Kaudeksi 2006 Sepsi panosti ja hankki yhteensä neljä brasilialaista, joiden joukossa oli entinen Veikkausliiga-tähti ja Mestarien liigassakin maaleja tehnyt Luiz Antonio. Antonio oli ensisijaisesti joukkueen valmentaja, mutta esiintyi myös kentällä muutamissa otteluissa. Muutkin brasilialaiset olivat kovaa luokkaa, sillä kauden jälkeen Luís Fernando pääsi Veikkausliigaan ja Vitao Ykköseen. Maalivahtina pelannut Fernando viimeisteli kaudella myös yhden vapaapotkumaalin Kakkosessa. Junior Tigrao ei voinut loukkaantumisen takia pelata kaudella ainuttakaan sarjapeliä. Panostuksesta sarjaan kertoo myös harjoitusmatka kauden alla Espanjaan, samaan paikkaan jossa joukkue oli leireillyt edellisen kauden alla. Kunta oli Pilar de la Horadada. Sepsille kertyi leirillä myös ottelukokemusta sen mitattua Espanjan alasarjajoukkueen tason. Edellisvuonna Sepsin murskannut ammattilaisjoukkue UD Horadada sai nyt tiukan vastuksen ja voitti ainoastaan 4–3. Ottelu jäi lopulta Sepsin viimeiseksi ulkomaalaista joukkuetta vastaan. Näin ollen viimeisen kansainvälisen maalin joukkueella teki Juha-Jaakko Ulvila. Kaudella 2006 Sepsi sijoittui lopulta kahdeksanneksi ja joukkueen paras maalintekijä oli kahdeksan maalia tehnyt Marko Huttu.
Joukkue pääsi kokeilemaan kykyjään kovaa vastustajaa vastaan, kun Suomen kaikkien aikojen menestynein seura eli HJK arvottiin Sepsiä vastaan Suomen Cupin kuudennella kierroksella. Seinäjoen keskuskentällä pelattu ottelu oli kuitenkin HJK:n näytöstä ja se veikin ottelun lukemin 6–0. Aiemmin Sepsi oli neljännen kierroksen ottelussa saanut pelata Palloliiton valitsemassa kierroksen ottelussa Valkeakosken Koskenpoikia vastaan. Tuon ottelun Sepsi voitti lukemin 4–2. Sepsistä kauden parhaina pelaajina palkittiin Juha-Jaakko Ulvila, Luis Fernando, Jukka-Pekka Salminen ja Mika Kallio. Eniten pisteitä Veikkauspörssissä sai kuitenkin 19 pistettä kerännyt Vitao.

Uusi seura syntyy

Sepsi-78 ja TP-Seinäjoki päättivät pelaajamateriaalin riittämättömyyden vuoksi kauden 2007 lopussa perustaa yhteisen edustusjoukkueen Kakkoseen. Yhdistymisestä oli neuvoteltu vuosikymmenten varrella jo useaan kertaan. Tämä joukkue sai useiden toiveiden pohjalta nimekseen Seinäjoen Jalkapallokerho. Näin ollen molemmat seurat joutuivat luopumaan Kakkosen sarjapaikoistaan kaudeksi 2008. Sepsillä ja myös TP:llä oli kuitenkin tämänkin jälkeen mahdollisuus pitää omat joukkueet alemmissa divisioonissa. Seurat keskittyvät edustusjoukkueiden yhdistymisen jälkeen pääasiassa junioritoimintaan. 
Sepsin viimeiseksi otteluksi Palloliiton sarjoissa jäi näin ollen 13. lokakuuta 2007 pelattu ottelu FC Kippareita vastaan. Tuon ottelun Sepsi voitti kotikentällään Seinäjoen tekonurmella lukemin 5–1. Sepsin viimeisen maalin viimeisteli Miika Asunmaa. Kauden 2007 parhaina palkittiin Sepsin edustusjoukkueesta Mikko Kärki, Jarkko Vesapuisto, Jani Asuintupa, Jukka-Pekka Salminen ja Aleksei Budko. Yhdistymisen jälkeen suuri osa Sepsin pelaajista siirtyi SJK:n riveihin uuden seuran pelaajiston koostuessa lähinnä Sepsin ja TP:n entisistä pelaajista. SJK:n kauden 2008 pelaajista yhdeksän olikin pelannut kaudella 2007 Sepsissä. Lisäksi esimerkiksi Jussi Kankaanpää ja Henri Saranpää olivat edustaneet Sepsiä vuonna 2006. Sepsin vuoden 2007 valmentaja Veli-Matti Latosaari siirtyi Sisuun.

Piirisarjaan

(2008–2010)
Seurojen edustusjoukkueiden yhdistymisen jälkeen Sepsin miesten edustusjoukkueena kaudella 2008 toimi Vaasan piirin Vitosessa pelannut seuran entinen kakkosjoukkue. Kaudella 2007 se oli säilyttänyt sarjapaikkansa oltuaan kymmenes 12 joukkueen sarjassa, josta kaksi viimeistä putosi. Joukkue säilyi maalieron ansiosta sillä kolme viimeistä seuraa olivat tasapisteissä. Joukkue ei myöskään osallistunut Suomen Cupiin, mikä oli jo kolmas kerta viiden vuoden sisällä. Lopulta Sepsi oli kevätkaudella Vitosessa kymmenes ja joutui näin ollen syyskaudeksi Kutosen yläloppusarjaan. Siinä se kärsi muun muassa yhden historian suurimmista tappioistaan hävittyään Suvilahden Sisun kakkosjoukkueelle peräti 24–2. Lopulta sijoitukseksi jäi yhdeksäs, mikä tarkoitti, että Sepsi putosi seuraavaksi kaudeksi Kutoseen. Se oli kaudella 2009 Vaasan piirin alin miesten sarjataso ja Sepsi pelasi Kutosen lohkossa kolme. Sepsi sijoittui sarjassa toiseksi ja joukkueen paras maalintekijä oli 20 osumallaan Kari Kuronen.
Sepsi sijoittui 19 pisteellän kolmanneksi Kutosen alkulohkossaan kaudella 2010 ja jatkoi siten Kutosen yläloppusarjaan. Yläloppusarjassa joukkue voitti vain kaksi ottelua sijoittuen yhdeksän joukkueen sarjassa viimeistä edelliseksi.

Kotikentät

Keskikesällä Sepsi pelasi ottelunsa jo useiden vuosikymmenten ajan 3 500 katsojaa vetävällä Seinäjoen keskuskentällä, joka toimi sen varsinaisena kotikenttänä. Nousu SM-sarjaan 1970-luvulla tapahtui kuitenkin Lyseon jäätiköiltä. Keväisin ja syksyisin Sepsi-78 pelasi toisen seinäjokelaisen seuran TP-Seinäjoen tavoin kotiottelunsa Seinäjoen tekonurmella, koska keskuskenttä ei tuolloin ole pelikunnossa. Tosin kauden 2005 seura joutui aloittamaan Törnävän hiekkakentällä tekonurmen remontin takia. Alkukauden 2005 jälkeen Sepsi ei joutunutkaan pelaamaan yhtään kotiotteluaan hiekkakentällä ennen seuran yhdistymistä TP:n kanssa. Vuosituhannen vaihteessa Sepsin pelatessa Kolmosessa se joutui siirtämään otteluitaan muille paikkakunnille kotikenttänä toimineen hiekkatekonurmen oltua vaarallinen. Mahdollisissa talvikauden Sepsin otteluissa kotikenttänä toimi valmistumisensa myötä Seinäjoki Areena, jossa alustana on kumirouhetekonurmi. Aiemmin talviharjoittelussa pääkenttänä oli kuplahalli. Kauden 2008 joukkue joutui taas aloittamaan Törnävän hiekkakentällä ylempisarjalaisten pelatessa tekonurmella. Nurmikentistä joukkueen kotikenttänä toimi Seinäjoen ravirata. Kaudella 2009 pääasiallinen kotikenttä oli Linnanpuiston kenttä. Jääpallossa SePS:n kotikenttänä toimi aikoinaan Seinäjoen kapeikko. Kaudella 2010 Sepsi pelasi eniten Seinäjoen raviradalla, mutta käytti kotiotteluissaan myös muita kenttiä.

Sepsin pelaajat maajoukkueessa

Kun SePS vaihtui vuonna 1978 Sepsi-78:ksi, oli Suomen maajoukkuetta edustanut yhteensä viisi SePS:n pelaajaa. Nämä viisi olivat pelanneet yhteensä 20 maaottelua. Tosin vain kaksi noista maaotteluista oli A-maaotteluja. Tulevien vuosien menestys ja pääsy pääsarjaan kuitenkin edesauttoi Sepsin pelaajien pääsyä maajoukkueeseen. Nykyään Sepsissä maajoukkue-edustuksen aikana pelanneet pelaajat ovatkin esiintyneet A-maajoukkueessa 28 kertaa, mikä on enemmän kuin esimerkiksi Suomen mestaruuttakin juhlineen Tampereen Pallo-Veikkojen määrä. Lisäksi joukkueessa on pelannut muita maajoukkuetason pelaajia, jotka eivät kuitenkaan edustaneet seuraa pelatessaan maajoukkueessa. Suomalaisten pelaajien lisäksi näin on käynyt Ferenc Benen ja Nikolai Larionovin kanssa.
Myös jääpallossa SePS:n pelaajia on esiintynyt maajoukkueessa monen lajin taitajan Pentti Toivolan johdolla. A-maajoukkueessa heitä on pelannut kolme, joista kaksi on pelannut myös B-maaotteluja. Näiden lisäksi kolme muuta Palloseuran pelaajaa on pelannut B-maajoukkueessa.