Ehkäisevä päihdetyö

Ehkäisevä päihdetyö on toimintaa, jonka tavoitteena on parantaa terveyttä, turvallisuutta ja hyvinvointia edistämällä päihteettömiä elintapoja, ehkäisemällä ja vähentämällä päihdehaittoja sekä  lisäämällä päihdeilmiön ymmärrystä ja hallintaa. Ehkäisevää päihdetyötä on myös perus- ja ihmisoikeuksien edistäminen päihteisiin liittyvissä kysymyksissä. Työn laaja-alainen ja poikkihallinnollinen luonne näkyy toiminnassa monella tavalla, esimerkiksi alkoholihaittojen ehkäisemiseksi on osattava yhdistää kolme ulottuvuutta toimivaksi kokonaisuudeksi: kansalaisten oma juomisen säätely, viranomaisten toiminta sekä alkoholia myyvien markkinoiden toimintatavat. Ehkäisevää päihdetyötä ei pidä näin ollen typistää yksinomaan päihdevalistukseksi.
Päihdetyön järjestämisen vastuu perustuu useisiin eri lakeihin perustus- ja kuntalaista muun muassa päihdehuolto-, kansanterveys- ja lastensuojelulakiin.  Yleisten edellytysten luominen on ensisijaisesti kuntien ja valtion tehtävä. Lähes jokaisella kunnalla on ehkäisevän päihdetyön yhdyshenkilö, lisäksi yli puolet kunnista on asettanut tai asettamassa moniammatillista päihderyhmää.  Kunnallisen päihdetyön järjestämiseksi on jo käytössä useita malleja. Kuopiossa ja Jyväskylässä on perustettu julkisen ja kolmannen sektorin muodostama päihdepalvelusäätiö, Hämeenlinna taas ostaa päihdetyönsä A-klinikkasäätiöltä.
Vuonna 2010 ehkäisevän päihdetyön suurin huolenaihe oli Irti Huumeista ry:n mukaan tilastojen ja tutkimusten osoittama nuorten myönteinen suhtautuminen kannabikseen.

Menetelmiä

Pelkästään yksilöön vaikuttaminen ei ole tehokkain keino torjua päihdehaittoja. Sekä valtion että kunnan päätökset voivat monella tavalla edistää tai haitata ehkäisevää päihdetyötä. Valtio voi ehkäisevän päihdetyön keinoin pyrkiä vähentämään päihteiden kysyntää, saatavuutta ja tarjontaa sekä haittoja muun muassa rajoittamalla päihteiden mielikuvamainontaa ja saatavuutta. Kunta voi laatia pelisäännöt alkoholin käytöstä tai markkinoinnista omistamissaan tiloissa. Se pystyy myös päättämään julkisten tilojensa päihteettömyydestä varsinkin silloin kun niitä käyttävät lapset, nuoret ja lapsiperheet. Päihteiden käyttöä ja päihdekäyttäytymistä voidaan siis ohjata välillisesti muuttamalla paikallisia rakenteita ja ympäristöä.
Niin valtio kuin kunnatkin vaikuttavat päihdetyön onnistumiseen myös muiden politiikka-alueidensa kautta, sillä ehkäisevä päihdetyö liittyy oleellisesti muihinkin sosiaali- ja terveydenhuollon piirissä tehtäviin päätöksiin ja toimenpiteisiin. Esimerkiksi terveydenhuollon piirissä toteutettavat mini-interventiot toimivat esimerkkinä riskiehkäisystä, ja ne ovatkin jo joissakin kunnissa vakiintunut osa perus- ja työterveyshuoltoa.
Myös järjestöt ovat merkittäviä ehkäisevän päihdetyön toimijoita. Niiden toiminnan peruspilareita ovat ihmisten selviytymisen tukeminen sekä yhteiskunnallinen vaikuttaminen, kuten asiantuntijana toimiminen, edunvalvonta, sekä tutkimus- ja kehittämistoiminta. Järjestöjen keskeisiä ehkäisevän päihdetyön toteuttamistapoja ovat muun muassa kaikille avoimien, päihteettömien kansalaisten kohtaamispaikkojen ja päiväkeskusten ylläpito sekä toiminnan järjestäminen niissä, vertaistuen tarjoaminen, lähiyhteisöjen tukeminen ja päihdekysymyksistä tiedottaminen. Oleellista järjestöjen toiminnassa myös ehkäisevän päihdetyön saralla on sen ihmiskeskeisyys ja -lähtöisyys.

Toimenpiteiden kohdentaminen

Ehkäisevän päihdetyön onnistumisen edellytyksenä on toimenpiteiden selkeä kohdentaminen. Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus Stakesin määritelmän mukaan ehkäisevää päihdetyötä tehdään vaikuttamalla kolmeen eri aspektiin; tietoihin, asenteisiin ja oikeuksiin; suojaaviin tekijöihin ja riskitekijöihin; sekä päihteisiin ja niiden käyttötapoihin. Näillä toiminta-alueilla pyritään vaikuttamaan yhteiskunnan, paikallisyhteisön, lähiyhteisön ja/tai yksilön tasolla. Työotteet ja -menetelmät on valittava sen mukaan keihin ja mihin pyritään vaikuttamaan.
Edellä mainittujen näkökohtien lisäksi on huomioitava, että ehkäisevä päihdetyö käsittää yleisen ehkäisyn ja riskiehkäisyn. Yleinen ehkäisy kohdistuu koko väestöön tai johonkin väestöryhmään, jonka valintaperusteena ei kuitenkaan ole päihteiden käyttö. Yleisen ehkäisyn piiriin kuuluvat muun muassa kaikkien päihteiden käytön aloittamisen ehkäiseminen tai kaikkien päihteiden käytön aloittamisen myöhentäminen. Riskiehkäisyssä kohderyhmä määritellään sellaisen riskin perusteella, jonka toteutuminen on todennäköinen. Riskiehkäisyä ovat esimerkiksi lasten näkökulman ja kokemusten huomioonottaminen vanhempien ja muiden aikuisten päihteiden käytössä, alkoholin suurkuluttajien mini-interventiot ja suonensisäisesti huumeita käyttävien neulanvaihto-ohjelmat.