google/wiki40b huggingface dataset:
Naisen salatut kasvot

Juoni

Elizabeth Richmond (Eleanor Parker) kärsii päänsäryistä ja unettomuudesta. Hän saa uhkaavia kirjeitä Lizzie-nimiseltä naiselta, jota Elizabeth ei muista edes tuntevansa. Kun hän on hypnoosin alaisena, hänen psykiatrinsa Neal Wright (Richard Boone) huomaa hänellä olevan kaksi muuta persoonaa; kaikkien tunteman, ujon ja neuroottisen, Elizabethin ohella hänessä ovat pahan Lizzien ja hyvän Bethin persoonat. Tohtori Wright yrittää parhaansa auttaakseen häntä tulemaan lopullisesti Bethiksi ja poistamaan muut persoonallisuudet. Prosessia hidastaa Elizabethin väkivaltainen ja alkoholismista kärsivä Morgan-täti (Joan Blondell).
Valdolaiset

Valdolaiset (valdesilaiset) on 1100-luvulla syntynyt, katolisen kirkon harhaoppiseksi julistama uskonnollinen yhteisö, lahko. Liikkeen nimi viittaa lyonilaisen kauppiaaseen Pierre Valdesiin tai Valdoon, jonka kääntymyksestä se sai alkunsa 1170-luvulla. Nykyisin valdolaisia on jäljellä noin 45 000, etupäässä Pohjois-Italiassa mutta myös Etelä-Saksassa ja Etelä-Amerikassa.
Keskiaikaiset valdolaiset kritisoivat katolisen papiston heikkoa oppineisuutta, syntistä elämää ja kirkon omaisuutta, ja katsoivat itse edustavansa oikeaa, apostolista kristillisyyttä. Valdolaiset käänsivät Raamatun osia kansankielelle. Erityisen tärkeinä pidettiin evankeliumeita ja Apostolien tekoja. Osa valdolaisista sitoutui siveyteen ja köyhyyteen ja vietti elämänsä kiertelevinä saarnaajina ja maallikkorippi-isinä. He eivät tunnustaneet paavin valtaa ja pitivät syntisten pappien jakamia sakramentteja pätemättöminä. Katolisen kirkon näkökulmasta maallikoiden saarnaus ja sakramentiksi laskettu ripittäytyminen ja synninpäästö maallikoiden kesken edustivat harhaoppisuutta. 
Katolinen kirkko ekskommunikoi valdolaiset vuonna 1184, ja valdolaista oppia tunnustaneita ryhmiä vainottiin keskiajalla ja uuden ajan alussa.  Liike levisi  Etelä-Ranskaan, Italiaan, Saksaan, Unkariin, Puolaan, sekä Böömiin. 1400–1500 -luvuilla valdolaisia liittyi bööminveljiin, hussilaisiin ja kalvinisteihin. Vuonna 1848 valdolaiset saivat takaisin uskonnonvapautensa. Sveitsin kalvinistien suojissa heitä säilyi jonkin verran.  Nykyisin valdesilaisia on noin 45 000, noin 30 000 Italiassa ja 15 000 Etelä-Amerikassa.
Seija Lampila

Seija Lampila (nyk. Lampila-Lassiter, s. 22. helmikuuta 1936 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja. Suuren osan levytyksistään hän teki ennen kahdettakymmenettä ikävuottaan. Toimittaja Lasse Erolan luonnehdinnan mukaan Lampilasta ei koskaan tullut suurta yleisön suosikkia, mutta musiikin ammattilaiset arvostivat suuresti hänen kykyään eläytyä kulloiseenkin tulkintaan.

Ura

Seija Lampila opiskeli 10-vuotiaasta lähtien balettia Kansallisoopperan lapsiryhmässä ja sai esiintymiskokemusta estradeille. Ensilevytys oli Salama kirkkaalta taivaalta vuonna 1951.
Samoihin aikoihin Lampila esiintyi Onni Gideonin orkesterin solistina ja myöhemmin mm. Jaakko Salon, Toivo Kärjen ja Kullervo Linnan orkestereissa. Laulunopettajana oli Olavi Nyberg.
Kesällä 1953 Seija Lampila esiintyi saksalaisen, Suomessa vierailleen Mario Weberin orkesterin solistina Linnanmäellä ja lähti sen jälkeen orkesterin kanssa puolen vuoden kiertueelle Alankomaihin, Ranskaan ja Sveitsiin. Lampila levytti aluksi Fazerille ja Scandialle, joille tehdyt levytykset eivät kuitenkaan menestyneet mainittavasti. Varsinkin Scandiassa hän tunsi, että yhtiön johtajat Harry Orvomaa ja Paavo Einiö panostivat kaiken Annikki Tähteen ja Brita Koivuseen. Vasta Lampilan siirryttyä PSO:lle (1956) syntyivät mm. sellaiset hitit kuin Kenpä tietäis sen ja Uska Dara. 
Iskelmälaulajana Lampila joutui kokemaan karvaasti alan kovuuden. Kuvaavaa oli, että italialaisen kappaleen Maruzzella levytti Suomessa vuosina 1957–1958 kaikkiaan viisi laulajaa: Lampilan lisäksi Seija Karpiomaa, Rita Elmgren, Per-Erik Förars ja Olavi Virta. Muistelmissaan Lampila on epäillyt, saiko mikään levy-yhtiö tällaisessa kilpajuoksussa edes levyn tuottamiseen sijoitettuja rahoja takaisin. Myöskään laulajan omat toiveet eivät tuolloin painaneet kappalevalinnoissa paljoakaan; laulajan oli levytettävä, mitä tuottaja määräsi. Levytykset olivat Lampilan mukaan kuitenkin tärkeitä, sillä ne poikivat tanssilavakeikkoja ja muita esiintymistilaisuuksia.
Lampila on esiintynyt laulajana myös muutamassa suomalaisessa elokuvassa ja laulanut elokuvissa näyttelijän taustaäänenä.
1960-luvun alussa Seija Lampila muutti työn perässä Saksaan ja palattuaan Suomeen huomasi suuren yleisön unohtaneen hänet. Lisäksi laulaminen suomeksi ei erityisemmin motivoinut kielitaitoista artistia. Julkiset esiintymiset loppuivat vuonna 1964, kun Lampila avioitui yhdysvaltalaisen diplomaatin James Lassiterin kanssa ja muutti pois Suomesta. Nykyään Lampila asuu Atlantassa, jossa on toiminut aktiivisesti suomalaisen kulttuurin edistämiseksi.
Ernst Debes

Ernst Debes (1840–1923) oli saksalainen kartografi. Hänen vuonna 1872 yhdessä H. Wagnerin kanssa Leipzigiin perustamansa kartografinen laitos tuotti koulukartastoja, seinäkarttoja ja käsikartaston Neuer Handatlas.
Dexter Lehtinen

Dexter Lehtinen (s. 23. maaliskuuta 1946 Homestead, Florida) on yhdysvaltalainen oikeustieteiden professori, lakimies ja poliitikko. Hän on työskennellyt muun muassa liittovaltion asianajajana (United States Attorney) Etelä-Floridan piirissä sekä liittovaltion syyttäjänä (assistant U.S. Attorney) Los Angelesissa. Politiikan parissa Lehtinen on toiminut kongressiedustajana Floridan edustajainhuoneessa sekä senaattorina Floridan senaatissa.
Lehtisen sukujuuret ovat Suomesta. Lehtinen on ollut vuodesta 1984 lähtien naimisissa kongressiedustaja Ileana Ros-Lehtisen kanssa.
Beren ja Lúthien

Tarina

Kun Barahirin joukkoon kuuluneen Gorlim Onnettoman traaginen petos lopulta johtaa kaikkien paitsi Berenin kuolemaan, hänen on viimein paettava synnyinmaastaan – yksin. Vaellettuaan vaarojen läpi etelään hän saapuu Doriathin haltiavaltakunnan rajoille. Siellä hän eksyy metsänaukiolle ja näkee näkymättömän huilun tahtiin tanssivan Lúthienin. Beren rakastuu ja kohta myös Lúthien mielistyy häneen. Thingol ei kuitenkaan hyväksy kuolevaista Bereniä tyttärensä kosijaksi, ja kun Beren pyytää Lúthienin kättä, Thingol esittää mahdottomana pitämänsä vaateen: Berenin täytyy tuoda hänelle myötäjäisinä yksi Morgothin kruunun silmarileista.
Beren ei vähästä lannistu ja lähtee toteuttamaan annettua tehtävää. Hän käy Nargothrondissa ja saa avukseen noldoruhtinas Finrod Felagundin. Pian he kuitenkin jäävät vangeiksi Morgothin tärkeimmän palvelijan, Sauronin, linnakkeeseen. Sieltä heidät pelastaa Lúthien, joka on onnistunut pakenemaan puumajasta jonne Thingol hänet sulki. Lúthien on löytänyt avukseen myös Huanin, "Amanin ajokoiran". Yhdessä he jatkavat matkaa ja lopulta heidän todellakin onnistuu varastaa yksi rautakruunun silmarileista, kun Lúthien on vaivuttanut koko Morgothin hovin uneen.
Paetessaan Morgothin Angband-linnoituksesta he kohtaavat hirvittävän Carcharoth-suden. Beren koettaa karkottaa sutta pitelemällä sen edessä Amanin valoa loistavaa silmarilia, mutta hän erehtyy. Carcharoth puraiseekin Berenin käden poikki ja nielaisee sen silmarileineen. Täten Beren saa nimet Erchamion, "Yksikäsi", ja Camlost, "Tyhjäkäsi". Vatsassa polttava silmaril ajaa Carcharothin hulluuteen ja se pakenee kohti etelää Lúthienin ja Berenin seuratessa sen jäljillä. Viimein peto lyödään ja silmaril saadaan takaisin, mutta Beren on haavoittunut taistelussa kuolettavasti.
Lúthienin rakkaus Bereniä kohtaan on niin suuri, että hän kuolee suruunsa. Haltioiden tapaan hänen sielunsa kulkee Mandosin Saleihin, missä hänen pohjatonta surua huokuva laulunsa saa itsensä Mandosin taipumaan ja täyttämään hänen toiveensa. Sekä Lúthien että Beren herätetään väliaikaisesti henkiin, mutta kumpaakin odottaa lyhyen uuden elämän jälkeen ihmisten kuolema. Uuden elämänsä ajaksi Beren ja Lúthien asettuvat Ossiriandiin, Tol Galenin saarelle keskelle Adurant-jokea, ja elävät siellä erossa muista kuolevaisista. Vain kerran Beren enää ottaa osaa muun maailman kohtaloihin, kun hän osallistuu hyökkäykseen Doriathin ryöstänyttä ja Thingolin surmannutta kääpiöjoukkoa vastaan – muun ryöstösaaliin ohella kääpiöt ovat saaneet haltuunsa myös Thingolille päätyneen silmarilin. Tol Galenilla Lúthien synnyttää Berenille pojan, Diorin, "Thingolin perijän".
Rauha (uskonto)

Rauha uskonnollisessa merkityksessä voi tarkoittaa sopusointuista olotilaa koko maailmassa, tietyn kansan kohdalla tai yksittäisen ihmisen elämässä. Se voi tarkoittaa myös Jumalan tai taivaan ominaisuutta tai varmuutta taivaaseen pääsemisestä.

Rauha Vanhassa testamentissa

Raamatun vanhassa testamentissa esiintyvä heprean kielen sana šalom suomennetaan "rauha". Sen perusmerkitys on 'eheys' tai 'terveys'. Sanaa käytettiin Raamatun aikaan ja käytetään nykyäänkin tervehdyksenä (vrt. suomen sanat terve ja tervehdys). Vanhassa testamentissa rauha liittyy usein Israelin kansan rauhaan sen viholliskansoista, mutta myös rauhaan Jumalan kanssa. Molemmissa merkityksissä rauhan katsotaan edellyttävän Jumalan käskyjen noudattamista (esimerkiksi Jesaja 48:18). Toisaalta puhutaan uudesta rauhanliitosta, jossa Jumala lahjoittaa rauhan palvelijansa kärsimyksen tähden (Malakia 2:5, Jesaja 53:5).

Rauha Uudessa testamentissa

Uuden testamentin kreikankielisessä alkutekstissä esiintyvä sana έιρηνη eireenee "rauha" on sama sana jota käytetään Vanhan testamentin kreikannoksessa šalom-sanan vastineena. Jeesuksen syntymän yhteydessä enkelit julistivat rauhan tulleen maan päälle. Jeesus itse yhdisti Vanhan testamentin ennustukset uudesta rauhanliitosta omaan tehtäväänsä sovittaa ihmisten synnit verellään. Hän lupasi jättää seuraajilleen rauhan (Johannes 14:27). Hän kuitenkin korosti, ettei tullut tuomaan rauhaa maallisessa mielessä. Päinvastoin, hän ennusti tulevaksi sotia ja riitoja. Jeesuksen tuoma rauha on ulkoisista olosuhteista riippumaton (Johannes 16:33) eikä ole inhimillisesti ymmärrettävissä (Filippiläisille 4:6-7). Täydellisesti rauha tulee Ilmestyskirjan mukaan silloin kun Jumala luo uuden taivaan ja uuden maan (Ilm.21:1-4). Rauha uusitestamentillisessa mielessä on siis pitkälti sama asia kuin pelastus.
Benjamin Leadbeater

Benjamin Leadbeater (1760–1837) oli brittiläinen luonnontieteilijä, lintutieteilijä ja taksonomi.
Leadbeater oli maailmankuulu luonnonhistoriallisten tuotteiden kauppias Lontoossa. Hänen liikkeensä sijaitsee osoitteessa 19 Brewer Street, Piccadilly.
Leadbeater nimesi linnuista muun muassa platinafasaanin (Chrysolophus amherstiae).
Hänen kunniakseen on nimetty arokakadu (Cacatua leadbeateri), violettisäihkykolibri (Heliodoxa leadbeateri) ja etelänkalkkunasarvekas (Bucorvus leadbeateri).
Navisence

Navisence on Lounais-Sveitsissä, Valais'n kantonissa virtaava Rhônen sivujoki, joka saa alkunsa Italian raja-alueen jäätiköiltä. Navisence laskee Rhôneen Chippisissä, Sierren kaupungin kohdalla.
Sergio Goycochea

Sergio Goycochea (s. 17. lokakuuta 1963 Lima, Buenos Airesin maakunta) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti.
Aikaisemmin Defensores Unidosissa pelannut  Goycochea siirtyi vuonna 1982 suurseura River Plateen, missä hän oli pitkän aikaa Nery Pumpidon varamiehenä. Tilanne oli sama myös Argentiinan maajoukkueessa. Vuonna 1988 Millonariosiin siirtynyt Goycochea teki kansainvälisen läpimurtonsa Pumpidon loukkaannuttua 1990 Italian MM-kisoissa. Hänen torjunnoillaan Argentiina selviytyi sekä puolivälierässä että välierässä käydyistä rangaistuspotkukilpailuista aina loppuotteluun Saksaa vastaan. Argentiina kuitenkin hävisi ottelun. Hänet valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen.
1990-luvulla Goycocheca siirtyi joka vuosi seurasta toiseen. Hän edusti urallaan ranskalaista Brestiä, paraguaylaisia Cerro Porteñoa ja Olimpiaa, kotimaassaan uudelleen River Platea sekä Mandiyúta, brasilialaista Internacionalia sekä vielä kotimaasaan Vélez Sársfielda ja Newell's Old Boysia ennen lopettamistaan vuonna 1998.
Maajoukkueessa Goycochea saavutti vuoden 1990 MM-hopean lisäksi Copa Américan mestaruuden kahdesti: 1991 Chilessä ja 1993 Ecuadorissa. Hän oli mukana myös 1994 Yhdysvaltain MM-kisoissa lähinnä vaihtomiehen ominaisuudessa. Hän pelasi 44 maaottelua vuosina 1987–1994.
Paha pajari

Paha pajari on kiteeläisen kansanperinteen hahmo, julma ja kansaa kiusannut pajariylimys, johon liittyy useita tarinoita.

Kuolema

Pajarin kerrotaan harjoittaneen omine lupineen ensiyön oikeutta. Lopulta erään rohkean sulhasen johdolla alueen väki lähetti valituksen Ruotsin kuninkaalle. Kuningas määräsi pajarin hankkimaan tarinan versioissa vaihtelevat suuret määrät hankalasti hankittavia aineita kuten jäniksen talia. Pajari hankki aineet erikoisen nopeasti, mistä kuningas päätteli syytösten olevan totta ja tuomitsi pajarin rahvaan vapaasti valitsemallaan tavalla tapettavaksi. Tuomio julistettiin kirkossa, jonne pajarikin oli tullut. Kuultuaan tuomionsa pajari lähti hevosineen pakoon.
Pitkän ajojahdin päätteeksi pajari yhytettiin järven ylityksen jälkeen kapealla niemellä, jonne pajari kivitettiin hevosineen. Nientä on siitä lähtien kutsuttu Pajarinniemeksi ja siellä olevaa kivirauniota Pajarin haudaksi. Pajarin hengen kerrotaan kummitelleen etenkin juhlaöinä ja surreen vääryydellä hankittujen rikkauksiensa menettämistä.
Amerikan Uutiset (1893–1914)

Amerikan Uutiset oli vuosina 1893–1914 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Minnesotan Minneapolisissa perustettua viikkolehteä toimittivat Fred Karinen ja August Edwards, joiden joukkoon liittyi Kalle Haapakoski. Yhdistyksen julkaiseman lehden omistus siirtyi pian Kariselle, joka muutti sen jo vuonna 1893 Michiganin Calumetiin. Siellä Amerikan Uutisiin sulautui Hannes Helan vuonna 1890 perustama Kalevan Kaiku. Calumetin siihen aikaan laajalevikkisimmän lehden toimittajana jatkoi teräväkynäinen Haapakoski, joka vastusti etenkin Suomi-Opistoa ja raittiusseuroja.
Amerikan Uutiset on myös nykyään ilmestyvä lehti, joka perustettiin Minnesotan New York Millsissä vuonna 1932 nimellä Minnesotan Uutiset.
Oitaia

Oitaia (m.kreik. Οἰταία, lat. Oetaea) oli antiikin aikainen alue Kreikassa. Se sijaitsi Thessalian eteläpuolella ja luettiin joskus osaksi Thessalian aluetta.

Maantiede

Oitaia sai nimensä siitä, että sen alueella sijaitsi Oita-vuori (nyk. Oíti). Oitaia käsitti vuoren ympäristön Sperkheios-joen ylemmässä laaksossa Dolopian itäpuolella. Sen pohjoispuolella sijaitsi Ainis eli Ainiania, itäpuolella Malis, kaakkoispuolella Doris ja eteläpuolella Aitolia.

Historia

Oitaiaa asuttivat sille nimensä antaneet oitaialaiset (Oitaioi, Οἰταῖοι). Nimi vaikuttaa olleen yhteinen nimi useille eri heimoille, joiden kerrotaan välillä ryöstelleen Maliin ja Doriin alueita. Merkittävin heimoista olivat ainianit (Ainianes, Αἰνιᾶνες), Homeroksella ja Herodoroksella enienit (Eniēnes, Ἐνιῆνες), joka oli osa amfiktyoniliittoa. Heimon sanotaan alun perin asuneen Thessalian itäosan Pelasgiotiin alueella ja myöhemmin myös lännempänä Epeiroksen rajalla, kunnes se asettui Oitaiaan. Heimosta sai nimensä Oitaian pohjoispuolinen Ainiin alue.
Fort Kaministiquia

Fort Kaministiquia (ransk. Fort Caministigoyan) oli vuonna 1717 rakennettu linnoitus ja turkiskauppa-asema Ontarion provinssin luoteisosassa, Kanadassa. Linnoituksen rakennutti Kaministiquiajoen suulle ranskalainen Zacharie Robutel, sieur de la Noue. Linnoitus oli ensimmäinen eurooppalaisten tukikohta alueella ja muodostui tärkeäksi etapiksi tutkimusmatkoilla läntiseen erämaahan (nykyinen läntinen Kanada).
Matkat pidemmälle länteen ja varsinkin vesireitin etsiminen Tyynellemerelle saivat alkunsa, kun Pierre La Vérendryestä tuli linnoituksen komentaja vuonna 1728. Hän aloitti oman tutkimusretkensä vuonna 1731. Vérendryen alaiset rakensivat useita pienempiä linnoituksia tukikohdiksi vesireittien varsille, Fort Rougen, Forts La Reinen, Bourbonin, Dauphinin ja Paskoyacin. Fort Kaministiquia säilyi kuitenkin tärkeänä tukikohtana monelle länteen suuntautuvalle tutkimusmatkalle.
Britannialaisten valloitettua suuren osan Uutta Ranskaa linnoitus hylättiin joskus vuosien 1758–1760 aikana.
Linnoituksen rauniot jäivät 1880-luvulla Canadian Pacific Railway -rautatien ja hiilivuorten alle. Kopio linnoituksesta on rakennettu Fort William Historical Park -puistoon, jonkin matkaan Kaministiquiajoen ylavirtaan alkuperäisestä sijainnista.
Mati Unt

Mati Unt (1. tammikuuta 1944 – 22. elokuuta 2005) oli virolainen kirjailija, esseisti ja teatteriohjaaja. Hän opiskeli kirjallisuutta ja journalismia Tarton yliopistossa ja sai mainetta jo 19-vuotiaana ensimmäisellä kirjallaan Hüvasti, kollane kass (”Hyvästi, keltainen kissa”). Untin toinen julkaisu, J. D. Salingerin nuorisokuvauksesta Sieppari ruispellossa vaikutteita saanut pienoisromaani Velka, aiheutti ilmestyessään omaperäisyydellään ja teeskentelemättömyydellään skandaalin  Neuvostoliiton  alaisessa Virossa.
Vuonna 1970 ilmestynyt Murha hotellissa on eristyneessä hotellissa tapahtuva kafkamainen, unenomainen trilleri, jossa Untin myöhemmälle tuotannolle ominainen kokeellisuus on jo täysin esillä.
Kuunpimennys vuodelta 1984 kertoo päiväkirjamuodossa nuoren, täysin miehelleen omistautuneen ja tämän kautta elävän naisen kokemuksista ja ajatuksista. Loppua kohti naisen ulkoinen ja sisäinen maailma kietoutuvat yhä erottamattomammin toisiinsa. Kuunpimennykseen sisältyy samankaltaisia, surrealismiiin viittaavia tyylillisiä piirteitä, kuin sen alussa lainatun Julio Cortázarin teoksiin. Kuunpimennys on esitetty Suomessa myös näytelmäversiona.
Samana vuonna ilmestynyt Niin kerrotaan on kokoelma viidentoista eri henkilön puheenvuoroja, jotka koskevat kirjan alussa tapahtunutta merkillistä taksimatkaa. Näiden puheenvuorojen kautta teos käsittelee juorujen ja valheiden syntymistä toisistaan täysin irrallisten ihmisten muodostamassa maailmassa.
Untin pääteoksena pidetään usein vuonna 1979 ilmestynyttä Syystanssia. Teos kertoo katkelmallisesti ja näkökulmaa vaihdellen kuuden eri henkilön oudoista, hauskoista ja surullisista ihmiskohtaloista Tallinnan lähiöissä. Veiko Õunpuu ohjasi vuonna 2007 kirjaan löyhästi perustuvan samannimisen elokuvan, joka otettiin maailmanlaajuisesti hyvin vastaan.
Mati Unt on haudattu Metsakalmistun hautausmaalle Tallinnaan. Vuonna 2008 ilmestyi Virossa Untia käsittelevä 368-sivuinen muistelmakirja Undi-jutud: mälestusi Mati Undist.
Cornel West

Cornel Ronald West (s. 2. kesäkuuta 1953, Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen filosofi ja intellektuelli. Hän toimi aiemmin Harvardin yliopistossa ja nykyään uskonnon professorina Princetonin yliopistossa. West on sanonut, että hänen ajattelunsa on omaksunut aineksia afrikkalais-amerikkalaisesta baptismista, marxismista, pragmatismista sekä transsendentalismista.
Pisara

Pisara on pieni määrä nestettä, jota ympäröi kokonaan tai lähes kokonaan vapaa pinta. Pisara voi muodostua kun nestettä kertyy putken alapäähän tai muuhun rajapintaan, tuottaen roikkuvan pisaran. Pisaroita voi myös muodostua höyryn kondensoituessa tai sopivalla suuttimella suuria määriä nestettä hajottamalla.
Pisara eli tippa (lat. gutta, lyh. gtt) on esimerkiksi lääkelaskennassa laajalti käytetty yksikkö. Saman aineen pisara on vakio-oloissa aina samankokoinen. Käytössä esimerkiksi suoneen annostelussa gtt/min tarkoittaa tippaa minuutissa.
Runo Wiberg

Runo Wiberg (19. tammikuuta 1895 Helsinki – 1. toukokuuta 1979) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja pitkäaikainen rykmentin komentaja.
Wiberg kävi vuonna 1917 Vimpelin sotakoulun ja toimi talvella 1917–1918 Vöyrin sotakoulun opettajana. Hän osallistui vuoden 1918 Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. Wiberg valmistui Kadettikoulusta 1920, sotateknillisestä koulusta 1929 sekä yleiseltä komentajakurssilta 1948. Hän palveli Porin rykmentissä eri tehtävissä 1918–1923. Sotateknillisen koulun jälkeen hän opetti Kadettikoulussa pioneerioppia 1929–1931. Uudenmaan rykmentissä hän oli pataljoonan komentajana ja aliupseerikoulun johtajana 1931–1939. 
Talvisodassa Wiberg toimi 31.12.1939 alkaen JR 10:n komentajana.  Jatkosodassa hän vuonna 1941 komensi JR 55:ää ja vuosina 1942–1944 ruotsinkielistä JR 13:a. Jatkosodan jälkeen Wiberg komensi JR 4:ää 1944–1947 toimien samalla Dragsvikin varuskunnan päällikkönä. Helsingin sotilaspiirin komentajana hän toimi 1947–1950. Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1950–1953. Vuodesta 1953 alkaen hän komensi Pioneerirykmenttiä. 
Ylennykset: vänrikki 1918, luutnantti 1920, kapteeni 1922, majuri 1928, everstiluutnantti 1940, eversti 1942.
Wiberg toimi urheiluseura KIF:n puheenjohtajana vuosina 1952–1953.
Eemil Kokko

Eemil Kokko (5. toukokuuta 1903 Viipuri – 24. maaliskuuta 1955 Rauma) oli suomalainen poliisimestari, joka toimi Viipurin viimeisenä poliisipäällikkönä vuoteen 1944 saakka.
Sotavuosina 1939–1944 Kokko toimi muun muassa sotapoliisipataljoonan komentajana ja Viipurin sotilashallintopiirin päällikkönä. Kokon on väitetty olleen syyttäjänä kesällä 1944 käydyissä sotilaskarkurioikeudenkäynneissä, joissa  tuomarina oli väitteen mukaan Toivo Tapanainen. Sodan jälkeen Kokko toimi Rauman kaupungin poliisimestarina. Kokko tunnettiin myös poliisin urheilutoiminnan kehittäjänä.
Kokon vaiheista on hänen tyttärensä toimittaja Anneli Vuorikoski kirjoittanut kirjan Viipurin viimeinen poliisipäällikkö (Karisto 1996).
Kuvalauta

Julkisuus

Kuvalauta on esiintynyt myös julkisuudessa koulu-uhkauksen tekopaikkana Jyväskylän Harjun koulua vastaan, Rovaniemen nopeusvalvontakameran räjäytyksen yhteydessä, kun tekijä kertoi teostaan foorumilla sekä Älypää-sivuston tietomurron yhteydessä, kun lista salasanoista julkaistiin siellä johtaen Kuvalaudan lyhyeen sulkemiseen.
Kuvalaudan suosio kasvoi ja miljoonan viestin raja rikottiinkin sivuston Satunnainen-osiossa 15.10.2009. Seuraavien miljoonan viestin kirjoittamiseen kului aikaa muutamia kuukausia ja kahden miljoonan viestin raja rikottiin alkuvuonna 2010.
Kuvalaudalla syntyi kansainvälistäkin kuuluisuutta saavuttaneita meemejä, kuten Pedobear-hahmosta syntynyt Spurdo Spärde.
Kuvalaudan sulkemisen jälkeen sitä käyttäneet ovat jakautuneet monelle eri kuvafoorumille, pääasiassa Ylilaudalle.

Alueet

Kuvalaudalla oli 17 erilaista aihealuetta. Niiden aiheet vaihtelivat animesta aina hikikomori-elämäntyyliin.
Kuvalaudan ylivoimaisesti suosituin lauta oli sivuston Satunnainen-lauta eli /b/, jonka aihealuetta ei ollut rajattu ja säännöt alueelle olivat erittäin löyhät. Ainoastaan alueelle lähetetty selvästi rikollinen materiaali – lapsiporno- sekä gore- ja eläinrääkkäyskuvat – poistettiin ja näiden materiaalien lähettäjille annettiin porttikielto. Myös alueen tukkimisesta turhilla ja häiriköivillä viesteillä saatettiin antaa porttikielto. Tyhjänpäiväisten viestien estämiseksi alueelle oli kehitetty erilaisia sanasuodattimia, jotka automaattisesti jakoivat porttikieltoja tietyistä sanoista.
Killer Movie

Juoni

Killer Movie kertoo tositelevisio-ohjelman kuvauksista, jotka menevät karmealla tavalla pieleen, kun tekijät huomaavat jääneensä jumiin kaukaiseen pohjoiseen kaupunkiin, jossa on tappaja vapaalla jalalla. Murhaaja vainoaa ohjelman näyttelijöitä ja tekijöitä yksi kerrallaan. Kun menneisyyden epäilykset, petokset ja salaisuudet tulevat selittämättömästi mukaan peliin, sarjan kuvausten painajaiset tulevat liiankin todellisiksi ohjelman juontajalle ja näyttelijöille sekä eräälle Hollywood-tähdelle.
Hato (1903)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1922.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2006

Finaali

Finaalissa kohtasivat Egypti ja Norsunluurannikko. Varsinainen peliaika ja jatkoaika päättyivät 0–0. Egypti voitti Afrikan-mestaruuden voitettuaan rangaistuspotkukilpailun 4–2.
Aika Mitsui

Aika Mitsui (jap. 光井愛佳, Mitsui Aika; s. 12. tammikuuta 1993 Ōtsu, Shiga) on japanilainen poplaulaja, joka esiintyi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvassa Morning Musume -tyttöbändissä. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 2006 ja toimi sen jälkeen myös useissa muissa Hello! Projectin ryhmissä, kuten Athena & Robikerottsu ja Guardians 4.  
Mitsui ”valmistui” eli lähti Morning Musumesta vuonna 2012 ja vetäytyi hetkeksi julkisuudesta lähteäkseen opiskelemaan ulkomaille.