google/wiki40b huggingface dataset:
Tapetti

Tapetti on ohutta materiaalia, useimmiten paperia, vinyyliä tai lasikuitua, joka liimataan usein seiniin liisterillä ulkonäön takia. Useimpiin tapetteihin on painettu koristeellisia kuvioita, mutta on myös tapetteja jotka on tarkoitus maalata halutun väriseksi. 
Ensimmäiset tiedot tapeteista on noin vuodelta 200 eaa. jolloin kiinalaiset, jotka olivat keksineet paperinvalmistuksen, laittoivat riisipaperia seinilleen. Modernin tapetinpainamisen telan avulla painettavine jatkuvine kuvioineen keksi ranskalainen Jean Papillon  vuonna 1675.

Tapetointi

Tapetti tulisi kiinnittää seinälle keskeltä sivuille suuntautuvin vedoin, mikä vähentää kuprujen syntymistä.
Tapettien kiinnitys tulisi aloittaa valonlähteestä kuten ikkunasta poispäin, koska uusin kiinnitetty tapetti on aina edellisen tapetin reunan kohdalta hieman koholla. Mikäli tehtäisiin päinvastoin valonlähteestä tuleva valo aiheuttaisi näkyviä varjoja tapettien reunakohtiin.
Stefanus IX

Paavi Stefanus IX (k. 29. maaliskuuta 1058) oli paavina 2. elokuuta 1057 – 29. maaliskuuta 1058. Hänen oikea nimensä oli Frederick Lorrainelainen. Frederickin vanhempi veli oli Ylä-Lothringenin herttua ja Toscanan markiisi ja hänellä oli merkittävä rooli tuon ajan politiikassa.
Paavi Leo IX teki Frederickistä kardinaalin. Frederick toimi jonkin aikaa paavin lähettiläänä Konstantinopolissa. Hän oli myös paavi Leon mukana tämän epäonnistuneella sotaretkellä normanneja vastaan. Hänen asemansa oli sidoksissa hänen veljensä menestykseen, ja siksi hänen oli välttämätöntä paeta keisari Henrik II:ta Monte Cassinoon. Viisi päivää paavi Victor II:n (joka oli tehnyt Frederickistä kardinaalin ja Monte Cassinon apotin) kuoleman jälkeen hänet valittiin Victorin seuraajaksi.
Stefanus osoitti suurta tarmoa gregoriaanisen reformin toteuttamisessa selibaattilupauksen suhteen ja loi suurimittaisia suunnitelmia normannien häätämiseksi Italiasta ja veljensä nostamiseksi keisariksi. Tämä suunnitelma jäi toteutumatta, kun hän sairastui vakavasti eikä täysin toipunut sairaudesta. Hän kuoli Firenzessä 29. maaliskuuta 1058. Hänen jälkeensä paaviksi tuli Benedictus X, joka julistettiin vastapaaviksi ja jonka Nikolaus II pian syrjäytti.
Houstonin sinfoniaorkesteri

Houstonin sinfoniaorkesteri (engl. Houston Symphony) on Houstonissa, Yhdysvalloissa toimiva sinfoniaorkesteri. Sitä ovat johtaneet muiden muassa Ernst Hoffmann, Efrem Kurtz, Ferenc Fricsay, Leopold Stokowski, John Barbirolli, André Previn, Lawrence Foster, Sergiu Comissiona ja Christoph Eschenbach. Syyskuussa 2001 orkesterin viidenneksitoista musiikilliseksi johtajaksi tuli Hans Graf. Orkesterin kotipaikkana on vuodesta 1966 ollut Jones Hall. Orkesteri pitää vuosittain noin 170 konserttia yli 350 000 houstonilaiselle.
Houstonin sinfoniaorkesterin yhteydessä toimii kuoro, jonka perusti vuonna 1946 sellisti Alfred Urbach ja joka debytoi Houstonin sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1949 laulamalla Ludwig van Beethovenin 9. sinfonian esityksessä.
Mäkilitukka

Ulkonäkö ja koko

Mäkilitukka on 10–30 cm korkea. Sen erottaa muista litukkalajikkeista tiheän ruusukkeen ja usein monien varsien avulla. Varsi yleensä kalju, tyveltä haarova ja miltei suora. Kasvattaa tiheän tyviruusukkeen joka säilyy, sen lehdet, 1–4 pariset, ruoti ovat jonkin verran karvaisia, lehdykät pyöreähköjä ja päättölehdykkä munuaismainen. Varsilehtiä on tav. 1–4 ja ne ovat ruusukelehtiä pienempiä ja kapeampilehdykkäisiä. Pienet valkoiset kukat joissa verholehtiä 4. Terälehdet ovat 2,5–3 mm pitkiä, n. 0,5 cm leveä ja valkoisia. Heteitä on yleensä 4. Emiö yhdislehtinen, 1-vartaloinen, 1-luottinen.
Hedelmä ja siemenen: Monisiemeninen, pitkittäin aukeava, hoikka, litteä, 15–25 mm pitkä yleensä peränsä suuntainen karvaton litu, ne ovat äkillisesti avautuvia, kärjessä pieni, usein epäselvä, enintään 0,5 mm pitkä ota. Jotka ovat kukkia alemmäksi ulottuvia. Lituperä ¼-⅓ lidun pituudesta, pystyhkö. Siemenet vaaleanruskeita, soikeahkoja tai soikeankulmmikkaita, 0,9-1,3 mm pitkiä, 6-0,9 mm leveitä, litteähköjä.

Levinneisyys

Mäkilitukkaa tavataan Länsi- ja Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Se on levinnyt paikoin myös Pohjois-Amerikkaan. Liikenteen myötä laji on levinnyt myös Etelä-Amerikkaan ja Meksikoon. Suomessa se on yleinen Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa, harvinaistuu nopeasti kohti itää ja pohjoista.

Elinympäristö

Mäkilitukan kasvupaikkoja ovat kuivat rinteet, katajakedot, laidunmetsiköt, joutomaat, louhukit ja kalliot, joskus sitä on rikkaruohona puutarhoissa tai nurmikoilla, ja usein kasvihuoneissa.
McDonnell Douglas DC-9

Historiaa

DC-9:ää alettiin suunnitella vuonna 1963, ja sen oli tarkoitus täydentää DC-8:n laivuetta. DC-9:stä tuli DC-8:aa huomattavasti pienempi ja sillä oli lyhyempi toimintamatka. Kun DC-8 oli pitkän toimintamatkan kone, DC-9 oli tarkoitettu lyhyille reiteille. DC-8:ssa oli kuusi istuinta rinnakkain, DC-9:ään mahtui vain viisi. DC-9 perustui aivan uudelle suunnittelulle.

10-sarja

DC-9-10 teki ensilentonsa 1965 ja aloitti liikennöinnin vielä samana vuonna Delta Air Linesin väreissä. DC-9 oli välittömästi suosittu konetyyppi, ja sitä ehdittiin valmistaa lähes 1 000 kappaletta, ennen kuin Douglas ja McDonnell yhdistyivät vuonna 1967. Tämä oli myös Finnairin ensimmäinen käyttöönottama DC-9 -malli, ja sillä on lyhyen runkonsa vuoksi lempinimi tumppi-ysi. Monet DC-9-10 -sarjan koneet on myöhemmin muutettu rahtikoneiksi.
DC-9-15 oli DC-9-10:tä suurempi polttoainekapasiteetti ja suurempi kantavuus, DC-9-20:ssä oli tehokkaammat moottorit ja uudenlainen siipi. Näiden versioiden valmistusmäärät jäivät vähäisiksi.

30-sarja

DC-9-30 oli suosittu malli, sitä valmistettiin 662 kappaletta. Tämä versio aloitti liikennöinnin 1967. Malli oli aiempiin verrattuna 4,5 metriä pitempi ja siinä oli isompi siipien kärkiväli ja suurempi kantavuus. Näitä koneita on vielä nykyäänkin jopa länsimaisten yhtiöiden käytössä. Tämä oli ainoa DC-9-mallisarja, jota Finnair ei operoinut.

40-sarja

DC-9-40 oli edelleen pidennetty malli ja se aloitti liikenteessä 1968. Se oli DC-9-30:tä kaksi metriä pitempi ja siihen mahtui 125 matkustajaa. Tätä mallia valmistettiin 71 kappaletta. Finnairilla sitä oli käytössä 6 kpl.

50-sarja

DC-9-50 oli viimeinen DC-9 -nimen alla kulkeva kehitysversio. Se oli DC-9-40:tä 2,5 metriä pitempi ja siihen mahtui 139 matkustajaa ja siinä oli uusittu matkustamo ja useita pieniä parannuksia. Se tuli liikenteeseen 1975. Näitä koneita valmistettiin 96 kappaletta. Finnarilla oli käytössä 12 DC-9-51:tä.

Sotilasversiot

Yhdysvaltain asevoimien tyyppimerkintä sotilaskäyttöön tarkoitetulle DC-9:lle on C-9.
C-9A tunnettiin lisänimellä Nightingale ja C-9B tunnettiin lisänimellä Skytrain II (alkuperäinen Skytrain oli C-47 eli Douglas DC-3).
C-9 -mallin ensilento suoritettiin vuonna 1968 ja viimeinen yksilö poistettiin käytöstä vuonna 2005. Muunnelmaa valmistettiin 48 kappaletta.
Tulipunainen kyyhkynen

Juoni

Elokuvan päähenkilö on kirurgi Olavi Aitamaa, joka alkaa epäillä nuorta vaimoaan uskottomuudesta. Hän seuraa vaimoaan ja näkee tämän suutelemassa toista miestä. Olavi raivostuu, mutta pian punatukkainen kaunotar saa hänet pauloihinsa. Alkaa tapahtua kummia.

Taustaa

Elokuva kuvattiin osin keskellä Helsingin ihmisvilinää. Pääosaa näyttelee Tauno Palo, joka näytteli kolmen vuosikymmenen ajan elokuvien sankarirooleja ja jonka viimeiseksi elokuvaksi tämä jäi. Myös elokuvassa esiintyvä Suomen Filmiteollisuuden pitkäaikainen näyttelijä Anton Soini kuoli pian elokuvan ensi-illan jälkeen.

Arviot

Kun elokuvan tekoaikaan Modest Savtschenkon (Kansan Uutiset) mukaan elettiin suomalaisen elokuvan alennustilaa, hän yllättyi tästä elokuvasta myönteisesti: "Filmituotantomme nykytilassa se tekee melko yllättävän vaikutuksen". Samalla positiivisella linjalla jatkoivat muutkin aikalaiskriitikot.
2010-luvulla elokuvaa luonnehdittiin eräässä kritiikissä psykotrilleriksi. Vaikutteita siinä nähdään niin Alfred Hitchcockilta, Fritz Langilta kuin Michelangelo Antonionilta. Erään toisen kriitikon samanlinjainen luonnehdinta elokuvasta on, että se on kokeellinen psykologinen jännäri, jossa käsitellään syyllisyyden- ja ahdistuksentunteita. Musiikki on kaikkein moderneinta.
Cris af Enehielm

Christina (Cris) Marianne af Enehielm (s. 24. maaliskuuta 1954 Helsinki) on suomenruotsalainen taidemaalari, puku- ja lavastetaiteilija, näyttelijä, ohjaaja sekä performanssitaiteilija. Hän tuli tunnetuksi saatuaan Vuoden nuori taiteilija -palkinnon vuonna 1986. Hän ääninäytteli Muumilaakson tarinoiden ruotsinkielisessä versiossa Vilijonkkaa.
Cris af Enehielm valmistui taidemaalariksi vuonna 1977 Fria konstskolanista sekä näyttelijäksi vuonna 1981 Teatterikorkeakoulusta. Hänellä on kaksi poikaa: Andreas af Enehielm (s. 1987) ja Theo Theodor af Enehielm (s. 1993).
Af Enehjelm näkee itsensä pääasiassa monitaiteilijana, hän on kiinnostunut kokeellisesta esityksellisestä taiteesta. Hänet tunnetaan performanssiryhmistä kuten Homo$ ja Jack Helen Brut. Af Enehielm on näytellyt muun muassa Lilla Teaternissa, televisiossa ja elokuvissa. Hän on myös vaikuttanut muutamassa tanssiteoksessa.
Af Enehjelmillä on ollut taidenäyttelyitä muun muassa Gallerie Anhavassa ja Gallerie Forsblomilla Helsingissä. Hänen teoksiaan on useissa taidekokoelmissa.
Yläne

Luonto

Yläne on vedenjakajaseutua. Sen luonnonympäristöä hallitsevat sen alueen pohjoisosaan ulottuva Säkylän Pyhäjärvi ja siihen etelästä laskeva Yläneenjoki. Suurin kokonaan Yläneen alueella oleva järvi on Laajoen lähdejärvi Elijärvi Pyhäjärven lounaispuolella.  Yläneen lounaisosassa Laajoen latvoilla sijaitsee vuonna 1956 perustettu ja vuonna 1983 laajennettu Vaskijärven luonnonpuisto, ja Yläneen alueelle Kuhankuonon luona ulottuu myös Kurjenrahkan kansallispuisto, jonka sisälle jäävä Savojärvi on Aurajoen sivujoen Järvijoen lähdejärvi ja Aurajoen vesistön suurin järvi. Samalla seudulla osuu Yläneen alueelle myös Mynäjoen lähdejärvi Mynäjärvi.

Historia

Yläne on asutettu jo esihistoriallisella ajalla ja se liittyy tässä suhteessa Euran ja Säkylän seudun vanhaan asutukseen. 1800-luvulle asti Yläne yhdessä Oripään kanssa on ollut Pöytyän kirkkopitäjään kuulunut kappeliseurakunta. Yläne, Oripää ja Pöytyä saivat kukin oman kunnallishallintona vuonna 1869. Itsenäinen seurakunta Yläneestä tuli vuonna 1879 ja Oripäästä vuonna 1903.

Liikenne

Yläneen tärkeimmät liikenneväylät ovat Turun ja Euran välinen seututie 204 sekä Yläneeltä kaakossa Loimaalle ja luoteessa Euran Hinnerjoelle johtava seututie 210. Yhdystie 2043 johtaa Yläneeltä Pöytyälle ja yhdystie 2020 Mynämäelle.

Tapahtumia ja nähtävyyksiä

Yläneellä toimii keväällä 2002 valmistunut Yläneen luontokapinetti, jossa on esillä ympärivuotinen luontonäyttely. Luontokapinetin yhteydessä on myös geologisilla opetustauluilla varustettu kävelyreitti ja näkötorni.
Rakennettuina kulttuuriympäristöinä valtakunnallisesti merkittäviksi Yläneellä on Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa arvioitu Yläneen kirkonmäki ja pappila sekä Yläneen Vanhakartano viljelymaisemineen.
Yläneellä vietetään juhannuksen jälkeisellä viikolla Yläne-viikkoa (tunnetaan myös nimellä Yläneen säpinät), jolloin järjestetään erilaisia yleisötapahtumia. Suomalaista tanssilavaperinnettä Yläneellä edustaa Valasrannan tanssilava. Valasrannan Tanssileiri kokoaa kymmenen päivän aikana tuhansia kurssilaisia keskellä kesää. 
Kallionokka oli ennen Valasrantaa tunnettu kesäjuhlien viettopaikka.
Himolan teatteri esittää talvella kaksi näytelmää, joista toinen on suunnattu lapsille ja toinen aikuisille. Kesällä juhannuksen jälkeen tulevat kesäteatterin esitykset Lysmettässä (usein 13-14 esityskertaa).
Yläneen kotiseutumuseo on ulkoilmamuseo, jossa on useita rakennuksia. Museota moni pitää yhtenä Varsinais-Suomen parhaista museoista. Museolla on kesäkaudella useita eri tapahtumia mm. käsityöläisten näyttely Helyt ja heinäseipäät, Reissuveikon sottiisi, ja Hiljan soitto. Museon yhteydessä toimii perinnepuutarha.

Ruokakulttuuri

Yläneen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ohrankryyni-klimppivellinki, ruisleipä ja pullataikinasta tehdyt Yläneen rinkilät.
GINC

GINC (Global Identification Number for Consignment) on huolitsijan tai rahdinkuljettajan asettama maksimissaan 30-numeron pituinen logististen yksiköiden muodostaman lähetyksen yksilöintitunnus. Sen avulla voidaan tunnistaa saman kuljetusasiakirjan (esim. rahtikirjan) alle koottu lähetys. GINC on tarkoitettu kuljetusketjun logistiseen käyttöön, eikä sitä tule sekoittaa myyjän mahdollisesti asettamaan toimituksen kauppasopimukselliseen yksilöintitunnukseen (GSIN).
GINC muodostetaan GS1 yritystunnisteesta ja lähetyksen viitetunnisteesta, joka voi olla aakkosnumeerinen. GINC ei sisällä tarkistusnumeroa. GINC voidaan esittää ”tiedonkantajassa” sovellustunnuksen (AI=401) edeltämänä käyttäen GS1-128-viivakoodia tai EPC-standardoitua RFID-tagia.
Tuomas Pohjanpalo

Tuomas Pohjanpalo (vuoteen 1906 Friis, 3. maaliskuuta 1861 Kalajoki – 27. helmikuuta 1933 Kokkola) oli ensimmäinen suomalainen, jolle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi, vuonna 1931. Hän perusti yhdessä veljensä Juhanin kanssa konepajan Weljekset Friis Oy, jonka johtajana hän toimi. Pohjanpalon puoliso oli 7. elokuuta 1884 alkaen Neena Merenoja (30. kesäkuuta 1860 Kalajoki – 6. tammikuuta 1943 Kokkola), jonka isä oli valtiopäivämies Jaakko Merenoja. Tuomas Pohjanpalo toimi myös Suomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–09 valittuna Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä.
Hattulampi (Mäntyharju)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 111,6 metriä mpy.
Straße des 17. Juni

Straße des 17. Juni on katu Berliinissä. Se on läntinen jatke Unter den Lindenille.
Straße des 17. Juni kulkee itä–länsisuunnassa Tiergartenin kuuluisan puiston läpi ja yhdistää kaupungin itäisen ja läntisen keskustan. Kadun itäinen pääte on Brandenburgin portti Mittessä ja läntinen pääte on Ernst-Reuter-Platz Charlottenburgissa. Kadun keskivaiheilla sijaitsee Großer Stern -niminen liikenneympyrä, jonka keskellä kohoaa Berliinin voitonpylväs eli Siegessäule.

Historiaa

Katu on päällystetty vuonna 1799. Se on ollut Berliinin länsiosan pääkatuja 1900-luvulta lähtien. Sen nimi oli vuoteen 1953 saakka Charlottenburger Chaussee. Natsi-Saksan aikaan katu oli osa hakaristilippujen reunustamaa avenueta nimeltä Ost-West-Achse. Saksan jaon jälkeen Unter den Linden jäi Itä-Berliinin, Charlottenburger Chaussee sen sijaan Länsi-Berliinin puolelle, sillä raja kulki Brandenburgin portin edestä.

Kadunnimen merkityksestä

Vuonna 1953 kadun nimi päätettiin muuttaa Straße des 17. Juniksi (”kesäkuun 17. päivän katu”) 17. kesäkuuta samana vuonna tapahtuneen väkivaltaisesti tukahdutetun Itä-Saksan kansannousun muistoksi. Ennen Saksojen yhdistymistä 1990, päivää vietettiin Länsi-Saksassa kansallisena muistopäivänä. Länsi-Berliinin senaatti päätti 22. kesäkuuta nimetä siihen asti nimellä Charlottenburger Chaussee tunnetun kadun tällä nimellä. Uudella päätöksellä jatkettiin katua 3. marraskuuta 1953 vielä Ernst-Reuter-Platz-aukiolta Tiergartenin S-Bahn-asemalle. Vuosina 1961–1989 katu päättyi itäpäässään umpikujaan Berliinin muurille.

Suurtapahtumien pitopaikka

Nykyään katua käytetään joskus suurtapahtumien järjestämiseen, kuten Love Paraden tai Live 8:n. Kesällä 2006 katu oli suljettuna kuusi viikkoa jalkapallon MM-kisojen yhteydessä varattuna fanitapahtumiin. Myös Berliinin maraton alkaa kadulta.
Vuonna 1963 Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy ja vuonna 1987 presidentti Ronald Reagan pitivät puheet kadun itäpäässä olevalla Platz des 18. März -aukiolla Berliinin muurin purkamisen puolesta.
Vuonna 2008 Yhdysvaltain presidenttiehdokas Barack Obama piti Siegessäulella puheen osana Euroopan-kiertuettaan. Straße des 17. Junille kerääntyi kuuntelemaan 24. heinäkuuta pidettyä puhetta arviolta 215 000 ihmistä.
Bosnian pyramidit

Bosnian pyramidit on Bosnia-Hertsegovinassa sijaitsevasta Visočicamäestä ja sitä ympäröivistä pienemmistä mäistä joidenkin harrastaja-arkeologien käyttämä nimitys. Mäet sijaitsevat Visokon kaupungissa pääkaupunki Sarajevosta luoteeseen.
Mäkiä on kutsunut "Bosnian pyramideiksi" bosnialainen harrastaja Semir Osnamanagiċ, joka esitti lokakuussa 2005 väitteitä, että ne olisivat todellisuudessa ihmisten tekemiä pyramideja. Väitteet on tiedeyhteisö tyrmännyt.
213 metriä korkea Visočica oli keskiajalla Bosnian pääkaupunkina olleen Visokon kaupungin keskellä. Se muistuttaa pyramidia: se on melko symmetrinen ja pyramidin muotoinen. Mäen huipulla on ollut linnoitus, ja mäellä on muitakin tunnettuja muinaisjäänteitä, muun muassa ihmisten kaivamia luolia.

Kaivaukset

Osmanagić on kansainvälisen ryhmänsä kanssa tehnyt kaivauksia mäellä ja sen ympäristössä ja löytänyt muun muassa kiveystä ja suuria kivipaasia, joita hän pitää ihmisen valmistamina. Myös mäen sisällä kulkevien käytävien Osmanagić katsoo liittyvän pyramidiin. Hän pitää myös neljää muuta läheistä mäkeä mahdollisina pyramideina. Kaivauksia johtaa kroatialainen muusikko Mislav Hollos. Kaivauksilla on mukana harrastaja-arkeologeja Australiasta, Itävallasta, Bosniasta, Skotlannista, Suomesta ja Sloveniasta.
Osmanagić väittää, että pyramidit olisi tehty jo jääkaudella tai pian jääkauden jälkeen ja olisivat muualla maailmassa myöhemmin tehtyjen pyramidien esikuva. Hän on nimennyt väitetyt pyramidit auringon, kuun ja lohikäärmeen pyramideiksi.

Tieteellinen keskustelu

Asiantuntijat tyrmäävät jyrkästi Semir Osmanagićin väitteet ja pitävät niitä epätieteellisinä. Pidetään mahdottomana, että joskus 27 000–12 000 vuotta sitten eläneet metsästäjä-keräilijät olisivat voineet rakentaa jättimäisen rakennuksen alkeellisilla työkaluillaan tai että heidän yhteiskuntansa olisi voinut järjestää kyseisen rakennustyön. Alueen aiemmat löydöt eivät kerro kehittyneemmästä teknologiasta kuin metsästäjä-keräilijöiden kulttuuri edellytti. Mäen muotoa uskotaan kyllä joskus muinaisuudessa tai historiallisena aikana muokatun, mikä on eri asia kuin että mäki olisi rakennettu. Myös harrastaja-arkeologien työtapoja on kritisoitu, sillä niiden katsotaan tuhoavan aitoja arkeologisia kohteita ja kansallismaisemaa.
Jotkut tutkijat ovat kuitenkin vakuuttuneita, että kyseessä ovat pyramidit. Professorit Mona Fouad Aly ja Suleiman Hamed El Haweli Kairon yliopistosta, professori Aly Abd Alla Barakat Egyptin mineralogisesta tutkimuslaitoksesta sekä professori Nabil Mohamed Abdel Swelim pitävät Bosnian rakennelmia ainakin osittain ihmisten tekeminä. Ryhmä vietti kaivauksilla kymmenen päivää ja kertoi sen jälkeen näkemyksensä lehdistökonferenssissa. Swelimin mukaan Bosnian auringon pyramidi on suurin koskaan löydetty pyramidi. Pyramidien rakentajista, käyttötarkoituksesta tai iästä ryhmä ei osannut sanoa mitään varmaa. Nabil Swelim on löytänyt uransa aikana useita Egyptin pyramideja.
Elokuussa 2008 järjestettiin Sarajevossa aihetta käsittelevä konferenssi, johon osallistui yli viisikymmentä tutkijaa eri maista. Yksi tieteellisen konferenssin osallistujista on suomalainen musiikkituottaja Heikki Savolainen.
GRRR!

40 kappaleen versio

40 kappaleen versiossa on 40 The Rolling Stonesin jäsenten valitsemaa kappaletta, joita he pitävät omina suosikkeinaan tai yhtyeen parhaina. 40 kappaleen versiossa, kappaleet on jaoiteltu sillä tavalla, että ensimmäisellä levyllä on 20 kappaletta, vuosilta 1962–1969 ja toisella albumilla kappaleita vuosilta 1971–2012. Kakkoslevyllä on kaksi täysin uutta kappaletta ”Doom and Gloom” ja ”One More Shot”, jotka julkaistiin lokakuussa 2012.
Hershey Bar

Hershey’s Milk Chocolate Bar tai Hershey Bar on The Hershey Companyn valmistama ja sen lippulaivatuotteena tunnettu maitosuklaalevy. Nykyään se on tunnettu Hersheyn ansiosta lauseella ”The Great American Chocolate Bar”. Hershey’s Milk Chocolate Bar esiteltiin ja sen myynti aloitettiin vuonna 1900, ja vuonna 1908 aloitettiin manteleita sisältävän levyn tuotanto. Suklaalevyn pyöreämuotoinen versio nimeltään Hershey’s Drops julkaistiin vuonna 2010.
Timur Kacharava

Timur Kacharava (ven. Тимур Владимирович Качарава, georg. თემურ კაჭარავა, 21. elokuuta 1985 Tšernobyl – 13. marraskuuta 2005 Pietari) oli georgialaistaustainen venäläinen muusikko ja kansalaisaktivisti.
Kacharava syntyi sotilasperheeseen Tšernobylin kaupungin lähistöllä Neuvostoliitossa. Hän opiskeli myöhemmin Pietarin valtionyliopistossa oli mukana antifasistisissa ja anarkistisissa opiskelijaryhmissä. Hän soitti lisäksi kitaraa hardcore-yhtyeissä Sandinista! ja Distress.

Murha

Marraskuussa 2005 Kacharava oli jakamassa ruokaa Pietarin keskustassa sijaitsevalla Vosstanija-aukiolla järjestetyssä Ruokaa ei aseita -tapahtumassa. Hän joutui ystävänsä kanssa venäläisen uusnatsityhmän piirittämäksi. Kacharava sai viisi puukoniskua kaulaansa ja menehtyi lähes välittömästi.
Kacharavan kuoleman jälkeen yli 3 000 Pietarin yliopiston opiskelijaa lähetti vetoomuksen presidentti Vladimir Putinille, jossa he vaativat toimia murhaajien pidättämiseksi. Joulukuussa Pietarin poliisi pidätti seitsemän epäiltyä.
Elokuussa 2007 Kacharavaa puukottanut uusnatsi tuomittiin 12 vuoden vankeuteen murhasta sekä kiihotuksesta kansanryhmää vastaan. Kuusi muuta tekoon osallistunutta saivat lyhyempiä tuomioita, joista osa oli ehdollisia.
Keikarijalohaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 30–40 cm, siipien kärkiväli noin 90 cm ja paino 208–305 g (koiras), 271–460 g (naaras). Aikuisen linnun selkäpuoli on sinimusta, alapuoli vaalea, alaperä ja koipien höyhenet (housut) punertavat, pyrstö mustavalkoraitainen, koivet, nokka, vahanahka ja paljas alue silmien ympärillä on keltainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on (kuvassa) on ruskehtava.

Esiintyminen

Keikarijalohaukat elävät Amerikassa Meksikon pohjoisosista ja Trinidadista Etelä-Amerikan eteläosiin saakka. Se kuitenkin puuttuu laajoilta alueilta, muun muassa Amazonin altaasta. Teksasiin ja New Mexicoon on kotiutunut pieni erillinen kanta, joka ainakin osittain on Peregrine Fundin siirtämistä linnuista muodostunut. Lajin elinympäristön ala on noin 12 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 50 000–500 000 yksilöä. Laji on taantunut monin paikoin, erityisesti esiintymisalueen pohjoisosissa.

Elinympäristö

Keikarijalohaukka asuttaa monen tyyppisiä avomaita, kuten savanneja, kaktuksia kasvavaa autiomaata, pensasmaita ja soita. Se elää sekä alavilla mailla että korkealla vuoristossa, Andeilla jopa 4,6 km:n korkeudella.

Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti jonkun toisen petolinnun vanhassa pesässä, joskus puun tai kaktuksen päällyskasvin päällä. Naaras munii kaksi tai kolme munaa, joita se hautoo noin kuukauden. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä 30–35 päivää vanhoina.

Ravinto

Haukka saalistaa aamuvarhain pääasiassa lintuja, iltahämärissä myös hyönteisiä, pikkujyrsijöitä, liskoja ja käärmeitä. Pari saalistaa usein yhdessä.
Valko-Venäjä Turkvision laulukilpailussa

2013

Valko-Venäjä osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Siellä Valko-Venäjää edusti Gunesh Abbasova kappaleella ”Son Hatiralar”. Abbasova pääsi semifinaalista jatkoon ja sijoittui finaalissa toiseksi 205 pisteellä.

2014

Vuoden 2014 kilpailuun Valko-Venäjä ei osallistunut. Syytä vetäytymiselle ei kerrottu.

2015

Vuonna 2015 Valko-Venäjä osallistui uudestaan Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi valittiin laulaja Aleksandra Kazimova kappaleella "Azadliq". Finaalissa Kazimova sijoittui kahdenneksikymmeneksi 126 pisteellä.

2017

Valko-Venäjä osallistuu uudelleen vuoden 2017 kilpailuun, joka järjestetään Astanassa, Kazakstanissa. Edustajaksi on valittu Svetlana Agarval kappaleella "Məni anla".
Alfred Malherbe

Alfred Malherbe (14. heinäkuuta 1804, Metz–14. elokuuta 1866, Metz) oli ranskalainen raatimies ja amatööriluonnontieteilijä.
Malherbe oli Metzin museon hoitaja ja Metzin luonnontieteellisen seuran puheenjohtaja 1844–1865. Hän matkusteli paljon Pohjois-Afrikassa ja Sisiliassa. Hän julkaisi 4-osaisen tikkoja käsittelevän teoksen Monographie des picidées (1859–62). Hän nimesi atlaksenvihertikan François Le Vaillantin kunniaksi.