Jianwen

Nuoruus

Jianwenin isä Zhu Biao oli keisari Hongwun, Ming-dynastian perustajan poika ja kruununprinssi.  Kun Zhu Biao kuoli nuorena vuonna 1392, keisari Hongwu päätti harkittuaan asiaa muutaman kuukauden vahvistaa tarkat säännöt vallanperimyksestä ja piti tämän lahjakasta 14-vuotiasta poikaa Zhu Yunweniä seuraajakseen parempana ehdokkaana kuin Zhu Biaon muita poikia, vaikka olikin antanun näille laajoja läänityksiä kaikkialta valta­kunnasta.

Hallitsijakausi

Jianwenin hallitsijakausi jäi lyhyeksi. Kungfutselaisten oppineiden ja virkamiesten suosituksesta hän jatkoi iso­isänsä toimia hovin eunukkien vaikutus­vallan rajoittamiseksi ja alkoi vaatia setiensä hallitsemia alueita ja sota­joukkoja takaisin. Vuoden 1399 aikana hän alensi heistä useita arvossa tai vangitsi heidät ja yllytti heistä yhden tekemään itse­murhan.
Vastatoimena tähän Yanin prinssi Zhu Di vangitsi Ningin prinssi Zhu Quanin ja sai täten hallintaansa suuren osan keisarikunnan pohjoisosien sotajoukoista. Hän sai tuekseen myös jotkut mongoli­heimot, joiden avulla hän pystyi polttamaan veljensä pää­kaupungin Daningin ja evakuoimaan maakunnan. Teeskennellen olevansa sairas ja mielenvikainen Zhu Di onnistui taivuttelemaan keisari Jianwenin vapauttamaan kolme poikaansa, jotka olivat olleet pantti­vankeina Nankingissa. Lähes heti heidän saavuttuaan keisari ryhtyi toimiin Zhu Din itsensä vangitsemiseksi, minkä vuoksi tämä pani alulle Jingnanin kapinan hovia vastaan.

Loppu

Vakoojina toimineiden eunukkien ja puolelleen kääntyneiden kenraalien tukemana Jianwenin setä, prinssi Zhu Di,  onnistui kaappaamaan keisarin Jangtse-joella liikkuneen laivaston ja saapui Nankingiin avatusta portista vuonna 1402. Vaikka hän oman propagandansa mukaan olisi ollut sama Zhoun herttua, joka oli tullut tunnetuksi siitä, että hän tuki nuorta veljenpoikaansa kuningas Chengiä, Zhu Din saapuminen pääkaupunkiin johti lähes välittömästi siihen, että keisarillinen palatsi sytytettiin tuleen ja näytteille asetettiin kolme palanutta ruumista, joita väitettiin keisarin, hänen puolisonsa ja kruunun­perillisen ruumiiksi. Jianwenin hallitsijuus julistettiin mitättömäksi ja hänen valta­kautensa asia­kirjat muutettiin tai tuhottiin järjestelmällisesti, ja prinssi itse julistautui keisariksi nimellä Yongle. Tuhannet häntä vastustaneet oppineet perheineen teloitettiin. Tunnetuimpia heistä olivat Fang Ziaoru ja kolme muuta, jotka muistetaan neljänä marttyyrina.
Levisi monia huhuja, joiden mukaan keisari Jianwen olisi joko omin avuin tai Hongwun edeltä käsin laatiman suunnitelman mukaisesti paennut Nankingista munkiksi pukeutuneena. Eräiden tietojen mukaan Yongle olisi vuoden kuluttua keisariksi tulostaan lähettänyt kaksi asia­miestä etsimän häntä ja toinen heistä olisi tavannutkin paenneen keisarin mutta ei palauttanut häntä. Ming-dynastian virallisen historian mukaan Jianwenin etsiminen ja sen selvittäminen, oliko jokin eteläinen maa myöntänyt hänelle turva­paikan, olisi jopa ollut Zheng Hen alku­peräisenä tarkoituksena hänen lähtiessään tutkimus­matkoille. Eräissä aikakirjoissa kerrotaan myös, että vuosi­kymmeniä myöhemmin keisari Jianwen olisi palannut keisarin palatsiin ja elänyt siellä lopun elämästään poissa julkisuudesta.
Yonglen näytteille asettamille ruumiille ei suoritettu täydellistä hautausta eikä keisari Jianwenin hautaa tunneta. Hänelle ei annettu temppeli­nimeä eikä häntä kunnioitettu Ming-suvun pyhäköissä. Fun pronssi, keisariksi julistautunut Eteläisen Ming-dynastian jäsen, antoi hänelle vuonna 1644 temppelinimen Huizong (惠宗), mutta tätä nimeä ei yleensä ole mainittu tai hyväksytty Kiinan virallisissa historia­teoksissa.