google/wiki40b huggingface dataset:
Giovanni Lanza

Giovanni Lanza (15. helmikuuta 1810 Casale Monferrato, Piemonte – 9. maaliskuuta 1882 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1869–1873.

Elämäkerta

Lanza valmistui Torinon yliopistosta lääketieteen tohtoriksi ja toimi sen jälkeen lääkärinä ja maanviljelijänä kotiseudullaan Piemontessa. Vuonna 1848 hän liittyi vapaaehtoisena Itävaltaa vastaan sotineeseen Sardinian armeijaan ja hänet valittiin myös edustajaksi Sardinian kuningaskunnan edustajakamariin. Hän vastusti vuoden 1849 rauhansopimusta Itävallan kanssa ja kohosi pian edustajakamarissa yhdeksi keskusta-vasemmiston johtajista. Lanza valittiin 1853 kamarin varapuhemieheksi ja hänet nimitettiin 1855 opetusministeriksi sekä 1858 valtiovarainministeriksi Camillo Cavourin hallitukseen. Hän oli myös useissa myöhemmissä hallituksissa jossain edellämainituista tehtävistä sekä puhemiehenä edustajakamarissa, joka julisti maaliskuussa 1861 Italian kuningaskunnan perustetuksi.
Yhdistyneessä Italiassa Lanza toimi 1864–1865 Alfonso La Marmoran hallituksen sisäministerinä, missä ominaisuudessa hän muun muassa hoiti pääkaupungin siirtämisen Torinosta Firenzeen. Sen jälkeen hän toimi uudelleen edustajainkamarin puhemiehenä. Pääministeriksi hän kohosi 14. joulukuuta 1869, ja otti samalla itselleen myös sisäministerin salkun. Lanzan pääministerikauden merkittävin tapahtuma oli Rooman valtaaminen 20. syyskuuta 1870 ja pääkaupungin siirtäminen sinne seuraavana vuonna, minkä katsottiin saattaneen Italian yhdistymisen päätökseen. Lanza auttoi myös kokoamaan Italian keskusta-vasemmistoa ja oli laajalti kunnioitettu. Hänen hallituksensa kuitenkin kaatui heinäkuussa 1873 oikeiston ja radikaalin vasemmiston yhteiseen epäluottamuslauseeseen.
Julma meri

Julma meri (engl. The Cruel Sea) on brittiläisen kirjailija Nicholas Monsarratin kirjoittama romaani. Kullervo Killisen suomennoksen on julkaissut vuonna 1952 suomeksi Otava. Kirjan pohjalta on Charles Frend ohjannut vuonna 1953 saman nimisen elokuvan. Elokuvassa Ericsonia näyttelee Jack Hawkins.

Juoni

Teoksen keskiössä on brittiläinen merikapteeni ja meriupseeri, reservin kapteeniluutnantti, myöhemmin komentajakapteeni George Ericson ja hänen lähin miehensä, vapaaehtoisreservin aliluutnantti, myöhemmin kapteeniluutnantti Keith Lochart.  
Miehet kohtaavat juuri ennen sotatoimien alkua, kun heidän ensimmäinen aluksensa, uudentyyppinen Flower-luokan korvetti HMS Compass Rose otetaan palvelukseen.  
Kirja kuvailee miesten elämää joskus yksityiskohtiinkin mennen. Muut henkilöt - röyhkeä australialainen luutnantti James Bennett, arka ja heikko aliluutnantti Gordon Ferraby, hienostunut luutnantti John Morell, veteraanipursimies James Tallow - jäävät pintapuolisiksi. Monet heistä katoavatkin tarinasta luonnollisella tavalla: Bennett luhistuu ensi matkan jälkeen ja hänet vapautetaan palveluksesta, Ferraby menettää järkensä aluksen tuhoutuessa, Morell ja Tallow kuolevat samalla kertaa... 
Ericson ja Lockhart kunnostautuvat erityisesti aluksen tuhon jälkeen kun taistelu julmaa merta vastaan kahdella pelastuslautalla uhkaa käydä ylivoimaiseksi.  
Uusi alus, River-luokan fregatti HMS Saltash, (elokuvassa Saltash Castle) jää pintapuoliseksi; alusta kuvaillaan kyllä tarkasti mutta jollain tavoin se jää aivan eri tavoin taka-alalle kuin edeltäjänsä.
Sota on tässä tarinassa toisarvoinen: kahtakin sukellusveneen upotusta ja toisesta otettuja vankeja kuvaillaan hiukan, mutta yleisesti ottaen tarina käsittelee vain miehiä. Muutamat naishahmot - poikkeuksena Ericsonin puoliso Grace - kuvaillaan lyhyesti, ja he katoavat kuvasta varsin nopeasti. 
Kirjailija sanookin esipuheessaan: 

»Tämän tarinan sankareita ovat miehet. Ainoita sankarittaria ovat laivat, ja ainoa roisto on julma meri itse.»
Insead

Insead on kansainvälinen kauppakorkeakoulu ja tutkimuslaitos, jolla on MBA-ohjelma. Inseadilla on toimipisteet Fontainebleaussa Ranskassa, Singaporessa ja Abu Dhabissa. Nimi Insead on lyhenne sen vanhasta nimestä Institut Européen d'Administration des Affaires. Koulu tarjoaa vuoden mittaista täysipäiväistä Master of Business Administration (MBA) -koulutusta, executive MBA -ohjelman, tohtorinkoulutusta ja laajoja kursseja yritysjohdolle.
Oppilaitos on perustettu 1957 Fontainebleaussa, ja sen koulutuksen on käynyt yli 36 000 opiskelijaa 160 maasta. Insead on strategisessa yhteistyössä yhdysvaltalaisen Wharton Schoolin kanssa.
Watkins Glenin 6 tunnin ajo

Watkins Glenin 6 tunnin ajo (6 Hours of Watkins Glen) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Watkins Glen Internationalin moottoriradalla Yhdysvalloissa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1948. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 6 tuntia. Suomalaisista kilpailun voittoa on juhlinut Leo Kinnunen vuonna 1970. Vuodesta 2014 alkaen kilpailu on kuulunut WeatherTech SportsCar Championship -sarjaan.
Etyleenipropyleenidieenikumi

Etyleenipropyleenidieenikumi on (EPDM) on elastomeeri, tyypiltään synteettinen kumi. 
EPDM on hyvin monikäyttöinen. Se kestää säätä ja otsonia.  Se kestää kuumaa vettä ja höyryä sekä heikkoja happoja ja emäksiä mutta ei juurikaan hiilivetyjä.
Eugène Sue

Eugène Marie-Joseph Sue (1803 Pariisi, Ranska – 1857 Annecy, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, taidemaalari ja lääkäri.
Sue toimi sotilaslääkärinä useissa sodissa ennen kuin asettui 1829 Pariisiin, jossa hän ryhtyi maalaamaan ja kirjoittamaan. Poliittinen aktiivisuus vei hänet vallankaappauksen jälkeen 1851 maanpakoon.
Suen kirjallinen tuotanto painottuu usein följetongeina ilmestyneisiin viihteellisiin romaaneihin, jotka olivat omana aikanaan hyvin suosittuja. Alkuun hän kirjoitti merirosvoromaaneja, sitten historiallisia jännityskertomuksia. Sue aloitti Ranskassa lehdissä julkaistujen jatkoromaanien perinteen. Hänen tunnetuin teoksensa on Vaeltava juutalainen (Le Juif errant), jossa hän hyödyntää Ahasveruksen tarinaa. Teoksesta on tehty kolme suomennosta, ensimmäinen nimellä Kuljeksiva juutalainen. Kaksi muuta ovat lyhennelmiä.
Pure Pwnage

Pure Pwnage (lausutaan ”pure ownage”, IPA: ['pʰjʊɹ oʊnɪdʒ]) on kanadalainen ROFLMAO Productionsin tekemä Internet-sitcom ja pseudodokumenttisarja, jonka aiheena on videopelikulttuuri. Sarja aloitettiin vuonna 2004 ja sen 15. jakso julkaistiin marraskuussa 2007. Sarjan päähenkilönä toimii "pro gamer" Jeremy aka teh_pwnerer (esittäjänä Jarett Cale). Muita henkilöitä ovat Kyle, Dawei aka Dave, Doug aka FPS Doug, Anastasia aka Tagi sekä teh_masterer. Sarjaa kuvataan eniten Torontossa, mutta sitä on kuvattu myös Calgaryssa, Montrealissa ja Alankomaissa.
Jaksot on kuvattu usein Jeremyn veljen Kylen (Geoff Lapaire) näkökulmasta. Lapaire pitää yllä verkkokauppaa Noobstore, joka myy Pure Pwnage -tuotteita, kuten t-paitoja, tarroja ja sarjaa varten sävellettyä musiikkia. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi on julkaistu DVD:nä. Australialaisen televisio-ohjelman Good Game haastattelussa Lapaire on kertonut, että sarjaan aiotaan tehdään kolme tuotantokautta, joissa jokaisessa on 12 jaksoa.
FPS Doug -hahmo on tehnyt kuuluisaksi lentävän lauseen "Boom! Headshot!" Lauseeseen viitataan usein ensimmäisen persoonan ammuntapeleissä, kun joku ampuu jotakuta päähän eli ns. "tekee headshotin!". Lauseeseen viitataan myös muun muassa pelissä Call of Duty 3 ja elokuvassa Paranoia.
Sarja on ollut suosittu. Esimerkiksi sen kymmenettä jaksoa ladattiin ensimmäisen 24 tunnin aikana 597 893 kertaa.
Sarja sai sopimuksen ShowCasesta televisioon. Sarjan televisiosarja esitettiin 2009 lopulla Showcasessa. Myös internet-show’n jatkamisesta on puhuttu, sillä purepwnage.com lupasi kolme kautta ja 12 jaksoa jokaisessa kaudessa.
Sarjan ensimmäinen televisiokausi sai ehdokkuuden kanadalaisessa Gemini Awardissa parhaana komediasarjana. Viitaten Joel Gardineriin, he ovat tehneet uutta materiaalia ja ovat valmiita tekemään toisen kauden, mutta Showcase ei ole vielä luvannut esittää sitä. Gardiner myös viittasi SITMOS-proadcastissa, että vanhat internet-fanit valittavat joka videossa ja muun muassa, että internetissä esitettävä sarja oli parempi, joka saattaa olla Showcasen yksi syy olla tekemättä yhteistyötä.
Plaisir d’amour

Plaisir d’amour on ranskalainen laulelmaklassikko. Sen on vuonna 1784 säveltänyt Jean-Paul-Égide Martini (1741–1816). Teksti on peräisin Jean-Pierre Claris de Florianin (1755–1794) runosta, joka sisältyy hänen romaaniinsa Célestine. Laulu on ollut hyvin suosittu J. P. E. Martinin versiona. Hector Berlioz on sovittanut sen vuonna 1859 orkesterille (H134). Louis van Waefelghem on sovittanut sävelmän 1880-luvulla esitettäväksi viola d’amorella tai alttoviululla ja pianolla. Siitä on tehty myös useita popversioita.
Helinä Marjamaa

Ritva Helinä Marjamaa (o.s. Laihorinne; s. 5. kesäkuuta 1956 Evijärvi) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti urallaan Evijärven Urheilijoita, HKV:tä, Lappajärven Veikkoja ja Kauhajoen Karhua. Hänen valmentajanaan toimi aviomies Tapio Marjamaa. 
Aktiiviurallaan Marjamaa voitti 100 metrin juoksussa SM-kultaa kuudesti ja 200 metrin juoksussa neljästi. Lisäksi sisäradan SM-kilpailuista kotiin viemisiksi kertyi kolme kultaa ja yksi hopea 60 metrin juoksusta.
Helinä Marjamaan setä oli kansallisen tason kiekonheittäjä Lauri Laihorinne, jonka puoliso oli pikajuoksija Maija Laihorinne (o.s. Koivusaari).
Helinä Marjamaa valmistui ylioppilaaksi 1975 Evijärven lukiosta ja filosofian maisteriksi pääaineena kemia 1986 Jyväskylän yliopistosta.
Tampereen yliopiston viestinnän, median ja teatterin yksikkö

Viestinnän, median ja teatterin yksikkö oli yksi Tampereen yliopiston  vuosina 2011-2016 toimineista tieteenalayksiköistä. Sen toiminnot siirtyivät vuoden 2017 alusta viestintätieteiden tiedekuntaan ja edelleen 2019 alusta informaatioteknologian ja viestinnän tiedekuntaan. 
Yksikkö perustettiin vuonna 2011 yhdistämällä entisestä yhteiskuntatieteellisestä tiedekunnasta tiedotusopin laitos ja humanistisesta tiedekunnasta puheviestinnän ja teatterin ja draaman tutkimuksen oppiaineet sekä näyttelijäntyön laitos. Entisistä oppiaineista muodostettiin kaksi tutkinto-ohjelmaa, journalistiikan ja viestinnän tutkinto-ohjelma ja teatterityön tutkinto-ohjelma. Lisäksi yksikössä toimii kaksi tutkimusyksikköä, Journalismin, viestinnän ja median tutkimuskeskus COMET sekä Tutkivan teatterityön keskus.

Journalistiikan ja viestinnän tutkinto-ohjelma

Journalistiikan ja viestinnän tutkinto-ohjelma muodostettiin entisistä tiedotusopin, puheviestinnän ja teatterin ja draaman tutkimuksen oppiaineista. Tutkinto-ohjelma muodostuu journalistiikan ja viestinnän kandidaattiohjelmasta sekä tämän pohjalta suoritettavista journalistiikan, mediakulttuurin, teatterin ja draaman tutkimuksen, puheviestinnän sekä visuaalisen journalismin maisteriopinnoista.  Tutkinto-ohjelmassa toimii myös kaksi erillistä maisteriohjelmaa, mediakasvatuksen maisteriopinnot sekä englanninkielinen Master's Degree Programme in Media Management.
Kandidaattiohjelmasta valmistutaan yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi, maisteriopinnoista joko filosofian tai yhteiskuntatieteiden maisteriksi.

Teatterityön tutkinto-ohjelma

Teatterityön tutkinto-ohjelma, joka tunnetaan edelleen entisellä nimellään Näty (näyttelijäntyön laitos), on Teatterikorkeakoulun ohella ylin teatterialan koulutuskeskus Suomessa. Vuoteen 1995 saakka sen nimi oli näyttelijäntyön koulutusohjelma. Tutkinto-ohjelma johtaa näyttelijän ammattiin. Tutkinto-ohjelmasta voi valmistua teatteri- ja tanssialan mukaisiin teatteritaiteen kandidaatin ja maisterin tutkintoihin. Opiskelijoita valitaan joka toinen tai kolmas vuosi.

Esitykset

Nätyssä on lukuvuoden aikana 1–4 ensi-iltaa. Esitykset ovat julkisia, ja niistä saa tietoa korkeakoulun verkkosivuilta.
Näytelmäluettelot

Historia

Termi didaskaliai viittasi kreikassa yleisesti luetteloihin draamakilpailuissa esitetyistä näytelmistä, mukaan lukien tiedot näytelmien kirjoittajista, esitysvuosista ja menestyksestä. Tieto tämän nimisestä teoksesta Aristoteleen teosten joukossa on säilynyt Diogenes Laertioksella. Hesykhioksella teoksen nimi esiintyy muodossa Peri didaskaliōn ("Näytelmäluetteloista" tai ”Opetuksista”). Teos on eräs esimerkki Aristoteleen suorittamista historiallisista tutkimuksista.
Aristoteleen teos on todennäköisesti kirjoitettu pian vuoden 335 eaa. jälkeen. Se perustui mitä ilmeisimmin ennen kaikkea Ateenan arkonttien arkistoissa säilytettyihin asiakirjoihin. Lisäksi aineistona on saatettu käyttää piirtokirjoituksia, suullista perimätietoa, näytelmien käsikirjoituksissa säilyneitä tietoja sekä paikallisia kronikoitsijoita.
Aristoteleen teokseen tunnetaan viittauksia monilta oppineilta, jotka ovat käyttäneet lähteinään aleksandrialaisten filologien teoksia. Kallimakhos käytti Aristoteleen teosta muodostaessaan oman luettelonsa näytelmäkirjailijoista ja -näytelmistä (Pinaks tōn didaskalōn). Lisäksi teoksen tietoja on säilynyt piirtokirjoituksissa. Eräälle näistä on annettu Aristoteleen teoksen mukaan nimi Didaskalia. Tämä piirtokirjoitus sijoitettiin noin vuonna 278 eaa. erääseen Ateenan Akropoliin eteläpuolella olleeseen rakennukseen. Se perustui alun perin Aristoteleen teokseen, mutta siinä ollutta luetteloa jatkettiin aina 100-luvulle eaa. saakka.
Aristoteles kokosi tietoa näytelmäkilpailuiden voittajista myös teokseensa Dionysia-juhlien voitot (Nikai Dionysiakai).

Sisältö

Diogeneen mukaan teos käsitti yhden kirjan. Se sisälsi tiedot paitsi voittaneista näytelmäkirjailijoista ja näytelmistä, myös tärkeimmistä näyttelijöistä. Teoksen alussa on mahdollisesti ollut johdanto, joka on käsitellyt Ateenan näytelmäkilpailuiden historiaa ja kehitystä yleisesti.
Teos sisälsi tietoja muun muassa näytelmätrilogioiden nimistä. Teos piti sisällään tiedot myös siitä, milloin näytelmän oli ohjannut joku muu kuin näytelmäkirjailija itse. Se yksilöi samannimiset näytelmäkirjailijat erottelemalla nämä ”vanhempiin” ja ”nuorempiin”. Joistakin henkilöistä on mainittu myös lisätietoja mm. näiden ikään ja ajoitukseen liittyen. Jotkut tutkijat ovat katsoneet, että teos olisi sisältänyt tiedot myös koregeista, mutta tämä ei välttämättä pidä paikkaansa.
Aristoteleen luettelo on saattanut ulottua aivan draamakilpailuiden alkuun saakka tai ainakin noin vuoteen 500 eaa., jolta ajalta lähdeaineistoa on ollut saatavilla. Ei ole kuitenkaan mahdollista sanoa, ulottuiko se teoksen kirjoitusaikaan saakka vai päättyikö se jo aiemmin. Joka tapauksessa teos on todennäköisesti kattanut huomattavan osan 400- ja 300-lukujen eaa. teatterihistoriaa, ja se on mahdollisesti sisältänyt tietoja sadoista näytelmäkirjailijoista ja ehkä jopa yli 1 500 tragediasta ja lähes 1 000 komediasta.
NGC 3109

NGC 3109 on epäsäännöllinen- tai spiraaligalaksi, joka kuuluu paikalliseen ryhmään. Se sijaitsee 4,200,000 valovuoden päässä Maasta, Vesikäärmeen tähdistössä. Galaksi on yksi Paikallisen ryhmän suurimmista, ja sen uskotaan olevan vuorovaikutuksessa Ilmapumpun kääpiögalaksin kanssa. Galaksin löysi John Herschel 24. maaliskuuta 1835 Etelä-Afrikassa.
Tutkimalla galaksin punaisia jättiläisiä on havaittu, että sillä on poikkeuksellisen alhainen metallipitoisuus kuten Pienellä Magellanin pilvellä. Galaksin status on epävarma, ja teoriat vaihtelevat epäsäännöllisen galaksin ja pienen spiraaligalaksin välillä. Mikäli NGC 3109 on spiraaligalaksi, se on pienin Paikallisen ryhmän spiraaligalakseista.
Hetan Majatalo

Hetan Majatalo on Lapin läänin vanhin toiminnassa oleva, samassa perheessä ja suoraan alenevassa sukupolvessa pysynyt matkailualan perheyritys, joka toimii nyt jo neljännessä sukupolvessa. Hotelli Hetan Majatalo on samalla Enontekiön uusin hotelli.

Historia

Anna Kreeta ja Fredrik Vuontisjärvi avasivat matkailijoille majatalon kotiinsa vuonna 1924. Lapin sodan jälkeen Retriikin mäki tuhoutui täysin. Kreetan ja Vuontisjärven lapset perustivat kaupan ja kestikievarin, joka sai Suomen viimeiset kestikievarioikeudet. Kauppa suljettiin 1970-luvulla. Toinen sukupolvenvaihdos tehtiin ja uudet omistajat rakensivat hotellirakennuksen majatalon välittömään läheisyyteen.

Sijainti

Majatalo sijaitsee Enontekiön kirkonkylän keskustassa. Se on sijainnut koko ajan samalla mäellä, jota kutsutaan Reetrikin mäeksi. Lapin sodassa lähes kaikki Hetan kylän talot paloivat, mutta Kalle ja Maija rakensivat Majatalon samalle paikalle. Pihapiirissä on Hetan ensimmäinen uudisrakennus, pikkupirtti, sekä hotellirakennusta lukuun ottamatta kaikki pihan rakennukset on tehty heti sodan jälkeen.
Gregori Tigerstedt

Gregori Fredrik Tigerstedt (10. helmikuuta 1784 Joroinen – 19. toukokuuta 1863 Helsinki) oli suomalainen Suomen sodassa taistellut everstiluutnantti, jolle on omistettu J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden Vänrikin tervehdys -runo.
Tigerstedtin vanhemmat olivat Savon ja Savonlinnan jalkaväkirykmentin everstiluutnantti Georg Fredrik Tigerstedt ja hänen toinen puolisonsa Brita Sofia Aminoff. Hän kävi Haapaniemen sotakoulua 1796–1800 ja hänestä tuli vuonna 1800 Savon keveän jalkaväen rykmentin vänrikki.
Tigerstedt palveli Suomen sodan aikana vänrikkinä Savon jalkaväessä. Hän haavoittui melko pahoin Revonlahden taistelussa 27. huhtikuuta 1808. Samassa taistelussa kaatui hänen serkkunsa luutnantti Erik Aleksander Tigerstedt (s. 1781, Pieksämäki), joka mainitaan Vänrikki Stoolin tarinoiden Sotamarski-runossa.
Sodan jälkeen Gregori Tigerstedt palasi Suomeen ja toimi muun muassa Kuopion tarkk’ampujapataljoonan päällikkönä 1829–1831. Kun joukko-osasto hajotettiin hän erosi palveluksesta 1831 everstiluutnanttina ja vietti elämänsä loppuvuodet Helsingissä. Helsingin Kaisaniemessä pidettiin Revonlahden taistelun 50-vuotispäivänä 27. huhtikuuta 1858 juhla jossa J. L. Runeberg lausui Tigerstedtin kunniaksi kirjoittamansa runon Vänrikin tervehdys.
Nicola Mancino

Nicola Mancino (synt. 15. lokakuuta 1931 Montefalcione) on italialainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa Italian sisäasiainministerinä ja senaatin puheenjohtajana. Hän edustaa Italian kansanpuoluetta (Partito Popolare Italiano).
Hän oli virkaatekevänä Italian tasavallan presidenttinä kolmen päivän ajan toukokuussa 1999 presidentti Oscar Luigi Scalfaron erottua muutamaa päivää ennen virkakautensa päättymistä.
Universalismi (kristinusko)

Universalismi on kristinuskon käsitys, jonka mukaan kaikki ihmiset pelastuvat. Esimerkiksi Origeneen mukaan dualismin hylkääminen oppina merkitsee, ettei maailman loppuessa Saatanalle voi kuulua kukaan (ei edes Saatana itse): Jumala pelastaa jokaisen, ja maailma palautuu alun täydellisyyteen (apokatastasis).
Myös Gregorios Nyssalainen kannatti universalismia. Karl Barthin mukaan kaikki paitsi Kristus pelastuvat: Jumala nimenomaan hylkäsi Kristuksen, joka kärsii ihmiskunnan rangaistuksen.
Toisen näkemyksen mukaan kaikki pelastuvat vapaaehtoisesti, koska Jumalan rakkaus on niin suuri, ettei kukaan voi olla antautumatta sille. (Vrt. arminiolaisuus, partikularismi.)
Nykyajan universalistit saattavat perustella kantaansa silläkin, että monet varhaiset kirkolliset johtohahmot ilmeisesti tukivat oppia. Mm. The Christian Universalist Association on sanonut universalismin olleen varhaisimpien kristittyjen keskeinen viesti. Myöhemmin universalismin kannatusta on esiintynyt vaihtelevasti eri aikoina.
Unitaariuniversalismi on eri asia, eivätkä sen kannattajat välttämättä ole edes kristittyjä. Alun perin unitaariuniversalismi kyllä syntyi universalistien ja unitaarien kattojärjestöjen – Universalist Church of American ja American Unitarian Associationin – yhdistyttyä vuonna 1961.
Suomessa tunnettu universalisti on kirjailija ja pappi Antti Kylliäinen.
Anatoli Pristavkin

Anatoli Pristavkin (17. lokakuuta 1931 Ljubertsy, Neuvostoliitto – 11. heinäkuuta 2008 Moskova) oli venäläinen kirjailija. Hän kuului venäläiseen intelligentsiaan ja oli 1980-luvun lopulla uudistusmielisen kirjailijoiden huhtikuun ryhmän johdossa. Hän toimi presidentti Boris Jeltsinin asettamassa armahduskomissiossa johtajana 1992–1999. Vladimir Putin lakkautti komission pian valtaan nousunsa jälkeen.
Pristavkin valmistui Moskovan ilmailukorkeakoulusta 1952 ja työskenteli erilaisissa tehtävissä. Armeijan käytyään hän meni opiskelemaan Maksim Gorkin kirjallisuusoppilaitokseen.
Pristavkin kirjoitti 26 kirjaa. Hän sai valtionpalkinnon ja useita ulkomaisia palkintoja.
LV 661

LV 661 on Suomen puolustusvoimien 1960-luvun alkupuolella kehittämä HF-alueen sähkötysradio sissikäyttöön. Laitetta kutsuttiin Sipiksi.  Sen edellinen, 1970-luvun nimikointia edeltänyt tyyppimerkintä Suomen puolustusvoimissa oli VR 17. Radiota kehitettiin sissiradioksi korvaamaan toisen maailmansodan aikaisia kaukopartioiden käyttämiä Kyynel-radioita. Ensimmäinen esitys sissiradioksi tehtiin 1953, mutta koska se oli Kyynel-radion tapaan toteutettu elektrodiputkitekniikalla, ei esitystä hyväksytty, vaan ryhdyttiin tutkimaan transistoritekniikan mahdollisuuksia. Transistoritekniikalla toteutetun sissiradion valmistus alkoi 1960 alkuvuodella. 1970-luvun puolivälissä LV 661 -radiot keskitettiin laskuvarjojääkärikoululle ja poistettiin käytöstä 1980-luvulla. Radion valmistusmääräksi jäi noin 130 kappaletta. Radioita valmisti Televa.
Julmalampi (Uurainen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 170,6 metriä mpy.
Mustjärv (Tsolgo)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6 ha (hehtaaria) ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järveen laskee kaksi lyhyttä metsäojaa. Sen laskuoja lähtee järven lounaispäästä ja se virtaa suoraksi kaivettuna metsäojana yhtyen Kariojaan kolmen kilometrin päässä järvestä. Karioja puolesta yhtyy myöhemmin Võhandu jõgeen.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 9,1 metriä ja suurin syvyys 29,7 metriä.  Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00055 km³ (kuutiokilometriä) eli 0,55 miljoonaa m³ .
Järven rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä, sen rannat ovat peltomaata ja niityjä. Rannoilla on asutusta ja meijeri.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (viroksi pehme- ja tumedaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi  (viroksi pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, ja sekä sen ravinnepitoisuudet että humuspitoisuudet ovat korkeat.