google/wiki40b huggingface dataset:
Astypálaia

Maantiede

Astypálaia sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Se on Dodekanesian läntisin saari ja sijaitsee Kykladien ja Dodekanesian saarten puolessa välissä erillään muista saariryhmänsä saarista. Aiemmin se itse asiassa luettiin kuuluvaksi Kykladeihin. Astypálaian lähimmät suuremmat saaret ovat Amorgós luoteispuolella, Anáfi lounaispuolella, Sýrna kaakkoispuolella ja Kos itäkoillisessa.
Astypálaia on jotakuinkin perhosen muotoinen. Vuoristoinen saari muodostuu kahdesta niemimaasta, joiden välillä on kapeimmillaan vain 105 metriä leveä mutta korkea kannas. Saaren leveys on suurimmillaan 18 km ja pituus 13 km pinta-alan ollessa noin 97 km². Saaren rannikko on hyvin rikkonainen ja täynnä lahtia ja pienempiä poukamia. Saaren korkein kohta on Várdia (482 metriä). Saari on huomattavasti muita Dodekanesian pääsaaria harvemmin asuttu.

Myöhempi historia

Bysantin aikana saari kuului Egean liittoon. Venetsialaiset ottivat saaren haltuunsa vuonna 1207, ja pitivät valtaa vuoteen 1522 asti. Venetsian vallan aikana saari tunnettiin nimimuodoissa Astropalia ja Stampalia.
Saari osallistui Kreikan vapaussotaan (1821–1829), mutta jäi Turkin hallitsemaksi. Kerrotaan, että kun Kreikan ja Turkin raja vedettiin vuonna 1830, Astypálaia jäi epätarkan kartan vuoksi vahingossa Turkin puolelle. Tämän seurauksena se joutui erilleen muista Kykladeista ja päätyi osasi Dodekanesiaa. Italia valtasi saaren vuonna 1912. Saari liitettiin Kreikkaan toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948.

Nähtävyydet

Astypálaian nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Astypálaian kylän venetsialaisaikainen linna (Kástro), joka sijaitsee antiikin aikaisen akropoliin eli linnavuoren paikalla, sekä Análipsin roomalaisaikaisen kylpylän rauniot mosaiikkeineen. Lisäksi saarella on useita luostareita, joihin kuuluvat muun muassa Panagía Poularianín ja Pyhän Johanneksen luostarit.

Liikenne

Saaren pääsatama on Astypálaian kylä. Sieltä on yhteys muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille. Astypálaian lentoasema, josta on lentoja Ateenaan, sijaitsee saaren keskiosissa Astypálaian kylästä noin 12 kilometriä koilliseen.
Sarakerttunen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11,5–13 cm ja paino 10–12 g. Ulkonäöltään muistuttaa ruokokerttusta, ollen kuitenkin hieman vaaleampi ja kirjavampi. Päälaella on selvä keltainen pitkittäisjuova, samoin selässä kaksi selkeää keltaista juovaa. Yläperä on tummaviiruinen. Äänet ja laulu muistuttavat ruokokerttusen vastaavia.

Levinneisyys

Itä-Eurooppa ja Länsi-Aasia. Eri lähteet antavat hieman erilaisia määriä populaation koosta. Maailman populaation suuruus on 13 500 – 21 000 laulavaa koirasta. Noin 70 % maailman sarakerttusista pesii Valko-Venäjällä, suurella Polesian suoalueella. EU:n alueella pesii 3 000 – 8 000 paria, joista 90 % Puolassa, ja loput Unkarissa, Ukrainassa, Saksassa ja Baltiassa. Länsi-Siperia on huonosti tutkittu alue, jonka populaatio saattaa olla suurempi kuin arviot esittävät. Sarakerttunen on maailmanlaajuisesti vaarantunut.
Sarakerttunen on muuttolintu, joka talvehtii ilmeisesti pääosin Länsi-Afrikassa Saharan eteläpuolella. Muuttomatkalla harhautuneita yksilöitä on tavattu Suomessa kuudesti vuoden 2006 loppuun mennessä.

Elinympäristö

Pesii saraniityillä ja -soilla. Rajoittuneen habitaattivaatimuksensa vuoksi laji on taantunut voimakkaasti, sillä niittyjä ja soita on kuivattu ja otettu viljelykäyttöön. Arvioidaan, että 2/3 maailman tunnetusta sarakerttuskannasta on kadonnut viimeisen 10 vuoden aikana.

Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti saramättäässä tai muualla kasvillisuuden kätköissä. Munia on 4–6, tavallisesti 5. Muna painaa noin 1,5 g. Haudonta-aika on 12–15 päivää ja vain naaras hautoo. Poikaset lähtevät pesästä 13–14 päivän ikäisinä. Pesyeitä on 1 tai 2 kesän aikana.

Ravinto

Hyönteissyöjä, jonka diettiin kuuluu myös hämähäkkejä ja muita pieniä selkärangattomia.
Valeraldehydi

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

Valmistus ja käyttö

Valeraldehydiä valmistetaan hydroformylointireaktiolla buteenista. Sivutuotteena muodostuu 2-metyylibutanaalia ja tuotteiden suhde riippuu reaktio-olosuhteista. Valeraldehydiä käytetään muun muassa pentanolin ja pentaanihapon valmistuksessa.
Jorma Hinkka

Jorma Hinkka (s. 12. tammikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen graafinen suunnittelija.
Hinkka toimi Taideteollisuusopistosta vuonna 1968 valmistuttuaan mainospiirtäjänä ja tv-graafikona ja sitten art directorina mainostoimistoissa Lintas, SEK, Anderson & Lembke ja Konsepti, jota oli mukana perustamassa 1983. 1990-luvulta saakka hän on keskittynyt kirjojen muotoiluun ja typografiaan omassa Graafiset Neliöt -yrityksessään.
Hinkka palkittiin urastaan Platinahuipulla Grafia ry:n Vuoden huiput 2010 -tapahtumassa. Vuoden graafikoksi Hinkka nimettiin 1997.
Vuonna 2012 Jorma Hinkka ja Erja Hannula lahjoittivat 1980-luvulta saakka keräämänsä parinsadan taidevalokuvan kokoelman Suomen valokuvataiteen museolle. Suomalaisten töiden lisäksi kokoelmaan kuului teoksia muun muassa Édouard Boubat’lta, Henri Cartier-Bressonilta ja Larry Clarkilta.
Andrés Scotti

Seurajoukkueura

Scotti aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 Central Españolin joukkueessa. Tämän jälkeen hän pelasi kahdessa chileläisessä seurassa ja vuonna 2000 siirtyi Meksikon 1. divisioonan joukkueeseen Puebla FC.
Vuonna 2003 Scotti muutti Venäjään, jossa hän pelasi kolme vuotta Rubin Kazanissa. Scotti lainattiin Argentinos Juniorsiin vuonna 2007 ja tammikuussa 2010 hän siirtyi Colo-Colon joukkueeseen.

Maajoukkueura

Scotti pelasi Uruguayn maajoukkueessa Copa América 2007:ssä ja hänet valittiin myös jalkapallon MM-kisoihin 2010.
Sortovuodet

Sortovuodet eli sortokaudet olivat ajanjaksot 1899–1905 (ensimmäinen sortokausi) ja 1908–1917 (toinen sortokausi), jolloin Venäjän keisarikunta yritti venäläistää Suomea. Nimi ”sortovuodet” on otettu käyttöön jälkeenpäin, ensimmäisestä sortokaudesta käytettiin nimeä routavuodet. 
Ensimmäisellä sortokaudella muun muassa kerättiin Suuri adressi ja perustettiin vastarintajärjestö Kagaali, joka järjesti kutsuntalakkoja. Toisella sortokaudella annettiin yhdenvertaisuuslaki, joka antoi maassa asuville venäläisille oikeuden hakea virkoja ilman Suomen kansalaisuutta, sekä käynnistettiin jääkäriliike. Sortokausi päättyi Venäjän vallankumoukseen.
José Luis Martínez

Elämä ja ura

Martínez pelasi urallaan Espanjan pääsarjassa ja edusti muun muassa FC Barcelonaa, Real Madridia ja Joventut Badalonaa. Hän voitti Espanjan mestaruuden vuosina 1957, 1958 ja 1959 sekä Espanjan cup-mestaruuden vuosina 1957 ja 1959.
Martínez edusti myös Espanjan miesten maajoukkuetta 22 ottelussa 2,7 pisteen keskiarvolla. Hän kuului maan turnauskokoonpanoon vuoden 1959 EM-kilpailuissa.
Martínez kuoli La Palmassa 82-vuotiaana 11. syyskuuta 2017.
Suomen Harmonikkainstituutti

Suomen harmonikkainstituutti on yksi Suomen viidestä musiikki-instituutista. Sen tarkoituksena on koota ja levittää tietoa harmonikkamusiikista.

Toiminta

Harmonikkainstituutti sijaitsee Ikaalisissa. Instituutti arkistoi nuotistoa, äänitteitä, valokuvia ja muita harmonikkamusiikkiin liittyvää aineistoa. Se myös julkaisee nuotteja ja äänitteitä, järjestää alan kursseja, sekä tukee harmonikkamusiikin tutkimusta ja kehittämistä. Vuonna 2007 instituutin arkistossa oli yli 10 000 nuottia, satoja äänitteitä, videonauhoja, valokuvia sekä yli 20 000 lehtileikettä. Monia vanhoista nuottipainoksista ei ole enää muualta saatavissa.
Instituutin ylläpitämässä harmonikkamuseossa on esillä noin 80 instrumenttia aina 1880-luvun lopulta 1900-luvun alkuun.
Instituutti toimii yhteistyössä myös alan kansallisten ja kansainvälisten festivaalien ja kilpailujärjestäjien kanssa sekä edistää suomalaisen harmonikkamusiikin vientiä ulkomaille sekä nuottien että äänitteiden muodossa. Se on tärkeä yhteistyökumppani muun muassa Sata-Häme Soi -festivaalin järjestämisessä. Instituutin tiloissa Ikaalisissa toimii nykyisin myös alan kansainvälisen kattojärjestön, Kansainvälisen Harmonikkaliiton, arkisto.
Toimintaa ylläpitää muun muassa Opetusministeriön ja Ikaalisten kaupungin tukema kannatusyhdistys.

Historia

Instituutti perustettiin vuonna 1980.
Villa d’Angleterre

Villa d’Angleterre on kulttuurihistoriallinen huvila, joka sijaitsee Appelgrenintie 9:ssä Hangossa. Sen suunnittelivat arkkitehdit  R. Grönholm 1881 ja Hjalmar Åberg 1909.
Hakavillakas

Koko ja ulkonäkö

Hakavillakas on valkoinen, hieman silkinhohtoinen ja siiviltään läpikuultava perhonen. Ainoana siipikuviona etusiivessä on musta L-kirjaimen muotoinen laikku. Takasiivet ovat puhtaanvalkoiset samoin ruumis. Tuntosarvet ovat valkoiset tai kellertävät. Raajat ovat valkoiset mustilla poikkivöillä. Siipiväli on koiraalla 37–47 mm ja naaraalla 48–56 mm.
Samannäköinen laji on valkovillakas (Leucoma salicis), jolla on kuitenkin mustat tuntosarvet eikä lainkaan siipikuvioita.

Levinneisyys ja lentoaika

Hakavillakkaan levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Etelä- ja Keski-Euroopan, Tanskan, aivan eteläisimmän Ruotsin ja Baltian kautta idässä Japaniin saakka. Suomesta hakavillakas on tavattu ainoastaan parikymmentä kertaa, ensimmäisen kerran syyskuussa 2001 Virolahdelta. Perhoset lentävät kesäkuun lopusta heinäkuun lopulle ja lämpiminä kesinä saattaa syntyä osittainen toinen sukupolvi elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Hakavillakkaat elävät erityisesti jaloja lehtipuita kasvavissa lehtimetsissä. Se on paikallinen, ja yksilöitä tavataan vain harvoin tavallisen elinympäristön ulkopuolella. Yksilöt oleskelevat tavallisesti korkealla latvustoissa ja lepäävät päivisin lehtien alapinnoilla. Häirittynä ne lennähtävät pieniä matkoja. Lento alkaa illan hämärryttyä, ja koiraat tulevat valolle, naaraat hyvin harvoin.
Naaras munii 100–300 munaa, jotka kuoriutuvat vajaata paria viikkoa myöhemmin. Toukat piilottelevat lehtien alapinnoilla kunnes siirtyvät talvilevolle käärityn lehden sisään. Vanhemmat toukat ovat nopealiikkeisiä ja oleskelevat lehdillä piilottelematta itseään. Täysikasvuiset toukat koteloituvat seuraavana vuonna touko-kesäkuun vaihteessa yhteensidottujen lehtien väliin. Tarpeeksi kuumina kesinä koko perhosen kehitys munasta aikuiseksi voi tapahtua yhdessä kuukaudessa.

Ravintokasvi

Toukka syö monien eri lehtipuiden lehtiä.
Meatcleaver Massacre

Juoni

Kaveriporukka tappaa "vahingossa" koulussa demoneista luennoivan professorin perheineen. Pojat painiskelevat omantunnon tuskien kanssa, kun professori makaa aivokuolleena sairaalassa. Pikku hiljaa professorin luennoilla kertomat demoniset voimat alkavat vainoamaan poikia.

Julkaisu

Meatcleaver Massacre sai kotimaan ensi-iltansa Yhdysvalloissa maaliskuussa vuonna 1977. Elokuva sai San Francisco -ensi-illan 21. syyskuuta vuonna 1977. Suomessa elokuvaa on esitetty Helsingin Night Visions Film Festivalilla 5. huhtikuuta vuonna 2008 ja Iin IIK!!-kauhuelokuvafestivaaleilla 22. lokakuuta vuonna 2009. Elokuvaa on levitetty myös nimillä Evil Force, Revenge of the Dead ja The Hollywood Meatcleaver Massacre.
Elokuvan kannessa suurella fontilla mainostettu Christopher Lee esiintyy vain prologissa ja epilogissa, joilla ei ole itse elokuvan kanssa mitään tekemistä ja ne onkin ilmeisesti kuvattu erillään muusta materiaalista. Lee itse luuli jaksoja filmattaessa olevansa palkattu jonkin Hämärän rajamailla -tyylisen televisiosarjan juontajaksi ja suuttui aikoinaan kyseisestä huijauksesta sen verran, että nosti asiasta oikeusjutun.
Linja-autoliikenne Veikko Viitanen

Linja-autoliikenne Veikko Viitanen Oy (nimi vuoteen 1965 Lauri Viitanen Oy) oli suomalainen Tampereella 1923–1985 toiminut linja-autoyritys.
Yritys sai alkunsa vuonna 1923 kun Lauri Viitanen alkoi liikennöidä isänsä rakentamalla linja-autolla Luopioisista vuoropäivin Hämeenlinnaan ja Tampereelle. Saman vuoden syksyllä teiden huonon kunnon estettyä ajojen jatkamisen Luopioisiin hän muutti Tampereelle ja aloitti liikenteen Vuohenojan ja Keskustorin välisellä linjalla. Vuonna 1928 Lauri Viitanen alkoi ajaa Uusikylä–Keskustori -linjaa. Kun tämä linja siirtyi 1957 Tampereen kaupungin liikennelaitokselle Viitanen siirtyi liikennöimään Tampereen ja Ylöjärven Siivikkalan väliä. Säännöllisen linjaliikenteen harjoittaminen oli tuolloin välttämätöntä, jotta myös tilausajojen suorittaminen oli mahdollista. Tällöin Viitasella oli 11 linja-autoa, joista jo puolet oli varusteltu tilausajoihin sopiviksi. 
Viitanen aloitti tilauajojen ajamisen jo 1950-luvulla yhteistyössä Kalevi Keihäsen kanssa aina Etelä-Eurooppaa myöten, mutta erikoistui pian ajamaan tilausajoja pääasiassa yrityksille ja urheiluseuroille. Yhtiön nimeksi muuttui 1965 Veikko Viitanen Oy Lauri Viitasen pojan mukaan.
Veikko Viitanen myi yhtiön 1985 Länsilinjoille. Kauppaan kuului kahdeksan linja-autoa. Länsilinjat yhdisti Viitasen ajaman Siivikkala–Tampere linjan toisen ostamansa yrityksen E. Myllymäki Oy:n ajamaan Tampere–Höytämö-linjaan.
Mobile TeleSystems

Mobile TeleSystems (ven. Мобильные ТелеСистемы, Mobilnyje TeleSistemy) eli MTS  on suuri matkapuhelinoperaattori Venäjällä ja Itsenäisten valtioiden yhteisön maissa.
MTS:n pääkonttori sijaitsee Moskovassa. Yhtiön osakkeet on listattu Moskovan pörssissä (MCX: MTSS) ja New Yorkissa (NYSE: MBT). Yritys perustettiin vuonna 1993 ja se aloitti toimintansa seuraavana vuonna.
RIAraitingin sadan venäläisen suuryritysten vuoden 2014 vertailussa yhtymä sijoittui markkina-arvoltaan 13. suurimmaksi. Yhtiön arvoksi arvioitiin 676,854 miljardia ruplaa vuoden 2013 lopussa (+33,3 % edellisvuoteen).
MTS:llä on yli 59 miljoonaa matkapuhelinasiakasta. Venäjällä MTS:n tärkeimmät kilpailijat ovat MegaFon ja Beeline.
Esimerkiksi Valko-Venäjällä MTS:n tärkein kilpailija on puolestaan A1↑, jonka asiakasmäärän Valko-Venäjän MTS on niukasti ohittanut. Kesäkuussa 2013 Valko-Venäjän MTS:llä oli 5,3 miljoonaa tilaajaa.
Kiimalammi (Tammela)

Maantiede

Lammen pituus on 120 metriä ja leveys 100 metriä. Lampeen laskee ympäröiviltä soilta suo-ojia. Yksi näistä tuo vettä Kuivajärveltä, johon laskee moni valuma-alueen muista yläpuolisista järvistä. Lammen luusua sijaitsee sen etelärannalla, josta saa alkuunsa 300 metriä pitkä laskuoja Mustalammiin. Lammen ranta on soista metsämaastoa. Rannoille ei ole rakennettu loma-asuntoja, mutta kaksi viereistä mäkeä ovat luonnonsuojelualueita. Niillä on kummallakin omat rakennuksensa. Noin 100 metriä etelään ohittaa lammen metsäautotie.
Unyō

Palvelus

Yawatamaru lähti neitsytmatkalleen 31. heinäkuuta. Alus oli suunniteltu matkustaja-alukseksi, mutta Japanin liityttyä toiseen maailmansotaan keisarillisen Japanin laivasto lunasti aluksen lokakuussa 1941. Alus muutettiin joukkojenkuljetusalukseksi kuljettamaan sotavankeja Japaniin.  Alus poistettiin käytöstä, ja se siirrettiin 25. marraskuuta 1941 telakalle muutettavaksi saattuetukialukseksi.

Muutostyöt

Muutostöiden aikana alukselle valmistui lentokansi, jonka pituus oli 150 metriä ja leveys 23 metriä. Alukselle asennettiin kaksi hissiä lentokoneiden siirtämiseksi hangaarista lentokannelle, mutta kannelle ei rakennettu komentosiltaa, katapultteja eikä jarruvaijereita. Sen suunniteltuina tehtävinä olivat tukialuslentäjien koulutus sekä lentokoneiden kuljetus.

Unyō

Alus otettiin palvelukseen saattuetukialuksena 31. toukokuuta 1942 nimellä Unyō. Alus osallistui useisiin lentokoneidenkuljetustehtäviin. Siihen osui Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Halibutin laukaisema torpedo Trukin edustalla 10. heinäkuuta 1943. Korjausten jälkeen 19. tammikuuta 1944 aluksen ollessa matkalla Yokosukaan siihen osui kolme USS Haddockin laukaisemaa torpedoa, jotka eivät kuitenkaan upottaneet alusta. Alus matkasi korjattavaksi Saipanille.
Alus upposi 17. syyskuuta 1944 USS Barbin torpedoitua aluksen Hongkongin lähistöllä. Aluksen 1 000 hengen miehistöstä 239 hukkui ja 761 pelastettiin merestä.
FC Kipparit

FC Kipparit on vuonna 2007 perustettu kokkolalainen jalkapalloseura. Se perustettiin KPV:n kakkosjoukkueen noustua Kakkoseen. Nousseen joukkueen nimi täytyi kuitenkin olla eri, koskan palloliiton alaisissa saa olla vain yksi joukkue kultakin seuralta ja KPV:ltä sellainen oli jo Ykkösessä. Näin ollen FC Kipparit peri tämän Kakkosen C-lohkon sarjapaikan kaudeksi 2007. FC Kipparit pelasi ensimmäisen ottelunsa FC Kiistoa vastaan ja hävisi sen 1-2. Kippareiden historian ensimmäisen maalin teki Jussi Uusimäki. Seura putosi kauden päätteeksi takaisin Kolmoseen, mutta luopui kolmosen sarjapaikastaan.
Matarakasvit

Ulkonäkö ja koko

Matarakasvien koko ja ulkonäkö ovat hyvin vaihtelevat. Lajeja tavataan suurista puista ja pensaista pieniin, hentoihin ruohoihin. Erikoisimpia heimon kasveja ovat Myrmecodia-suvun lajit, jotka ovat epifyyttisiä mehikasveja, joiden laajenneessa varressa pesivät muurahaiset.
Suomessa ja muissa Pohjoismaissa tavattavat matarakasvit ovat yksi- tai monivuotisia, usein rönsyllisiä ruohoja. Ne ovat varreltaan tavallisesti nelisärmäisiä, rentoja tai pystyjä sekä kaljuja tai karheakarvaisia. Kuivattaessa lajit usein mustuvat helposti. Lehdet ja lehtimäiset korvakkeet ovat kapeahkoja ja muodostavat säteittäisen valekiehkuran. Kukinto on huiskilo tai viuhko, joskus myös mykerömäinen. Kaksineuvoisten, pienten kukkien mykeröt ovat tavallisesti surkastuneita. Ratasmaiset tai suppilomaiset teriöt ovat tavallisesti neljäliuskaisia ja väriltään useimmiten valkoisia. Hedelmät ovat yksi- tai kaksilohkoisia. Tavallisesti lohkoissa on vain yksi siemen.

Levinneisyys

Matarakasvit ovat levinneet kaikkialle maapallolle. Suomessa matarakasveja kasvaa koko maassa.

Luokittelu

Matarakasvien heimo on yksi koppisiemenisten suurimmista. Siihen kuuluu 13150 lajia, jotka viedaan 611 sukuun. Suvut ovat ryhmiteltävissä neljäksi kehityslinjaksi.

1. Rubioideae Verdcourt

Ryhmään kuuluu yli puolet heimon lajeista ja se on kosmopoliittinen. Kasvit ovat tavallisesti ruohoja ja erityisesti puuvartisiin lajeihin kerääntyy alumiinia. Soluissa esiintyy oksalaattikiteitä. Karvat ovat nivelikkäitä. Erilaisvartaloisuus on yleistä.
Ryhmän runsaslukuisimmat suvut ovat kahvikit (Psychotria s. l. eli laajasti käsitettynä, 1600 lajia), Palicourea (800 lajia), matarat (Galium, 400 lajia), Spermacoce (275 lajia), Oldenlandia (250 lajia), Notopleura (210 lajia), Hedyotis (200 lajia), Rudgea (200 lajia), Lasianthus (185 lajia), Chassalia (140 lajia), koprosmat (Coprosma, 105 lajia), Argostemma (100 lajia), Gynochthodes (95 lajia), Margaritopsis (80 lajia), Gaertnera (70 lajia), Schradera (55 lajia) ja nonit (Morinda, 40).

2. Suvut Luculia, Acranthera ja Coptasapelta

Sukujen yhteensä 53 lajia kasvavat Himalajalla ja Kiinasta Malaijien saaristoon ulottuvalla alueella. Eniten lajeja on suvussa Acranthera (35 lajia).

3. Cinchonoideae Rafinesque

Ryhmä käsittää noin 1500 tropiikissa kasvavaa lajia, joista enemmistö on amerikkalaisia. Sekundaarinen aineenvaihdunta tuottaa eräitä alkaloideja. Sikiäimessä on usein paljon siemenaiheita ja hedelmä on tavallisesti kuiva.
Runsaslajisimmat suvut ovat Timonius (150 lajia), Guettarda (80 lajia), Rytigynia (70 lajia) ja Fadogia (45 lajia).

4. Ixoroideae Rafinesque

Ryhmään kuuluu 4000 lajia, jotka kasvavat tropiikissa. Ne ovat habitukseltaan vaihtelevia: pienistä pensaista puihin, vähemmistö ruohoja, joskus maitaisnesteellisiä. Kukissa on yleensä rakenne, johon siitepöly karisee heteenponnesta pölyttäjien saataville. Hedelmä on usein mehevä.
Suurimmat suvut ovat Pavetta (400 lajia), tähtikukat (Ixora, 300 lajia), huiviot (Mussaenda, 200 lajia), kahvipensaat (Coffea, 125 lajia), Randia (100 lajia), Tricalysia (90 lajia), Wendlandia (80 lajia), gardeniat eli keikarinkukat (Gardenia, 60 lajia) ja Bertiera (55 lajia).
Hélène Lipietz

Elämäkerta

Hélène Lipietzin isä Georges Lipietz (1922-2003) oli Puolan juutalainen, joka asettui asumaan Ranskaan, mutta joutui saksalaisten pidättämäksi toisen maailmansodan aikana. Hänellä on vanhempi veli Alain (1947), joka on ekonomisti ja aktiivitoimija Ranskan vihreissä. Hänellä on myös sisar Catherine (1950). Heidän äitinsä on Colette Geunité.
Hélene Lipietz on suorittanut alemman teoreettisen oikeuden tutkinnon Pariisi-Nanterren yliopistossa, jossa hän myös kohtasi aviomiehensä. Heillä on kolme lasta tästä avioliitosta.
Vuonna 1994 hänestä tuli asianajaja ja hän on toiminut myös oikeussalissa.
Kun isä Georges kuoli 2003, Hélène yhdessä äitinsä ja sisarustensa kanssa jatkoivat isän aloittamaa oikeusprosessia Toulousen kaupungin hallinto-oikeudessa valtiota ja Ranskan valtion rautateitä (SNCF) vastaan, koska nämä olivat tehneet ihmisoikeuksien vastaista yhteistyötä saksalaisten kanssa kuljettamalla vankeja keskitysleireille toisen maailmansodan aikana.

Poliittinen ura

Vuosina 2004-2010 Hélène Lipietz oli jäsen Île-de-Francen alueneuvostossa, jossa hän toimi talouskomitean varapuheenjohtajana. Lisäksi hän oli kaupunkipoliittisen komission sihteeri.
Kun vuonna 2012 muodostettiin Jean-Marc Ayraultin hallitus, niin varasijalla ollut Lipietz nousi senaattoriksi Nicole Bricqin noustessa hallitukseen.  Senaatissa hän toimi perustuslaki-, lainsäädäntö-, yleisen äänioikeuden- sekä yleisen hallinnon säätelyn komissiossa.
Hélène Lipietzin ura senaattorina päättyi kun Manuel Valls muodosti uuden hallituksen, ja Nicole Bricq palasi takaisin senaattorin tehtävään. Näin Lipietz keskittyi politiikan sijasta ravintoloitsijan ja antikvariaatin pitäjän toimiin Avallonissa.
Kuitenkin senaattori Nicile Bricqin kuolema muutti tilanteen hetkeksi, sillä Hélène Lipietz palasi senaattoriksi elo- ja syyskuun ajaksi vuonna 2017.
Juttukierrätys

Juttukierrätys (myös juttujen kierrätys tai aineiston kierrätys) tarkoittaa saman aineiston julkaisemista joko täysin samanlaisena tai vähän muunneltuna eri viestintävälineissä. Esimerkiksi sama kirjoitus voidaan taittaa eri tavoin ja julkaista eri kuvin ja otsikoin varustettuna useissa sanomalehdissä.
Juttukierrätystä harjoitetaan tavallisesti samaan lehtiyhtymään kuuluvissa julkaisuissa. Myös saman uutistoimiston toimittajien kirjoittamia uutisia tai artikkeleita saatetaan kierrättää. Esimerkiksi ulkomailla työskentelevän toimittajan uutisia ja artikkeleita saatetaan kierrättää. Sanomalehdissä julkaistut valokuvat ovat olleet jo pitkään kierrätyksessä.
Juttukierrätys liittyy mediakonvergenssiin ja konsernijournalismiin.

Arvostelu

Juttukierrätys on herättänyt arvostelua. Julkisuudessa esimerkiksi Journalistiliiton puheenjohtaja Arto Nieminen on ilmaissut huolen viestimien omistuksen keskittymisestä ja sisältöyhteistyön lisääntymisestä, minkä takia samoja juttuja kierrätetään eri julkaisuissa. Jos lehdistön sisältö yksipuolistuu, Niemisen mukaan vahvat maakunnalliset viestijät menettävät vahvinta ominaisuuttaan eli paikallisuutta. Sananvapaus kaventuu, koska viestintäkentän ääni yhdenmukaistuu.
Niin sanottua ”leikkaa-liimaa journalismia” tutkineen Laura Juntusen mukaan ulkopuolisten vaikuttajien, PR-koneiston, valta on kasvussa. Samat uutissisällöt kiertävät enenevästi viestimien sisällä ja tiedotusvälineet ovat yhä riippuvaisempia toistensa tarjonnasta. Näin ollen tulevaisuudessa lukijoiden on entistä vaikeampaa arvioida tiedon alkuperää ja paikkansapitävyyttä. Jos kierrätettyjen sisältöjen vastapainoksi ei tule uutta luovaa juttutuotantoa, Juntusen mukaan vapaa tiedonvälitys typistyy. Riskinä on, että journalismin riippumattomuus vaarantuu ja ulkopuolisten toimijoiden valta uutisten määrittelijöinä kasvaa.
Suomen arvostelijain liiton tietojen mukaan kaikkiaan 34 sanomalehteä julkaiseva Alma Median osa Alma Aluemedia julkaisee osan taidearvosteluistaan useissa eri lehdissään. Liiton mukaan Aluemedia on ryhtynyt karsimaan taiteesta kirjoittavia kriitikkojaan ja samojen kirjoittajien tekstejä käytetään kaikissa lehdissä.
Vuoden 2013 alusta Alma Aluemedia liittyi lehtijuttujen kierrätysrinkiin Pohjalaista ja Ilkkaa julkaisevan Ilkka-yhtymän kanssa. Myös Turun Sanomat ja Kaleva ovat liittymässä samaiseen rinkiin.
City Heat – tuli hännän alla

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen harmittelee, etteivät löysä parodia ja totinen paukuttelu kohtaa elokuvassa. Hän antoi City Heatille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.