Christian Kracht

Elämä ja koulutus

Kracht syntyi sveitsiläisessä Saanenin kylässä. Hänen isänsä, Christian Kracht vanhempi, toimi Axel Springerin kustantamon edustajana 1960-luvulla. Kracht opiskeli Schule Schloss Salemissa Badenissa ja kanadalaisessa Lakefield College Schoolissa Ontariossa. Hän valmistui New Yorkissa sijaitsevasta Sarah Lawrence Collegesta vuonna 1989. Hän on naimisissa saksalaisen elokuvaohjaajan Frauke Finsterwalderin kanssa. He asuvat Los Angelesissa Kaliforniassa.

Journalismi ja yhteistyö

1990-luvulla Kracht työskenteli useissa aikakaus- ja sanomalehdissä Saksassa, mukaan lukien Der Spiegel. 1990-luvun puolivälissä hän asui ja työskenteli New Delhissä, Spiegelin Intian kirjeenvaihtajana. Kracht muutti tämän jälkeen Bangkokiin, josta hän vieraili useissa muissa Kaakkois-Aasian maissa. Kyseisenä aikana hän työsti matkakuvauksia, jotka ilmestyivät Welt am Sonntag -lehdessä. Vuonna 2000 kootut kuvaukset julkaistiin Der Gelbe Bleistift (Keltainen kynä) -kirjana. Marraskuussa 2006 Kracht toimi Frankfurter Allgemeine Zeitung -julkaisun säännöllisenä kolumnistina. Hänen vuoroviikoin ilmestyvällä kolumnillaan oli alun perin otsikkona ​Kirje... ja myöhemmin ​Kirje menneisyydestä.
Tänä aikana Kracht raportoi yhdessä amerikkalaisen liikemiehen David Woodardin kanssa Aleister Crowleyn entisestä asunnosta Cefalùssa.
Kracht on säännöllisesti tehnyt yhteistyötä muiden kirjailijoiden ja taiteilijoiden kanssa. Vuonna 1998 Eckhart Nickel kanssa yhteistyönä syntyi Ferien für immer (Pysyvä loma), koottuja mietteitä "miellyttävimmistä paikoista maan päällä". Vuonna 1999 Kracht osallistui Tristesse Royale performanssiin, Stuckrad-Barrenin, Joachim Bessingin, Eckhart Nickelin ja Alexander von Schönburgin kanssa. Kirja on koostettu ja muokattu ääniteestä, jossa kyseiset osallistujat keskustelivat globalisaatiokulttuurista Berliinin Adlon-hotellissa. Joillekin kommentaattoreille tämä julkaisu muodosti korkean vesirajan niin sanotulle Popliteratur kirjoitusmarkkinoiden ilmiölle, jossa Kracht oli oletettu hahmo. Kirjailija on toistuvasti ottanut etäisyyttä tästä epiteetistä ja hän on mm. kieltäytynyt antamasta lupaa uudelleen julkaista työtään kyseisen tyylilajin antologiaan. Tästä huolimatta, Kracht oli Mesopotamia antologian toimittaja—kokoelma lyhytkertomuksia, fragmentteja ja valokuvamontaaseja pop-kirjallisuuteen liittyviltä kirjoittajilta kuten, Rainald Goetz, Andreas Neumeister ja Benjamin von Stuckrad-Barren. Ensimmäisen julkaisun otsikko Ernst Geschichten am Ende des Jahrtausends (Vakavat tarinat vuosituhannen lopussa), myöhemmin vaihdettiin Deutsche Taschenbuch Verlagin vuoden 2001 julkaisussa "Avant-Pop-Reader" nimiseksi.
Syyskuun 2004 ja kesäkuun 2006 välisenä aikana Kracht julkaisi itsenäistä Der Freund kirjallisuuslehteä yhteistyössä Eckhart Nickelin kanssa. Hän asui Kathmandussa, kyseisen lehden toimittajana, ennen kuin lähti Nepalista poliittisen levottomuuden aikana. Pääosin saksankielinen aikakauslehti valmistui lopulta San Franciscossa alkuperäisten suunnitelmien mukaan yhteensä kahdeksalla painoksella. 
Lehden sisältöön ottivat säännöllisesti osaa mm. Ira Cohen, Reinhold Messner, Ian Buruma, Stanisław Lem, Karlheinz Stockhausen, Alain Robbe-Grillet, Rem Koolhaas, Momus, David Woodard ja Eduardo Kac.
Helmikuussa 2007 julkaistiin Metan (Metaani), Ingo Niermannin kanssa Kilimanjarossa tapahtuneen kiipeilymatkailun seurauksena. Kirja kuvaa metaanikaasun salaperäistä voimaa. Varhainen arvostelu vaihteli kriittisestä hämmentyneeseen, joista yksi kuvailee teosta "großer Quatschiksi" (hölynpölyksi). Toinen arvostelija viittaa kirjaa ”alarmismin” parodiaksi ja ehdottaa, että teosta kannataa pitää vitsinä: "Mutta jos tämä kirja on vitsi, se ei todennäköisesti ole huono."
Kracht julkaisi kirjeenvaihdon Woodardin kanssa vuonna 2012 tiivistelmänä Five Years (Viisi vuotta). Vaikka tämä teksti on pääosin performanssi kappale, tiettyjä episodeja kirjeenvaihdossa pidettiin kiistanalaisina—erityisesti Nueva Germaniaan liittyvissä viittauksissa. Helmikuussa 2012 eräs kriitikko kirjoittikin lausunnon, joka julkaistiin Der Spiegelissä, ja väitti, että Five Years sympatisoi rasismia ja oikeistolaisuutta, jotka oletettavasti esiintyivät myös Krachtin uusimmassa romaanissa Imperiumi. Kriitikko Georg Diezin esittämää näkökulmaa kiistettiin laajasti vakiintuneiden kriitikkojen ja kirjoittajien keskuudessa, saksankielisissä sanoma- ja aikakauslehdissä laajan kirjallisen keskustelun aikana.