google/wiki40b huggingface dataset:
Francis Graham-Smith

Elämäkerta

Graham-Smith kävi koulua Rossall Schoolissa Englannin Lancasterissa.
Vuonna 1946 Graham-Smith liittyi Martin Rylen johtamaan radioastronomian tutkimus­ryhmään. Hän teki Michelsonin interferometrillä havaintoja Cygnus A:sta 80 megahertsin taajuudella. Vuonna 1950 hän myös rakensi Cambridgeen pitkän Michelsonin interferometrin, joka toimi 3,7 metrin aallon­pituudella. Hän määritti interferometrillä myös elektronien tiheyden ionosfäärissä.
Vuonna 1964 Graham-Smith nimitettiin Manchesterin yliopiston radio­astronomian professoriksi ja vuonna 1981 kuninkaallisen tähtitieteellisen laboratorion (Royal Astronomy Laboratory) johtajaksi. Hän toimi myös Greenwichin kuninkaallisen observatorion johtajana vuosina 1975–1981.
Vuonna 1965 hän piti Royal Institutionin joulu­luennon aiheesta Maailman­kaikkeuden tutkiminen.

Kunnianosoituksia

Graham-Smith valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1970. ja sai Royal Medalin vuonna 1987.
Hän oli Royal Astronomical Societyn puheenjohtaja vuosina 1975–1977 ja Astronomer Royal 1982–1990.
Old Windsor

Old Windsor on noin 5 200 asukkaan kylä ja kunta (civil parish) Berkshiren muodollisessa kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Sen lähistöllä sijaitsevat esimerkiksi Windsorin kaupunki sekä Englefield Greenin ja Datchetin kylät. Lisäksi Thamesjoki virtaa kylän lähellä. Ennen Windsorin linnan maihin kuulunut Windsor Great Park sijaitsee sekin Old Windsorin lähettyvillä. Old Windsorissa asuu myös useita julkisuuden henkilöitä. Esimerkiksi laulaja Elton John, golfaaja Nick Faldo ja laulaja Lisa Scott-Lee asuvat kylässä. Lisäksi näyttelijä Geraldine McEwan on syntynyt Old Windsorissa.
Javaris Crittenton

Pelaajaura

Pelintekijänä pelanneen Crittentonin varasi vuoden 2007 varaustilaisuudessa 19. vuorolla Los Angeles Lakers. Crittenton pelasi NBA:ssa kahden kauden ajan vuosina 2007–2009 edustettuaan Lakersin lisäksi Memphis Grizzliesiä ja Washington Wizardsia, minkä jälkeen hän pelasi lyhyesti vielä Kiinassa vuonna 2010 ja D-liigassa vuonna 2011.
Joulukuussa 2009 Crittenton ja Gilbert Arenas toivat käsiaseita Wizardsin pukuhuoneeseen. Tapahtuma johti kummankin loppukauden kestäneeseen pelikieltoon ja palkanmenetykseen.
Crittentonin tekemien NBA-pelaajasopimusten arvo oli Sports-Referencen mukaan yli neljä miljoonaa dollaria.

Vankilatuomio

Crittentonin kerrotaan liittyneen Crips-katujengiin NBA-uransa alussa. Elokuussa 2011 hän – oletettavasti aikomuksenaan ampua liikkuvasta autosta toista Cripsin jäsentä – osui 22-vuotiasta neljän lapsen äitiä Julian Jonesia alavartaloon, omien sanojensa mukaan vahingossa. Valtimoverenvuodon saanut Jones kuoli sairaalassa leikkauksessa. Sovittelun jälkeen Crittenton tuomittiin keväällä 2015 taposta 23 vuodeksi vankilaan.
Viivain

Viivain eli viivoitin on suorien viivojen piirtämiseen käytettävä väline. Viivaimessa on usein asteikko, jolla voi mitata etäisyyksiä. Viivaimia tehdään muovista, puusta ja metallista.
Kulmaviivainta eli astelevyä käytetään kulmien mittaamiseen tai piirtämiseen. Kulmaviivaimen suurin asteluku on yleensä joko 90 tai 180 astetta. Kulmaviivain on kouluihin tarkoitettu versio kulmamitasta.
Teknisen piirustuksen apuvälineiksi on kehitetty runsaasti erityyppisiä erikoisviivaimia.

Viivain geometriassa

Viivain on geometriassa harpin ohella toinen perinteisistä idealisoiduista piirustusvälineistä, joita käytetään geometrisissa konstruktioissa. Viivaimen käyttö vastaa Eukleideen olettamuksia, että kahden pisteen väliin voidaan piirtää jana ja että jana voidaan jatkaa päistään suoraksi.
Canal Grande

Canal Grande (ital. Canal Grande, venetsiaksi Canałaso) on Venetsiassa, Italiassa, sijaitseva kanava. Se alkaa kaupungin rautatieaseman luota ja laskee kaupungin läpi lähes neljän kilometrin matkan Bacino di San Marcoon eli Pyhän Markuksen altaaseen. Muodoltaan takaperoista S-kirjainta muistuttava Canal Grande on kaupungin pääliikenneväylä, jolla liikennöi muun muassa vesitakseja ja -busseja sekä gondoleja. Kanavan pituus on 3 800 metriä, leveys 30–70 metriä ja keskisyvyys viisi metriä.
Kanavan rantaa reunustavat lukuisat Venetsian johtavien sukujen rakennuttamat palatsit, joista käytetään vaatimattomasti nimitystä Ca’ (sanasta casa ’talo’). Näitä palatseja ovat esimerkiksi Palazzo Vendramin-Calergi, Ca' Pesaro, Ca' d'Oro, Ca' Rezzenico ja Ca' Dario. Kanavan ylittävä Ponte di Rialto eli Rialton silta kuuluu Venetsian tunnetuimpiin nähtävyyksiin.
Sarda

Koko ja ulkonäkö

Sarda kasvaa noin 75-senttiseksi ja 5–6-kiloiseksi, ennätyskalat jopa 90 sentin ja 11 kilon mittaan.
Sarda on tukevarakenteinen kala, joka muistuttaa paljon pientä tonnikalaa tai boniittia. Koko iho on pienten suomujen peittämä. Pyrstön tyvi on huomattavan kapea, ja kaksi selkäevää ovat lähes kiinni toisissaan. Sardalle tyypillisesti sen etummainen selkäevä on kuitenkin kolmiomainen, evän yläreuna on suora eikä kovera. Selkäpuolella on tummia vinoja raitoja; raidat ovat jyrkemmässä kulmassa kuin muilla Sarda-suvun lajeilla.

Esiintyminen

Sarda on Atlantin valtameren lämpimien ja lauhkeitten rannikkovesien kala, joka esiintyy 80–200 metrin syvyydessä mutta voi myös nousta estuaareihin. Atlantin itärannikolla sen levinneisyys ulottuu Etelä-Norjasta Etelä-Afrikkaan, ja sitä tavataan myös Välimeressä ja Mustassameressä. Amerikassa sardaa tavataan Nova Scotiasta etelään Argentiinan pohjoisosaan saakka, muttei juuri Karibianmerellä.
Sarda on tavattu harhailijana Itämerestä, kerran myös Suomen vesillä.

Kalastus ja käyttö

Sardaa pyydetään muun muassa avorysällä ja etenkin Mustanmeren alueella, ja sitä saadaan sivusaaliina uistellessa. Maailman vuosisaaliit ovat olleet 20 000 ja 40 000 tonnin välillä. Tärkein pyyntimaa on Turkki. Sarda on öljyisempi kuin varsinaiset tonnikalat eikä ehkä yhtä arvostettu ruokana. Sitä myydään mm. purkkisäilykkeenä.
Minsk-Eteläinen

Liityntäliikenne

Ainakin bussi ja linjataksi liikennöivät aseman lähistölle.
Eero Puolanne

Eero Puolanne, MMT, (s. 15. syyskuuta 1947) on Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan elintarvike- ja ympäristötieteiden laitoksen lihateknologian professori. Puolanne on toiminut professorin virassa helmikuusta 1983 lähtien, alussa vuoden viranhoitajana ja 1.3.1984 lähtien varsinaisena professorina. Puolanne siirtyi 1.8.2011 eläkkeelle, mutta jatkaa vielä yliopistossa professorisopimuksen myötä vuoden 2018 loppuun.

Koulutus

Puolanne kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta 1966. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan lihateknologiaa Helsingin yliopistoon, jossa hän on suorittanut sekä perus- että jatko-opintonsa. Vuonna 1971 hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi (tutkintonimike muutettiin myöhemmin maisteriksi). Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1974, hän valmistui lisensiaatiksi ja tästä kolmen vuoden päästä maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi.

Työura

Puolanteen työura on vahvasti akateeminen. Hän toimi opintojensa ohella lihateknologian tutkimusassistenttina 1970–1972. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen Akatemian palvelukseen, jossa hän ensin toimi tutkimusassistenttina vuosina 1972–1976, sen jälkeen nuorempana tutkijana 1976–1981 ja vanhempana tutkijana 1981–1983.
Puolanteen toimiessa vielä Suomen Akatemiassa nuorempana tutkijana hänet nimitettiin myös lihateknologian dosentin virkaan Helsingin yliopistoon. Tässä virassa hän toimi vuodesta 1978 vuoteen 1983, jolloin hänet määrättiin lihateknologian vt. professoriksi. Hänen hoidettuaan professuuria vuoden verran hänet nimitettiin lihateknologian varsinaisen professorin virkaan 1984. Tästä tehtävästä hän siirtyi eläkkeelle 1.8.2011 lukien. Puolanne on toiminut myös maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1992–1994 ja 1995–1998.

Luottamustoimet

Puolanne on aktiivinen yliopistomaailmassa, ja hän toimi muun muassa Helsingin yliopiston Ruralia-instituutin hallituksen puheenjohtajana sekä Helsingin yliopiston työsuojelutoimikunnan ja ruokailutoimikunnan puheenjohtajana 2006 loppuun asti sekä osallistunut Helsingin yliopiston kirjastolaitoksen kehittämiseen. Professoriliiton hallituksen jäsenenä hän on ollut 1990–1994 ja 2004–2008 ja valtuuston puheenjohtaja 2011–2012 ja 2013–2014. Hänet on myös nimitetty 1.1.2006 ja 1.1.2011alkaen viisivuotiskaudeksi Affiliated professoriksi Tanskan Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskolen, nykyisin Kööpenhaminan yliopiston, elintarviketieteen laitokselle.
Malakanviirubulbuli

Levinneisyys

Malakanviirubulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Se on edelleen yleinen tai melko yleinen laji, mutta on vähenemässä elinympäristöjen häviämisen seurauksena. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö

Malakanviirubulbuli elää alankometsissä 1 200 metrin korkeuteen asti. Yleensä sitä kuitenkin tavataan alemmissa korkeuksissa.
Bengt Broms (professori)

Bengt Henry Gabriel Arne Broms (s. 16. lokakuuta 1929 Sortavala) on suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hän toimi Turun yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa kansainvälisen oikeuden ja valtiosääntöoikeuden professorina 1962–1970 ja sen jälkeen Helsingin yliopistossa kansainvälisen oikeuden professorina vuoteen 1994 saakka. Hän on tutkinut erityisesti kansainvälisten järjestöjen toimintaan liittyviä kysymyksiä.
Broms kävi Joensuun yhteiskoulua. Hän asuu Helsingissä ja kesäisin Liperissä.
Broms valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1980. Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Porvoon raatihuone

Historia

Ensimmäinen kirjallinen maininta Porvoon raatihuoneesta on vuodelta 1545 ja toinen vuodelta 1616. Tämä rakennus on sijainnut torin pohjoislaidalla. Se pääsi huonokuntoiseksi ja sen tilalle rakennettiin uusi raatihuone vuonna 1666. Palovakuutustietojen perusteella nykyisen raatihuoneen paikalla sijaitsi aiemmin kaksikerroksinen asuintalo talousrakennuksineen. Suurin osa Porvoon rakennuksista tuhoutui vuoden 1760 palossa. Palon jälkeen suosittiin paloturvallisuuden ja edustavuuden vuoksi kivitaloja, jollaisia haluttiin etenkin torin ympärille.
Nykyisen raatihuoneen pääurakoitsija oli Porvoon pormestari Gabriel Hagert, joka sai valtiopäiviltä rahallista avustusta ja Uudenmaan prikaatilta sata miestä rakennustöihin. Rakennuksen suunnitteli rakennusmestari Gotthard Flensborg. Se on rakennettu vuosien 1762 ja 1764 välisenä aikana ja muurattiin pääosin vuosina 1763–1764. Raatihuone otettiin käyttöön viimeistään syksyllä 1764. Sen puinen kellotorni valmistui vuonna 1771.
Raatihuoneella pidettiin vuoden 1809 Porvoon valtiopäivien istuntoja. Toisessa kerroksessa kokoontui kaksi säätyä, aatelisto isossa salissa ja porvaristo pienessä salissa.
Raatihuoneella on toiminut kaupungin hallinto, maistraatti, raati ja järjestyslaitos. 1800-luvulla raatihuoneella toimi myös ortodoksinen Alek­san­te­ri Ne­va­lai­sen kirk­ko. Kaupunki käytti taloa 1880-luvulle asti. Käytön päätyttyä rakennus aiottiin purkaa, mutta se säilytettiin kuitenkin. Vastaperustettu Porvoon museoyhdistys ry pelasti talon ja aloitti siinä museotoiminnan 1896.
Raatihuoneseen tehtiin valtiopäivien 200-vuotisjuhliin 2009 peruskorjaus, jonka pääsuunnittelija oli arkkitehti Vilhelm Helander. Välipohjien kantavuutta parannettiin ja lahovikoja korjattiin myös tornissa. Rakennuksen ainoan porrashuoneen paloturvallisuutta parannettiin, jonka jälkeen ullakkokerroskin saatiin museon käyttöön. Sisätiloissa tehtiin mittavia konservointimaalauksia ja ulkorappaus sai uuden pinnan ja kalkkimaalin. Suurimmassa osaa rakennusta on painovoimainen ilmanvaihto, ullakkokerroksessa ja kellarin WC-tiloissa ilmanvaihto on koneellinen.
Zhuangologia

Zhuangologia (Zhuangin.: Hagcueŋь / Hagcuengh; yksink.: 壮学, perint.: 壯學; pinyin: Zhuàngxué) on Zhuangien kieltä, kirjallisuutta, historiaa, uskontoa, taidetta, taloutta, etiikkaa ja kulttuuria tutkiva monitieteinen ala. Nykyajan zhuangologia tieteellisen tutkimuksen muodossa sai alkunsa jo 1900-luvun, mutta todellisesti se alkoi kehittyä vasta, kun Huang Xianfan julkaisi teoksen Zhuangin historiasta (1957).
Suolilampi (Ähtäri)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 162,9 metriä mpy.
Salainen puhe

Salainen puhe oli puhe, jonka Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Nikita Hruštšov piti puolueen 20. puoluekokouksessa vuonna 1956. Puheessa Hruštšov tuomitsi Josif Stalinin teot ja tämän ympärille rakennetun henkilökultin (ven. Культ личности, Kult litšnosti). Puhetta, jonka alkuperäinen otsikko oli ”Henkilökultista ja sen seurauksista” on kutsuttu ”salaiseksi”, koska se pidettiin puoluekokouksen suljetussa istunnossa, sitä ei julkaistu kokouksen virallisissa pöytäkirjoissa eikä siitä raportoitu neuvostolehdistössä. Myöhemmin puhe toimitettiin eri alueiden puoluejohtajille, joille annettiin tehtäväksi tiedottaa sen sisällöstä puolueen jäseniä. On kerrottu, että puheen vaikutus kuulijoihin oli niin traumaattinen, että jotkut kokousedustajat saivat sen aikana sydänkohtauksen ja toiset tekivät istunnon jälkeen itsemurhan.
Puheessa Hruštšov kertoi korkea-arvoisten puoluejäsenien perusteettomista pidätyksistä ja teloituksista Stalinin vainojen aikana ja paljasti maan varautumattomuuden natsi-Saksan hyökkäykseen vuonna 1941. Hruštšov luetteli myös Stalinin lukuiset sodan aikana tekemät virheet ja eri kansallisuuksien pakkosiirrot vuosien 1943 ja 1944 aikana. Näiden vakavien virheiden syyksi hän esitti Stalinin ympärille luodun henkilökultin mahdollistamia ”sosialistisen laillisuuden rikkeitä”.
Puheen vaikutus kommunistiseen maailmaan oli merkittävä ja johti levottomuuksiin muun muassa Tbilisissä, Puolassa ja oli vaikuttamassa Unkarin kansannousun käynnistymiseen vuonna 1956.
Jānis Ivanovs

Jānis Ivanovs (9. lokakuuta 1906 Preiļi – 27. maaliskuuta 1983 Riika) oli latvialainen säveltäjä. Hän sävelsi 21 sinfoniaa, lukuisia konserttoja ja sinfonisia runoelmia. Hän on jäänyt historiaan huomattavimpana 1950-luvun jälkipuoliskon latvialaisena sinfonisena säveltäjänä.

Elämäkerta

Ivanovs valmistui Georg Schnéevoigtin orkesterinjohtoluokalta vuonna 1931 ja Jāzeps Vītolsin sävellysluokalta 1933. Vuodesta 1944 kuolemaansa saakka Ivanovs itse opetti säveltämistä ja orkestrointia entisessä opinahjossaan Latvian konservatoriossa. 1930-luvulla hän toimi ääni-insinöörinä ja vuosina 1944–1961 Latvian radion taiteellisena johtajana. 1930-luvulla Ivanovs oli jo luonut hyvin yksilöllisen tyylin, joka perustui myöhäisromanttisuuden, kansanomaisten ainesten ja impressionismin synteesiin. Toisen maailmansodan jälkeen tyyliin tuli vaikutteita myös ekspressionismista ja uusklassismista. 4. ja 5. sinfonia tuomittiin "formalismista" vuonna 1948 Andrei Ždanovin kampanjan aikana. Ivanovs saattoi Josif Stalinin kuoleman jälkeen hieman vapaammin jatkaa taiteellista työtään kehittämällään tyylillä muun muassa 7. (1953) ja 8. sinfoniassaan (1956).
Ivanovsin tyyli muuttui dramaattisemmaksi sekä monumentaalisemmaksi pianokonserton (1959) jälkeen 9. sinfoniasta alkaen, ja siihen tuli entistä filosofisempia vaikutteita. Tämä tyylisuuntaus oli Ivanovsin työn pohjana 21. sinfoniaan saakka (1983, viimeistellyt ja orkestroinut Juris Karlsons). Ivanovsin teosten dramaattiset aspektit ovat monikerroksisia. Yksi niistä on "yksilö vs. ihmiskunta" -jaottelu, ja toinen liittyy ulkopuolisen maailman konflikteihin.
Elsa Beata Persdotter Brahe

Elsa Beata Persdotter Brahe (1629 – 7. huhtikuuta 1653) oli ruotsalainen kreivitär ja herttuatar, joka oli naimisissa herttua ja valtakunnanmarski Aadolf Juhanan, kuningas Kaarle X Kustaan veljen kanssa.

Elämä

Elsa Beata Brahe oli Pietari Brahen ja Kristina Katarina Stenbockin tytär, hänet kasvatti isänsä äiti Elsa Gyllenstierna Rydboholmin linnassa. Koska suurin osa aatelisista hänen aikaansa oli naispuolisia, hänen koulutuksensa keskittyi siihen, miten hallita kartanoa, ja miten käyttäytyä edustavassa sosiaalisessa elämässä. 
Ennen hänen avioliittoaan hän toimi kaasona kuningatar Kristiinalle. Kuningatar esitteli hänet Aadolf Juhanalle, ja pari  kihlautui vuonna 1646. Häät pidettiin Tre Kronorin linnassa 1649 hallitsijan läsnä ollessa.
Avioliittoa kuvattiin onnettomaksi, ja hänen puolisonsa sanottiin laiminlyövän häntä seuraelämän ja syrjähyppyjen takia. Herttuallisen parin taloudellinen tilanne ratkesi, kun Aadolf Juhana nimitettiin Länsi-Götanmaan kenraalikuvernööriksi vuonna 1651. 
Elsa Beatalla oli vain yksi lapsi: poika, joka eli pari päivää syntymänsä jälkeen vuonna 1652. Elsa Beata kuoli vieraillessaan Vadstenassa heikentyneen terveyden takia. Hänet haudattiin Brahen kirkkoon Visingsöhön. Solmimansa avioliiton ansiosta Elsa Beata lasketaan ruotsalaiseksi prinsessaksi.
Shahzoda

Shahzoda (oik. Zilola Bahodirovna Musayeva, s. 28. heinäkuuta) on uzbekistanilainen pop-laulaja. Häneltä on julkaissut neljä studioalbumia. Shahzoda on asunut Moskovassa (vuodet 1980-1987), Taškentissa sekä Kiovassa jonka yliopistossa opiskeli. Hänellä on yksi poika.
Samaran metro

Historia ja tulevaisuus

Samaran kaupunki sijaitsee Samarajoen ja Volgan yhtymäkohdassa ja monien rautateiden ja kanavien risteyksessä. Kaupunki kasvoi räjähdysmäisesti 1900-luvulla ja siitä muodostui myös tärkeä teollisuuskaupunki. Metrojärjestelmän suunnittelu aloitettiin 1970-luvulla ja rakentaminen vuonna 1980.
Linja avattiin yleisölle 25.12.1987. Aluksi rakennettu neljän asemanvälin pätkä ylettyi Bezymjankan kaupunginosaan, jossa suurin osa kaupungin tehtaista sijaitsee. Samaran nimi oli siihen aikaan vielä "Kuibyšev" ja siksi metrokin tunnettiin aluksi nimellä "Kuibyševski metropoliten".
Ensimmäisen vaiheen pituus oli 4,5 kilometriä. Toisen vaiheen, Pobeda - Gagarinskaja, 
n. 5,7 km, rakentaminen aloitettiin välittömästi, mutta se viivästyi pian seuranneen
Neuvostoliiton taloudellisen kriisin takia. Seuraava asema (Sovetskaja) ja 1 623 m rataa 
saatiin valmiiksi vasta vuonna 1992. Vuonna 1993 avattiin kaksi asemaa: Sportivnaja helmikuussa (1444 m uutta rataa) ja Gagarinskajan joulukuussa (1484 m). Joulukuussa 2002 avattiin linjan länsipäähän  Moskovskaja (1300 m) ja vuonna 2007 vielä Rossiijskaja.
Lähivuosina linjaa on tarkoitus jatkaa neljällä asemalla länteen. Seuraava, Alabinskaja, piti avata 2010, mutta tavoite on siirretty vuoteen 2016.
Läpi usvan

Tuotanto

Elokuvatarkastamo langetti alokuvalle aluksi 35 prosentin veron, joka ei valituksesta Valtion elokuvalautakuntaan muuttunut, vaikka yhtiö luonnehti elokuvaa opetuselokuvaksi alkoholin vaaroista. Valitus Korkeimpaan hallinto-oikeuteen tuotti tulosta sikäli että veroluokka aleni ensin 30 sitten 25 prosenttiin. Elokuvalle määrättyjä leikkauksia ei KHO ottanut muotovirheen vuoksi käsittelyyn. Niistä olisi pitänyt ensin esittää vaatimus elokuvalautakunnalle.

Vastaanotto

Elokuvan katsojamäärät jäivät vaatimattomiksi, ja elokuva tuotti yhtiölle tappiota.
Aikalaisarvioissa elokuva ei juuri saanut kehuja. Sitä pidettiin pettymyksenä verrattu Hällströmin edelliseen elokuvaan Pikajuna pohjoiseen. Kriitikot luonnehtivat sitä epäonnistumiseksi (Harry Lewing) ja juonta banaaliksi (Olavi Veistäjä), joskin itse ohjaaja saa myös kiitosta, ja esimerkiksi Juha Nevalainen piti häntä arviossaan persoonallisena, luovana filmiohjaajana. Esko Töyrin taitavan kameratyön pani moni kriitikko merkille.
Taya Parker

Taya Parker on yhdysvaltalainen malli, näyttelijä, laulaja ja tosi-tv-esiintyjä. Hän voitti Rokkarille morsian -tv-sarjan osan 3. Hän tuli tunnetuksi miestenlehtien Pet of the Yearina ja keskiaukeamatyttönä.
Zhou-dynastia

Zhou-dynastia

Shang-dynastian läntisillä rajoilla, Wei-laaksossa nykyisessä Shaanxin provinssissa, elänyt Zhou-heimo kukisti melko äkillisesti Shang-dynastian viimeisen hallitsijan, jonka kerrotaan olleen turmeltunut tyranni.
Zhou-dynastian perusti Ji-perhe. Dynastian pääkaupunki oli Hào Wei-joen laaksossa nykyisen Xi'anin kaupungin lähellä, paikassa jossa Wei-joki yhtyy Keltaiseen jokeen.
Varhaiset Zhou-kuninkaat levittivät valloittaen ja kolonialisoiden vähitellen kulttuurinsa kattamaan suurimman osan nykyistä Kiinaa Chang Jiangista (Jangtse-joki) pohjoiseen. Zhou oli dynastioista pitkäikäisin, ja aloitti opin hallitsijan taivaallisesta mandaatista. Tällä opilla selitettiin ja perusteltiin edellisten dynastioiden kaatuminen ja tuotiin laillisuutta nykyiselle ja tuleville hallitsijoille. Hallitsijan nimitykseksi tuli "Taivaan poika".
Zhoun kaudella alettiin valmistaa raudasta työkaluja, ja maanviljely kehittyi tehokkaammaksi. Tieverkostoa ja kanavia kehitettiin, mikä yhdisti valtion eri osia. Kaupankäynti kehittyi ja kolikot otettiin käyttöön.
Hallinto kehittyi muistuttamaan Euroopan feodaalijärjestelmää, jossa paikalliset lääninherrat olivat kuninkaan vasalleja.
Vuonna 771 eaa. vallankumouksellisten aatelisten tukemat hyökkäävät barbaarit tappoivat Zhou-dynastian kuninkaan Youwangin. Pääkaupunki siirrettiin Luoyangiin, joka on nykyisessä Henanin provinssissa. Tämä siirto merkitsi historiankirjoituksessa siirtoa Läntisestä Zhousta Itäiseen Zhou-dynastiaan. Zhoun valta vähitellen heikkeni ja valtion hajaantuminen alkoi. Itäinen Zhou-dynastia jakaantuu kahteen pienempään aikakauteen, joista ensimmäinen, 770 eaa.–476 eaa. on saanut aikansa aikakirjoista nimityksen Kevättä ja syksyä, jälkimmäinen tunnetaan Taistelevien läänitysvaltioiden kautena (475 eaa.–221 eaa.).
Keski-Suomen Liikenne

Keski-Suomen Liikenne Oy oli Keski-Suomen alueella toimiva linja-autoliikennöitsijä. Yrityksen kotipaikka oli Äänekoski, jossa sijaitsi yrityksen tallit ja konttori. Keski-Suomen Liikenne Oy ajoi pikavuoroja välillä Jyväskylä-Oulu sekä Helsinki-Oulu, jota ajettiin yhteistyössä SL-Autoyhtymän kanssa. Vakiovuorot suuntautuvat Jyväskylästä Pyhäsalmeen sekä Saarijärvelle.

Historia

Keski-Suomen Liikenteen historia alkaa vuodesta 1920, jolloin Elias Hirvi aloitti linja-autoliikenteen Keski-Suomessa, Äänekoskella. Vuonna 1940 yritys muuttui perheyritykseksi ja osakeyhtiöksi. 
Työntekijöitä Keski-Suomen Liikenne Oy:lla oli 25 ja autoja 13. Yrityksen toimitusjohtaja on vuodesta 1990 toiminut Elias Hirven pojanpoika Pekka Mikkonen. Vuoden 2014 syksyllä lahtelainen Koiviston Auto-yhtymä osti yhtiön koko osakekannan, ja yhtiö fuusioitui osaksi Jyväskylän Liikennettä.
Westfaleninterrieri

Ulkomuoto

Koiran säkäkorkeus on 40 cm ja se painaa 8 kg. Väriltään se on punertava tummilla kasvoilla. Karvamuunnoksia on kaksi, karkea- ja sileäkarvainen.

Alkuperä

Westfalenterrieri polveutuu saksanmetsästysterrierin, lakelandinterrierin ja kettuterrierin välisistä risteytyksistä. Ensimmäinen tapahtui vuonna 1970 Dorstenissa Westfalenissa, mistä kasvattaminen sai alkunsa. Rodun kehittäjänä pidetään paikallista Manfred Rüteria. Tämä alun perin nimellä länsisaksanmetsästysterrieri tunnettu koira ei ole kansainvälisen kennelliiton hyväksymä rotu, mutta kotimaassaan sille on peräti kolme eri rotujärjestöä.

Käyttötarkoitus

Westfaleninterrieri on hyvin älykäs käyttökoira. Sen avulla metsästetään kettuja ja mäyriä sekä etsitään haavoittuneita villieläimiä. Perhekoirana sille on tarjottava paljon puuhaa esimerkiksi agilityn muodossa.
Tapiroidea

Luokittelu

Tapiroidea kuuluu kävioeläinten alalahkoon Ceratomorpha, johon kuuluvat myös sarvikuonot sukulaisineen.