google/wiki40b huggingface dataset:
Otto Lilienthal

Otto Lilienthal (23. toukokuuta 1848 Anklam – 10. elokuuta 1896 Berliini) oli saksalainen keksijä ja yksi lentämisen uranuurtajia. Häntä pidetään usein ensimmäisen menestyksellisen ihmistä kannattavan liitolaitteen rakentajana (ns. Derwitzer-liitokone vuodelta 1891), mutta tämä kunnia kuuluu itse asiassa Sir George Cayleylle lähes neljäkymmentä vuotta aikaisemmin.
Lilienthalin merkitys ilmaa raskaampien ilma-alusten kehitykseen on kuitenkin huomattava. Hän suoritti yli 2000 lentoa suunnittelemissaan liitokoneissa vuoden 1891 ja viisi vuotta myöhemmin tapahtuneen kuolemansa välillä. Lilienthal auttoi todistamaan, että ilmaa raskaammat lentolaitteet olivat mahdollisia ilman räpyttäviä siipiä, mikä loi perustan Wrightin veljesten muutamaa vuotta myöhemmin rakentamalle ensimmäiselle menestyksekkäälle moottorikäyttöiselle lentokoneelle.
Lilienthal oli nuoresta lähtien kiinnostunut lintujen lennosta, varsinkin haikaroiden. Vuonna 1889 hän julkaisi kirjan ”Der Vogelflug als Grundlage der Fliegekunst” (Lintujen lento lentotaidon perustana). Hän hankki koneenrakennusinsinöörin koulutuksen, minkä avulla hän järjestelmällisesti sovelsi lintuhavaintojaan ihmislennon toteuttamiseen. Vuonna 1891 hän pystyi lentämään jo yli 25 metriä liitokoneillaan. Lilienthal rakensi sekä liitokoneita että lihasvoimalla toimivia siipien räpyttelyyn perustuvia lentolaitteita ja vuonna 1893 hän liiti jo 250 metriä. Vuonna 1894 aloitettiin erään liitokoneversion (Normalsegelapparat) sarjatuotanto.
Lilienthal syöksyi useita kertoja maahan kokeilujensa aikana, mutta hänen lentolaitteensa lensi ainoastaan matalalla ja alhaisella nopeudella. 9. elokuuta 1896 tuulenpuuska taittoi hänen liitokoneensa siiven ja hän putosi 17 metrin korkeudelta, mikä mursi hänen selkärankansa. Hän kuoli seuraavana päivänä sanoen ”Opfer müssen gebracht werden!” (”Uhrauksia on tehtävä!”).
Hänen lentoonlähtöpaikkansa Schütte-Lanz-Straße -nimisellä kadulla Lichterfelden kaupunginosassa Berliinissä muutettiin vuonna 1932 Lilienthalin muistopaikaksi. Berlin-Tegelin lentoasema sai 7. kesäkuuta 1988 toiseksi nimekseen Otto Lilienthalin lentokenttä.
Arnold Geulincx

Arnold Geulincx (31. tammikuuta 1625 – ?. marraskuuta 1669) oli flaamilainen filosofi ja toimi kartesiolaisena Leuvenin professorina vuoteen 1658 saakka, jolloin joutui jättämään virkansa epäselvistä syistä. Hän siirtyi Leideniin, ryhtyi kalvinistiksi ja luennoimaan Leidenin yliopistossa.

Okkasionalismi

Geulincx ratkaisi kartesiolaisen dualismin ongelman kieltämällä sen ja esittämällä (Louis de la Forgen ja Géraud de Cordemoyn jälkeen ja ennen Malebranchea), että mieli ja ruumis tosiasiallisesti eivät vuorovaikuta toisiinsa, vaan ovat täysin erillään. Okkasionalismi merkitsee äärirationalismin ulottumista ei vain substansseihin vaan niiden välisiin relaatioihin. ('Geulincxin kellot' eivät vaikuta toisiinsa, vaan käyvät ulkopuolisen liikuttajan, Jumalan, ansiosta samaa aikaa.)
Kaikissa vaikutussuhteissa vaikuttajan on tiedettävä vaikuttavansa ja miten se vaikuttaa (Geulincx ei perustele tätä). Materiaalinen substanssi ei siis voi olla minkään vaikutuksen kausaalinen syy: ruumiini kokemus ei ole aistimusteni syy. Vastaavasti minä en voi todella vaikuttaa ruumiiseeni, koska en tiedä miten tahtoni saa ruumiini toimimaan (tahto ja sen fysikaalinen seuraus ovat erillään). Tahtoaktini on henkinen ilmiö, jonka tapahtuessa Jumala liikuttaa samanaikaisesti ruumistani; samoin muutos ruumiillisessa tilassani on materiaalinen ilmiö, jonka tapahtuessa Jumala antaa minulle aistimuskokemuksen.
Itse olen vain Jumalan aiheuttamien tapahtumien tarkkailija. Havaittu kausaliteetti on näennäinen (vrt. Hume). Jumala on ainoa todellinen syy kaikkeen tapahtuvaan (vrt. Spinoza).

Etiikka

Myös etiikassaan Geulincx ennakoi Spinozaa: olen tarkkailija, en voi muuttaa mitään. Pidättäydyn haluissani ja hyväksyn kaiken järjelläni.
Doriath

Doriath on kuvitteellinen sindar-haltioiden maa J. R. R. Tolkienin kirjassa Silmarillion. Sitä kutsuttiin nimellä Aidattu Maa, koska sen kuningatar, Melian, kohotti suojaavan kilven, jonka läpi ei päässyt muuten kuin kuningas Thingolin luvalla.
Doriath oli metsäinen valtakunta lähellä Sirion-jokea ja sen alueella oli kolme metsää: Neldoreth (Taur-na-Neldor), Nivrim ja Region, päämetsä. Myös Brethilin ja Nan Elmothin metsät kuuluivat Doriathiin, mutta ne olivat suojaajan kilven ulkopuolella. Doriathin Elu Thingol, Sindarin Korkea Kuningas, katsoi koko Beleriandin omaksi maakseen, Gelionista Belegaeriin.
Haltioiden matkan aikana vanyar ja noldor ohittivat sen paikan ja heidät vietiin veden yli Tol Eressëaan, kun teleri saapuivat. Heidän kuninkaansa Elwë katosi Nan Elmothiin, kun Ulmo palasi hakemaan heitä, osa heistä jäi paikalleen. Heitä alettiin nimittää nimellä Sindar tai harmaahaltiat, ja kun Thingol palasi, hän ryhtyi heidän kuninkaakseen, ja hallitsi Doriathista.
Doriathin nimi oli aluksi Eglador (Anteeksiannon maa tai Haltioiden maa), mutta Puiden Vuosien viimeisenä vuonna Melkorin örkit alkoivat lisääntyä Beleriandissa, Melian kohotti kilpensä, sulkien sisäänsä Neldorethin, Regionin ja Nivrimin metsät. Thingol kutsui kaikki Sindar-haltiat Doriathiin, mutta moni jäi Erämaahan. Beleriandin ensimmäisen taistelun jälkeen moni Laiquendi siirtyi Doriathiin.
Eöl Musta Haltia osti Nan Emrothin Thingolilta, maksaen siitä Anglachel-miekan. Belegostin ja Nogrodin kääpiöt tekivät sopimuksen, jonka mukaan he rakensivat Menegrothin salit, joista tuli Thingolin pääkaupunki.
Kun noldor palasivat Keski-maahan Ensimmäisen Ajan alussa, Thingol ei päästänyt heitä Doriathiin, paitsi Finarfinin jälkeläiset, koska nämä olivat hänelle sukua hänen veljensä, Olwën, kautta.
Kun myöhemmin ihmiset saapuivat Beleriandiin, heiltäkin kiellettiin pääsy, mutta Finrodin pyynnöstä Haladin sai asua Brethilissä. Beren, Barahirin poika, pääsi Melianin kilven läpi, kuten Melian oli ennustanut, ja saapui Neldorethiin. Siellä Thingolin tytär, Lúthien, rakastui tähän. Silmarilin palautuksen jälkeen suuri hukka Carcharoth saavutti myös kilven, mutta Thingol, Beren ja Thingolin kapteenit Beleg ja Mablung metsästivät ja tappoivat pedon. Túrin lähetettiin Doriathiin, jotta hän eläisi siihen ikään, että voisi lähteä Keski-maasta. Myöhemmin hänen äitinsä ja sisarensa, Morwen ja Nienor, asuivat siellä, ennen katoamistaan. Húrin toi Nargothrondin aarteet Doriathiin, kun Finrodin valtakunta oli kaatunut, ja Thingol yhdisti Berenin ja Lúthienin Silmarilin Nauglamiriin, kääpiöiden kaulakoruun. Kääpiöt hyökkäsivät Thingolin kimppuun, surmaten tämän, ja varastivat kaulakorun Doriathin ensimmäisen ryöstön aikana. Tämän takia Melian lähti ja niin kilpi haipui.
Doriathin elvytti vähäksi aikaa Dior, Berenin ja Lúthienin poika, mutta hänet tappoivat Fëanorin pojat. Myöhemmin Doriath pysyi autiona, kunnes se upposi muun Beleriandin mukana.
Lincoln MKZ

Historia

MKZ esiteltiin vuonna 2006 Lincoln Zephyr -nimellä, mutta tuli osaksi Lincolnin MK -sarjaa vuonna 2007.  MKZ on ollut yksi Lincolnin parhaimmin myydyimmistä malleista. Autoa valmistetaan Fordin Hermosillo -tehtaalla, Sonoran osavaltiossa, Meksikossa. Autosta valmistetaan myös MKZ Hybrid -mallia. Toinen sukupolvi esiteltiin North American International Auto Show -autonäyttelyssä, Detroitissa vuonna 2012 mallivuodella 2013. MKZ sai faceliftin vuonna 2015. Auto sai kokonaan uuden keulailmeen.
Silvio Zavala

Silvio Arturo Zavala Vallado (7. helmikuuta 1909 Mérida – 5. joulukuuta 2014 México) oli meksikolainen historioitsija. Hänet tunnetaan muun muassa lainhistorian tutkimuksen pioneerina. 
Zavala syntyi Méridassa. Hän opiskeli Meksikon kansallisessa yliopistossa sekä Madridin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian tohtoriksi laista. Hän aloitti työnsä Madridin Historiantutkimuskeskuksessa vuonna 1933 ja oli vuodesta 1947 El Colegio de Méxicon henkilökuntaa.
Silvio Zavalalle myönnettiin muun muassa Kansallinen kirjallisuuspalkinto 1969, Vasco de Quiroga -mitali 1986, Rafael Heliodoro Valle -palkinto 1988, Eligio Ancona -mitali ja Asturian ruhtinaan palkinto 1993. Hän toimi Meksikon UNESCO-suurlähettiläänä 1961–1966 sekä suurlähettiläänä Ranskaan vuosina 1966–1975.
Janne Perttilä

Muusikkona

Janne Perttilä kuunteli klassista musiikkia sekä The Beatlesia jo varhaisessa iässä, ja jälkimmäisen innoittamana hän aloitti kitaran soiton. Vuonna 1992 Perttilä ystävineen perusti ensimmäisen yhtyeensä, ja on soittanut aktiivisesti eri yhtyeissä siitä lähtien. Perttilän toimiessa thrash metal -yhtye Winds of Painissa hän tutustui Otto Luotoseen, joka oli toiminut jo hajonneessa Rytmihäiriössä. Kun yhtye perustettiin uudelleen vuonna 1998, Perttilä liittyi yhtyeeseen kitaristiksi. Rytmihäiriön lisäksi Perttilä soittaa kitaraa metalliyhtye Barren Earthissa.

Yksityiselämä

Janne Perttilällä on lentäjän pätevyys. Hän on myös näytellyt pienen osan Perttu Lepän ohjaamassa elokuvassa Pitkä kuuma kesä (1999).
Asbest

Suomalaisten sotavankien muistomerkki

Toisen maailmansodan aikana Asbestissa oli suomalaisten sotavankien työleiri numero 84. Se toimi nimellä Monetno-Losinovski. Vankien muistoksi kaupungissa on Sotavainajien muiston vaalimisyhdistyksen vuonna 1998 pystyttämä muistokivi. Suomalaisia kuoli leirillä 53, eikä tiedossa ole, että kukaan suomalaisista olisi päässyt sieltä palaamaan.
Dušan Uhrin

Ura

Uhrinin pelaajaura jäi valmennusuraa vaatimattomammaksi. Hän edusti vuosina 1959–1969 prahalaisseuroista Admira ja Artima Prahaa sekä Slavia Karlovy Varya. 
Valmennusuransa Uhrin aloitti 1969 Admira Prahan juniorivalmentajana. Hän toimi tehtävässään viiden vuoden ajan, kunnes nousi 1974 Admiran edustusjoukkueen valmentajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin Uhrin nähtiin suurseura AC Sparta Prahan peräsimessä, mutta pesti jäi lyhyeksi. Vuonna 1977 Uhrin siirtyi ensimmäistä kertaa ulkomaille algerialaisen CR Belouizdadin valmentajaksi. Hän voitti seuran kanssa Algerian cupin 1978. Voittokauden jälkeen Uhrin jätti Belouizdadin ja palasi kotimaahansa. 
1980-luvun alussa Uhrin valmensi lyhyen aikaa Spartak Hradec Královéa ja toistamiseen Sparta Prahaa ilman suurempaa menestystä. Vuonna 1983 hän siirtyi RH Chebin valmentajaksi ja toimi tehtävässä neljän kauden ajan. Kaudella 1988–1989 hän luotsasi AEL Limassolin Kyproksen cupin mestariksi. Mestaruuskauden jälkeen Uhrin palasi Chebiin kauden ajaksi.
Vuonna 1991 Uhrinista tuli kolmannen kerran Sparta Prahan päävalmentaja ja tällä kerralla tuli myös menestystä. Hän valmensi seuran historian viimeiseen Tšekkoslovakian mestaruuteen kaudella 1992–1993. Maan jakauduttua Tšekkiin ja Slovakiaan, myös maajoukkuepuolella tapahtui muutoksia. Vuonna 1994 Uhrinista tuli toinen uudelleen itsenäistyneen Tšekin maajoukkueen päävalmentaja. Hän johdatti joukkueensa EM-kisoihin 1996. Lopputurnauksessa Tšekki pelasi upeasti ja jätti kovassa alkulohkossa taakseen Italian ja Venäjän. Pudotuspeleissä Uhrinin miehistö pudotti Portugalin ja Ranskan ja eteni loppuotteluun. Euroopan-mestaruus jäi kuitenkin haaveeksi, kun Tšekki kärsi turnauksen toisen tappionsa Saksalle maalein 2–1.  Uhrin jatkoi lopputurnauksen jälkeen maajoukkuevalmentajana ja luotsasi Tšekin pronssille Confederations Cupissa 1997.  Tšekin jäätyä rannalle MM-kisoista 1998 Uhrin jätti tehtävänsä. 
Maajoukkuepestinsä jälkeen Uhrin valmensi saudiarabialaista Al-Nassria ja voitti Aasian Cup-voittajien Cupin mestaruuden 1998. Saudi-Arabiasta Uhrin siirtyi Israeliin, jossa toimi Maccabi Haifan valmentajana. Maajoukkuetasolle hän teki paluun 1999 Kuwaitin valmentajana. Hän luotsasi seuran puolivälieriin Aasian-mestaruuskisoissa 2000. 
Kuwait-pestinsä jälkeen Uhrin valmensi lyhyen aikaa FK Tepliceä. Kaudella 2002 hän luotsasi AIK:n Ruotsin cupin finaaliin. Vuonna 2003 hän valmensi APOELia. Tämän pestin jälkeen Uhrin oli kolmisen vuotta sivussa valmennustehtävistä, kunnes siirtyi 2006 FC Dinamo Tbilisin valmentajaksi. Hän luotsasi seuran Georgian mestariksi kaudella 2007–2008.
Kesällä 2009 Uhrinista tuli Slovakian mestarijoukkue ŠK Slovan Bratislavan päävalmentaja.  Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän jätti seuran jo elokuussa.
Walter Norman Koelz

Walter Norman Koelz (11. syyskuuta 1895 Waterloo, Michigan Yhdysvallat – 24. syyskuuta 1989 Waterloo) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä, erikoisalanaan lintutiede.
Koelzin vanhemmat olivat Saksan Schwartzwaldin alueelta lähtöisin olleita siirtolaisia. Hänen isänsä oli ammatiltaan kyläseppä. Koelz väitteli filosofian tohtoriksi Michiganin yliopistossa 1920. Hän osallistui Donald B. MacMillanin johtamalle Pohjois-Amerikan arktisille seuduille tehdylle tutkimusretkelle 1925. Hän suoritti siikatutkimuksia työskennellessään Yhdysvaltain kalastustoimiston (United States Bureau of Fisheries), Michiganin yliopiston ja valtiollisen Kalastajien tutkimuslaitoksen palveluksessa (Institute for Fisheries Research). Hänelle tarjottiin Himalajan tutkimuslaitoksen virkaa Roerich Museumissa ja hän saapui Naggariin, Kuluun toukokuussa 1930, aloittaen kasvistotutkimuksilla. Vuonna 1932 Koelz palasi Michiganiin.
Tiibetin kulttuuri oli tehnyt Koelziin suuren vaikutuksen ja 1933 hän palasi Aasiaan, Intian Tiibetiin keräämään aineistoa Michiganin yliopiston antropologian museolle. Hän osti ja keräsi satoja taide-esineitä. Koelz palasi Intiaan jälleen 1936. Tällä kertaa hän keräsi kasveja Yhdysvaltain maatalousministeriölle. Vuonna 1939 Koelz teki seitsenvuotisen tutkimusmatkan Persiaan, Intiaan, Nepaliin ja Assamiin. Antropologian museo on julkaissut hänen Persia-päiväkirjansa.
Vuonna 1956 tohtori Koelz palkittiin "Meyer Memorial Award"illa merkittävästä työstä maatalouden hyväksi. Hänen suhteensa Michiganin yliopistoon kesti 74 vuotta. Vuosien ulkomaanmatkojen jälkeen Koelz vetäytyi syntymäkotiinsa, jossa hän sittemmin kuoli.
Matkoillaan Koelz keräsi lähes 30 000 näytteen lintukokoelman Michiganin yliopiston eläinmuseolle, ja noin 30 000 kasvin kokoelman maatalousministeriölle. Koelz nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa alppikiitäjän (Tachymarptis melba) alalajin nubifugus.
Olustveren kartano

Olustveren kartano (viroksi Olustvere mõis, saks. Ollustfer) on kartano entisen Suure-Jaanin kunnan, nykyisen Põhja-Sakalan kunnan Olustveren kylässä Viljandimaalla Virossa.
Olustveressä oli kartano jo keskiajalla, mutta nykyiselle paikalleen kartano siirtyi vuonna 1632, kun siitä tuli Valentin Schillingin läänitys. Vuodesta 1742 kartano kuului von Ferseneille. Fersenit olivat sotilaita ja merkittäviä hovimiehiä Pietarissa. Heidän omistuksessa Olustvere oli maareformiin saakka. Vuonna 1920 kartanoon tuli maatalouskoulu, ja nykyisin siellä toimii Olustveren palvelu- ja maaseudun talousalan opisto sekä museo.
Kartanon nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1903. Sen suunnitteli ilmeisesti skotlantilainen Archibald MacPherson. Omana aikana huippumoderni talo (mm. sähkö. puhelin, juokseva vesi) muistuttaa rakennustyyliltään Englannin maaseudun kartanoita. Rakennus on valmistuttuaan tyylikäs ja on yhä nykyäänkin Viron muista kartanoista poikkeava ja edelleen hyvässä kunnossa.
Myös 1800-1900-luvun taitteessa valmistuneet sivurakennukset, kuten sepänpaja, viinanpolttimo, viljakuivuri ja muut ovat tutustumisen arvoisia. Kartanon puiston suunnitteli vuonna 1903 aikakauden tunnettu ammattilainen, maisema-arkkitehti Georg Kuphaldt Riiasta.
Torben Grut

Torben Andreas Grut (2. kesäkuuta 1871 Tun, Itä-Götanmaa – 24. joulukuuta 1945 Frederiksberg, Tanska) oli ruotsalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti urheilu- ja edustusrakennusten suunnittelijana. Grut opiskeli Kungliga tekniska högskolanissa. Högskolanissa nuoreen aloittelevaan arkkitehtiin teki suuren vaikutuksen arkkitehti ja professori Isak Gustaf Clason, jonka kanssa hän myös myöhemmin työskenteli. Hän työskenteli myös muun muassa Ferdinand Bobergin kanssa.
Grut oli Ruotsin tennismestari vuosina 1896-1897 ja Tanskan edustaja Kansainvälisessä olympiakomiteassa 1906-1912.
Chiloglanis fasciatus

Ulkonäkö ja koko

C. fasciatus -lajin vartalo on hoikka ja peräpäähän kapeneva. Pää on voimakkaan kaareva, ja suu on hartiavyön alapuolella. Leuan alapuolella olevat viiksisäikeet ovat melko pitkät, ja suussa on korkeintaan kahdeksan hammasta. Vartalo on väritykseltään läpikuultavan valkoinen, ja siinä on tummanruskeita kuviontia. Lisäksi evissä on tummanruskeita raitoja. Suurimmillaan laji kasvaa 6,4 senttimetriä pitkäksi.

Levinneisyys ja ekologia

C. fasciatus elää Sambesin yläjuoksulla sekä Okavango- ja Cuandojoissa Angolan, Namibia, Sambian ja Botswanan alueilla.
Lajia on tavattu kivisistä koskista, jokitörmien kallioilta ja päävirran reunakasvillisuuden joukosta. Se syö pieniä selkärangattomia ja levää kivien ja kasvien pinnalta.
Sankt Gallen (kantoni)

Maantiede

Suurin osa kantonin alueesta on kumpuilevaa Mittellandia, mutta eteläosa on Alppeja: Kantonin korkein vuori on Glarusin Alpeilla sijaitseva Ringelspitz (3 247 m mpy.). Säntis (2 502 m mpy.) on tunnettu vuori Appenzellin Alpeilla.
Sankt Gallenin kantoni rajoittuu koillisessa Bodenjärveen ja Saksaan sekä idässä Reiniin ja Itävaltaan ja Liechtensteiniin. Etelässä kantonin naapurina ovat Graubündenin, Glarusin ja Schwyzin kantonit, lännessä Zürichin kantoni. Pohjoinen rajanaapuri on Thurgau. St. Gallenin kantoni ympäröi Appenzell Ausserrhodenin ja Appenzell Innerrhodenin kantonit.
Reinin lisäksi kantonia halkovat muun muassa Thur-, Sitter-, Linth- ja Tössjoet.

Historiaa

Kantonin alue on muodostunut St. Gallenin luostarin vuosisatojen varrella hankkimasta maaomaisuudesta. Sankt Gallen on kuulunut Sveitsin valaliittoon vuodesta 1803.

Talous

Kantonin työpaikoista 66 prosnttia oli vuonna 2014 palvelusektorilla. Teollisuus työllisti 30 prosenttia kantonilaisista. Kantonin alueesta lähes puolet on maatalousmaata (47 % vuonna 2009), mutta alkutuotanto (maa- ja metsätalous) työllistää enää neljä prosenttia kantonin työntekijöistä.

Liikenne

Moottoritie A1 kulkee kantonin pohjoisosan poikki, A13 itärajaa seuraillen sekä A3 eteläosan poikki. SBB:n pääradat Zürichistä Sankt Gallenin kautta Rorschachiin ja edelleen Sargansiin sekä Zürichistä Thalwilin kautta Sargansiin ja edelleen Churiin kulkevat kantonin poikki.
Fluid ounce

Fluid ounce (lyhennettynä fl oz, fl. oz. tai oz. fl.) on brittiläisen yksikköjärjestelmän tilavuuden mittayksikkö. Brittiläisessä järjestelmässä fluid ounce on 1/160 brittiläistä gallonaa eli 1/20 pintiä ja vastaa SI-yksiköissä noin 28,4 millilitraa. Amerikkalaisessa järjestelmässä fluid ounce on 1/128 amerikkalaista gallonaa eli 1/16 pintiä ja vastaa noin 29,6 millilitraa.
Karate Kid III

Juoni

Karateopettaja John Kreese on menettänyt kaikki oppilaansa Cobra Kai dojostaan ja on vararikon partaalla. Hän kääntyy vanhan sotakaverinsa Terry Silverin puoleen, joka lupaa kostaa LaRussolle ja Miyagille nöyryyttävän tappion All Valey karate-turnauksessa. Silverin sponsoroiman turnauksen myötä hän päättää lähettää LaRussolle turnauskutsun puolustaakseen mestaruuttaan. Samalla Silver juonittelee LaRusson pään menoksi erinäisiä ongelmia, jotta hän häviäisi loppuottelun nousevalle karate tähdelle Mike Barnesille.
Mannlicher M1901

Ominaisuudet

Ase toimii hidastetun massasulun periaatteella. Aseen lauetessa luistin avautumista hidastetaan mekaanisesti hetkeksi, jotta paine laskisi turvallisella tasolle aseen piipussa. Toiminnon ansiosta aseen rekyyli ei ole liian voimakas. Aseessa ei ole lipasta, vaan kiinteä makasiini, joka ladataan aseen kahvan sisälle.
Coloradonvuoripeippo

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan coloradonvuoripeippo on noin 16 cm. Coloradonvuoripeippokoiraan selkä ja rinta ovat väritykseltään kanelinruskeat. Päälaki on niitä tummemman ruskea. Koiraan vatsa, perä ja pyrstö ovat väriltään vaaean ruusunpunaiset. Siivet ovat Rusekan, mustan valkoisen ja punaisenkirjavat.Koiras eroaa ruusuvuoripeiposta (Leucosticte tephrocotis) ja mustavuoripeiposta (Leucosticte atrata), joilla on harmaa päälaki. Mustavuoripeipo on myös yleisväritykseltän tummempi. Coloradonvuoripeippo on vaaleamman rukea kuin koiras ja höyhenpuvun punainen väri ei erotu yhtä selvästi kuin koiraalla.

Levinneisyys ja elinympäristö

Coloradonvuoripeippoa tavataan ainoastaan Kalliovuorten Coloradon osavaltioon kuuluvilta alueilta. Lajin elinympäristöä ovat korkealla puurajan läheisyydessä sijaitsevat ruohikot, pensaikot, kivikot ja jopa jäätiköt. Laji on sopeutunut hyvin kylmyyteen ja selviytyy jopa –35 °C lämpötoloja. Talveksi linnut kuitenkin siirtyvät hieman alemmas noin 2 600 metrin korkeuteen merenpinnasta. Talvisin laji voi muodostaa sekaparvia ruusu- ja mustavuoripeippojen kanssa. Laji luokitelan erittäin uhanalaisksi.

Ravinto

Coloradonvuoripeipon ravinto koostuu suurelta osin siemenistä, joita se etsii tundralta, pensaikoista ja kivikoista. Lisäksi laji syö jäätyneitä hyönteisiä, joita se etsii jäätiköiltä. Laji selviää hyvin kylmästä talvesta, jos lumi ei peitä kaikkia maassa olevia siemeniä.

Pesintä

Coloradonvuoripeipot tekevät pesänsä puurajan yläpuolelle kivikkoon tai luoliin. Pesä rakennetaan mudasta, ruohoista sekä juurista. Pesimäkauden aikana samalla parilla on yleensä yksi poikue, mutta pesinnän epäonnistuessa naaras voi munia toisenkin kerran.
Celtic Park

Celtic Park eli Parkhead on Glasgow'ssa, Skotlannissa, sijaitseva Celtic-jalkapalloseuran kotistadion. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1892. Katsojakapasiteetti on 60 832 (paikallisvastustaja Rangersia vastaan turvallisuussyistä 58 000). Yleisöennätys on 92 000 katsojaa uudenvuodenpäivältä 1938 ottelussa Rangersia vastaan.
Vuonna 2002 Celtic Park valittiin BBC:n äänestyksessä Yhdistyneen kuningaskunnan parhaaksi jalkapallostadioniksi.
Chrysler Concorde

Muotoilu

Concorden muotoilu perustui vuonna 1987 esiteltyyn Lamborghini Portofino -konseptiautoon. Portofino sai aikaan Chryslerin päätos valmistaa tuotantomalli joka pohjautui Portofinon vallankumoukselliseen muotoiluun, jota kutsuttiin ”cab-forwardiksi”. Cab-forward-muotoilun tunnusmerkkejä olivat suuri, kalteva tuulilasi ja melko lyhyet etu- ja takaylitykset. Pyörät sijaitsivat aivan auton kulmissa, saaden aikaan paljon suuremmat tilat matkustajille kuin muut senaikaiset autot.

Sukupolvet

Concorden ensimmäinen sukupolvi esiteltiin vuoden 1992 Detroitin autonäyttelyssä vuoden 1993 mallina. Ensimmäistä sukupolvea valmistettiin vuoteen 1997 ja Concorde muotoiltiin kokonaan uusiksi vuodeksi 1998. Concorde Limited, joka oli 10 senttimetriä pidempi kuin perus-Concorde, esiteltiin vuonna 2002 korvaamaan lähes identtisen Chrysler LHS-mallin. Concorden, kuten myös Intrepidin, viimeinen tuotantovuosi oli 2004. Chrysler 300M:n (joka korvasi Eagle Visionin vuonna 1999) tuotanto loppui myös samana vuonna. Chrysler 300 korvasi Concorden vuonna 2004 vuoden 2005 mallina.
Toyota RZ -moottorit

Toyota RZ-moottorit ovat nestejäähdytteisiä, 4-sylinterisiä, bensiinikäyttöisiä rivimoottoreita. Ne on asennettu ajoneuvoon pituussuuntaisesti. Sylinterilohko on valurautaa, kansi on alumiinia. Venttiilikoneisto on ketju- tai hihnakäyttöinen SOHC tai DOHC. Polttoainejärjestelmänä kaasutin tai monipisteruisku, venttiileitä 2 tai 4 sylinteriä kohden, kiertokanget takoterästä. Ominaisuuksiltaan moottorit on suunniteltu SUV: hin ja hyötyajoneuvoihin.

2RZ

Iskutilavuus 2,4 l ( 2438 cc ), iskunpituus 86 mm, poraus 95 mm, alun perin kaasutinversio