google/wiki40b huggingface dataset:
Lincoln Town Car

Historia

Town Car -nimeä käytettiin ensimmäisen kerran Henry Fordille valmistetussa Lincolninssa vuonna 1922. Nimi palautettiin 1959, jolloin se oli neliovisen Lincoln Continental IV: ylellinen varustelutaso. Nimestä tuli Continentalin pysyvä varustelutaso vuonna 1969. 1981 menneessä Lincoln oli päättänyt erottaa nimet ja tehdä Town Carista oma automalli. 1980-luvulla Town Car ohitti Continentalin Lincolnin lippulaivana hyvän myynnin takia. Auto oli myös helppo muuttaa limusiiniksi. Town Car oli ensimmäinen sedan, joka sai viisi pistettä törmäystesteissä National Highway Traffic Safety Administrationin joka kategoriassa.
Viimeiset ensimmäisen sukupolven autot valmistui 1989. Sinä vuonna autoa oli valmistettu 123 669 kappaletta ja neliovisen mallin hinta oli 25 200 dollaria. Toinen sukupolvi esiteltiin 1990 ja se sai Motor Trend's Car of the Year -palkinnon. Kolmas sukupolvi esiteltiin 1998 uudella ulkonäöllä. Town Car koki faceliftin vuonna 2003. Auton sisätilat pysivät kuitenkin lähes samanlaisena.
Town Carin tuotanto lopetettiin 2011. Lincoln kehitti mallin seuraajaksi MKT Town Carin.
Michael McCarron

Seuraura

McCarron pelasi kaudella 2010–2011 C-nuorten T1EHL-liigaa Honeybakedissa, jonka jälkeen OHL-joukkue Belleville Bulls varasi hänet 106. pelaajana kesällä 2011. McCarron siirtyi kaudeksi 2011–2012 kuitenkin Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukaan ja pelasi mm. USHL-junioriliigaa. Kauden jälkeen hänet varasi erikseen USHL-joukkue Lincoln Stars numerolla 74. Samana kesänä Belleville Bulls kauppasi McCarronin pelaajaoikeudet London Knightsiin vaihdossa kesän 2015 viidennen kierroksen varausvuoroon. Hän jatkoi kaudella 2012–2013 pelejään US NTDP:ssä, jonka jäähypörssin McCarron voitti 182 minuutillaan. Hän pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Montréal Canadiens varasi McCarronin ensimmäisellä kierroksella 25. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän oli varaustilaisuuden ensimmäinen USHL:stä varattu pelaaja. Jo saman kesän heinäkuussa McCarron teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Canadiensin kanssa. Samalla hän siirtyi kaudeksi 2013–2014 OHL-joukkue London Knightsin vahvuuteen. McCarron edusti joukkuetta kauden päätteeksi myös Memorial Cupissa, jota Knights isännöi. Hän aloitti toisen OHL-kautensa 2014–2015 joukkueen varakapteenina, mutta Knights kauppasi McCarronin ja Dakota Mermisin vuoden 2015 vaihteessa kuitenkin Oshawa Generalsiin vaihdossa Cliff Pu'hun ja Josh Sterkiin. McCarron voitti Generalsissa OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin ja edusti joukkuetta Memorial Cupissa, jonka Generals myös voitti. McCarron valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Kauden 2015–2016 McCarron aloitti AHL-joukkue St. John's IceCapsin vahvuudessa. Hän teki NHL-debyyttinsä Montréal Canadiensissa 19. joulukuuta 2015 vieraissa Dallas Starsia vastaan. McCarron sai ottelussa jääaikaa 12.20 minuuttia ja hän keräsi myös kaksi kahden minuutin jäähyä.

Muuta

McCarronin isoveli John edustaa AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia ja hänellä on Edmonton Oilersin NHL-varaus vuodelta 2012.
Pinzgauer

Ensimmäinen sukupolvi

Pinzgauerin ensimmäinen prototyyppi luotiin vuonna 1965 ja sarjatuotantoon se oli valmis 1971. Ensimmäistä sukupolvea valmistettiin vuoteen 1985 Steyr-Daimler-Puchin tehtaalla. Pinzgauer on yksi onnistuneimmista maastoajoneuvoista maailmassa. Vaikka se ei ole yhtä nopea kuin yhdysvaltalainen HMMWV sen kuljetuskapasiteetti on suurempi. Jopa malleista pienin 710M kykenee kuljettamaan 10 miestä tai kaksi NATO:n tavarapallettia. Sekä 4x4 että 6x6-vetoiset mallit kykenevät hinaamaan 5 000 kg:n taakan tiellä ja 1500/ 1800 kg (4x4/6x6) maastossa. Auton toimintamatka on yli 400 km yhdellä tankkauksella ja jopa 700 km 125 litraisella lisäsäiliöllä. Ensimmäisen sukupolven Pinzgauerin 4x4-versio tunnettaan mallina 710 ja 6x6-versio mallina 712.
Pinzgauer suunniteltiin mahdollisimman yksinkertaiseksi huoltaa, ja se varustettiin ilmajäähdytteisellä kaksoiskaasutin bensiinimoottorilla. Ilmajäähdytteiset moottorit ovat tuttuja esimerkiksi Kuplavolkkareista jotka oli suunniteltu kestämään pitkällistä käyttöä maksimikuormituksella. Yhä tänäänkin pienissä lentokoneissa käytetään ilmajäähdytteisiä moottoreita juuri luotettavuutensa ansiosta. Ilmajäähdytteisessä moottorissa on myös vähemmän osia kuin nestejäähdytteisissä. Pinzgauerin moottori suunniteltiin auton ominaisuuksia vastaavaksi, siinä on esimerkiksi useampi öljypumppu varmistamassa voiteluöljyn kierto olipa auto missä asennossa tahansa.
Vaikka 4x4-versio on ollut suositumpi, on tarjolla ollut alusta saakka 6x6-versio. Jälkimmäisen rakenteessa on pyritty mahdollisimman suureen vetokykyyn vaativissa olosuhteissa hinatessa, täydessä lastissa ja maasto-olosuhtiessa. Vuosien 1971–1985 välisenä aikana valmistettiin siviili- ja sotilaskäyttöön yhteensä 18 349 ensimmäisen sukupolven 710:tä ja 712:sta.
Aino Kaasinen

Aino Kaasinen (24. tammikuuta 1902 Lappeenranta – 26. joulukuuta 1996) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja vironkielisen kirjallisuuden suomentaja.
Kaasinen valmistui kirjastonhoitajaksi 1924 ja hän toimi kirjastoalalla Viipurissa, Helsingissä ja viimeksi vuosina 1953–1963 Lahdessa.
Matts Kankkonen

Matts Gustafsson Kankkonen (1815 – 16. heinäkuuta 1899 Rödsö, Kokkolan maalaiskunta) oli suomalainen, Kokkolan maalaiskunnassa asunut talonpoika ja hylkeenpyytäjä, jolla oli merkittävä osuus Oolannin sodan aikana kesäkuussa 1854 käydyssä Halkokarin kahakassa.
Englannin laivaston uhatessa takavarikoida Kokkolan satamassa olleet kauppalaivat ja hävittää Halkokarilla sijainneet Kokkolan porvarien varastot kauppaneuvos Anders Donner kokosi noin sadan miehen vapaaehtoisjoukon, joka yhdessä venäläisen sotaväen kanssa onnistui torjumaan englantilaisten maihinnousuveneet niin sanotussa Halkokarin kahakassa 7. kesäkuuta 1854. Vapaaehtoisjoukkoon kuulunut talonpoika Kankkonen oli hylkeenpyytäjänä hankkinut tarkat ampumataidot ja juuri hänen on kerrottu ampuneen jo heti ensimmäisessä yhteislaukauksessa maihinnousuyritystä johtaneen luutnantti Carringtonin.
Halkokarin tapaus teki Kokkolan vapaaehtoisista niin maineikkaita, että keisari Nikolai I antoi heille useita lahjoja ja kunnianosoituksia. Kankkoselle lahjoitettiin muun muassa Pyhän Yrjön hopeamitali ja kaksi kivääriä. Kankkosesta ja kauppaneuvos Donnerista tilattiin keisarin määräyksestä myös vuonna 1856 valmistuneet Wladimir Swertschkoffin maalaamat muotokuvat, jotka sijoitettiin Helsingin keisarilliseen palatsiin eli nykyiseen Presidentinlinnaan, missä ne ovat tänäkin päivänä. Presidentti Martti Ahtisaari on kertonut Kankkosen muotokuvan olevan hänen suosikkinsa Presidentinlinnan taideteoksista.
Erich Apel

Erich Apel (3. lokakuuta 1917 Judenbach, Thüringen – 3. joulukuuta 1965 Berliini) oli taloustieteiden tohtori ja DDR:n taloudellisen suunnittelukomission johtaja vuosina 1963–1965. Hän oli varapääministerinä vuosina 1953–1958.

Varhaiset vuodet

Vuosina 1935–1937 Apel työskenteli konesuunnitteluinsinöörinä posliinitehtaassa Neuhausissa, (Neuhaus am Rennweg), minkä jälkeen hän opiskeli koneinsinööriksi Ilmenaussa 1937–1939. Toisen maailmansodan aikana Apel osallistui rakettiaseiden suunnittelija Wernher von Braunin ohjusaseiden kehittämistyöhön Peenemündessa.
Vuosina 1946–1952 Apel työskenteli Neuvostoliiton rakettitekniikan kehittämistyössä ja vuonna 1952 konerakennusministeriön liiketoiminnan johtajana.

Poliittinen ura

Vuonna 1953 Apel valittiin pääministerin sijaiseksi ja vuonna 1954 Saksan yhdistyneen sosialistisen puolueen SED:n ehdokkaaksi. Vuonna 1958 Apel nimitettiin SED:n keskuskomitean jäseneksi ja DDR:n kansankamarin edustajaksi.
DDR:n suunnittelukomission johtajana Apel oli toteuttamassa professori Jevsei Libermanin ajatuksia ideologiasta sosialistisesta markkinataloudesta. Hän kehitti Itä-Saksan taloutta voimakkaasti vuosina 1963–1965. Itä-Saksasta tuli korkeimman elintason saavuttanut sosialistinen maa, "talousihme". Apel yhdisti toiminnassaan uuden tietokonetekniikan, saksalaisten suuryhtiöiden edut ja tehokkuuden.
Apel joutui poliittiseen epäsuosioon, kun Neuvostoliiton johtajat epäilivät hänen tarkoitusperiään. Vuonna 1965 Neuvostoliitto ehdotti viisivuotista kauppasopimusta DDR:lle. Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnev matkusti henkilökohtaisesti Itä-Berliiniin solmiakseen sopimuksen. Kauppasopimus sitoi Itä-Saksan talouden tiukemmin Neuvostoliiton talouteen. Neuvostoliitto hyötyi entistä enemmän uudesta kauppasopimuksesta taloudellisesti. Tämä oli liikaa Apelille, ja kauppasopimuksen allekirjoituspäivänä hän ampui itsensä.
Peräruiske

Peräruiske on toimenpide, jossa ruiskutetaan nestettä perä- ja paksusuoleen peräaukon kautta. Lääketieteellisenä terminä lääkeaineen tai vastaavan saattamista peräsuoleen. Peräsuolesta lääke imeytyy verenkiertoon tehokkaasti limakalvojen kautta. Lisäksi peräruiskeita voidaan antaa esimerkiksi ummetuksen hoitoon.
Peräruiskeita saatetaan käyttää myös seksuaalisissa tarkoituksissa, kuten eräissä BDSM-leikeissä.
Simonetta Puccini

Elämä ja Puccinin muiston vaaliminen

Simonetta Puccini syntyi Pisassa Giacomo Puccinin ainoa pojan Antonion ja Giuseppina Giurumellon suhteesta. Antonio meni myöhemmin naimisiin milanolaisen paronittaren Rita dell’Annan kanssa, ja heidän avioliittonsa oli lapseton. Antonio Puccini ei koskaan tunnustanut lastaan mutta Rita maksoi Simonettan opiskelun yliopistoon asti ja kertoi tavatess asioita säveltäjäisoisästään. Antonio Puccinin ja Rita dell’Annan kuotua Simonetta Puccini aloitti oikeustaistelun Puccinin nimestä ja omaisuudesta. Italian korkeimman siviilioikeuden (Corte suprema di cassazione) päätöksellä 1980 Simonetta sai oikeuden käyttää Puccini-nimeä ja sai osan Puccinin kiinteistöistä (Torre del Lagon ja Luccan asunnot).
 
Simonetta Puccini omistautui Giacomo Puccinin elämäntyön säilyttäjäksi. Milanoon perustettiin 1979 Istituto di Studi Pucciniani (Puccini tutkimuksen instituutti) ja kiinteistöjen kunnostukseen ja ylläpitoon luotiin yhdistys Amici delle Case di Giacomo Puccini (Giacomo Puccinin kiinteistöjen ystävät) 1996 sekä La Fondazione Simonetta Puccini (Simonetta Puccinin säätiö) 2005. Signora Puccini oli hyvin usein Giacomo Puccinin kotimuseossa ottamassa vastaan museokävijöitä. Museon näyttelytiloissa oli monenlaisia Giacomo Pucciniin liittyviä näyttelyitä.
Simonetta Puccini julkaisi useita Giacomo Puccinin kirjeitä sekä kirjan William Weawerin kanssa. Vuosittain Puccinin kuolinpäivänä oli säveltäjälle oma muistomessu ja -tilaisuus. Maestron haudalla kotimuseossa oli aina tuoreita kukka. 
Simonetta Puccinin haudattiin 20. joulukuuta 2017 Viareggion Chiesa di Don Boscossa. Muistotilaisuudessa jousikvartetti soitti hänen lempikappaleensa, Giacomo Puccinin säveltämän Crisantemin. Simonetta Puccinin tuhkauurna sijoitetaan Villa Museo Giacomo Puccinin marmorihautaan isoisänsä viereen.

Simonetta Puccini ja Suomi

Simonetta Puccini kävi kaksi kertaa Suomessa. Ensimmäisellä kerralla hän seurasi MatkaKalevan tuottamaa Le Villi -ooppera Suomen ensi-esitystä M/S Silja Europalla 2000 ja toisen kerran 2005, jolloin hän seurasi Suomen Kansallisoopperassa niinikään Edgar -oopperan Suomen ensi-esitystä. Matkojen aikana hän solmi suhteet Ainolaan ja tuloksena oli Jean Sibeliuksen 150 -juhlavuonna 2015 Puccini festivaaleilla konsertti Due nature a confronto, jonka viulistina oli Satu Jalas.
Montalto di Castro

Historiaa

Alueella on etruskien vanha kaupunki Vulci, joka on nykyään arkeologinen kohde.

Teollisuus

Kunnan alueella sijaitsee Alessandro Voltan aurinkolämpövoimala, joka on teholtaan maailman suurimpia. Alun perin voimalaitos rakennettiin ydinvoimalaksi. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen rakennustyöt keskeytettiin kansanäänestyksen perusteella, ja laitos päätettiin muuttaa fossiilisilla polttoaineilla toimivaksi voimalaksi. Vuonna 2009 valmistui aurinkolämpövoimala.
Vivian Stanshall

Vivian ”Viv” Stanshall ['stænʃəl] (oik. Victor Anthony Stanshall, 21. maaliskuuta 1943 Shillingford, Oxfordshire – 5. maaliskuuta 1995 Muswell Hill, Lontoo) oli englantilainen muusikko, koomikko, runoilija ja kuvataiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten 1960-luvun lopun huumoriyhtyeen The Bonzo Dog Doo-Dah Bandin (myöhemmin The Bonzo Dog Band) yhtenä perustajana, laulusolistina ja trumpetistina sekä seremoniamestarin roolista Mike Oldfieldin menestysalbumilla Tubular Bells.
Yläluokkaisesta puhe- ja laulutyylistään ja eksentrisestä käytöksestään tunnettu Stanshall syntyi Oxfordshiressä ja palveli Britannian laivastossa ennen kuin lähti opiskelemaan Lontoon Central School of Art -oppilaitokseen. Opiskelijatoverien kanssa vuonna 1962 perustettu yhtyeen ja kabareeseurueen yhdistelmä The Bonzo Dog Doo-Dah Band nousi vähitellen kulttisuosioon ja esiintyi muun muassa Cream-yhtyeen lämmittelijänä ja The Byrds -yhtyeen Yhdysvaltojen kiertueella. Yhtyeen kappale ”I’m the Urban Spaceman” nousi singlelistan viidennelle tilalle vuonna 1968. Yhtye oli mukana myös ITV:n vuosina 1967–1969 esitetyssä komediasarjassa Do Not Adjust Your Set, jossa esiintyivät myös sittemmin Monty Python -ryhmästä tunnetut Eric Idle, Terry Gilliam, Terry Jones ja Michael Palin.
The Bonzo Dog Band hajosi ensimmäisen kerran vuonna 1970, eikä Stanshall onnistunut luomaan kovin merkittävää soolouraa alkoholi- ja mielenterveysongelmiensa takia. Yhtye koottiin myöhemmin uudelleen 1972 ja 1988, ja Stanshall oli mukana. Stanshall vieraili puheroolissa Mike Oldfieldin Tubular Bells -albumilla ja teki muitakin speaker-tehtäviä sekä sanoituksia ja sävellyksiä muun muassa Steve Winwoodille. Stanshallin tunnetuin sooloprojekti oli brittiläisestä yläluokasta kertova surrealistinen tarina Sir Henry at Rawlinson End, jota hän esitti näytöksinä ja tallensi levyalbumille. Tarinasta tehtiin myös 73-minuuttinen elokuva vuonna 1980. Vivian Stanshall teki myös kaksi sooloalbumia muusikkona, Men Opening Umbrellas Ahead (1974) ja Teddy Boys Don’t Knit (1981).
Nimimerkki

Nimimerkki (lyhenne nimim.) on oikean nimen asemasta käytetty tekijänimi.
Nimimerkkiä käytetään muun muassa lehtikirjoituksissa, kirjoissa, taideteoksissa tai kilpailutöissä, eli aina kun halutaan joko suojata omaa nimeä, tai ei haluta oman nimen vaikuttavan esimerkiksi kirja-arvosteluihin. Nimimerkkejä käytetään myös Internetissä esimerkiksi chateissa ja keskustelupalstoilla (englanniksi nickname, josta suomenkielinen väännös "nikki"). Nimimerkkiä voi käyttää myös esteettisyyden vuoksi.
Aspach (bei Backnang)

Maantiede

Aspach sijaitsee osavaltionsa pohjoisosassa Löwensteinin vuorimaalla. Kunnan matalimmat alueet ovat 254 metriä merenpinnan yläpuolella, korkeimmat puolestaan 516 metriä mpy. Aspachin keskustaa ympäröi laaja viljelysalue, kunnan pohjoisosa on metsämaata. Aspach, kuten koko Rems-Murr-Kreis, on osa Stuttgartin suurkaupunkialuetta, jolla asuu kolmisen miljoona ihmistä.
Backnangin kaupunki sijaitsee Aspachin kaakkoispuolella. Rems-Murr-Kreisin pääkaupunki Waiblingen sijaitsee puolestaan Aspachin eteläpuolella.

Historia

Aspach perustettiin 1. helmikuuta 1972 seuraavista aiemmin itsenäisistä maalaiskunnista: Allmersbach am Weinberg, Großaspach, Kleinaspach ja Rietenau. Uuden kunnan väkiluku oli perustamisvuotenaan noin 6 400.
Aspachin nykyisistä osa-alueista suurin on Großaspach. Ensimmäiset kirjalliset maininnat Aspachista ovat vuosilta 856–864. Nimen taustana saattaa olla aspe/espe, eli metsähaapa, joka olisi alkuaan tarkoittanut asutusta haapametsässä, Siedlung im/am Espenwald. Pieni ja suuri Aspach, eli Groß- ja Kleinaspach,  täsmentyivät paikannimiksi 1300-luvulla. Großaspachin omistajasuvut vaihtuivat vuosisatojen aikana.
Kleinaspachista varhaisin asiakirjamaininta on vuodelta 1357, jolloin paikkakunta myytiin Württembergin ruhtinaskunnalle. Rietenau mainitaan ensi kerran vuonna 1103 muodossa Rietenowa. Allmersbach am Weinbergista on varhaisin asiakirjamaininta vuodelta 1247. Kleinaspachin tavoin se päätyi Württembergin hallintaan 1357.
Aspachin kirkkoja on muun muassa evankelinen Pfarrkirche St. Juliana, jonka nykyinen ulkoasu on vuodelta 1780. Vanha raatihuone, Das Alte Rathaus, edustaa tyypillistä 1500-luvun ristikkotaloarkkitehtuuria.

Talous

Palveluiden ja pienteollisuuden ohella Aspachissa harjoitetaan maanviljelystä, mukaan luettuna viininviljely. Paikkakunta on sijaintinsa johdosta vahvasti sidoksissa Stuttgartin suurkaupunkialueen talouselämään.

Urheilu

Aspachin jalkapalloseura on 1920 perustettu SG Sonnenhof Großaspach. Se nousi 3:nteen Ligaan kaudella 2013/14.

Kuuluisuuksia

Aspachissa ovat syntyneet muun muassa Mercedes-AMG:n perustaja Hans Werner Aufrecht ja laulaja Vanessa Mai. Paikkakunnalla vaikuttaa myös reininmaalainen iskelmätähti Andrea Berg.
Leijonanmetsästys

Juoni

Kaksi metsästäjää ja heidän alkuasukaspalvelijansa jahtaavat suurristaa viidakossa. He näkevät seeproja, strutsin ja virtahevon sekä pyydystävät pienen apinan. Miehet leiriytyvät, mutta vuohen tappanut leijona herättää heidät. Toinen leijona tappaa metsästäjien hevosen. Miehet ampuvat leijonat, nylkevät niiden nahat ja panevat tupakaksi.

Tuotanto ja vastaanotto

Nordisk Films Kompagnin omistaja Ole Olsen oli ostanut Leijonanmetsästystä varten Hampurin Hagenbeckin eläintarhasta kaksi leijonaa, jotka ammuttiin pienellä Elleoren saarella Roskildenvuonossa. Eläinsuojelujärjestö yritti estää elokuvan tekemisen ja oikeusministeri Peter Adler Alberti kielsi leijonien tappamisen, mutta Olsen toteutti suunnitelmansa ja levitti elokuvan ulkomaille Ruotsista käsin. Olsen menetti elokuvateatterilupansa ja Leijonanmetsästys sai ensi-iltansa Tanskassa vasta marraskuussa 1908, kun Olsenin eläinrääkkäyssyyte ja elokuvan esityskielto oli kumottu.
Leijonanmetsästys oli Nordiskin kansainvälinen läpimurto ja yhtiön suurimpia myyntimenestyksiä. Elokuvan suosio perustui paljolti sen aiheuttamaan skandaaliin, mutta sen ansioiksi on mainittu myös kehittynyt kerrontatekniikka ristiinleikkauksineen ja lähikuvineen.
Suomessa Olsenin leijonajahdista kerrottiin tuoreeltaan elokuussa 1907 ja elokuvaa esitettiin Helsingissä neljänä kopiona syyskuun lopulla. Sen suomenkielisiä nimiä olivat Jalopeuranmetsästys Roskildessa, Jalopeurajahti Roskilden luona, Leijonajahti, Jalopeuran ajo Roskildessa ja Jalopeurametsästystä Afrikassa, esitettynä Köpenhaminassa. Hufvudstadsbladetin mukaan kyseessä oli ”päivän puhutuin ja kirjoitetuin elokuva” ja Åbo Underrättelser laski sen tuoneen Olsenille yli 48 500 markkaa puhdasta voittoa. Elokuvan aiheuttamaa skandaalia ja oikeusministeri Albertin muista syistä johtunutta eroa seurattiin Suomen lehdistössä vielä myöhemminkin.
Leijonanmetsästys on nähtävissä Tanskan elokuvainstituutin sivustolla.
Keltamarjakotinga

Levinneisyys

Keltamarjakotingaa tavataan Kaakkois-Brasiliassa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
John Robins

Ura

Robins aloitti uransa stand-up -koomikkona vuonna 2005.
Hän on esiintynyt soolona Edinburghin Fringe Festivaaleilla vuosina 2009-2015 sekä 2017. Jokaisen esityksen myötä hän on ollut myös kiertueella ympäri Britanniaa. 
Robins on esiintynyt useissa brittiläisissä visailu- ja komediaohjelmissa, kuten Alan Davies: As Yet Untitled, Live at the Apollo, Mock the Week, Celebrity Deal or No Deal, 8 Out of 10 Cats Does Countdown.
Helmikuusta 2014 alkaen Robins on juontanut viikoittaista radio-ohjelmaa Elis James and John Robins  yhdessä ystävänsä ja kollegansa Elis Jamesin kanssa brittiläisellä indierock-musiikkiin erikoistuvalla kaupallisella Radio X -kanavalla. Vuonna 2016 he kiersivät Britanniaa nimellä The Elis James and John Robins Experience. Maaliskuussa 2017 ohjelma voitti Chortle award -palkinnon.
Elokuussa 2017 Robins jakoi Hannah Gadsbyn kanssa Edinburgh Comedy Award -palkinnon esityksestään The Darkness of Robins.

Yksityiselämä

Robins kasvoi Bristolissa Lounais-Englannissa. Hän opiskeli St Anne's Collegessa Oxfordissa, pääaineenaan englannin kieli. Valmistuttuaan Oxfordista vuonna 2006 Robins muutti takaisin Bristoliin, jossa hän jakoi asunnon kolmen jo ammattilaisuransa aloittaneen koomikon, Jon Richardsonin, Russell Howardin ja Mark Olverin kanssa. 
Robins muutti Lontooseen vuonna 2012. Hän oli parisuhteessa näyttelijä ja koomikko Sara Pascoen kanssa 2013-2016. Robinsin vuoden 2017 Edinburgh Fringe Festivaalien esitys The Darkness of Robins käsitteli eroa Pascoesta. Pascoe kirjoitti erosta oman esityksensä Lads Lads Lads jonka hän esitti samoilla festivaaleilla.
Robins on intohimoinen Queen-fani. Uudenvuodenaattona 2014 Robins esiintyi yleisön lämmittelijänä Queenin ja Adam Lambertin konsertissa. Queenin lisäksi Robinsin suurimpiin idoleihin kuuluu englantilainen snooker-ammattilainen Ronnie O'Sullivan.
Robins on numismaatikko, ja hän keräilee brittiläisiä farthing-kolikoita.
Honda XRV750

Honda XRV750 on Hondan valmistama 742-kuutioinen enduromoottoripyörä, joka tunnetaan myös nimellä Africa Twin.
Greatest Hits II (Queen)

Julkaisut

Albumi julkaistiin Britanniassa 28. lokakuuta 1991 CD-levynä, LP:nä sekä C-kasettina. Albumi sijoittui parhaimmillaan Britannian myyntilistan ensimmäiselle sijalle 112 listaviikon aikana. Samalla julkaistiin myös promootioboksi "II" joka sisälsi Greatest Hits II -CD:n, Greatest Pix II -kirjan ja Greatest Flix II -videokasetin. Vuonna 2001 albumi julkaistiin Japanissa remasteroituna CD-levynä.
Leivinjauhe

Leivinjauhe on leivonnassa käytetty synteettinen kohottaja-ainesosa, jonka tarkoitus on nopeuttaa taikinan kohoamista. Leivinhiiva on yleinen luonnollinen kohottaja-aine.

Koostumus

Leivinjauhe on yleensä valkoista ja hyvin hienorakeista jauhetta. Leivinjauhe koostuu pääasiassa emäksisestä ruokasoodasta, happamasta natriumpyrofosfaatista – jonka E-koodi on E450 – ja tärkkelyksestä. Säilyvyyden ja maun parantamiseksi voidaan käyttää myös muita aineita. Veteen sekoitettuna leivinjauhe tuottaa hiilidioksidia.
Happamien lisäaineiden tarkoitus on estää leivinjauhetta antamasta lipeäistä makua. Liiallinen leivinjauheen käyttö saattaa myös värjätä leivonnaisen ruskeanvihertäväksi. Jos taikinaan laitetaan happamia aineksia kuten piimää tai hedelmämehua, voi leivinjauheen sijasta käyttää pelkkää ruokasoodaa. Mitallinen ruokasoodaa vastaa kahta mitallista leivinjauhetta. Leivinjauheen voi aina korvata ruokasoodalla tässä suhteessa.
Tärkkelys tasoittaa seoksen koostumusta ja estää muiden aineiden ennenaikaisen toiminnan.

Ravintoarvot

Ravintoarvoltaan leivinjauhe on pääasiassa hiilihydraatteja, noin kymmenen prosenttia on proteiinia.
Hertsegovinanvuoristokoira

Ulkonäkö

Hertsegovinanvuoristokoira on massiivinen ja vahvaluustoinen, joskin ketterämpi kuin muut samantyyppiset balkanilaiset rodut. Se on leveäpäinen ja melko pitkäkuonoinen. Sen korvat ovat korkealle asettuneet ja koiran ollessa valppaana häntä kiertyy selän päälle. Rintakehä on leveä ja syvä. Karvapeite on pitkä, tiheä ja karhea. Tavallisin väritys on valkoinen eri värisin tummemmin merkein. Säkäkorkeus on noin 68,5 cm.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on energinen, perheeseensä syvästi kiintynyt mutta vieraita kohtaan epäluuloinen. Se ei luonnostaan tule toimeen muiden koirien kanssa, mutta se voi oppia sietämään toista saman sukupuolen yksilöä jos sen totuttaa tähän huolellisesti pennusta pitäen. Se soveltuu lauman vartioinnin lisäksi myös sen paimentamiseen.

Alkuperä

Hertsegovinanpaimenkoira oli alun perin Balkanin alueella yleinen, mutta nykyisin se on alkanut risteytyä niin paljon sarplaninacin, tornjakin ja montenegrolaisten koirien kanssa, ettei puhdasrotuisia yksilöitä ole enää helppo löytää. Lisäksi 1990-luvulla Balkanin alueella käydyt sodat ovat vain vähentäneet populaation lukumäärää entisestään. 1990-luvun lopulla rotua yritettiin jo kertaalleen elvyttää zlatiborinvuoristokoiran avulla.
Jalkapallon naisten alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut

Jalkapallon naisten alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut (engl. UEFA European Women's Under-19 Championship) on Euroopan jalkapalloliiton Uefan järjestämä mestaruusturnaus alle 19-vuotiaista pelaajista koostuville naisten maajoukkueille.
Ensimmäisen kerran EM-kisat pelattiin alle 18-vuotiaiden turnauksena kaudella 1997–1998. Kaudesta 2001–2002 lähtien se on ollut alle 19-vuotiaiden turnaus. Lopputurnaukseen pääsee kahdeksan maata, jotka pelaavat kahdessa neljän joukkueen lohkossa alkusarjan. Lohkojen kaksi parasta pääsee välieriin.