google/wiki40b huggingface dataset:
Siegfried Ruff

Siegfried Ruff (20. helmikuuta 1895 Cunersdorf – 3. helmikuuta 1946) oli saksalainen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Ruff liittyi armeijaan 22. maaliskuuta 1913 ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa 56:nnessa keisarillisen Saksan tykistörykmentissä. Ennen toista maailmansotaa hän palveli 1. tykistörykmentissä Wehrmachtissa ja XXV armeijakunnan komentajan adjutanttina. Ruff ylennettiin everstiluutnantiksi 1. helmikuuta 1938. Toisen maailmansodan alussa hän oli 291. ja 305. tykistörykmentissä ja ylennettiin everstiksi 1. tammikuuta 1942. Vuonna 1942 Ruff siirtyi 401. jalkaväkidivisioonan komentajaksi, ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1. joulukuuta. Vuonna 1944 hän siirtyi Saksan hallinnon komendantiksi Riikaan ja palveli 1. helmikuuta 1945 lähtien 609. jalkaväkidivisioonan komentajana. Ruff sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi 1. maaliskuuta 1945 ja hän sai ansioistaan kultaisen Saksan ristin ja ritariristin.
Sodan lopussa Ruff jäi puna-armeijan vangiksi ja joutui Riiassa vastaamaan sotaoikeuteen sotarikoksista. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Riiassa vuonna 1946.
Doc (muusikko)

Doc (oikea nimi tuntematon) on suomalainen ambient- ja electronica-muusikko sekä tuottaja. Hänen tyylisuuntiinsa kuuluvat muun muassa ambient, dark ambient, avantgarde, kokeellinen electronica ja dance. Hän on julkaissut useita albumeita, joista kolmessa on mukana ollut venäläinen pianisti Lena Selyanina.
Hastati

Hastati (lat.; yks. hastatus. Nimitys johtuu latinan sanasta hasta = keihäs; hastatus = keihäällä varustettu. ) olivat Rooman tasavallanaikaisen armeijan ensimmäinen, nuorin ja köyhin rivistö. Heidän tehtävänään oli aloittaa lähitaistelu vihollisen kanssa ja väsyttyään vaihtaa paikkaa seuraavan principes-rivistön kanssa. Hastatuksen varustuksena oli normaali kypärä (yleisimmin montefortino-tyypin), rinnalle kiinnitetty pectorale- (sydämen suojelija)metallilevy sekä pilum-tyypin heittokeihäs ja gladius-miekka. Legioonassa hastatuksia oli yleisesti suunnilleen saman verran kuin principes-joukkoja, 1200. Hastatukset muodostuivat luultavasti alle 20-vuotiaista.
Nuala O’Faolain

Nuala O’Faolain (1. maaliskuuta 1940 – 9. toukokuuta 2008) oli irlantilainen toimittaja, televisiotuottaja, kirjallisuusarvostelija, opettaja ja kirjailija. Hän sai kansainvälistä tunnustusta kahdesta muistelmakirjastaan Are You Somebody? ja Almost There, romaanistaan My Dream of You ja kertomuksestaan "The Story of Chicago May". Kolme ensimmäistä pääsivät New York Timesin best seller -listalle. Hänen kirjoistaan on suomennettu ainakin Are You Somebody? (suom. Tunnenko minä teidät?) ja My Dream of You (suom. Olet kaikkeni).

Elämäkerta

O'Faolain syntyi Dublinissa. Hän oli yhdeksästä lapsesta toiseksi vanhin. Hänen isänsä oli tunnettu irlantilainen toimittaja Tomas O'Faolain, joka kirjoitti Dublin Evening Pressissa ilmestyvää Dubliners Diary -palstaa kirjailijanimellä Terry O'Sullivan. O'Faolain opiskeli University College Dublinissa, Hullin yliopistossa ja Oxfordin yliopistossa. Hän opetti Morley Collegessa ja toimitti televisio-ohjelmia BBC:lle ja RTÉ:lle.
O'Faolain oli kihloissa ainakin kerran, mutta ei koskaan naimisissa. Teoksessaan Tunnenko minä teidät? hän puhuu avoimesti viisitoistavuotisesta suhteestaan toimittaja Nell McCaffertyyn, joka julkaisi omaelämäkertansa nimellä Nell Vuodesta 2002 kuolemaansa saakka O'Faolain eli suurimman osan ajasta Brooklynissa asuvan asianajaja John Low-Beerin ja hänen tyttärensä Annan kanssa. Heidän parisuhteensa rekisteröitiin vuonna 2003.
O'Faolain asui Irlannissa ja New Yorkissa. O'Faolainilla oli aivoista leviämään lähtenyt, ja häntä haastateltiin Marian Finucanen radio-ohjelmassa RTÉ Radio One -radiokanavalla 12. huhtikuuta 2008 kuolemaan johtavasta sairaudesta. Hän sanoi Finucanelle: "En halua enempää aikaa. Heti kun kuulin kuolevani, elämästä katosi kaikki hyvä".
O'Faolain kuoli yöllä 9. toukokuuta 2008.
Deep web

Deep web tarkoittaa World Wide Webin osia, joita internetin hakukoneet eivät näytä. Deep webin vastakohta on surface web, johon kuka tahansa internetissä pääsee. Termin deep web keksijänä pidetään tietojenkäsittelytieteilijää Michael K. Bergmania, joka keksi termin vuonna 2001.
Nevio Scala

Ura pelaajana

Scala aloitti oman peliuransa AC Milanin organisaatiossa, muttei onnistunut murtautumaan edustusjoukkueen miehistöön ja siirtyi kaudeksi 1966/67 lainalle AS Romaan, jossa pelasi 28 ottelua. Hän palasi takaisin Milaniin, mutta peliaikaa ei juurikaan tullut ja kahden kauden jälkeen Scala jätti seuran siirtyen Lanerossi Vicenzaan. Hän edusti seuraavina vuosina ACF Fiorentinaa ja FC Internazionale Milanoa palaten 1975 takaisin AC Milaniin. Edelleenkaan Scalasta ei ollut seuran avainpelaajaksi ja hän lähti seurasta lopullisesti pelaten uransa loppuvuodet US Foggiassa, AS Monzassa ja US Adriesessa. Hän lopetti pelaajauransa 33-vuotiaana 1981.

Ura valmentajana

Scala aloitti valmennusuransa Reggina Calciossa, jonka hän nosti 1987/88 Serie B:hen ja seuraavalla kaudella nousukarsintoihin, joissa sensaatiomainen pääsarjapaikka jäi kuitenkin saavuttamatta. Menestys kuitenkin teki Scalasta tunnetun nimen ja hän siirtyi Parman päävalmentajaksi kauden jälkeen. Debyyttikaudellaan hän johdatti seuran Serie B:ssä nousukarsintoihin ja tällä kertaa nousu myös toteutui. Scalan johdolla Parma nousi menestykseen 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla voittaen Coppa Italian 1992 ja edeten näin Cup-voittajien Cupiin. Keväällä 1993 seura juhli historiansa ensimmäistä eurocupin voittoa, kun Royal Antwerpen kaatui loppuottelussa 3–1. 
Menestystä tuli myös seuraavina vuosina ja Parma nappasi UEFA Super Cupin voiton jatkoksi UEFA Cupin mestaruuden 1994/95 kaatamalla loppuottelussa Juventuksen yhteismaalein 2–1.  Kaudella 1995/96 Parma sijoittui Serie A:ssa viidenneksi, mutta Scala jätti seuran kauden päätteeksi. Hän toimi 1996/97 sarjanousija Perugia Calcion päävalmentajana, kunnes siirtyi kesällä 1997 Borussia Dortmundin peräsimeen. Visiitti Saksassa ei ollut järin menestyksekäs sillä tuore Mestarien liigan voittoja putosi Scalan johdolla Bundesliigassakin sijalle 10. Italialainen saikin kauden jälkeen potkut.
Epäonnistuneen Dortmund-pestinsä jälkeen Scala oli pari vuotta sivussa valmennustehtävistä kunnes turkkilainen Beşiktaş JK palkkasi hänet toukokuussa 2000 uudeksi päävalmentajakseen.  Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä seura purki Scalan sopimuksen maaliskuussa 2001 terveyssyistä. 
Tammikuussa 2002 Scala siirtyi ukrainalaisen FK Shakhtar Donetskin päävalmentajaksi.  Hän johdatti seuran kauden päätteeksi sen historian ensimmäiseen Ukrainan mestaruuteen, jonka täydensi cupin mestaruus. Uusi kausi ei alkanut aivan yhtä hohdokkaasti ja Scala erosi tehtävistään syyskuussa 2002 seuran hävittyä UEFA Cupissa Rapid Wienille 5–1. 
Marraskuussa 2003 Scala jatkoi uraansa FK Spartak Moskovan päävalmentajana.  Pesti jäi kuitenkin puolitiehen, sillä hän sai potkut jo syyskuussa 2004 kehnojen esitysten vuoksi. 
Spartak-potkujensa jälkeen Scala ei ole toiminut valmennustehtävissä. Hän pyrki vuonna 2007 kotikaupunkinsa Lozzo Atestinon pormestariksi, muttei tullut valituksi saatuaan 29 % äänistä.  Hän on toiminut myös Rai Radio 1:n jalkapallokommentaattorina.
Syyskuussa 2009 Scalan nimi yhdistettiin FK Zenitn päävalmentajan paikkaan.  Joulukuussa hän ilmoitti olevansa kiinnostunut avoimena olevasta Skotlannin maajoukkuevalmentajan tehtävästä.
Tony Barton

Ura pelaajana

Barton aloitti pelaajauransa jo koulupoikana edustaen Englannin nuorten maajoukkueita kuudessa ottelussa. Seuratasolla hän aloitti uransa Fulhamissa, jossa hän debytoi edustusmiehistössä toukokuussa 1954. Hän edusti lontoolaisseuraa viiden kauden ajan kunnes siirtyi Nottingham Forestiin 1959. Pesti Forestissa ei ollut järin menestyksekäs ja Barton pelasi kahden kauden aikana vain 22 ottelua. Joulukuussa 1961 Barton siirtyi Portsmouthiin, jossa hän pelasi kuuden kauden aikana 130 ottelua.

Ura valmentajana

Lopetettuaan pelaajauransa Barton toimi valmentajana Portsmouthin organisaatiossa. Hän siirtyi 1980 Aston Villaan Ron Saundersin apuvalmentajaksi ja kaksikko luotsasi seuran Englannin liigamestariksi 1981 ensikertaa 71 vuoteen. Helmikuussa 1982 Saunders erosi tehtävistään ja Barton nousi päävalmentajaksi.  Bartonin johdolla Villa voitti sensaatiomaisesti Euroopan Cupin mestaruuden kaatamalla finaalissa FC Bayern Münchenin 1–0. Barton johdatti Villan voittoon myös UEFA Super Cupissa. Liigassa Villa jäi kuitenkin kuudenneksi ja kymmenenneksi, mikä johti lopulta Bartonin potkuihin toukokuussa 1984.
Kesällä 1984 Barton jatkoi uraansa Northampton Townin päävalmentajana, mutta joutui jättämään tehtävänsä huhtikuussa 1984 sydänkohtauksen vuoksi. Hän palasi kuitenkin valmennustehtäviin vielä saman vuoden syyskuussa Southamptonin apuvalmentajana. Barton jatkoi Sotonissa toukokuuhun 1988. Tämän jälkeen hän toimi vielä Portsmouthin apulaisvalmentajana ja päävalmentajana helmikuussa 1991.
Barton kuoli 20. elokuuta 1993 sydänkohtaukseen 56-vuotiaana.
Josquin Desprez

Josquin Desprez (tunnetaan myös nimellä Josquin Des Prez; noin 1450 Hainaut – 27. elokuuta 1521 Condé-sur-l'Escaut) oli hollantilainen renessanssisäveltäjä.

Elämä ja tuotanto

Desprez syntyi vuoden 1450 tienoilla nykyisen Belgian alueella. Hän alkoi laulaa kuorossa noin vuonna 1460. Hän opiskeli kontrapunktia mahdollisesti Johannes Ockeghemin johdolla. Myöhemmin Desprezistä tuli yksi aikansa tunnetuimmista muusikoista.
Josquin oli tuottelias säveltäjä: hän sävelsi taidokkaasti lauluja (frottola ja laude olivat hänen aikansa laulumuodot), mutta myös monimutkaisempia teoksia. Hänen messunsa ovat tyyliltään vaihtelevia: hän hallitsi kaikki aikansa tyylilajit. Josquinin mestariteos on messu Missa Pange lingua, joka lienee hänen viimeisimpiä messujaan ja sävelletty vuoden 1515 tienoilla. Se on mainittu useammassa musiikinhistoriassa mestariteoksena, joka ”loistaa kuin tähdet läpi kaikkien myöhempien aikakausien”.
Ottavio Petrucci, polyfonisen musiikin ensimmäinen painaja, julkaisi kolme kirjaa Desprezin musiikkia ja otti jokaisesta myös uusintapainoksen aikana, jolloin kukaan muu säveltäjä ei saanut julkaistua enempää kuin yhden teoksen. Josquin Desprezin musiikkia, joka sisältää muun muassa 18 messua, yli 50 motettia ja 65 chansonia, jäljiteltiin, kopioitiin ja uudelleentyöstettiin aina 1500-luvun lopulle asti.
Josquin Desprez sekoitetaan usein samannimiseen mieheen, joka lauloi Milanossa vuosina 1459–1474. Sen vuoksi jotkin lähteet ilmoittavat Desprezin syntymävuodeksi 1440.
Mauricio Pellegrino

Ura pelaajana

Pellegrino pelasi uransa alusta 27-vuotiaaksi syntymä maassaan Argentiinassa, jossa hän edusti Vélez Sársfield seuraa yhdentoista vuoden ajan. Hän siirtyi vuonna 1998 Barcelonaan, jossa hän pelasi yhden kauden. 
Parhaat vuotensa Pellegrino edusti toista espanjalaisseuraa Valenciaa. Vuosien 1999–2005 aikana Pellegrino oli saavuttamassa muun muassa kahta Espanjan pääsarjanmestaruutta ja kahta toista sijaa Mestarien liigassa. 
Vuonna 2005 Pellegrino siirtyi ilmaisella siirrolla Liverpooliin, jossa hän pelasi puoli vuotta. Hän oli ensimmäinen argentiinalainen pelaaja Liverpoolissa. Puolen vuoden Liverpool uran jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Pellegrino edusti kolme kertaa Argentiinan maajoukkuetta vuonna 1997.

Ura valmentajana

Lopetettuaan pelaaja uransa Pellegrino alkoi valmentaa Valencian junioriseuraa kesäkuussa. 2006. Pellegrino päätti siirtyä Liverpoolin apuvalmentajaksi vuonna 2008. Hän ja silloinen Liverpoolin päävalmentaja Rafael Benítez siirtyivät yhdessä kesällä vuonna 2010 valmentamaan Internazionalea, josta heidät kummatkin erotettiin saman vuoden joulukuussa.  Pellgrinon seuraava valmennuspesti seurasi vasta kahden vuoden jälkeen vuonna 2012, kun hän allekirjoitti kahden vuoden mittaisen sopimuksen Valencian kanssa. Kyseessä oli myös Pellegrinon uran ensimmäinen työ päävalmentajana. Pellegrinon johdolla Valencia varmisti jatkopaikkansa Mestarien liigan alkulohkosta jo ennen päätöskierrosta. Sen sijaan menestys Primera Divisiónissa oli heikompaa ja lopulta seurajohto erotti Pellegrinon joulukuun alussa 2012. Argentiinalaisen viimeisessä ottelussa Valencia hävisi Real Sociedadille 2–5 ja vajosi liigassa sijalle 12. 
Valencia-pestinsä jälkeen Pellegrino valmensi kotimaassaan Estudiantesia ja Independienteä. Kesäkuussa 2016 Pellegrino palasi entisen seuransa Deportivo Alavésin päävalmentajaksi. Pellegrino luotsasi sarjanousijan La Ligassa hienosti sijalle yhdeksän ja Espanjan cupissa loppuotteluun, jossa tuli tappio FC Barcelonalle 3–1. Kauden jälkeen Pellegrino jätti seuran.
Kesäkuussa 2017 Pellegrinosta tuli Englannin Valioliiga -seura Southamptonin päävalmentaja kolmivuotisella sopimuksella. Southampton aloitti kautensa Pellegrinon alaisuudessa kohtalaisesti ja hävisi vain kolme kauden kymmenestä ensimmäisestä ottelustaan. Voittojakaan ei toisaalta tullut kolmea enempää. Kauden edetessä vaikeudet alkoivat ja marraskuun lopun Everton-voiton jälkeen Southampton onnistui nappaamaan täyden pistepotin ainoastaan kerran, kun sarjajumbo West Bromwich kaatui vieraskentällä 2–3. Pellegrino ei kyennyt kääntämään joukkueen alavireistä suuntaa, ja lopulta Valioliigassa sijalle 17 vajonneen Southamptonin seurajohto erotti Pellegrinon maaliskuussa 2018.
Kesäkuun alussa 2018 Pellegrinosta tuli espanjalaisseura CD Leganésin päävalmentaja.
Mikko Goes to Heaven

Mikko Goes to Heaven on suomalainen gospel-yhtye, joka on perustettu vuonna 1997. Yhtye on tehnyt kiertueita myös Japanissa, Brasiliassa, Italiassa, Venäjällä, Ruotsissa ja Etu-Aasiassa. Yhdeksästä julkaistusta albumista viisi on suomeksi, kaksi on japaninkielisiä ja yksi portugalinkielinen.
Perinteisten bändisoittimien lisäksi mukana soi sello, joka on olennainen osa yhtyeen äänimaisemaa. Rock-, pop- ja etnovaikutteet, ajoittaiset metalliset riffit, sekä melodisuus ovat tunnusomaista musiikille. Yhtyeen mukaan sen kappaleiden tekstit puhuvat ihmisen ja Jumalan kohtaamisesta.

MGtH-duo

Mikko Nikula ja Sami S. Asp muodostavat lauluun ja ilmeikkääseen kitaransoittoon perustuvan gospelduon. Duo esittää pääasiassa omia laulujaan, joista suurin osa kuuluu myös MGtH-bändin ohjelmistoon. Tyyliltään sen laulut ovat folksävyistä gospelpoppia. Duon suomenkielinen pitkäsoitto Mestariteoksia – MGtH-duon kootut 1997-2012 ilmestyi marraskuussa 2012.
Lintuasema

Lintuasema on paikka, jossa havainnoidaan, rengastetaan ja tutkitaan lintuja vakioiduin menetelmin.

Lintuasemat

1800-luvun puolivälissä Helgolandin saarelle Saksan rannikolle perustettu Helgolandin lintuasema (Vogelwarte Helgoland) on maailman ensimmäisiä lintujen muuton tutkimiseen perustettuja lintuasemia. Se on ollut esimerkkinä ja innoituksena myös suomalaisille lintuasemille. Pohjoismaiden vanhin lintuasema, Signilskär Hammarlandin kunnassa Ahvenanmaalla, aloitti toimintansa vuonna 1929, ja on ollut vaihtelevassa määrin aktiivinen nykypäiviin saakka. Muita Itämeren piirin kuuluisia asemia ovat muun muassa Ruotsin Ottenby, Falsterbo ja Utklippan, Viron Kabli ja Sõrve, Venäjän Rybachiy eli Rossitten, Pape Latviassa, Neringa ja Ventės ragas Liettuassa sekä Ujście Wisey Puolassa.

Lintuasemat Suomessa

Suomessa perustettiin 1960-luvulla lukuisia lintuasemia lintuharrastuksen suosion kasvun myötä. Nykyisin Suomessa toimii 12 lintuasemaa: Porvoon Söderskär, Kirkkonummen Rönnskär, Hangon Uddskatanilla sijaitseva Hangon lintuasema, Paraisten Jurmo, Lemlandin Lågskär, Hammarlandin Signilskär, Luvian Säppi (saari), Mustasaaren Valassaaret, Kokkolan Tankar, Siikajoen Tauvo, Siilinjärven Raasio, Joensuun Höytiäinen ja Kangasalan Kirkkojärvi. Näistä kolme viimeksi mainittua toimivat sisämaassa. Kangasalla sekä aiemmin Kaarinassa toimineella Rauvolan lintuasemalla on keskitytty ruovikkolintujen ja Raasiossa kahlaajien rengastukseen. Muilla asemilla päätoimintamuodot ovat näkyvän muuton tarkkailu, lepäilijöiden eli paikallisten lintujen laskenta vakioreittien varrelta ja rengastus.

Tutkimusmenetelmät

Näkyvän muuton tarkkailua suoritetaan lintuaseman optimaalisimmalta paikalta. Esimerkiksi Hangossa havainnoitsija päivystää joka aamu vanhan tulenjohtobunkkerin päällä sijaitsevalla muutonhavainnointipaikalla. Muuttolinnut kirjataan tarkasti ylös kellonajoittain ja muuttosuuntineen.
Paikalliset linnut lasketaan monilla asemilla kerran päivässä, yleensä aamulla. Pesimäaikana suoritetaan pesimälinnuston laskentaa ja parimäärien selvittelyä.
Rengastuksessa käytetään erilaisia pyydyksiä, tavallisimmin lintuverkkoja. Siemenpyydykset, iskuverkot ja katiskat ovat muita pyydystyskeinoja. Monilla asemilla rengastettavat linnut myös mitataan ja punnitaan. Kesällä rengastetaan pesivien lintujen poikasia.
Toisinaan asemilla suoritetaan erikoistutkimuksia. Esimerkiksi Jurmossa mitattiin lintujen radioaktiivista säteilyä Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuutta seuranneina päivinä.
Monet lintuasemat julkaisevat toiminnastaan erillisiä raportteja. Joidenkin asemien raportit julkaistaan yhdistysten lehdissä. BirdLife Suomen Linnut-lehdessä julkaistaan vuosittain suppea yhteenveto asemien toiminnasta.

Harvinaisuudet

Useimmat lintuasemat sijaitsevat ulkosaariston eristyneillä saarilla. Muuttoaikoina niillä tavataan säännöllisesti harvinaisuuksia. Nimekkäin rariteettisaari on Lågskär, jossa on tavattu useita lintulajeja ensimmäistä kertaa Suomessa.
Sulo Lehtinen

Sulo Väinö Lehtinen (23. syyskuuta 1890 Heinola – ? Neuvostoliitto) oli suomalainen jääkärivaravääpeli, työmies, kommunisti, poliisimurhaaja ja neuvostoloikkari.

Sotilasura

Lehtisen vanhemmat olivat työmies Herman Lehtinen ja Ida Hardt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Sanna Agneta Salosen kanssa.
Lehtinen, kansakoulun käynyt heinolalainen työmies, liittyi 10. joulukuuta 1915 vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antaneeseen jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Ensimmäisessä maailmansodassa hän otti osaa taisteluihin Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 10. tammikuuta 1918 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen siviilitöihin.  
Lehtinen palasi Suomeen sisällissodan aikana 15. maaliskuuta 1918 astuen valkoisen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin 1. Jääkärirykmentin 3. Jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Sisällissodassa hän otti ryhmänjohtajana osaa taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Tampereella 4. huhtikuuta 1918. 
Sisällissodan jälkeen Lehtinen palveli koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä Suomen valkoisen kaartin eri komppanioissa, mistä hänet siirrettiin 3. toukokuuta 1919 Terijoen vartiopataljoonaan. Armeijasta hän erosi 18. lokakuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin Hausjärven suojeluskuntaan paikallispäälliköksi. Tehtävää hän hoiti 1. helmikuuta – 31. lokakuuta 1920 välisen ajan.

Myöhemmät vaiheet

Lehtinen toimi työmiehenä vuoteen 1930 saakka. Sinä aikana hän osallistui vasemmistolaiseen poliittiseen toimintaan, mistä hän sai hovioikeuden tuomion vuonna 1921. Vuonna 1930 Lehtinen toimi Suomen Puuteollisuustyöväenliiton osaston n:o 23 puheenjohtajana. Hän oli myös kommunistien käsiin päätyneen Heinolan työväenyhdistyksen sihteeri, kunnes Heinolan työväentalo suljettiin Lapuan liikkeen painostuksesta heinäkuussa 1930. Syksyllä viranomaiset jahtasivat tunnettuna kommunistina pidettyä Lehtistä. Kun poliisipartio yritti 4. syyskuuta 1930 vangita hänet appivanhempiensa talosta Heinolan Jyrängössä, hän ampui pakonsa yhteydessä pidätysryhmään kuuluneen konstaapeli Iivari Kokkosen. Tämän jälkeen Lehtinen pakeni Suomesta Neuvostoliittoon, jonne seurasivat myös hänen vaimonsa ja poikapuolensa. Lehtinen käytti Neuvostoliitossa myös salanimeä Jaakko Rajala ja toimi SKP:ssä. Hän vaikutti Kiestingissä ja toimi NKP:n piirikomitean ohjaajana. Suomeen kantautuneiden tietojen mukaan hän olisi palvellut myös puna-armeijassa. Hänet vangittiin vuonna 1936 Stalinin puhdistuksissa ja vietiin vankileirille Magadaniin, jossa hän tiettävästi kuoli.
Miguel Poveda

Miguel Ángel Poveda León (s. 13. helmikuuta 1973 Barcelona, Espanja) on flamencolaulun merkittävimpiä nykyedustajia.
Poveda ei ole sen paremmin kotoisin Andaluciasta kuin mustalainenkaan, mitkä perinteisesti ovat flamencolaulan ominaisuuksia. Hän on perehtynyt oikeaoppiseen lauluun, etenkin Jerez de la Frontera liitettyihin tyyleihin. Hänen ensimmäinen levynsä on Viento del Este vuodelta 1995. Toinen levy Suena Flamenca ilmestyi 1997, ja se noudatti uskollisesti flamencon perinnettä soleares-, buleria-, tango- and alegria-lauluineen. Levyllä on myös kunnianosoitus legendaariselle Manolo Caracolille.
Kolmas levy on nimeltään Zaguan. Levy Poemas de Exilo. Rafael Alberti vuodelta 2004 on konserttiäänitys ja sisältää Rafael Albertin runoja eikä siis ole flamencoa. Flamencoa ei sisällä myöskään seuraava levy Desglaç, vaan siinä on katalonialaisia lauluja.  Flamencoon hän palasi levyllä Tierra de Calma vuodelta 2006.
Yhteiskehittely

Kehittävän työntutkimuksen sanastosta poimittu termi yhteiskehittely (yhteisluominen) on omaksuttu suomen kielen vastineeksi englannin kielen ilmaisulle co-creation. Yhteiskehittely tässä merkityksessään on tuotteen tai palvelun kehittämistä yhdessä sen mahdollisten tulevien käyttäjien eli potentiaalisten asiakkaiden kanssa. Termin teki tunnetuksi C. K. Prahalad. Yhteiskehittely mahdollistuu sosiaalisen median työkalujen ansiosta. Viidennes suomalaisista yrityksistä hyödyntää sosiaalista mediaa tuotekehityksessä ja innovoinnissa. Innovaatiotoiminnassa sosiaalista mediaa on hyödynnetty toistaiseksi ennen kaikkea crowdsourcingin ja ideoiden generoinnin välineenä.
Yhteiskehittelyä lähellä olevia käsitteitä ovat avoin innovaatio, talkoistaminen ja joukkojen viisaus.
Durben järven taistelu

Taistelu

Saksalaiset päättivät käydä taisteluun samogitialaisia vastaan Durben järven lähellä kuultuaan näiden olevan alueella ryöstöretkellä. Ritarien lisäksi heidän joukoissaan oli heidän virolaisia ja kuurilaisia liittolaisiaan, jotka pakenivat joukoista taistelun alussa. Samogitialaiset piirittivät ritarit aiheuttaen näille suuret tappiot. Taistelusta on yksityiskohtainen kuvaus Liivinmaan riimikronikassa, mutta se ei mainitse samogitialaisten johtajan nimeä. Simon Grunau mainitsee 1500-luvulla kirjoittamassaan kronikassa liettualaisten johtajan olleen Treniota.

Seuraukset

Ritarikunnan tappio innoitti kuurit ja semgallit kapinaan ritarikuntaa vastaan ja näiden heimojen onnistuikin vapauttaa itsensä, vaikkakin ne alistettiin saksalaisvaltaan myöhemmin. Samoin muinaispreussilaiset kapinoivat taistelun innoittamina Herkus Mantasin johdolla. Tästä alkoi niin sanottu suuri preussilaiskapina, joka päättyi muinaispreussilaisten tappioon vuonna 1267.
Ernie Els

Theodore Ernest ”Ernie” Els (s. 17. lokakuuta 1969, Johannesburg) on eteläafrikkalainen golfaaja. Hän pelasi lapsuudessaan myös erinomaisesti tennistä, mutta myöhemmin hän päätti keskittyä yksinomaan golfiin, jonka hän aloitti kahdeksanvuotiaana.
Els on 191 cm pitkä, ja hän on saanut suuresta koostaan ja rauhallisesta lyöntityylistään johtuen lempinimen ”The Big Easy”.

Saavutukset

Els voitti vuonna 1984 juniorimaailmanmestaruuden 13–14-vuotiaiden poikien ryhmässä. Toiseksi ylsi Phil Mickelson. Elsista tuli golfammattilainen vuonna 1989.
Els on saavuttanut urallaan neljä major-voittoa. Hän on voittanut U.S. Openin vuosina 1994 ja 1997 sekä British Openin vuosina 2002 ja 2012. 
Hänen peliuransa oli katkolla vuonna 2005 joitakin kuukausia lomalla vasempaan polveen tulleen vamman vuoksi.