google/wiki40b huggingface dataset:
Eino Penttilä (sotilas)

Eino Valfrid Penttilä (s. 18. joulukuuta 1914 – k. 30. lokakuuta 1992) oli Mannerheim-ristin ritari numero 79. (14. Divisioonan kaukopartio-osaston johtaja). Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Penttilä oli ritarinimityksen aikaan luutnantti. Heinäkuussa 1943 Penttilä aloitti Kadettikoulun (nyk. Maanpuolustuskorkeakoulu) oppilaana.
Kenraalimajuri Erkki Raappana esitti Penttilän nimittämistä ritariksi toukokuussa 1942:
- 15.1.1942 luutnantti Penttilä sai määräyksen osastoineen hyökätä Koivuniemen kylään. Matkalla kohtasi 10-miehisen vihollispartion, jonka osasto tuhosi viimeistä miestä myöten ja sai haltuunsa muun muassa karttoja, joissa oli merkintöjä vihollisen sijoituksista.
Penttilä palveli Suomen rajavartiolaitosta vuoteen 1962 saakka.
Tinsel Korey

Nuoruus ja yksityiselämä

Korey syntyi ja varttui Torontossa, Ontariossa, Kanadassa. Hänet adoptoitiin kaksivuotiaana ja hän kasvoi juutalaisessa yhteisössä, mutta hänen biologiset vanhempansa ovat amerikan alkuperäiskansaa. Teininä Korey esiintyi mainoksissa ja muutti Vancouveriin vuonna 2002, jotta saisi panostettua näyttelijän uraansa. Hän työskenteli hetken ajan tarjoilijana saavuttuaan Vancouveriin.

Ura

Korey on vieraillut mm. tv-sarjoissa Pelastajat, Da Vincin murhatutkimukset , Godiva's, Intelligence ja The Guard.
Elokuvadebyyttinsä Korey teki vuonna 2005 suoraan DVD:lle ilmestyneessä elokuvassa It Waits. Samana vuonna hän esiintyi televisio minisarjassa Into the West, minkä tuotti Steven Spielberg. Vuonna 2006 Korey esitti raiskauksen uhria Carl Bessain elokuvassa Unnatural & Accidental. Korey työskenteli uudelleen Bessain kanssa vuonna 2008 elokuvan Mothers & Daughters tiimoilla ja tulee näyttelemään myös elokuvassa Fathers & Sons.
Vuonna 2007 Korey esiintyi Joseph Gordon-Levittin tähdittämässä elokuvassa The Lookout. Samana vuonna hän näytteli CTV:n TV-elokuvassa Luna: Spirit of the Whale, jossa esiintyivät mm. Adam Beach, Graham Greene ja Tantoo Cardinal. Korey näytteli Airofdayta suositussa vuoden 2007 minisarjassa Tin Man yhdessä Zooey Ceschanelin kanssa.
Vuonna 2009 hän työskenteli yhdessä It Waits-elokuvan ohjaajan Steve R. Monroen kanssa TV-elokuvassa Wyvern. Korey näyttelee Emily Youngia Twilight-elokuvissa Twilight – Uusikuu (2009), Twilight – Epäilys (2010) ja Twilight – Aamunkoi osa 2 (2012). Elokuvat perustuvat Stephenie Meyerin Houkutus-kirjasarjan romaaneihin Uusikuu, Epäilys ja Aamunkoi.
Gaspar de Guzmán Olivares

Gaspar de Guzmán Olivares (oikeastaan Gaspar de Guzmán y Pimentel, Olivaresin kreivi) (6. tammikuuta 1587 Rooma, Kirkkovaltio – 22. heinäkuuta 1645 Toro, Espanja) oli espanjalainen valtiomies. Hänellä oli Olivaresin kreivin ja Sanlúcarin herttuan arvonimet, mistä syystä häntä kutsutaan usein Olivaresin kreiviherttuaksi (esp. Conde-Duque de Olivares).

Elämäkerta

Noustessaan valtaan vuonna 1621 Espanjan kuningas Filip IV valitsi Olivaresin johtavaksi ministerikseen. Tässä asemassa Olivares pysyikin aina vuoteen 1643 asti ohjaten Espanjan ulkopolitiikkaa ja halliten maata oman halunsa mukaan. Alun perin hän oli suuntautunut kirkolliselle uralle, mutta luopui siitä siirtyessään kuninkaan palvelukseen.

Sisäpolitiikka

Olivares oli kyvykäs eikä hän käyttänyt asemaansa oman edun tavoitteluun, vaan pyrki parantamaan erityisesti Espanjan taloudellista tilaa. Hän vähensi virkojen määrää, joita oli perustettu ylen määrin myytäväksi valtion kärsiessä rahapulasta ja antoi verohelpotuksia vastanaineille, jotta väestönkasvu paranisi. Myös maastamuutto kiellettiin ilman kuninkaan lupaa.

Ulkopolitiikka

Kahdeksankymmenvuotisen sodan jatkuessa vuonna 1625 Olivares perusti yhdessä keisari Ferdinand II:n ja katolisen liigan kanssa Alankomaiden vastaisen kauppasaarron almirantazgon, johon kuuluivat Espanja, Espanjan Alankomaat, Puola ja hansakaupungit. Vastatoimena alankomaalaiset liittoutuivat Ranskan ja Englannin kanssa tavoitteenaan palauttaa Fredrik V takaisin Pfalzin ruhtinaaksi.
Jaakko Vainio

Jaakko Vainio (alun perin Repo, 14. helmikuuta 1892 Kurkijoki – 6. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen Maalaisliiton Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä valittu kansanedustaja vuosina 1922–1924. Presidentin valitsijamiehenä Vainio oli vuonna 1931.
Aina vuoteen 1932 Vainio työskenteli Maakansa-lehdessä Viipurissa, vuodet 1920–1932 lehden päätoimittajana. Sen jälkeen hän oli Viipurin läänin lääninhallituksen virkailijana Viipurissa ja myöhemmin Kymen läänin lääninhallituksen virkailijana Kotkassa.
Vainion vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Repo ja Katrina Kojo. Hän oli naimisissa Hilja Uotisen kanssa vuosina 1917–1938 ja Kerttu Ester Raition (entinen Vaha) kanssa vuodesta 1940.
Charonosaurus

Fossiilit

Charnosaurus löydettiin Amur-joen eteläiseltä rantatörmältä, läheltä Jiayinin kylää, Heilogjangin maakunsta, Kiinasta. Sen nimesi vuonna 2000 Pascal Godefroit ja se sai nimekseen "Charnosaurus jiayinensis" . Hän nimesi lajin kallon perusteella. Myöhemmin lajilta löydettiin harja ja kuono.

Kuvaus

Charonosaurus muistuttaa paljon Parasaurolophusta harjansa ja kuonon takia se oli myös tosi läheistä sukua sille. Charonosaurus oli noin 10-13 metriä pitkä. Charonosauruksella oli pari asiaa, joka erotti sen Parasaurolophuksesta ja nämä olivat epätavallisen pitkät ja solakkaat kyynärvarret myös käden luut olivat erin pituiset.
Kyūshū Shinkansen

Historia

Kagoshimaan johtavan Shinkansen-linjan yleissuunnitelma hyväksyttiin kesäkuussa 1972. Ensimmäinen osuus sai rakennusluvan vuonna 1991 ja Kyūshū Shinkansenin eteläinen osa Kagoshimasta Shin-Yatsushiroon avattiin lopulta maaliskuussa 2004. Linjalla kulkeva Tsubame-vuoro nimettiin aiemmin Fukuokasta Kagoshimaan kulkeneen samannimisen pikajunan mukaan. Vuosina 2004–2011, ennen linjan pohjoisen osan valmistumista, Fukuokan Hakatan ja Shin-Yatsushiron välillä kulki Kagoshima-päälinjaa käyttänyt Relay Tsubame -pikajuna, josta järjestettiin Shin-Yatsushirossa vaihtoyhteys Shinkanseniin. Vaikka Japanissa Shinkansen-junat ja tavanomaiset junat käyttävät tavallisesti toisistaan erillisiä asemia, Shin-Yatsushirossa molemmilla junilla oli poikkeuksellisesti käytössään yhteinen laituri, mikä teki vaihtoyhteydestä kätevän. Jo eteläisen osuuden avautuminen toi huomattavan, noin 1,5 tunnin säästön matka-aikoihin Fukuokan ja Kagoshiman välillä, sillä rannikkoa seuraileva mutkainen Kagoshima-päälinja oli paljon Shinkansen-linjaa pidempi ja hitaampi yhteys. Shinkansenin avautumisen jälkeen osa siitä siirrettiin kolmannen sektorin yrityksen Hisatsu orenji -rautatien liikennöitäväksi.
Kokonaisuudessaan Kyūshū Shinkansen avattiin liikenteelle 12. maaliskuuta 2011. Toisen osuuden radasta 70 prosenttia kulkee sillalla ja 30 prosenttia tunnelissa. Osuuden rakentaminen maksoi noin 892 miljardia jeniä. Matka-aika Hakatasta Kagoshimaan lyheni edelleen 2 tunnista 12 minuutista tuntiin 20 minuuttiin.
Suunnitteilla on 143 kilometrin pituinen haaralinja Hakatasta Nagasakiin. Sen ensimmäinen, 66 kilometrin pituinen osuus Nagasakista Takeo-onseniin on rakenteilla ja tarkoitus avata liikenteelle vuonna 2022. Hakatan ja Takeo-onsenin välillä aiotaan käyttää samantyyppistä relay-pikajunaa kuin aiemmin Hakatan ja Shin-Yatsushiron välillä. Selvityksessä on ollut myös raideleveyttä vaihtamaan kykenevän junakaluston (free gauge train) käyttö, sillä Shinkansen-linjan raideleveys on 1 435 mm, muun rataverkon 1 067 mm.

Junavuorot

Kyūshū Shinkansenilla liikennöidään päivässä 119 junavuoroa (maaliskuussa 2018), joista 46 jatkaa San’yō Shinkansenille. Matka Kagoshimasta Hakataan kestää nopeimmillaan 1 h 16 min, Kagoshimasta Shin-Ōsakaan 3 h 41 min. Linjalla ajetaan kolmenlaisia junavuoroja, joista nopein on Mizuho, toiseksi nopein Sakura ja hitain kaikilla asemilla pysähtyvä Tsubame. Mizuho-vuorot ja jotkin Sakura-vuorot jatkavat Osakaan saakka. Mizuho pysähtyy Kagoshiman ja Hakatan välillä ainoastaan Kumamotossa, Sakura myös joillakin väliasemilla. Japan Rail Pass -matkailijalippu ei kelpaa Mizuho-junissa.
Tyynenmerensilli

Levinneisyys

Tyynenmeresillin päälevinneisyys kattaa Pohjoisen Tyynenmeren rannikot Meksikon Baja Californiasta Alaskan ja Beringinmeren kautta Japaniin. Levinneisyysalue ulottuu Jäämeren altaaseen, ja laji esiintyy myös Euroopassa Vienanmeressä ja Barentsinmeressä sekä Karanmeressä.

Elintavat ja lisääntyminen

Tyynenmerensilli on pelaginen ulappaveden kala, joka liikkuu suurissa pallomaisissa parvissa. Se ei kuitenkaan liiku pitkiä matkoja, joten kannat ovat suhteellisen paikallisia. Tyynenmerensilli tulee lisääntymään suojaisiin rannikkovesiin ja jokisuihin. Kala kutee matalaan veteen, jopa vuorovesivyöhykkeeseen, ja laskee mätinsä kasvillisuudelle, erityisesti meriajokkaalle. Tyynemerensillistä tunnetaan myös sisävesikantoja Sahalinin ja Japanin laguuneissa. Sen ravintoa ovat krillit ja muut planktonäyriäiset.

Kalastus ja käyttö

Tyynenmerensilliä käytetään ihmisravinnoksi varsinkin Venäjällä ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa jokisuissa lisääntyvä tyynenmerensilli on ollut vanhastaan alkuperäiskansojen tärkeä saaliskala. 1900-luvun alkupuolella sitä pyydettiin kaupattavaksi kuivasuolattuna, savustettuna ja säilykkeinä ja myös kalajauhon ja -öljyn raaka-aineeksi. 1960-luvun jälkeen kannoissa on tapahtunut romahduksia, mutta niiden elpyminen on käynnissä.
Myös kalan käyttötarkoitus on muuttunut. Viime vuosikymmeninä valtaosa Pohjois-Amerikan pyynnistä on ollut mätipussikalastusta vientikauppaa varten; sillin mäti on arvostettua etenkin Japanissa. Toisaalta tyynenmerensilliä pyydetään paljon syöttikalaksi mm. tyynenmerenlohen, tyynenmerenpallaksen ja taskurapujen pyyntiin  
Erikoinen kalastusmuoto on leväkutupyynti (engl. spawn-on-kelp fishery). Tässä kasvialustalle kutevat tyynenmerensillit houkutellaan laskemaan mätinsä niille varta vasten tarjotuille, muualta tuoduille Laminariales-ruskoleville (kelpeille), joihin tahmea mäti takertuu. Kudun jälkeen mädin peittämä levä korjataan, suolataan ja myydään herkkuna Itä-Aasian markkinoille (jap. kazunoko-kombu).
Tieteellisen nimensä pallasii kala on saanut Peter Simon Pallasin mukaan.
Pavel Tsybin

Ura

Tsybinin OKB-256 suunnitteli rakettimoottorilla varustettuja transsoonisia koelentokoneita, LL-1, LL-2, ja LL-3, vuodesta 1945 vuoteen 1955. 23. toukokuuta 1955 OKB-256 valittiin suunnittelemaan ilmasta – Tu-95N-pommikoneesta – laukaistava patopainemoottorilla toimiva ja Mach 3 nopeuteen yltävä tiedustelukone, josta kaavailtiin myös pommikoneversiota. Sen kilpailija oli RSS-52-projekti, jota veti Vladimir Mjasištšev.
Vuonna 1957 Neuvostoliitto aloitti Yhdysvaltain ilmavoimien Dynasoar-sukkulaprojektin vastineeksi oman vastaavan hankkeen, joka toteuttajaksi valittiin kaksi suunnittelutoimistoa, joista toinen oli OKB-256. Tsybinin PKA-avaruuslentokoneprojekti, jonka sopimus allekirjoitettiin 17. toukokuuta 1959, suoritettiin yhteistyössä Sergei Koroljovin OKB-1:n kanssa. Ensimmäisen prototyypin alisooniset liitokoneet tehtiin jo 7. huhtikuuta 1959. Tsybinin toimisto suljettiin lokakuussa 1959. Tsybin alaisineen siirrettiin Mjasištševin toimistoon, jolla oli käynnissä VKA-23-projekti (Vodušno Kosmitšeskije Apparat); siinäkin kehitettiin siivellistä avaruusalusta, jonka prototyypit olisi laukaistu R-7-raketilla.
Osana sotateollisen kompleksin uudelleenorganisointia (jollaista tapahtui myös Ranskassa, Saksassa ja Englannissa, mutta Yhdysvalloissa vasta paljon myöhemmin) Mjasištševin toimisto suljettiin vähän myöhemmin ja henkilöstö siirrettiin Vladimir Tšelomein OKB-52-toimistoon vuonna 1960.
Sukkulaprototyyppien rakentaminen keskeytettiin keväällä 1961, jolloin kolme koekonetta oli osin rakennettu. Tsybin siirtyi Korolevin OKB-1:een. Tsybinin sukkulatyöt siirtyivät Mikojanille. Niistä tuli Spiral-avaruusaluksen suunnittelun perusta. OKB-1:ssä Tsybin osallistui Vostok-, Sojuz- ja Sojuz-T-avaruuskapseleiden suunnitteluun, suunnitteli AMS-planeettaluotamia ja Molnija-tietoliikennesatelliitteja.
Hän oli uransa lopulla, vuodesta 1974 kuolemaansa asti, Buran-sukkulan suunnittelijoiden hierarkiassa toisena.
Puun pintakäsittely

Puuta voidaan pintakäsitellä päällystämällä se jollakin tai imeyttämällä siihen jotakin pintakäsittelyainetta. Puun väriä voidaan myös muuttaa polttamalla. Puun lämpökäsittely ei kuitenkaan ole pintakäsittelyä, koska se vaikuttaa koko puukappaleen ominaisuuksiin.

Petsaus

Petsi värjää puun imeytyessään siihen.

Lakkaus

Lakkaamalla puuhun saadaan läpinäkyvä suojaava kalvo.

Maalaus

Puuta voidaan maalata erilaisilla öljy-, muovi-, keitto-, tai maitomaaleilla.

Öljyäminen

Esimerkiksi pellavaöljy ja risiiniöljy soveltuvat puun pintakäsittelyyn.

Vahaus

Puuta voidaan käsitellä erilaisilla puuvahoilla.

Polttaminen

Puun pintaa voidaan tummentaa kuumentamalla sitä voimakkaasti.
Alexander Gordon Laing

Alexander Gordon Laing (27. joulukuuta 1793 Edinburgh, Ison-Britannian kuningaskunta – 26. syyskuuta 1826) oli skotlantilainen tutkimusmatkailija ja ensimmäinen eurooppalainen Timbuktussa.

Elämäkerta

Laing aloitti uransa armeijassa Barbadoksella. Hänet siirrettiin vuonna 1822 kapteenina Afrikkaan. Hän teki matkoja mandinkojen pariin sekä Falabaan Solimanavaltioon. Diplomaattisten matkojen ohella Laing yritti löytää Nigerin alkulähteitä, mutta paikalliset pysäyttivät hänet. Vuosina 1823–1824 Laing osallistui Ašantin sotaan. Charles MacCarthyn kuoltua taistelussa Laing lähetettiin Englantiin kertomaan kuvernöörin kuolemasta.
Englannissa siirtomaista vastannut ministeri Henry Bathurst lähetti Laingin takaisin Afrikkaan tutkimaan tarkemmin Niger-joen hydrologiaa. Bathurst neuvoi Laingia lähtemään matkaan Tripolista ja kulkemaan Timbuktun kautta. Laing lähti Englannista helmikuussa 1825 ja Tripolista Saharaa ylittämään saman vuoden heinäkuussa. Hän saavutti matkakumppaninsa šeikin kanssa Ghadamésin lokakuussa, ja joulukuussa hän pääsi tuatien alueelle, jossa tuaregit ottivat hänet hyvin vastaan.
Laing jatkoi matkaa 10. tammikuuta 1826 ja suuntasi kohti Timbuktua. Toukokuun ja heinäkuun välisenä aikana Laing kärsi kuumesairaudesta ja tuaregien hyökkäyksistä. Hän oli myös haavoittunut taisteluissa. Laing pääsi kuitenkin Timbuktuun 18. elokuuta. 21.syyskuuta kirjoittamassaan kirjeessä hän kertoi pelkäävänsä paikallisen fulbehallitsija Bellon vihamielisyyttä ja lähtevänsä kaupungista kolmen päivän päästä. Paikallisten mukaan Laing oli lähtenyt suunnitelmiensa mukaan kaupungista, mutta murhattu yöllä 26. syyskuuta.
Ranskalaiset asettivat vuonna 1903 muistolaatan Laingin vierailusta taloon, jossa hän oli oleskellut 38 päivän ajan.
Ammatinvalintapsykologi

Ammatinvalintapsykologit työskentelevät Työ- ja elinkeinotoimistoissa ja työvoiman palvelukeskuksissa. Tehtävään vaaditaan psykologin koulutus, minkä lisäksi monilla ammatinvalintapsykologeilla on erilaisia täydennyskoulutuksia. Heidän tehtävänään on selvittää asiakkaan ammatinvalintaongelmia ja tukea koulutukseen tai työelämään sijoittumisessa (ammatinvalinnanohjaus).
Ammatinvalintapsykologin tyypillisiä asiakkaita ovat peruskoulun tai lukion päättäneet nuoret, ammatinvaihtajat sekä pitkään työttömänä olleet henkilöt, joilla saattaa olla monia työllistymistä vaikeuttavia ongelmia. Työ kohdentuu sekä suoraan asiakkaisiin että asiantuntijana yhteistyötahoihin. Jotkut ammatinvalintapsykologit tekevät myös rekrytointityötä asiakkaana oleville työnantajille.
Ammatinvalintapsykologin asiakastyö muodostuu ohjauskeskusteluista ja tapauskohtaisesti psykologisesta testauksesta, testien tulkinnasta sekä palautekeskusteluista. Joskus ammatinvalintapsykologi kirjoittaa asiakkaille lausuntoja ja lähetteitä esimerkiksi lääkärintutkimuksiin, kuntoutuslaitoksiin sekä koulutusta varten. Huomattavan ajan työstä vie yhteistyö- ja konsultaatiotehtävät esimerkiksi koulujen oppilaanohjauksen, Kansaneläkelaitoksen, kuntoutuslaitosten ja työnvälityksen kanssa.
Työhön sisältyy jonkin verran matkustamista, koska maaseudulla ammatinvalintapsykologin toimialueena voi olla useita kuntia. Jonkun verran voi olla myös iltatilaisuuksia, kuten koulujen vanhempainiltoja, joihin ammatinvalintapsykologi on kutsuttu mukaan. Suuremmissa kaupungeissa ammatinvalintapsykologien asiakasryhmä voi olla rajattu esimerkiksi akateemisiin työnhakijoihin, pitkäaikaistyöttömiin tai maahanmuuttajiin.
Grubbiaceae

Tuntomerkit

Grubbia-lajit ovat kanervamaisia pensaita, joilla on solukarvoja. Kukinnot ovat lehtihankaisia, mykerömäisiä tai käpymäisiä. Teriö puuttuu, heteitä on kahdeksan tai 12, ja sikiäin koostuu kahdesta yhteenkasvaneesta emilehdestä. Siemenaiheet ovat tyveltään aksiletyyppisessä, muutoin vapaassa keski-istukassa. Mesiäinen on karvainen. Hedelmä on monesta sikiäimestä syntynyt synkarppi eli kertohedelmä, jonka kussakin osahedelmässä on yksi siemen. Siemenessä on pitkä alkio.

Levinneisyys

Heimo rajoittuu levinneisyydeltään Etelä-Afrikan Kapmaahan.
Ykä Babitzin

Georgij ”Ykä” Babitzin (ven. Георгий Бабицын; s. 27. maaliskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän on julkaissut yhden soololevyn ja levyttänyt muutamia kappaleita sisaruksiensa kanssa. Ykä on ollut mukana albumeilla Babitzin'it konsertissa (1975) sekä Kirka, Muska, Sammy, Anna ja Ykä Babitzin (1983).
Hän osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin 1974 kappaleella ”Senhän sanoo järkikin” (duetto yhdessä Muskan kanssa).
Ykä Babitzinin tuotanto on määrältään vähäinen, sillä muutaman levytyksen jälkeen hän päätti tehdä elämänuransa muualla kuin musiikin parissa. Hän perusti keramiikka-alan yrityksen, joka valmistaa keraamisia maatuvia tuhkauurnia, ja toimii alan yrittäjänä edelleen.

Suku

Ykän isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Kirkan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Ykän vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Ykän lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950-2007), Marija (Muska) (s. 1952) ja Anna (s. 1960). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Pyloni

Pyloni (kannatinpylväs) on riippusiltojen ja vinoköysisiltojen pystysuuntainen ja pilarimainen osa. Sillan kantta kannattavat köydet tukeutuvat pyloniin.
Mustapiikkimonni

Ulkonäkö ja koko

Kala on 15–40 cm pitkä. Se on enimmäkseen musta tai tummanharmaa, mutta vatsapuoli on vaalemman harmaa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Mustapiikkimonni on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta, jossa sen levinneisyys ulottuu Meksikosta Suurille järville mutta ihminen levittänyt sitä myös Eurooppaan. Se elää mutapohjaisissa lammikoissa ja muissa lähes seisovissa vesissä.

Lisääntyminen

Kutuaika on toukokuulta heinäkuulle. Kutemisesta poikasten kuoriutumiseen kestää 4-10 päivää.

Ravinto

Kala syö kasveja, muita kaloja ja selkärangattomia eläimiä.
Ranskalainen avantgarde-elokuva

Ranskalainen avantgarde-elokuva oli erityisesti 1920-luvulla vaikuttanut löyhä elokuvan liike, jossa voidaan nähdä kolme aaltoa. Niistä ensimmäinen sai vaikutteita impressionismista ja toinen kubismista, dadasta ja surrealismista. Kolmas aalto keskittyi yhteiskunnallisiin aiheisiin.

Historia ja tekijät

Ranskalaisen avantgarde-elokuvan ensimmäisessä aallossa olivat impressionistit Germaine Dulac, Louis Delluc, Jean Epstein, Marcel L’Herbier ja Abel Gance. Heidän elokuvansa erosivat toisistaan selkeästi, mutta heillä kaikilla oli tavoitteena luoda impressionistinen tai pointillistinen elokuvakieli. He käyttivät muun muassa hidastuksia ja päällekkäiskuvia ja kuvasivat aidoissa ympäristöissä luonnonvalossa.
Impressionistien keskittyminen subjektiivisuuteen sai toisen aallon avantgarde-elokuvantekijät syyttämään heitä itsekeskeisyydestä. Toisessa aallossa vaikutteita haettiin kubismista, dadasta ja surrealismista. Tämän vaiheen elokuvantekijöitä olivat Fernand Léger, René Clair, Germaine Dulac, Luis Buñuel ja Jean Cocteau. Kolmannessa aallossa avantgarde-elokuva siirtyi enemmän yhteiskunnallisiin aiheisiin, ja sen aikana käytettiin paljon dokumentaarista kerrontaa. Kolmannen aallon ohjaajia olivat Alberto Cavalcanti, Marcel Carné ja Jean Vigo.

Määritelmä

Ranskalainen avantgarde-elokuva liittyi keskeisesti aikansa eurooppalaisiin elokuvasuuntauksiin, eikä se varsinaisesti omana kansallisena elokuvasuuntanaan ole kovinkaan yksinkertaisesti määriteltävissä. Lisäksi monet elokuvantekijät, kuten Germaine Dulac, liikkuivat vaivattomasti eri ”aaltojen” välillä. Elokuvantekijät eivät myöskään puhtaasi keskittyneet avantgardeen, vaan he tekivät säännöllisesti myös laajemman yleisön tarinavetoisia elokuvia.
Hyvinkää–Karjaa-rata

Historia

Tämä rata on alkuaan osa Hyvinkään ja Hangon välistä, Suomen ensimmäistä yksityisin varoin rakennettua leveäraiteista rautatietä. Rataosuus rakennettiin vuosina 1871–1873, ja sen rakentamisen rahoittivat pietarilaiset liikemiehet. Hankkeen etuna nähtiin Hangon edullinen sijainti talvisatamana, joka pysyi pitkään jäätymättömänä ja mahdollisti siten ulkomaankaupan talviaikanakin. Toiminta osoittautui kuitenkin tappiolliseksi, pietarilaiset liikemiehet menettivät omaisuutensa ja rata päätyi valtion omistukseen parin vuoden kuluttua sen avaamisesta.
Henkilöliikennettä rataosalla on ollut jonkin verran. Karjaan ja Hyvinkään välistä tarjontaa alettiin vähentää vähäisten matkustajamäärien vuoksi 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Aluksi 1980-luvun alussa osa junavuoroista korvattiin kahdella linja-autolla ajettavalla vuoroparilla. Vuonna 1983 henkilöjunaliikenne lakkautettiin kokonaan ja liikennettä hoidettiin arkipäivisin kulkeneilla neljällä vuoroparilla. Liikennettä hoidettiin näin muutaman vuoden ajan ja matkustajamäärien vähennyttyä oli 1990-luvun alkuun mennessä jäljellä enää kaksi linja-autolla ajettua vuoroparia. Kysyntä linja-autoliikenteelle on ollut niin heikkoa, että vuoden 2006 kesällä lakkautettiin viimeinen yhteen suuntaan kulkenut Helsinki–Saukkola–Hyvinkää-vuoro. Hyvinkäältä Rajamäelle liikennettä on runsaasti ja samaten myös Hanko–Karjaa–Lohja–Nummela-välillä. Välillä Lohja–Rajamäki ei ole kysyntää, sillä päämatkustajavirrat kulkevat läheisiin kuntakeskuksiin ja Helsinkiin, joten poikittaisliikennetarve on vähäistä. Kaukoliikenteen osana reitti voisi toimia, mutta vaihtajat jäisivät muutamaan päivässä.
Y.M.C.A.

Taustaa

Kappaleen nimenä oleva lyhenne Y.M.C.A. viittaa kansainväliseen Young Men's Christian Association -järjestöön (suomeksi NMKY), josta kappaleessa kerrotaan. Kappaleen levyttäneen Village People -yhtyeen imagoon kuuluu homoseksuaaleihin stereotypioihin perustuvat hahmot. Tämän johdosta kappaleen sanoitusten on ajateltu kertovan Y.M.C.A. -järjestön maineesta homoseksuaalien kohtaamispaikkana. Kuitenkin kappaleen kirjoittanut Victor Willis, joka on heteroseksuaali, on sanonut, ettei se ollut hänen tarkoituksensa. Hänen mielestään kappaleen sanat kertovat mustien kaupunkilaisnuorten ilosta järjestön tarjoamien koripallo- ja uintiharrastusten parissa.
Pensykuroni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pensykuroni on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Pensykuroni liukenee hieman heksaaniin ja hyvin muun muassa asetoniin, etyyliasetaattiin ja dikloorimetaaniin. Pensykuroni on selektiivinen fungisidi ja vaikuttaa erityisesti Rhizoctonia solani- lajiin ja Pelliculania-suvun lajeihin. Nämä sienet aiheuttavat muun muassa perunaseittiä perunoille ja ruskoläikkää, seittimätää ja juurilahoa muille kasveille. Pensykuronin tarkka vaikutusmekanismi ei ole tiedossa, mutta se todennäköisesti tuhoaa sienten mikrotubuluksia.

Valmistus ja käyttö

Pensykuronia valmistetaan fenyyli-isosyanaatin ja N-(4-klooribentsyyli)syklopentyyliamiinin välisellä reaktiolla. N-(4-klooribentsyyli)syklopentyyliamiini tuotetaan p-klooribentsyylikloridin ja syklopentyyliamiinin välisellä reaktiolla. Pensykuronia käytetään fungisidina muun muassa perunan, riisin, puuvillan ja koristekasvien viljelyssä. Yhdiste levitetään jauheena tai sillä voidaan käsitellä siemeniä. Pensykuroni on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan Unionin alueella.