google/wiki40b huggingface dataset:
Boke

Boke (jap. 暈け, boke, "sumeus") on valokuvaustermi, jolla tarkoitetaan valokuvan syväterävyysalueen ulkopuolisten alueiden subjektiivisia esteettisiä ominaisuuksia.
Muotokuvia otettaessa kuvan varsinainen kohde pyritään usein erottamaan taustastaan käyttämällä lyhyttä syväterävyysaluetta. Tällöin osa kuva-alasta jää tarkoituksella epätarkaksi. Syväterävyysalueen ulkopuolisten osien esteettiset ominaisuudet vaikuttavat kuvan kokonaisvaikutelmaan.
Syväterävyysalueen ulkopuolisten alueiden piirtyminen riippuu objektiivista ja sen himmentimen rakenteesta. Miellyttävän boken luodakseen objektiivien valmistajat saattavat lisätä himmentimen lehtien lukumäärää ja pyöristää lehtiä.
Objektiivissa on erilaisia himmentimen muotoja, jotka voivat tehdä epätarkasta valopisteestä (kts. esim. kuva) soikean, pyöreän, tähtimäisen, nelikulmion tms., riippuen millainen objektiivin verho himmentimessä on. Ilmentymää voi tietenkin muuttaa suotimilla, jota ilmiöta taas ei voi välttämättä erottaa sanasta Boke (jos tarkoitetaan lopullisen kuvan ilmentymää).
Persona 4 Arena

Pelaaminen

Pelissä on kaksi tilaa: tarinatila (Story Mode) sekä pelihallitila (Arcade Mode). Tarinatilassa tapahtumat esitetään aina pelaajan valitseman hahmon näkökulmasta. Aluksi tarinatilassa voi käyttää vain neljää hahmoa ja muut avautuvat pelaajan etenemisen mukaan. Kunkin tarinaosuuden lopetus riippuu pelaajan valinnoista.
Taistelussa pelaajat voivat erilaisia toimintoja eri nappuloista. Kukin hahmo pystyy tekemään oman hyökkäyksen ja kutsumaan haluttaessa Persoonansa apuun. Persoonan käyttämisen jälkeen pelaajan on tehtävä neljä tavallista hyökkäystä voidakseen kutsua sen uudelleen.
Pelattavia hahmoja ovat Yu Narukami (Persona 4:n protagonisti), Yosuke Hanamura, Chie Satonaka, Yukiko Amagi, Kanji Tatsumi, Teddie, Naoto Shirogane, Aigis, Mitsuru Kirijo, Akihiko Sanada, Elizabeth, Labrys ja Varjo-Labrys (vain pelihallitilassa).

Juoni

Vuoden 2012 Kultaisella viikolla Yu Narukami saapuu muutamaksi viikoksi vierailulle Inabaan. Keskiyöllä ystäviensä Yosuke Hanamuran, Chie Satonakan ja Yukiko Amagin ohella hän huomaa Keskiyön kanavan (Midnight Channel) alkaneen jälleen näkyä televisiossa. Tällä kertaa se mainostaa turnausta nimeltä "P-1 Grand Prix", jonka juontaja näyttää heidän ystävältään, Teddieltä. Lisäksi Kanji Tatsumi ja Rise Kujikawa ovat salaperäisesti kadonneet, joten Yu päättää ystävineen lähteä televisiomaailmaan ottamaan asiasta selvää.
Samaan aikaan Naoto Shirogane tutkii Kirijo Groupin johtajan ja SEESin entinen perustajan, Mitsuru Kirijon, toimia. Mitsuru on perustanut SEESin tilalle uuden ryhmän nimeltä Shadow Operatives, johon kuuluvat myös Akihiko Sanada, Varjotorjunta-ase Aigis sekä Fuuka Yamagishi. Heidän lentokoneestaan kaapataan toinen Varjotorjunta-ase nimeltä Labrys, joka joutuu televisiomaailmaan. Varjotaistelijat lähtevät sinne etsimään häntä Naoton seuratessa heitä salaa.
Sekä Tutkintaryhmän (Investigation Team) että Shadow Operativesin jäsenet joutuvat P-1 Grand Prixissä toisiaan vastaan ja he kohtaavat tuntemattoman pahansuovan olennon (Malevolent Entity), joka tekeytyy heidän omiksi Varjoikseen. He kohtaavat myös Samettihuoneesta (Velvet Room) tulevan Elizabethin, joka oli jättänyt työnsä löytääkseen keinon vapauttaa Persona 3:n protagonisti Suuresta Sinetistä. Hän päättää taistella Yu:ta ja Aigista vastaan ymmärtääkseen Villikortti-kyvyn todellisen merkityksen ja saa lopulta itse käyttöön Narrin arkanan.
Kun Tutkintaryhmän ja Shadow Operativesin jäsenet kohtaavat P-1 Grand Prixiä juontavan "kenraali Teddien", tämä paljastuu valeasuiseksi Labryksen Varjoksi. He kukistavat sen ja Labrys hyväksyy Varjonsa saaden käyttöön Persoonan nimeltä Ariadne. Mutta sitten Labrykseen hakkeroidutaan ja hänen kauttaan puhuva ihminen paljastuu turnauksen järjestäjäksi, joka paljastaa aikoneensa heikentää Persoonan-käyttäjien henkistä hyvinvointia muuttaakseen näiden Persoonat jälleen Varjoiksi. Yhteyden katkettua ja Labryksen vapauduttua Mitsuru vaatii Tutkintaryhmän jäseniä jättämään asian Shadow Operativesin huoleksi. Labrys liittyy heihin löytääkseen kadonneet osat muistoistaan. Yu kuitenkin kertoo muille Tutkintaryhmän jäsenille suunnittelevansa, että hekin tutkisivat asiaa.
Ingvar S. Melin

Ura

Melin valmistui vuonna 1954 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja vuonna 1963 kauppatieteiden lisensiaatiksi Svenska handelshögskolanista. Jälkimmäisessä hän työskenteli assistenttina ja lehtorina. Hän opiskeli myös ulkomailla, Länsi-Saksassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Suomen Työnantajain Keskusliiton kansainvälisten asioiden johtajana Melin oli vuosina 1970–1984 ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) Euroopan aluejohtajana Genevessä vuosina 1984–1986.
Hän oli innokas kansainvälistymisen kannattaja ja kirjoitti EEC-keskustelun aikana toimittaja Sakari Kumpulaisen kanssa pamfletin Ikkunat auki Eurooppaan. Samoin hän tuki voimakkaasti Suomen liittymistä EU:hun jo vuoden 1991 eduskuntavaalikampanjassaan. Meliniä ei valittu, mutta eduskunta teki päätöksen unioniin hakemisesta.
Melin toimi kansanedustajana vuosina 1966–1972, 1975–1983 ja 1987–1991. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1968, 1978, 1982 ja 1988. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa 1965–1984 ja 1993–1996 sekä varajäsenenä 2001–2008.

Elämä

Melinin vanhemmat olivat lääninrovasti Karl Selim Melin ja opettaja Ruth Alexandra Åkerblom. Päätoimittaja Olav S. Melin on hänen veljensä.
Melin oli naimisissa diplomiekonomi Lenita Airiston kanssa vuosina 1961–1971, ja he esiintyivät paljon yhdessä julkisuudessa. Siten myös avioero sai runsaasti julkisuutta. Hän avioitui yrittäjä Maria Melinin (o.s. Korpikoski) kanssa vuonna 1973. Jälkimmäisestä liitosta on kolme lasta.
Melin löytyi 10. kesäkuuta 2011 sairauskohtaukseen menehtyneenä Eduskuntatalon viidennessä kerroksessa sijaitsevasta RKP:n eduskuntaryhmän ryhmähuoneesta, jossa hän oli ollut lukemassa lehtiä.
Ingvar S. Melinin ja hänen puolisonsa Maria Melinin viimeinen leposija on Kulosaaren hautausmaalla korttelissa 18..
HMS Aldebaran (T107)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1981.
Kari Sillanpää

Kari Sillanpää (26. tammikuuta 1946 – ?) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1964–1968 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Sillanpää edusti SM-sarjaurallaan Turun Palloseuraa, Rosenlewin Urheilijat -38:aa ja Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 67 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 6 + 4 = 10 ja jäähymääränsä 40 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden RU-38:n joukkueessa vuonna 1967.
Mexicanan lento 940

Mexicana lento 940 sattunut onnettomuus tapahtui 31. maaliskuuta 1986 Mexicana de Aviaciónin  Boeing 727 koneen ollessa lennolla México – Puerto Vallarta  – Mazatlán  – Los Angeles. Kaikki konessa olleet 158 matkustajaa ja kahdeksan miehistön jäsentä menehtyivät. Onnettomuus on yksi pahimmista onnetomuuksista, joita on sattunut Boeing 727 -koneille. 
Lento 940 lähti Méxicosta kello 08:40 lennolle Puerto Vallartaan. Kun kone oli saavuttanut 15 000 jalan korkeuden, sen lähdön aikana kuumentunut koneen vasemmanpuoleisen renkaan jarru aiheutti renkaan räjähtämisen. Koneen polttoaine- ja hydrauliletkut katkesivat räjähdyksen seuraksena. Myös sähköjohdot katkesivat, mikä johti matkustamon paineistuksen menetykseen. Vuotanut polttoaine syttyi, mikä aiheutti tulipalon koneessa. Se menetti ohjattavuutensa, minkä seurauksena se törmäsi Sierra Madren vuorelle 9 000 jalan korkeudessa lähellä Maravation kaupunkia noin 130 kilometrin päässä Méxicosta.
Mexicanan huoltomekaanikkoja syytettiin siitä, että koneen rengas oli täytetty paineilmalla typen sijaan. Typpeä käytetään reinkaissa monien etujen takia, mutta yksi niistä on sen passiivisuus kemiallisissa reaktioissa.
Gabriel Andersinpoika Heikkilä

Gabriel Andersinpoika Heikkilä, aiemmin Wikman (28. huhtikuuta 1726 – 1807 ) oli vapauden ajan huomattavimpia suomalaisia talonpoikaispoliitikoita, joka toimi kolmeen otteeseen säätyvaltiopäivillä säätynsä edustajana.
Heikkilän vanhemmat olivat karoliini, vaatturimestari Anders Wikman ja Anna Jakobintytär Cauplera sekä ensimmäinen puoliso vuodesta 1754 Hebla Tuomaantytär (1734-1789) ja toinen vuodesta 1792 Maria Kustaantytär (s. 1768). Heikkilä osti Vehmaan Himoisten kylän Heikkilän kruununtilan perinnöksi 1755, mutta toimi myös seppänä, opittuaan taidot ilmeisesti isältään. Vaurastuttuaan hän viljeli myös naapuritila Klaavolaa ja piti kestikievaria. Vehmaan kirkkoon Heikkilä hankki kattokruunuja ja rakennutti hautausmaalle oman hautakappelin. Kahdesta avioliitostaan hänellä oli yhteensä yksitoista lasta. Heikkilä, jonka puoluekanta oli 1760-luvulla selkeästi myssyt, edusti Vehmaan ja Ala-Satakunnan tuomiokuntia valtiopäivillä Tukholmassa 1765-1766, 1771-1772 ja 1768. Kustaa III:n vallakaappauksen 1772 jälkeen Heikkilä kannatti monarkiaa.Vuoden 1768 valtiopäivillä hän piti kiitospuheen kuninkaalle tämän ehdotettua ns. passevolanssimaksua ruotutalojen kyyditysvelvollisuuden korvaamiseksi myös Ruotsin puolella, vastoin säätynsä ruotsalaisten edustajien kantaa. Hän kannatti myös kuninkaan esitystä kruunun viinanpolttimoista, joka sekin tuli hylätyksi.
Tanskan lippu

Tanskan lippu eli Dannebrog (tansk. Tanskan kangas) on maailman vanhin käytössä oleva kansallislippu. Se on Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Islannissa, Ahvenanmaalla ja Färsaarilla sekä epävirallisesti Itä-Karjalaan, Inkeriin, Vepsään ja suomenruotsalaisiin viittaavissa yhteyksissä käytettyjen nuorempien ristilippujen välillinen tai välitön esikuva. Dannebrogissa on valkoinen risti punaisella pohjalla. Alun perin tämä oli johanniittaritarien tunnus. Dannebrogin historia palautuukin keskiaikaan ja ristiretkien aikakauteen. Lipun erikoisuutena on, ettei sen käyttöä ole rajoitettu lailla, vaan käyttö on täysin vapaata.
Vuoteen 1743 saakka lipusta oli käytössä myös mustavalkoinen versio, niin kutsuttu Sorgeflag, jolla suoritettiin suruliputus. Kun tämä lippu jätettiin pois käytöstä, suruliputus alettiin suorittaa laskemalla tavallinen lippu puolitankoon. Tämä tapa on levinnyt Tanskasta moniin muihin maihin.

Legenda lipun synnystä

Lippua tai siihen pohjautuvia tunnuksia on käytetty 1200-luvulta lähtien. 1600-luvulla syntyneen legendan mukaan Dannebrog putosi taivaasta 15. kesäkuuta 1219 pakanallisia virolaisia vastaan käydyn Lyndanisen taistelun aikana ja auttoi tanskalaiset voittoon. Tämän legendan taustalla on tanskalainen historioitsija Arild Huitfeldt, jonka Danmarks Riges Krønike -teoksessa legenda esiintyi ensimmäisen kerran tässä muodossaan. Samantapaisia tarinoita Dannebrogin synnystä on kuitenkin jo varhaisemmilta ajoilta.
Christiern Pedersen kirjoitti 1520-luvulla Tanskan kuningas Valdemar II Sejrin retkestä Viroon vuonna 1208, jolloin samaan tapaan taivaasta laskeutui punainen, valkoraitainen lippu. Samaten 1520-luvulla elänyt munkki Peder Olsen (Peter Olai) siteeraa latinankielistä tuntematonta lähdettä, jonka mukaan Valdemar II:n aikana Viljandissa Liivinmaalla vuonna 1208 taistelleet tanskalaiset rukoilivat Jumalalta apua tappiolle kääntyneessä taistelussa, mikä johti valkoristisen lipun putoamiseen taivaasta. Tämän lisäksi he kuulivat äänen, joka kertoi heidän saavuttavan voiton, kuten sitten tapahtuikin.
Rauhankatu (Turku)

Rauhankatu on Turun Puolalanmäen länsipäästä läpi VIII kaupunginosan eli Port Arthurin kulkeva, Aurajoen suuntainen katu. Noin puolentoista kilometrin mittaisen Rauhankadun varrella sijaitsevat muun muassa Mannerheiminpuisto ja Mikaelinkirkko.
Rauhankatu alkaa Puolalanmäen juurelta ja ylittää muun muassa Humalistonkadun sekä Koulukadun ja Puistokadun, jatkuu läpi Portsan puutaloalueen ja päättyy Annankatuun Portsan länsipäässä. Rauhankatu on melko hiljainen, koska valtaosa liikenteestä, muun muassa bussireitit, on ohjattu kulkemaan pitkin Rauhankadun eteläpuolella kulkevaa samansuuntaista mutta leveämpää Puutarhakatua. Rauhankatu on valtaosin asfaltoitu, mutta kahden viimeisen korttelin osuudelta mukulakivipintainen.
Rauhankatu 1:ssä Puolalanpuiston reunassa sijaitsee W:m Crichton & C:o -telakan johtajan John Edward Eagerin itselleen 1900-luvun alkuvuosina rakennuttama jugendtyylinen huvila, jossa on vuodesta 1984 toiminut Park Hotel. 1960- ja 1970-luvuilla talossa toimi Turun Marttayhdistyksen talouskoulu.
Rauhankatu 14:ssä toimi vuosina 1938–1973 Sisu-pastilleja valmistanut Seres Oy:n tehdas. Kiinteistössä toimi muun muassa Turun kaupungin ulkomaalaistoimisto.
Rauhankatu 15:ssä, Pumppumäellä eli nykyisen Mannerheiminpuiston laidalla toimivat vuosina 1925–1962 Juseliuksen paitatehdas, vuoteen 1953 saakka myös sen sisaryhtiö Turun Sateenvarjotehdas Oy.
Roman Hubník

Roman Hubník (s. 6. kesäkuuta 1984 Vsetín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigan Hertha BSC:ta.
Mulesing

Mulesing on kirurginen toimenpide, jossa lampaan peräpäästä peräaukon ympäriltä poistetaan ihoa. Syntyvä arpikudos vähentää huomattavasti loiskärpästen munimista ja kärpäsentoukkien aiheuttamaa kivuliasta myiaasi-sairautta. Menetelmä on yleisessä käytössä Australiassa erityisesti merinolampaiden kasvatuksessa.
Menetelmä on saanut nimensä J. W. H. Mules -nimisestä lampurista, joka 1930-luvulla huomasi, että keritsimien aiheuttamiin lampaiden ihon arpeutumakohtiin eivät kärpäset pystyneet munimaan yhtä helposti kuin terveeseen ihoon.
Operaatio tehdään karitsoille, määräysten mukaan alle vuoden iässä, useimmiten huomattavasti nuorempana. Toimenpiteessä poistetaan peräaukkoa (ja vulvaa) ympäröivä löysä iho. Samalla häntää typistetään. Operaation yhteydessä tai sen jälkeen ei vaadita puudutusta tai antiseptiikkaa, joskin niitä joskus käytetään. Operaation jälkeen karitsat lasketaan laitumelle. Vaikka suuri kappale ihoa poistetaan, muita kudoksia ei vahingoiteta eikä verta juuri vuoda. Haava paranee yleensä alle kuukaudessa.
Menetelmää on kritisoitu vahvasti eläinsuojelullisista syistä. Menetelmän puolustajien mielestä kärpästen toukkien aiheuttamat haavatulehdukset aiheuttavat huomattavia vahinkoja ja ovat tuskallisempia kuin itse mulesing. Vastustajien mielestä hygieenisillä keinoilla ja oikeilla kasvatusmenetelmillä vahingot voidaan estää. Australian villantuottajat kaavailivat menetelmästä luopumista vuoden 2010 loppuun mennessä, mutta suunnitelma on peruttu. Uudessa-Seelannissa menetelmästä ollaan luopumassa.
Vuokko (Juuka)

Vuokko on Juuan suurimpia kyliä kunnan pohjoisosassa Pielisen ja valtatie 6:n välissä Vuokonjärven rantamilla. 
Elinkeinorakenteeltaan maa- ja metsätalouspainotteisen Vuokon asukasluku on noin 500. Vuokonjärvi jakaa kylän viiteen osa-alueeseen, jotka ovat Vihtasuo, Etelä-, Keski-, Länsi- ja Pohjois-Vuokko. Itä-Vuokko puuttuu, koska sen paikalla on Pielinen. Kylän asutus keskittyy nauhamaiseksi molemmin puolin Vuokonjärveä. 
Kylän koulu on Vihtasuon koulu, joka on kolmiopettajainen 50 oppilaan kyläkoulu. Kylässä toimii aktiivinen 4H-kerho.
Kylätoimikuntia on kaksi: pohjoisosassa Vuokon Kylätoimikunta ja eteläosassa Vuokon eteläinen Kyläseura ry.

Tsasounat

Vihtasuon Kojonniemessä toimi Venäjän vanhauskoisten Pyötikön luostari 1840-luvun lopulta 1880-luvulle. Luostarin kiviaidatulla hautausmaalla on Nurmeksen ortodoksisen seurakunnan 1980-luvulla rakentama Pyötikön tsasouna.
Keski-Vuokossa on kalastajatsasouna, joka valmistui Niemelän tilalle 2002 samalle paikalle, jossa oli tsasouna edellisvuosisatoina.

Vuokonjoen silta ja kallioleikkaus

Vuokonjoen silta on luonnonkivistä 1930-luvulla rakennettu kaariholvisilta, joka ylittää Vuokonjärven laskuissa kaivetun kalliokanjonin. Silta on museosilta.

Vuokonjärven lintutorni

Vuokonjärven eteläpäässä on Juuan lintuharrastajien rakentama lintutorni. Vuokonjärvi kuuluu suurelta osin valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja vuonna 1999 tehdyssä selvityksessä havaittiin alueella kaiken kaikkiaan 50 pesivää lajia.

Kiviaidat ja Keski-Vuokon kulttuurimaisemahanke

Keski-Vuokon kulttuurimaisemahankkeessa kunnostetaan vanhat asutuksia ympäröivät kiviaidat ja jokivarsi sekä rakennetaan pisteaitoja. Tulevaisuuden suunnitelmissa on vuokkolaisen savupirtin siirtäminen takaisin alueelle.
Kiviaidat ovat Nekkosenniemellä, jossa ne ympäröivät lehmien ja lampaiden laitumia. Kiviaitojen verkostoa on kunnostettu 2000-luvulla. Kauniita kiviaitoja on alueella yli kaksi kilometriä.

Kesäteatteri

Vuokonjärven kesäteatteri tarjoaa kesänäytelmiä kauniissa pohjoiskarjalaisessa maisemassa, veden äärellä. Teatteri on toiminut vuodesta 1987 lähtien. Teatterissa on katettu katsomo.
Kronobergin lääni

Läänijaon kehitys

Kronobergin lääni perustettiin Smålandin hstoriallisen maakunnan lounaisosasta vuonna 1674. Lääni sai nimensä luultavasti Växjön kaupungin pohjoispuolella sijainneesta Kronobergin linnasta. Keskiaikainen linna on nykyisin raunioina.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa läänin rajoja ei muutettu, mutta 1970-luvulla tapahtui muutoksia läänin itä- ja luoteisrajoilla. Hällebergan ja Algutsbodan maalaiskunnat sekä osa Älmebodan maalaiskuntaa liitettiin Kalmarin lääniin 1970-luvun kuntauudistuksessa. Samaan aikaan Kronobergin lääniin liitettiin Jönköpingin läänistä Tanneråkerin pitäjä ja Bolmsön pitäjän saariosa.

Vaakuna

Vaakuna vahvistettiin vuonna 1944 ja se perustuu Smålandin maakuntavaakunaan. Lääninhallitus oli jo pitkään aikaisemmin käyttänyt vaakunaa.

Elinkeinoelämä

Lääniä luonnehtii pääkaupunki Växjön voimakas kasvu. Växjössä sijaitsevat muun muassa yliopisto ja lääninsairaala. Läänin länsiosissa ja etenkin Ljunbgyn kunnassa on vahva yrittäjäkulttuuri, jolla on yhteyksiä Gnosjön alueeseen pohjoisessa Jönköpingin läänin puolella. Muissa osissa lääniä kehitys on ollut heikompaa väestön vähenemisen ja korkean työttömyyden vuoksi. Läänin alueesta 72 % on metsää, mikä on eniten koko Ruotsissa. Pinta-alasta 25 % on järviä, ja loput 3 % asutusta. Metsäteollisuus on aina ollut läänissä tärkeä elinkeino. Se kärsi vaikeita takaiskuja tammikuussa 2005 Gudrun-myrskyn vuoksi.
Läänin kautta kulkee paljon transitoliikennettä, sillä sitä halkovat E4-tie, valtatie 23 ja valtatie 25. Lisäksi läänin poikki kulkevat Södra stambanan ja Kust till Kust -rautatie, jotka kohtaavat Alvestassa.

Väestö maakunnittain

Kronobergin läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 184 654 asukasta, jotka kaikki asuivat Smålandin maakunnassa. Smålandin maakunta ulottuu myös muiden läänien alueelle.
Ilmatorjuntaohjus

Historia

Ensimmäiset ilmatorjuntaohjukset suunniteltiin ja tehtiin natsi-Saksassa. Historian ensimmäinen ilmatorjuntaohjus oli saksalainen Wasserfall, jota testattiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1943. Ensimmäinen ilmasta ilmaan laukaistava ohjus (ilmataisteluohjus) oli myös saksalainen, RK344. Toisen maailmansodan jälkeen ilmatorjuntaohjuksia alkoivat valmistaa Neuvostoliitto, Iso-Britannia ja Yhdysvallat. Myöhemmin, 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla ilmatorjuntaohjukset alkoivat syrjäyttää ilmatorjuntatykistöä entistä enemmän. Nykyään ilmatorjuntaohjuksia on lähes jokaisen maan puolustusvoimissa.

Lähi-ilmatorjuntaohjukset

Erittäin lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjukset ovat useimmiten olkapäältä laukaistavia noin 1–2 m pitkiä ohjuksia, joiden kantama on useimmiten pystysuunnassa 2–4 km ja vaakasuunnassa 4–6 km. Erittäin lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjuksia ovat muun muassa ranskalainen Matra Mistral, venäläinen 9K38 Igla ja yhdysvaltalainen FIM-92 Stinger.

Lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjukset

Lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjukset ovat lavetilta laukaistavia useimmiten 2–3 m pitkiä ohjuksia. Niiden kantama on usein pystysuunnassa 5–8 km ja vaakasuunnassa 7–12 km. Lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjuksissa on usein pidempi vaakaulottuvuus kuin pystyulottuvuus. Hyvä esimerkki lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjuksesta on ranskalainen Crotale NG.

Keskipitkän kantaman ilmatorjuntaohjukset

Keskipitkän kantaman ilmatorjuntaohjukset ovat lentokoneesta tai lavetilta laukaistavia 2–5 m pitkiä ohjuksia. Niiden kantama on pystysuunnassa 7–15 km ja vaakasuunnassa 10–30 km. Esimerkkejä keskipitkän kantaman ilmatorjuntaohjuksista on mereltä laukaistava länsieurooppalainen MBDA Aster 15, sekä mereltä että maalta laukaistava Umkhonto ja lentokoneesta laukaistava AIM-9 Sidewinder.

Pitkän kantaman ilmatorjuntaohjukset

Pitkän kantaman ilmatorjuntaohjusten kantama on vaakatasossa vähintään 40 km ja pystysuunnassa 20 km. Lentokoneista laukaistavat ilmasta-ilmaan ohjukset eivät tarvitse suurta pystyulottuvuutta.
Esimerkkejä pitkän kantaman ilmatorjuntaohjuksista ovat yhdysvaltalaiset MIM-104 Patriot, laivaston RIM-66 Standard ja venäläiset S-300 ja S-400 Triumf, laivasta laukaistava länsieurooppalainen MBDA Aster 30 ja ilmasta laukaistavat yhdysvaltalaiset AIM-54 Phoenix-, AIM-7 Sparrow- ja AIM-152 AAAM- ohjukset.
Viitasaaren kirkko

Historia

Viitasaaren seurakunnan ensimmäinen kirkko sijaitsi Viitasaaressa, kuten kaksi seuraavaa kirkkoa. Ensimmäinen kirkko oli rakennettu noin vuonna 1600. Saarta kutsutaan Vanhaksi Kirkkosaareksi. Siellä sijaitsee myös Viitasaaren vanhin hautausmaa, joka on perustettu 1590-luvulla. Saaressa sijaitsee myös Viitasaaren vanha mestauspaikka. Seuraavat kirkot rakennettiin samaan paikkaan vuosina 1653 ja 1777. Maaherra Anders Ramsay oli määrännyt vuonna 1775, että uusi kirkko olisi rakennettava Ristiharjunmäelle (nykyisen Suihkosenmutkan paikkaan), mutta seurakuntalaiset pitivät paikkaa sopimattomana, ja kirkko rakennettiin entiselle paikalle Viitasaareen.
Kun kirkko alkoi olla rapistunut, alettiin 1870-luvulla suunnitella uutta kirkkoa. Sijaintipaikaksi esitettiin Ukonkalliota (nyk. Hakamäki), Käräjämäkeä (nyk. Koulunmäki), Ristinmäkeä (nyk. Viestinmäki) ja Haapasaarta, ja viimeksi mainittu paikka vei voiton. Kirkko purettiin ja rakennettiin uudelleen suurennettuna ja eräitä muitakin muutoksia tehden 1877–1878 mantereen puolelle Haapasaareen, jossa se nykyään sijaitsee.

Kirkko

Viitasaaren nykyinen kirkko on malliltaan ristikirkko, jonka ristikeskuksen sisäkulmat oli viistetty.
Päätytornillinen ristikirkko valmistui vuonna 1878 Haapasaareen haapajärveläisen rakennusmestarin Mikko Karjalahden johdolla. Rakennus koki perusteellisen muutoksen vuonna 1925 arkkitehti Alvar Aallon laatimien korjaussuunnitelmien pohjalta. Kirkon uusgoottilainen muotokieli muuttui klassisistiseksi. Korjaustyön urakoivat kurikkalaiset rakennusmestarit Anton Hakola ja Iisakki Ruuska. Seuraava kunnostus toteutettiin arkkitehti Paavo Riihimäen piirustusten perusteella. Vuoden 1970 korjaussuunnitelmat laati Aslak Sarre. Kirkkorakennus on suojelukohde.
Vuonna 2017 havaittiin kirkon rakenteissa liikkeitä. Katon todettiin painuneen alas noin 30 senttimetriä sekä kirkon seinien taipuneen ulospäin. Syyksi osoittautuivat korjaustöissä tehdyt virheet, jotka olivat heikentäneet tukirakenteita: Aallon johtamassa saneerauksessa oli poistettu pystyhirsien sidepultteja ja 1990-luvulla katkaistu pystypilari. Kirkon todettiin tarvitsevan välittömästi tukirakenteita. Kirkko tuettiin väliaikaisilla tukitangoilla. Väliaikaisratkaisun toteutus maksoi yli 92 000 euroa. Korjauskustannusten arvioidaan nousevan miljooniin euroihin. Vielä syksyllä 2016 rakennusta tutkineet asiantuntijat pitivät rakennusta hyväkuntoisena ja suorana. Rakennusta tutkittiin sen takia, että wc-tiloja suunniteltiin tehtäväksi itse kirkkoon, kun nyt ne ovat huonokuntoisessa päärakennuksessa.

Hautausmaa

Kirkon ympäristöä uudistettiin kesällä 2008. Haapasaaren itärannalle tehtiin 1596 hautapaikan uusi hautausmaa-alue. Arkkuhautojen lisäksi alueelle tehtiin uurnapaikkoja 187 ja sirottelualue tuhkalle. Uudelle hautausmaa-alueelle tuli myös tunnustukseton hauta-alue.