google/wiki40b huggingface dataset:
Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli

Juoni

Jouluaattona John McClane saapuu Los Angelesiin tapaamaan vaimoaan, joka työskentelee Nakatomi Plazassa, Nakatomi-yhtymän pilvenpiirtäjässä. Yhtymän johto juhlii onnistuneita miljoonakauppoja. Juhlinnan kuitenkin keskeyttää 12 aseistettua terroristia, jotka ottavat johtoryhmän panttivangiksi. 
Panttivankien joukossa on McClanen vaimo. Terroristit, jotka todellisuudessa ovatkin joukko ammattirikollisia, ilmoittavat haluavansa kassaholvissa olevat 640 miljoonan arvopaperit. Panttivankien ainoa toivo on McClane, joka onnistui pakenemaan terroristeilta pilvenpiirtäjän yläkerroksiin. McClane joutuu aloittamaan yksinäisen sodan, aseenaan vain oma oveluutensa ja virka-ase.
Gordon Banks

Gordon Banks (30. joulukuuta 1937 Sheffield, Englanti – 12. helmikuuta 2019 ) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Banks tunnetaan erityisesti saavutuksistaan Englannin maajoukkueessa, jossa hän pelasi maailmanmestaruuteen päättyneissä vuoden 1966 kotikisoissa.
Seurajoukkueessa Banks aloitti ammattilaisuransa vuonna 1955 3. divisioonaan Chesterfieldissä ja siirtyi 1959 Leicesteriin 7 000 punnalla. Banks nousi pian joukkueen ykkösvahdiksi Dave McLarenin loukkaannuttua ja esitettyään hänen korvaajanaan hyviä otteita. Vuonna 1961 joukkue pelasi FA Cupin finaalissa Tottenhamia vastaan, mutta hävisi 2–0.
Ensimmäisen maaottelunsa Banks pelasi vuonna 1963 Skotlantia vastaan. Samana vuonna Leicester pelasi jälleen FA Cupin finaalissa, tällä kertaa Manchester Unitedia vastaan, mutta hävisi 3–1. Vuotta myöhemmin Leicester kuitenkin voitti Liigacupin kaataen loppuottelussa Stoken maalein 4–3. Vuotta myöhemmin joukkue oli Liigacupissa vielä toinen.
Vuonna 1965 Banks valittiin Englannin maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi. 1966 MM-kisoissa alkulohkossa Banks ei päästänyt selkänsä taakse maaliakaan. Ensimmäinen takaisku tuli vasta välierässä Portugalia vastaan. Banks olikin Englannin ehdottomia runkopelaajia MM-voittoon päättyneessä turnauksessa.
Vuonna 1967 Banks siirtyi Stokeen, kun hänen paikkansa Leicesterissa otti nuori paikallinen lupaus Peter Shilton. Banks pelasi maajoukkueessa 1968 EM-kisoissa, joissa Englanti sijoittui neljän parhaan joukkoon. 1970 Meksikon MM-kisoista Banks muistetaan luultavasti parhaiten alkusarjan ottelusta Brasiliaa vastaan, jossa hän kurotti kätensä Pelén tarkan puskun tielle. Englanti lopulta hävisi ottelun 0–1 Jairzinhon maalilla. Joukkue raivasi silti tiensä puolivälieriin, missä vastaan asettui Saksan liittotasavalta, Banks kärsi kuitenkin vatsakivuista eikä voinut pelata. Tämä tapahtuma sai liikkeelle useita salaliittoteorioita. Englanti hävisi ottelun maalein 3–2.
Vuonna 1972 Banks joutui auto-onnettomuuteen ja menetti toisesta silmästään näön, eikä enää kyennyt pelaamaan huippumaalivahtina. Tästä huolimatta hän siirtyi vielä 1977 Yhdysvaltoihin Fort Lauderdale Strikersiin, jossa samaan aikaan pelasi myös George Best.
Banks pelasi vuosina 1963–1972 yhteensä 73 maaottelua Englannin paidassa. Pääsarjaotteluita Englannissa hänelle kertyi 316.
Pekka Wäyrynen (suomentaja)

Petter (Pekka) Wäyrynen (23. joulukuuta 1846 Kiihtelysvaara – 21. lokakuuta 1880 Riihimäki) oli suomalainen ylioppilas ja kääntäjä. 
Wäyrysen vanhemmat olivat talollinen Olli Väyrynen ja Valpuri Heiskanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1872. Hän suomensi ruotsin kielestä useita eri alojen teoksia. Wäyrynen kärsi keuhkotaudista. Hän muutti tammikuussa 1880 Riihimäelle jossa hän kuoli seuraavana syksynä.
Ville Vallaton (elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Ville Vallattoman kopioivan juoneltaan surutta Hughesin Yksin kotona -elokuvia. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Koersiivisuus

Koersiivisuus (koersiviteetti eli koersitiivivoima; tunnus HC) on suure, joka mittaa ferromagneettisen aineen kykyä säilyttää magneettisuutensa sen jälkeen, kun se ulkoinen magneettikenttä on poistettu. Sille analoginen suure on sähköinen koersiivisuus, joka on ferrosähköisen aineen kyky pysyä poolisena sen jälkeen, kun ulkoinen sähkökenttä on poistettu.
Ferromagneettisen aineen koersiivisuus on sen vastakkaissuuntaisen magneettikentän voimakkuus, joka tarvitaan pienentämään aineen magnetoituma nollaan sen jälkeen, kun kappaleen magnetoituminen on saavuttanut kyllästysarvonsa. Toisin sanoen koersiivisuus mittaa sitä, kuinka voimakkaasti ferromagneettinen aine vastustaa demagnetoitumista.  Koersiivisuuden SI-yksikkö on ampeeri metriä kohti (1 A/m), siis sama kuin magneettikentän voimakkuuden, mutta sen ohella käytetään edelleen myös cgs-järjestelmän mukaista yksikköä oersted. Yksi oersted on 1000/(4π) A/m eli noin 79,577 A/m. Aineen koersiivisuus voidaan mitata B-H-analysaattorilla tai magnetometrilla.
Ferromagneettisia aineita, joilla on suuri koersiivisuus, sanotaan magneettisesti koviksi, ja niistä voidaan valmistaa kestomagneetteja. Aineita, joilla on alhainen koersiivisuus, sanotaan magneettisesti pehmeiksi. Niistä voidaan tehdä sähkömagneetteja, joita käytetään esimerkiksi muuntajissa, sähkömoottoreissa ja kaiuttimissa.

Merkitys

Kuten kaikissa prosesseissa, joihin liittyy hystereesi, magnetisaatiokäyrän sisään jäävän alueen pinta-ala kuvaa työtä, jonka ulkoinen kenttä tekee muuttaessaan materiaalin magnetoitumista, ja siihen kuluva energia muuttuu lämmöksi. Esimerkiksi magnetostriktiossa syntyy tällä tavoin lämpöhäviöitä.  Kun koersiivisuus on magneettisen hystereesin mitta, se kuvaa myös sitä, minkä verran magneettisesti pehmeissä materiaaleissa niiden tavallisimmissa sovelluksissa esiintyy lämpöhäviöitä.
Materiaalin magneettisen kovuuden mittana voidaan käyttää joko koersiivisuutta tai hystereesikäyrän neliömäisyyttä eli jäännösmagnetismin ja kyllästysmagnetoituman suhdetta, joskin tavallismin mittana käytetään energiatuloa eli kyllästysmagnetoituman ja koersiivisuuden tuloa. 1980-luvulla tulivat käyttöön harvinaisia maametalleja sisältävät magneetit, joilla on suuri energiatulo mutta joiden heikkona puolena on niiden alhainen Curie-piste eli lämpötila, jonka yläpuolella ne menettävät ferromagneettisuutensa.
Kasurilan koulu

Historia

Kasurilan koulu aloitti toimintansa vuoden 1923 tietämillä vuokrahuoneissa Kallelan talossa (nykyinen Tuomaala) Kasurilan mäen juurella. Silloin opettajana toimi Elsa Koponen. Vuosina 1937-1997, kouluna toimi hirsinen koulurakennus, joka valmistui kesänä 1937. Vuonna 1967, kouluun rakennettiin uusi koulurakennus hirsisen koulun lisäksi. Vuonna 1997 valmistui koulun uudisrakennus ja laajennus. Vuonna 2000 rakennusta laajennettiin sillä koulun oppilaaksiottoalueelle rakennettiin uusia asuntoja ja oppilasmäärät kasvoivat.
RFA Blue Rover

Palvelus

RFA Blue Rover oli kuninkaallisen jahdin huoltoaluksena Tyynenmeren kierroksella 1971-1972. Britannia joutui hinaamaan aluksen Singaporeen sen menetettyä peräsimensä. Vuonna 1982 alus otti osaa Falklandin sotaan, jonka lopulla se palveli South Georgialla tankkausasemana.
Alus poistettiin palveluksesta 23. helmikuuta 1993 ja se myytiin maaliskuussa Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa. Alus nimettiin 31. maaliskuuta 1993 NRP Bérrioksi.
Kevin DuBrow

Kevin DuBrow (29. lokakuuta 1955 – marraskuu 2007) oli yhdysvaltalainen rocklaulaja, joka tunnettiin Quiet Riot -yhtyeen keulakuvana. 
DuBrow vietti nuoruutensa Hollywoodissa Kaliforniassa ja Los Angelesissa. Teini-ikäisenä hän innostui laulamisesta ja hänen esikuviaan olivat monet englantilaiset solistit ja yhtyeet, kuten Rod Stewart ja Small Faces. 
Hän tutustui 1970-luvun puolivälissä Randy Rhoads -nimiseen kitaristiin ja miehet perustivat Quiet Riot -yhtyeen. Paria Japanissa julkaistua albumia ja vankkaa klubisuosiota lukuun ottamatta läpimurto jäi tekemättä, ja Randy Rhoadsin lähdettyä Ozzy Osbournen yhtyeeseen Quiet Riot hajosi. Tämän jälkeen DuBrow pyöritti omalla nimellään sooloyhtyettä parin vuoden ajan.  
Vuonna 1982 DuBrow kokosi Quiet Riotin uudelleen ja seuraavana vuonna julkaistu Metal Health -albumi nousi Yhdysvaltojen albumilistan ykköseksi ja tie menestykseen oli auki. 1980-luvun amerikkalais-heavy eli kukoistuskauttaan ja Quiet Riot oli suuri nimi. Seuraavat levyt eivät kuitenkaan olleet enää yhtä suuria menestyksiä ja kaiken lisäksi DuBrow'n välillä hankalakin persoona aiheutti ongelmia yhtyeen keskuudessa ja lopulta mies jopa joutui eroamaan omasta, perustamastaan yhtyeestä vuosikymmenen lopulla. 
1990-luvulla erimielisyydet haudattiin ja Quiet Riot kokoontui uudelleen DuBrow'n johdolla ja teki levyjä ja kiertueita. Vuonna 2004 DuBrow julkaisi ainoan sooloalbuminsa In For The Kill, jolla mies versioi suosikkikappaleitaan. Quiet Riotin viimeinen albumi Rehab julkaistiin vuonna 2006.
Kevin DuBrow löydettiin kuolleena Las Vegasin kodistaan 25. marraskuuta 2007. Kuolinsyyksi varmistui myöhemmin kokaiinin yliannostus.
Toivo Paananen

Toivo Paananen (s. 21. toukokuuta 1914) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Tukimiehenä pelannut Paananen edusti koko uransa ajan Kotkan Työväen Palloilijoita 1938–1950. Kaikkiaan hän pelasi kolmen kauden aikana 43 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Paananen edusti myös Suomen maajoukkuetta yhdessä maaottelussa 1945.
Pelaajauran jälkeen Paananen toimi KTP:n päävalmentajana ja johdatti seuran kahteen mestaruuteen 1951 ja 1952.
Taksvärkki (yhdistys)

Taksvärkki ry (ruots. Dagsverke rf) on kansalaisjärjestö, jonka kehitysyhteistyöhankkeet edistävät lasten ja nuorten oikeuksien toteutumista globaalissa etelässä. Kampanjoillaan järjestö kannustaa suomalaisia nuoria maailmanlaajuiseen yhteisvastuuseen.
Taksvärkki ry on aatteellisesti, poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton järjestöjen järjestö, jonka jäseninä on 12 opiskelija-, palkansaaja-, rauhan- ja kirkon nuorisotyön järjestöä. Taksvärkki on yksi ensimmäisistä nuorten omista kehitysyhteistyöliikkeistä. Se on toteuttanut kehitysyhteistyöhankkeita suomalaisten koululaisten ja opiskelijoiden Taksvärkki-kampanjoiden keräystuotoilla vuodesta 1967 lähtien. Taksvärkki ry perustettiin vuonna 1989 jatkamaan Taksvärkkitoimikuntien työtä.
Taksvärkki on ulkoministeriön kehitysyhteistyön ohjelmatukea saava järjestö. Taksvärkki-keräysten tuoton lisäksi kehitysyhteistyötä rahoitetaan ulkoasiainministeriön kehitysyhteistyötuella. Keräystuotot mahdollistavat monivuotiset kehitysyhteistyöhankkeet, joilla edistetään lasten ja nuorten hyvinvointia, kouluttautumista ja vaikutusmahdollisuuksia kehittyvissä maissa. Taksvärkki on nuorten omaa kehitysyhteistyötä suoraan nuorelta nuorelle.
Suomessa järjestö tekee globaalikasvatusta peruskoulun yläluokilla, lukioissa ja ammatillisissa oppilaitoksissa. Oppitunneilla ja työpajoissa kerrotaan lasten ja nuorten arjesta, haastaeista ja unelmista globaalissa etelässä, mutta myös herätetään pohtimaan ja purkamaan stereotypioita. Taksvärkki ry kouluttaa vuosittain kymmeniä vapaaehtoisia globaalikasvatuksen kouluttajia ohjaamaan kouluvierailuja toiminnallisin menetelmin.
Taksvärkki-kampanjat on suunnattu yläkoululaisille, lukiolaisille ja ammatillisten oppilaitosten opiskelijoille. Lukuvuoden 2019–2020 Taksvärkki-kampanjassa tutustutaan nepalilaisiin nuoriin ja oppilaskuntien toimintaan Nepalin kouluissa. Kampanjan nimi on Mielen vapaus.
Taksvärkki-keräykseen voi osallistua yksittäinen luokka tai koko koulu. Oppilas voi hakea Taksvärkki-työpaikkaa paikallisista yrityksistä tai kunnalta tai tehdä töitä kotona. Vaihtoehtoinen tapa on järjestää tapahtuma, myyjäiset tai viettää normaali koulupäivä.
Van Aubelin lause

van Aubelin lause esittää geometriassa nelikulmioiden sivuille piirrettävien neliöiden erään ominaisuuden. Valitaan mikä tahansa nelikulmio ja sen jokaiselle sivulle piirretään neliö, jonka sivun pituus on nelikulmion sivun pituinen ja joka yhtyy yhden sivunsa kanssa nelikulmion sivuun. Tällaisten neliöiden keskipisteet voidaan yhdistää toisiinsa kuudella janalla. Reunimmaista janoista muodostuvat nelikulmion sivut (joskus van Aubelin nelikulmio) ja kahdesta muusta janasta sen lävistäjät. Osoittautuu, että mainitut lävistäjät ovat yhtä pitkiä ja että ne leikkaavat toisensa kohtisuoraan.
Nelikulmion ei tarvitse tätä varten olla konveksi, vaan se voi olla jopa kompleksinen eli itseään leikkaava, jotta edellä esitetyt ominaisuudet säilyvät. Eräs muunnelma sallii nelikulmion yhden sivun kutistamisen jopa pisteeksi ja silti lause pätee. Toinen yksinkertainen muunnelma on piirtää edellä mainitut neliöt nelikulmion sivujen toiselle puolelle eli sisäänpäin. Myös tällöin neliöiden keskipisteiden lävistäjät ovat saman pituisia ja kohtisuorassa toisiinsa nähden.

Muita ominaisuuksia

Vaikka van Aubelin lauseen todistuksen alkuperäisessä esityksessä ei todistettu muuta, sisältyy tähän konstruktioon paljon muitakin ominaisuuksia. Esimerkiksi neliöiden keskipisteistä syntynyt nelikulmio on ortodiagonaalinen nelikulmio.
Neliöiden keskipisteiden muodostaman nelikulmion lävistäjien keskipisteet eivät useinkaan osu yhteen. Silloin nämä keskipisteet voidaan yhdistää janalla, jonka keskipiste osuu yhteen alkuperäisen nelikulmion kärkien painopisteen kanssa. Tämä tapahtuu myös silloin, kun neliöt on piirretty nelikulmion sisäpuolelle.

Muunnelmia ja laajennuksia

Monet muunnelmat van Aubelin esittämästä konstruktiosta korvaavat sivuille piirrettävät neliöt kolmioilla, neljäkkäillä, suorakulmioilla, yleisillä suunnikkailla, tasakylkisillä puolisuunnikkailla ja yleisillä puolisuunnikkailla. Myös näillä keskipisteiden väliset lävistäjät leikkaavat samanpituisina toisensa kohtisuoraan.
Erin Brockovich

Erin Brockovich-Ellis (s. 22. kesäkuuta 1960, Wichita Kansas Yhdysvallat) on nainen, joka vailla oikeustieteellistä koulutusta kokosi aineiston syytteen nostamiseksi kalifornialaista energiayhtiötä vastaan. Hänen ansiostaan yhtiötä vastaan nostettiin syyte, jonka energiayhtiö sopi asianomaisten kanssa ennätyksellistä 333 miljoonan Yhdysvaltain dollarin summaa vastaan. Nykyisin hän työskentelee tutkintajohtajana ympäristöä koskevissa lakiasioissa ja jakaa ympäristöön liittyvää tietoa luennoimalla ympäri Yhdysvaltoja. Lisäksi hänet on palkattu tuottajaksi lakidraamasarjaan.
Brockovich syntyi ja varttui Yhdysvalloissa Kansasin osavaltiossa Wichitan kaupungissa. Hän on asunut Kaliforniassa vuodesta 1982. Hänellä on kolme lasta, Matthew, Katie ja Beth. Hän meni 1999 naimisiin näyttelijä Eric Ellisin kanssa.

Ympäristöaktivistin ura

Brockovich aloitti 1992 työskentelyn lakimies Ed Masryn toimistossa vastaamalla puhelimeen. Pian hän sai käsiinsä papereita, joista hän pääsi selville Pacific Gas & Electric Company -energiayhtiön aikeista ostaa kiinteistöjä voimalaitoksen lähistöltä. Kun hän tutustui ostotarjouksen kohteena olleisiin ihmisiin, hänelle selvisi, etteivät asiat olleet kaikilta osin kunnossa. Yhdistelemällä saamiaan tietoja hän ehdotti syytteen nostamista energiayhtiötä vastaan, koska se oli syyllistynyt pohjaveden myrkyttämiseen karsinogeenisella kromitrioksidilla eteläkalifornialaisessa Hinkleyn kaupungissa. Vuonna 1996 voimalayhtiö sopi tapauksen 600 talouden osalta 333 miljoonan Yhdysvaltain dollarin summa vastaan, joka on kaikkien aikojen suurin maksettu korvaus Yhdysvaltojen historiassa kanteen sopimisesta.
Brockovich jatkoi yhteistyötä lakimies Ed Masryn kanssa saastuttamista koskevien syytteiden käsittelyssä. Yksi tapaus liittyi Whitman Corp. -yhtiön kromipäästöjen aiheuttamaan saastumiseen ja toinen 1200 kanteennostajan syyte Pacific Gas & Electric Company -voimalayhtiön saastuttamista vastaan. Hän on tutkintajohtaja Masry & Vititoe -lakiasiantoimistossa.
Brockovichin huomattua homeongelman omassa Conejon laakson kodissaan hänestä tuli tunnettu aktivisti ja kouluttaja myös tällä alalla. Nykyisin hän on merkittävä ja haluttu puhuja kautta Yhdysvaltojen.
Omaa elämäänsä kohdanneen menestyksen innoittamana Brockovich on kirjoittanut kirjan, Take It From Me; Life's a Struggle But You Can Win.

Elokuva- ja televisioura

Jersey Films maksoi vuonna 1995 Erin Brockovichille 30 000 Yhdysvaltain dollaria elämäkerran oikeuksista, koska hän oli toiminut niin poikkeuksellisesti Yhdysvaltojen historian suurimman ryhmäkanteen korvauksen aikaansaamiseksi. Universal Studiosin elokuvan Erin Brockovich ensi-ilta oli vuonna 2000. Nimiosaa näytteli Julia Roberts, joka palkittiin parhaan pääosanäyttelijän Oscarilla. Erin Brockovich itse esiintyi elokuvassa Julia-nimisenä tarjoilijana.
Televisioyhtiö NBC palkkasi 2005 Brockovichin tuottajaksi lakidraamaan nimeltä Class Action. Palkkaamisen perusteena oli hänen kokemuksensa oikeusjutuista. Brockovich jatkaa tuottajan työn lisäksi edelleen Masry & Vititoe -lakiasiaintoimistossa.
Wayne Shorter

Wayne Shorter (s. 25. elokuuta 1933) on yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti ja säveltäjä. Valmistuttuaan vuonna 1956 New Yorkin yliopistosta ja oltuaan kaksi vuotta armeijassa Shorter liittyi Maynard Fergusonin orkesteriin. Siinä soitti myös Joe Zawinul, jonka kanssa Shorter myöhemmin perusti Weather Report -fuusiojazzyhtyeen. Samoihin aikoihin hän ystävystyi John Coltranen kanssa.
Syksyllä 1959 Shorter liitty Art Blakeyn Jazz Messengers -kokoonpanoon yhdessä Lee Morganin kanssa. Hänestä tuli myös yhtyeen taiteellinen johtaja.
Vuonna 1964 Shorter liittyi Miles Davisin kvintettiin. Davisin, Shorterin, Herbie Hancockin, Ron Carterin ja Tony Williamsin muodostama yhtye oli 60-luvun merkittävimpiä jazz-kokoonpanoja. 
Weather Report -yhtyeen Shorter perusti vuonna 1970 yhdessä Zawinulin kanssa ja samalla tyylisuunta muuttui fuusiojazziin. 
Shorterin omista levytyksistä kannattaa mainita Vee Jay -levymerkille tehdyt Second Genesis, Blues A La Carte ja Wayning Moments. Lisäksi hän on levyttänyt Blue Note -levymerkille mm. albumit Night Dreamer, Juju, Speak No Evil, Adam's Apple ja Schizophrenia.
Shorter on yhä aktiivinen muusikko ja hän konsertoi nykyään uuden kvartettinsa kanssa, jossa soittavat rumpali Brian Blade, pianisti Danilo Perez ja basisti John Patitucci.
Shorter vieraili viimeksi kesällä 2015 Porin jazzfestivaaleilla.
Albert Kahn

Albert Kahn (3. maaliskuuta 1860 – 14. marraskuuta 1940) oli ranskalainen pankkiiri ja filantrooppi, joka kokosi vuosina 1909–1931 ainutlaatuisen, yli 72 tuhatta otosta sisältävän värivalokuvakokoelman käyttäen Lumièren kehittämää menetelmää, autochromea. Osakesijoituksilla valtavan omaisuuden kerännyt Kahn menetti varallisuutensa vuoden 1929 pörssiromahduksessa, ja hänen oli lopetettava maailman kaukaisiin kolkkiin yltänyt arkielämän tallennusprojektinsa Les Archives de la Planète. Nykyään Kahnin kokoelma on esillä hänen kotimuseossaan Pariisin Boulogne-Billancourtissa.
Talon ympärillä olevalle neljän hehtaarin tontille Kahn otti vaikutteita eri kulttuurien puutarhoista.  Näistä tunnetuin on alue, jossa sijaitsee japanilainen puutarha lampineen ja kaarisiltoineen.
Joseph Siffred Duplessis

Joseph Siffred Duplessis (s. 22. syyskuuta 1725 Carpentras Vaucluse, Ranska – k. 1. huhtikuuta 1802 Versailles, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari. 
Duplessis maalasi erityisesti muotokuvia, esimerkiksi useita muotokuvia Ranskan kuninkaasta Ludvig XVI:sta ja saksalaisen säveltäjän Christoph Willibald Gluckin muotokuvan. Ura lähti käyntiin muotokuvamaalarina vasta kun hän oli esitellyt teoksiaan Pariisin salongissa.
Filippiinienlepinkäinen

Levinneisyys

Filippiinienlepinkäistä tavataan kotoperäisenä Filippiineillä. Laji esiintyy laikuttaisesti, ja sen on kuvattu olevan harvinainen. Filippiinienlepinkäinen on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö

Filippiinienlepinkäinen elää vuoristometsien aukkopaikoilla yli 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Junkinlahti

Maantietoa

Järven pinta-ala on 33 hehtaaria ja se on 2,5 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä, mutta järvi on yleensä paljon kapeampi. Järvellä on kaksi järvenosaa, joita yhdistää keskellä Lilvansalmi, ja sen itäosaa kutsutaan Lepolahdeksi ja länsiosaa Junkinlahdeksi. Junkinlahti on myös järven virallinen nimitys. Lilvansalmi on kasvillisuuden rehevöitymisen vuoksi ruopattu. Jyrkimmät rannat ovat järven etelärannat, missä Mustikkakallion rinteet putoavat suoraan järveen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 6,5 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi peltomaata ja metsämaata. Järven asutus on haja-asutusta, josta vajaa kymmenen on maatiloja. Järven eteläpuolelta kulkee yhdystie 3281 ja pohjoispuolelta muita kyläteitä, joista haarautuvat järven asutuksen luo vievät tiet.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy. Siihen on johdettu muutama metsä- ja pelto-oja. Eniten vettä tulee järveen Pitkäveden lasku-uomasta, jota kutsutaan Hernesalmeksi. Järven lasku-uoma on Hakosalmi, joka on kasvillisuuden valtaamana ruopattu auki. Se laskee Koljonselän Kirjaanselällä Kirkkolahteen.

Historiaa

Senaatinkartta vuodelta 1864 näyttää Koljonselällä tilanteen, jossa vedenpinta on nykyistä korkeammalla. Koljonselän vedenpinta laski huomattavasti vuonna 1830 tapahtuneessa Kaivannon kanavan tuhoutumisessa ja Koljonselän kapeikkoja on saatettu ruopata senkin jälkeen. Kartassa kuvataan tilanne, jossa Hakosalmi on nimensä mukaisesti leveä salmi ja Henesalmessakin on pieni saari. Kirkkolahtikin on avovetta ja sillä oli toinenkin purkautumisaukko pohjoiseen. Tämä selittää Riihisaaren ja Kuivasaaren nimet, vaikka ne ovat nykyään samaa niemeä. Junkinlahti on nimensäkin mukaisesti ollut aikaisemmin Koljonselän lahti. Vuoden 1964 kartassa rannoille oli raivattu niittyjä ja vain korkeimmilla kohdilla on peltoja. Pitäjänkartassa vuodelta 1930 järven lähiympäristön viljelyala on kasvanut, mutta rannoilla on vesijättömailla runsaasti niittyjä. Kylän maatilat ovat raivanneet korkeimmilta mäiltä viljelyyn sopivat alueet ja kun vielä niityt otetaan myöhemmin viljelyyn, on saavutettu se tilanne, mikä nähdään seuraavassa vuoden 1957 kartassa. Näin voimakas viljely ei ole voinut olla vaikuttamatta voimakkaasti järven ravinnetilanteeseen.
Vuoden 1957 peruskartassa itäpään nimenä oli Kirvespohjanlahti ja Lilvansalmen pohjoispuolen lahtea kutsuttiin Junkkilahdeksi. Vuoden 1977 kartassa nimet ovat nykyiset.
The Daily Telegraph

Historia

The Daily Telegraphin perusti eversti Arthur B. Sleigh vuonna 1855. Hän myi sen pian Joseph Moses Levylle. Hän laski lehden myyntihinnan yhteen pennyyn, ja pian lehti myi enemmän kuin The Times.
Vuonna 1928 Levyn poika, Levy-Lawson, paroni Burnham myi lehden Camrosen varakreiville. Molemmat perheet olivat mukana hallinnossa, kunnes lehti myytiin vuonna 1986 Conrad Blackille.
Vuonna 1937 Telegraphiin liitettiin konservatiivinen The Morning Post. Telegraphin sisarlehti The Sunday Telegraph perustettiin 1961.
Tammikuussa 2004 lordi Black syrjäytettiin lehden omistavan Hollinger Internationalin johtokunnasta ja haastettiin oikeuteen. Telegraph Groupin ostivat veljekset sir David ja Frederick Barclay heinäkuussa 2004 665 miljoonan punnan hintaan.