google/wiki40b huggingface dataset:
Kirjakäärö

Kirjakäärö on rullalle kääritty teksti. Se oli aina 300-luvulle asti yleisin tapa kirjoittaa kirjoituksia, kunnes koodeksi eli kirjamuoto korvasi sen. Kirjakäärön materiaaleina käytettiin aluksi papyrusta ja myöhemmin pergamenttia sekä paperia, jotka oli yleensä rullattu toisesta tai molemmista päistä sauvan tai tikun ympärille.
Vaikka kirjakäärön materiaali on yhtenäinen, se saattaa koostua useasta reunoistaan yhteen liimatusta sivusta. Sivuille on kirjoitettu tekstiä yleensä palstoihin, joiden molemmat reunat on tasattu. Kirjakääröä luetaan sivu kerrallaan rullaamalla sitä auki toisesta suunnasta ja rullaamalla kääröä kiinni toisesta suunnasta. Kuten nykyajan kirjoissakin, joissakin kielissä teksti etenee käärössä oikealta vasemmalle ja joissakin kielissä vasemmalta oikealle.
Kirjakääröt korvanneet koodeksit yleistyivät suhteellisen nopeasti. Ensimmäiset koodeksit kirjoitettiin ensimmäisellä vuosisadalla, ja ne yleistyivät Euroopassa ja Euroopan lähialueilla kristinuskon levitessä. Egyptin arkeologisista löydöistä tiedetään, että 400-luvulla koodekseja oli käytössä jo 10-kertainen määrä kirjakääröihin nähden. Viimeistään 500-luvulla kirjakääröjen käyttö oli jo lähes kokonaan loppunut. Kirjakääröjä käytetään kitenkin yhä joissakin yhteyksissä. Esimerkiksi juutalaisten Sefer Tora, eli toorakäärö, kirjoitetaan perinteen mukaan edelleen eläimennahasta tehdylle kirjakäärölle.
Sotenäsin kunta

Kuntajaon kehitys

Nykyisen Sotenäsin kunnan alue vastaa Sotenäsin kihlakuntaan kuuluneista neljästä pitäjästä kolmea. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa entisistä Askumin, Kungshamnin ja Tossenen pitäjistä muodostettiin jokaisesta oma maalaiskunta. Vuonna 1909 Askumin maalaiskunnasta erotettiin Malmönin maalaiskunta. Vuonna 1924 puolestaan Kungshamnin maalaiskunnasta erotettiin Smögenin maalaiskunta.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Södra Sotenäsin "suurkunta" yhdistämällä Askumin, Kungshamnin ja Malmönin maalaiskunnat. Smögenin ja Tossenen maalaiskuntiin uudistus ei vaikuttanut. Vuonna 1971 maalaiskunnat muutettiin kunniksi, mutta aluejakoa ei muutettu. Vuonna 1974 muodostettiin nykyinen Sotenäsin kunta yhdistämällä aiemmat Södra Sotenäsin, Smögenin ja Tossenen kunnat.

Vaakuna

Smögenin maalaiskunnalla oli aikaisemmin käytössään vaakuna.
Ateismin sietämätön keveys

Uusateismin eettinen ongelma

Kirjan mukaan ”uusateismin” eettinen ongelma syntyy sen materialismista:
»”Pelkän materialistisen maailman perusteella ei ole mahdollista johtaa väittämiä siitä, miten ihmisen tulisi elää.”»
(Ateismin sietämätön keveys, s. 115: ”Uusateismin eettinen umpikuja”)
Matti Airola

Mats Alexander (Matti Aleksanteri) Airola, entinen Bruus (18. maaliskuuta 1882 Ruokolahti – 12. lokakuuta 1939 Leningrad) oli sosiaalidemokraattien kansanedustaja, ensin viipurilaisena Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1908–1914 sekä sittemmin lahtelaisena Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuonna 1917. Hän työskenteli sanomalehdessä ja kotiopettajana Viipurissa 1892–1906, Työ-lehden päätoimittajana 1906–1911, Raivaaja-lehden toimittajana Lahdessa 1911–1912 sekä asianajajana Lahdessa 1912–1918. Airola joutui vankilaan majesteettirikoksesta vuonna 1912. Hän oli Lahden sosialidemokraattisen piirineuvoston jäsen.
Suomen sisällissodan aikana Airolasta tuli työväen järjestyskaartin yleisesikunnan ja Suomen kansanvaltuuskunnan sisäasiain valtuutettu eli sisäministeri. Hän pakeni Neuvosto-Venäjälle vuonna 1918 ja toimi Hatsinan suomalaisen seminaarin opettajana vuonna 1921 sekä myöhemmin suomen kielen opettajana Leningradin suomalaisessa teknikumissa. Stalinin vainojen aikaan vuonna 1938 hänet erotettiin virasta, pidätettiin ja tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen. Airola kuoli vankilasairaalassa lokakuussa 1939. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1957.
The Matrix Reloaded

Juoni

Neolla ja muilla kapinallisilla on arviolta 72 tuntia aikaa pelastaa Siionin kaupunki ennen kuin se tuhoutuu vihollishyökkäyksessä – samalla Neon pitäisi suojella Trinityä tälle ennustetulta synkältä kohtalolta.
Calypso (musiikki)

Calypso on musiikkityyli, jonka pohjana on Trinidad ja Tobagon kansanmusiikki. Sillä on juuret länsiafrikkalaisessa perinteessä. Calypson lauluilla on kehuttu itseä ja pilkattu toisia afrikkalaiseen tapaan, mutta ne ovat myös välittäneet uutisia lukutaidottomien ihmisten keskuudessa.Afrikkalaiseen pohjaan yhdistyi laskiaisen laulut, karnevaalikulkueet ja niitä johtavat naamioituneet hahmot. Calypson laulukieli oli aluksi kreoliranska, mutta se vaihtui myöhemmin englantiin.
Tyypillisiä calypson laulua säestäviä soittimia ovat kitara, banjo ja erilaiset lyömäsoittimet.
Calypson katsotaan syntyneen 1700-luvulla, kun länsiafrikkalainen kaiso-musiikkityyli yhdistyi Ranskan Antilleilta Trinidadin plantaaseille tuotujen orjien musiikkiperinteeseen. Calypsolaulujen teksti ovat usein kommentoineet yhteiskunnallisia asioita. Brittien siirtomaahallinto pyrki sensuroimaan tekstejä, jolloin calypso-artistit keksivät niihin kiertoilmaisuja, vertauksia ja harhautuksia.
Joitakin calypsolevyjä tehtiin jo 1900-luvun alussa, mutta läpimurron tekivät vuonna 1934 New Yorkiin levyttämään matkustaneet Roaring Lion ja Atilla the Hun. Vuonna 1938 Time-lehti julisti Yhdysvaltoja vaivaavan calypso-kuumeen. The Andrews Sistersin versio kappaleesta "Rum and Coca Cola" oli suosittu toisen maailmansodan aikana. Maailmanmaineeseen calypso nousi vuonna 1957 Harry Belafonten Calypso-nimisen levyn myötä, vaikka suuri osa levystä oli muuta musiikkia kuin calypsoa.
Sanan "calypso" alkuperästä on monia tarinoita. Se voi tulla hausan kielen erinomaista tarkoittavasta sanasta, tai ranskan kielen juomingeista tai espanjan trooppisesta laulusta, tai myös karibien kielen trooppista laulua tarkoittavasta sanasta.
2010-luvun tunnetuimpia calypsoartisteja ovat yli 70-vuotiaat Lord Superior ja Brother Valentino, lapsitähti Aaron Duncan, naispuoliset Karene Asche ja Singing Sandra sekä Trinidad ja Tobagon yliopiston musiikin professorina työskentellyt Chalkdust, oikealta nimeltään Hollis Urban Lester Liverpool.
Hon'inbō Shūsaku

Elämä

Shūsaku, syntyessään nimeltään Kuwabara Torajirō (jap. 桑原虎次郎), lähti kotoaan 8-vuotiaana ja liittyi Japanin go-kulttuurin keskeisimpään instituutioon, Hon'inbō-koulukuntaan. Shūsaku sai go-ammattilaisen shodan-diplomin vuonna 1840 ja seuraavina vuosina hänen luokituksensa nousi tasaisesti.
Vuonna 1848 Shūsakusta tuli Hon'inbō-koulukunnan johtajan virallinen perillinen, jonka jälkeen hän edusti Hon'inbōta shōgunin linnapeleissä. Elämänsä aikana Shūsaku pelasi 19 linnapeliä. Hän voitti kaikki, mikä on ehdottomasti Japanin linnapelien historian (1626–1863) paras suoritus.
Edossa vuonna 1862 puhjennut kolera-epidemia tarttui joihinkin Hon'inbō-koulukunnan jäseniin. Tauti tarttui myös sairastuneita hoitaneeseen Shūsakuun. Tartunta johti hänen aikaiseen kuolemaansa jo 33 vuoden iässä.
Ikonografinen eksegeesi

Ikonografinen eksegeesi on eksegetiikan eli raamatuntutkimuksen menetelmä, joka ottaa tekstin tutkimuksessa huomioon muinaisen Lähi-idän arkeologisen kuva-aineiston. Kuvien avulla voidaan saada uutta tietoa arkielämän asioista, kuten pukeutumisesta, asumisesta ja sodankäynnin välineistä. Toisaalta ne voivat antaa tietoa myös symbolisesta ulottuvuudesta, kuten maailmankuvasta, kuninkuuteen liittyvistä käsityksistä ja jumaliin liitettävistä piirteistä. 
Ikonografinen tutkimus ei ole eksegetiikan oma menetelmä, vaan se on omaksuttu raamatuntutkimuksen pariin taidehistorian puolelta. Etenkin arkeologia on merkittävä aisapari ikonografiselle eksegeesille, sillä muinaisen Lähi-idän kuvallinen aineisto tunnetaan meidän aikanamme nimenomaan arkeologisten löytöjen kautta. Muinaisia kuvia tutkittaessa onkin tärkeää kiinnittää huomiota kuvien löytökontekstiin, ajoitukseen ja alkuperäiseen käyttötarkoitukseen. Muita ikonografisen eksegetiikan aputieteitä ovat muun muassa kuvataide, hermeneutiikka, kulttuuriantropologia ja historia.
Ikonografisen eksegeesiä ei tule sekoittaa reseptiohistorialliseen lähestymistapaan. Ikonografinen eksegeesi tutkii visuaalista kulttuuria, joka vaikutti ennen tai samanaikaisesti Raamatun tekstien synty- ja kehitysprosessin kanssa. Reseptiohistoriallinen lähestymistapa on sen sijaan kiinnostunut siitä, kuinka Raamatun tekstit ovat vaikuttaneet niitä myöhäisempään kulttuuriin: maalaustaiteeseen, musiikkiin, yhteiskunnallisiin aatteisiin ja niin edelleen.

Historiaa

1800-luvun uusien arkeologisten löytöjen myötä eurooppalaiset museot kartuttivat kokoelmiaan, mikä sai sekä tutkijat että alasta kiinnostuneet maallikot innostumaan muinaisen maailman taiteesta. Varhaiset tulkitsijat tosin tekivät merkittävän virheoletuksen muinaisesta kuvamateriaalista. He nimittäin ajattelivat, että muinainen taide kuvasi Raamatun tapahtumia ja henkilöitä samalla tavoin kuin myöhempi raamatullinen taide (esimerkiksi Da Vincin Viimeinen ehtoollinen, Michelangelon maalaukset Sikstiiniläiskappelissa). Kuvallinen kulttuuri nähtiin siis tekstille alisteisena. 1900-luvulle tultaessa tutkijoiden varovaisuus tulkinnoissa alkoi kuitenkin lisääntyä ja kuvia pyrittiin tulkitsemaan niiden omasta kontekstista käsin eikä lähtökohtaisesti Raamatun tekstien perusteella. Muinaisen Lähi-idän visuaalisen kulttuurin tulkinta Raamatun tekstimateriaalin rinnalla lähti selkeään nousuun 1970-luvulla. Merkittävä osuus tässä on ollut Othmar Keelillä, joka nosti ikonografisen eksegeesin raamatuntutkijoiden tietoisuuteen ja sai työlleen useita seuraajia, joista toisinaan käytetään tutkimuskirjallisuudessa nimeä ”Fribourgin koulukunta". Kyseessä ei ole selkeärajainen yhteisö, vaan pikemminkin epävirallinen yläkäsite Keelin ja hänen opiskelijoidensa tekemälle tutkimukselle. Lukuisissa tutkimuksissaan Keel on vertaillut Raamatun tekstiaineistoa ja sitä ympäröivää muinaista maailmaa. Hänen oppilaansa Thomas Staubli, Silvia Schroer , Urs Winter ja Christoph Uehlinger ovat omalta osaltaan jatkaneet Keelin viitoittamalla tiellä ja antaneet siten merkittävän panoksen ikonografisen eksegeesin kehitykselle.
Barbe-Q-Barbies

Barbe-Q-Barbies on suomalainen Helsingistä kotoisin oleva vuonna 2002 perustettu rock-musiikkia soittava yhtye. Se on julkaissut kolme täyspitkää albumia: All Over You (2010), Breaking All the Rules (2013) ja Driven (2015).
Yhtye on esiintynyt Suomen lisäksi Espanjassa, Britanniassa, Norjassa ja Virossa sekä lämmitellyt bändejä kuten W.A.S.P. ja New York Dolls. Syyskuussa 2013 Barbe-Q-Barbies esiintyi yhdessä brittiläisen Girlschoolin kanssa Helsingin Nosturissa.
Yhtye osallistui vuoden 2016 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella "Let Me Out". Kappale pääsi kisan finaaliin, jossa sijoittui neljänneksi.
Ilmari Salovaara

Ilmari Aleksis Salovaara (23. tammikuuta 1892 Lappeenranta – 24. huhtikuuta 1970) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aleksis Salovaara ja Josefina Natunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hildegard Palmenin kanssa. Tämän kuoltua vuonna 1953 avioitui Salovaara toisen kerran vuonna 1953 toimittaja Anni Kaarina Kivimaan kanssa.

Opinnot

Salovaara kävi viisi luokkaa Sortavalan reaalilyseota ja suoritti vuonna 1922 Helsingin maanviljelyslyseon kurssin. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna1926 sekä upseerien pioneerikurssin Utissa vuonna 1927. Kaasusuojelukurssin Mikkelissä hän suoritti vuonna 1927 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928 sekä majurikurssin vuonna 1931.

Jääkärikausi

Salovaara liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 13. tammikuuta 1916 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. konekiväärikomppaniaan 1. marraskuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Salovaara siirrettiin 25. heinäkuuta 1918 Karjalan rykmentti n:o 1:een, joka nimettiin uudelleen ensin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:ksi ja myöhemmin Pohjois-Savon rykmentiksi. Hän toimi toimi ensin 2. konekiväärikomppanian päällikkönä, josta hänet määrättiin rykmentin aseupseeriksi 1. tammikuuta 1921 ja 2. komppanian päälliköksi 1. tammikuuta 1926 sekä 2. pataljoonan komentajaksi 29. kesäkuuta 1928. Hänet siirrettiin 21. marraskuuta 1935 Viipurin rykmentin 2. pataljoonan komentajaksi. Hän oli myös 1. helmikuuta 1936 – 1. helmikuuta 1937 komennettuna Mikkelin suojeluskuntapiirin päällikön viransijaiseksi.

Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Salovaara osallistui Jalkaväkirykmentti 39:n pataljoonan komentajana, mistä hänet siirrettiin Kenttätäydennyspataljoona 13:n komentajaksi ja vielä sodan jatkuessä hänet siirrettiin Jalkaväkirykmentti 39: komentajaksi ja edelleen Erillis-Pataljoona 22:n komentajaksi. Hän osallistui talvisodassa taisteluihin Suojoella, Kollaalla, Itä-Lemetissä, Vilajoella ja Nisalahdella. Välirauhan aikana hän toimi Koulutuskeskus 8:ssa ja 3. Armeijakunnan alaisten koulutuskeskusten päällikkönä, mistä tehtävästä hänet siirrettiin Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin 11. alueen päälliköksi. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Henkilötaydennyskeskus 1:een, josta hänet siirrettiin 5. Armeijakunnan Henkilötäydennyskeskukseen ja edelleen päälliköksi Henkilötäydennyskeskus 4:ään, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 4:ään, mistä hän erosi vakinaisesta palveluksesta sodan päätyttyä ja siirtyi Vakuutusyhtiö Pohjolan piiritarkastajaksi Hämeenlinnaan ja myöhemmin maanviljelijäksi Asikkalaan Hänet on haudattu Kouvolaan.
Alan Moore

Alan Moore (s. 18. marraskuuta 1953 Northampton, Englanti) on brittiläinen sarjakuvakäsikirjoittaja, jonka tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat Vartijat, V niin kuin verikosto, Helvetistä ja Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga. Hän on myös kirjoittanut monien tunnettujen sarjakuvahahmojen seikkailuja, kuten Teräsmiehen ja Rämeen olennon, ja keksi Hellblazer-sarjakuvan päähenkilön, John Constantinen. Moore on monissa sarjakuvaharrastajien äänestyksissä nostettu parhaaksi elossa olevaksi sarjakuvakäsikirjoittajaksi.

Mooren ura

Moore oli ensimmäisiä, jotka toivat valtavirran sarjakuvaan kaunokirjallista ja kypsää sisältöä. Hänen varhaisia sarjakuvatöitään ovat Marvel-yhtiön hahmoon perustuva Kapteeni Britannia, ja Miracleman (Nykyään nimellä Marvelman). Molemmissa tapauksissa Moore uudisti rankasti vanhoja ja unohdettuja supersankareita menestyksekkäästi. 
Len Wein palkkasi Mooren kirjoittamaan 1980-luvun alussa Rämeen olento -sarjakuvaa luettuaan tämän töitä britannialaisista lehdistä. Ennen tätä Moore oli jo lähettänyt muutamia ehdotuksia kustantamolle ja yrittänyt päästä tekemään sarjakuvia DC:lle. Rämeen olennosta tuli hänen läpimurtonsa, jonka jälkeen hän jatkoi kirjoittamalla DC:lle useita yksittäisiä muiden supersankarien seikkailuja, kuten Teräsmies -tarinat Miehelle, jolla on kaikkea ja Mitä tapahtui huomispäivän miehelle, joista jälkimmäinen oli tarkoitettu viimeiseksi Teräsmies-tarinaksi ennen sarjan uudelleenaloittamista.
Vartijat-sarjakuvaromaanissa Moore alun perin suunnitteli käyttävänsä Charlton-yhtiön sarjakuvahahmoja, joiden oikeudet DC Comics oli ostanut. Hän ei kuitenkaan saanut lupaa vaan joutui keksimään omat hahmonsa vanhojen pohjalle. Vartijoista tuli suurmenestys, jonka jälkeen hän käsikirjoitti DC:lle vielä yksittäisen Batman-tarinan Batman: Tappava pila, ennen kuin päätti jättää DC Comicsin ja lopetti kokonaan työskentelyn suurille kustantamoille.

Mooren maailmankuva

Moore on kasvissyöjä ja poliittiselta suuntaukseltaan anarkisti.

Elokuvasovitukset

Monista Mooren teoksista on myös tehty elokuvaversiot, mutta hän on yleensä vetänyt nimensä pois niistä ja kieltäytynyt ottamasta vastaan rahaa tulevistakin elokuvaversioista.
Klaani (televisiosarja)

Juoni

Sarja sijoittuu kuvitteelliseen lähitulevaisuuteen lasten ja nuorten asuttamaan kaupunkiin ja sen ympäristöön, josta aikuiset ovat tyystin kadonneet aikuisikäisiin kohdistuvan tappavan viruksen vuoksi. Eloonjääneet nuoret joutuvat ilman aikuisten opastusta ja neuvoja luomaan oman uuden maailman, jossa he voivat elää. Selviytyäkseen nuoret ovat muodostaneet klaaneja, joilla on omat nimet sekä koodit niin pukeutumiseen kuin aatteisiin. Sarja keskittyy lähinnä Ostarin rotat -klaaniin.

Jatko-osat

Sarja sai spin-off-jatko-osan nimeltä The New Tomorrow, jossa käytettiin Klaanin kuudennelle tuotantokaudelle suunniteltuja juonikuvioita. Klaani-sarjan varsinaista tarinaa jatkaa myös sarja kirjoja, joista ensimmäinen on A. J. Pennin The Tribe: A New World. Klaanista on lisäksi suunnitteilla elokuva.
Please Like Me

Juoni

Sarjan päähenkilö on parikymppinen Josh, jonka tyttöystävä jättää hänet, koska uskoo Joshin olevan homo. Eron jälkeen Josh päätyy sänkyyn parhaan ystävänsä Tomin työkaverin Geoffreyn kanssa, mutta ei aio kertoa asiasta vanhemmilleen. Toisaalla Joshin äiti yrittää itsemurhaa, minkä seurauksena Josh joutuu muuttamaan takaisin äitinsä luokse.
Maarianhaminan merenkulkuopisto

Maarianhaminan merenkulkuopisto (ruots. Mariehamns navigationsskola) sijaitsee Maarianhaminassa, Ahvenanmaan maakunnassa. Se on ollut osa Högskolan på Ålandia, Ahvenanmaan korkeakoulua vuodesta 2003 lähtien. Sen päärakennus on rakennettu vuosina 1937–1938, ja sen suunnittelusta on vastannut suomalainen arkkitehti Lars Sonck.
Enkooderi

Enkooderi on laite, ohjelma tai niiden yhdistelmä, joka pakkaa, salaa, kätkee, yhdistää tai muuttaa informaatiota jonkin algoritmin mukaisesti, jolloin informaatio voidaan tallentaa tai siirtää helpommin, nopeammin ja turvallisemmin.
Enkooderin vastakohta on dekooderi, joka tekee päinvastaisen muunnoksen kuin enkooderi, eli muuttaa informaation jälleen alkuperäiseen tai lähellä alkuperäistä olevaan muotoon, mikäli enkooderi käyttää häviöllistä algoritmia.
Lessay

Kuntaliitokset

1. tammikuuta 2016 Angoville-sur-Ayn kunta yhdistyi Lessayn kuntaan.
Antonio Sanabria

Seurajoukkueura

Sanabrian ensimmäinen seura oli paraguaylainen Cerro Porteño. Hän muutti perheineen Espanjaan vuonna 2007 ja liittyi CF Blanca Suburin joukkueeseen. Sieltä Sanabria siirtyi FC Barcelonaan 13-vuotiaana vuonna 2009. Hän nousi Barcelonan B-joukkueeseen kaudeksi 2013–2014 ja pelasi syyskauden aikana kymmenen Segunda Divisiónin ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Tammikuussa 2014 Sanabria siirtyi Italian Serie A:n US Sassuolo Calcioon 4,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi kevätkauden aikana kaksi sarjaottelua. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Sanabria teki 23. maaliskuuta, kun Sassuolo hävisi vieraissa Udinese Calciolle maalein 0–1. Hän tuli ottelussa kentälle 71. minuutilla Davide Biondinin tilalle.
Heinäkuussa 2014 niin ikään Serie A:ssa pelaava AS Roma hankki Sanabrian 2,4 miljoonalla eurolla.

Maajoukkueura

Sanabria teki ensiesiintymisensä Paraguayn maajoukkueessa 17-vuotiaana 14. elokuuta 2013, kun joukkue pelasi 3–3-tasapelin Saksan kanssa. Hän on pelannut 13 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin (tilanne 27. elokuuta 2019).
Niklas Huovila

Ura

Huovila aloitti jääkiekkoilun Nummelan Palloseurassa, mutta hänen varsinainen kasvattajaseuransa on kuitenkin Espoon Jääklubi. Huovila siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin, jossa hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2008 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2011. Kaudella 2008–2009 Huovila toimi Bluesin B-nuorten kapteenina. 
Kaudeksi 2011–2012 Huovila siirtyi Helsingin IFK:hon. Hän teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä. Huovila pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 27. joulukuuta 2011 Pelicansia vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 6.10 minuuttia. Huovilan paikka kokoonpanoon aukeni loukkaantumisten ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa olleiden pelaajien poissaolon vuoksi. Yhteensä hän pelasi kauden aikana neljä SM-liigaottelua jääden ilman tehopisteitä. Huovila pelasi suurimman osan kaudestaan HIFK:n A-nuorissa, joiden toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 14+19=33.
Kesällä 2012 Huovila haki try-outin kautta pelipaikkaa HIFK:n liigajoukkueesta, mutta jäi ilman sopimusta ja siirtyi kaudeksi 2012–2013 Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Kaudella 2013–2014 hän oli 15 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Mikko Nuutisen jälkeen. Kaudeksi 2015–2016 Huovila haki SaPKosta pelipaikaa try-outin kautta, mutta hän jäi kahden ottelun jälkeen ilman jatkosopimusta syyskuussa 2015. Huovila pelasi loppukaudella II-divisioonajoukkue Talvisalo Traitorsissa.
Huovila liittyi kaudeksi 2016–2017 SaPKon B-nuorten Suomi-sarjajoukkueen apuvalmentajaksi. Hän voitti joukkueessa sarjan mestaruuden. Huovila ei pelannut kauden aikana, mutta hän palasi kaukaloihin kaudeksi 2017–2018 ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Liikunnan Riemuun.
Kansallinen herääminen

Kansallinen identiteetti

Kansallinen herääminen merkitsee usein voimakkaampaa identifioitumista etniseen ryhmään, niin sanotun kansallisen identiteetin kasvua. Kansallinen identiteetti voi toimia lähteenä omaa alkuperää ja tarkoitusta koskeville käsityksille, ja se voi osaltaan vastata kysymyksiin omasta alkuperästä ja merkityksestä maailmassa.

Kieli ja kulttuuri

Kansallinen identiteetti voi osin rakentua kielen varaan, esimerkiksi äidinkielen. Suomessa tapahtui kansaa yhdistävän kansallisen heräämisen aikana myös kielellisten identiteettien eriytymistä, kun ruotsin- ja suomenkielisten keskuudessa syntyi käsitys oman kielen puhujista muista erillisenä ryhmänä. (katso: kieliriidat) Toisaalta kansallinen herääminen voi voimistaa ryhmä-identiteettiä yli murrerajojen tai jopa sukulaiskielten välille. Vaikka saman kielen puhujiin voi kuulua monia yhteiskuntaluokkia ja erilaisten elämäntapojen, elinkeinojen ja uskontojen harjoittajia ja muita ryhmiä erilaisine perinteineen, ajatellaan silti usein kansallisen heräämisen myötä saman kielen puhujien kuuluvan tavalla tai toisella samaan kulttuuriin. Tästä ovat seuranneet käsitykset kansallisista kulttuureista. Usein kansanomaisin kulttuuri on löytynyt maaseudulta pikemminkin kuin kaupungista, ja alemmista yhteiskuntaluokista pikemminkin kuin ylemmistä. Kansan kulttuuria, kuten myös maaseudun ja luonnon kauneutta on voitu romantisoida ja ihannoida, jotta kansa arvostaisi itseään ja muutkin arvostaisivat sitä enemmän.
Toisaalta myös korkeakulttuurin tuotteet ovat käyneet kansallisen itsetunnon kohottajiksi. Esimerkiksi Suomessa syntynyt karelianistinen taide oli sivistyneistön korkeakulttuuria, mutta haki innoituksensa kansan keskuudesta.

Halu päättää omista asioista

Kansallista heräämistä saattaa vauhdittaa kokemus yhteisestä uhasta tai sorrosta, kuten oli laita suomalaisilla 1800-luvun sortokausina tai nykyisin kurdeilla. Kansallisuusaatteen omaksumisen myötä ryhmät usein näkevät oikeudekseen päättää itse omista asioistaan tai vapauden muiden ryhmien harjoittamasta kontrollista. Tämän seurauksena ryhmä voi alkaa tavoitella itsenäistä valtiota, mutta ei välttämättä. Esimerkiksi saamelaisten keskuudessa itsenäisen Saamenmaan valtion tavoittelu on harvinaista, vaikka saamelaiset tiedostavat nykyisin oikeutensa ja tarpeensa yhä paremmin. Jos ryhmä haluaa irrottaa asuma-alueensa valtaa pitävästä valtiosta, "emämaasta" erilliseksi itsenäiseksi valtioksi, sanotaan sitä separatismiksi. Separatismia syntyy varsinkin, jos ryhmien oikeudet (kuten oikeus päättää omista asioista) tai tarpeet (kuten sivistykselliset tarpeet) eivät toteudu senhetkisen emämaan alaisuudessa ja toisaalta separatismi on harvinaisempaa, jos ryhmän tarpeita kuunnellaan. Järjestämällä ryhmille laajat oikeudet ja itsehallinnon perinteisillä asuinseuduillaan jotkin valtiot pyrkivät torjumaan separatismia.
Kansallinen herääminen ei merkitse samaa kuin patrioottisuuden kasvu. Patrioottisuus merkitsee lojaalisuutta valtiota kohtaan. Nämä voivat kasvaa rinnakkain, mutta toisaalta kansallinen herääminen voi heikentää patriotismia, jos valtion koetaan sortavan kansaa.