Pauli Ylitalo

Koulutus ja ura

Ylitalo valmistui lääkäriksi 1970 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1973 Helsingin yliopistossa.  Post doc -koulutuksensa hän hankki 1973−1974 Saksassa Heidelbergin yliopistossa, joka oli tunnettu muun muassa verenkiertosairauksien farmakologian tutkimuksistaan. Farmakologian dosentti Helsingin yliopistoon hänestä tuli 1975. Kliinisen farmakologian erikoislääkärin oikeudet hän sai 1979. Vuodesta 1983 Ylitalo toimi Suomen ainoassa toksikologian (ja farmakokinetiikan) professorin virassa Kuopion (nyk. Itä-Suomen) yliopistossa ja johti toksikologian akateemista jatkokoulutusta maassamme. Vuonna 1992 hänet nimitettiin kliinisen farmakologian ja toksikologian ensimmäiseen professorin virkaan Tampereen yliopistoon ja ylilääkärin sivuvirkaan yliopistolliseen sairaalaan. Vuosina 2001–2004 hän johti Tampereen yliopiston lääketieteen laitosta.   Vuonna 2002 Ylitalo selvitti sosiaali- ja terveysministeriön toimeksiannosta Suomen lääkekorvausjärjestelmän laajuutta ja sisältöä.

Tieteellinen toiminta

Ylitalon tutkimusryhmän tieteellinen kiinnostus on kohdistunut erityisesti verenkiertosairauksien lääkkeisiin ja lääkehoitoon, kliinisten tutkimusten etiikkaan ja Kuopion vuosina (1983–1992) myös torjunta-aineiden toksikologiaan. Ylitalo on julkaissut yli 500 tieteellistä artikkelia ja kirjoitusta farmakologiasta, lääkehoidosta ja toksikologiasta, keskeisen osan niistä kansainvälisissä englanninkielisissä tiedelehdissä. Hän on kuulunut British Journal of Clinical Pharmacologyn toimituskuntaan.  Ylitalo kuului 1980-luvulla muun muassa syövän tukilääkkeeksi ja osteoporoosin hoitoon tarkoitetun klodronaattivalmisteen kehittäjiin. Se oli 1980−1990-luvuilla yksi ulkomaille myydyimmistä suomalaisista lääketuotuotteista. Ylitalon tutkimusryhmä osoitti klodronaatin estävän myös kokeellista ateroskleroosia, mutta toistaiseksi riittävä näyttö sen kliinisistä ateroskleroosia estävistä ominaisuuksista puuttuu. Muita tutkimustuotoksia ovat muun muassa neljännen aivokammion takakärjen merkityksen osoittaminen verenpaineen säätelyssä sekä reniini-angiotensiinijärjestelmästä riippumattoman verenpainemallin kehittäminen.  
Ylitalo on ohjannut lukuisia lääketieteen, filosofian ja farmasian tohtorinväitöskirjoja ja ollut tieteellinen asiantuntija alansa professorinvirkoja täytettäessä. New Yorkin Tiedeakatemian jäsen hän oli lähes kymmenen vuotta. Hän on myös kahden oppikirjan sekä usean muun lääketieteeseen liittyvän kirjan osakirjoittaja ja toimittaja.

Tiedeyhteisöt ja kansainvälisyys

Ylitalo on ollut kaikkien päätutkimusalojensa (farmakologia, lääkehoito, toksikologia) valtakunnallisten kattojärjestöjen puheenjohtaja ja edustanut Suomea 1990- ja 2000-luvuilla farmakologian ja toksikologian maailmanunionien (IUPHAR, IUTOX) sekä kliinisen farmakologian ja lääkehoidon Euroopan kattojärjestön (EACPT) valtuuskunnissa. Vuosituhannen taitteessa hän oli Suomalaisen Lääkäriseuran hallituksessa, Tampereen Lääkäriseuran puheenjohtaja ja johti vuosia mm. Tampereen lääkäripäivien johtokuntaa. Valtakunnallisen kliinisen lääketutkimuksen eettisen jaoston (TUKIJA) farmakologisena asiantuntijana Ylitalo toimi sen perustamisesta lähtien (1999−2006) ja oli toksikologian asiantuntijana Maanpuolustuksen tieteellisen neuvottelukunnan (MATINE) tehtävissä yli kaksikymmentä vuotta.  
Ylitalo toimi vuonna 2004 Tampereella pidetyn 10. Toksikologian maailmankongressin taloudenhoitajana, joka oli ensisijaisesti vastuussa kongressin rahoituksesta, ja hän oli myös yksi sen maailmanlaajuisesti levinneen luento- ja esitelmäkirjan (Proceedings 2005) toimittajista.