google/wiki40b huggingface dataset:
Seitajärven partisaanihyökkäys

Seitajärven partisaanihyökkäyksessä 7. heinäkuuta 1944 Neuvostopartisaanit hyökkäsivät Savukosken Seitajärven kylään surmaten 11 naista ja lasta sekä myöhemmin Valtteri ja Eliisi Ollilan sekä Jalmari Arajärven.

Valtteri ja Eliisi Ollila

Valtteri Ollila (s. 8. helmikuuta 1928 – julistettu kuolleeksi 3. syyskuuta 1951, kuolinpäiväksi merkitty 1. tammikuuta 1949) oli Seitajärven kylän Ollilan talon 16-vuotias poika vuonna 1944 joutuessaan neuvostopartisaanien vangiksi.
Partisaanit hyökkäsivät kylään 7. heinäkuuta 1944 noin kolmelta aamuyöllä. Koska kylässä osattiin pelätä mahdollisia hyökkäyksiä, Ollilan perhe nukkui yötään talon navetan talliosassa hyttysteltan eli rankisen alla. Nähtyään neuvostosotilaita pihassa perhe päätti paeta navetan lantaluukun kautta. On sanottu, ettei leveäharteinen Valtteri mahtunut luukusta, mutta hyökkäyksestä pelastunut Sirkka Lakela on arvioinut, että Valtteri jättäytyi tahallaan jälkeen antaakseen muulle perheelle aikaa paeta.
Valtteri kuului sotilaspoikiin, oli saanut siirron toisesta osastosta kotikyläänsä ja asui tapahtumahetkellä kotitalossaan.
Ollilan talosta pakoon päässeet asukkaat menivät Värriön kenttävartioon, josta tehtiin puhelinhälytys hyökkäyksestä kello 5.30. Partisaanit kokosivat paikalle jääneet, hyökkäyksestä hengissä selvinneet kyläläiset ja veivät heidät Paavonmaana tunnettuun maastonkohtaan, jossa ampuivat osan heistä. Teloituspaikalle jäi haavoittuneena henkiin Mirja Arajärvi. Partisaanien takaa-ajoon hälytetyt Osasto Saun sotilaat löysivät heidät. Yhteensä Seitajärven hyökkäys vaati 15 uhria.
Valtteri Ollilan, hänen sisarensa Eliisi Ollilan sekä kylän vartioryhmään kuuluneen sotamies Matti Niirasen partisaanit veivät mukanaan. Heidän kohtalonsa jäi selvittämättä, kunnes kesäkuussa 2006 löydettiin Eliisi Ollilan ja Matti Niirasen jäännökset sekä 3. heinäkuuta 2006 Valtteri Ollilan luut Kieroharjun maastosta. Löydöt tehtiin aiempien tietojen pohjalta käynnistetyissä etsinnöissä. Todennäköisesti heidän luistaan oli osia löydetty jo 1960-luvulla. Uhrit on todettu teloitetun ampumalla.

Yritys saada asia YK:n käsittelyyn

Yhdysvalloissa ollessaan Olavi Alakulppi yritti keräämänsä todistusmateriaalin ja oman silminnäkijälausuntonsa avulla vakuuttaa YK:n sotarikoksia tutkivan komission Neuvostoliiton partisaani-iskujen yhteydessä tekemistä murhista ja tihutöistä, mutta turhaan. Savukosken Seitajärven tapauksesta hän kirjoitti oman silminnäkijälausuntonsa.

Muistomerkit

Seitajärven kylässä on kolme hyökkäyksen uhrien muistomerkkiä. Partisaani-iskun uhreille paljastettiin Seitajärventien vierelle 15. heinäkuuta 1979 Ensio Seppäsen suunnittelema muistomerkki, jossa luonnonkiveen kiinnitetyn reliefin liekit ja pistimet kuvaavat partisaanien aiheuttamaa tuhoa ja linnut ihmisten lähtöä ja vapautumista. Vuonna 1990 paljastettiin muistolaatta 11 kyläläisen teloituspaikalla Paavonmaalla, noin neljän kilometrin päässä kylästä. Valtteri ja Eliisi Ollilan muistolaatta paljastettiin 7. heinäkuuta 2001 heidän kotitalollaan.
Hyesan

Maantiede

Hyesan kuuluu niin kooltaan, kuin pinta-alaltaankin Pohjois-Korean pienimpiin kaupunkeihin. Se sijaitsee laaksossa Jalujoen yläjuoksulla. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 715 metriä ja Hyesan on näin Pohjois-Korean korkeimmalla sijaitseva kaupunki. Kaupungin koillisosassa sijaitsee Baekduvuoren purkausten laavan jähmettyessä muodostunut laakio. Kaupungin itä- ja etelärajoilla kohoaa vuoria ja lännessä virtaa Hǒchǒnjoki. Noin 74 % kaupungin koko pinta-alasta on metsää. Tammikuun keskilämpötila on –16,6 °C ja elokuun 19,8 °C. Hyesan kuuluu Pohjois-Korean kylmimpiin paikkoihin ja vuonna 1915 mitattiin lukema –42 °C. Keskimääräinen vuosittainen sadanta on 583 mm.
Jalujoen vastarannalla Kiinassa sijaitsee Jilinin maakunta ja Changbain korealaisten autonominen piirikunta.

Historia

Joseon-dynastian aikana vuonna 1421 Hyesaniin rakennettiin linnoitus, jonka tarkoitus oli suojella Koreaa hyökkääjiltä pohjoisesta. Tärkein elinkeino nykyisen Hyesanin alueella on pitkään ollut metsätalous. Hyesaniin kasattiin hakattuja puita, joita vietiin paperitehtaille Kiljuun, Sinuijuun ja Kimchaekiin. Puiden kuljettamiseksi Hyesanilla on moniin muihin yhtä syrjäisiin keskuksiin verrattuna ollut pitkään hyvät liikenneyhteydet. Vuonna 1936 rakennettiin silta Jalujoen yli ja vuonna 1937 rautatie Kiljuun, josta puite vietiin edelleen Japaniin. Vuonna 1936 Hyesanissa oli 11 795 asukasta. Vuonna 1954 Hyaesanista tehtiin hallinnollisesti kaupunki ja siitä tuli Ryanggangin maakunnan pääkaupunki. Rajakaupunkina tieto on liikkunut Hyesaniin helpommin, kuin joihinkin muihin Pohjois-Korean osiin, johonka keskushallinto on vastannut suuremmalla valvonnalla ja sotilaallisella läsnäololla. Koska Jalujoki on helppo ylittää talvella sen jäätyessä, Hyesan on aikanaan ollut myös maasta pakenevien lähtöpaikka. Samasta syystä myös salakuljetus on ollut yleistä. Vuosien 1997–1999 välillä keskushallinto teki kaupungissa puhdistuksia. Etelä-Korealaisten tiedotusvälineiden mukaan kaupungin asukkaita karkotettiin ja teloitettiin.

Talous

Merkittäviä teollisuuden aloja Hyesanissa ovat kuparin louhinta, puunjalostus, koneteollisuus, sekä jalkine- ja vaateteollisuus. Hyesanin kuparikaivoksen kuparivarojen määräksi arvioitiin vuonna 2011 160 miljoonaa tonnia, mikä tekee siitä yhden Aasian suurimmista. Kaivos on Pohjois-Korean kaivosministeriön ja kiinalaisten yritysten yhteisomistuksessa. Vuonna 2007 kaupungin rajalle valmistui Samsun vesivoimala, jonka kapasiteetti on 50 000 kW. Kaupungin tunnetuihin maataloustuotteisiin lukeutuvat mustikat, joita kerätään ympäröiviltä vuorilta, sekä humala, jota käytetään oluen valmistuksessa Hyeanissa ja ympäri maata.
Hyesan on myös Kiinan vastaisen rajan toiseksi suurin kaupunki ja tavaraliikenteen takia maiden välillä paikallisten elinolosuhteet ovat olleet suhteellisen hyvät. Hyesan on lähtöpaikka etenkin kiinalaisille Baekduvuorilla suuntaaville matkailijoille. Paikallisia nähtävyyksiä ovat esimerkiksi 37,8 metriä korkea Pochonbon taistelun muistomerkki. Muistomerkki on pystytetty Kim Il-sungin johtamalle voitokkaalle taistelulle japanilaisia vastaan 4. kesäkuuta 1937 ja sillä on keskeinen osa pohjoiskorealaisessa propagandassa.
Chilenrottaterrieri

Ulkomuoto

Chilenrottaterrierillä on valkoinen karvapeite, jossa on mustaruskeita laikkuja. Se on lyhytkarvainen ja sillä on harmaa pohjavilla, josta erottuu joitain tummia pisteitä valkoisen karvapeitteen seassa. Korvat ovat korkealle asettuneet ja kärjistään V-muotoon taittuneet. Hampaat ovat hyvin kehittyneet ja purenta leikkaava. Chilenrottaterrieri on helppo kouluttaa, aktiivinen, voimakastunteinen ja yksi terveimmistä ja siisteimmistä koiraroduista.

Alkuperä

Chilenrottaterrieri on ensimmäinen chileläinen koirarotu, ja se jalostettiin 1870-luvulla ja sille tehtiin 1990-luvun loppupuolella rotumääritelmäluonnos, jotta se saisi vielä joskus virallisen kansainvälisen tunnustuksen. Se polveutuu 19. vuosisadan puolivälin tyyppisen kettuterrierin ja alkuperäisten amerikkalaisten koirien välisistä risteytyksistä.

Kuuluisia chilenrottaterrierejä

Washington, Condoriton koira (piirretystä Condorito) on kuuluisa chilenrottaterrieri. Vaikkei rotua ole hyväksytty kansainvälisesti, Chilessä on järjestetty jonkin verran niiden omia näyttelyjä ja nykyisin pentuja myydään internetissä niin Chilessä kuin Boliviassa, Argentiinassa ja muissakin Etelä-Amerikan maissa.
Sinooperi (kauppaketju)

Sinooperi on suomalainen askartelutarvikkeita myyvä franchising-ketju. Vuonna 1980 perustetulla Sinooperilla on myymälä Turussa, Raisiossa, Tampereella, Joensuussa, Jyväskylässä, Lahdessa, Mikkelissä, Oulussa, Porissa, Seinäjoella ja Vaasassa. Franchising-toimintaa on vuodesta 2014 johtanut S. Hobby Oy, joka asetettiin konkurssiin 25. kesäkuuta 2018. Sen toimitusjohtajana on toiminut Jarkko Kaalikoski. Sen edeltäjä Sinooperi Oy asetettiin konkurssiin vuonna 2014. Sitä ennen se oli yrityssaneerauksessa vuodesta 2005.
Sinooperin asiakkaista valtaosa on naisia. Myymäläketju palvelee muun muassa skräppääjiä, posliininmaalajia ja hääsomistusten tekijöitä. Vilkkain sesonki on joulunalusaika kortti- ja koristeperinteineen. Sinooperi-ketjun myymälät järjestävät myös askartelukursseja.

Historiaa

Sinooperi-ketju sai alkunsa pienestä paperitarvikkeiden tukkukaupasta Museokadulla Helsingin Töölössä vuonna 1980. Suomen 1990-luvun alun laman jälkeen Sinooperi Oy vaihtoi strategiaansa kohti askartelualan vähittäismyyntiä ja franchising-yrittäjyyden tarjoamista eri puolille Suomea. Sinooperi Oy:n tytäryhtiö Oy Homemade Ab Sinooperi Publishing kustansi alan opaskirjoja ja julkaisi lehtiä, kuten 1990-luvun jälkipuoliskon Askartelu ja käsityö ja Sinä osaat.
Vuonna 2002 Sinooperi valittiin vuoden franchising-ketjuksi.
Vuonna 2005 Sinooperi Oy hakeutui yrityssaneeraukseen noin neljän miljoonan euron velkoineen lähinnä Handelsbankenille ja Finnveralle. Tuolloin yrityksestä omisti neljänneksen kauppaneuvos ja nykyinen kansanedustaja Eero Lehti.
2010-luvun alussa Sinooperin kokonaisliikevaihto oli noin kolme miljoonaa euroa, ja ketju työllisti nelisenkymmentä ihmistä. Keskusvarasto ja myymälöiden tukitoiminnot oli keskitetty Lempäälään.
Monza

Maantiede

Kaupunki sijaitsee Pojoen sivuhaaran Lambron varrella noin 15 kilometriä Milanosta koilliseen. Kaupungin halki kulkee Lambron lisäksi myös toinen vesiväylä, Villoresin kanava, joka yhdistää Ticino- ja Addajoet ja rakennettiin 1800-luvun lopulla kastelutarkoituksiin.

Nähtävyydet

Kaupungin tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluu keskiaikainen Duomo di Monza, Monzan tuomiokirkko. Kirkon yhteydessä toimii museo, jonka tunnetuin esine on Rautakruunu. Rautakruunua käyttivät Italian kuninkaat keskiajoilta 1800-luvulle asti, ja sen valmistukseen on legendan mukaan kaytetty naulaa, jolla Jeesus ristiinaulittiin. Muita nähtävyyksiä ovat vanha paikallishallinnon rakennus Arengario, jossa nykyisin järjestetään erilaisia näyttelyitä sekä kuninkaallinen huvila (Villa Reale) ja sitä ympäroivä puutarha. Huvilan puutarhasta alkaa Monzan puisto (Parco di Monza), jonka toisella laidalla moottorirata sijaitsee. Puisto on Euroopan kolmanneksi suurin aidattu puistoalue ja se on suosittu ulkoilualue.

Liikenne

Monza on Milanosta pohjoiseen kulkevan rautatieliikenteen risteyspaikka. Italian toinen rautatie Milanosta Monzaan valmistui vuonna 1840.
Milanon metron 1. linjaa ollaan pidentämässä kohti Monzaa. Yhteys valmistunee vuonna 2019.
Kristiina Poska

Kristiina Poska (s. 12. heinäkuuta 1978 Türi) on virolainen kapellimestari. Hän kuuluu virolaisten kapellimestareiden huippuihin. Poska on työskennellyt erityisesti Saksassa, jossa hän toimi useita vuosia Komische Oper Berlinin taiteellisena johtajana ja oli tehtävässä ensimmäinen nainen. Vuonna 2013 hän sai Saksan merkittävimmän kapellimestaripalkinnon ja oli siinäkin ensimmäinen nainen. Vuodesta 2016 hän on johtanut oopperaorkestereita eri puolilla Eurooppaa.
Nousiaisten lukio

Nousiaisten lukio on Nousiaisissa Varsinais-Suomessa sijaitseva lukio, jossa on noin 220 oppilasta ja 20 opettajaa. Se on perustettu vuonna 1976. Koulu sijaitsee Nousiaisten yläkoulun eli Henrikin koulun yhteydessä.
Music of the Italian Renaissance

Music of the Italian Renaissance on Naxoksen vuonna 1994 julkaisema italialaista renessanssimusiikkia sisältävä kokoelmalevy. Levyn kaikki kappaleet on laulanut Shirley Rumsey. Joillakin kappaleilla hän on säestänyt itseään luutulla, viola da manolla tai kitaralla. Levyllä on myös muutamia kokonaan instrumentaalisia kappaleita. Levy äänitettiin Gloucestershiressä toukokuussa 1993 ja julkaistiin vuonna 1994. Levyn kaikki laulut ovat italiankielisiä.
Jacob Obrecht

Jacob Obrecht (n. 1450 – 1505) oli alankomaalainen säveltäjä. Hän syntyi luultavasti Bergen op Zoomissa ja kuoli Ferrarassa, Italiassa kulkutautiin.
Obrecht toimi pääasiassa Alankomaissa. Hän kävi ainakin kaksi kertaa Italiassa; vuonna 1487 herttua Ercole I d'Esten kutsusta ja toisen kerran vuonna 1505.
Obrecht sävelsi lähinnä hengellistä musiikkia, kuten messuja ja motetteja. Häneltä tosin on säilynyt myös jonkin verran maallisia chansoneita.
Japaninbulbuli

Levinneisyys

Japaninbulbulia tavataan Aasian itäosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen Etelä-Koreassa ja yleinen Filippiineillä. Sen kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sofie From-Emmesberger

Sofie From-Emmesberger on suomalainen diplomaatti ja ulkoasiainneuvos. Hän on ollut Suomen edustaja EU:n poliittisessa ja turvallisuusasiain komiteassa 1.9.2015 alkaen. Sitä ennen hän oli Suomen suurlähettiläs Nairobissa Keniassa vuosina 2011-2015 ensimmäisessä suurlähettilään tehtävässään. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1996. Hän työskenteli ulkoministeriön ihmisoikeuspolitiikan yksikön päällikkönä vuodesta 2008, kunnes siirtyi Nairobiin. From-Emmesberger on työskennellyt poliittisen osaston lisäksi kauppapoliittisella, oikeudellisella ja Afrikan ja Lähi-idän osastolla. Suomen ulkomaan-edustustoissa hän on työskennellyt Suomen pysyvässä edustustossa Euroopan neuvostossa Strasbourgissa ja suurlähetystössä Tel Avivissa.
Janet Guthrie

Janet Guthrie (s. 7. maaliskuuta 1938) on entinen yhdysvaltalainen autourheilija. Hänet tunnetaan ensimmäisenä naisena, joka on kilpaillut Indianapolis 500 ja Daytona 500 -kilpailuissa. Hän oli yksi ensimmäisistä International Women’s Sports Hall of Fameen valituista.
Guthrien molemmat vanhemmat olivat lentäjiä, ja hänen isänsä opetti hänet lentämään hänen ollessaan 16-vuotias. Hän valmistui fyysikoksi Michiganin yliopistosta vuonna 1960 ja työskenteli Republic Aviationilla tutkimus- ja kehitysinsinöörinä. Guthrie halusi astronautiksi, mutta kun hänen hakemuksensa oli hylätty vuonna 1963, hän kiinnostui kilpa-autoilusta. Vailla sponsoreita tai rahoitusta Guthrie joutui rakentamaan moottorinsa ja tekemään korikorjauksensa itse ja nukkumaan kilpailumatkoilla autossaan.
13 vuoden kilpailemisen jälkeen Guthrieen otti yhteyttä pienen kilpatiimin omistaja Rolla Vollstedt, joka halusi naiskujettajan Indianapolis 500:an. Vaikka hän oli kokenut kuljettaja, joka oli ajanut kaksi luokkavoittoa Sebringin 12 tunnin ajosta ja osallistunut Daytonan 24 tunnin ajoon, mieskuljettajat protestoivat hänen päästämistään mukaan vuoden 1976 kilpailun karsintaan väittäen häntä turvallisuusriskiksi. Osin kehnon autonsa vuoksi hän ei päässyt mukaan kilpailuun. Harjoituksissa A. J. Foyt lainasi Guthrielle vara-autoaan, ja hänen paras kierrosaikansa olisi riittänyt karsinnan läpäisemiseen.
Vuonna 1977 Guthrie pääsi karsinnasta mukaan itse kilpailuun, mutta kärsi moottoriongelmista ja jäi sijalle 29. Seuraavan vuoden kilpailussa hän sai uransa parhaan Indianapolis 500 -sijoituksen noustuaan 15. lähtöruudusta yhdeksänneksi. Viimeisen kerran hän osallistui Indianapolis 500:an vuonna 1979, jolloin hän jäi 35 kuljettajan joukossa sijalle 34. Guthrien viimeinen suuri kilpailu oli vuoden 1980 Daytona 500. Seuraavan kolmen vuoden ajan hän yritti kerätä rahoitusta kilpauransa jatkamiseen, mutta ei onnistunut. Kaikkiaan Guthrie osallistui vain 11 IndyCar-kilpailuun sijoittuen parhaimmillaan viidenneksi. NASCAR-sarjassa hän osallistui 33 kilpailuun. Hänen paras sijoituksensa, kuudes, on paras naiskuljettajan sijoitus korkeimman tason NASCAR-kilpailussa.
Kilpauransa jälkeen Guthrie muutti Coloradoon ja kirjoitti omaelämäkerran Janet Guthrie: A Life at Full Throttle. Hän meni vuonna 1989 naimisiin lentäjä Warren Levinen kanssa ja jäi leskeksi vuonna 2006.
Huipputason kilpauransa lyhyydestä huolimatta Guthrie on saanut paljon tunnustusta. Hän oli yksi 72 naisesta, joista tehtiin kortti vuonna 1979 julkaistuun Supersisters-keräilykorttisarjaan. Hänen kypäränsä ja ajopukunsa ovat Smithsonian-instituutissa, ja hänet on valittu sekä International Women’s Sports Hall of Fameen että International Motorsports Hall of Fameen.
VIP

VIP (engl. Very Important Person, suom. hyvin tärkeä henkilö) on termi, jolla tarkoitetaan henkilöä, jota kohdellaan paremmin kuin muita. VIP-henkilöitä ovat muun muassa poliitikot, valtionpäämiehet tai filmitähdet. VIP-henkilöille on rakennettu omat tilat, joissa he voivat nauttia erikoispalveluista. Esimerkiksi sohva, johon voi lepuuttaa jalkansa on VIP-palvelu.
VIP-tiloja on rakennettu muun muassa lentoasemille. Esimerkiksi Heathrow’n lentoasemalle, Isossa-Britanniassa on rakennettu VIP-tila kuningatar Elisabet II:lle. Punainen matto on VIP-henkilöiden eräänlainen ”symboli” Yhdysvalloissa filmitähdillä.
Myös keikoilla on VIP-vieraita. VIP-vieraat pääsevät paikkoihin joihin muu yleisö ei pääse, esimerkiksi artistien luokse. Yleensä tätä kutsutaan backstage-passiksi. VIP-tiloja on esimerkiksi myös autonäyttelyissä joihin sisältyy esimerkiksi VIP-WC, joka on yleensä muita käymälöitä siistimpi ja sinne tarvitaan VIP-passi. VIP-sviittejä on taas hotelleissa niihin sisältyy oma sisäänkäynti.
Nieidagorži

Nieidagorži (norj. Pikefossen) on 8 metriä korkea koski Alattio-Koutokeinojoen vesistössä (Alta-Kautokeinovassdraget). Koski sijaitsee Koutokeinon kunnassa noin 18 kilometriä etelään Maasin kylästä.
Ryūzō Morioka

Jalkapallomaajoukkue

Japanin maajoukkueessa Morioka pelasi vuosien 1999-2003 aikana kaikkiaan 38 ottelua.
Ruohonapsija

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruohonapsija on noin 10 cm. Selästään laji on väritykseltään ruosteenruskea ja siivet sekä pyrstö ovat tummemmat. Siivissä on kanelinruskeita raitoja. Linnun pää on väriltään musta ja päälaella on valkoisia juovia. Rinta on ruohonapsijalla ruskehtava ja vatsa valkoinen.

Elintavat

Ruohonapsijat liikkuvat yleensä yksin tai pareittain, mutta voivat liittyä myös parviin siemeniä syövien lintujen kanssa. Lajin ravintoa ovat hyönteiset. joita se pyydystää ruohonkorsilta tai ilmasta. Laji rakentaa kuppimaisen pesänsä kasvien juurista korkeaan ruohikkoon vain hieman maanpinnasta ylemmäs. Naaras munii kolme kellertävää munaa. Koiras valtaa pesäpaikan ja puolustaa reviiriään varsin voimakkaasti.
Quirinalis

Collis Quirinalis (ital. Quirinale) on yksi Rooman alkuperäisistä seitsemästä kukkulasta. Nykyään nimi yhdistetään erityisesti alueella sijaitsevaan Palazzo del Quirinaleen, joka toimii Italian presidentin virka-asuntona ja on yksi Italian valtion symboleista.
Quirinalis sijaitsee Rooman koillisosassa ulottuen antiikin aikaiselta Porta Collinalta lounaaseen kohti Capitoliumia. Alun perin kukkula oli osa neljän kukkulan ryhmää, johon kuuluivat idässä sijainneen Quirinaliksen lisäksi etelässä Latiaris, keskellä Mucialis (tai Sanqualis) ja pohjoisessa Salutaris.
Kukkulalla on jälkiä asutuksesta jo 700- ja 600-luvuilta eaa. ja tarun mukaan sen ensimmäisiä asuttajia olivat sabiinit. Kukkula onkin saanut nimensä sabiinien sodanjumalan Quirinuksen mukaan, ja kyseisellä jumalalla oli kukkulalla kulttipaikka, jonne rakennettiin temppeli vuonna 293 eaa. Kukkulalla palvottiin myös monia muita jumalia: Capitoliumin triadin kulttia harjoitettiin mahdollisesti Quirinaliksella ennen kuin kultti siirtyi Capitoliumille ja kukkulalla oli temppelit ainakin Floralle, Semo Sancukselle sekä Augustuksen ajalta lähtien myös Marsille.
Kukkulan pohjoisreunalla sijaitsi tasavallan ajan Rooman kuuluisin puutarha-alue, joka oli Sallustiuksen suvun omistuksessa. Trajanuksen aikana kukkulan länsiosista hakattiin pois iso osa maata Trajanuksen forumin tieltä, ja Konstantinus Suuren aikana Quirinalikselle rakennettiin Rooman viimeiset suuret kylpylät, thermae Constantini.
Keskiajalla kukkulalla oli lähinnä aristokraattisten sukujen huviloita. Näkyvimpiä ajan monumentteja alueella on Trajanuksen kauppahallien taakse kohonnut Torre delle Milizie. Tuolloin kukkula tunnettiin nimellä Monte Cavallo Konstantinuksen kylpylöistä peräisin olevien suurten patsaiden mukaan, jotka kuvaavat dioskuureja hevosien kera. Patsaat ovat nykyään alueen tärkeimmällä aukiolla Piazza del Quirinalella, jolla sijaitsee myös pääsisäänkäynti Palazzo del Quirinaleen, josta Quirinalis nykyään parhaiten tunnetaan. Kyseinen palatsi oli aluksi paavin kesähuvila, myöhemmin Italian kuninkaan palatsi ja nykyään Italian presidentin virka-asunto. Palazzon rakentaminen sai alkunsa vuonna 1573, kun paavi Gregorius XIII vieraili Luigi d’Esten villassa Quirinaliksella ja pääti rakennuttaa alueelle oman kesähuvilansa. Palazzoa on laajennettu useita kertoja vuosisatojen kuluessa ja sen suunnitelussa ovat olleet mukana muiden muassa Domenico Fontana, Gian Lorenzo Bernini ja Piranesi. Palatsi oli paavien residenssi aina vuoteen 1870, jolloin siitä tuli Italian yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaiden palatsi ja vuodesta 1946 Italian presidentin virka-asunto.
Tommaso Padoa-Schioppa

Tommaso Padoa-Schioppa (23. heinäkuuta 1940 Belluno, Italia – 18. joulukuuta 2010 Rooma, Italia) oli italialainen taloustieteilijä, joka tunnetaan yhtenä Euroopan yhteisön yhteisvaluutta euron alkuunpanijoista.
Padoa-Schioppa suoritti taloustieteiden tohtorin tutkinnon Milanon Bocconin yliopistossa [[]]1966 ja opiskeli myös MIT:ssa Bostonissa. Hän siirtyi Italian keskuspankin palvelukseen [[]]1968. Padoa-Schioppa toimi johtajana Euroopan keskuspankissa (EKP) 1998–2005 ja oli EKP:n ensimmäisen hallituksen jäsen. Hän oli Italian talousministerinä 2006–2008 Romano Prodin pyydettyä häntä elvyttämään tuolloin nollakasvussa ollutta maan taloutta. Hän toimi myös Baselin pankkivalvontakomitean (Basel Committee on Banking Supervision, BCBS) puheenjohtajana.
Padoa-Schioppa tunnettiin intohimoisena eurooppalaisen aatteen ja yhteisvaluutan puolustajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan illastamassa ystäviensä kanssa.
Cyrix 6x86

Cyrix 6x86 on Cyrixin suunnittelema kuudennen sukupolven 32-bittinen x86-yhteensopiva suoritin. Sitä valmistivat IBM ja SGS-Thomson ja se julkaistiin vuonna 1996.
6x86:n arkkitehtuuri on edistyneempi kuin Intel Pentiumin. Se sisältää jopa joitain Intel Pentium Pron ominaisuuksia. 6x86 ei pilko alkuperäisiä CISC-käskyjä RISC-tyylisiksi mikro-operaatioiksi kuten monet uudemmat suorittimet, mutta sen ominaisuuksiin kuuluu silti muun muassa käskyjen uudelleenjärjestely ja rekisterien uudelleennimeäminen. Siinä on 16 kilotavua L1-välimuistia ja se käy samaan suoritinkantaan kuin Pentium P54C. Koska suoritin oli kokonaislukulaskennassa nopeampi kuin samalla kellotaajuudella käyvä Intel Pentium, Cyrix nimesi suorittimet sen mukaan, kuinka nopeaa Pentiumia ne vastasivat.
6x86n liukulukuyksikkö oli kuitenkin huomattavasti heikompi kuin Pentiumin, koska se ei ollut liukuhihnoitettu; liukulukukäskyjen suorituksessa kului useampi kellojakso ja seuraava liukulukukäsky pystyi aloittamaan suorituksen vasta kuin edellinen oli täysin valmistunut.
6x86 ei ollut täysin yhteensopiva Pentiumin käskykannan kanssa, jonka takia suoritin tunnistuu 486:na. Myöhemmin Cyrix julkaisi uudemmalla valmistustekniikalla valmistetun viileämmän 6x86L-mallin sekä 6x86MX-mallin, joka sisälsi tuen MMX-käskyille ja nelinkertaisti välimuistin määrän 64 kilotavuun.
Partiosanomalaite

Partiosanomalaite m/83 (Parsa) on erityisesti tiedusteluyksiköiden tarpeita tyydyttävä sanomalaitteen pienennetty malli. Laitteella voi lähettää vapaa- ja määrämuotoisia sanomia, mutta kirjoittaminen on pienemmän näppäimistön takia kömpelömpää kuin sanomalaitteella, esimerkiksi tulikomentoja kirjoittaessa numerot joutuu kirjoittamaan kahta näppäintä yhtä aikaa painamalla.
Souleymane Diamoutene

Seurajoukkueura

Diamoutène on viettänyt koko ammattilaisuransa Italiassa, jonne hän siirtyi vuonna 1999. Sitä ennen Diamoutène pelasi kotimaassaan Djoliban junioreissa.
Diamoutène pelasi kaksi kautta Serie C1 tasolla Lucchesen riveissä. Hän kävi toisella kaudella pelaamassa lainasopimuksen myötä Serie A:ta Perugiassa.
Kesällä 2004 Diamoutène siirtyi Lecceen, jossa hän kuului pääosin joukkueen vakiotoppareihin. Tammikuussa 2009 Diamoutène lainattiin loppukaudeksi Rooman riveihin, jossa hän pelasi vain neljä ottelua. Diamoutène lainattiin toistamiseen toiseen seuraan, tällä kertaa Serie A:han noussut Bari teki hänen kanssaan vuoden mittaisen lainasopimuksen. Kauden aikana hän pelasi kuitenkin vain kolme ottelua.
Diamoutène palasi kaudeksi 2010–2011 takaisin Lecceen, jossa hän ei kyennyt saamaan peliaikaa toistamiseen. Hänet lainattiin tammikuussa 2011 loppukaudeksi Serie B:n Pescaraan.

Maajoukkueura

Diamoutène on edustanut Malia vuodesta 2003 lähtien. Hänet valittiin ensimmäisiin arvokisoihinsa vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskisoihin. Sittemmin Diamoutène on edustanut Malia myös vuosien 2008 ja 2010 Afrikan-mestaruuskisoissa.