google/wiki40b huggingface dataset:
Helsingin pikkukirkkoyhdistys

Helsingin pikkukirkkoyhdistys on vuosina 1924–1956 toiminut yhdistys, jonka tarkoituksena oli huolehtia esikaupunkialueiden sielunhoitotyöstä laajassa seurakunnassa. Se jatkoi 1918 asetetun pikkukirkkokomitean työtä. Pikkukirkkoliike vaikutti Pohjoismaissa, ja se sai alkunsa 1886 Kööpenhaminasta.
Helsingissä Pikkukirkkoyhdistyksen toiminta liittyi Kalliolan setlementtiin. Sen alkuperäinen tarkoitus oli järjestää jumalanpalveluksia ja hartaushetkiä Helsingin ympäristön esikaupungeissa. Toiminta laajeni kesäjuhliksi, pyhäkouluiksi ja kuoroiksi.
Yhdistyksen perusti piispa Jaakko Gummerus. Jäseninä oli muun muassa arkkitehtejä, kuten Ilmari Launis (1881–1955), Elias Paalanen (1884–1967) ja Berndt Blom (1868–1932), joita kiinnosti sen vapaaehtoisuuteen perustuva, uudenlaisia tila- ja rakennusratkaisuja kehittelevä toiminta. Yhdistyksen luottosuunnittelijaksi tuli arkkitehti Albert Nyberg. Yhdistys laaditutti mallipiirustuksia. Aktiivijäseniä olivat myös Eino Sormunen, J. H. Tunkelo, Osmo Tiililä, Lauri Apajalahti, Heikki Valanne ja Ensio Kuula Mika Waltarin tiedetään olleen mukana toiminnassa ainakin sen verran, että hänen runojaan julkaistiin yhdistyksen julkaisemassa Pikkukirkon joululehdessä vuosina 1926 ja 1927.
Liike vaikutti siihen että kirkoista alkoi muodostua kirkollisia monitoimikeskuksia. Monille paikkakunnille perustettiin pikkukirkkoyhdistyksiä tarkoituksena rakentaa oma kirkko ja järjestää omaa toimintaa. Paikallisten yhdistysten merkitys väheni seurakuntatyön kehittyessä.
Tongan rugby union -maajoukkue

Tongan rugby union -maajoukkue, lempinimeltään `Ikale Tahi eli Merikotkat, on Tongan kansallinen Rugby union -joukkue. Valtion pienestä koosta huolimatta joukkue on yksi lajin parhaista, ja lokakuussa 2015 se oli kansainvälisen rugbyliitto IRB:n maailmanrankingissa 13. sijalla. Rugby unionia pidetään myös Tongan kansallisurheilulajina. 
Tonga on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa seitsemästi. Joukkue on jäänyt ainoastaan vuoden 1991 kisojen ulkopuolelle. Lopputurnauksessa Tonga ei kuitenkaan ole onnistunut kertaakaan etenemään lohkovaihetta pidemmälle. MM-kisoissa 2011 se voitti alkulohkon ottelussa Ranskan, joka saavutti lopulta hopeaa.
Tonga on sijoittunut World Rugby Pacific Nations Cupissa toiseksi 2011 sekä kolmanneksi 2012, 2013 ja 2015. 
Joukkueen erityispiirre on kailao-sotatanssista muodostetun sipi taun esittäminen ennen ottelun alkua.
Dakin–West-reaktio

Dakin–West-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa aminohapot reagoivat happoanhydridien kanssa emäksen esimerkiksi pyridiinin läsnä ollessa. Tuotteena reaktiossa muodostuu ketoamidi. Reaktio on nimetty kehittäjiensä Henry Drysdale Dakinin ja Randolph Westin mukaan ja he julkaisivat sen ensimmäisen kerran vuonna 1928.
Blagovarin piiri

Blagovarin piiri (baškiiriksi Благовар районы, Blagovar raiony, ven. Благоварский район, Blagovarski raion) on hallintopiiri Baškortostanin länsiosassa noin 70 kilometriä pääkaupungista Ufasta länteen. Piiri on perustettu vuonna 1935 ja siihen kuuluu 16 kylähallintoaluetta. Piirin pinta-ala on 1 611 km².
Blagovarin piirissä on noin 25 000 asukasta ja asukastiheys on 16 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, venäläiset ja baškiirit.
Karel Doorman -luokka

Suunnittelu

Alusluokka oli suunniteltu korvaamaan kuusi vanhentunutta Yhdysvalloista hankittua Roofdier-luokan alusta. Hankintapäätös tehtiin neljästä aluksesta, joiden suunnittelu pohjautui pienennetyn Standard-fregatin piirustuksiin. Alusten tuli olla uppoumaltaan 1 900 tonnia ja niiden pituuden 111,8 metriä. Niiden päätoimintaalueeksi suunniteltiin Pohjanmerta, joten ne tuli varustaa erilaisin valvontasensorein sopiakseen kalastuksenvalvontaan ja sen lisäksi Naton laivasto-osaston sukellusveneidentorjuntaan.
Suunnitelmien valmistuessa De Schelden telakka oli ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin, minkä vuoksi ensimmäinen tilaus (kolme alusta) tehtiin jo kesäkuussa 1985. Sopimukset aseiden, elektroniikan ja johtamisjärjestelmien hankinnasta käynnistyivät vasta vuoden lopulla. Seuraavat neljä alusta tilattiin huhtikuussa 1986 korvaamaan Van Spejk -luokan alukset, jotka päätettiin poistaa palveluksesta etuajassa ohjelman rahoittamiseksi.
Alukset on suunniteltu sukellusveneiden-, ilmamaalien ja pinta-alusten torjuntaan, joten niiden järjestelmät ovat monipuolisia. Alusten pääaseen muodostavat kaksi neliohjuksista Boeing Harpoon RGM-84 meritorjuntaohjusten laukaisualustaa. Ohjusten kantama on 120 kilometriä. Niiden tukena on 76 millimetrin Oto Melaran tykki, joka soveltuu sekä pinta- että ilma-ammuntaan.
Aluksen ilmatorjunnan ytimen muodostavat Sea Sparrow -ohjukset, joiden kantama on 14 kilometriä. Aluksella on laukaisuvalmiina 16 ohjusta. Ohjusten lisäksi aluksella on lähisuojana Goalkeeper CIWS, jonka aseiden tulinopeus on 4 000 laukausta minuutissa ja tehokas etäisyys 200 metristä 3 kilometriin.
Sukellusveneiden torjuntaan aluksella on kaksi kaksiputkista torpedoputkisettiä Mk 46 torpedojen laukaisemiseksi. Lisäksi aluksille on mahdollista sijoittaa Westland Lynx -helikopteri, joka kykenee kuljettamaan kaksi Mk 46 torpedoa sekä kaikuluotainta.
Yūichirō Miura

Yūichirō Miura (jap. 三浦雄一郎, Miura Yūichirō; s. 12. lokakuuta 1932 Aomori) on japanilainen vuorikiipeilijä. Toukokuussa 2013 hänestä tuli vanhin Mount Everestille kiivennyt ihminen. Miura on kiivennyt Everestille myös toukokuussa 2003 ja toukokuussa 2008.
Miura opiskeli eläinlääketiedettä Hokkaidon yliopistossa vuoteen 1956 asti. Samana vuonna hän meni naimisiin Tomokon kanssa. Heillä on kolme lasta. Heidän poikansa Gota osallistui olympialaisiin Lillehammerissa 1994 ja Naganossa 1998.
Hän omistaa hotellin ja hiihtokoulun Sapporossa, sekä myös vaatetusyhtiön.
Elevator Action

Pelaaminen

Elevator Actionissä ohjataan 30-kerroksisessa rakennuksessa Agentti 17:nä tunnettua vakoojaa, jonka koodinimi on "Otto". Pelaajan on etsittävä kaikki rakennukseen kätketyt dokumentit, jotka löytyvät punaisten ovien takaa. Rakennuksen sisään käydään katosta, josta on laskeuduttava alimpaan kerrokseen.
Rakennusta vartioivat tuliasein varustautuneet agentit. Ovien taakse piiloutuneita vihollisia voidaan vahingoittaa Oton omalla aseella, jolla on mahdollista joko ampua suoraan kohdetta kohti tai pudottaa lamppu tämän päähän. Muita vahingoittamiskeinoja ovat agenttien potkiminen ja hissi, jolla voidaan laskeutua vihollisen päälle. Otto menettää yhden elämistään, mikäli luoti osuu häneen. Vaaroihin kuuluu myös itse rakennus, sillä pelihahmo voi esimerkiksi pudota tyhjään hissikuiluun.
Kerrosten vaikeustaso kasvaa alaspäin mentäessä, mikä ilmenee aiempaa suuremmissa vihollismäärissä ja monimutkaisemmissa hissijärjestelmissä. Pelaajan päästessä pohjakerrokseen asiakirjat mukanaan Otto pakenee paikalta autollaan ja siirtyy seuraavaan rakennukseen.
Olavi Väyrynen

Erkki Olavi Väyrynen (s. 16. maaliskuuta 1923 Helsinki) on suomalainen virkamies, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti ja ekonomi. Hän oli 1953–1973 sosiaali- ja terveysministeriön hintaosaston osastopäällikkö. Kun Elinkeinohallitukseen perustetiin kilpailuasiamiehen toimisto, hän oli toimiston koko toiminnan ajan 1973–1988 kilpailuasiamies.
Arvo Ylpön muistomerkki

Arvo Ylpön muistomerkki eli Hopeinen puu on Helsingin Vallilassa sijaitseva, kuvanveistäjä Jukka Tuomisen toteuttama muistomerkki arkkiatri Arvo Ylpölle. Vuonna 2010 pystytetty muistomerkki sijaitsee Mäkelänkadun ja Hämeentien risteyksessä Lääkäritalon edustalla.
Muistomerkki muodostuu ovaalin muotoisesta sileäpintaisesta metalliosasta, josta nousee hopeoitu teräksinen puu sekä aukon läpi kasvava oikea pihlaja. Teos symboloi orgaanista kasvua ja elämän kiertokulkua, ja kuvaa siten vertauskuvallisesti Ylpön elämäntyötä lääkärinä. Teräspuu on tehty muotin avulla kopioksi elävästä puusta. Muistomerkkiin kuuluu lisäksi matala kivimuuri, johon on kirjattu Arvo Ylpön ja teoksen nimi.
Muistomerkin tilasi Suomen Lääkäriliitto, joka halusi sen toimitalonsa luo Helsingin Vallilaan. Helsingin kaupunkineuvottelukunta piti parempana sijoituspaikkana Meilahden sairaala-aluetta, joka olisi liittynyt lähemmin Ylpön elämäntyöhön. Muistomerkistä julistettiin vuonna 2007 kaksivaiheinen kilpailu, johon saapui 140 ehdotusta. Voittajaksi valittiin toukokuussa 2008 kuvanveistäjä Jukka Tuomisen ehdotus Hopeinen puu. Muistomerkki paljastettiin Lääkäriliiton perustamisen 100-vuotispäivänä 26. helmikuuta 2010. Paljastuksen suoritti Arvo Ylpön leski Lea Ylppö ja tilaisuudessa puhui emeritusprofessori Kauko Kouvalainen.
Supermax

Supermax-vankilat Yhdysvalloissa

Vuonna 1983 Yhdysvaltain liittovaltion Marion Illinois -vankilassa surmattiin kaksi vartijaa samana päivänä. Surmat tapahtuivat korkeimman (Level 6) turvallisuusluokan vankilan tarkimmin vartioidulla, "Control Unit" -tyyppisellä osastolla. Tapauksen jälkeen Marion muutettiin "supermax"-vankilaksi, mutta koska sitä ei ollut alun perin suunniteltu sellaiseksi, liittovaltio päätti rakentaa uuden supermax-vankilan Florencen kaupungin lähelle Coloradoon. Useat Yhdysvaltain osavaltiot ovat myöhemmin rakentaneet omia supermax-vankiloitaan, joita ovat muiden muassa Boscobel Wisconsinissa, Red Onion ja Wallens Ridge Virginiassa sekä Lucasville Ohiossa.

Kritiikki

Supermax-vankiloita on kritisoitu voimakkaasti siitä, että vangit joutuvat niissä viettämään 22–23 tuntia vuorokaudesta selleissään toisistaan eristettyinä. Ulkoilun (1–2 tuntia/vrk) vangit suorittavat betoniseinin eristetyllä alueella, jonka kattoristikon läpi on mahdollista nähdä pieni osa taivasta. Vangit saavat rajoitetusti tavata lähiomaisiaan tapaamistiloissa luodinkestävän lasin takaa ja keskustella puhelimen välityksellä. Joissakin osavaltioissa tapaamiset hoidetaan videopuhelun välityksellä erillisistä tapaamishuoneista.

Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin vuonna 2014 julkaistussa raportissa Entombed: Isolation in the US Federal Prison System kerrottiin, että yhdysvaltalaisessa supermax-vankilassa ADX Florencessa vankeja on pidetty eristyksissä jopa keskimäärin 8,2 vuotta. Amnestyn mukaan pitkäkestoinen eristys aiheuttaa vangeille muun muassa levottomuutta, masennusta, unettomuutta, kohonnutta verenpainetta, vainoharhaisuutta, aistiharhoja ja psykoosia.
Americana (kulttuuri)

Americana on ylimalkainen käsite, joka tarkoittaa sellaisia kulttuuri-ilmiöitä, joiden katsotaan olevan aidosti yhdysvaltalaisia, ja joiden usein ajatellaan symboloivan Yhdysvaltojen historiaa, kulttuuria ja erityislaatuisuutta.
Yhtä lailla baseball, Teräsmies kuin omenapiirakkakin voidaan nähdä esimerkkeinä americanasta.

Americana populaarimusiikissa

Populaarimusiikissa americanaa edustavat varsinkin folkmusiikki, perinteinen jazz ja blues sekä folk rock.
Americana-musiikkia edustavat muun muassa Bill Frisell ja Rosanne Cash.
Pentukuumetta

Juoni

Kirjassa seikkailee taas tutut hahmot, mm. Ulla, Kisse, Dara, Furi ja muut. Kirjan alussa Dara on pari viikkoa sitten astutettu Daran kasvattajan uudella koiralla Xafirilla. Alussa on pieniä vaikeuksia, kun Ullan äiti ei haluaisi, että Ulla lähtee Beritille pentujen ajaksi, mutta sekin selviää myöhemmin kirjassa... Ullalle tulee myös vaikeuksia, kun kaikille pennuille ei tahdo oikein löytyä kunnon kotia, milloin valitetaan Ullan iästä, ja milloin haluttaisiin kilttiä ja rauhallista koiraa lasten kaveriksi.
Gprk2

Gprk2 eli G protein-coupled receptor kinase 2 on eräs banaanikärpäsen geeneistä. Geeni on tärkein banaanikärpäsen puolustautuessa bakteerien aiheuttamia infektioita vastaan. Geeni säätelee NF-κB signalointireittien toimintaa.
Pullmantur Cruises

Yleistä

Pullmantur Cruises on suurin espanjalainen laivanvarustamo. Yhtiö markkinoi risteilyitään pääasiassa espanjankielisille matkustajille, mutta jotkut Pullmanturin risteilyt ovat myynnissä joillakin matkatoimistoilla myös espanjankielisten alueiden ulkopuolella. Useimmat yhtiön aluksista toimivat "all-inclusive"-periaatteella, jossa jotkut lisämukavuudet, esimerkiksi jotkut alkoholijuomat kuuluvat risteilyn hintaan.
Useimmat Pullmanturin alukset eivät operoi talvikaudella risteilyitä yhtiölle pohjoisella pallonpuoliskolla, vaan ne operoivat risteilyitä joillekin toisille varustamoille, esimerkiksi brasilialaiselle Viagens CVC:lle.
Tummatulikukka

Ulkonäkö

Tummatulikukka kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Varsi on tummanvihreä ja harvakarvainen. Lehdet ovat ehyitä, aluslehdet ruusukkeena, varsilehdet kierteisesti. Aluslehtien lapa on herttatyvinen, hammaslaitainen ja varsilehdet johteettomia, lapa puikea. Kukinto on pitkä kerrannaiskukinto, tavallisesti haaraton. Verhiö 5-liuskainen, säteittäinen. Teriö ratasmainen, melkein säteittäinen, lyhyttorvinen, 18–25 millimetriä leveä, keltainen, harvoin valkoinen. Hetiö 5-lehtinen, säteittäinen tai vastakohtainen, palhot sinipunakarvaisia. Hedelmä on laitaluomainen, monisiemeninen kota. Tummatulikukka kukkii Suomessa heinä–syyskuussa. Laji voi risteytyä ukontulikukan ja purppuratulikukan kanssa. Risteymä ukontulikukan kanssa (Verbascum × semialbum) on melko yleinen.

Elinympäristö

Tummatulikukka kasvaa Suomessa niityillä, töyräillä ja kalliomäillä vanhan asutuksen piirissä.
Äideistä parhain (elokuva)

Taustaa

Elokuva Äideistä parhain pohjautuu Heikki Hietamiehen kirjoittamaan samannimiseen romaaniin Äideistä parhain. Elokuvan tarina sijoittuu talvi- ja jatkosodan aikoihin, jolloin Suomesta evakuoitiin Ruotsiin yli 70 000 sotalasta.
Elokuva kertoo yhdeksänvuotiaan Eeron tarinan evakkolapsena Skånessa. Väliin leikataan aikuisen Eeron keskusteluja iäkkään äitinsä kanssa kipeistä sodanajan tapahtumista.
Elokuvaa kuvattiin syyskuusta joulukuuhun 2004. Välissä oli todennäköisesti kuvaustauko.
Elokuva on saanut maailmalla paljon kehuja, ja se on voittanut paljon kansainvälisiä elokuvapalkintoja. Härön filmistä on pidetty esimerkiksi Virossa, Ruotsissa, Egyptissä, Kanadassa, Italiassa ja Saksassa. Helmikuussa 2006 elokuva voitti kolme Jussi-patsasta.

Juoni

Elokuva kertoo Eero Lahti -nimisen pojan (lapsena Topi Majaniemi, aikuisena Esko Salminen) tarinan. Eeron isän (Kari-Pekka Toivonen) kaaduttua jatkosodassa pojan äiti (Marjaana Maijala) vaipuu syvään masennukseen ja päättää lähettää pojan sotalapseksi Ruotsiin. Ruotsissa Eero sijoitetaan erääseen skånelaiseen perheeseen. Tarina kuvaa muun muassa Eeron hankaluuksia ylittää ruotsin kielimuuri sekä hänen uuden äitinsä Signen (Maria Lundqvist) tuntemaa mielipahaa, sillä kasvattiäiti olisi tahtonut perheeseen pojan sijasta tytön. Sen lisäksi Eero ikävöi kovasti takaisin biologisen äitinsä luokse ja pelkää jatkuvasti joutuvansa hylätyksi. Signe kuitenkin lopulta alkaa rakastamaan Eeroa, ja kun Eeron tuli aika palata Suomeen, ei hän enää pitänyt biologista äitiään omana äitinään.

Arvioita

Kansan Uutisten Viikkolehden Harri-Ilmari Moilanen arvioi vuoden 2009 televisioesityksen aikaan, että elokuva käsittelee kipeitä ihmissuhdeasioita. Härön viileä ohjaus ja epätasainen näyttelijätyöskentely eivät kuitenkaan täysin onnistu tihentämään tunneilmastoa: varsinainen huipentuma puuttuu. Asiaa ei Moilasen mielestä edesauta Tuomas Kantelisen raskassoutuisena vellova musiikki. Nykyhetkeä ja menneisyyttä filmi hänestä joka tapauksessa yhdistelee elävästi.
Ilta-Sanomien Timo Malmin (2011) mukaan Hietamiehen romaanin filmatisointi on ”koskettava, mutta samalla laskelmoivan ylitunteellinen.” Jarkko T. Laine on tallentanut vaikuttavasti suomalaisesta maisemasta poikkeavat Skånen pellot ja merenrannat. Ohjaajan kosiskelutaipumusta korostaa Malmin mielestä Tuomas Kantelisen pahimmillaan Hollywood-sentimentaalinen musiikkimatto.
Metsäkorte

Ulkonäkö ja koko

Metsäkorte tekee kaksi versoa, kevät- ja kesäverson. Punaruskeiden kevätversojen latvaan muodostuu käpymäinen itiötähkä, jossa itiöpesäkkeet ovat perällisten kuusikulmaisten kilpien alapuolella. Itiöt valmistuvat Suomessa touko-kesäkuussa, jonka jälkeen tähkä perineen kuihtuu. Pian kevätversoihin alkaa kasvaa haarakiehkuroita, ja ne muuttuvat vähitelleen latvattomien kesäversojen kaltaisiksi. 
Metsäkortteen kesäversojen varret ovat vaaleanvihreitä, tähkättömiä ja kasvavat 30–50 cm korkeiksi. Varsi on pysty mutta usein viistolatvainen, karhea, nivelikäs ja uurteinen. Varressa on matalia harjuja 10–18 kappaletta. Onton, 1–4 mm paksun varren keskiontelo on noin puolet koko varren läpimitasta, ja sitä ympäröivät pienet sivuontelot. Kiehkuroina kasvavat lehdet ovat vaatimattomat, yhdiskasvuiset ja muodostavat hammaslaitaisen tupen. Tupet ovat väljiä ja vihertäviä. Osin yhdyskasvuisia hampaita on 3–6, ja ne kasvavat leveähkönä, punaruskeana liuskana. Kesäversoon kasvaa runsaasti ohuita, runsashaaraisia haaroja. Haarakiehkurat ovat tiheitä ja muodostavat varteen vaakasuoria, reunoilta alaspainuneita kerroksia. Kasvin alkeisvarsikko on kaksikotinen, maanpäällinen, liuskainen ja väriltään vihreä. Metsäkorte lisääntyy itiöiden avulla, mutta pääasiallisesti se käyttää leviämiseen laajaa juurakkoaan, joka saattaa painaa jopa 100 kertaa enemmän kuin maanpäällinen kasvusto.
Metsäkorte muistuttaa lehtokortetta (E. pratense). Helpoin tapa erottaa lajit toisistaan on kesäversojen haarat. Metsäkortteella on runsaasti haaroja ja ne ovat runsashaaraisia, kun taas lehtokortteella haarat ovat haarattomia.

Levinneisyys

Metsäkortetta tavataan Britteinsaarilta ja Ranskasta itään läpi Keski- ja Pohjois-Euroopan. Eteläisimmät esiintymät ovat Pohjois-Espanjassa ja Pohjois-Balkanilla. Levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä Siperian läpi Tyynellemerelle saakka. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Suomessa metsäkorte on hyvin yleinen laji koko maassa.

Elinympäristö

Metsäkorte viihtyy karuissa ja rehevissä korvissa, kosteissa ja soistuvissa metsissä ja niityillä, tienvarsilla ja -penkereillä, pellonojissa sekä pelloissa. Lajia tavataan tuntureillakin vielä alapaljakan korkeudella.
Kunnallisvaalit 1925

Kunnallisvaalit järjestettiin vuonna 1925 Suomen 583 kunnassa. 440 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 143 vasemmistolainen enemmistö. Valtuutetut valittiin itsenäisyyden aikana ensimmäistä kertaa kolmeksi vuodeksi.
Lakkisifaka

Tuntomerkit

Lakkisifakan ruumis on 39–47 cm pitkä ja 3,6–4,3 kg painava ja häntä on 50–59 cm pitkä. Väritys on ruskehtava ruskeine ja harmaanmustine merkkeineen. Takajalat ovat pitkät ja etujalat hieman lyhyemmät. Vartalon molemmilla sivuilla on pieni purjemainen ihopoimu, jonka avulla lakkisifaka voi hypätä jopa 10 m:n korkeudesta.

Lisääntyminen

Lakkisifakat elävät uroksen johtamissa 3–10 jäsenen laumoissa. Naaras saa yhden poikasen.
Elin Kallio

Elin Oihonna Kallio (o.s. Waenerberg, 23. huhtikuuta 1859 Helsinki – 25. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja jota kunnioitetaan nimillä ”Suomen naisvoimistelun äiti” ja ”Mamma Kallio”. Kallio pyrki ennen kaikkea lisäämään voimistelumahdollisuuksia naisille. 
Kallio kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeli Aspin voimistelukurssilla 1875–1876 sekä Tukholman voimistelukeskusopistossa 1879–1881. Hän toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun voimistelunopettajana yli 40 vuotta (1884–1926). Vapaa-aikanaan perusti ensimmäisen suomalaisen naisvoimisteluseuran 1876 ja Suomen Naisten Voimisteluliiton 1896. Hän vaikutti myös siihen että Helsingin yliopistossa alettiin kouluttaa naisia voimistelunopettajiksi.
Kallion syntymän 100-vuotisjuhlavuotena julkaistiin marraskuussa 1959 30 markan arvoinen juhlapostimerkki.
Kallion puoliso oli Aukusti Kallio (1858–1896), joka toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun suomen ja ruotsin kielten opettajana vuodesta 1887.
Michael Mageau

Michael Renault Mageau on toinen niistä kahdesta henkilöstä, jotka selvisivät hengissä San Franciscossa vaikuttaneen sarjamurhaaja Zodiac Killerin suorittamista aseellisista hyökkäyksistä. Useita luoteja vartaloonsa saanut Mageau pystyi jälkeenpäin antamaan tuntomerkkejä ampujasta, mutta havainnot eivät riittäneet tappajan löytymiseen.
Keskiyöllä 4. heinäkuuta 1969 19-vuotias Mageau ja  häntä  kolme vuotta vanhempi Darlene Ferrin olivat pysäyttäneet auton Blue Rock Springs Parkin parkkipaikalle Vallejon kaupungin laitamilla Kaliforniassa. Muutaman metrin päähän heidän autostaan seisahtui toinen auto, mahdollisesti Ford Mustang tai Chevrolet Corvair. Autosta astui mies, jota Ferrin ja Mageau luulivat poliisiksi. He nousivat autostaan. Tulija asteli heidän luokseen  ja avasi varoittamatta tulen. Ammuttuaan viidesti mies poistui, mutta Mageaun valitus sai hänet palaamaan ja ampumaan uudelleen  puolustuskyvyttömiä uhrejaan.
Tajuissaan pysytellyt Mageau onnistui laittamaan auton vilkkuvalot päälle, ja hälyttämään apua. Poliisin saapuminen ei ehtinyt pelastaa Ferriniä, joka menehtyi matkalla sairaalaan. Teosta epäiltiin aluksi hänen aviomiestään Deania, jolla kuitenkin oli alibi. Myös Ferrinin aikaisempaa aviomiestä kuulusteltiin, mutta  hänet todettiin syyttömäksi. 
Myöhemmin tappaja lähetti kolmelle eri sanomalehdelle  tietoja murhista ja kertoi yksityiskohtia, jotka vain murhaaja saattoi tietää. Zodiacin nimellä tunnettuna hän jatkoi mahdollisesti jo vuonna 1963 alkaneita veritöitään, ja lisäsi kirjeenvaihtoaan lehdistön kanssa antamalla outoja johtolankoja ja koodeja, joita ei pystytty selvittämään.
Heinäkuussa 1992 Mageau tunnisti ampujan Arthur Leigh Alleniksi, jonka kuvaa Vallejon poliisi sattui näyttämään hänelle. Poliisi halusi tietää, miksi Mageau  ei ollut tunnistanut Allenia 20 vuotta aiemmin, jolloin mies oli ollut pidätettynä pääepäiltynä Zodiaciksi. Mageau väitti, ettei hänelle ollut koskaan näytetty ainuttakaan epäillyn kuvaa. Jos tämä pitää paikkansa, kyseessä on yksi pahimmista Yhdysvaltain rikoshistorian kömmähdyksistä nykyaikana. Asia ei ratkennut koskaan, sillä Allen kuoli elokuussa 1992.
Vuonna 2002 tehtyjen DNA-testien tulokset osoittivat Allenin olleen todennäköisesti syytön Zodiac-murhiin.
RN Baleno (1860)

Valmistus

Alus laskettiin vesille Millwallissa Lontoossa S/S Fairy Queeninä. Se liitettiin Sisilian laivastoon ja edelleen 1961 Italian kuninkaalliseen laivastoon.

Palvelus

Alus luokiteltiin 1863 2. luokan kuljetusaluksi ja se modernisoitiin 1865-1866, jolloin sen koneisto vaihdettiin 340 hevosvoiman höyrykoneeseen. Alus luokiteltiin paikallispuolustusalukseksi 1877 ja seuraavana vuonna sen aseistukseksi vaihdettiin kaksi 80 millimetrin tykkiä ja edelleen vuonna 1890 kaksi 37 millimetrin tykkiä.
HMS Svärdfisken (1914)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 27. marraskuuta 1936 ja sen myöhempi kohtalo on tuntematon.
Brunssi

Brunssi on aamupäivällä syötävästä runsaan aamiaisen ja lounaan yhdistelmästä tai välimuodosta käytetty nimitys (engl. brunch = breakfast + lunch). Brunssi nautitaan myöhemmin kuin aamiainen, mutta aikaisemmin kuin lounas.
Brunssi aloitetaan yleensä kello 11–12, ja se voi kestää aina kello 15 asti. Brunssin juomiin kuuluvat tavallisesti kahvi ja tee, erilaiset mehut sekä erikoisuutena myös samppanja tai kuohuviini. Brunssissa ruoat ovat aseteltu noutopöytään, josta kukin valitsee mitä haluaa. Brunssi on peräisin Oxfordin yliopistokaupungista, mutta on tullut tunnetuimmaksi amerikkalaisena pyhäaamiaisena. Amerikkalaiseen brunssiin kuului alun perin munakokkelia, munakkaita, hyydytettyjä munia ja pekonia sekä aamiaismakkaroita. Brunssin luonteeseen kuuluu vapaamuotoisuus ja mutkattomuus, joten ruokapöydän ympärillä liikkuminen, vapaa seurustelu ja paikkojen vaihtaminen kuuluvat asiaan.
Aztecahevonen

Ominaisuudet

Aztecahevoset ovat tyypillisesti säkäkorkeudeltaan kolmivuotiaana 147–162 senttimetriä. Silmät ovat ilmeikkäät, korvat pienet, pystyt ja terävänmuotoiset. Kaula on lihaksikas ja kevyesti kaartuva. Kirjavia värityksiä ei hyväksytä.

Historia

Meksikolla ei ollut omaa hevosrotua ennen aztecan risteyttämistä 1970-luvulla. Rodun kevittelyssä hyödynnettiin andalusianhevosia, quartereita ja criolloja. Vuonna 1982 Meksikon maatalousministeriö perusti aztecahevoselle oman rekisterin. Don Antonio toi andalusianhevosia Espanjasta ja risteytti niitä criollotaustaisten tammojen kanssa. Aztecahevosella on vähintään kolme kahdeksasosaa ja enintään viisi kahdeksasosaa andalusialaista tai quarteria, mutta enintään neljäsosa criolloa. Jalostuspäämäärä oli periytää sekä andalusialaisen että quarterin parhaat ominaisuudet, ja lopputuloksena syntyi elegantti yleis- ja näyttelyhevonen.