Ariete (panssarivaunu)

Piirteitä

Vuonna 1982 Italian armeija lähetti Oto Melaralle ja IVECO:lle pyynnön suunnitella uusi ja nykyaikainen taistelupanssarivaunu, jonka olisi tarkoitus korvata mavoimien vanhentuneet saksalaisvalmisteiset Leopard 1 - ja yhdysvaltalaisvalmisteiset M60 Patton -panssarivaunut. Italian maavoimien panssarisodankäynnin asiantuntijoista muodostunut komitea hyväksyi uuden panssarivaunun pohjapiirrokset vuonna 1984, ja Arieten ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1986. Italian maavoimat aloitti prototyyppien kokeilut vielä samana vuonna, ja ensimmäiset tilatut vaunut toimitettiin vuonna 1995. Viimeinen tilattu panssarivaunu toimitettiin seitsemän vuotta myöhemmin vuonna 2002, ja nykyisin Italian maavoimilla on Ariete-vaunuja yhteensä 200 kappaletta. Ariete kuuluu 1990-luvulla valmistettujen italialaisten panssariajoneuvojen sarjaan, johon kuuluvat myös Centauro-panssarintorjuntavaunu, Dardo-rynnäkköpanssarivaunu ja Puma-panssariauto.
Arieten ensisijainen ase on rihlaamaton 120-millinen Otobreda-mallin sileäputkinen panssarivaunukanuuna. Vaunu on aseistettu myös kahdella 7,62 millin raskaalla konekiväärillä. Ensimmäinen konekivääri sijaitsee panssarivaunukanuunan vieressä ja on tarkoitettu jalkaväen torjuntaan; toinen on sijoitettu tykkitornin huipulle ja suunniteltu ilmatorjuntaan. Arietessa on neljä elektronisesti toimivaa savukranaattilaukaisinta, joilla voidaan laukaista tavanomaisten savukranaattien ohella myös silppukranaatteja. Vaunun asejärjestelmiin kuuluvat myös laseretäisyysmittari, lämpökameratähtäin, valonvahvistinlaitteisto, digitaalisesti toimiva ammunnanhallintatietokone ja TURMS FCS -mallin tulenjohtojärjestelmä. Ammunnanhallintatietokoneeseen on asennettu antureita, jotka havaitsevat muutokset kohteen liikesuunnassa ja sääolosuhteiden vaihtelussa, minkä jälkeen tietokone ilmoittaa vaunun komentajalle tekemänsä laskelmat panssarivaunukanuunan osumatarkkuudesta ja kohteen etäisyydestä. 
Ariete on päällystetty komposiittipanssarilla, joka samankaltainen kuin brittiläisessä Challenger 2 - ja yhdysvaltalaisessa M1 Abrams -panssarivaunuissa. Panssaroinnin tarkka rakenne on pidetty salaisuutena, mutta todennäköisesti panssarointi on valmistettu teräksestä ja erilaisista komposiittimateriaaleista, jotka on suunniteltu vaimentamaan vaunuun kohdistuneiden panssarintorjunta-aseiden osumien vaikutusta. Vaunun etuosa ja sivupuolet voidaan myös päällystää lisäpanssaroinnilla. Arieten sisätilat on ilmatiivistetty miehistönjäsenten suojaamiseksi ABC-sodankäynniltä, ja vaunun ilmanvaihdossa on suodattimet biologisten ja kemiallisten aseiden varalta. Jotta miehistönjäsenet voisivat nähdä vaunun sisäpuolelta ulkomaailmaan, Arieten tykkitornissa on kymmenen 360 asteen kulmassa pyörivää periskooppia, joista kahdeksan on vaunun komentajan ja kaksi lataajan käytössä. 
Arieten voimanlähde on 12-sylinterinen Fiat V-12 MTCA -mallin dieselmoottori, joka on 1 247 hevosvoiman tehoinen ja tekee vaunun huippunopeudesta 65 kilometriä tunnissa. Vaunussa on saksalaisvalmisteinen ZL LSG3000 -mallin automaattivaihteisto, jossa neljä vaihdetta eteenpäin ja kaksi vaihdetta taaksepäin. Arietessa on myös saksalaisen Diehl Groupin valmistamat telaketjut. 2000-luvulla Italian maavoimat on vaihtanut vaunujen moottoreita MTCA-moottorin uudempaan malliin, jossa on uudistettu pakokaasuahdin ja 30 litran verran lisätilaa polttoaineelle. Moottorijärjestelmä kuuluu Arieten etuihin, sillä vaunu on perinteiseksi taistelupanssarivaunuksi kevytpainoinen, vaikka Ariete on raskaasti aseistettu ja panssaroitu. Toisaalta moottori on myös lievästi heikkotehoinen, muihin nykyajan taistelupanssarivaunuihin verrattuna; vertailun vuoksi esimerkiksi saksalaisen Leopard 2 -vaunun moottorin koneteho on 1 500 hevosvoimaa.