google/wiki40b huggingface dataset:
Raskas patteristo 1

Raskas patteristo 1 eli Rask.Psto 1 kuului Suomen armeijan kenttätykistöön. Se perustettiin talvisodassa Vaasassa ja jatkosodassa Kurikassa ja oli jatkosodassa Päämajan alainen yksikkö. Rask.Psto 1 osallistui talvisotaan ja jatkosotaan, mutta sen miehistö oli talvi- ja jatkosodassa täysin erilainen. Talvisodassa ko. patteristo muodostui ruotsinkielisistä ja jatkosodassa suomenkielisistä miehistä. Raskaan patteriston 1:n perustaminen jatkosodassa alkoi 17. kesäkuuta 1941 kokoontumisella Kurikan kirkolle. Patteristoon kuului 520 miestä. Patteristo koostui suurelta osin kurikkalaisista miehistä, mutta siinä oli monia miehiä myös lähipitäjistä ja myös muualta Suomesta. Alkuvaiheesa patteristoa komensi Heimo Hukki ja vuoden 1942 alusta Arvo Kervinen. 1. patterin päällikkönä toimi Artturi Rytövaara, sittemmin Gylling, 2. patterin päällikkönä Juho Oksa ja 3. patterin päällikkönä ensin Ilmari Kukkula ja lopuksi Martti Kasari. Matka sotaan alkoi Kurikan asemalta 24./25. kesäkuuta 1941, josta patteristo matkasi junalla Seinäjoen ja Haapamäen kautta Jyväskylään, josta saatiin kunnostetut 155 H 17 haupitsit 12 kpl mukaan. Varsinainen sotataival alkoi Wärsilästä heinäkuun alussa 1941 ja eteni itään "koukaten" etelään syyskuussa 1941, kun patteristo tuki Tuulosjoen ylimenohyökkäystä. Sieltä matka jatkui kohti Prääsää, johon patteristo saapui 15.syyskuuta. Matka jatkui muun muassa Suojun ja Kontupohjan kautta Karhumäkeen, joka vallattiin joulukuun alussa 1941. Sen jälkeen patteristo taisteli pohjoisessa Krivillä kunnes siirretiin Syvärin eteläpuolelle Baraniin helmikuussa 1942. Siellä patteristo oli asemissa aina kesäkuuhun 1944, jolloin se siirrettiin Juustilaan, jossa se otti osaa Tali-Ihantilan taisteluihin. Sieltä se siirrettiin elokuussa 1944 lepoon Luumäelle, josta patteristo kotiutettiin marraskuussa 1944. Raskas patteristo 1 taisteli usean divisioonan tukena ja sitä liikuteltiin tarpeen mukaan muiden yksiköiden mukaan. Ammuskulutus jatkosodan aikana oli yli 200 000 laukausta. Maksimikantama oli 11 km. Tulinopeus oli max. 4 lauk/min per tykki.

Rask.Psto 1:n vaiheet jatkosodassa

Koska Rask.Psto 1 oli suoraan Päämajan alainen yksikkö, sillä oli suhteellisen hyvä varustus ja sen vuoksi se määrättiin usein aika hankaliin taistelupaikkoihin.
HMS Cachalot (S06)

Palvelus

Alus romutettiin 1980.
Sanginjoki

Joen kulku

Joki kuuluu Oulujoen vesistöalueeseen, ja laskee Utajärven ja Muhoksen kuntien sekä Oulun kaupungin läpi, ja lopulta yhtyy Oulujokeen Oulussa Sanginsuun kaupunginosassa. Myös Puutturinjärvi Utajärvellä, Iso-Vuotunkijärvi Ylikiimingin Vuotolla, Pikku Seluskanjärvi Muhoksella sekä Koivujoki Aittokylässä laskevat Sanginjokeen.

Jokimaisema

Sanginjoki on matala ja virtaava sekä varsin koskinen ja kalaisa, ja siksi vapaa-ajan kalastajien suosima. Kalastus on luvanvaraista. Jokeen on viime vuosikymmeninä istutettu runsaasti kalaa. Keskimäärin saaliskalojen koko on annoskokoluokkaa.
Joki ja sen eliöstö, mukaan lukien koskikalasto, kärsii ajoittaisista happamuuspiikeistä. Siksi mm. lohikalojen lisääntyminen on nykyisellään hyvin vaikeaa. Happamuusongelmiin liittyen joella oli vuosina 2008-2011 meneillään hanke "Sanginjoen virkistyskäyttöarvon parantaminen ja ekologinen kunnostus".

Yhteydet

Joen yläjuoksu on varsin hankalasti tavoitettavissa, koska se virtaa tiettömien alueiden läpi, mutta jokivarteen menee silti useita metsäautoteitä, joiden lähettyville on rakennettu myös kotia ja laavuja. Aikanaan polut seurasivat joen yläjuoksuja Sanginkylässä, Vuotolla ja Vepsällä. Joen alajuoksua seurailee Sanginjoentie, joka alkaa Oulun Sanginsuusta ja päättyy Muhoksen Sanginjoen kylään.
Miinanraivaaja DR-10

Miinanraivaaja DR-10 oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu hinaaja.

Valmistus

ST-87 tilattiin John E. Matton and Sonsilta Choesista New Yorkista. Se valmistui 1943.
Alustyyppi oli 150 tonnin uppoamainen, 21 metriä pitkä, 6,2 metriä leveä ja syväys 2,6 metriä. Koneena oli 400 hevosvoiman Atlas Imperial -diesel suoralla kytkimellä; alustyypin erikoisuus oli se, ettei siinä ollut alennusvaihteita eikä edes peruutusta, vaan peruutusta varten kone piti sammuttaa ja käynnistää uudelleen päinvastaiseen suuntaan. Suomessa useimpiin näihin aluksiin asennettiin säädettävät KaMeWa-potkurit, joilla suunnanvaihto tuli mahdolliseksi konetta pysäyttämättä.

Palvelus

Kansanhuoltoministeriö osti 12. kesäkuuta 1946 Yhdysvaltain asevoimien selvittelyelimeltä kahdeksantoista ST-luokan hinaajaa sodanjälkeiseen miinanraivaukseen.
Kansanhuoltoministeriön hinaaja No. 10 vuokrattiin 21. marraskuuta 1945 merivoimille miinanraivaajaksi nimellä DR-10. Alus selvisi operaatiosta ilman vaurioita, ja sen päätyttyä aluksesta tuli Helsingin laivastoaseman hinaaja nimellä Purha. Alus toimi myös Mäkiluodon linnakkeen yhteysaluksena ja hinasi tarvittaessa laivaston sukeltajakurssin majoitusproomua, joka kantoi epävirallista nimeä MUSTA NUOLI.
Purha osallistui myös 9. tammikuuta 1965 jäävaurioiden johdosta Porkkalan selällä uponneen troolari Gurlin etsintöihin; Purhan päällikkönä oli tuolloin pursimies Pekka Kurki, joka kaapelilaiva Putsaaren päällikkönä - silloin jo luutnantin arvoisena - johti karilleajossa 30. syyskuuta 1978 Hangon sisääntuloväylällä uponneen moottorivene Viikingin nostoa.
Purha myytiin syksyllä 1981 yksityiselle omistajalle, kun uusi Valas-luokan sukeltajaemälaiva Mursu otti myös sen entiset tehtävät hoitoonsa.
Purha majaili jonkin aikaa Helsingin Hernesaaressa ja sitä käytettiin tilausaluksena. 1980-luvun lopuilla alus vaihtoi uudelleen omistajaa ja siirrettiin Porvoonjoelle. Talven 2009 se vietti Helsingissä, Sompasaaren Kalasatamassa.
Imatran seutukunta

Historia

1. tammikuuta 2005 Parikkala, Saari ja Uukuniemi yhdistyivät Parikkalan kunnaksi. Yhdistymisen jälkeen Parikkala olisi ollut Kärkikuntien seutukunnan ainoa kunta, mutta Kärkikuntien seutukunta lakkautettiin ja Parikkala siirtyi Imatran seutukuntaan.
Siteían arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä itäisen Kreetan alueelta noin 4 000 vuoden ajanjaksolta vuosilta 3500 eaa.–500 jaa. Kokoelmat on jaettu neljään osaan. Ensimmäinen osa sisältää neoliittisen kauden löytöjä muun muassa Zákroksen luolasta sekä varhaisen minolaisen kauden esineitä Agía Fotián hautausmaalta. Toinen osa sisältää keski- ja myöhäisminolaisen kauden esineistöä, mukaan lukien Káto Zákroksen palatsista tehdyt löydöt. Kolmas osa sisältää geometrisen kauden ja arkaaisen kauden löytöjä pääosin haudoista Siteían lähistöltä. Neljäs osa käsittää hellenistisen ja roomalaisen kauden esineitä muun muassa Xerókampoksesta (antiikin Ampeloksesta), Zíroksesta, Makrý Gialóksesta ja Koufonísin saarelta.
Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa kullasta ja norsunluusta tehty kuros-patsas Rousolákoksesta, Pseíran saaren minolaisen asutuksen löydökset, Káto Zákroksen palatsin pithokset ja sen arkiston lineaari-A-taulut, sekä maailman vanhimpiin kuuluva viininpuristin Áno Zákroksesta.
Johannes Hedwig

Johannes Hedwig (1730-1799) oli saksalainen kasvitieteilijä ja sammaltutkija. 
 
 Hän oli lehtisammalten tutkimuksen uranuurtaja. Suuri osa Euroopan ja samalla Suomen lehtisammallajeista on Hedwigin ensimmäisenä tieteelle kuvaamia, kuten metsäkerrossammal Hylocomium splendens (Hedw.). Hedwig kunnostautui myös sammalkasvien anatomian tutkijana. Hän tutki mm. lehtisammalten siittiö- ja munapesäkkeitä.
Intianpöllö

Levinneisyys ja elinalue

Intianpöllöä tavataan Intiassa, ja sitä esiintyy myös Myanmarissa ja Pakistanissa, mutta alkuperä ei ole tiedossa.
Lajia tavataan puutarhoissa ja metsäisillä alueilla. Ne oleilevat päiväsaikaan puissa, jossa ne valitsevat tiheän lehvästön keskellä olevan oksan. Lahoresta on vanha näyte, mutta Pakistanista ei ole tuoreita tietoja. Levinneisyysalue ulottuu Länsi-Bengaliin. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, kuivat savannit, kuivat pensastot, viljelmät, laitumet, puutarhat ja kaupunkialueet.

Käyttäytyminen ja ekologia

Intianpöllöt lepäävät päiväsaikaan oksalla, yleensä pareittain. Häirittäessä ne voivat lentää auringonvalossa, mutta ne valitsevat mielellään suojaisan paikan tiheässä metsikössä. Niiden kolkko ääni on tsuhua-aa, jossa toisella sävelellä on tremolo. Koiras ja naaras ääntelevät duettona. Koiras ääntelee kerran tai kaksi, ja sen jälkeen naaras lyhyemmin ja vähemmän tremolona. Ääni kuuluu useammin marraskuussa, jolloin alkaa lisääntymiskausi. Pesiä tavataan eniten helmi-huhtikuussa. Ne voivat äännellä myös yksittäisellä huhuilulla ja kirkunalla, kuten tornipöllö. Pesä on puunkolossa, johon se munii kolme valkoista munaa. Niiden ravintoa ovat palmuoravat, hiiret ja muut pienet nisäkkäät.

Kulttuurissa

Paikoin Keralassa intianpöllön kolkkoa ääntä pidetään pahana enteenä. Ääni tulkitaan merkitsevän povaa-aa (’lähdetään’ malajalamin kielellä) ja sitä pidetään kutsuna henkien maailmaan.
Hannu Karjalainen

Hannu Karjalainen (s. 1978 Haapavesi) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun valokuvataiteen koulutusohjelmasta vuonna 2005. Karjalainen piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 2004. Yhteisnäyttelyihin hän on osallistunut vuodesta 2003 lähtien. Vuoden nuoreksi taiteilijaksi Karjalainen valittiin 2009.
Karjalaisen kiinnostus kuvataiteeseen syntyi elokuvan kautta. Kiinnostuksen herätti Michelangelo Antonionin Blow-Up – erään suudelman jälkeen, jonka hän näki televisiosta 1990-luvun alussa. Myös Andrei Tarkovskin elokuvat ovat olleet hänelle merkittäviä kokemuksia.
Koiralampi (Jyväskylä, Lähteelänperä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 207 900 kuutiometriä eli 0,0002 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys on 7,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,2 metriä mpy.
Miguel Herrera

Miguel Ernesto Herrera Aguirre (s. 18. maaliskuuta 1968 Hidalgo, Meksiko) on meksikolainen jalkapallovalmentaja, entinen Meksikon jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja ja entinen Meksikon maajoukkueen puolustaja. Herrera edusti Meksikoa puolustajana vuoden 1993 Copa Américassa ja yhteensä 14 maaottelussa. Hänen seurajoukkueensa suurimman osaa hänen uraansa oli CF Atlante. Vuonna 2013 hän valmensi Club Américan Meksikon kansallisen sarjan voittoon. Herrera valmensi Meksikon maajoukkuetta vuoden 2013 lokakuusta vuoden 2015 heinäkuuhun, jolloin hänet erotettiin hänen lyötyään toimittajaa.
Herreran lempinimi on Piojo ("täi").
Ahvenanmaan lippu

Ahvenanmaan lippu on Suomen itsehallinnollisen maakunnan Ahvenanmaan virallinen lippu. Sitä käytettiin ensimmäistä kertaa Maarianhaminassa 3. huhtikuuta 1954. Se on ainoa virallinen Suomen maakunnan lippu vastaavasti kuin Ahvenanmaa on Suomen ainoa itsehallinnollinen maakunta. Ahvenanmaan lippu on mittasuhteita lukuun ottamatta Ruotsin lipun kaltainen paitsi että siihen on lisätty punainen risti symboloimaan Suomea. Lipussa yhdistyvät Ruotsin lipun sinikeltaiset värit ja Suomen vaakunan keltapunaiset värit.
Lippu on Ahvenanmaan itsehallintoalueen lippu, jota voidaan käyttää maissa. Merellä Ahvenanmaalle rekisteröidyt tai siellä kotipaikkaansa pitävät kauppa-, kalastus- ja huvialukset voivat vapaasti valita, käyttävätkö ne Ahvenanmaan vai Suomen lippua. Ahvenanmaan maakunnan omistamat alukset käyttävät kuitenkin aina Ahvenanmaan lippua.  Lisäksi asetus liputuksesta Suomen lipulla (383/1978) määrää, että Ahvenanmaan maakunnan julkisten rakennusten on virallisina valtakunnan liputuspäivinä liputettava Suomen lipulla. Toisaalta Ahvenanmaan maakuntalaki määrää nämä liputtamaan maakuntalipulla maakunnan liputuspäivinä.

Historia

Vielä 1950-luvulla Ahvenanmaalla oli yleisesti käytössä Ahvenanmaan lippuna epävirallinen lippu, joka muodostui kolmesta vaakasuorasta raitaa. Raidat olivat saman kokoisia, ja niistä ylin ja alin olivat sinisiä ja keskimmäinen keltainen. Tasavallan presidentti J. K. Paasikivi ei suostunut vahvistamaan lippua, koska katsoi sen, että lipun ainoat värit olivat samat kuin Ruotsin lipun värit, viittaavan epälojaalisuuteen Suomea kohtaan. Nykyisen lipun hän vuonna 1954 vahvisti, koska siinä on molemmat Suomen vaakunavärit punainen ja keltainen.
Keijo Kajantie

Keijo Olavi Kajantie (s. 1940) on suomalainen fyysikko. Hän oli Helsingin yliopiston fysiikan professori 1972–1977, teoreettisen fysiikan professori vuodesta 1977–2008. Vuosina 1985–1990 hän oli Suomen Akatemian tutkijaprofessori. Hänen tutkimusalaansa on alkeishiukkasaine eli atomin ytimien rakenneosasten muodostamat systeemit.
Kajantie on saanut Suomalaisen tiedeakatemian kunniapalkinnon vuonna 2008 ja Suomen Leijonan komentajamerkin 2012.
Papinniemi

Papinniemi on kylä pohjoisella Heinävedellä, Juojärven rannalla. Kylässä sijaitsee paljon loma-asuntoja. 
Papinniemen Kortemäeltä löydetty puolivalmiiksi, karhunpään muotoon muotoiltu vasarakirves. Se on esihistorialliselta ajalta (1600–1000 eaa.) ja kertoo osaltaan Heinäveden vanhimmasta asutuksesta.
Papinniemen Juurikkasalmen rannalla sijaitsee Suomen merkittävimpiin matkailunähtävyyksiin kuuluva ortodoksinen Valamon luostari, josta on matkaa valtatie 23:lle noin 4,5 kilometriä. Kun Laatokan Valamossa toiminut luostari joutui talvisodan ja sen päättäneen rauhanteon myötä muuttamaan, evakkosijoituksien jälkeen paikaksi valikoitui kahden vierailukerran jälkeen tila Heinäveden Papinniemessä. Valamon luostarille kuuluu laajat maa-alueet kylästä ja Luutsalon saaresta. 
Luostarin alueella on sijainnut Papinniemen kartano, jonka päärakennus oli myöhemmin luostarin johtajan käytössä, kunnes se paloi maaliskuussa 2012.
Luostarilla on myös oma laivalaiturinsa sekä vierasvenesatama. M/S Sergei-laiva liikennöi kesällä päivittäin luostarilta Taivallahden kanavalle sekä Juojärvellä sijaitsevalle Täyssinän rauhan rajakivelle, joka on nykyään Heinäveden ja Liperin kuntien rajamerkki. Juojärveltä pääsee vesitse pohjoisen Juojärven kuntiin tai Taivallahden ja Varistaipaleen kanavia myöten Varisvedelle ja siitä edelleen Kermajärvelle Heinäveden ja Savonlinnan suuntaan tai Suvasvedelle Vehmersalmen ja Kuopion suuntaan ja esimerkiksi Lintulan luostariin.
Hermannin lentoasema

Hermannin lentoasema oli Helsingin Vanhankaupunginlahdella vuosina 1915–1918 toiminut venäläisten, saksalaisten ja suomalaisten vesilentokenttä. Se sijaitsi nykyään mantereeseen täytetyn Kyläsaaren pohjoispuolella. Lentoasema kuului Venäjän Itämeren laivaston 2. Ilmailuprikaatin organisaatioon 4. ja 5. Ilmailudivisioonasta riippumattomana erillisyksikkönä. Lentoasemalla oli kaksi kankaista lentokonehallia sekä muutamia muita rakennuksia miehistöä ja varastointia varten. Lentoasema rakennettiin 1915 alussa.
2. Ilmailuprikaatin käytössä ollessaan Hermannin lentoasemalla oli lentokoneita kahdeksan, joista Viroon liittyvän yhteystoiminnan vuoksi paikalla saattoi olla kerrallaan 2-4 lentokonetta. Koneet olivat pääasiassa Stetinin M-9-lentoveneitä ja Stetinin M-16-vesitasolentokoneita. Vanhankaupunginlahden jäätyessä talven ajaksi tehtiin vesitasoihin jalakset ponttoonien sijaan. 
Saksalaiset ja suomalaiset valkoisen armeijan joukot valtasivat 13. huhtikuuta 1918 lentoaseman ja pari päivää myöhemmin sen johdon otti luutnantti Väinö Mikkola. Aseman kalustona oli neljä sotasaaliina saatua Stetinin M-16-lentovenettä. Kapteeni Seber määräsi 5. toukokuuta lentoaseman päälliköksi luutnantti Bertel Mårtensonin, joka saapui 8. toukokuuta Helsinkiin Friedrichshafenilla. Saksalaiset siirsivät asemalle kesällä neljän Friedrichshafen -lentokoneen osaston.
Kesäkuussa 1918 annettiin lentoasemalla myös ohjaaja- ja tähystäjäkoulutusta, mutta elo-syyskuussa 1918 kaksi Stetinin M-16:a siirrettiin Santahaminan lentoasemalle ja kaksi Turun Vähä-Heikkilän lentoasemalle. Hermannin lentoasema lakkautettiin ja sinne jäivät ainoastaan saksalaiset Friedrichshafenit.
Juhani Ruotsalainen

Kari Eemil Juhani Ruotsalainen (1. huhtikuuta 1948 Iisalmi – 2015) oli suomalainen mäkihyppääjä. Hän kuului Suomen maajoukkueeseen 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alkupuolella.
Ruotsalainen sijoittui 19-vuotiaana Grenoblen olympialaisissa 1968 normaalimäessä 39:nneksi ja suurmäessä 50:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän oli suurmäessä 30:s. Ensimmäisissä lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 1972 hän lensi harjoituskierroksella 162 metriä pitkän hypyn rikkoen Tauno Luiron 21 vuotta vanhan Suomen-ennätyksen ja jääden Manfred Wolfin maailmanennätyksestä vain kolme metriä. Varsinaisessa MM-kilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja seuraavana vuonna 29:nneksi. Vuonna 1967 hän voitti Sveitsin mäkiviikon ja sijoittui Grenoblen esiolympialaisissa neljänneksi.
Puijon Hiihtoseuraa ja Lahden Hiihtoseuraa urallaan edustanut Ruotsalainen saavutti SM-kisojen henkilökohtaisissa kilpailuissa kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Hän voitti Rukan kilpailun vuosina 1969, 1970 ja 1973. Nuorten sarjan kilpailun hän voitti Salpausselällä vuonna 1966 ja Holmenkollenilla vuonna 1968.
Gottfried Kirch

Gottfried Kirch (Kirche, Kirkius) (18. joulukuuta 1639 – 25. heinäkuuta 1710) oli saksalainen tähtitieteilijä. Hän sai vuonna 1700 kuningas Fredrik I:ltä arvonimen Astronom der in Berlin, joka samalla teki hänestä Berliinin observatorion johtajan.
HMS Trinidad (46)

Palvelus

HMS Trinidad liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Aluksen suojatessa saattuetta PQ13 se kohtasi saksalaisia hävittäjiä vaurioittaen Z26:ta, mutta siihen osui yksi sen omista torpedoista. Vaurioitunut alus pääsi Murmanskiin tilapäiskorjauksiin. Alus lähti 13. toukokuuta 1942 paluumatkalle.
HMS Trinidad joutui 15. toukokuuta III/KG 30:n suorittaman ilmahyökkäyksen kohteeksi, minkä aikana alukseen osui pommi rampauttaen aluksen. Hävittäjä HMS Matchless upotti hylyn torpedolla.
Nelly Furtado

Yksityiselämä

Furtado syntyi Victorian kaupungissa portugalilaisille siirtolaisvanhemmille.  Ennen kuuluisuuttaan hän työskenteli tarjoilijana motellissa äitinsä kanssa. Furtadon huhuttiin kesäkuussa 2006 Genre-lehdelle antamansa haastattelun perusteella olevan biseksuaali. Furtado kiisti aluksi huhut, mutta myönsi asian GUS-lehdelle heinäkuussa 2006.
Furtadon esikoistytär Nevis syntyi syyskuussa 2003. Lapsen isä on DJ ja musiikkituottaja Jasper Gahunia eli Lil' Jaz. Lil' Jazin ja Nelly Furtadon suhde päättyi kuitenkin vuonna 2005. Nelly Furtado meni kihloihin 2007 Demacio "Demo" Castellonin kanssa, joka työskenteli ääniteknikkona Furtadon Loose-albumilla. Furtado ja Castellon menivät salaa naimisiin 19. heinäkuuta 2008, mutta asia tuli julki vasta lokakuussa 2008. Hän erosi miehestään kesällä 2016 ja on nykyisin sinkku.

Ura

Furtadon musiikki on fadolaulun, R&B:n ja popin sekoitusta, joka käsittelee usein elämän arvojärjestystä. Myös hänen juurensa näkyvät musiikissa, sillä fado on Portugalin kansallismusiikkia. Monissa kappaleissa lauletaankin välillä portugalia englanninkielisen tekstin välissä. Furtadolta on tähän mennessä ilmestynyt vain yksi kokonaan portugaliksi laulettu kappale, ”Onde Estas”, joka suomeksi käännettynä tarkoittaa ”Missä sinä olet?”. Furtado on tuottanut itse kappaleitaan ja musiikkivideoitaan ja hän osaa soittaa ukuleleä ja kitaraa.
Hänen debyyttialbuminsa Whoa, Nelly! ilmestyi vuonna 2000 ja toinen studioalbumi Folklore julkaistiin vuonna 2003. Keväällä 2006 Furtado julkaisi kolmannen albuminsa Loose. Timbaland tuotti suurimman osan albumista.
Furtadon neljännen albumin Mi Planin avaussingle ”Manos al Aire” julkaistiin maailmanlaajuisesti 29. kesäkuuta 2009, mutta kuitenkin kappale rantautui Suomen radioihin vasta marraskuussa 2009 ja ensisoitto tuli Radio NRJ:llä. Espanjankielinen albumi Mi Plan ilmestyi syyskuussa 2009. 
2010-luvulla Furtado on julkaissut kokoelmalevyn lisäksi kaksi studioalbumia: The Spirit Indestructible vuonna 2012 ja The Ride vuonna 2017.
Hiroto Kyōguchi

Amatöörinyrkkeilyura

Amatöörinyrkkeilyurallaan Kyōguchi otteli 66 ottelua joista voitti 52.

Ammattinyrkkeilyura

Kyōguchi aloitti ammattinyrkkeilyuran vuonna 2016. Vuonna 2017 hän kohosi IBF-liiton mestariksi voittamalla Jose Argumedon kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi.
Kaisa Ikola

Kaisa Elina Ikola (nyk. Viitala, s. 7. kesäkuuta 1974 Lapua) on suomalainen historiantutkija ja kirjailija. Ikola on opiskellut Suomen historiaa ja valmistunut Tampereen yliopistosta vuonna 2000. Ensimmäisen julkaistun kirjansa Lauran syyslukukausi Ikola kirjoitti 12-vuotiaana. Kirja voitti nuorten Kontakti-kirjoituskilpailussa oman sarjansa. Kontakti-sarjassa ilmestyi myös Lauran kevätlukukausi. Ikolan Laura-kirjat kertovat ala-asteikäisistä, Hullu luokka -kirjat yläasteikäisistä ja Ylämaa-sarjan tapahtumaympäristönä on 1600–1700-lukujen Skotlanti. Hullu luokka -kirjojen tapahtumat ja henkilöhahmot pohjautuvat suurimmaksi osaksi Ikolan omaan elämään. Kaksi ensimmäistä Hullu luokka -kirjaa Ikola kirjoitti yhdessä luokkatoverinsa Minna Kulmalan kanssa.
Lisäksi Ikola on julkaissut useita historiallisia tutkimuksia.
Ikola sairastaa harvinaista luustosairautta Osteogenesis Imperfectaa, jonka takia hänen luunsa murtuvat helposti. Lapsuudessaan hän joutui viettämään runsaasti aikaa sairaalassa murtumien ja leikkauksien takia. Vaikka lääkärin ennusteen mukaan Ikolan olisi pitänyt joutua pyörätuoliin, aikuisiällä sairaus ei ole kuitenkaan rajoittanut hänen elämäänsä muuten kuin, että hän on jäänyt hyvin lyhyeksi ja joutuu edelleen varomaan luiden murtumista.
Kruunueetterit

Kruunueetteri on heterosyklinen yhdiste, joka sisältää useita eetteriryhmiä . Kruunueetterit nimesi Charles J. Pedersen niiden kruunua muistuttavan rakenteen vuoksi.  Kruunueetterit voivat sulkea sisäänsä metalli-ioneja erittäin selektiivisesti eli ne sitoutuvat  vain tiettyyn ioniin eivätkä muodosta sidosta muiden metalli-ionien kanssa. Yleisimpiä kruunueettereitä voidaan pitää etyleenioksidin oligomeereinä. Kruunueettereitä voidaan käyttää ionoforeina eli ionien kuljettajina esimerkiksi vedestä kloroformiin

Selektiivisyys

Kruunueetterin happiatomilla on yksi sitoutumaton elektronipari, niillä se muodostaa koordinaatiosidoksen metallikationin kanssa. Selektiivisyys riippuu suuresti kruunueetterin koosta. Mikäli metalli-ioni on säteeltään liian suuri, se ei kykene pääsemään kruunueetterirenkaan sisälle, eikä sidosta muodostu. Vastaavasti liian pieni kationi on liian kaukana happiatomeista eikä tehokas sidoksen muodostaminen onnistu . Kruunueetterit toimivat siis Lewis-emäksinä.

Bentsokruunueetterit

Bentsokruunueettereissä kruunueetterimolekyyliin on liittynyt yksi tai usein kaksi bentseenirengasta. Bentsokruunueettereitä käytetään muodostamaan komplekseja ioniyhdisteiden kanssa . Bentsokruunueetterit ovat myrkyllisiä .

Atsakruunueetterit

Atsakruunueettereissä yksi tai useampi happiatomeista on korvattu typpiatomilla, joka voi muodostaa metalli-ionin kanssa kolme sidosta. Kaksi- ja useampisyklisiä atsakruunueettereitä kutsutaan kryptandeiksi .

Lariaattiset kruunueetterit

Lariaattisen kruunueetterin runkona on atsakruunu, jonka yhteen typpiatomiin on liittynyt hiilivetyhäntä, jossa on eetteriryhmä. Substraatti muodostaa sidoksen hännän kanssa ja hiilivetyketju taipuessaan asettaa metalli-ionin atsakruunurenkaan sisälle . Yleensä kruunueetterit muodostavat sidoksia pääasiassa alkali- ja maa-alkalimetalli-ionien välillä, mutta lariaattiset kruunueetterit voivat sitoutua myös muidenkin metallien, kuten hopean ja lyijyn, kanssa . Lariaattisten kruunueettereiden häntä voi myös olla vastaanottaa protoneja. Tämä vaikuttaa myös aineen selektiivisyyteen. Lariaattiset kruunueetterit ovat myös huomattavan tehokkaita ionoforeja