Ammattikoulutus Suomessa

Ammattiin koulutus 1600–1800-luvulla

Ammattilaiseksi kasvaminen tapahtui 1600-luvulta ainakin 1800-luvun alkuun asti täysin käytännön työelämässä. Usein ammatti periytyi isältä pojalle. Perinteisiä käsityöläisammatteja olivat mm. suutari, räätäli, kultaseppä ja kirvesmies. Myös tulevat kauppiaat hankkivat ammattitaitonsa työhön tutustuen kauppiastalouksissa.
Maaseudulla ei käsityöläisten ammattitaidosta ollut määräyksiä, mutta kaupungin käsityöläiseksi pääsi vain mestarin ohjauksessa tämän taloudessa. Uusi tulokas aloitti opintonsa oppipoikana, keskimäärin 19-vuotiaana. 4–5 vuotta opiskeltuaan oppipoika saattoi antaa työnäytteen eli kisällinäytteen taidoistaan, jonka hyväksynnän jällkeen hän sai kisällin arvonimen.
Tämän jälkeen kisällin tuli opiskella vähintään kolmen vuoden ajan ennen mestarinäytteen antamista. Joillakin aloilla ammatinoppimiseen vaadittiin kisällivaellusta eli toimimista useamman mestarin opissa monipuolisten ammatillisten taitojen hankkimiseksi.
Läheskään kaikki eivät opiskelleet mestareiksi asti vaan noin puolet ammatinharjoittajista jäi kisälleiksi.
Mestariksi eli itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi pääsi suorittamalla mestarinäytteen, jonka ammattikunnan täytyi hyväksyä ja katsoa, että kaupungissa oli tilaa uudelle mestarille.

Yhteiskunnallisten olosuhteiden vaikutus ammattikasvatukseen

Suomalainen yhteiskunta alkoi muuttua 1960-luvulla. Teollisuus- ja palveluelinkeinojen osuus kasvoi koko ajan. Maatalous koneellistui ja vapautti työvoimaa. Ihmiset alkoivat hakeutua Etelä-Suomen kaupunkeihin ja moni suuntasi myös ulkomaille, erityisesti Ruotsiin. Uusista kasvatus- ja koulutusarvoista keskusteltiin kulttuuriradikalismin voimistumisen seurauksena. Myös toisen maailmansodan jälkeinen sotakorvausten maksaminen vaikutti ammatillisen koulutuksen laajenemiseen. Meritokraattinen koulutus- ja työvoimapolitiikka oli vallitseva eetos 1960- ja 70-luvuilla. Tavoitteena oli tietopuolisen opetuksen lisääminen. Näillä kaikilla tekijöillä oli vaikutusta ammatillisen koulutuksen kehittämiseen.

Ammattikasvatus osana koulutuksen kokonaisuudistusta

1950-luvulla alettiin pohtia suomalaisen koulujärjestelmän kokonaisuudistusta. 1960-luvulla luotiin suomalainen yhtenäiskoulujärjestelmä, jonka mukainen yhdeksän vuoden mittainen peruskoulutus antaisin hyvän perustan ammatinvalinnalle.
1960-luvun mietinnöt konkretisoituivat 1970-luvulla. Yleissivistävän koulutuksen ohella myös ammatillinen koulutus kiinnosti koulutussuunnittelijoita. Keskiasteen koulutuksen ongelmana pidettiin 1970-luvulla yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen erillisyyttä. Ongelmana nähtiin myös ylioppilaiden määrän kasvun vaikutukset ylioppilastutkintoa suorittamattomien opiskelumahdollisuuksiin sekä ammatillisen koulutuksen arvostukseen. Ammatillisen koulutuksen yleissivistävyyttä haluttiin lisätä. Ammattikoulutuksesta haluttiin lukion kanssa kilpailukykyinen väylä, josta voisi jatkaa korkeakouluopintoihin, ottaen huomioon työelämän asettamat vaatimukset ja niissä tapahtuvat muutokset. Ammatillisen koulutuksen tavoitteena oli ammattitaito, sen ylläpitäminen ja laaja-alaistaminen. Valtioneuvosto teki asiasta periaatepäätöksen 1974, joka vahvistettiin lailla 1978.

Nousukausi ja lama

1980-luvun alkupuolella taloudellinen kasvu oli kiihtyvää ja Suomi eli nousukauden aikaa. Etenkin ulkomaankauppa ja tieteellis-tekninen kehitys olivat vilkkaita. Työttömyys laski jopa alle kuuden prosentin, ja sekä bruttokansantuote että palkat olivat nousussa.
Vuonna 1986 tapahtuneen Tsernobylin ydinvoimalaonnettomuuden aikoihin Suomen talouskasvu kääntyi kuitenkin laskuun. Erityisesti itärajan taakse suuntautuva kauppa väheni. Yritykset pyrkivät irtautumaan yhteiskunnan valvonnasta ja lopulta kaikki johti egoismin kasvuun. Yhteiskunnallinen arvomaailma oli kokenut kolauksen, joka näkyi pikkuhiljaa myös koulutuksessa. Myös 1990-luvun alun lamalla oli vaikutuksensa ammattikoulutukseen.

Ammatillisen peruskoulutuksen uudistussuunnitelmat

Peruskoulututkintoon pohjautuva ammatillinen koulutus uudistettiin vuoden 1974 valtioneuvoston periaatepäätöksen mukaisesti. Opinnot organisoitiin laaja-alaisiksi peruslinjoiksi, joissa yhteisen perusjakson jälkeen jatkettiin opiskelua omilla erikoistumislinjoilla. Myös valintaprosessi ammatilliseen koulutukseen muuttui kaksivaiheiseksi, jossa peruskoulun päätösvaiheessa valittiin peruslinja ja erikoistumisopinnot valittiin peruslinjan aikana. Ammatillinen koulutus uudistettiin vuosina 1982–88. Koulutuksen rakenteeseen ja opetussuunnitelmaan tehtiin muutoksia, jotka saatiin kirjattua lakiin vuonna 1987. Lakiuudistus avasi mahdollisuuden siirtyä kouluasteelta opistoasteelle ja sitä kautta myös korkeakouluopintoihin. Vuosina 1987–88 valtioneuvosto linjasi ammatillisen koulutuksen tehtäväksi perus-, täydennys- ja jatkokoulutuksen, johon sisältyi muun muassa työnantajien ja työntekijäjärjestöjen avustuksella henkilöstökoulutus. Myös kansalais- ja työväenopistojen suosio oli kasvussa.

1995 – nykyaika

1990-luvulla ja Suomen liityttyä Euroopan unioniin koulutuspolitiika päätavoite EU:ssa on ollut elinikäisen oppimisen edistäminen. Käänne liittyi ylikansallisen koulutuspalveluklusterin rakentamiseen; ammatin ja kasvatuksen sijasta keskeisiksi tulevat työllistyvyys ja asiantuntijuus, elinikäinen ja työssäoppiminen tietoyhteiskunnassa .
Samalla koulutuspolitiikan luonne on muuttumassa, tietyille ammateille ominaisten taitojen ja osaamisen sijasta elinikäisen oppimisen tavoitteena ovat alati vaihtuviin työtehtäviin päivittymisen mahdollistavat taidot, kuten tiimityötaidot, sosiaaliset ja komminikointitaidot, oppimaan oppimisen sekä ongelmanratkaisu- ja monikulttuurisuustaidot . Tavoitteena on siis pyrkiä vastaamaan suoraan työelämän jatkuviin muutoksiin.
Uusi työelämään suoraan suuntautuva koulutuspolitiikka näkyy myös ammattikorkeakoulujen tavoitteissa. Vuonna 1997 Opetusministeriö aseitti tavoitteeksi, että suomalaiset ammattikorkeakoulut asettuisivat eurooppalaisen ammattikorkeakoulujen kärkeen vuosituhannen vaihteessa. Tämä tarkoitti laadun parantamista, niin että ammattikorkeakoulut ovat kansallisesti ja kansainvälisesti kilpailukykyisiä. Ammattikorkeakoulun laatutaso liittyy pitkälti sen yhteyksiin työ- ja elinkeinoelämään. Tarkoituksena oli, että työelämän ja koulutuksen välillä olisi mahdollisimman paljon yhtäläisyyksiä, kuitenkin siten, että koulutus samalla kehittäisi ja uudistaisi työelämää.

Ammatillisen koulutuksen kehittämisen suunta

Koulutuksen laajentaminen on jatkuvasti lisännyt koulutuksen mahdollisuuksia. Peruskoulun jälkeisen toisen asteen koulutuksen opiskelupaikka on periaatteessa ja yhä selvemmin myös käytännössä turvattu koko ikäluokalle. Lisäksi toisen asteen ammatillisen koulutuksen tasoa ja kilpailukykyä on pyritty nostamaan lukioon nähden. Vuoteen 2001 mennessä kaikki toisen asteen koulutus muuttui kolmivuotiseksi, kun aikasemmin oli mahdollisuus käydä ammatillinen koulutus kahdessa vuodessa.
Pitkään valmisteltu ammatillisen koulutuksen reformi astui voimaan vuonna 2018. Uudistuksen tavoitteena oli muun muassa lyhentää opiskeluaikoja ottamalla käyttöön osaamisperustaisuus eli henkilön aikaisemman osaamisen hyväksilukeminen.