google/wiki40b huggingface dataset:
Mihai Marinescu

Mihai Marinescu (s. 25. tammikuuta 1989 Brașov) on romanialainen moottoriurheilija.

Ura

Saavutettuaan useita Romanian kansainvälisiä karting-luokan mestaruuksia hän aloitti kilpauransa vuonna 2005 ajaen Italian Formula Junior- ja Belgian Formula Renault 1.6 -sarjoissa. Formula Junior -luokassa hän voitti kaksi kilpailua ja sijoittui sarjan toiseksi. Belgian Formula Renault -luokassa hän voitti kolme kilpailua ja ajoi kerran paalupaikalle. Hän sijoittui loppupisteissä kolmanneksi.
Vuonna 2006 Marinescu kilpaili Formula Renault 2.0 NEC -sarjassa. Siinä hän ajoi kerran paalupaikalle ja keräsi 175 pistettä, joilla hän sijoittui loppupisteissä kuudenneksi. Vuonna 2007 Marinescu ajoi Eurocup Formula Renault- ja Italian Formula Renault 2.0 -sarjoissa. Eurocup-sarjassa hän saavutti yhden palkintokorokesijan ja sijoittui sarjan 11:nneksi. Italian rellu-sarjassa hän ajoi yhden paalupaikan ja sijoittui kolmesti palkintokorokkeelle. Hän oli loppupisteissä sarjan 5:s. 
Vuonna 2008 Marinescu ajoi Formula BMW -sarjassa ja saavutti 111 pistettä ja sarjan 11:nnen sijan. Hän ajoi samana vuonna Formula BMW Pacific -sarjassa yhden kilpailun, jonka voitti. Vuonna 2009 Marinescu ajoi Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuodesta 2010 lähtien Marinescu on kilpaillut FIA Formula 2 -sarjassa. Ensimmäisenä vuonna hän saavutti 68 pistettä ja sijoittui loppupisteissä 11:nneksi. Seuraavana vuonna Marinescu otti ensimmäisen voittonsa sarjassa ja sijoittui sarjan viidenneksi. Marraskuussa hän pääsi ajamaan GP2-sarjan ulkopuolisen GP2-finaalin ajaen Rapaxilla.
Vuonna 2012 Marinescu jatkoi F2-sarjassa, jossa hän voitti kaksi kilpailua ja sijoittui loppupisteissä jälleen viidenneksi. Vuonna 2013 Marinescu teki paluun Formula Renault 3.5 -sarjaan. Hän ajoi kahdeksan kilpailua ja saavutti viisi pistettä. Samana vuonna hän kilpaili Eurocup Mégane Trophy -sarjassa vierailevana kuljettajana.
Aicle

Aicle.(愛狂います. Ai kuru imasu) on vuonna 2006 perustettu japanilainen yhtye, joka edustaa oshare keitä. Yhtyeen esikoisalbumi oli maaliskuussa 2009 julkaistu Shinzou. Ensimmäisen ulkomaankonserttinsa yhtye teki Suomessa vuonna 2009. Aicle on tunnettu värikkäästä ja huomiota herättävästä ulkonäöstä, joka on tyypillistä useimmille j-rock bändeille. Bändin musiikki erottuu joukosta, sillä Aicle omaa tyylitovereitaan vakavavaikutteisemman rock-soundin, johon on lisätty perinteisemmästä visual keistä lainattua epätoivoa ja sekopäisyyttä. Monipuolinen yhtye on kehittänyt uraansa vuosien varrella vahvasti, ja tarkoin viimeistelty debyyttialbumi Shinzou ilmestyikin maaliskuussa 2009. Yhtye hajosi 22.2.2012.
Kitaristi Keitan eroaminen yhtyeestä vuonna 2009 henkilökohtaisista syistä johtuen tuli äkkiä, mutta ei kuitenkaan hiljentänyt Aiclen vauhtia, vaan päinvastoin, väreillä ilakoiva yhtye suuntasi heti kohti uusia seikkailuja. Viimeinen konsertti Keitan kanssa järjestettiin Shinjuku MARZissa 5.5.2009, mutta saman vuoden lokakuussa Aiclen oli aika suunnata ulkomaille.
Chadli Bendjedid

Chadli Bendjedid  (arab. شاذلي بن جديد‎, Šāḏlī ibn Jadīd) (s. 14. huhtikuuta 1929 Bouteldja – 6. lokakuuta 2012, Alger ) oli algerialainen poliitikko. Hän toimi maansa kolmantena presidenttinä 9. helmikuuta 1979 – 11. tammikuuta 1992.

Varhaisvaiheet

Chadli Bendjedid osallistui Ranskan armeijassa aliupseerina Indokiinan sodan taisteluihin. Algerian itsenäisyyssodan alettua hän loikkasi Kansallinen vapautusrintama -puolueeseen (FLN) vuonna 1954. Presidentti Houari Boumédiènnen suosima Bendjedid määrättiin Oranin maakunnan sotilaskomentajaksi vuonna 1964. Maan itsenäistyttyä Bendjedid nimitettiin 2. sotilasalueen päälliköksi vuonna 1964; vuonna 1969 hänet ylennettiin everstiksi.

Nousu presidentiksi

Bendjedid palveli puolustusministerinä marraskuusta 1978 helmikuuhun 1979 ja nousi presidentiksi Boumédiènnen menehdyttyä. FLN:n neljäs puoluekongressi kokoontui 27.–31. tammikuuta 1979 puoluejohdon ja presidentin valitsemiseksi. Todennäköisimpinä ehdokkaina Boumediennen seuraajaksi pidettiin Mohammad Salah Yahiaouita ja Abdelaziz Bouteflikaa. Jälkimmäistä luonnehdittiin liberaaliksi vasemmistolaiseksi. Hän oli toiminut kuusitoista vuotta maansa YK-lähettiläänä ja oli korkeassa asemassa Oujda-ryhmittymässä. Yahiaoui oli läheisissä yhteyksissä kommunistiseen Parti de l'Avant-Garde Socialiste -puolueeseen (PAGS). Kompromissiehdokkaana esiin nostettu Bendjedid tuli äänestyksessä valituksi tehtävään.

Presidenttinä

Presidenttinä toimiessaan Bendjedid supisti valtion osuutta maan taloudesta ja helpotti hallituksen harjoittamaa kansalaisten valvontaa. Talouden kärsittyä öljyn hinnan romahduksesta 1980-luvun lopulla alkoi hallinnon sisällä kehittyä jännitettä Bendjedidin liberaalin talouspolitiikan kannattajien ja valtionjohtoiseen politiikkaan paluuta kannattaneiden välille. Lokakuussa 1988 nuoriso nousi vastustamaan hallituksen tiukkaa politiikkaa huutaen Benjedidin vastaisia iskulauseita. Tämä johti pian laajoihin mellakoihin, jotka levisivät Oraniin, Annabaan ja muihin kaupunkeihin. Satoja ihmisiä menehtyi hallituksen ryhdyttyä tukahduttamaan levottomuuksia kovin ottein. Tällöin Bendjedid alkoi valmistella siirtymistä monipuoluejärjestelmään. Vuonna 1991 armeija syrjäytti Bendjedidin ja keskeytti vaalien järjestämisen estääkseen islamistista Front Islamique du Salut -puoluetta (FIS) pääsemästä valtaan. Tästä sai alkunsa pitkä ja verinen Algerian sisällissota.

Presidenttiyden jälkeen

Tammikuusta 1992 Bendjedid on pysytellyt enimmäkseen poissa politiikasta. Hän palasi julkisuuteen vuoden 2008 lopulla pitämällä kotikaupungissaan Al-Tarifissa monen suuntaisia mielipiteitä herättäneen puheen.
Hän joutui sairaalaan lokakuun alussa 2012 ja kuoli 6. lokakuuta 2012.
Salon des Refusés

Salon des Refusés eli hylättyjen salonki oli Pariisissa toiminut taidesalonki, jossa esiteltiin niitä töitä, joita ei ollut hyväksytty varsinaiseen Pariisin salonkiin.
Parhaiten muistetaan ensimmäinen hylättyjen salonki eli vuonna 1863 keisari Napoleon III:n määräyksestä järjestetty hylättyjen taideteosten näyttely, jossa oli esillä muun muassa Paul Cézannen, Camille Pissarron, Armand Guillauminin, Johan Jongkindin, Henri Fantin-Latourin, James Whistlerin ja Édouard Manet’n teoksia. Tunnetuin näyttelyn teoksista oli Manet’n Aamiainen ruohikolla, joka oli herättänyt skandaalin.
Paulino Alcántara

Seurajoukkueura

Alcántara debytoi FC Barcelonan paidassa jo 15-vuotiaana vuonna 1912. Vielä nykyisinkin hän on seuran kaikkien aikojen nuorin edustusjoukkueen pelaaja. Alcántaran ensimmäinen jakso Barcelonassa kesti vuodesta 1912 vuoteen 1916. Hän teki 47 pelaamassaan Espanjan pääsarjan ottelussa 55 osumaa.
Vuodet 1916–1918 Alcántara edusti synnyinmaansa pääsarjan Bohemian Sporting Clubia. 23 pelatussa ottelussa syntyi 24 maalia ja Alcántara voitti Filippiinien mestaruuden kausilla 1916–1917 ja 1917–1918. 
Vuonna 1918 Alcántara palasi takaisin FC Barcelonaan. Alcántaran toinen jakso katalonialaisseurassa kesti vuoteen 1927 asti. Vuodet 1920–1927 hän toimi myös seuran kapteenina. Toisen jaksonsa aikana Alcántara teki 130 pääsarjaottelussa hienot 145 osumaa. Hän voitti seuran paidassa yhteensä viisi Espanjan mestaruutta, viisi Copa del Reytä ja kymmenen Katalonian mestaruutta. Maaleja hän teki kaikki kilpailut mukaan lukien Barcelonalle 369 kappaletta 357 ottelussa, joka oli myös seuran uusi ennätys. Tuo ennätys piti lähes 90 vuotta, kunnes Lionel Messi maaliskuussa 2014 rikkoi sen. Suurin osa Alcántaran maaleista syntyi kuitenkin ystävyysotteluissa. Alcántara lopetti uransa vuonna 1927.

Maajoukkueura

Alcántara edusti urallaan kolmea maajoukkuetta, sillä tuolloin siihen oli vielä mahdollisuus. Vuodet 1915–1924 hän edusti Katalonian jalkapallomaajoukkuetta, jossa hän teki neljässä pelaamassaan ottelussa yhtä monta maalia. Vuonna 1917 hän pelasi synnyinmaansa Filippiinien jalkapallomaajoukkueessa kahdessa ottelussa onnistuen kerran maalinteossa. Vuosina 1921–1923 Alcántara kuului myös Espanjan jalkapallomaajoukkueeseen, jossa otteluita kertyi viisi ja maaleja kuusi.

Uran jälkeen

Lopetettuaan uransa vuonna 1927 Alcántara ryhtyi lääkäriksi. Vuonna 1951 hän toimi hetken aikaa myös Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän kuoli Barcelonassa vuonna 1964, 67-vuotiaana.
SMS Tb 93F

Palvelus

Alus annettiin 1920 Jugoslavialle Saint Germain en Layen rauhassa. Alus luovutettiin maaliskuussa 1921 ja liitettiin laivastoon nimellä T6. Vuonna 1925 alus osallistui harjoituksiin Dalmatian rannikolla. Alus osallistui touko-kesäkuussa 1929 laivasto-osaston mukana purjehdukseen Maltalle, Korfulle ja Bizerteen. Osaston muut alukset olivat viisi torpedovenettä, kevyt risteilijä Dalmacija, sukellusveneiden emälaiva Hvar ja sukellusveneet Hrabri ja Nebojša.
Huhtikuussa 1941 akselivallat hyökkäsivät Jugoslaviaan, jolloin alus kuului Sibenikiin sijoitettuun 3. torpedovenelaivueeseen. Alus  määrättiin laivueen mukana osallistumaan hyökkäykseen italialaisten hallussa pitämään Zaraan. Osasto joutui kolmeen Italian ilmavoimien pommitukseen. Viimeisen pommituksen jälkeen osasto siirtyi Zatonista  Prokljanjärvelle, missä alukset olivat 11. huhtikuuta saakka. Seuraavana päivänä laivue saapui Milnaan, missä laivue kieltäytyi täyttämästä annettua käskyä siirtymisestä Kotorinlahdelle. Italian joukot valtasivat alukset.
Alus palveli Regia Marinassa samalla nimellä suojaten Adrianmeren liikennettä. Aluksen pääaseet vaihdettiin kahteen 76 millimetrin ilmatorjuntatykkiin. Syyskuussa 1943 Italian antauduttua liittoutuneille aluksen miehistö upotti 11. syyskuuta aluksen 30 kilometriä Riministä pohjoiseen.
Kuoppakankaan koulu

Historiaa

Kuoppakankaan koulun rakentaminen aloitettiin vuoden 1960 alussa. Kauppalan arkkitehti Heikki Korppi-Tommolan suunnittelema koulutalo valmistui vuoden kuluessa niin, että koulutyö voitiin aloittaa 1.2.1961 ja vihkiäiset pidettiin 8.4.1961. Kuoppakankaan keskuskansakoulun vihkimispuheen piti Kuopion hiippakunnan piispa Eino Sormunen ja juhlapuhujana oli koulutoimen johtaja Alfred Salmela. Hän kertoi, että koulusta oli pyritty saamaan Savon maakunnan mallikoulu, joka voisi olla esimerkkinä ympäristökuntien koulusuunnitelmille. Koulussa oli tiloja kolmeen käyttötarkoitukseen: kansakoululle oli varattu 10 luokkaa, kansalaiskoululle 7 luokkaa ja erityiskoululle 4 luokkaa. Koulun ensimmäisenä johtajana aloitti Manu Kari. Seuraavana vuonna 4.1.1962 koulun juhlasalissa pidettiin Varkauden kaupungin perustamisjuhla.

Musiikkiluokkatoiminta

Kisapuiston ala-asteen kouluneuvosto päätti kokouksessaan 19.1.1978 esittää koulutuslautakunnalle 3. luokalta alkavan musiikkiluokan perustamista lukuvuodesta 1978-1979 alkaen. Hankkeen takana olivat muun muassa koulunjohtaja Manu Kari, opettajat Sirpa ja Väinö Rissanen, Anna Hietalahti sekä musiikin opettaja Nelly Himanka. Kaupunginvaltuusto hyväksyi kouluohjesäännön muutoksen 24.2.1978. Valinta musiikkiluokille tapahtuu musikaalisuustestien avulla. Vuonna 2013 musiikkiluokat juhlivat 35 –vuotista taivalta.
Musiikkiluokkien työtä tukemaan perustettiin Varkauden peruskoulun musiikkiluokkien kannatusyhdistys 21.1.1982, ja se rekisteröitiin 17.11.1983. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää kodin ja musiikkiluokkien yhteistyötä sekä em. luokilla tapahtuvaa musiikin harrastusta. Tähän tarkoitukseen yhdistys hankkii varoja järjestämällä mm. konsertteja sekä arpajaisia. Kannatusyhdistyksen varoja on käytetty stipendeihin, luokkaretkiavustuksiin, soittimiin, nuotteihin, musiikkilaitteisiin ja kuoron esiintymisasuihin. Se on tukenut myös musiikkiluokkien opettajien täydennyskoulutusta avustuksin.
Musiikkiluokat ovat vuosittain esiintyneet eri tilaisuuksissa ja pitäneet joulu- ja kevätkonsertteja. Juhlavuosiin on kuuluneet juhlajulkaisut ja juhlakonsertit sekä levytykset. Musiikkiluokat ovat tehneet yhteistyötä myös paikallisen musiikkiopiston ja puhallinkoulun kanssa.

Oppilaskunta ja tukioppilaat

Koulussa toimii kaksi oppilaskuntaa. Sekä ala- että yläkoululla on aktiiviset oppilaskunnat, jotka järjestävät toimintaa koulussa ja tekevät esityksiä opettajakunnalle ja kaupungin nuorisoparlamentille. Yläkoulun tukioppilaat toimivat muiden oppilaiden tukena.

Oppilashuolto

Koulussa on toimii kaksi oppilashuoltotyöryhmää. Alakoulun oppilashuoltoryhmää vetää koulun apulaisrehtori ja yläkoulun oppilashuoltoryhmää johtaa koulun rehtori. Oppilashuoltoryhmien muita jäseniä ovat erityisopettajat, kouluterveydenhoitaja, kuraattori ja yläkoulussa myös opinto-ohjaaja.

Kouluterveydenhoito

Koulussa on kolme osa-aikaista kouluterveydenhoitajaa. Lisäksi koululääkäri hoitaa eri vuosiluokkien terveystarkistukset.
Cushingin oireyhtymä

Cushingin oireyhtymä on umpierityssairaus, jossa kortisolin määrä veressä on normaalia korkeampi. Tauti johtuu tavallisimmin aivolisäkkeessä, lisämunuaisissa tai joskus myös muualla sijaitsevasta kasvaimesta ja on silloin sisäsyntyinen. Sen voi aiheuttaa myös pitkäaikainen kortisonivalmisteiden käyttö, jolloin sitä sanotaan ulkosyntyiseksi. Oireyhtymä on harvinainen, Suomessa tapauksia on vuosittain parikymmentä. Sisäsyntyisen Cushingin oireyhtymän hoitona on oireyhtymän aiheuttavan kasvaimen poisto. Ellei kasvaimen poistoa jostakin syystä voida tehdä, käytetään kortisolin muodostusta estäviä lääkkeitä tai kasvaimeen kohdistettavaa sädehoitoa.

Sisäsyntyiset syyt

Cushingin oireyhtymän voi saada elimistössä aikaan ulkopuolisista syistä riippumaton prosessi, kuten aivolisäkkeen tai hypotalamuksen kasvain. Tällöin lisämunuaiskuoren liikatoiminta aiheutuu adrenokortikotrooppisen hormonin (ACTH) liikaerityksestä, jolloin puhutaan Cushingin taudista.

Aivolisäkkeen kasvain

Aivolisäkkeen kasvain aiheuttaa adrenokortikotrooppisen hormonin (ACTH) liikaerityksen kautta lisämunuaiskuoren zona fasciculatan liikatoiminnan, jolloin kortisolin eritys lisääntyy. Sairaus on naisilla noin viisi kertaa yleisempi kuin miehillä. Useimmissa tapauksissa aivolisäkkeen kasvain on ACTH:ta erittävä mikroadenooma.

Aivolisäkkeen liikakasvu

Adrenokortikotrooppisen hormonin (ACTH) liikaerityksen voi aiheuttaa aivolisäkkeen ACTH:ta erittävien solujen liikakasvu eli hyperplasia. Tämä voi olla primaarista tai syynä voi olla myös hypotalamuksen kortikotropiinia vapauttavien (CRH) solujen adenooma.

Primaarinen lisämunuaiskuoren kasvain

Sisäsyntyisen Cushingin oireyhtymän voi aiheuttaa lisä­munuais­kuoren kasvain. Kasvain voi olla hyvänlaatuinen (adenooma) tai pahanlaatuinen (karsinooma). Usein kasvain sijaitsee vain toisessa lisämunuaisessa. Myös primaarinen lisämunuaiskuoren liikakasvu eli hyperplasia on mahdollinen Cushingin oireyhtymän syy. Tällöin puhutaan adrenokortikotrooppisesta hormonista riippumattomasta Cushingin oireyhtymästä (engl. ACTH-independent Cushing syndrome).

Ektooppinen adrenokortikotrooppisen hormonin (ACTH) eritys

Ektooppisessa erityksessä jokin muu kudos kuin aivolisäkkeen adrenokortikotrooppista hormonia erittävät solut (kortikotrofit) erittävät adrenokortikotrooppista hormonia (ACTH) verenkiertoon. Usein keuhkojen pienisoluinen karsinooma pystyy erittämään ACTH:ta. On myös mahdollista, että kasvainsolukko erittää kortikotropiinia vapauttavaa hormonia (CRH), joka puolestaan aktivoi aivolisäkkeen kortikotrofeja erittämään adrenokortikotrooppista hormonia ylenmäärin saaden aikaan Cushingin oireyhtymän.

Kortikosteroidihoito

Useimmiten Cushingin oireyhtymän aiheuttaa kortikosteroidihoito, jolloin puhutaan iatrogeenisesta Cushingin oireyhtymästä.
Katakana

Katakana (jap. カタカナ) on toinen japanin kirjoitusjärjestelmässä käytetyistä kana-tavumerkistöistä.

Historia

Katakana-merkit kehitettiin man’yōgana-merkeistä.

Käyttö

Katakanaa käytetään kirjoittamaan esimerkiksi länsimaisia erisnimiä ja lainasanoja, onomatopoeettisia ilmaisuja sekä sanoja, joita halutaan korostaa tekstissä. Katakanaa käytetään toisinaan myös kasvi- ja eläinlajien nimien kirjoittamiseen. Japanilaisessa sarjakuvassa katakanaa käytetään myös kuvaamaan normaalista poikkeavalla äänellä lausuttua ilmaisua, esimerkiksi etäisenä kaikuna kuultua puhetta tai poikkeavaa painotusta. Varhaiset tietokoneet kykenivät näyttämään vain katakana-merkkejä, ja vaikka nykyisissä tietokoneissa ei moista rajoitusta olekaan, on koneiden viestit ja robottien puhe sarjakuvissa usein kirjoitettu katakanalla. Tällä tyylikeinolla saadaan aikaan konemainen tuntu.
Japanin kielen lisäksi katakanaa on käytetty myös ainun kielen, okinawan kielen ja Taiwanilla puhutun minnanin kirjoittamiseen.
Itä-Tiroli

Itä-Tiroli on Tirolin osavaltion eksklaavi Itävallassa. Itä-Tiroli on erillään Tirolista, koska Itävalta joutui luovuttamaan Trentino-Etelä-Tirolin Italialle Saint-Germainin sopimuksessa vuodelta 1919 ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Itä-Tirolin naapurit ovat Kärnten ja Salzburg ja Italian maakunnat Etelä-Tiroli ja Belluno. Itä-Tirolin pääkaupunki on Lienz, ja hallinnollisesti alue on identtinen Lienzin piirin kanssa.
George Darwin

Sir George Howard Darwin (9. heinäkuuta 1845 – 7. joulukuuta 1912) oli englantilainen astronomi ja matemaatikko.
George Darwin oli Charles ja Emma Darwinin toinen poika ja viides lapsi. Hän opiskeli Cambridgen Trinity Collegessa. Vuonna 1883 hänestä tuli astronomian ja kokeellisen filosofian professori Cambridgen yliopistoon. Hän tutki Auringon, Kuun ja Maan vuorovesivoimia ja kehitti teorian, jonka mukaan Kuu on irtautunut Maasta ja jättänyt jälkeensä reiän, josta on myöhemmin tullut Tyynimeri. Hän sai vuonna 1892 Royal Astronomical Societyn kultamitalin, ja hän toimi myöhemmin kyseisen järjestön puheenjohtajana.
Peittokirjonta

Peittokirjonta eli peittojen kirjominen alkoi Suomessa 1700-luvun lopulla. Päälleommeltuja peittoja käytettiin seinävaatteina, rekipeittoina, makuupeitonpäällisinä, pöytäliinoina ja vainajien paarivaatteina. Kirjotut peitot olivat perheissä perintö- ja arvoesineitä, ja ne kuuluvat nykyäänkin kansanomaisten suomalaisten käsitöiden kansallisaarteisiin.
Peittokirjonnassa aiheena ovat geometriset kuviot, kuten ympyrät, neliöt, kolmiot ja ristit sekä puu- ja kasviaiheet. Kuvioiden sommittelussa voidaan erottaa erikseen keskiosa ja reunaosa. Kirjottujen peittojen suunnitteluun kuuluu käytettävien kuviomuotojen valitseminen, kuvioiden sommittelu sekä värien valinta.  
Peittokirjonnassa kankaana käytetään yleensä mustaa villakangasta. Kirjonnassa käytetään aita-, polveke-, side-, ketju-, varsi-, pykä- ja laakapistoja, joilla rajataan ja täytetään kuvioita. Myös erilaisia kirjottuja ristikkoja käytetään peittämään pohjaa. Kirjontalankana käytetään 2–3-kertaista villalankaa, jonka eri sävyt on saatu alun perin kasvivärjäyksellä. Kirjottujen peittojen kuvioiden sekaan on tapana ollut merkitä tekijän nimikirjaimet ja vuosiluku.
Marcel Fabre

Marcel Fabre (oikealta nimeltään Marcel Fernández Peréz, 1886 – 1929 Los Angeles) oli espanjalaissyntyinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Sirkusklovnina toimineen Fabren elokuvaura alkoi Ranskassa Pathén ja Éclairin komedioissa. Vuonna 1910 hän siirtyi Ambrosio Filmille Torinoon. Siellä hän teki 150 komediaa, joiden päähenkilönä toimi Robinet-niminen hahmo. Cinesin Tontolinin ja Itala Filmin Cretinettin kanssa kilpaillut Robinet oli pitkä ja kömpelö vapaa-ajattelija, joka usein joutui villeihin ja tuhoisiin takaa-ajoihin. Hänen kumppaninaan toimi Nilde Baracchin esittämä Robinette.
Vuonna 1913 Fabre ohjasi Ambrosiolle Albert Robidan romaaniin perustuvan seikkailuelokuvan Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola ja seuraavana vuonna futuristishenkisen Amor pedestren. Myöhemmin Fabre muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi komedioiden tekemistä ja ohjasi Pete Morrisonin kanssa myös muutaman westernin. Menetettyään jalkansa työtapaturmassa Fabre työskenteli Universalin käsikirjoittajana.
Fiat CR.42

Suunnittelu

CR.42 perustui aikaisempaan CR.32:een, joka taas oli peräisin Fiat CR.30:stä. CR.32 oli ollut Espanjan sisällissodassa suuri menestys, joten Fiat alkoi kehittää uutta konetta. Koneen moottori oli ilmajäähdytteinen ahdettu Fiat A.74R1C.38 tähtimoottori. Koneen potkuri oli kolmilapainen Fiat-Hamilton Standard 3D.41-1. Runko rakennettiin duralumiinista ja teräksestä, siivet oli päällystetty kankaalla. Kone saavutti huippunopeuden 438 km/h ja nousuajan yksi minuutti ja 25 sekuntia tuhanteen metriin ja seitsemän minuuttia 20 sekuntia 7 000 metriin.

Regia Aeronautica

Kone otettiin palvelukseen toukokuussa 1939. Italian maailmansotaan liittymiseen mennessä noin 300 konetta oli ehditty toimittaa. Kone taisteli brittien Gloster Gladiatoreja, ja myöhemmin Hawker Hurricaneja vastaan, joskus suurellakin menestyksellä.

Malta

Maltalla koneet kohtasivat Hurricaneja ensimmäisen kerran 3. heinäkuuta 1940. Tuolloin eräs brittilentäjä ampui alas SM.79-pommittajan lähellä Kalafarnaa. Hän joutui Falcojen yllättämäksi, ja hänen koneensa vaurioitui pakkolaskukuntoon. Pian brittilentäjät huomasivat CR.42:n olevan vaarallinen ja ketterä vastus.

Unkari

Unkarin ilmavoimat tilasi 52 konetta vuonna 1938. Koneet saatiin vuoteen 1940 mennessä. Koneita tuhoutui palveluskäytössä 25, yksi vioittui korjauskelvottomaksi ja yksi tuhoutui maassa.

Belgia

Belgian ilmavoimat osti vuonna 1939 40 konetta hintaan 40 miljoonaa frangia. Ensimmäinen Fiat saapui 6. maaliskuuta 1940 (yksi kone tuhoutui laskeutumisonnettomuudessa). Saksan hyökättyä Belgiaan koneet joutuivat taistelemaan ylivoimaista Messerschmitt Bf 109 -kalustoa vastaan. Kaikkiaan Fiatit ampuivat alas kahdeksan Dornier Do 17:ää, neljä Messerschmittiä ja yhden Junkers Ju 52:n.

Ruotsi

Ruotsin ilmavoimat hankki 72 konetta vuosina 1940–1941. Ne oli varustettu 20 mm selkäpanssarilla ja suksilaskutelineellä. Niitä operoi yksikkö J11 aluksi Kiirunasta, myöhemmin Luulajasta. Koneet kärsivät monia onnettomuuksia, johtuen materiaalien huonosta laadusta.
Yksi ruotsalaisten käyttämä koneyksilö on säilynyt, ja se on nykyään museoituna.
Seitsemän unikekoa

Seitsemän unikekoa eli Efesoksen seitsemän unikekoa olivat vanhan, sekä kristittyjen että muslimien keskuudessa laajalti tunnetun legendan mukaan seitsemän nuorta miestä, jotka Deciuksen kristittyjen vainojen aikana noin vuonna 250 piiloutuivat erääseen lähellä Efesoksen ulkopuolella sijaitsevaan luolaan siellä nukahdettuaan heräsivät vasta lähes 200 vuotta myöhemmin.
Seitsemän unikeon muistoksi 27. heinäkuuta vietetään unikeonpäivää.

Legenda

Legendan mukaan Efesoksen seitsemän unikekoa olivat Maximianus, Malcus, Marcus, Dionysius, Johannes, Serafion ja Konstantinus. Deciuksen kristittyjen vainojen aikana he piiloutuivat erääseen kaupungin ulkopuolella olevaan luolaan. Heidät kuitenkin huomattiin, ja tyranni käski tukkia luolan suun kivillä, jotta he nääntyisivät nälkään. He kuitenkin pysyivät hengissä, mutta nukahtivat ihmeellisellä tavalla ja heräsivät vasta 187 vuotta myöhemmin, kun alueen perinnökseen saanut Adolios käski orjiensa vierittää kiven pois, jotta sitä voitiin käyttää rakentamiseen. Tällöin luolaan tuli auringon valoa, joka herätti nukkujat. He luulivat nukkuneensa vain muutaman tunnin, ja nälissään he valitsivat keskuudestaan yhden, Malcuksen, toisten lähteiden mukaan nimeltään Iamblikhoksen, jonka piti käydä kaupungissa ostoksilla.
Tällä välin oli kuitenkin kristinusko tullut valtionuskonnoksi, ja Efesos kuului nyt Itä-Rooman valtakuntaan, jonka keisarina tuolloin oli Theodosius II. Iamblikhos hämmästeli suuresti muuttunutta kotikaupunkiaan ja erityisesti kaupungin portille ilmestynyttä suurikokoista, voittoisaa ristiä. Toisaalta hänen vanhanaikainen pukunsa ja vanhahtava kielensä hämmästyttivät leipuria, jonka luona hän asioi. Kun hän lisäksi aikoi maksaa vanhalla, Deciuksen aikaisella rahalla, hänellä epäiltiin olevan salainen aarrekätkö, ja hänet toimitettiin oikeuden eteen. Vasta tällöin hänelle selvisi, että tällä välin oli kulunut lähes kaksisataa vuotta. Kun tieto ihmeestä levisi julkisuuteen, Efesoksen piispa, papit ja virkamiehet ja lopulta keisarikin tulivat katsomaan luolaa. Siellä nukkuneet miehet siunasivat heidät, mutta kuolivat pian sen jälkeen.
Legenda pitää ihmeen tapahtumapaikkana ns. Seitsemän nukkujan luolaa (turk. Eihan Ül-Kehf) Efesoksen raunioalueen ulkopuolella.

Varhaisimmat maininnat

Tiettävästi ensimmäisenä seitsemän unikekoa mainitsi syyrialainen piispa Jaakob Sarugilainen eräässä saarnassaan vain puoli vuosisataa unikekojen väitetyn heräämisen jälkeen. Gregorius Toursilainen käänsi 500-luvulla legendan syyriasta latinaksi, minkä jälkeen se tuli nopeasti yleisesti tunnetuksi.
Kertomus seitsemästä unikeosta esiintyy myös Koraanissa, minkä vuoksi se tunnetaan myös muslimien keskuudessa.