google/wiki40b huggingface dataset:
Raskaus transsukupuolisilla

Raskaus transsukupuolisilla ihmisillä on mahdollista, jos henkilöllä on kohtu ja on muutoin kykeneväinen tulemaan raskaaksi. Raskaaksi tuleva transsukupuolinen henkilö on yleensä transmies, joka on valinnut säilyttää synnytyselimet. Sitä vastoin transnaiset eivät tällä hetkellä kykene tulemaan raskaaksi.

Transmiehillä

Osa transmiehistä voi tulla raskaaksi. Huomattava osa transmiehistä kieltäytyy genitaalikirurgiasta osana sukupuolenkorjausprosessia. Siten heillä voi edelleen olla toimivat kohtu ja munasarjat. Raskauden mahdollisuus leikkauksen läpikäynneillä transmiehillä vaihtelee leikkauksen tyypin mukaan. Sukupuolenkorjausprosessiin kuuluu usein hormonihoito, johon sisältyy säännöllinen annos testosteronia. Runsas testosteroni alentaa yleensä henkilön mahdollisuuksia tulla raskaaksi ja siksi sillä saattaa olla sterilisoiva vaikutus. Tästä huolimatta on ollut tapauksia, joissa transmies on tullut raskaaksi hormonihoidon jälkeen tai sen aikana. Alentuneen hedelmällisyyden vuoksi hedelmättömyyshoito saattaa olla välttämätön. Osa transmiehistä päättää esimerkiksi pakastaa munasolujaan ennen sukupuolenkorjausprosessin aloittamista.
Osa transmiesten raskauksista on ollut toivottuja, mutta osa on aiheutunut yksilön kohdalla virheellisestä ajatuksesta testosteronin aiheuttamasta steriiliydestä. Psykologisesti raskaaksi tuleminen voi olla transmiehelle haastavaa. Raskaus yhdistetään voimakkaasti naiseuteen, mikä ei transmiesten kohdalla yleensä ole toivottavaa. Muiden näkemykset ja niihin vaikuttaminen sekä vanhemmuuden roolimallit vaikuttavat psykologiseen kestämiseen.
Raskaana olevat ja synnyttävät transmiehet ja transtaustaiset miehet saavat toisinaan mediahuomiota. Tällaisia ovat muun muassa ensimmäiseksi synnyttäneeksi mieheksi uutisoitu Thomas Beatie ja sekä Suomen ensimmäinen lapsen synnyttänyt mies.

Transnaisilla

Transnaisen tuleminen raskaaksi ei ole tällä hetkellä mahdollista, koska transnaisilla ei ole kohtua tai munasarjoja. Transmiesten mahdollisuutta tulla raskaaksi on yritetty selvittää lääketieteellisessä tutkimuksessa. Eräs teoreettinen mahdollisuus on kohdunsiirron tekeminen. Mahdollisia kohdun luovuttajia voisivat olla transmiehet tai kuolleet henkilöt. Kohdunsiirtoon tiedetään liittyvän joitakin anatomisia ja hormonaalisia ongelmia kohdunsiirtoon yleisesti liittyvien riskien lisäksi.
Jacob Wallenberg (kirjailija)

Jacob Wallenberg (1746 Viby – 1778 Mönsterås) oli ruotsalainen merenkävijä, pappi ja kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on vuosina 1769–1770 kirjoitettu humoristinen matkakertomus Kaukana valtamerellä (Min son på galejan, 1781).

Varhaiset vuodet

Wallenberg opiskeli Lindköpingin kymnaasissa. 1763 hän kirjoittautui Uppsalan yliopistoon, mutta huonon rahatilanteensa vuoksi hänen oli siirryttävä pian yksityisopettajaksi. 1767 hän sai kotiopettajan paikan Göteborgista Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian johtajan Martin Holtermannin perheestä.
Holtermannin avulla Wallenberg pääsi kesällä 1769 töihin kauppakomppianian laivalle. Wallenbergin ensimmäiset kuukaudet merellä veivät hänet Tanskaan, Saksaan, Hollantiin, Ranskaan ja Englantiin. Matkan aikana hän kirjoitti ensimmäisen matkakertomuksensa Sanfärdig resebeskrifning.

Ensimmäinen matka Kiinaan

Joulukuussa 1796 23-vuotias Wallenberg lähti Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian Finland-laivan Kiinan-matkalle laivapastoriksi. Viihdyttääkseen kanssamatkustajiaan hän alkoi julkaista laivalla humoristista viikkolehteä Swedenborgska posten ja perusti matkatovereidensa kanssa aikansa ajankohtaisesta tieteestä keskustelleen ja railakkaasti juopotelleen Runio Sacrum -seuran. 
Finlandin ylitettyä päiväntasaajan Wallenberg ryhtyi viikkolehden sijaan julkaisemaan kanssamatkustajien iloksi päiväkirjamerkintöjään arkki arkilta. Wallenbergin päiväkirjajulkaisut jatkuivat aina elokuuhun 1770, jolloin Finland saapui Kantonin satamaan. Mikäli Wallenberg jatkoi päiväkirjamerkintöjään paluumatkalla, ne eivät ole säilyneet meidän päiviimme.
Wallenberg teki myöhemmin vielä kaksi matkaa Finlandilla 1772 ja 1774. Toinen matkoista suuntautui jälleen Kiinaan.

Kaukana valtamerellä

Wallenbergin matkapäiväkirja julkaistiin vuonna 1781. Älykkääksi, mutta ennen kaikkea hauskaksi ja viihteelliseksi tarkoitetun laivapäiväkirjan teksti sattoi olla liian ronskia ja vapautunutta 1777 Mönsteråsin seurakuntapastoriksi päässeen Wallenbergin mainetta ajatellen. 
Joka tapauksessa Wallenberg itse oli tietoinen tyylinsä uudenaikaisuudesta, mikä paljastuu hänen aikalaiskirjeistään. Kaukana valtamerellä liikkuu kielellisessä ilotulituksessaan ja hersyvässä huumorissaan tietoisesti Henry Fieldingin linjoilla ja teoksen parodiset tyylisekoitukset tuovat mieleen Laurence Sternen.
Teos julkaistiin suomeksi vuonna 2004 Lars Karlssonin käännöksenä.
Sorong

Sorong on rannikkokaupunki Indonesian Länsi-Papuan saarella. Kaupungissa on asukkaita noin 220 000 (arvio vuodelle 2014).
Resident Evil (vuoden 1996 videopeli)

Hahmot

Pelin pelattavia hahmoja ovat Alpha-tiimin jäsenet Chris Redfield ja Jill Valentine. Sivuhenkilöitä ovat ase-expertti Barry Burton, lääkintäexpertti Rebecca Chambers ja STARS-ryhmän komentaja Albert Wesker. Tarinan aikana pelihahmo tapaa myös muita STARS-ryhmän jäseniä, eläviä ja kuolleita.

Juoni

Yhdysvaltain keskilännessä sijaitsevan teollisuuskaupunki Raccoon Cityn läheisessä Arklayn vuoristossa on tapahtunut outoja murhia, joiden yhteydessä on löydetty viitteitä kannibalismista. Raccoon Cityn poliisi päätyy kansalaisten kovan painostuksen takia lähettämään paikalle erikoisyksikkönsä Special Tactics and Rescue Servicen eli STARS-ryhmän.
Yhteys ensimmäisenä paikalle lähetettyyn Bravo-tiimin menetetään, joten Alpha-tiimi lähetetään Bravon perään. Paikalle saavuttuaan Alpha löytää moottorivian takia metsikköön pudonneen Bravon helikopterin ja sen kuolleen lentäjän. Tutkiessaan aluetta ja etsiessään vihjeitä Alpha joutuu raivokkaiden koirien hyökkäyksen kohteeksi, ja yksi tiimin jäsenistä saa surmansa. Helikopterilentäjä Brad Vickers joutuu paniikkiin ja pakenee yksinään Alphan helikopterilla. Alphan jäsenet pakenevat koiria läheiseen kartanoon uskoen sen olevan hylätty.
Koirien vaeltaessa ulkona Alphan selviytyneet jäsenet Albert Wesker, Chris Redfield, Barry Burton ja Jill Valentine ovat loukussa kartanossa. He kuulevat laukauksen ja pelihahmo lähtee tutkimaan asiaa. Yksi ensimmäisistä löydöistä on Bravon Kenneth J. Sullivan, joka on joutunut zombin raatelemaksi. Pelihahmo löytää kartanosta arvoituksia ja ansoja sekä biolääketieteen monialayritys Umbrella Corporationin järjestämistä tutkimuksista seuranneita kauheuksia: kartanossa vaeltaa T-viruksen kehittämisen yhteydessä syntyneitä olentoja.
Kun pelihahmo paljastaa suuren, maanalaisen laboratorion, Wesker paljastaa olevansa Umbrellalle työskentelevä kaksoisagentti. Weskerin vapauttama hirviö, Tyrant T-002 käy hänen kimppuunsa. Pelihahmo kukistaa Tyrant T-002:n ja pakenee kartanosta pelastamiensa henkilöiden kanssa Vickersin helikopterikyydillä.

Kehitys

Peli on saanut vaikutteita Sweet Home (1989) -roolipelistä, jossa oli mukana selviytymispelin elementtejä.

Julkaisut

Pelistä julkaistiin uudelleen vuonna 1997 varustettuna Director's Cut -lisänimellä, ja siinä uudistuksina oli pelata peliä kolmella eri vaikeusasteella. Director's Cut sisältää myös pelattavan Resident Evil 2 -demon. Seuraavana vuonna peli julkaistiin jälleen uudelleen, Director’s Cut Dual Shock Ver. -nimellä, joissa näkyvimpinä uudistuksina oli uudistetut musiikit sekä nimenmukaisesti mahdollisuus PlayStationin DualShock -ohjaimella pelaamiseen. Vuonna 2006 peli julkaistiin Resident Evil: Deadly Silence -nimisenä Nintendo DS:lle uusin grafiikoin ja ääninäyttelyin varustettuna. Pelistä on kehitetty uusi versio (remake), joka julkaistiin Nintendo GameCubelle vuonna 2002 ja Wiille 2008. Grafiikan lisäksi uusitussa versiossa on paranneltu pelin kauhuelementtiä ja tarinaa.
Rapid Reload

Rapid Reload (Japanissa nimellä Gunners Heaven) on 2D ammuskelupeli PlayStationille, josta tuli todella suosittu. Rapid Reload on ns. "Gun and Run" -peli, jossa juostaan ampumapainike pohjassa vihollisia kohti. Rapid Reload julkaistiin Japanissa vuoden 1995 alussa sekä Euroopassa vuoden 1995 lopussa.

Tarina

Aarteenmetsästäjät Axel Sonics ja Ruka Hetfield lähtevät etsimään aarretta. He eivät tiedä, että ilkeä terroristi järjestö, Pumpkin Heads, on myös aarteen perässä. Arelin ja Rukan on pelastettava maailma terroristien kynsistä.

Pelaaminen

Pelin alussa pelaaja valitsee hahmokseen joko Axelin tai Rukan. Kaikissa tasoissa, poikkeuksena 3- ja 5-taso, on kolme päävastusta. Näistä kaksi on Area Bosseja ja yksi on Guardian. Tasossa 3 on vain yksi Area Boss, ja tasossa 5 on pelkkä Guardian. Monet ihmiset ovat kritisoineet pelin vaikeutta, etenkin Rukalla pelatessa tasoissa 3 ja 4.
Ostankinon televisiotorni

Ostankinon televisiotorni on 540 metriä korkea televisio- ja radiotorni Moskovassa Venäjällä. Sen on suunnitellut Nikolai Vasiljevitš Nikitin (1907–1973). Torni on Euroopan korkein rakennelma.
Tornin rakentaminen alkoi vuonna 1963, ja se valmistui vuonna 1967. Se piti maailman korkeimman vapaastiseisovan rakennelman titteliä kymmenen vuotta, kunnes vuonna 1976 Kanadan Torontoon valmistui CN Tower.
Tornissa on tapahtunut muutamia onnettomuuksia, kuten esimerkiksi tulipalo 27. elokuuta 2000 ja basehyppääjä Christina Grubelnekin paiskautuminen tornin seinämään 1. heinäkuuta 2004.

Tulipalot

Tornissa syttyi 27. elokuuta 2000 tulipalo, joka vaati neljän ihmisen hengen. Tulipalo häiritsi Moskovan radio- ja televisiosignaaleja.
Tornissa syttyi uudestaan tulipalo 25. toukokuuta 2007, mutta se kuitenkin oli paljon pienempi palo kuin vuonna 2000. Kaikki sisällä olleet ehdittiin evakuoida, ja henkilövahingoilta säästyttiin.
Kantatie 92

Historiaa

Tien rakentaminen aloitettiin 1930-luvulta Kaamasesta kohti Karigasniemeä. Toinen maailmansota keskeytti rakennustyöt. Jatkosodan aikana saksalaiset sotilaat rakennuttivat tien valmiiksi pakkotyönä neuvostoliittolaisilla sotavangeilla ja saksalaisilla rangaistusvangeilla, ja tie valmistui vuonna 1943.
Sodan jälkeen aiemmin Petsamoon päättynyt valtatie 4 siirrettiin kulkemaan Kaamasen kautta Karigasniemeen, jonne se päättyi. Saamen sillan valmistumisen ja tienumerouudistuksen myötä valtatie 4 linjattiin 1990-luvulla kulkemaan Kaamasesta Utsjoen keskustaajamaan. Kaamasen ja Karigasniemen välinen tie numeroitiin uudelleen kantatieksi 92. 
Muinoin Kaamasen ja Neidenin välillä oli polku- ja vesireitti, joka toimi kauppatienä Inarin Lapin ja Varangin Ruijan välillä. Jatkosodan päätyttyä menetetyn Petsamon alueella asuneet kolttasaamelaiset asutettiin Sevettijärvelle, jossa yhteyksiä hoidettiin kesäisin kävellen ja veneellä, talvella reellä ja telaketjuvetoisilla lumikiitäjillä.
Vuonna 1969 valmistui ensimmäinen autolla ajettava polkutie, joka oli ympärivuorokautinen, Kaamasen ja Sevettijärven välille. Työt kesti n. 20 vuotta. 1970-luvulla tietä jatkettiin pätkittäin Näätämöön saakka. Tie parannettiin vuosina 1979–1985 monelta osin uudelleen rakentamalla. 1990-luvun alkupuolella tien päällyste ulottui Sevettijärvelle. Tie on ollut kokonaan päällystetty vuodesta 1993 lähtien. Tie muutettiin seututieksi vuonna 1971 ja edelleen kantatieksi vuonna 2016. Samalla Näätämön ja Neidenin välinen Norjan valtatie 893 sai numeron 92.
Asunto-osuuskunta

Asunto-osuuskunta on yhteisö, jonka tarkoituksena on omistaa ja hallita rakennusta tai rakennuksia, jossa huoneistojen yhteenlasketusta lattiapinta-alasta on määrätty säännöissä jäsenille asuinhuoneistoiksi osuusmaksuun perustuva omistusasunto. Se on välimuoto omistus- ja vuokra-asunnolle, jossa osuusmaksun maksamalla henkilö tai yhteisö saa asumisoikeuden. 
Suomessa ei ole erillistä asunto-osuuskuntalainsäädäntöä samaan tapaan kuin asunto-osakeyhtiöissä.
Korpinen (Utajärvi)

Järvi ympäristöineen

Järven etelärannalla on Uturankangas, jossa on entinen pieni peltoalue. Muuten rannat ovat suota, lännessä Lauttasuo, pohjoisessa Siltasalmensuo ja itäkoillisessa laaja Siiransuo. Järven ympäristö on asumaton. Järven kaloja ovat hauki, ahven ja särki. Järvi on hyvin matala, siinä kasvaa sekä ulpukkaa että laajoina alueina ahvenvitaa. Vesi, joka tullee järveen pääosin läheisiltä soilta, on tummaa. Järven laskuoja on puro nimeltään Korpisenoja ja se laskee Kiiminkijokeen Alavuotolla.
Mega Man X

Tarina

Vuonna 20XX Tri. Thomas Light kehitti robotin, joka kykenee ajattelemaan ja tekemään omia päätöksiä. Tällainen robotti, ollessaan huomattavasti vahvempi kuin yksikään ihminen tai senhetkinen robotti, ei ollut erityisen turvallinen. Tämän vuoksi Light sulki robotin kapseliin, jossa suoritetaan lukuisa määrä eettisiä testejä, jotta robotille kehittyisi terve eettinen pohja. Koko prosessiin tarvittiin vähintään 30 vuotta. Valitettavasti Tri. Light ei elä tarpeeksi pitkään nähdäkseen aherruksensa tulosta käynnissä. Vuosia myöhemmin (vuonna 21XX) Tri. Cain löytää vanhan laboratorion jäänteet ja rojujen seasta kapselin. Kapselissa on robotti, joka on yksinkertaisesti nimetty Mega Man X:ksi. Kapselissa on selkeät varoitukset X:n vaaroista, mutta kaikki valot näyttävät vihreää, ja eettiset testerit ovat saaneet työnsä päätökseen. Tämän myötä Cain innoissaan avaa kapselin tavatakseen inhimillisimmän robotin maan päällä.
Tohtori Cain päättää yrittää kopioida X:n mallin luodakseen robottien uuden sukupolven, reploidit. Joitain asioita Cain ei pystynyt kopioimaan tai ei kyennyt ymmärtämään, ja niiden paikalle hän lisäsi omaa koodia. Kopiointi tuntui onnistuneen, mutta Lightin pahin pelko robotiikan lakeja rikkovista roboteista kävi lopulta toteen. Rauha vallitsi tasan niin kauan, kunnes ensimmäinen reploidi keksi rikkoa robotiikan ensimmäistä lakia: "robotti ei saa koskaan satuttaa ihmistä". Robotti tuhottiin, mutta uusia kapinallisia, Maverickeja, ilmaantui pian lisää. Lopulta uhka kävi niin suureksi, että perustettiin Maverick Hunters -järjestö, jossa vahvat reploidit taistelevat Maverickeja vastaan. Dr. Cainin vahvin luomus Sigma nimitettiin johtoon. Kun Sigmasta tuli Maverick ja hän veti mukanaan suurimman osan huntereista, tilanne näytti kaikelta muulta kuin hyvältä. X, tarkoitusta ja päämäärää vailla, päättää lopulta lähteä taistoon Maverickeja vastaan. Onhan hän epäsuorasti syyllinen koko ongelmaan. Matkan varrella hän ystävystyy toisen Maverick Hunterin, Zeron kanssa.

Mega Man: Maverick Hunter X

Vuonna 2006 Capcom julkaisi pelistä uusintaversion PlayStation Portable -käsikonsolille nimellä Mega Man: Maverick Hunter X. Pelin grafiikat on päivitetty kolmiulotteisiksi mutta itse pelaaminen tapahtuu kaksiulotteisena samaan tapaan kuin alkuperäisessäkin. Peli sisältää anime-tyyliin toteutettuja välivideoita ja ääninäyttelyn. Lisäksi pelissä on avattana anime-lyhytelokuva nimeltä Day of Sigma joka selittää tarkemmin mitä tapahtui ennen pelin tarinaa.

iOS-versio

Joulukuussa 2011 julkaistiin versio pelistä Applen iOS-laitteille. Tässä versiossa pelin grafiikoita on suodatettu sileämmiksi ja ohjaus tapahtuu kosketusnäytöllä. Julkaisunsa jälkeen peli on saanut raskasta kritiikkiä joiltain arvostelijoilta. Destructoid-verkkosivuston Tony Ponce arvioi pelin arvosanalla 4.0/10 ja kritisoi sitä miten pelistä puuttuu ominaisuuksia jotka olivat alkuperäisessä pelissä ja että peliin on lisätty kauppa, jossa voi ostaa oikealla rahalla ominaisuuksia jotka jotka olisivat avattavana myös ilmaiseksi.
Leo Suomela

Leo Erik Suomela, myös L. E. Suomela, E. Korte, (28. toukokuuta 1934 Kortesjärvi) on suomalainen opettaja ja kirjailija.
Suomela valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 Pietarsaaren Suomalaisesta Yhteiskoulusta ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1957. Hän kirjoitti opiskeluaikana novelleja ja kertomuksia eri lehtiin, esim. Seuraan, Apuun, Kuluttajain lehteen. Hän valmistui 1973 filosofian lisensiaatiksi Oulun yliopistossa pääaineenaan kotimainen kirjallisuus, erikoisalueenaan tyylioppi ja sivuaineenaan suomen kieli. Vuonna 1984 hän väitteli Tukholman yliopistossa erikoisalueena kvantitatiivinen stilistiikka. Vuodesta 1959 hän oli äidinkielen opettajaa, ensin Joutsenon keskikoulussa, sitten Joutsenon lukiossa. Hän jäi eläkkeelle 1994.
Suomela teki 1963 aloitteen Etelä- Karjalan kirjailijoiden yhdistyksen perustamiseksi, ja syntyi Kaakkois-Suomen kirjailijayhdistys Paltta ry, nykyisin Kirjailijayhdistys Paltta ry, jonka puheenjohtajana hän oli 1963-1965, 1967 ja 1970.
Hän oli 1960-luvulla perustamassa kulttuurilehti Itäsuomea ja hoiti sen kirjallisuusosastoa vuoden 1969 loppuun. Hän herätti 1965 keskustelun kirjailijoiden asemasta laadittua luonnoksen Kirje kansanedustajille -nimiseksi tekstiksi. Teksti tuli julki Itäsuomi-lehdessä, ja sen seurauksena syntyneen keskustelun ansiosta perustettiin läänintaiteilijajärjestelmän.
Sushmita Banerjee

Sushmita Banerjee (myös Sayeda Kamala (1964 Kalkutta, Intia  –  4. tai 5. syyskuuta 2013 Sharana, Afganistan) oli intialainen kirjailija, ihmisoikeusaktivisti ja sairaanhoitaja. Hän tuli tunnetuksi talibanin toimintaa kritisoivasta omaelämänkerrallisesta kirjastaan Kabuliwalar Bangali Bou (Kabuliwalan bengalilainen vaimo), joka myös filmatisoitiin Intiassa. Taliban sieppasi ja teloitti Banerjeen ampumalla Afganistanissa 4. ja 5. syyskuuta välisenä yönä 2013. Banerjee oli kuollessaan 49-vuotias.

Elämä ja ura

Banerjee syntyi bengalilaiseen bramiiniperheeseen. Hän avioitui afganistanilaisen liikemiehen Janbaaz Khanin kanssa Kalkutassa 2. heinäkuuta 1988. Banerjeen vanhempien yritettyä saada eri uskontoja edustanutta pariskuntaa erotetuksi, Sushmita pakeni Khanin kanssa Afganistaniin. Perillä hän havaitsi, että aviomiehellä oli ennestään Gulguti-niminen vaimo tämän Afganistanin-kodissa.
Kaikesta huolimatta Banerjee päätti jäädä asumaan Khanin kotiin. Koti jaettiin kolmen Khanin veljen ja näiden vaimojen sekä Gulgutin ja tämän lasten kanssa. Banerjee oli koulutukseltaan gynekologiaan erikoistunut sairaanhoitaja ja hän avasi kylän naisten auttamiseen tarkoitetun klinikan. Talibanit vastustivat klinikkaa ja pahoinpitelivät Banerjeeta vaatien klinikan sulkemista. Banerjeen kieltäydyttyä, häntä kidutettiin ja pahoinpideltiin usein ja pidettiin lopulta kotiarestissa. Banerjee yritti pakoa epäonnistuen kahdesti vuosina 1994 ja 1995. Hänet pahoinpideltiin vakavasti toukokuussa 1995 ja hänelle asetettiin fatwa, jonka mukaan Banerjee oli määrä surmata 22. heinäkuuta 1995. Banerjee pääsi pakenemaan kylän päämiehen avulla Kabuliin. Päämies oli Banerjeelle ystävällismielinen tämän suorittaman avustustoiminnan ja klinikanpidon vuoksi. Banerjeen mukaan Taliban oli myös surmannut päämiehen pojan aiemmin, mikä sai tämän kääntymään Talibania vastaan. Pakomatkan aikana Banerjee onnistui surmaamaan kolme taliban-sissiä AK-47-rynnäkkökiväärillä. Hän palasi Kalkuttaan 12. elokuuta 1995. 
Banerjeen ensimmäinen, Afganistanissa kirjoitettuihin päiväkirjoihin perustuva kirja (Kabuliwalar Bangali Bou) julkaistiin 1997. Kirjan pohjalta julkaistiin elokuva Escape from Taliban (Pako Talibaneilta) vuonna 2003. Elokuvan pääosassa oli Manisha Koirala.
Sushmita Banerjee asui Intiassa kunnes palasi miehensä kanssa Afganistaniin vuonna 2013 ja alkoi työskentelyn terveydenhoitajana Sharanassa, Paktikan maakunnassa, kaakkois-Afganistanissa. Banerjee oli kääntynyt islaminuskoon ja otti käyttöön nimen Sayeda Kamala. Hän oli myös aloittanut filmiprojektin dokumentoiden paikallisten naisten elämää. Talibaneiksi oletetut henkilöt tunkeutuivat Sayeda Kamalan kotiin yöllä 4. syyskuuta 2013. Tunkeutujat sitoivat aviomiehen ja poistuivat talosta nainen mukanaan. Ruumis löydettiin Sharanin kaupungin reunamilta 5. syyskuuta 2013. Ruumiissa oli 20 luodinreikää. Taliban on kiistänyt osuutensa surmaan, mutta Afganistanin poliisin mukaan Talibaniin liitettävissä oleva ääri-islamilainen ryhmä on vastuussa asiasta.
Veitsiturskat

Lajit ja anatomia

Veitsiturskien heimoon kuuluu 1 suku ja 2 lajia. Lajit ovat veitsiturska (Melanonus zugmeyeri) ja pikkuveitsiturska (M. gracilis). Ne ovat pienehköjä kaloja, jotka vaavuttavat suurimmillaan 15–28 cm:n pituuden. Selkäeviä veitsiturskalajeilla on yksi ja se on pitkä. Myös peräevä on pitkä ja matala. Pyrstöevä on pieni ja teräväkärvinen. Pitkänomainen ruumin suippenee voimakkaasti kohti pyrstöä. Monille turskakaloille tyypillisnen alalaeun viiksisäie puuttuu veitsiturskilta.

Levinneisyys ja elintavat

Veitsiturskalajeja tavataan Eteläiseltä jäämereltä sekä eteläiseltä pallonpuoliskolta Atlantista, Intina valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät kaukana rannikoista tyypillisesti 150–6 300 metrin syvyydessä.
Jori Sivonen

Jori Sakari Sivonen (11. huhtikuuta 1948 Juankoski – 3. heinäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, muusikko ja tuottaja, joka osallistui 1970-luvulta alkaen vahvasti suomalaisen iskelmämusiikin tekemiseen.

Koulutus

Jori Sivonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa kontrabasson soittoa ja soitti muun muassa Radion sinfoniaorkesterissa ja Helsingin kaupunginorkesterissa. Opiskeluaikoinaan hän siirtyi studio- ja keikkamuusikoksi, sekä alkoi toimia freelance-kapellimestarina levy-yhtiöille.

Ura

Sivonen toimi 1980-luvun alkupuolella tuottajana Finnlevyssä, minkä jälkeen hän perusti oman erityisesti mainosmusiikkia tuottavan äänimainontatoimiston.
Säveltäjäroolin lisäksi Sivonen vaikutti myös sovittajana sekä tuottajana. Hänen kynästään ovat syntyneet mm. monet hitit Lea Lavenille, Einille, Kake Randelinille ja Janne Tulkille.
Sivonen oli myös uranuurtaja konemusiikin kehittäjänä iskelmän saralla. Vuonna 1981 levytetty Taiskan Ei voittajaa on tiettävästi Suomen ensimmäinen kokonaan koneilla säestetty iskelmäkappale. Vuonna 1983 ilmestyneellä Kake Randelinin albumilla Kop kop kop on myös käytetty huomattavasti syntetisaattoreita ja jonkin verran rumpukonetta.
1970-luvun lopun ja 1980-luvun puolivälin välisenä aikana Jori Sivosen tärkein yhteistyökumppani laulujenteossa oli sanoittaja Raul Reiman. Yhteistyön määrä hiipui kuitenkin 1980-luvun alkuvuosien jälkeen suomalaisen iskelmän lamakauden aikana ja loppui kokonaan Reimanin kuollessa vuonna 1987. Muita Sivosen tärkeitä yhteistyökumppaneita sanoittajista ovat olleet muun muassa Juha Vainio ja viime vuosina erityisesti Vexi Salmi.
Sivonen on käyttänyt myös salanimeä Onni Outava.
Sivonen kuoli 3. heinäkuuta 2019 aamuyöllä Helsingissä Laakson sairaalassa, jossa hän oli ollut keuhkokuumeen takia.
San Pedro Alcántara (1771)

Valmistus

Francisco Gautierin suunnittelema alus tilattiin Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista. Alus laskettiin vesille vuonna 1771 ja valmistui seuraavana vuonna.

Palvelus

Alus osallistui Yhdysvaltain vapaussotaan Espanjan julistettua sodan Isolle Britannialle kesäkuussa 1779.
Sinimonarkki

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sinimonarkki on 16 cm. Koiras on päästään, selästään, siivistään ja pyrstöstään kirkkaan sininen. Koiraan päälaella on musta täplä ja kurkussa kulkee musta poikkijuova. Koiraan vatsa on väriltään valkoinen.   Naaras on hieman vaaleampi ja naaraan siivet ovat väritykseltään ruskat. Sinimonarkkinaaraalta puuttuvat myös koiraan musta päälaki ja kurkun juova.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sinimonarkkia tavataan alueelta, joka ulottuu Nepalista ja Intiasta Sri Lankaan, Indonesiaan, Taiwaniin ja Filippiineille. Sinimonarkit elävät monenlaisissa metsäympäristöissä muun muassa vuoristometsissä, sademetsissä, bambumetsissä ja jokilaaksoissa. Lajia tavataan vuoriston juurelta aina 1 200 metrin korkeuteen merenpinnasta.

Elintavat ja ravinto

Sinimonarkit elävät yleensä yksin tai pareittain ja muodostavat usein sekaparvia yhdessä muiden lintujen kanssa. Pesimäkausi lajilla on huhtikuusta elokuuhun. Kuppimainen pesä rakennetaan sammalista oksan haarukkaan.  Naaras munii kolmesta neljään munaa. 
Sinimonarkit syövät ainoastaan hyönteisiä. Laji onkin taitava pyydystämään lentäviä hyönteisiä ilmasta.
Jean D’Espagnet

Jean D'Espagnet (1564– noin 1637) oli ranskalainen juristi ja poliitikko. Hän myös kirjoitti paljon alkemiasta. D'Espagnetista tuli Bordeaux'n alueen johtaja vuonna 1601. Hänet tunnetaan vuonna 1623 julkaistusta teoksesta Arcanum Hermeticae philosophiae and Enchiridion physicae restitutae.