google/wiki40b huggingface dataset:
Amiot 143

Historia

Konetyypin varhainen Amiot 140 -versio lensi ensilentonsa huhtikuussa 1931, ja tyyppi määrättiin tuotantoon Lorraine W -moottoreilla varustettuna kolme vuotta myöhemmin. Jatkokehitetyssä Amiot 143:ssa voimalaitteiksi vaihtuivat Gnome-Rhônen valmistamat moottorit. Amiot 143M.4 -sarjatuotantomalli saatiin palveluskäyttöön vuotta myöhemmin. Konetyyppiä valmistettiin kaikkiaan 138 kappaletta. Viimeisissä sarjatuotantoversiossa oli joitakin muutoksia aiempiin nähden: niiden alkuperäiset Lewis-konekiväärit oli korvattu 7,5 millimetrin MAC 1934 -konekivääreillä, lyhyt nokka jatkettu pidemmäksi ja pudotettavat lisäpolttoainesäiliöt korvattu kiinteillä.
Konetyyppi ehti auttamattomasti vanhentumaan ennen toisen maailmansodan alkua, mistä huolimatta se palveli sodan alulla edelleen kuudessa ranskalaisessa pommitusrykmentissä. Konetyyppiä käyttäneet yksiköt kärsivät raskaita tappioita, mutta osa koneista säästyi, ja ne palvelivat Vichyn Ranskan joukkojen kuljetuskoneina Pohjois-Afrikassa vuoteen 1944.
Insinöörisormus

Insinöörisormus on insinöörien ammattisormus. Sormus kertoo ammattikunniasta ja perinteestä, ja sillä on Suomessa jo yli 37 000 kantajaa. Sormuksessa on vuodesta 1962 lähtien ollut Insinööriliiton tunnus, suhdeviivaimen poikkileikkaus. Tunnuksen on suunnitellut taidegraafikko Olof Eriksson. Erityisesti Tampereen teknillisen opiston oppilaskunnan keskuudessa käytettiin ratas-mutterisormusta ennen nykyistä sormusta.
Sormuksia valmistetaan keltakullasta, palladium-seostetusta valkokullasta ja perinteistä mallia myös hopeasta. Lisäksi on jubilee-malli, joka on koristettu timantein. Perinteisen mallin leveys on 4,8 mm ja siron mallin 3,3 mm. Sormusta pidetään vasemman käden keskisormessa. Yksinoikeus insinöörisormusten välittämiseen on Insinööriliitolla.
James L. Brooks

James Lawrence Brooks (s. 9. toukokuuta 1940 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen tuottaja, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.
Brooks tunnetaan parhaiten useiden televisiosarjojen, kuten Simpsoneiden, tuottajana. Hänen tunnetuin elokuvansa on Hellyyden ehdoilla, josta hän voitti kolme Oscar-palkintoa.
Brooks aloitti televisiouransa vuonna 1964 CBS:n uutisten kirjoittajana. Oltuaan hetken ABC:llä Grant Tinker palkkasi hänet CBS:lle yhdessä Allan Burnsin kanssa luomaan uutta sarjaa, josta tuli The Mary Tyler Moore Show. Tästä tuli arvostelu- ja taloudellinen menestys, minkä seurauksena Brooks ja Burns olivat kehittämässä useita muitakin sarjoja: Rhoda, Taxi ja Lou Grant.
Vuonna 1978 Brooks alkoi työskennellä myös elokuvien parissa. Hän oli tuottamassa ja käsikirjoittamassa elokuvaa Yritetään yhdessä, aloitetaan alusta. Brooksin ensimmäinen ohjaustyö oli Hellyyden ehdoilla, josta hän voitti kolme Oscaria: parhaan elokuvan (tuottajana), parhaan ohjauksen ja parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkinnon. Brooks on ollut yhteensä ehdolla kahdeksaan Oscariin. Lisäksi hän on voittanut 17 Emmy-palkintoa tuottajana ja käsikirjoittajana sekä yhden Golden Globen. 
Vuonna 1984 Brooks perusti oman tuotantoyhtiön Gracie Filmsin. Yhtiö on tuottanut televisiosarjoja The Tracey Ullman Show, Simpsonit ja The Critic. Sen merkittävämmät elokuvat ovat Jerry Maguire – elämä on peliä ja Elämä on ihanaa.
Wendy Lawson

Tohtori Wendy Lawson (s. 1952) on kansainvälistä mainetta saavuttanut australialainen autismiin erikoistunut psykologi, tietokirjailija ja luennoitsija. 
Lawson on itse lievästi autistinen, mutta sai oikean diagnoosin vasta 42-vuotiaana. Kun Lawson oli lapsi, lääkärit diagnosoivat hänet kehitysvammaiseksi. Lawson oppi puhumaan vasta neljävuotiaana, mutta suoritti oppivelvollisuuden normaalisti ja meni sen jälkeen lukioon. Seuraava virhediagnoosi annettiin Lawsonin ollessa 17-vuotias, jolloin hänelle annettiin skitsofreniadiagnoosi, vietiin pakkohoitoon ja määrättiin loppuiäksi antipsykoottinen lääkitys. Antipsykootit syvensivät kuitenkin Lawsonin autistisia piirteitä ja aiheuttivat lisäksi muun muassa väsymystä, näköhäiriöitä ja pakkoliikkeitä. Lawson sai oikean diagnoosin vasta vuonna 1996, minkä jälkeen psykoosilääkitys purettiin, mutta se oli ehtinyt jo vaurioittaa hänen hermostoaan niin pahoin, että satunnaiset pakkoliikkeet jäivät pysyvästi muistuttamaan häntä väärästä hoidosta.
Lawson oli jo viisissäkymmenissä, kun hän aloitti kirjailijanuransa. Lawsonilta on julkaistu tähän mennessä yksitoista autismia käsittelevää teosta.

Yksityiselämä

Lawson solmi 20-vuotiaana avioliiton ja sai neljä lasta. Hän huomasi kuitenkin keski-iässä olevansa kiinnostunut naisista, erosi miehestään ja on elänyt sen jälkeen yli neljännesvuosisadan avovaimonsa kanssa. Lawson joutui jättämään 1980-luvulla paikkansa kirkkoneuvostossa seksuaalisen suuntautumisensa vuoksi.
Japanintatar

Ulkonäkö ja koko

Japanintatar on monivuotinen, nopeasti kasvava ruoho. Alkuperäisillä alueillaan Japanissa se kasvaa vain noin 30–150 cm korkeaksi, mutta se voi kasvaa jopa 3 metriä korkeaksi. Japanintatar leviää voimakkaasti juuristonsa avulla, minkä vuoksi sitä on vaikea hävittää. Varret ovat onttoja, hieman puumaisia ja vähän haarautuvia, ja niissä on usein punertavia tai punaisia täpliä. Varret ovat yksivuotisia ja kasvavat juurakosta uudestaan keväällä, joten ne voi leikata syksyllä pois. Lehdet ovat suuret, ohuet, ehytlaitaiset, pyöreähköt, kolmiomaiset, terävä- ja lyhytsuippuiset. Japanintatar kukkii loppukesästä suurin useista tertuista koostuvin röyhymäisin kukinnoin, jotka ovat muodostuneet lehtihankaisista, noin 10 cm korkeistaa viuhkoista. Kukat ovat säteittäisiä ja 5 mm leveitä. Kukissa on viisi valkoista–vaaleanpunertavaa kehälehteä. Heteitä on kahdeksan, ja emiö on kolmiluottinen. Japanintatar on kaksikotinen. Hedelmä on 3–4 mm pitkä ja ruskehtava pähkylä, joka tosin kehittyy harvoin.

Elinympäristö

Japanintatar viihtyy valoisilla paikoilla sekä myös puolivarjoisilla paikoilla. Sitä tavataan teiden varsilla, kaatopaikolla ja maankaatopaikoilla.

Levinneisyys

Japanintatar on kotoisin Japanista, Sahalinin saarelta, Koreasta, Kiinasta, Taiwanista ja Vietnamista. Siellä se on kasvanut joenvarsilla, suometsissä, teiden varsilla, metsäreunoilla ja tammimetsissä. Se tuotiin 1823 Hollantiin koriste- ja puutarhakasviksi ja Saksassa japanintatarta käytettiin myös rehukasvina ja eroosion hillintään. Isoon-Britanniaan kasvi tuotiin vuonna 1825 koristekasviksi ja se on villiintynyt ja levinnyt hallitsemattomasti luonnollisten vihollisen puutteessa. 1800-luvun puolivälissä se levisi luontoon ja vuosisadan loppupuolella se kotiutui moniin maihin, muun muassa Isoon-Britanniaan, Ranskaan, Saksaan, Alankomaihin ja Puolaan. Nykyään se on vakiintunut laajasti Eurooppaan, Pohjois-Amerikkaan, Aasiaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Se kasvaa yhdessä kasvukaudessa jopa kahden metrin korkuiseksi ja tukahduttaa muut puutarhakasvit. Kasvin levittäminen luontoon kriminalisoitiin Isossa-Britanniassa 1981.
Kasvi on sitkeähenkinen ja leviää jopa juurakoista, joita ei saa laittaa kotitalousjätteen mukaan, vaan ne on hävitettävä tarkoitukseen varatuilla kaatopaikoilla. Pienempien kasvustojen hävittäminen voi onnistua leikkaamalla kasvusto ensi kokonaan ja peittämällä se sitten mustalla muovilla 3-4 vuoden ajaksi. Onnistuneesti tatarkasvusto on saatu torjuttua seuraavalla tavalla. Varret katkaistaan läheltä tyveä ja onttoihin varsiin ruiskutetaan torjunta-ainetta. Tämä toistetaan muutaman kerran vuodessa niin kauan, että kasvusto häviää.
Japanintatar on luokiteltu sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon.
Tord Grip

Ura pelaajana

Grip aloitti peliuransa juniorina kotikaupunkinsa Ytterhogdal IK:ssa 1950-luvulla. 1955 hän siirtyi Degerforsiin, jota hän edusti 9 vuoden ajan. 1965 ura jatkui AIK:ssa. Hän opiskeli pelaamisen ohella liikuntatieteitä. Ruotsin maajoukkueessa Grip pelasi vuosina 1963–1967 kolme maaottelua, joissa teki yhden maalin. 
1969 Grip siirtyi KB Karlskogaan, jossa hän pelasi uransa viimeiset vuodet toimien seuran pelaajavalmentajana. Hän lopetti pelaajauransa seurassa 1973.

Ura valmentajana

Neljän pelaajavalmentajavuoden jälkeen Grip siirtyi 1974 Örebro SK:n päävalmentajaksi. Ura jatkui lyhyiden pestien merkeissä ja Grip valmensi 1970- ja -80 -lukujen taitteessa niin ruotsalaisia seurajoukkueita kuin Ruotsin U21-maajoukkuetta. Norjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana Grip toimi 1987–1988, muttei onnistunut johdattamaan maata EM-kisoihin 1988. 
1988 Grip siirtyi Sveitsin pääsarjaseura BSC Young Boysin peräsimeen, mutta menestys sveitsiläiseurassa jäi vaisuksi ja Grip sai potkut 1990. Vuotta myöhemmin Grip palasi Ruotsin jalkapalloliiton palvelukseen siirtyen Tommy Svenssonin apuvalmentajaksi A-maajoukkueeseen. Kaksikko johdatti Ruotsin ensin upeasti välieriin EM-kisoissa 1992 ja sensaatiomaisesti pronssille MM-kisoissa 1994. Kaksikko jatkoi maajoukkueen peräsimessä aina vuoteen 1997 saakka, mutta kisalippuja ei tullut sen paremmin 1996 EM-kisoihin kuin 1998 MM-kisoihinkaan.
Ruotsin maajoukkuepestinsä ohella Grip toimi 1995–96 myös Indonesian olympiajoukkueen valmentajana. Huhtikuussa 1997 Grip palasi Young Boysiin, mutta toinen yrittämä jäi kuukauden mittaiseksi. 1998 Grip jatkoi valmennusuraansa maamiehensä Sven-Göran Erikssonin aisaparina italialaisseura SS Laziossa. Yhteistyö kantoi hedelmää Lazion voitettua Italian tuplamestaruuden kaudella 1999/2000. Edelliskaudella seura oli jo juhlinut mestaruushopeaa sekä Cup-voittajien Cupin ja UEFA Super Cupin mestaruuksia.
Kesällä 2000 kaksikko jatkoi yhteistyötään Englannin maajoukkueen peräsimessä. Ruotsalaiskaksikko luotsasi Englannin kolmiin arvokisoihin kuusivuotisella rupeamallaan. Kaikissa kisoissa tie katkesi kuitenkin puolivälierävaiheeseen.
Eriksson-Grip -kaksikko joutui väistymään Englannin maajoukkueesta MM-kisojen 2006 jälkeen ja saman vuoden marraskuussa Grip siirtyi Djurgårdens IF:n erikoisavustajaksi. Kun Svennis Eriksson kesällä 2007 siirtyi Manchester Cityn päävalmentajaksi, oli 69-vuotias veteraani valmiina auttamaan. Grip toimi myrskyisän kauden 2007–08 Cityn apulaisvalmentajana.  Ura ja yhteistyö Erikssonin kanssa jatkuivat Citystä lähdön jälkeen Meksikon maajoukkueen peräsimessä. 
Kesällä 2009 71-vuotias Grip siirtyi Erikssonin vanavedessä englantilaisseura Notts Countyyn.  Eriksson toimii seuran urheilutoimenjohtajana ja Grip hänen avustajanaan. Helmikuussa 2010 Grip ja Eriksson jättivät Notts Countyn. 
Helmikuussa 2014 Grip palasi valmennustehtäviin Kosovon jalkapallomaajoukkueen apulaisvalmentajana.
Matthäus Merian

Matthäus Merian vanhempi (22. syyskuuta 1593 Basel Sveitsi – 19. kesäkuuta 1650 Bad Schwalbach Hessen) oli merkittävä sveitsiläinen kaivertaja.
Merian opetteli kuparikaiverrusta Zürichissä ja sen jälkeen työskenteli ja opiskeli Strasbourgissa, Nancyssa ja Pariisissa, ennen kuin palasi Baseliin 1615. Seuraavana vuonna hän muutti Frankfurtiin Saksaan, missä hän työskenteli kustantaja Johann Theodor de Brylle, jonka tyttären Maria Magdalenan kanssa hän avioitui 1617. Vuonna 1620 he muuttivat Baseliin, mutta palasivat kolmen vuoden kuluttua Frankfurtiin, jossa Merian otti vastuulleen appensa kustantamon tämän kuoltua 1623. Vuonna 1626 Merianista tuli Frankfurtin kansalainen, ja siitä eteenpäin hän saattoi toimia itsenäisenä kustantajana.
Perheeseen syntyi 1647 tytär Anna Maria Sibylla Merian josta tuli uraauurtava luonnontieteilijä ja kuvittaja. Muutaman vuoden sairastettuaan Matthäus Merian kuoli 1650 Bad Schwalbachissa lähellä Wiesbadenia.
Pääosan työelämäänsä hän asui Frankfurtissa. Jo nuorena hän teki hyvin tarkkoja kaupunkien karttoja omaperäiseen tyyliinsä, kuten esimerkiksi Baselin kartta vuodelta 1615. Saksalaisen maantieteilijän Martin Zeilerin (1589–1661) ja myöhemmin (noin 1640) oman poikansa Matthäus Merianin (nuorempi) (1621–1687) kanssa hän teki sarjan Topographia, jossa oli 21 osaa, yhteisnimellä Topographia Germaniae. Siihen kuuluu runsaasti kaupunkien karttoja ja maisemia sekä eri maiden karttoja ja maailmankartta. Teos on suosittu ja siitä on otettu useita painoksia. Hän myös täydensi De Bryn 1590 aloittamat Grand Voyages ja Petits Voyages.
Merianin työ oli välittömänä innoituksena Eric Dahlbergin teokselle Suecia Antiqua et Hodierna. Saksalainen matkailulehti "Merian" on nimetty Matthäus Merianin mukaan.
Klovnimesikko

Levinneisyys

Klovnimesikkoa tavataan Australian koillisosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen ainakin osissa levinneisyysaluettaan ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Esperantokulttuuri

Kirjallisuus

Esperantokirjallisuus sai alkunsa jo ennen kielen virallista julkistamista, kun kielen luoja L. L. Zamenhof käänsi runoutta ja proosaa esperantoksi testatakseen kielen kehittyneisyyttä ja ilmaisukykyisyyttä. Nykyesperantistit voivat löytää näistä teksteistä paljon kielivirheitä, joka johtui kielen kehitysvaiheesta. Myös kielen julkaisun jälkeen Zamenhof kirjoitti ja käänsi ahkerasti. Tunnetuimpia käännöksiä ovat Vanha testamentti ja useat William Shakespearen näytelmät.
Nykyään esperantoksi julkaistaan joka vuosi satoja kirjoja, joidenkin arvioiden mukaan keskimääräinen vauhti on yksi uusi julkaisu joka päivä. Tunnetuimmat merkkiteokset Antoine de Saint-Exupéryn Pikku prinssistä (La Eta Princo) J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -trilogiaan (Mastro de l'Ringoj) on käännetty esperantoksi monien suomenkielisten teosten, kuten Kalevalan ja Aleksis Kiven Seitsemän veljestä -teoksen (Sep fratoj), tavoin. Myös muutamat suomalaiset ovat kirjoittaneet suoraan esperantoksi.
Joitakin tunnetuimpia esperantokirjailijoita ovat esimerkiksi William Auld, Julio Baghy, Kazimierz Bein, Jorge Camacho, Kálmán Kalocsay, Mauro Nervi ja Claude Piron.
Myös monet lastenkirjat ja sarjakuvat on käännetty esperantoksi, kuten Asterix (Asteriks), Pinokkio (Pinokjo), Tintti (Tinĉjo), Peppi Pitkätossu (Pipi Ŝtrumpolonga), Vaahteramäen Eemeli (Emilo), Ronja Ryövärintytär (Ronjo, rabista filino), Anu ja Antti (Cisko ja Vinjo), ja niin edelleen.

Musiikki

Musiikkia esperantoksi on tehty heti esperanton julkaisun jälkeen. Nykyään esperantomusiikki käsittääkin useimmat musiikin alalajit kuoromusiikista rockiin. Tunnetuimpia yhtyeitä ovat esimerkiksi Dolchamar, Akordo, JoMo, Ĵomart kaj Nataŝa, Kore, Esperanto Desperado ja Persone. Tunnetuin esperantomusiikkia julkaiseva levy-yhtiö on Vinilkosmo.

Radio

Esperantoksi lähetetään radiolähetyksiä niin radioverkoissa kuin Internetissäkin. Nykyisin ainakin China Radio International, Melbourne Ethnic Community Radio, Radio Habana Cuba, Radio Audizioni Italiane (RAI), Radio Polonia ja Radio Vatican lähettävät esperantonkielistä materiaalia. Nettiradioita ja podcastingejä on joitakin kymmeniä, tunnetuin näistä on Radio Esperanto.

Lehdet

Esperantoksi ilmestyy säännöllisesti yli 100 lehteä, joista tunnetuimpia ovat Esperanton maailmanliiton Universala Esperanto-Asocion Esperanto, kansainvälisen esperantonuorten järjestön Kontakto, ja uutislehti Monato. Esperantoksi julkaistaan myös erikoisalojen lehtiä, ja useilla esperantojärjestöillä on oma lehti. Jotkin lehdet ilmestyvät Internetissä. Suomen Esperantoliitto ry julkaisee kuusi kertaa vuodessa ilmestyvää Esperantolehteä.

Elokuvat

Vuonna 1964 Jacques-Louis Mahé tuotti ensimmäisen kokopitkän esperantonkielisen elokuvan, Angoroj. Vuonna 1965 sitä seurasi matalalla budjetilla tehty kauhuelokuva nimeltä Incubus, jossa näytteli William Shatner. Incubus sai monilta esperantisteilta vastaan kritiikkiä näyttelijöiden huonon lausumisen takia. Yhteensä esperantoksi on tehty noin parisenkymmentä elokuvaa.
Lisäksi esperanto on esiintynyt monissa elokuvissa taustalla, kuten Blade: Trinityssä ja Charles Chaplinin Diktaattorissa.
Marcelo Díaz

Seurajoukkueura

Díazin kasvattajaseura on chileläinen CF Universidad de Chile, jota hän myös edusti aina vuodesta 2005 vuoteen 2012. Universidadin riveissä hän saavutti Chilen mestaruuden vuosina 2009, 2011 ja 2012. Hänet valittiin myös Chilen Primera Divisiónin tähdistöön vuonna 2011. Vuonna 2010 Díaz lainattiin toiseen chileläisseuraan, Deportes La Serenaan, jonka riveissä Díaz pelasi 13 ottelua ja teki viisi maalia. 
Seitsemän vuoden, 164 ottelun ja neljän maalin jälkeen Díaz siirtyi Eurooppaan Sveitsin suurseuraan FC Baseliin vuonna 2012. Baselin riveissä hän voitti Uhren Cupin vuonna 2013, sekä Sveitsin liigan mestaruuden kausilla 2012-13 ja 2013-14. Tammikuussa 2015 Díaz siirtyi Bundesliigan Hamburger SV:hen. Hän teki 17 pelaamassaan ottelussa yhden maalin. Tuo vapaapotkumaali ratkaisevassa putoamiskarsintaottelussa Karlsruher SC:tä vastaan piti HSV:n pääsarjassa.
Tammikuussa 2016 Díaz siirtyi Espanjan pääsarjan Celta Vigoon.

Nuorten maajoukkue

Díaz kutsuttiin ensimmäistä kertaa nuorten maajoukkueen mukaan 19-vuotiaana, vuonna 2005. Hän teki debyyttinsä karsinnoissa vuoden 2005 nuorten Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuihin. Hänet nimettiin mukaan myös itse turnaukseen, jonne Chile selviytyi, mutta turnauksessa hän ei päässyt kentälle lainkaan. Hän pelasi Chilen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua eikä tehnyt yhtään maalia.

A-maajoukkue

Kuuden vuoden päästä Díazin edellisestä maaottelusta eli vuonna 2011, Chilen silloinen valmentaja Claudio Borghi kutsui hänet pelaamaan jalkapallon MM-kisojen 2014 karsintaotteluihin Uruguayta ja Paraguayta vastaan. Díaz sai peliaikaa myös tulevissa karsintaotteluissa ja sinetöi asemansa Chilen vakiokokoonpanoon. Itse MM-kisoissa Díaz pelasi Chilen jokaisessa neljässä pelissä ja sai paljon kehuja peliesityksistään.
Díaz on pelannut 61 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Pertti Ylermi Lindgren

Peter (aiemmin Pertti) Ylermi Lindgren eli ”kreivi” Lindgren (13. huhtikuuta 1936 Turku – 19. helmikuuta 2015 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen julkisuuden henkilö, joka tuli 1960- ja 1970-luvun vaihteessa tunnetuksi lukuisten naissuhteidensa vuoksi. Lindgren julkaisi 1960-luvun lopulla Jallu-lehdessä muistelmansa, joiden mukaan hän oli ollut 76 kertaa kihloissa ja istunut vankilassa niihin liittyneiden rahahuijausten takia yli kolme ja puoli vuotta. Ruotsin Malmössä Lindgren oli esiintynyt kreivi Oxenstiernana ja myös Heidenstamina. Lindgren pystyi esiintymään vakuuttavasti aatelisena, sillä hän oli ollut sotalapsena Ruotsissa erään aatelisperheen kartanossa ja päässyt tällöin seuraamaan aatelisten elämää. Lindgren siirtyi sittemmin rikolliselta uralta iskelmälaulajaksi ja muutti lopulta kokonaan Ruotsiin. 
Lindgren muutti Tukholmaan vuonna 1976 ja asui siellä kuolemaansa saakka. Hän hankki myös perushoitajan koulutuksen ja ehti työskennellä seitsemän vuotta dementiahoitajana, kunnes joutui lopettamaan hoitajan työn saatuaan sydäninfarktin. Lindgren jatkoi kuitenkin myös laulajanuraansa ja esiintyi myös Suomessa.
Peter von Bagh teki Lindgrenin muistelmien perusteella vuonna 1971 elokuvan Kreivi, jossa Lindgren itse esiintyi pääosassa.
Lindgren käytti nimiä Tage Efraim Melin, Toni Peter William Axel Alexander Oscar Oxenstierna, Benjamino Giovanni Torrini, Gunnar af Heidenstam ja Bernhard af Creutz. Hän vaihtoi virallisesti etunimekseen Peter muutettuaan Ruotsiin vuonna 1976.
Tiettävästi Lindgren oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kolme lasta. Hän kirjoitti myös muistelmateoksen Kreivi – Tasavallan Casanova (1992).
Kalle Kauppi

Perhe

Kaupin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Kauppi ja Karolina Mansikkala. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuosina 1925−1936 oli Alma Alila Sederström ja toinen vuodesta 1945 Rauha Penttala.

Kaupin ura

Kauppi valmistui ylioppilaaksi 1911 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1914 ja molempien oikeuksien kandidaatin tutkinnon 1919. Hän sai varatuomarin arvon 1921 ja suoritti vielä molempien oikeuksien lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1927. Kauppi sai lisäksi kauppatieteiden kunniatohtorin arvon Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1961.
Kauppi toimi Viikkolehti Liikeapulaisen vt. päätoimittajana 1911–1912, Kauppalehden aputoimittajana 1915 ja asianajajana Lahdessa 1919–1922. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden vt. professori 1927–1929, kauppaoikeuden professori 1929–1961, rehtori 1939–1945 ja 1957–1961 sekä vararehtori 1952–1957. Tämän ohella Kauppi toimi myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun yksityis- ja talousoikeuden vt. opettajana 1929–1930 ja 1932–1933, puolustusministeriön lainopillinen neuvonantajana ja toimistopäällikkönä 1939–1940 sekä päämajan lainopillinen neuvonantajana 1941–1943.

Poliittinen toiminta

Politiikassa Kauppi oli Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1943–1951. Hän tuli edustajaksi A. K. Cajanderin tilalle 25. tammikuuta 1943. Kauppi oli kauppa- ja teollisuusministerinä Kallion IV hallituksessa 1936–1937. Opetusministerinä hän toimi Linkomiehen, Hackzellin ja Urho Castrénin hallituksissa 1943–1944.
Kauppi oli myös presidentin valitsijamies vuosien 1931 ja 1943 presidentinvaaleissa ja kunnallispolitiikassa hän oli mukana Lahden ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Cecilie Pedersen

Cecilie Pedersen (s. 14. syyskuuta 1990) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa elokuussa 2009, juuri ennen EM-kilpailuja. EM-kisoissa hän teki alkulohkossa Islantia vastaan ottelun ainoan maalin sekä puolivälierässä Ruotsia vastaan joukkueensa kolmannen maalin (Norja voitti puolivälieräottelun maalein 3–1). Hän pelasi myös vuoden 2011 MM-kilpailuissa. Kaikkiaan hän on vuosina 2009–2013 pelannut maajoukkueessa 37 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Seuratasolla Pedersen edustaa Avaldsnes IL:ää.
Veli Koljonen

Veli Koljonen (s. 1951) on muoniolainen taiteilija. Koljonen kuvaa Lapin luontoa, kasveja ja eläimiä. Koljonen hankki nuorena oppia maalaamiseen Saksassa. Hänet tunnetaan värikkäänä taiteilijapersoonana. Maalauksen lisäksi hän ilmaisee itseään musiikin avulla, laulaen ja soittaen uruilla. Koljonen on myös erämies ja hän löytää aiheita eräreissuilta. Hänellä on kelolinna galleriana ja ateljeekotina Muonion Särkijärven kylässä.
Veli Koljosen isä oli tunnettu kirjailija, valokuvaaja ja lauluntekijä Vilho Koljonen.
Rainbow Warrior (1955)

Rainbow Warrior, alkuperäiseltä nimeltään Sir William Hardy, oli vuonna 1955 rakennettu ja ympäristöjärjestö Greenpeacen vuodesta 1978 lähtien omistama laiva, jota käytettiin useissa valaan- ja hylkeenpyyntiä, ydinkokeita ja ydinjätteiden dumppausta vastustavissa kampanjoissa 1970–1980-luvuilla. Ranskan tiedustelupalvelun DGSE:n iskuryhmä upotti laivan Aucklandin satamaan Uudessa-Seelannissa 10. heinäkuuta 1985.
Ivan Taranov

Ivan Taranov (ven. Ива́н Тара́нов, s. 30. lokakuuta 1994 Toljatti, Venäjä) on venäläinen moottoriurheilija.

Ura

Taranov aloitti Karting-uransa vuonna 2010 sijoittuen kahdeksanneksi Daytona Max Lightweight Sprint Series -luokassa. Vuonna 2011 Taranov siirtyi Formula Renault BARC -sarjaan sijoittuen sarjan 14:nneksi. Samana vuonna hän saavutti BARC Finals Cup -sarjasta kolme palkintosijaa. Vuonna 2012 Taranov jatkoi Formula Renault BARC -sarjassa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2013 Taranov jatkoi sarjassa joka uudelleen nimettiin Protyre Formula Renault Championship -sarjaksi. Hän voitti kaksi kilpailua, saavutti yhden paalupaikan ja yhden nopeimman kierroksen sijoittuen sarjan 12:nneksi. Samana vuonna hän ajoi neljä kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2014 Taranov ajoi kaksi kilpailua GP3-sarjassa Hilmer Motorsport -tallissa saavuttamatta pisteitä.
Abessiniansininärhi

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 40-45 cm , siipien kärkiväli 58-60 cm ja paino 100 g:n molemmin puolin. Höyhenpuku on väritykseltään samankaltainen kuin sininärhellä, josta sen erottaa pitkiksi venähtäneiden keskimmäisten pyrstösulkien perusteella, joiden pituus on 12-28 cm. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Maantieteellinen muuntelu on hyvin vähäistä.

Esiintyminen

Asuu Saharan eteläpuolisessa Keski-Afrikassa ja Arabian niemimaan lounaisosassa. Lajin kanta on elinvoimainen. Osa kannasta on paikkalintuja, osa muuttaa sateisten ja kuivien kausien mukaan.

Elinympäristö

Avoimet pensaikkomaat ja ruohotasangot, myös viljelymailla kylien ympärillä.

Lisääntyminen

Pesä on puunkolossa tai rakennuksessa. Abessiniansininärhi munii sinne 3-6 munaa.

Ravinto

Lajin ravintoa ovat isokokoiset hyönteiset. Seurailee usein maastopaloja saalistaen pakoon pyrkiviä hyönteisiä.