Qatar

Historia

Qatarin historiasta ennen 1700-lukua tiedetään vain vähän. Siellä on asunut lähinnä beduiinipaimentolaisia, ja alueella on ollut vain muutama kalastajakylä. Kuwaitista Qatariin alkoi vuonna 1766 muuttaa asukkaita, joista merkittävimmät kuuluivat Khalifan sukuun. Heidän perustamasta Zubarahista kasvoi helmenkalastuksen ja kaupan keskus. Khalifat siirtyivät kuitenkin Qatarista Bahrain, missä heistä tuli hallitsijasuku.
Britit kiinnostuivat Qatarista, kun Bahrainin Khalifat ja paikalliset asukkaat ajautuivat sotatilaan, missä muun muassa Doha tuhoutui. Britannia oli pitänyt Qataria Bahrainin alusmaana, mutta vuonna 1868 Britannia teki erillisen sopimuksen Muhammad ibn Thanin kanssa. Osmanien valtakunta hallitsi Qataria vuodesta 1871 vuoteen 1913. Osmanien lähdettyä britit tunnustivat maan hallitsijaksi šeikki Abdullah bin Jassim Al Thanin. Sopimus oli samantyylinen kuin muilla Persianlahden valtioilla: ne lupasivat olla liittoutumatta brittien vihollisten kanssa, ja Britannia tuki niiden ulkopolitiikkaa ja puolustusta. Vuonna 1934 sopimus tiivisti suhdetta varsinaiseksi protektoraatiksi.
Qatarista löydettiin öljyä vuonna 1939. Tuotanto oli varsin pientä vuoteen 1949. Öljytulojen ansiosta maata alettiin modernisoida 1950-luvulla. Öljynporausoikeudet oli vuonna 1935 myönnetty 75 vuodeksi vuonna 1935 Qatar Petroleum Companylle, jonka omistivat britit, hollantilaiset, ranskalaiset ja yhdysvaltalaiset tahot.

Itsenäisyys

Britannia julkisti vuonna 1968 suunnittelmansa vetäytyä Persianlahdenlta. Qatar itsenäistyi 3. syyskuuta 1971 neuvoteltuaan ensin läheisten emiirikuntien, nykyisten Bahrainin ja Arabiemiirikuntien kanssa. Toisin kuin monet muut alueen emiirikunnat, se päätti olla liittymättä Saudi-Arabiaan tai Arabiemiraatteihin. Qatar liittyi vielä vuoden 1971 aikana Arabiliittoon ja Yhdistyneisiin kansakuntiin. Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvostoa Qatar oli perustamassa vuonna 1981. Kuuden valtion liiton tarkoituksena oli vahvistaa turvallisuutta Iranin vallankumouksen ja Irakin–Iranin sodan aiheuttamien uhkien takia.
Maassa on ollut vallankaappauksia ja vastavallankaappausyrityksiä perheenjäsenten kesken vuosina 1972, 1995 ja 1996. Valta on kuitenkin pysynyt Al Thanin suvun käsissä. Vuonna 1995 valtaan tullut emiiri šeikki Hamad bin Khalifa muutti hallintoa demokraattisemmaksi. Uusi perustuslaki tuli voimaan 2005. Qatar antoi 1990-luvulla Yhdysvaltain käyttää maata sotilastukikohtanaan, ja Yhdysvaltain läsnäolo on sittemmin virallistettu.
Jännitteet Qatarin ja muiden arabimaiden välillä nousivat pinnalle sen jälkeen, kun Egyptin armeija syrjäytti heinäkuussa 2013 vaaleilla valitun, Muslimiveljeskuntaan kuuluneen presidentin Mohammed Mursin. Qatarin väitettiin tukeneen Mursia sekä libanonilaista Hizbollah-järjestöä, jota monet arabimaat ovat pitäneet terrorijärjestönä. Maaliskuussa 2014 Saudi-Arabia, Arabiemiraatit ja Bahrain kutsuivat suurlähettiläänsä kotiin Qatarista.

Arabimaiden saarto

Kesäkuun alussa 2017 Saudi-Arabia, Bahrain, Arabiemiraatit, Jemen, Egypti ja Libya – tosiasiassa toinen Libyan keskenään taistelevista hallituksista – katkaisivat diplomaattisuhteensa Qatariin, ja näissä maissa olleet Qatarin kansalaiset määrättiin poistumaan kahden viikon kuluessa. Lisäksi Saudi-Arabia sulki Qatarin vastaisen rajansa. Saudi-Arabian valtiollinen uutistoimisto syytti Qataria muiden muassa Isis- ja Al-Qaida-terroriverkostojen sekä Muslimiveljeskunnan tukemisesta ja niiden propagandan levittämisestä. Qatarin emiirin kerrottiin arvostelleen Saudi-Arabiaa ja sanoneen, että arabien vihamielisyyteen Irania kohtaan ei ollut perusteita. Qatar kiisti syytökset ja syytti puolestaan venäläisiä hakkereita Qatarin lausuntojen väärentämisestä. Ulkomaisten tarkkailijoiden mukaan Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin Saudi-Arabiaan toukokuussa 2017 tekemä vierailu ja hänen sen aikana esittämänsä voimakkaat Iranin vastaiset lausunnot rohkaisivat Saudi-Arabiaa painostamaan pientä naapurimaataan entistä voimakkaammin.
The Economistin mukaan Al Thanin suku tavoittelee mahtiasemaa tarjoamalla turvapaikan Muslimiveljeskunnalle, Hamasin äskeiselle johtajalle ja monelle Taliban-johtajalle. Qatarin Al-Jazeera televisiokanava tarjoaa äänen muiden arabimaiden toisinajattelijoille ja kansan tyytymättömyydelle ja on ylistänyt islamistiehdokkaita vaaleissa. Qatar on rahoittanut islamistien vaalikampanjoita ja valtaan päässeiden islamistien hallintoa. Nämä seikat ovat ärsyttäneet muita arabimaita, samoin Qatarin läheiset välit Iraniin. Lähentyminen saattaa jatkua: Saudi-Arabian suljettua Qatarin ainoan maarajan Iran tarjoutui tilalle.

Poliittinen järjestelmä

Qatar on perustuslaillinen emiirikunta, jota hallitsee Al Thanin suku, jonka jäsenillä on käytännössä kaikki merkittävimmät hallinnolliset tehtävät. Suku on kuitenkin laaja ja hajanainen. Emiiriksi nousi vuonna 2013 Tamim bin Hamad Al Thani, kun hänen isänsä Hamad ibn Khalifa al-Thani luopui vallasta.
Vallan kolmijako ei toteudu Qatarissa, vaikka vuoden 2003 perustuslaki määrittelee 45-paikkaisen parlamentin, jonka jäsenistä kaksi kolmasosaa valittaisiin vaaleilla. Vaaleja ei ole kuitenkaan vielä järjestetty, ja viimeksi vuonna 2016 niitä siirrettiin vähintään vuoteen 2019. Emiiri on vaalien sijaan valinnut itse kaikki edustajat. Vuodesta 1999 alkaen maahan on valittu 29-jäseninen Kuntien keskusneuvosto, jolla on aluehallinnon asioissa neuvoa antava rooli. Qatarissa ei ole puolueita.

Ulko- ja puolustuspolitiikka

Kesäkuun 5. päivänä vuonna 2017 Saudi-Arabian johtama liittouma katkaisi siteet Qatarin kanssa syyttämällä maata terrorismin tukemisesta Iranissa. Liittoumaan kuuluu Saudi-Arabian lisäksi Yhdistyneet arabiemiirikunnat, Bahrain ja Egypti.
Maan puolustusministerin Mohammed bin Abdulrahman Al-Thanin mukaan Qatarin tavoitteena on hakeutua puolustusliitto Naton jäseneksi. Maa on jo nyt sotilasliiton liittolainen. Qatarissa sijaitsee Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan lentotukikohta.

Talous

Qatar on maailman rikkaimpia valtioita, ja sen inhimillisen kehityksen indeksi on hyvin korkea. Sen vauraus perustuu erityisesti maakaasu- ja maaöljyvaroihin. Suuri osa Qatarin kansallisvarallisuudesta on hallitsevan suvun käsissä. Ennen öljyvarojen löytymistä Qatarin talous perustui kalastukseen ja helmenkalastukseen. Japanilaisten tuotua markkinoille viljellyt helmet vuodesta 1916 alkaen, Qatarin helmenkalastustulot alkoivat ehtyä.
Qatar on maailman suurin nesteytetyn maakaasun viejä, ja sen maakaasuvarannot on arvioitu maailman kolmanneksi suurimmaksi. Vuonna 2017 se kuljetti 81 miljoonaa tonnia nesteytettyä maakaasua. Samana vuonna se vei 600 000 barrelia päivässä. Joulukuussa 2018 Qatar ilmoitti eroavansa öljynviejämaiden järjestöstä OPECista vuoden 2019 alussa. Maa oli ollut järjestön jäsen vuodesta 1961. Qatar perusteli päätöstä keskittymisellään jatkossa sille tärkeämmän maakaasun hyödyntämiseen.
Maa yrittää aktiivisesti varautua öljy- ja kaasuvarojen ehtymisen jälkeiseen aikaan aktivoimalla yksityistä sektoria ja kehittämällä tietoteollisuutta. Erityinen Tiede- ja teknologiapuisto on vuodesta 2004 alkaen yrittänyt houkutella ulkomaisia teknologiayrityksiä maahan. Maanviljelyäkin on pyritty kehittämään, mutta hedelmällisen maan ja vedenpuute aiheuttavat sille rajoituksia. Puhdistetun viemäriveden ja suolanpoistolla kerätyn meriveden käyttö keinokastelussa on auttanut hedelmien viljelyssä.

Liikenne

Qatarissa on kuusi lentokenttää. Dohan kansainvälinen lentoasema suljettiin vuonna 2014, kun sen korvasi Hamadin kansainvälinen lentoasema.
Suurimmat merisatamat ovat Doha, Musay'id ja Ra's Laffan. Kauppalaivastoon kuuluu 143 alusta.

Väestö

Qatarin tilastokeskuksen mukaan syyskuussa 2019 maassa asui 2 747 282 asukasta. Vuoden 2015 tilastojen mukaan asukkaista vain 11,6 prosenttia oli Qatarin kansalaisia ja loput 88,4 prosenttia oli ulkomaalaisia. Intialaisia Qatarissa asui vuoden 2019 raportin mukaan noin 700 000. Seuraavaksi suurimmat ulkomaalaisryhmät ovat bangladeshlaiset (400 000), nepalilaiset (400 000) ja egyptiläiset (300 000).
Maan väestöstä suurin on ulkomaalaisia työntekijöitä tilapäisillä viisumeilla. He eivät saa maan kansalaisuutta. Siirtotyöläisten suuren määrän takia Qatarin väestön rakenne on melko poikkeuksellinen. Siirtotyöläisistä selvästi suurin osa on miehiä, joten koko maan asukkaista noin kolme neljäsosaa on miehiä. Työikäisiä on myös paljon, ja yli 70 prosenttia asukkaista on 15–44-vuotiaita. Qatarin syntyvyys- ja kuolleisuusaste ovat matalia, ja luonnollinen lisääntyneisyys on maailman keskiarvoa pienempi. Asukasluku kuitenkin kasvaa selvästi, sillä nettomuuttoaste on yksi maailman suurimpia. Monet miessiirtotyöläiset tulevat maahan ilman perhettään. He eivät yleensä opettele arabiaa, joten heidän kanssaan toimitaan englanniksi.
Qatarin virallinen kieli on arabia. Englantia, farsia ja urdua puhutaan laajasti. Islam on Qatarin valtauskonto. Vuonna 2004 noin 77,5 prosenttia maan väestöstä oli muslimeja, 8,5 prosenttia kristittyjä, 14 prosenttia muita uskontovähemmistöjä. Hallitseva suku samoin kuin monet muut qatarilaiset ovat sunnimuslimeita, monet heistä wahhabiitteja. Šiialaisvähemmistö on myös merkittävän kokoinen.
Qatarilaiset asuvat pääosin kaupungiessa, ja alle prosentti väestöstä asuu maaseudulla. Perinteisesti qatarilaiset on voitu jakaa kolmeen ryhmään, beduiineihin, hadareihin ja abdeihin, joilla on kuitenkin kaikilla yhteinen qatarilainen kansallistunne. Beduiinit ovat aavikon paimentolaisten jälkeläisiä. Hadarit ovat kaupunkilaisia, ja vaikka osalla heistä on beduiiniesi-isiä, monien suku on muuttanut nykyisistä Iranista, Pakistanista ja Intiasta. Alabdit eli abdit ovat Itä-Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisiä.

Koulutus

Koulutus on ilmaista yliopistotasolle asti. Tytöille ja pojille on erilliset koulut. Julkisia kouluja on ollut 1950-luvulta asti, ja pian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1973 perustettiin opettajaseminaari. Sitä laajennettiin Qatarin yliopistoksi vuonna 1977. Ne, jotka jatkavat opintojaan ulkomailla, voivat hakea opintokulujaan varten stipendejä. Qatarista on yritetty luoda myös kansainvälistä koulutuskeskusta, mitä varten Dohan laitamille on rakennettu Education City, jossa on useiden yliopistojen tiloja. Siellä on muun muassa monien yhdysvaltalaisten yliopistojen haaroja.

Kulttuuri

Qatar on konservatiivinen maa, vaikka wahhabilaisuuden tulkinta on lievempi kuin Saudi-Arabiassa. Naiset saavat äänestää ja ajaa autoa, mutta kodin ulkopuolella työskentely vaatii perheen miesten suostumuksen. Raiskatuksi tulleita naisia, myös turisteja, on tuomittu vankilaan katsottuina syyllisiksi avioliiton ulkopuoliseen seksiin. Qatarilaisten joukossa on sekä konservatiivisia sukuja, joiden naiset käyttävät kasvot peittävää huivia, että liberaalimpia sukuja, joiden naiset peittävät vain hiuksensa.
Qatarissa sovelletaan šaria-lakia, mutta esimerkiksi amputaatioita ei käytetä rangaistuksena. Kuolemanrangaistus on käytössä, ja sen voi saada esimerkiksi huumeiden käytöstä. Homoseksuaalisuutta pidetään rangaistavana rikoksena.
Useimmat avioliitot ovat järjestettyjä. Moniavioisuus on sallittua miehille, mutta ei naisille. Se on yleistä johtavan suvun keskuudessa, mutta vähenemässä muualla yhteiskunnassa. Vaimo voi nykyisin ottaa avioeron, jos hänen miehensä hankkii toisen vaimon. Tällöin pienten lasten huoltajuus menee šarian mukaisesti naisille, siirtyen teini-iässä isälle.
Qatarilaiset naiset työskentelevät useammin valtionhallinnossa kuin yksityisellä sektorilla. Palveluammateissa kuten kotiapulaisina on ulkomaalaisia naisia. Ulkomaalaiset kotiapulaiset ja muut siirtotyöläiset muodostavat yli 90 % Qatarin työvoimasta. Siirtotyöläiset elävät orjuuden kaltaisissa olosuhteissa. He eivät saa poistua maasta ilman työnantajansa lupaa, heille ei myönnetä sairasvakuutusta, palkkoja jätetään maksamatta ja työturvallisuus on lähes olematon, mikä johtaa jatkuvasti työntekijöiden työtapaturmakuolemiin.
Qatarilaista perinneruokaa on machbous, eräänlainen mausteinen kuiva risotto, jossa on lihaa tai kalaa. Paikallisia ruoka-aineita ovat taatelit ja monenlaiset merenelävät. Vierastyöläiset ovat tuoneet vaikutteita maailman eri keittiöistä. Islaminuskon takia porsaanlihaa tai alkoholia ei tarjota julkisesti.

Urheilu

Qatar on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1984. Sen joukkueeseen on kuulunut 10–28 urheilijaa, joiden joukossa oli ensimmäisen kerran naisia Lontoossa 2012. Maa on saanut neljä pronssimitalia: Mohamed Sulaiman vuonna 1992 miesten 1500 metrillä, Said Saif Asaad vuonna 2000 painonnostossa, sekä Nasser Al-Attiyah skeetammunnassa ja Mutaz Essa Barshim korkeushypyssä vuonna 2012.
Qatarin jalkapallomaajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Olympiakisojen jalkapalloturnauksessa se on esiintynyt kaksi kertaa, 1984 ja 1992. Lokakuussa 2010 se oli FIFA:n rankingissa sijalla 109. Maassa on 16 jalkapalloseuraa, joissa pelaa 6 556 rekisteröityä pelaajaa.
Qatarin pääkaupunki Doha järjestää vuoden 2019 yleisurheilun MM-kilpailut. Qatar sai järjestettäväkseen vuoden 2022 jalkapallon MM-kisat 2. joulukuuta 2010 järjestetyssä tilaisuudessa.