google/wiki40b huggingface dataset:
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo

Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo (ven. Политбюро ЦК КПСС) oli Neuvostoliiton keskeinen hallinto- ja toimeenpaneva elin. Vuosina 1952–1966 sen nimi oli presidiumi. Politbyroohon kuuluivat puolueen keskuskomitean (TseKa) johtavat jäsenet. Teoriassa se oli keskuskomitean poliittinen toimisto, jonka puolueen keskuskomitea valitsi käyttämään valtaansa kokoontumistensa välillä. Käytännössä politbyroo valvoi keskuskomiteaa ja teki kaikki merkittävimmät päätökset, jotka se lähetti eteenpäin keskuskomitean läpi korkeimmalle neuvostolle ja puoluekokoukselle.
Vladimir Lenin perusti politbyroon 1917 vallankumouksen tekemiseen, ja kahdeksannen puoluekokouksen 1919 jälkeen siitä tuli todellinen valtakeskus. Aluksi politbyroossa oli viisi jäsentä: Lenin, Lev Trotski, Josif Stalin, Lev Kamenev ja Nikolai Krestinski.
Politbyroossa oli täysjäseniä sekä ehdokasjäseniä, joilla ei ollut äänestysoikeutta. Sen koko vaihteli, mutta yleensä siinä oli 14 täysjäsentä ja kahdeksan ehdokasjäsentä. Politbyroossa ei ollut virallista johtajaa, mutta käytännössä puolueen pääsihteeri, joka oli usein myös keskuskomitean johdossa, oli johtavassa roolissa.
Teoriassa politbyroo oli alempien elinten valitsema, mutta käytännössä politbyroon jäsenillä oli merkittävä vaikutusvalta sen jäsenten valinnassa. Stalinin valtakaudella puolueesta tuli täysin hierarkkinen, jolloin pääsihteeri, eli Stalin, määräsi politbyroon jäsenet ja jopa keskuskomitean.
Vuonna 1990 28. puoluekokous siirsi politbyroon vallan parlamentille ja politbyroo lakkasi olemasta elokuussa 1991.
Annie-gaala 1986

Annie-gaala 1986 oli 15. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1986 parhaille animaatioiden tekijöille.

Voittajat

Pääluokkien voittajat lihavoituna:
Kaksoisolento (televisiosarja)

Kaksoisolento (Stawka większa niż życie) on puolalainen 18 -osainen televisiosarja vuosilta 1967-1968. Se kertoo Abwehrin palveluksessa toisen maailmansodan aikana olleesta kapteeni Hans Klossista (Stanisław Mikulski), joka todellisuudessa oli puolalainen liittoutuneiden tiedustelija Stanisław Kolicki, koodinimeltään J-23.
Kolicki esiintyy aluksi Wehrmachtin sotavankeudesta paenneena luutnanttina, joka Abwehrin palveluksessa ylenee kapteeniksi sarjan 13. jaksossa.
Televisiosarja saavutti niin suuren suosion, että Katowiceen perustettiin Hans Kloss -museo.

Elokuva

Televisiosarjaan perustuva puolalainen elokuva Hans Kloss. Stawka większa niż śmierć sai ensi-iltansa 16. maaliskuuta 2012.
Kurortin piiri

Kurortin piiri (ven. Курортный район, Kurortnyi raion) on Pietarin kaupungin 18:sta hallintopiiristä luoteisin. Se rajoittuu etelässä Suomenlahteen, pohjoisessa Leningradin alueeseen ja idässä Pietarin Viipurin ja Primorjen piireihin. Piirin läntisimmät osat kuuluivat ennen toista maailmansotaa Suomeen (mm. Terijoki).
John Barrymore

John Sidney Blyth Barrymore (15. helmikuuta 1882 Philadelphia, Pennsylvania – 29. toukokuuta 1942 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Elämä ja ura

John Barrymore syntyi vuonna 1882 näyttelijäperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Maurice Blyth ja Georgie Drew, joka oli John Drewn tytär. Hänen sisaruksiaan olivat Lionel Barrymore ja Ethel Barrymore, hänen poikansa on John Drew Barrymore ja lapsenlapsi Drew Barrymore. Barrymore kävi Georgetown Academy -nimistä koulua Washington D.C:ssä, mutta hänet erotettiin 16-vuotiaana koulusta, kun opettaja näki hänen menevän bordelliin. Barrymore ei suostunut paljastamaan hänen seurassaan olleita opiskelijoita, jolloin hänet erotettiin.
Tämän jälkeen Barrymore yritti luoda uraa taiteilijana, kunnes ryhtyi täysipäiväiseksi näyttelijäksi. Hänen teatteriuransa oli varsin menestyksekäs usean vuosikymmenen ajan, ja häntä ylistettiin myös hänen klassisen ulkonäkönsä vuoksi. Barrymore sai lempinimen ”Mahtava profiili” ja hän oli aikansa Shakespeare-matinoiden idoli.
Barrymore näytteli useissa kymmenissä elokuvissa. Hänet nähtiin muun muassa mykkäelokuvissa Tohtori Jekyllin salaisuus (1920) ja Viimeinen kavaljeeri (1924), mutta suurimman elokuvallisen menestyksen hän saavutti vasta äänielokuvien myötä. Tuolloin Barrymore nähtiin etenkin klassikkoelokuvissa Grand Hotel (1932), Kahdeskymmenes vuosisata (1934) ja muutamissa Bulldog Drummond -elokuvissa.
Barrymoren menestyksestä ja loisteliasta näyttelijänuraa varjosti hänen alkoholisminsa ja avioeronsa. Barrymore toimi eräänlaisena roolimallina ystävälleen ja seuraajalleen Errol Flynnille, joka tulkitsi Barrymorea elokuvassa Liian paljon, liian varhain (1958). Barrymore työskenteli kuitenkin kuolemaansa asti. Hän kuoli vuonna 1942 60 vuoden iässä. Hänen poikansa on John Drew Barrymore ja lapsenlapsi Drew Barrymore.
Édouard Roger-Vasselin

Tennisura

Grand Slam -turnauksissa Roger-Vasselin on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2007, Wimbledonissa 2007 sekä Australian avoimissa 2014.
Vuonna 2012 Roger-Vasselin ja Nicolas Mahut voittivat kolme nelinpeliturnausta.
Paphiopedilum tranlienianum

Historia

P. tranlienianumin kuvasivat Gruss ja Werner vuonna 1998 julkaisussa Caseiana. Laji nimettiin sitä ensi kerran Vietnamin ulkopuolelle vieneen Tran Ngo Lienin mukaan.

Kuvaus

P. tranlienianum on pienehkö, usein ryppäittäin kasvava venuksenkenkä. Jopa 18 cm pitkiä ja 2 cm leveitä lehtiä on kolmesta kuuteen kappaletta. Väritys on päältä kiiltävä vihreä valkoisin reunoin, alta vaaleanvihreä. Kukkavana on 7-15 cm pitkä, lyhyen ja tiheän kellanruskean nukan peittämä, ja väriltään kirkkaan vihreä. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi, harvoin kaksi kukkaa. Kukka on 5-6 cm leveä ja 5-7 cm korkea. Laji kukkii syyskuusta marraskuuhun.

Elinympäristö ja hoito

P. tranlienianum kasvaa puolivarjossa kalkkipitoisten vuorten rinteillä ja kielekkeillä humuksen täyttämissä syvännekohdissa 400-750 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu Pohjois-Vietnamiin. Alueen lämpötila vaihtelee 12 ja 25 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.
Keraplast

Historiaa

Tapio Nieminen ja Pertti Könönen päättivät vuonna 1971 perustaa osakeyhtiön toimialamäärittelynä ”kattovalokupujen ja muiden muovituotteiden valmistus”. Tasakattoisen arkkitehtuuritrendin ansiosta kattokuvut menivät hyvin kaupaksi. Yritys toimi aluksi keravalaisen omakotitalon kellarissa – siitä nimi Keraplast – mutta jo seuraavana vuonna hankittiin suuremmat tilat Orimattilasta.
Vuonna 2012 Keraplast Oy sai Suomen Yrittäjien valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Fort Dansborg

Fort Dansborg on tanskalainen linna, joka sijaitsee Tranquebarin kaupungissa Bengalinlahden rannikolla, Intian Tamil Nadun osavaltiossa. Linna on toiseksi suurin tanskalainen linna Kronborgin linnan jälkeen. Fort Dansborg myytiin Britannialle vuonna 1845. Linna toimii nykyään museona.
Analyyttinen ja synteettinen

Jaottelun historia ja mielekkyys

Myös looginen analyysi voidaan kyseenalaistaa väittämällä, ettei mikään totuus ole täysin riippumatonta empiirisen koeteltavuuden suhteen. Jos tämä, filosofiassa melko harvinainen, argumentti hyväksytään, kadottaa erottelu analyyttisen ja synteettisen välillä mielekkyytensä, koska puhtaasti analyyttisiä totuuksia ja epätotuuksia ei ole.
Historiallisesti analyyttinen ja synteettinen totuus -jaottelu on peräisin David Humen tekemästä erottelusta empiiristen tosiseikkojen ja järjen välttämättömien totuuksien välillä. Vastaava erottelu esiintyy myös Gottfried Leibnizilla (välttämätön ja ei-välttämätön eli kontingentti). Hume ja Leibniz kuitenkin samastivat analyyttinen–synteettinen-jaottelun 
a priori – a posteriori -jaotteluun. Nämä luokittelut erotti toisistaan Immanuel Kant, joka luokitteli mahdolliset tiedon lajit nelikentäksi ja asetti kysymyksen synteettisen apriorisen tiedon mahdollisuudesta.
1900-luvulle tultaessa analyyttinen–synteettinen-erottelusta oli tullut melko itsestään selvä. Esimerkiksi loogiset empiristit ajattelivat eron olevan hyvin jyrkkä. Analyyttiset lauseet määriteltiin tautologioiksi eli sisällöllisesti tyhjiksi lauseiksi, jotka ovat tosia loogisen muotonsa perusteella eivätkä sano maailmasta mitään. Jyrkkä erottelu joutui kuitenkin kritiikin kohteeksi. Erityisen merkittävä oli W. V. O. Quinen artikkelissaan Two Dogmas of Empiricism esittämä kritiikki. Quinen mukaan analyyttinen–synteettinen-erottelua ei voida viime kädessä tehdä.
Merkuriuksen kuu

Merkuriusta kiertävän kuun uskottiin olevan olemassa jonkin aikaa. 27. maaliskuuta 1974, kaksi päivää ennen kuin Mariner 10 ohitti Merkuriuksen, Maassa sijaitsevat havaintolaitteet alkoivat havaita suuria määriä ultraviolettisäteilyä Merkuriuksen läheiseltä alueelta, jossa ei tähtitieteilijöiden mukaan "pitäisi olla mitään". Seuraavana päivänä säteily oli kadonnut. Se tuli takaisin esiin kolmen päivän kuluttua, ja huomattiin, että se vaikutti lähtevän Merkuriuksen läheisestä tuntemattomasta kohteesta. Jotkut tähtitieteilijät arvioivat, että kyseessä on havaittu tähti, mutta muiden mukaan kyseessä oli tuntematon kuu perustuen siihen, että säteilyn lähtöpaikka oli liikkunut ja säteily ei voisi olla niin voimakasta, jos se olisi kulkenut tähdeltä toiselle. Kohteen nopeudeksi arvioitiin 4 kilometriä sekunnissa, mikä on hyvin tyypillinen nopeus kuulle.

Kaksoistähtiteoria

Pian havaittiin, että "kuu" liikkui poispäin Merkuriuksesta, ja pian syntyi teoria että säteily tuli jo tunnetusta tähdestä, 31 Craterista. Säteilyn syntyperä on edelleen tuntematon. 31 Crateris vaikuttaa olevan kaksoistähti, jonka kiertoaika on 2,9 päivää. Tämä on mahdollinen ultraviolettisäteilyn lähde.
Merkuriuksen kuu johti tärkeään tähtitieteelliseen löytöön, vaikkei se ollutkaan olemassa. Se nimittäin osoitti, että ultraviolettisäteily kykenee kulkemaan voimakkaana pidempiä matkoja kuin aiemmin oli havaittu.
Sir Kay

Kay tai Sir Kay on yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Kay on Arthurin kasvatusisän Ectorin poika.
Nuorena Arthur oli Kayn aseenkantaja. Kun Arthur veti miekan kivestä ja todisti siten olevansa Englannin kruunun lainmukainen perijä, yritti Kay ottaa kunnian teosta. Ector kuitenkin näki poikansa valehtelevan. Tämän jälkeen Ector ja Kay vannoivat ensimmäisinä uskollisuudenvalan Arthurille ja pysyivät uskollisina hänelle loppuun asti.
Tampereen Taiteilijaseura

Historia

Tampereen Taiteilijaseuran perustaminen sijoittui aikaan, jolloin sisällissota oli katkaissut aktiivisesti alkaneen Tampereen Taideyhdistyksen toiminnan. Syntynyt tyhjiö haluttiin täyttää luomalla taiteilijoiden yhteenliittymä vilkastuttamaan tamperelaista kulttuurielämää ja auttamaan ammattimaisesti toimivien taiteilijoiden työskentelyä.   
Tampereen Taiteilijaseuran perustava kokous pidettiin Tampereen Teatterin lämpiössä 1920. Kokoukseen tuli runsaat neljäkymmentä henkilöä, jotka muodostivat uuden seuran kantajäsenistön. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin taidemaalari Gabriel Engberg, joka toimi tehtävässä parinkymmentä vuotta. 
Varhaisvaiheissaan Taiteilijaseuran jäsenet edustivat kaikkia taiteen alueita. Lisäksi seuraan kuului taiteen harrastajia ja muita kulttuurista kiinnostuneita henkilöitä. Puhtaasti kuvataiteilijoiden yhdistykseksi seura muuttui vuonna 1943. Toimintansa alkuvaiheissa seura keskittyi ohjelmallisten kokousiltojen ja juhlien järjestämiseen. Näyttelytoimintaa haittasi varsinaisen taidenäyttelypaikan puuttuminen, sillä seuran näyttelyt jouduttiin järjestämään vuoroin Tampereen Raatihuoneen juhlasalissa, vuoroin Näsinlinnassa ja joskus jopa Tampereen Teatterin lämpiössä. Ensimmäinen nimenomaan taidenäyttelyille suunniteltu tila valmistui vuonna 1925 Vanhan kirjastotalon yhteyteen. Tästä tilasta muodostui näyttelykeskus, jossa pidettiin muun muassa Taiteilijaseuran vuosinäyttelyt. Kirjasto otti näyttelytilan omaan käyttöönsä 1970-luvulla, jolloin  tilojen puute alkoi jälleen haitata näyttelytoimintaa. Tilanne koheni, kun Tampereen kaupunki kunnosti Mältinrannan entisen vedenpuhdistuslaitoksen Taiteilijaseuran ja Pirkkalaiskirjailijoiden käyttöön. Taidekeskuksen avajaiset pidettiin vuonna 1983.
Sinirikko

Ulkonäkö ja koko

Sinirikko on kasvutavaltaan mätästävä ja muodostaa mattomaisia tai patjamaisia kasvustoja. Se on runsashaarainen, rento ja tiheälehtinen. Kasvin kukalliset varret kasvavat 2–5 cm korkeiksi ja nousevat kohenevasti ylöspäin. Möyheät, ruodittomat lehdet ovat nelirivisesti vastakkain. Ne ovat pitkulaisia, ripsilaitaisia ja väriltään sinivihreitä ja usein kalkkitäpläisiä. Sinipunaiset, kaksineuvoiset kukat ovat yksittäin. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen. Emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suhteessa kasvin muuhun kokoon sen kukat ovat varsin suurikokoisia. Sinirikko kukkii lumen sulamisen jälkeen, Suomessa heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen kota.
Sinirikon voi sekoittaa tunturikohokkiin (Silene acaulis).

Levinneisyys

Sinirikon levinneisyys on sirkumpolaarinen mutta varsin hajanainen. Euroopassa sitä tavataan Skandeilla, Kuolan niemimaalla, Uralilla, Islannissa, Huippuvuorilla, Pohjois-Irlannissa, Skotlannissa, Sudeeteilla, Karpaateilla, Alpeilla, Apenniineilla ja Pyreneillä. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Pohjois-Siperiassa ja Keski-Aasian vuoristoseuduilla. Sinirikko on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa Kalliovuorilla ja Kanadan koillisosissa. Laji on tavanomainen myös Grönlannissa. Suomessa sinirikkoa esiintyy vain Enontekiön ja Utsjoen tuntureilla. Vain Enontekiön suurtuntureilla laji on Suomessa tavanomainen.

Elinympäristö

Sinirikolle mieluisia kasvupaikkoja ovat Suomessa tuntureiden soraiset ja lietteiset puronvarret ja lumenviipymäpaikat, kallioiden pengermät sekä valuvesihyllyt. Laji on kalkinvaatija.
Australian avoin tennisturnaus 1996

Australian avoin tennisturnaus 1996 alkoi 15. tammikuuta ja päättyi 28. tammikuuta 1996.

Miesten kaksinpeli

Boris Becker –  Michael Chang 6–2, 6–4, 2–6, 6–2

Naisten kaksinpeli

Monica Seles –  Anke Huber 6–4, 6–1

Miesten nelinpeli

Stefan Edberg /  Petr Korda –  Sébastien Lareau /  Alex O'Brien 7–5, 7–5, 4–6, 6–1

Naisten nelinpeli

Chanda Rubin /  Arantxa Sánchez Vicario –  Lindsay Davenport /  Mary Joe Fernández 7–5, 2–6, 6–4

Sekanelinpeli

Mark Woodforde /  Larisa Neiland –  Luke Jensen /  Nicole Arendt 4–6, 7–5, 6–0
Sukuunlunastus

Sukuunlunastus tarkoitti aiemmin Suomessa kiinteän omaisuuden myyjän sukulaisten oikeutta lunastaa itselleen kiinteistö, jonka omistaja tahtoi luovuttaa vieraalle.

Historia

Valtiollinen vaikutusvalta ja valtiollisten oikeuksien saavuttaminen oli Ruotsissa ja Suomessa aiemmin ollut riippuvainen kiinteän omaisuuden omistamisesta. Jokaiselle suvulle oli tärkeää, että maaomaisuus säilyi suvussa.

Lainsäädäntö

Koska näkemys sukuunlunastamisen oikeudesta oli yhteiskunnassa vakiintunut, tämä heijastui myös lainsäädäntöön. Vuoden 1734 lain maakaaressa säädettiin sen mukaisesti, että lunastusoikeus kuului kaikille myyjän sukulaisille takenevassa ja etenevässä polvessa sekä sivusukulaisille aina neljänteen polveen. 
Sukuunlunastus tuotti kuitenkin ongelmia, koska se aiheutti huomattavaa epävakautta kiinteän omaisuuden omistusoikeussuhteissa ja selvää vahinkoa niille, joilta kiinteistöt tämän oikeuden nojalla lunastettiin. Lainsäätäjä puuttui tähän asiaan säätämällä vuonna 1878 asetuksen, joka rajoitti sukuunlunastusoikeuden perimysmaahan antaen oikeuden ainoastaan myyjän lapsille ja vanhemmille. Samalla säilytettiin voimassa aiempi säännös siitä, ettei myyjän isä saanut lunastaa myyjän äidinpuoleista maata, eikä äiti isänpuoleista. Kuitenkin, jos isä peri lastensa äidinpuoleisen maan taikka äiti heidän isänpuoleisen maansa, ja tämä maa sitten myytiin, oli myyjän lähimmällä perillisellä oikeus lunastaa se sukuun.

Lakannut oikeus

1900-luvulle tultaessa sukuunlunastusoikeus oli menettänyt kaikki edellytyksensä, ja se oli lakannut olemasta oikeutena.
Kyöpelin hyppyrimäet

Historia

Suonenjoen Kyöpeliin rakennettiin ensimmäinen puinen hyppyrimäki vuonna 1935. Vuonna 1972 siinä järjestettiin normaalimäen SM-kilpailut. Kyöpelin hyppyrimäki poltettiin tihutyönä vuonna 1999. Vuonna 1977 rakennetut K35- ja K15-hyppyrimäet ovat edelleen hyppykunnossa ja jokatalvisessa käytössä. Vuonna 2006 K35-hyppyrimäen tornia korotettiin ja alastulorinnettä muokattiin, jolloin se kasvoi K45 HS50 kokoiseksi.

HS50

Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 46 metrissä ja HS-piste 50 metrissä. Vuosina 2006–2018 K-piste sijaitsi 45 metrissä.

HS20

Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 18 metrissä ja HS-piste 20 metrissä, aikaisemmin K-piste on sijainnut 15 metrissä.

HS12

Hyppyrimäki on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018, jolloin K-piste sijaitsi 13 metrissä. Talvella 2019 K-piste siirrettiin 10 metriin ja HS-piste asetettiin 12 metriin.
Mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jesse Joutsen kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jasmin Puomilahti 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.

K5

Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 5 metrissä. Se on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018.
Mäkiennätyksen 4,5 metriä on hypännyt Olavi Meis kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 3,0 metriä on hypännyt Arleena Hänninen 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.
Magdeburgin kaupunginoikeudet

Magdeburgin kaupunginoikeudet (saks. Magdeburger Recht) olivat oikeuksia, jotka kuuluivat Magdeburg-nimisen vapaakaupungin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueella vallinneille keisarinvallasta autonomisille kaupungeille. Järjestelmää noudatettiin myös Puolan kuningaskunnassa ja Liettuan suuriruhtinaskunnassa.
Venäjän keisarikunnassa Katariina II Suuri antoi 21. huhtikuuta 1785 julistuksen, jossa lueteltiin kaupunkien laki ja etuoikeudet Venäjän keisarikunnassa. Julistuksella määriteltiin kaupunkien autonomia. Julistuksen perusteella jatkettiin myös Puolan kuningaskunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan Puolan jaoissa Venäjän keisarikunnalle päätyneiden kaupunkien oikeuksia.
Magdeburgin kaupunginoikeudet alkoivat Pyhässä saksalais-roomalaisessa valtakunnassa 1324 ja päättyivät Venäjän keisarikunnassa 1831 Nikolai I:n ukaasilla lukuun ottamatta Kiovaa, jossa ne säilyivät vielä vuoteen 1835.
Johannes Gripenberg

Johannes Gripenberg (17. helmikuuta 1842 Sääksmäki – 20. toukokuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka palveli 20 vuotta valtiosihteerinvirastossa Pietarissa ja oli 1891–1893 senaattorina. Hän kannatti fennomaniaa.
Johannes Gripenberg kuului sotilassukuna tunnettuun Gripenbergin aatelissukuun, ja hänen isänsä oli senaattori Sebastian Gripenberg, joka ensimmäisen vaimonsa kuoltua meni naimisiin omistamansa Voipaalan kartanon piian Maria Öhrnbergin kanssa saatettuaan tämän ensin raskaaksi. Epäsäätyinen pari vihittiin vain muutamaa päivää ennen Johanneksen syntymää. Liitto muodostui kuitenkin onnelliseksi ja useista muistakin lapsista tuli merkittäviä henkilöitä, joukossa muun muassa senaattori ja arkkitehti Sebastian Gripenberg sekä naisasianainen Aleksandra Gripenberg. Johannes Gripenberg lähetettiin suvun perinteen mukaisesti Haminan kadettikouluun, mutta hän erosi 1858 suorittamatta kurssia ja lukikin sen sijaan ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1861.
Gripenberg valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1867, täydensi vuoden ajan opintojaan Kazanin yliopistossa Venäjällä ja valmistui maisteriksi 1869. Hänen virkauransa alkoi jo vuonna 1868 Pietarin valtiosihteerinvirastosta, ja oltuaan välillä pari vuotta Venäjän ulkoasiainhallinnon palveluksessa hän työskenteli valtiosihteerinviraston toimitussihteerinä 1871–1889. Häntä on luonnehdittu virkamiehenä "terävänäköiseksi poliittiseksi tarkkailijaksi". Hän oli kirjeenvaihdossa suomalaisten vaikuttajien kanssa ja piti heidät ajan tasalla Venäjällä vallinneista mielialoista Suomen suhteen. Kun Suomen itsehallinnollinen asema vaikutti olevan uhattuna, Gripenberg oli keskeisenä henkilönä mukana suunnittelemassa Suomen asioista kertovan venäjänkielisen lehden perustamista Pietariin. Hanke ei kuitenkaan toteutunut. Gripenberg oli G. Z. Yrjö-Koskisen ystävä ja Gripenbergin Suomen asemaa koskevien mielipiteiden on nähty muistuttaneen myöhempää sortovuosien myöntyväisyyslinjaa.
Gripenberg nimitettiin vuonna 1889 Mikkelin läänin kuvernööriksi ja 1891 senaatin kansliatoimituskunnan päälliköksi. Kun kansliatoimituskunta lakkautettiin seuraavana vuonna, hänet siirrettiin maataloustoimituskunnan päälliköksi. Hän kuitenkin kuoli jo vuonna 1893. Gripenberg oli myös edustajana vuoden 1891 säätyvaltiopäivillä, jossa hän toimi laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana.
Gripenberg oli vuodesta 1872 naimisissa Aminoffin aatelissukuun kuuluneen Sigrid Maria Aminoffin kanssa. Heidän seitsemästä lapsestaan tunnetuimmat ovat runoilija Bertel Gripenberg, kirjailija Catri Gripenberg ja pankinjohtaja Berndt Sebastian Gripenberg.
Kriittinen korkeakoulu

Kriittinen Korkeakoulu on vuonna 1968 perustettu, pääosin Helsingissä toimiva, yksityinen ja sitoutumaton valtion tukema koulutus- ja kulttuurikeskus. Toimintaa ylläpitää samanniminen yhdistys. Kriittisen Korkeakoulun toimintamuotoja ovat avoimet esitelmä- ja keskustelutilaisuudet, seminaarit, erityiskurssit, työryhmät ja projektit. Korkeakoulu ilmoittaa tehtäväkseen tarjota tietoja ja virikkeitä ajan ilmiöistä kiinnostuneille, järjestää mahdollisuuksia itsensä ja yhteisönsä kehittämiseen, edistää uusia näkökulmia avaavan tiedon syntymistä sekä tarjota mahdollisuus erilaisia aatteita, oppeja ja mielipiteitä edustavien ihmisten kohtaamiselle.
Kriittinen Korkeakoulu julkaisee Katsaus-lehteä, jonka päätoimittajana toimii koulun toiminnanjohtaja Eero Ojanen.

Historia

Kriittisen Korkeakoulun alku ajoittuu vuoteen 1968 kun silloinen Suomen Teiniliiton kuraattori, Reijo Wilenius, sittemmin Jyväskylän yliopiston filosofian professorina vuosina 1973–1992 toiminut ja Steiner-koulun puolestapuhuja, esitti Erkki Tuomiojalle ja Risto Volaselle keskustelufoorumin perustamista, ”-- koska Suomessa on kansalaiskeskustelua liian vähän. Ylhäällä päätetään asioista eivätkä kansalaiset pääse keskustelemaan”.  Korkeakoulun pääsihteerinä aloitti vuonna 1971 sosiaalipedagogi, SDP:n kansanedustaja Antti-Veikko Perheentupa (1930–2007). Korkeakoulun johtokunnassa on toiminnut monia kulttuurin vaikuttajia, kuten Henri Broms. Vuonna 1994 pidettiin Inhimillisen kasvun seminaari, INKA Martti Tuomolan johdolla, jonka kokemusten pohjalta syntyi vuonna 1980 Snellman-korkeakoulu, jossa kokopäiväiseen opiskeluun sovellettiin INKAn kokemuksia. Professori Erkki Lähde toimi Kriittisen korkeakoulun johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1992. Koulu sai uudet tilat vuonna 2000 ja toiminnanjohtajana aloitti Tuomas Nevanlinna. 
Kriittisen Korkeakoulun johtokunnan puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2006 taidemaalari Heli Heikkinen.

Toiminta

Korkeakoulu on järjestänyt koulutuksia muun muassa kirjoittamisessa (Kirjoittajakoulu), puhetaidossa (Puhujakoulu), filosofian taidossa, kuvataiteessa ja musiikissa. Kriittisessä Korkeakoulussa on toiminut Virtaa-klubi, jossa eri taiteenalojen edustajat ovat olleet esillä. Klubi on harjoittanut yhteistyötä muun muassa Sibelius-Akatemian kanssa. Kriittinen korkeakoulun ja ruotsinkielinen Interbaas ry -yhdistyksen luoma Filocafé on toiminut keskustelufoorumina erilaisille kulttuurien kohtaamisille. Korkeakoulu on järjestänyt yleisöluentoja, joissa on esitelmöinyt muun muassa Tuomas Nevanlinna.