google/wiki40b huggingface dataset:
Juha Berglund

Juha Tapio Berglund (s. 19. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen viinialan yrittäjä, tietokirjailija ja Nanso Group Oy:n hallituksen puheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. 
Juha ”Pokku” Berglund perusti viini- ja keittiötarvikkeita myyvän Decanter-liikkeen Helsinkiin vuonna 1987. Pari vuotta myöhemmin hän perusti Viini-lehden, joka oli aluksi Decanterin asiakaslehti. Hän omistaa sisarensa kanssa viinitila Château Carsinin Ranskan Bordeaux’ssa. Vuodesta 1999 hän on Antti Rinta-Huumon kanssa julkaissut vuosittaista Viinistä viiniin -opasta.
Berglund on toiminut sukunsa omistamassa Nanso Groupissa hallituksen varapuheenjohtajana vuodesta 1989 alkaen ja toimii nykyisin hallituksen puheenjohtajana.
Juha Berglundin isä oli kapellimestari Paavo Berglund.
Hirvikoira

Hirvikoira on nimitys kymmenelle koirarodulle, joita käytetään pääasiassa hirvenmetsästykseen.
Erkki Reinikainen

Erkki Johannes Reinikainen (20. helmikuuta 1919 Parikkala – 21. joulukuuta 2006 Oulu) oli yleisesikuntaeverstiluutnantti evp., sekä SRK:n puheenjohtaja vuosina 1983–1992. Varapuheenjohtajana hän toimi vuosina 1978–1983, edellisen puheenjohtajan, Kauko Mäntylän kuolemaan saakka. Reinikainen oli jäsenenä 18 vuotta kirkolliskokouksessa ja vuosina 1981–1988 kirkkolain uudistamiskomiteassa. Hän kirjoitti useita vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen uskonkäsityksiä käsitteleviä opillisia kirjoja.
Reinikainen osallistui Oulun kunnallispolitiikkaan Kokoomuksen ryhmässä. Hänet valittin kaupunginvaltuustoon vuosiksi 1965–1968 ja edelleen 1977–1984.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1924

Suomen mestarit

Maalivahti: Yngve Stormbom, Puolustajat: Bruno Kling, Ivar Grannas, Tukimiehet: Per Kulves, Charles Stormbom, Bertel Estlander, Hyökkääjät: Paul Kulves, Erik Rautalin, Torsten Österlund, Einar Grannas, Adolf Höglander. Aiemmissa otteluissa mukana myös Martin Jansson.
Professori (arvonimi)

Professori (lat. professor) on useissa maissa käytetty arvonimi tai opettajan nimitys.

Professorin arvonimi Suomessa

Professorin nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 6. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 12 000 euroa tai 3 000 euroa.
Arvonimi myönnettiin Suomen itsenäisyyden aikana ensimmäisen kerran toukokuussa 1919. Vuosien 1918–2013 aikana professorin arvonimi on myönnetty 1 195 henkilölle. 

Muuta tietoa

Professorin arvonimi oli käytössä myös autonomian aikana, jolloin sen sai muun muassa Robert Kajanus.
Professorin arvonimi Suomessa voidaan myöntää myös tutkimuslaitoksen tai muun tutkimusyksikön johtajalle, jos hänellä on professorin tehtävään vaadittava pätevyys. Arvonimi voidaan antaa myös taiteellisista tai yhteiskunnallisista ansioista. Professorin arvonimen taiteellisista ansioista ovat Suomessa saaneet esimerkiksi Akseli Gallen-Kallela, Pekka Halonen, Aukusti Tuhka, Geza Szilvay, Jörn Donner, Nandor Mikola, Nikolai Lehto, Okko Kamu, Ensio Seppänen ja Heljä Liukko-Sundström.
Professorin arvonimi on elinikäinen, ja sitä voi käyttää jokainen professorin tehtävään kerran nimitetty.
Keltaviirubulbuli

Levinneisyys

Keltaviirubulbulia tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, vaikkakin harvinainen Kiinan eteläosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ciriaco de' Pizzicolli

Cyriacus Anconalainen (it. Ciriaco de' Pizzicolli, 31. heinäkuuta 1391 – 1453/55) oli paljon matkustanut italialainen humanistioppinut ja antikvaristi. Cyriacus oli syntyisin rikkaasta anconalaisesta kauppiassuvusta. Häntä on kutsuttu arkeologian isäksi.
Vuosaaren silta

Historia

Vuosaaren Asuntosäästäjät aloittivat sillan rakennuttamisen huhtikuussa 1965, jolloin Vuosaari kuului vielä Helsingin maalaiskuntaan. Silta avattiin 1. heinäkuuta 1966. Vuosaari oli liitetty 1. tammikuuta samana vuonna Helsinkiin. Helsingin maalaiskunta ja Helsingin kaupunki olivat olleet haluttomia suuriin investointeihin ennen alueliitoksen toteutumista ja Asuntosäästäjät näkivät sillan rakentamisen itse ainoana keinona välttää vuosikausien odottelun siltakysymyksessä. Kaupunki lunasti sillan myöhemmin itselleen.
Sillan pohjoispuolelle valmistui 1990-luvulla metroliikenteelle oma siltansa ja niiden väliin kevyenliikenteen silta 2018.

Laiton kilvanajo

Vuosaaren silta toimi erityisesti 1970- ja vielä 1980-luvullakin yöllisten, laittomien kiihdytyskilpailujen näyttämönä. Tähän oli vaikuttamassa seikka, että sillan pituus liikuntasaumojen välissä lähes tarkalleen amerikkalaisen varttimailin.
Francisco Malabo Beosá

Francisco Malabo Beosá (tunnetaan myös nimellä Kuningas Malabo II) (23. kesäkuuta 1896 – 16. marraskuuta 2001) oli afrikkalainen monarkki. Hän syntyi Fernando Pon saarella Espanjan Guineassa nykyisellä Päiväntasaajan Guineassa. Hän oli Bubi-kuningas Malabo Lopelo Melakan poika ja viimeinen Bubi-kuningaskunnan hallitsija. Hän nousi valtaistuimelle isänsä kuoltua vuonna 1937 ja hallitsi vuoteen 1968 saakka. Beosá kuoli 16. marraskuuta 2001 Mokan kylässä Biokon saarella 105-vuotiaana. Hänellä oli yhdeksän lasta, 62 lastenlasta, 84 lastenlastenlasta ja 17 lastenlastenlastenlasta. Beosá on 105-vuotiaana yksi vanhimmaksi eläneistä kuninkaallisista henkilöistä koskaan.
Seppo Valjus

Seppo Jaakko Juhani Valjus (16. huhtikuuta 1928 Oulu – 15. toukokuuta 2014 Oulu) oli suomalainen arkkitehti ja Oulun yliopiston nykyaikaisen arkkitehtuurin professori emeritus. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1948 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1956. Opintomatkoja hän teki 1952 Ruotsiin ja Tanskaan sekä 1959–1960 Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Meksikoon ja vielä 1980 Yhdysvaltoihin.
Työuransa Valjus aloitti Arkkitehtitoimisto Viljo Revellin toimistoarkkitehtina 1957–1958, Viljo Revell Associates, Architects (Kanada) 1959–1960, siirtyi Oulun yliopiston arkkitehtiosaston assistentiksi 1960, virkaatekeväksi apulaisprofessoriksi 1961–1965, virkaatekeväksi professoriksi 1965–1967 ja nykyaikaisen arkkitehtuurin professoriksi 1967–1991. Sivutoimenaan hänellä on ollut oma arkkitehtitoimisto. Vuodesta 1960 hän toimi vastuunalaisena yhtiömiehenä Arkkitehtuuritoimisto Seppo Valjus Ky:ssä ja vuodesta 1990 toimitusjohtajana Arkkitehtuurtioimisto Seppo Valjus Oy:ssä. Valjuksen luottamustoimia ovat olleet Oulun kaupungin lunastustoimikunnan jäsenyys 1961–, Oulun asemakaavalautakunnan jäsenyys 1965–1970, Oulun kuvaamataidetoimikunnan puheenjohtajuus 1969–1975, Suomen rakennustaiteen museon edustajiston jäsenyys 1971– ja varapuheenjohtajuus 1971–1973 ja Oulun läänin taidetoimikunnan jäsenyys 1974–1976.
Juha Javanainen

Juha Javanainen (s. 11. kesäkuuta 1956 Tampere) on suomalainen kirjailija. Hän on valmistunut Tampereen yliopistosta historian ja yhteiskuntaopin opettajaksi. Javanainen opettaa nykyisin nimenomaan historiaa ja yhteiskuntaoppia Tampereella Takahuhdin koulussa. Javanainen on julkaissut kirjailijanurallaan 15 kirjaa, jotka käsittelevät historiaa ja etenkin Messukylän historiaa.
Adrian Carmack

Adrian Carmack (s. 5. toukokuuta 1969) on yksi videopeleihin erikoistuneen yhtiön, id Softwaren perustajista, John Carmackin, John Romeron sekä Tom Hallin kanssa. Hän toimi id:ssä taiteilijana, ja on ollut merkittävä osa erityisesti Doomin vihollisten kehityksessä. Hän oli yksi id Softwaren omistajista, kunnes jätti yrityksen vuonna 2005. Adrian ei ole sukua entiselle työtoverilleen John Carmackille.
Syyskuussa 2005 Adrian Carmackin työkollegat erottivat hänet yhtiöstä. Carmack haastoi heidät oikeuteen sillä perusteella, että he olivat pakottaneet häntä hyväksymään 11 miljoonaa dollaria hänelle kuuluvista osakkeista, vaikkakin osakkeiden arvo oli lähempänä 43 miljoonaa dollaria, ennen kuin yritys vastaanotti 105 miljoonan tarjouksen Activisionilta.
Colin Greenland

Colin Greenland (s. 1954) on englantilainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän asuu Cambridgessa yhdessä puolisonsa Susanna Clarken kanssa Häneltä on ilmestynyt suomeksi v. 1996 romaani "Harmin tiellä" (Harm's Way, 1993. Suom. Leena Peltonen, kust. Loki-kirjat).
Georg Kaiser

Friedrich Carl Georg Kaiser (25. marraskuuta 1878 Magdeburg, Saksa – 4. kesäkuuta 1945 Ascona, Sveitsi) oli tuottelias saksalainen näytelmäkirjailija, joka hallitsi monia tyylilajeja mutta tuli erityisesti tunnetuksi ekspressionistisen teatterin edustajana. Hän oli Gerhart Hauptmannin ja Walter Hasencleverin ohella Weimarin tasavallan esitetyimpiä näytelmäkirjailijoita. Kaiserin tunnetuimpia teoksia ovat Die Bürger von Calais (1913, suom. Calais’n porvarit), Von morgens bis mitternachts (1912) sekä trilogia, jonka osat ovat Koralli (Die Koralle, 1917), Kaasu (Gas, 1918) ja Kaasu II (Gas II, 1920).

Elämä ja ura

Vuosina 1899–1901 Kaiser työskenteli AEG-yhtiön konttoristina Argentiinan Buenos Airesissa, mutta palasi Saksaan saatuaan malarian. Hän joutui parantolakierteeseen ja avioitui varakkaan suvun tyttären kanssa 1908, mikä mahdollisti hänen keskittymisensä kirjoittamiseen. Versailles’n rauhan Saksalle aiheuttamassa valuuttakriisissä Kaiser joutui 1921 lyhyeksi ajaksi vankilaan talouspetoksesta.
Kaiser teki yhteistyötä säveltäjä Kurt Weillin kanssa pienoisoopperoissa Der Protagonist (1926), Der Zar lässt sich photographieren (1928) ja Der Silbersee (1933). Näistä viimeinen johti natsihallinnon antamaan ammatinharjoittamiskieltoon, ja Kaiser pakeni Sveitsiin.

Teoksia

Calais’n porvarit on historiallinen ja sodanvastainen draama, jonka Kaiser kirjoitti juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa 1913. Se kantaesitettiin vasta 1917, kolmantena sotavuonna. Teoksen niukka dialogi sisältää useita tunteikkaita monologeja, jotka ovat saaneet vaikutteita August Strammin runollisesta sähkösanomatyylistä. Teoksessa, kuten muissakin Kaiserin tämän ajan töissä, nähdään myös Nietzschen filosofian vaikutusta.
Vuonna 1912 kirjoitetun ja 1917 kantaesitetyn näytelmän Von morgens bis mitternachts ohjasi Karlheinz Martin elokuvaksi vuonna 1920. Tarinassa pienen pankin kassanhoitaja W-nimisessä valtiossa saa käsityksen rahan mahdista rikkaalta italialaisnaiselta. Mies kavaltaa kassasta 60 000 markkaa ja pakenee B:n kaupunkiin vain todetakseen, ettei raha tuo välttämättä onnea.
Kaiserin draamanäytelmä Nebeneinander (1923) kantaesitettiin Berliinissä marraskuussa 1923 Berthold Viertelin ohjaamana. Tällä näytelmällä Kaiser otti etäisyyttä ekspressionismiin ja kirjoitti realistisemmin ja koomisemmin idealistisesta panttilainaamonhoitajasta, joka joutuu Saksan 1920-luvun hyperinflaation kurimukseen.
Viimeisinä vuosinaan Kaiser kritisoi yhä voimakkaammin teknologian ja kapitalismin ylivaltaa maailmassa ja kirjoitti runomitassa muun muassa mytologisista aiheista.

Huomionosoituksia

Kirjailijan kotikaupunki Magdeburg on nimennyt kadun hänen kunniakseen nimellä Georg Kaiser Straße. Kotiosavaltio Saksi-Anhalt on vuodesta 1996 jakanut hänen nimeään kantavaa kirjallisuuspalkintoa.
Baba Rahman

Seurajoukkueura

Rahman aloitti ammattilaisuransa vuonna 2011 kotimaansa pääsarjan Asante Kotokossa, jossa hän oli lainalla Dreamz FC:stä. Rahman pelasi Asante Kotokossa 25 ottelua kaudella 2011–2012 ja voitti Ghanan mestaruuden. Heinäkuussa 2012 Rahman siirtyi Saksan Bundesliigan nousseeseen Greuther Fürthiin, jonka paidassa hän debytoi Bundesliigassa syyskuussa 2012 Fortuna Düsseldorfia vastaan. Rahman pelasi kaudella 2012–2013 Fürthin paidassa 20 ottelua seuran pudotessa 2. Bundesliigaan, jossa Rahman pelasi seuraavalla kaudella 22 ottelua. 
Rahman aloitti kauden 2014–2015 tehokkaasti tehden kahdessa ensimmäisessä 2. Bundesliiga-ottelussa Fürthille yhtä monta maalia. Elokuussa 2014 hän siirtyi kuitenkin Bundesliigan FC Augsburgiin, jossa hän debytoi vielä samassa kuussa TSG 1899 Hoffenheimiä vastaan. Rahman pelasi kaudella 2014–2015 Augsburgin paidassa 31 bundesliigaottelua.
Elokuussa 2015 Rahman siirtyi Englannin valioliigan hallitsevaan mestarijoukkueeseen Chelsea FC:hen.

Maajoukkueura

Rahman on kuulunut vuodesta 2010 lähtien Ghanan alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen, jonka kapteeni hän on. Vuoden 2013 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Rahman pelasi Ghanan jokaisessa seitsemässä ottelussa, kun Ghana saavutti pronssia. 
Ghanan jalkapallomaajoukkueessa Rahman debytoi syyskuussa 2014 Afrikan-mestaruuskarsinnassa Togoa vastaan. Hän kuului Ghanan joukkueeseen myös itse vuoden 2015 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, joissa hän pelasi Ghanan jokaisessa kuudessa ottelussa ja saavutti hopaea.
Boris Jeflov

Perhe

Boris Jeflov syntyi 31. joulukuuta 1926 Selištše kylässä, Borisoglebskin piirissä, Jaroslavlin alueella, isänsä armeijan yksikön lähellä. Hänen isänsä oli Jeflov Aleksandr Grigorjevitš, ammattiupseeri, ja hänen äitinsä, Koltšina Klavdija Vasiljevna, oli varakkaan talon tytär. Boris jäi ilman isää aikaisin lapsuudessa, sillä hän joutui vainotuksi ja ammuttiin vuonna 1938, mutta myöhemmin hänen maineensa palautettiin postuumisti. Tämän vuoksi perheen oli pakko muuttaa ystävien luokse Kostromaan.
Lapsena Boris harrasti piirtämistä kopioidessaan erilaisia kuuluisien taiteilijoiden klassisia teoksia. Koska perheessä oli erittäin vaikea taloudellinen tilanne, hän vapaaehtoisesti liittyi armeijaan, kun hän oli täyttämässä seitsemäntoista.

Armeijassa

Lyhyen valmennuksen jälkeen hänet lähetettiin Mustanmeren laivaston toimintayksiköihin. Hän palveli ensin Krasni Krim-vartijaristeilijällä, ja sitten hän palveli Ognevoi-hävittäjässä ennen demobilisaatiota pääaseen komentajana. Harvoina palveluksesta vapaina hetkinä hän osallistui piirustuskursseille Sevastopolin kaupungin taidestudiossa. Tuosta ajasta säilyneet piirustukset olivat esillä temaattisissa näyttelyissä.

Kostromassa

Palattuaan perheensä luokse vuonna 1951 hän työskenteli Kostroman nukketeatterissa maalari-sisustajana. Hän meni naimisiin Anisimova (Jeflova) Valentina Alexandrovnan kanssa vuonna 1952, ja heille syntyi kaksi poikaa - Vladimir (1955) ja Alexandr (1959). Vuodesta 1953 vuoteen 1958 hän opiskeli Kostroman taidekoulussa. Sen jälkeen, eläkeikään asti, hän työskenteli Venäjän federaation taidesäätiön työpajoissa. Vuodesta 1957 hän oli ollut mukana lukuisissa näyttelyissä, joista suurin osa on henkilökohtaisia. Hän kuoli 17. maaliskuuta 2013 86-vuotiaana Kostromassa. Boris Jeflov haudattiin Iljinskojen kylään, Kostroman piirille, Kostroman alueelle.
Filip Berglund

Seuraura

Berglund on Bergbyns SK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Skellefteå AIK:hon. Berglund oli kaudella 2013–2014 J18 Elitissä joukkueensa tehokkain puolustaja Andreas Söderbergin kanssa tehoilla 2+13=15. Hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin pronssia. Kaudella 2015–2016 Berglund toimi Skellefteån J20-junioreiden varakapteenina. Hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 19+22=41, joilla Berglund voitti koko J20 SuperElitin puolustajien piste- ja maalipörssin. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan hopeaa.
Berglund debytoi kauden 2015–2016 aikana myös Skellefteån SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi viisi runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Berglund teki SHL-debyyttinsä 26. tammikuuta 2016 Rögle BK:ta vastaan. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Toukokuussa 2016 Berglund teki Skellefteån kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen.
Edmonton Oilers varasi Berglundin kolmannella kierroksella 91. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Varsinaisella SHL:n tulokaskaudellaan 2016–2017 hän teki Skellefteåssa 47 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa yhdeksän syöttöpistettä. Mestarien liigassa Berglund teki viidessä ottelussa yhden syöttöpisteen.

Maajoukkueura

Berglund on pelannut seitsemän nuorten ja kahdeksan poikien maaottelua.
Simo Konsala

Simo Seppo Samuli Konsala (s. 11. syyskuuta 1932 Tampere) on suomalainen filosofian maisteri ja teatterineuvos.
Konsalan vanhemmat olivat maalari Kaarlo Aadolf Konsala ja Alma Sofia Koskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1951 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1957.
Konsala oli Suomalaisen kirjallisuuden seuran palveluksessa 1959–1968 toimien muun muassa Suomen kirjallisuus-teoksen toimitussihteerinä. Hän oli seuran johtokunnan jäsenenä 1968–1971 ja valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 1971. Konsala oli myös Aamulehden kirjallisuusarvostelijana 1956–1959 ja Aleksis Kiven seuran sihteerinä 1960–1966. Viimeksi Konsala oli Suomen Teatteriliiton (nykyisin Suomen Teatterit ry) johtajana 1965–1992 ja valtion näyttämötaidetoimikunnan varapuheenjohtajana 1989–1992. Hän sai teatterineuvoksen arvon 1993.
Simo Konsala on ollut naimisissa vuodesta 1957 keramiikkataiteilija Pirkko Jutin kanssa.
Rhino Bucket

Alku (1987–1989)

Vuoden 1987 kesällä Greg Fields, Georg Dolivo, Reeve Downes, ja Liam Jason perustivat yhtyeen. Georg Dolivo on syntynyt Suomessa, ja on naimisissa suomalaisnaisen kanssa. Hänen nimikaima setänsä on Espoon kulttuurijohtaja ja Kivikasvot-viihderyhmän jäsen Georg Dolivo. Liam Jason on tunnettu aiemmista töistään David Hallidayn ja klassisen metalliyhtyeen Warriorin jäsenenä. Perustamisen aikaan heidän musiikkinsa oli aikaan nähden epätavallista mutta siitä huolimatta yhtye onnistui lyömään itsensä läpi.

Alkuvuodet (1990–1994)

Rhino Bucketin samanniminen debyyttialbumi julkaistiin syyskuussa 1990 Warner/Reprise levymerkillä. Kaksi kappaletta julkaistiin myös singleinä ja musiikkivideoina, jotka menestyivät radiossa ja MTV-kanavalla. Vuonna 1992 yhtye julkaisi Terry Manningin tuottaman albumin "Get Used To It". Albumin kappale "Ride With Yourself" päätyi myös Wayne's World -leffan soundtrackille joka sisälsi myös Alice Cooperin, Eric Claptonin ja Queenin kappaleet.
Vuonna 1993 Liam Jason jätti yhtyeen, ja hänet korvasi AC/DC:ssä ja Diossa soittanut Simon Wright. Yhtye julkaisi kolmannen albuminsa, "Pain", keväällä 1994. Huolimatta albumin saamasta hyvästä vastaanotosta hard rock -piireissä, yhtye keskeytti toimintansa.

Ride the Rhino (2001–)

Kesällä 2001, Knac.com reportoi, että Rhino Bucket oli tullut takaisin entistä parempana kokoonpanolla Dolivo, Downes ja Forsythe. Myös Liam Jason teki paluun. Hän oli kuitenkin käynyt sukupuolileikkauksessa ja tunnettiin nyt nimellä Jackie Enx. He soittivat useita keikkoja Etelä-Kaliforniassa ennen paluutaan studioon. Viisi heidän kappalettaan päätyi elokuvaan "Rolling Kansas", mukaan lukien uusi kappale "She Rides". Keikkailun lomassa yhtye kokoontui jälleen studioon tekemään kappaleen "Smile".
Viisas Hans

Viisas Hans (saks. Kluger Hans, n. 1895 – n. 1916) oli hevonen, jonka väitettiin osaavan ratkaista matemaattisia ja muita älyä vaativia tehtäviä.
Psykologi Oskar Pfungst tutki Viisaan Hansin vuonna 1907 ja osoitti, että se ei ratkaissut tehtäviä itse vaan tarkkaili läsnä olevien ihmisten reaktioita. Pfungst havaitsi, että hevonen reagoi vastaukset tietävän ihmiskouluttajansa ei-tahdonalaisiin elekielen merkkeihin. Kouluttaja itse ei tiennyt välittävänsä mitään vihjeitä.
Pfungstin tutkimuksen kunniaksi ilmiötä kutsutaan "Viisas Hans -efektiksi", ja se on ollut tärkeässä osassa EE-ilmiön ja eläinten kognition myöhemmässä tutkimuksessa.

Esitys

1900-luvun alussa yleisö oli kiinnostunut eläinten älykkyydestä suurelta osalta Charles Darwinin tuolloin tuoreiden julkaisujen johdosta.
Hans-hevosen omisti opettaja Wilhelm von Osten, joka harjoitti myös hevosten koulutusta ja frenologiaa sekä piti itseään eräänlaisena mystikkona. Von Osten väitti opettaneensa Hansin laskemaan yhteen ja vähentämään, kertomaan ja jakamaan, laskemaan murtoluvuilla, tunnistamaan kellonajan, pitämään lukua kalenteripäivistä, erottamaan sävellajeja sekä lukemaan, kirjoittamaan ja ymmärtämään saksaa. Hän saattoi kysyä esimerkiksi: "jos kuukauden kahdeksas päivä on tiistai, monesko päivä on seuraavan viikon perjantai?" Hans vastasi sekä kirjoitettuihin että ääneen lausuttuihin tehtäviin koputtamalla maata kaviollaan. Von Osten esitteli Hansia kautta Saksan ilman pääsymaksuja. Hansin kykyjä esiteltiin myös New York Timesissa.
Judith Miller

Judith ”Judy” Miller (s. 2. tammikuuta 1948 New York) on entinen yhdysvaltalaisen The New York Times -sanomalehden toimittaja. Hän on saanut Pulitzer-palkinnon.
Miller tuli tunnetuksi Irakin joukkotuhoaseita käsitelleistä artikkeleistaan ennen vuoden 2003 sotaa. Merkittävä osa hänen artikkeleistaan The New York Timesissa osoittautui epätarkoiksi tai perättömiksi. George W. Bushin hallinto käytti Millerin kirjoituksia sodan oikeuttamiseen.
Vuonna 2005 Miller sai kansainvälistä huomiota kieltäydyttyään paljastamasta lähdettään. Hän ei suostunut todistamaan oikeudessa siitä, kuka kertoi hänelle entisen Yhdysvaltain suurlähettilään Joseph Wilsonin vaimon Valerie Plamen aseman keskustiedustelupalvelu CIA:n työntekijänä. Eräiden CIA:n työntekijöiden henkilöllisyyden paljastaminen on Yhdysvaltain lakien mukaan rikos, kun paljastajana on virkamies, joka on saanut henkilöllisyyden tietoonsa työnsä kautta. Miller tuomittiin tapauksen johdosta vankeuteen, ja hän aloitti rangaistuksen kärsimisen heinäkuussa 2005. Miller vapautui syyskuussa 2005 luovutettuaan syyttäjälle muistiinpanonsa ja paljastettuaan tietolähteensä, varapresidentti Dick Cheneyn kansliapäällikkö Lewis 'Scooter' Libbyn.
Marraskuussa 2005 Miller jätti The New York Timesin.
Irja Spira

Irja Spira-Hautala (4. marraskuuta 1900 Kokkola – 26. elokuuta 2001 Pori) oli suomalainen Pariisissa asunut toimittaja, kustantaja ja kääntäjä.

Henkilöhistoria

Spiran vanhemmat olivat liikemies Antti Hautala ja Hilda Sihlman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1919 ja teki useita opintomatkoja Eurooppaan. Spira toimi joidenkin suomalaisten lehtien Pariisin kirjeenvaihtajana ja edusti myös suomalaisia kustannusliikkeitä Ranskassa. Hän oli Editions Nord-Sudin pääosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1949 alkaen ja hän perusti lehtitoimiston Pariisiin 1949. Spira oli naimisissa 1920–1925 kapteeni Väinö Lieskan kanssa, liitto päättyi avioeroon.
Länsi-Afrikan keittiö

Tavallinen länsiafrikkalainen ateria on tärkkelyspitoinen, vähälihainen ja runsasrasvainen. Kalaa, kanaa, ja kananmunia käytetään runsaasti, naudan ja lampaanlihan käyttö ei ole yleistä. Toinen tyypillinen piirre on tuliset mausteet, kuten pippurit ja chilit.
Itse viljeltyjä kasviksia käytetään runsaasti, esimerkiksi kaalia, bataattia, perunaa, porkkanoita, lanttua, kurpitsaa, tomaatteja ja papuja. Ruoka valmistetaan usein ulkokeittiöissä, ja monet länsiafrikkalaiset syövät pelkin käsin. Hyvin yleisesti käytetään palmuöljyä, joka värjää ruoan punaiseksi. Yleisemmin käytettyjä mausteita ovat punapippuri, sipuli ja valkosipuli.
Arabien kanssa käydyssä vaihdossa Länsi-Afrikkaan tuli mausteita, kuten minttu, neilikka ja kaneli. Vuosisatoja myöhemmin vaikutteita tuli myös siirtomaaisänniltä Englannista, Portugalista ja Ranskasta.
Länsiafrikkalainen risotto valmistetaan broilerin rintafileestä, jasmiiniriisistä, sipuleista, katkaravuista ja jollof-riisistä, joka haudutetaan palmuöljyssä.
Yi So-yeon

Avaruuslento huhtikuussa 2008

Avaruuslentonsa aikana Yin oli tarkoitus 18 tieteellistä koetta Korean ilmailun ja avaruustekniikan tutkimuslaitokselle (kor. 한국항공우주연구원) ja antaa medialle suoria haastatteluja Kansainväliseltä avaruusasemalta. Hänen mukanaan oli tuhat banaanikärpästä erityisessä ilmastoidussa säiliössä (Konkukin yliopiston koejärjestely). Yi havainnoi painovoiman ja ympäristötekijöiden muutoksen vaikutusta banaanikärpästen käyttäytymiseen ja genomiin. Muita aiottuja kokeita olivat muun muassa kasvien kasvatus avaruudessa, oman sydämen toiminnan tutkimus ja painovoiman muutoksen vaikutus hänen silmänpaineeseen ja kasvojen muotoon.
Yi palasi Kansainväliseltä avaruusasemalta 11 vuorokautta myöhemmin Sojuz-kapselin kyydissä yhdessä kosmonautti Juri Malentšenkon ja astronautti Peggy Whitsonin kanssa. Sojuz-kapselin paluu tapahtui ennakoitua jyrkemmässä kulmassa ja lentäjät altistuivat yli kymmenen kertaa Maan pinnan painovoimaa suuremmille voimille. Avaruuslentäjien tilaa laskeutumisen jälkeen kuvattiin tyydyttäväksi.
Jane Sibbett

Jane Sibbett (s. 28. marraskuuta 1962, Berkeley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan Heddynä Herman's Headissa sekä Rossin ex-vaimo Carolina Frendeissä. Hän näytteli myös pääosaa yhdessä Mary-Kate ja Ashley Olsenin kanssa elokuvassa It Takes Two (1995). Sibbett esiintyi Joyn äänenä elokuvassa Lotta ystäväni.