google/wiki40b huggingface dataset:
Piper Aircraft

1920–1945

William T. Piper syntyi Bradfordissa, Pennsylvaniassa. Hän toimi öljyalalla eikä hänellä ollut lainkaan kokemusta lentokoneista, kun hän tuli Taylor Aircraft Companyn johtokuntaan 1920-luvun alussa. Taylor-veljekset valmistivat kevyttä yksimoottorista ja –tasoista lentokonetta, joka lensi 20 hevosvoiman Brownbach Tiger Kitten-moottorilla. Tästä koneesta tuli suositun Piper Cubin esikuva. William Piperia on Yhdysvalloissa aikoinaan kutsuttu ilmailun Henry Fordiksi.
Kun Gilbert Taylor lähti yrityksestä, Bill Piper palkkasi uudeksi pääsuunnittelijaksi Walter Jamouneaun. Hän suunnitteli Piper Cub-koneen, J-3:n.
Vuonna 1937 tulipalo tuhosi Bradfordin tehtaan ja uusi tehdas pystytettiin entiseen silkkikutomoon Lock Haveniin, Pennsylvaniaan. Tällöin yhtiön nimeksi tuli The Piper Aircraft Corporation.
Toinen maailmansota tarvitsi myös suuren määrän siviilikoneita. Piper alkoi valmistaa J-3-konettaan sotilasversiona. Piper L-4-konetta käytettiin sotilaslentäjien peruskoulutukseen ja niitä rakennettiin lähes 6 000 kappaletta. 80% amerikkalaisista sotilaslentäjistä sai peruskoulutuksensa tällä helposti lennettävällä koneella.

1945–1980

Piperin koneet olivat olleet putkirunkoisia ja kangaspäällysteisiä sodan loppuun asti. Sodan jälkeen Piper valmisti ensimmäisen kokometallikoneen, Piper Apachen helmikuussa 1954. Se oli ensimmäinen 2-moottorinen Piper. Tästä alkoi koneiden nimeäminen intiaaniheimojen mukaan.
Piper näki yleisilmailun silloisen kasvupotentiaalin. 1957 Piper perusti tutkimuskeskuksen Floridan Vero Beachiin. Ensimmäinen siellä suunniteltu kone oli lannoitus/myrkytyslentokone PA-25 Pawnee.
Piper PA-28 Cherokee sai FAA:n tyyppihyväksynnän lokakuussa 1960. Sen tuotanto alkoi tammikuussa 1961.
Nelipaikkainen, yksimoottorinen Cherokee tuli Piperin suosituimmaksi koneeksi vuosikymmeniksi eteenpäin. Piper Warrior, Archer, Dakota, Arrow, Seneca ja Saratoga perustuivat siihen.
Piper PA-32 eli Cherokee Six -sarja tuli markkinoille 1965. Nimensä mukaan siihen sopi kuusi ihmistä. Piper PA-32-perheen uusin kone on Saratoga II TC vuodelta 1997.
1967 alkoi 2-moottorisen PA-31 Navajon valmistus. Sen versioita ovat Navajo Chieftain ja Mojave, kaasuturbiinilla potkuria pyörittävät Cheyenne I, Cheyenne II ja Cheyenne IIXL. 1979 markkinoille tuli 2-moottorinen Cheyenne III. Cheyennestä tuli monen lentoyhtiön lentokoulun koulukone.
Vuonna 1971 tuli PA-34 Seneca myyntiin.

1980–

1983 oli vuosi, jolloin monet pienet amerikkalaiset lentokonetehtaat lopettivat mm. tuotevastuukysymysten vuoksi. Piper toi tuolloin markkinoille PA-46 Malibun. Paineistettuna se oli liikesuihkukoneiden veroinen mutta paljon halvempi. 1988 siitä tuli uusi versio Malibu Mirage.
The New Piper Aircraft, Inc. syntyi kesällä 1995, kun yhtiön pääjohtaja Charles Suma ja joitakin muita yhtiön työntekijöitä osti Piper Aircraft Corporationin. Uudessa yhtiössä oli alle sata työntekijää. Se on tuonut myyntiin mm. Seneca V, Saratoga II TC, Malibu Meridian sekä Piper 6X ja Piper 6XT koneet. New Piperin tehdas on edelleen Pennsylvaniassa.
Cesena

Historiaa

Alkujaan Cesena lienee ollut etruskien kaupunki, mutta roomalaiset lienevät ottaneet sen haltuunsa 300-luvulla eaa. Paavi Pius VII on syntynyt kaupungissa.
Nightmare 2 – Painajainen jatkuu

Taustaa

Elokuvan tuotantobudjetti oli 591 000 euroa, josta elokuvasäätiön osuus oli 290 000 euroa. Elokuvan levitysyhtiö SF Film sai elokuvasäätiöltä 80 000 euroa markkinointi- ja levitystukea.
SF Filmin YouTube-kanavalla ja MTV:n verkkosivuilla julkaistiin 7. heinäkuuta 2014 elokuvan ensimmäinen teaser, jota esitettiin myös elokuvateattereissa 4. heinäkuuta 2014 lähtien. Videolla elokuvayleisöä kehotettiin sulkemaan puhelin elokuvan ajaksi.
MTV julkaisi 24. syyskuuta 2014 verkkosivuillaan ensimmäisenä mediana elokuvan trailerin sekä virallisen nimen.

Juoni

Jiri on perustanut lomasaarelle kesäbaarin, jonne hän kutsuu ystävänsä viettämään viikonloppua. Hääristeilyllä aiemmin tapahtuneet (edellisessä elokuvassa) ikävyydet palaavat Pepin mieleen, kun käy ilmi, että Sampo Kaukovaaran sisko Aino on kesätöissä paikallisessa mökkikylässä. Lisäksi saarella tapahtuvien outojen asioiden myötä Peppi tajuaa, etteivät ikävyydet olleet vielä päättyneet.

Vastaanotto

Ennen elokuvan ensi-iltaa järjestettiin 11:llä paikkakunnalla kiertänyt fanikiertue, jossa elokuva esitettiin katsojille ennakkoon ja katsojat pääsivät tapaamaan elokuvan näyttelijöitä. Kiertuen ennakkonäytökset olivat loppuunmyytyjä.
Elokuvan kävi katsomassa ensi-iltaviikonlopun aikana 16 117 katsojaa ja se oli viikonlopun katsotuin elokuva Suomen elokuvateattereissa. Ennakkonäytökset mukaan lukien elokuvan on nähnyt 74 636 katsojaa.

Kriitikoiden vastaanotto

Elokuva on saanut edeltäjänsä tavoin kriitikoilta huonon vastaanoton. Elokuvalehti Episodi antoi sille yhden tähden, verkkosivusto Dome.fi ei antanut sille yhtään tähteä. Myös muissa arvioissa elokuva on arvioitu pääosin yhden tähden arvoiseksi.
Helsingin Uutiset sanoo elokuvan näyttelijätyön ja dialogin olevan ”kömpelöä” ja ”jäykkää”. Myös elokuvalehti Episodi kritisoi elokuvan dialogia sekä sen ”kliseistä juonta”. Verkkosivusto Dome.fi:n arvostelijan Aki Lehden mukaan elokuvan katsominen on sen katsojalle kidutusta. Lehti kehuu elokuvan ammattimaista kuvausta ja leikkausta, mutta sen käsikirjoituksessa ei Lehden mukaan ole ”yhtään mitään järkeä”. Helsingin Sanomien Nyt-liitteen arvostelija moittii elokuvaa huonoimmaksi valkokankaalta näkemäkseen ja pitää käsittämättömänä miten ”tiedossa olevalle isolle uskolliselle yleisölle tehdään näin amatöörimäistä jälkeä”.
Iltalehden toimittaja Tuomas Riskalan mukaan elokuva on ”mahdollisesti Suomen historian huonoin elokuva” sekä tehty testaamaan kuinka huonon elokuvan voi kannattavasti tehdä.
Don Raye

Don Raye, oik. Donald MacRae Wilhoite Jr. (16. maaliskuuta 1909 Washington – 29. tammikuuta 1985 Encino), oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin sanoittaja. Hän teki 1930-luvulla musiikkia muun muassa Sammy Cahnin ja Saul Chaplinin kanssa ja sanoitti 1940-luvulla runsaasti elokuvamusiikkia. Hänen merkittävin yhteistyökumppaninsa oli säveltäjä Gene De Paul, jonka kanssa Raye kirjoitti muun muassa kappaleet ”I’ll Remember April” ja ”You Don’t Know What Love Is”. Lauluyhtye The Andrews Sisters saavutti suosiota Rayen sanoittamalla musiikilla, ja useat myöhemmät artistit ovat tehneet uusintaversioita hänen kappaleistaan.

Elämä ja ura

Donald MacRae Wilhoite Jr. syntyi Washingtonissa vuonna 1909. Hän oli nuorella iällä lahjakas tanssija, ja teini-iässä hän alkoi esiintyä vaudevillessä. Hän opiskeli New Yorkin yliopistossa ja valmistumisensa jälkeen kiersi esiintymässä Euroopassa ja eri puolilla Yhdysvaltoja. Vuonna 1935 hän aloitti laulujen kirjoittamisen saadakseen lisämateriaalia New Yorkissa järjestämäänsä yökerhoesitykseen.
Sanoittaminen otti pian pääroolin Rayen uralla. Hän työskenteli 1930-luvulla muun muassa Sammy Cahnin ja Saul Chaplinin kanssa. Vuonna 1940 hän kirjoitti yhden varhaisimmista hiteistään, ”Down the Road a Piece”. Vuonna 1940 Rayelle tarjottiin sopimusta elokuvasanoittajana ja hän muutti Hollywoodiin. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Argentine Nights, jossa esiintyi laulutrio The Andrews Sisters. Rayen tekemät kappaleet, kuten Hughie Princen ja Vic Schoenin kanssa tehty ”Rhmuboogie”, nostivat yhtyeen merkittäväksi boogie-woogien esittäjäksi. Muita Rayen The Andrews Sistersille kirjoittamia kappaleita olivat ”Well All Right!”, ”Beat Me Daddy, Eight to the Bar” sekä ”Boogie Woogie Bugle Boy”, joka oli ehdolla parhaan laulun Oscarin saajaksi. Vuonna 1940 Raye sanoitti Al Jacobsin kappaleen ”This Is My Country”, joka on myöhemmin tullut tunnetuksi Disneylandin jokailtaisen ilotulitusesityksen loppukappaleena.
Palveltuaan vuosina 1941–1945 Yhdysvaltain maavoimissa Raye palasi elokuvamusiikin pariin. Hänen pääasialliseksi yhteistyökumppanikseen tuli newyorkilaisen säveltäjä Gene De Paul. He kirjoittivat 1940-luvulla musiikkia lukuisiin Universal Studiosin elokuviin.
Raye lopetti musiikin tekemisen vuonna 1949. Hänen musiikkinsa suosio jatkui 1950-luvulta pitkälle eteenpäin, kun uuden sukupolven artistit tekivät uusia versioita hänen kappaleistaan. Muun muassa Chuck Berry, The Rolling Stones ja Flamin’ Groovies ovat nauhoittaneet cover-versioita Rayen sanoittamista kappaleista. Bette Midler nosti ”Boogie Woogie Bugle Boyn” singlelistan kymmenen kärkeen vuonna 1972.
Don Raye kuoli Encinon kaupungissa Kaliforniassa 29. tammikuuta 1985. Hänet valittiin kuolinvuotenaan Songwriters Hall of Fameen.
École des Beaux-Arts

École Nationale Supérieure des Beaux-arts (ENSB-A) on maineikas ranskalainen taidekoulu Pariisissa. École des Beaux-arts koostuu useista rakennuksista Saint-Germain-des-Près’n keskustassa, Seinen toisella puolella Louvren museota vastapäätä. Taidekoulun perusti 1648 Charles Le Brun nimellä Académie de peinture et de sculpture. Vuonna 1793 koulun toiminta lakkasi, mutta 1816 nimi muutettiin, kun se yhdistettiin Académie d'architectureen. Nykyisin koulu on julkinen oppilaitos.
AC Omonia

Historia

AC Omonia perustettiin vuonna 1948 ja se liittyi Kyproksen jalkapalloliittoon 1953. Seura perustettiin Kreikan sisällissodan myrskyisinä aikoina vastalauseena APOELin päätökselle erottaa kaikki ei-oikeistolaiset toimijat seurasta.
Virtsaputkentulehdus

Virtsaputken tulehdus eli uretriitti (puhekielessä myös pissatauti tai virtsatietulehdus) on virtsaputkessa esiintyvä tulehdus. Sen yleisin oire on kipu virtsatessa. Virtsaputken tulehdus on hoidettavissa antibiooteilla.

Tartunta

Sairaus on yleisempi naisilla kuin miehillä, mikä johtuu siitä, että naisten virtsaputki on lyhyempi kuin miesten, joten bakteerit kulkeutuvat virtsarakkoon helpommin. Sairaus ei tartu muilta eikä myöskään yleisistä tautipesäkkeistä, kuten esimerkiksi yleisen vessan istuimelta tai uimaloista. Sen aiheuttavat ihmisen oman peräaukon ympäristön bakteerit, jotka pääsevät kipuamaan virtsaputken kautta virtsarakkoon. Toistuvien virtsaputken tulehduksien syitä voivat olla heikentynyt limakalvopuolustus (esim. vaihdevuosien tai hormonaalisen ehkäisyn takia), sukupuoliyhdyntä, kulkuesteet virtsaputkessa (esim. virtsakivi, eturauhasen liikakasvu), virtsanjohdinten toimintahäiriö, huonontunut rakon tyhjeneminen (esim. diabeteksen seurauksena) ja virtsarakon katetrointi. Vastoin yleistä uskomusta kylmettyminen ja uiminen eivät lisää virtsaputken tulehdusten riskiä

Oireet

Oireita ovat mm. kipu virtsaputkessa (kuumotus, polttelu, kirvely) etenkin virtsatessa, alavatsan kivut sekä jatkuva virtsaamisen tarpeen tunne, ja jos virtsaputken tulehdus äityy pahaksi, oirelistaan voi lisätä myös kuumeen, huimauksen tai pahoinvoinnin. Virtsatessa voi myös tulla verta. Kaikkia oireita ei aina esiinny – naisilla raskauden aikana ei välttämättä ollenkaan. Mikäli esiintyy kutinaa, oireiden syynä voi olla myös hiivasienitulehdus.

Hoito

Virtsaputken tulehdus olisi syytä hoitaa nopeasti. Hoitamatta jäänyt tulehdus saattaa edetä munuaisiin ja aiheuttaa näin tulehduksen siellä. Kotikonstejakin virtsaputken tulehduksen hoitamiseen on, ja näistä voikin olla hyötyä, jos lääkäriin meneminen lykkääntyy. C-vitamiini voi tuoda helpotusta, samoin karpalo (karpalomehutiivisteen on sanottu toimivan valmista mehua tai pelkkää marjaa paremmin), sillä molemmat happamoivat virtsaa hiukan ja estävät näin bakteereja kasvamasta. Muiksi oireita helpottaviksi hoidoiksi on lueteltu runsas veden juonti, alapään pesu lämpimällä vedellä (mutta ilman pesuaineita) tai lämpimän vesipullon tai pyyhkeen sijoittaminen lantion ja alapään alueille. Myös särkylääkkeet voivat tuoda helpotusta. Lievien oireiden ilmaantuessa voi yllä mainittuja kokeilla myös kotihoitona, ja alkava virtsaputken tulehdus saattaa niillä mennäkin ohi. Selvästi alkanutta virtsaputken tulehdusta niillä ei kuitenkaan paranneta, ja on tärkeää hakeutua lääkäriin hoitoon mahdollisimman nopeasti. Virtsaputken tulehdukseen määrätään usein 3-7 päivää kestävä antibioottikuuri.
Toistuvia virtsaputken tulehduksia voidaan hoitaa estolääkityksellä ja elämäntapojen muuttamisella. Rakkotulehdusta voi itse yrittää ehkäistä esimerkiksi juomalla runsaasti (yli 2 litraa vuorokaudessa), virtsaamalla säännöllisesti (päiväsaikaan 3 tunnin välein), virtsaamalla ennen yhdyntää ja sen jälkeen, hygieniasta huolehtimalla sekä välttämällä kylmettymistä ja ummetusta. Tieteellinen näyttö näiden keinojen tehosta puuttuu.
Elektroninen tanssimusiikki

Elektroninen tanssimusiikki (myös dance, klubimusiikki) eli EDM (Electronic Dance Music) on elektronista musiikkia, jota kuulee yleensä yökerhoissa, radioasemilla ja erilaisissa show-esityksissä. Termillä viitataan useimmiten 1970-luvun lopun disco- ja funk-musiikista kehittyneisiin genreihin. Elektroninen tanssimusiikki jaotellaan kahteen osaan: 4/4-tahtilajissa kulkevat genret (kuten house, tekno, trance ja hard dance) ja rikkobiitti-genret (kuten breakbeat, elektro, drum’n’bass ja dubstep)
Tunnettuja EDM-kappaleita ovat tehneet muun muassa deadmau5, Alan Walker, Martin Garrix, Calvin Harris, Axwell, Swedish House Mafia, Krewella, Avicii, Bob Sinclar, Lasgo, Ace of Base, Madonna, Pitbull, F(x),  Uncovered Moment, Rihanna ja David Guetta, Armin Van Buuren, Diplo, Skrillex, Komar NeJanko ja R3hab.

Hard dance

Hard dance on ns. "raskasta" elektronista tanssimusiikkia. Hard dancen peruselementti on joka iskulla lyövä bassorumpu ja nopea tempo. Hard dance genrejä on mm. hardcore, hard techno, hard trance, hard house, hard NRG, hardstyle ja niistä kehittyneet tyylilajit ja suuntaukset.
Djené Dakonam

Seurajoukkueura

24. heinäkuuta 2017 Djené palasi Espanjaan ja teki nelivuotisen sopimuksen Getafen kanssa. 20. elokuuta 2017 hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa vierasottelussa Athletic Bilbaota vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki joukkueessa 17. maaliskuuta 2018 ottelussa Real Sociedadia vastaan.
9K38 Igla

9K38 Igla ja 9K38-M Igla-1 (ven. 9К38 «Игла», suom. Neula, Nato-raportointinimi SA-18 Grouse, Igla-M SA-16 Gimlet) ovat neuvostoliittolaisia ja venäläisiä olkapäältä laukaistavia ilmatorjuntaohjuksia. Laivaston muunnelma Igla-M:sta tunnetaan NATO-nimellä "SA-N-10 Grouse". Ohjuksen kantama on noin 5 km vaakasuuntaan ja 3 km ylöspäin. Ohjuksen nopeus on noin 2 mach, ja siinä on 2 kg taistelukärki, jossa on 390 g räjähdettä ja häirintäsoihtuja sietävä IR/UV -hakupää.
Suomessa ohjukset tunnetaan nimellä ItO-86 (Igla) ja ItO-86 M (Igla-M). Iglat hankittiin korvaamaan vanhempia Strela-2M-ohjuksia (ItO 78, Nato-raportointinimi SA-7B Grail) vuonna 1986 ja Igla-M:t vuonna 1995. Igla-ilmatorjuntaohjuksia alettiin tuhota Suomessa vuonna 2003.
Uudistettu Igla-S (SA-24 Grinch) tuli käyttöön Venäjän armeijassa vuonna 2004.

Kehitys

Iglan kehitys alkoi Kolomnassa 1971. Se ei ole Strelan (Strela-2/SA-7 ja Strela-3/SA-14) uusi malli, vaan täysin uusi projekti, jonka tavoitteena oli parempi häirinnän kesto ja laajempi tähtäyskulma. Vuonna 1978 projekti jaettiin kahtia yksinkertaisempaan IR-hakeutuvaan Igla-1:een, jossa oli Strelaan perustuva hakukärki, jota käytettiin, kunnes parempi malli saatiin valmiiksi.
9K310 Igla-1 otettiin Neuvostoliitossa käyttöön 11. maaliskuuta 1981. Se tukee IFF-järjestelmää (erottelee omat vieraista), laskee automaattisesti koron ja ennakon ammunnan yksinkertaistamiseksi, ja siinä on parempi kantomatka ja lyhyempi pienin ampumaetäisyys verrattuna Strelaan.
Viimeistelty 9K38 Igla (SA-18 Grouse) 9M39-ohjuksella valmistui ja otettiin käyttöön 1983. Se paransi häirinnän kestoa, mahdollisti tähtäyksen lukituksen kohteeseen joka kulmasta ja sillä oli hiukan suurempi kantama ja tehokkaampi moottori.

Suorituskyky

Valmistajan mukaan eteläafrikkalaiset kokeet osoittivat Iglan paremmaksi kuin samaan aikaan käytössä olleen amerikkalaisen Stingerin. Kroatiassa kokeet eivät osoittaneet merkittävää ylivoimaisuutta. Suomalaisissa kokeissa Iglan kantama ja herkkyys oli huonompi kuin ranskalaisella Mistralilla, mutta se kesti huomattavasti paremmin häirintää.

Yhdysvallat on vastustanut Iglojen myymistä Iraniin, koska se voisi vaarantaa Israelin ilmavoimien toimintaa Libanonissa Hizbollahin käytössä. Vuonna 2011 kerrottiin, että jopa 480 uusinta SA-24-ohjusta on ryöstetty Libyan armeijan 32. prikaatin asevarastoista Tripolista.
Brent Burns

Ura

Burns aloitti uransa OPJHL-liigan Couchiching Terriersissä kaudella 2001–2002. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi OHL:ään Brampton Battalionin joukkueeseen. Burnsin näytöt juniorisarjoissa johtivat nopeasti NHL-varaukseen, kun Minnesota Wild varasi hänet vuoden jo 2003 varaustilaisuudessa. Juniorisarjoissa Burns pelasi oikeana laitahyökkääjänä, mutta vahvojen puolustajan ominaisuuksiensa vuoksi Minnesota sijoitti hänet onnistuneesti puolustajaksi. Tosin kaudelle 2012–2013 Burns siirrettiin takaisin hyökkääjän paikalle.
Burns solmi heti sopimuksen Wildin kanssa, joskin ensimmäinen kausi kului osittain joukkueen farmiseurassa AHL-liigan Houston Aerosissa. Työsulkukaudeksi hän jäi pelaamaan Aerosiin, ja kun NHL lähti jälleen käyntiin kaudella 2005–2006 oli Burns osa Wildin vakiokokoonpanoa. Hän pelasi Wildissa vuoteen 2011, jolloin siirtyi ennen kauden 2011–2012 alkua San Jose Sharksiin.
Burns solmi marraskuussa 2016 kahdeksanvuotisen sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Sopimuksen kokonaisarvo on 64 miljoonaa dollaria.
Vuoden 2017 NHL:n tähdistötapahtumassa mitattiin Burnsin lyöntilaukauksen nopeudeksi 163,7 km/h, jolla hän hävisi parinaan laukoneelle Patrik Laineelle.
Vapaa-ajallaan Burns on tunnettu eläinharrastuksestaan. Hänen kotiaan kutsutaan Burnsin eläintarhaksi lukuisten koirien, kissojen ja matelijoiden, pääasiassa käärmeiden, takia.
Markku Kosonen (kuvataiteilija)

Markku Kalevi Kosonen (27. helmikuuta 1940 Paimio – 28. marraskuuta 2013) oli suomalainen kuvataiteilija ja laivakokki.
Markku Kososen vanhemmat olivat taidemaalari Erkki Henrik Kosonen (1902–1960) ja Terttu Tuulikki Tellervo Turpela ja puoliso vuodesta 1976 musiikinopettaja Ritva Lohikoski. Taiteilijan poika Kosonen ei itse saanut koulutusta taiteilijaksi vaan kävi Turun kaupungin ammattioppilaitoksen (niin sanottu Göteborgin ammattikoulu) 1952–1954 ja työskenteli rakennuksilla. Hän lähti merille messipojaksi 1960, opiskeli sitten Suomen Joutsenen merimiesammattikoulussa kokiksi 1961–1962 ja teki elämäntyönsä laivakokkina. Laivakokin ammattipätevyyden hän sai 1968.
Kosonen alkoi maalata vasta 1980-luvun alussa, mutta monilta ympäri maailmaa ulottuneilta merimatkoilta Kososen maalauksiin jäi aiheita muun muassa Etelä-Amerikasta, kuten Amazonilta 1979, samoin kuin hehkuvia värejä. Kosonen asettui maihin yli 20 vuoden merillä olon jälkeen vuoden 1982 lopussa ja ryhtyi maalamaan, muun muassa vesiväreillä ja guassi- sekä liitutekniikoilla. Kososen maalauksia on luonnehdittu primitiiviseksi ja värikylläiseksi naivismiksi. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran esillä Turun taiteilijaseuran 60-vuotisnäyttelyssä Wäinö Aaltosen museossa vuonna 1984 ja sen jälkeen eri näyttelyissä lähes vuosittain. 
Kosonen teki myös julisteita ja kuvitti painotuotteita, kuten musiikkitapahtumien ohjelmakirjoja, sekä maalasi muotokuvia taiteilijoista ja kirjailijoista, esimerkiksi Jarkko Laineesta. Turussa Kosonen tuli tunnetuksi myös Tunturi-moposta, jolla hän liikkui kaupungilla. Hänelle tehtiin onnistunut sydämensiirto Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa vuonna 1996. Sairaus pakotti hänet vähentämään musiikinharrastusta ja maalaustyötä vasta paljon myöhemmin.
Kimmo Lotvonen

Pelaajaura

Lotvosen kasvattaseura oli Oulun Kärpät jonka A-nuorissa hän pelasi 1992–1994. Kaudeksi 1994–1995 hän siirtyi Rauman Lukon A-nuoriin. Lotvonen pelasi Suomen juniorimaajoukkueissa U18 EM-kisoissa 1994 ja nuorten MM-kisoissa 1996. Lotvonen nousi Lukon SM-liigajoukkueeseen kaudella 1996–1997, jolloin joukkue saavutti pronssia. Seuraavalla kaudella Lukko oli kolmanneksi huonoin joukkue runkosarjassa, ja Lotvonen oli kauden lopussa lainalla I-divisioonan Jää-Kotkissa. Seuraavat neljä kautta hän jatkoi Lukossa.
Huhtikuussa 2001 tuli tieto, että Lotvonen palaisi kasvattajaseuraansa Kärppiin kahden vuoden sopimuksella. Kausi 2002–2003 päättyi hopeaan, Kärppien hävittyä finaaleissa Tapparalle. Seuraavalla kaudella Lotvonen pääsi juhlimaan Suomen mestaruutta, Kärppien voitettua finaaleissa TPS:n.
Hän allekirjoitti vielä kerran vuoden mittaisen sopimuksen Kärppien kanssa. Finaaliputki sai jatkoa kaudella 2004–2005, joka jäi viimeiseksi Kärpissä ja päättyi toiseen peräkkäiseen mestaruuteen. Lotvosen urasta Kärpistä muistetaan hänen useat loukkaantumiset. 
Kaudeksi 2005–2006 Lotvonen siirtyi Elitserien-joukkue Leksands IF:ään. Kautta varjostivat kuitenkin useat loukkaantumiset. Hänellä epäiltiin olevan muun muassa sydänlihaksen tulehdus. Hän pelasikin kaudella vain 12. ottelua.
Lotvonen siirtyi Allsvenskaniin pudonneesta Leksandista Timrå IK:n joukkueeseen kaudeksi 2006–2007. Hän jatkoi samassa seurassa vielä kaksi seuraavaa kautta. Kaudella 2008–2009 syntyi pääsarjauran piste-ennätys 3+12=15. Lotvosen kausi päättyi loukkaantumiseen ensimmäisessä pudotuspeliottelussa HV71:n Martin Thörnbergin taklauksen seurauksena.
Lotvonen palasi kaudeksi 2009–2010 Leksandiin, joka pelasi Allsvenskanissa. Ensimmäisellä kaudella joukkue pelasi Elitserienin karsinnoissa, mutta ei onnistunut nousemaan. Hän pelasi vielä yhden kauden Leksandissa kunnes lopetti uransa.

Pelityyli

Kärppien valmentaja Kari Heikkilä (2003–2004) sanoi Lotvosen olevan Kärppien tärkeimpiä pakkeja, joka on tehnyt paljon "näkymätöntä" työtä. Yli satakiloisen Lotvosen on sanottu olevan vaikea ohitettava. Kokoisekseen ketterällä Lotvosella on sanottu olevan myös erinomainen pelisilmä ja tarkat syötöt.
Argo (moottorivene)

Argo on suomalainen kilpa- ja huvivenemerkki. Argoja on valmistanut 1970-luvulta lähtien Pentti ja Harry Fabritiuksen Argo Venetuote Ay. Argoja tehdään kahdenlaisia: yksirunkoisia ja monirunkoisia (katamaraaneja). Argoilla on erittäin menestynyt kilpailuhistoria. Niillä on voitettu 18 maailmanmestaruutta, useita euroopanmestaruuksia, pohjoismaidenmestaruuksia ja kansallisia mestaruuksia. Niillä on myös tehty eri Offshore -kilpaluokissa kolmisenkymmentä maailmanennätystä nopeudessa.
Muromachi-dōri

Muromachi-dōri (jap. 室町通) on pohjois-eteläsuuntainen katu Japanin Kiotossa. Se noudattelee entisen Heian-kyōn Muromachi-kujan linjaa. Se sijaitsee aivan Karasuma-dōrin, jonka alla kulkee Kioton metro, länsipuolella. Se ulottuu pohjoisesta Kitayama-dōrilta etelään Kuzebashi-dōrille saakka. Etelässä kadun kulun keskeyttävät Higashi Hongan-jin temppeli ja Kioton rautatieasema. Katu on noin 8,1 kilometrin pituinen.
Muromachi-dōrista tuli kuuluisa, kun Ashikaga-sotilashallinto rakennutti Muromachi-dōrin ja Imadegawa-dōrin risteyksen lähelle loisteliaan Muromachi-palatsin (jap. 室町殿, Muromachi-dono) eli Hana no goshon. Tämän vuoksi koko Ashikaga-hallinnon valtakautta on kutsuttu Muromachi-kaudeksi (n. 1336–1573). Sen aikana Muromachi-dōri oli yksi Kioton tärkeimmistä kaduista. Myöhemmin Edo-kaudella Muromachi-dōrista tuli tekstiilien tukkukaupan keskittymä, jonka varrella asui monia kaupungin vauraimmista kauppiaista. Nykyäänkin katu tunnetaan japanilaisten vaatteiden tukkuliikealueena.
Muromachi-dōri on heinäkuussa järjestettävän Gion matsuri -juhlan sydänaluetta, joten sen varrella on juhlan aikaan lukuisia Yamaboko-lavoja.