google/wiki40b huggingface dataset:
Uusi Jerusalem

Uusi Jerusalem on kristinuskon mukaan kaupunki, joka lasketaan taivaasta Jumalan asuinsijaksi ihmisten keskelle uuteen maailmankaikkeuteen (uudet taivaat ja uusi maa). Uusi Jerusalem lasketaan vasta aivan aikojen lopussa viimeisen tuomion jälkeen. Se on paikka, jossa Kristuksen seuraajat viettävät ikuisuutensa, ja Jumalan lupausten lopullinen täyttymys.
Johanneksen ilmestyksessä on laaja kuvaus Uudesta Jerusalemista 21. luvussa. Raamatussa viitataan Uuteen Jerusalemiin myös Jesajan kirjassa ja Galatalais- sekä Heprealaiskirjeessä.
»Minä näin uuden taivaan ja uuden maan. Ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa olivat kadonneet, eikä merta ollut enää. Näin, kuinka pyhä kaupunki, uusi Jerusalem, laskeutui taivaasta Jumalan luota juhla-asuisena, niin kuin morsian, joka on kaunistettu sulhasta varten. Ja minä kuulin valtaistuimen luota voimakkaan äänen, joka sanoi: "Katso, Jumalan asuinsija ihmisten keskellä! Hän asuu heidän luonaan, ja heistä tulee hänen kansansa. Jumala itse on heidän luonaan, ja hän pyyhkii heidän silmistään joka ainoan kyyneleen. Kuolemaa ei enää ole, ei murhetta, valitusta eikä vaivaa, sillä kaikki entinen on kadonnut."»
(Ilmestyskirja 21:1-4)
Britannian Grand Prix 1975

Britannian Grand Prix 1975  oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. heinäkuuta Silverstonessa. Kilpailun voitti brasilialainen Emerson Fittipaldi. Kilpailu muistetaan viimeisten kierrosten tapahtumistaan, minkä vuoksi kilpailu keskeytettiin, kun autot eivät pysyneet rankkasateessa radalla. Voittajan lisäksi vain neljä kuljettajaa jatkoi radalla, kun kilpailu keskeytettiin 56/67 kierroksella.
Otto von Fieandt

Otto Henrik von Fieandt (26. syyskuuta 1762 Ristiina – 15. syyskuuta 1823 Viipurin pitäjä) oli Suomen sodassa taistellut suomalainen eversti.

Suomen sodassa 1808–1809

Suomen sodan alkaessa helmikuussa 1808 Hämeen läänin jalkaväkirykmenttiin palannut von Fieandt johti omaa osastoaan. Osasto suojasi Suomen armeijan itäistä sivustaa, kun armeija eteni takaisin etelään Siikajoen taistelun jälkeen. Von Fieandt valtasi 8. kesäkuuta 1808 noin parinsadan miehen voimin Perhossa sijainneen suuren venäläisten varaston. Von Fieandt soti Perhon ja Karstulan alueella noin 3 000-4 000 miehen vahvuisia venäläisjoukkoja vastaan ja valtasi myös Kyyjärvellä sijainneen tärkeän Lintulahden tienristeyksen. Suomalaiset joutuivat kuitenkin perääntymään ylivoiman edessä takaisin Perhoon 2. heinäkuuta 1808 käydyn Lintulahden taistelun jälkeen. 
Von Fieandt joutui peräytymään Veteliin saakka 11. heinäkuuta 1808 käydyn Kokkonevan taistelun jälkeen, mutta saatuaan avukseen eversti Odert Reinhold von Essenin osaston molemmat osastot ryhtyivät taas etenemään. Kun von Essenin joukko palasi pääarmeijan yhteyteen, everstiluutnantiksi ylennetty von Fieandt jäi johtamaan noin 1 500 miehen vahvuista osastoa.
Von Fieandtin osasto kärsi yli 500 miehen tappiot kenraali Vlastovin johtamia venäläisiä joukkoja vastaan Karstulan taistelussa 21. elokuuta 1808. Suomalaisten puolustusasemat olivat huonot, ja von Fieandtin laiminlyötyä tiedustelun venäläiset pääsivät saarrostamaan heidät. Von Fieandtin joukot vetäytyivät nyt pohjoista kohti vetäytyvän pääarmeijan yhteyteen. Von Fieandt osallistui sodan taisteluihin vielä Ruotsin puolella Länsipohjassa.
Suomen sodan päätyttyä von Fieandt erosi armeijan palveluksesta everstin arvoisena vuonna 1810. Hän palasi takaisin Suomeen ja asui viimeiset elinvuotensa Kananojan tilalla Viipurin pitäjässä.

Muuta

Fieandtin kunniaksi on nimetty Vetelissä tie, Fiiantintie. Myös Ristiinassa on Otto von Fieandtintie.
Inyon piirikunta

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 64 prosenttia on valkoisia, 21,1 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 10,7 prosenttia intiaaneja. 14,2 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 94,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 45,4 vuotta.
Tyttö kuunsillalta

Juoni

Leskeksi jäänyt kemian tohtori Linda Varala huomaa konsertissa nuoruudenrakastettunsa, vuorineuvos Erik Rambergin. Kotona vuorineuvos keskustelee vaimonsa Floran kanssa vaimon alkoholiongelmasta, joka Floran mukaan johtuu työhönsä keskittyvästä miehestä. Rambergien liitto rakentui alun alkaen rahalle, eikä rakkaudelle ollut sijaa.
Linda soittaa Erikille ja kertoo olevansa tyttö kuunsillalta neljännesvuosisadan takaa. Takaumina kerrotaan molempien avioliittojen vaiheet. Puhelinkeskusteluissa Linda kertoo, millaiseksi heidän yhteinen elämänsä olisi muodostunut. Linda haluaa pitää oikean nimensä salassa, mutta Erik palkkaa tuomari Lindmanin selvittämään Lindan henkilöllisyyttä. Erik eroaa vaimostaan, ja rahoihinsa tyytyväinen Flora lähtee Tukholmaan. Erik saa tietoonsa Lindan henkilöllisyyden, ja lopussa pariskunta aloittaa yhteisen taipaleen.

Tuotanto

Elokuvan pohjana on radiossa vuonna 1951 esitetty romanttinen kuunnelma Kuunsilta, jonka kirjoittaja Hella Wuolijoki uskoi elokuvan lähtökohtaan, siihen että ”avioliitossa siitetyt ja syntyneet lapset voivat fyysisestä isästään huolimatta saada naisen nuoruudenrakastetun ulkonaisen olemuksen ja luonteenpiirteet”.
Tyttö kuunsillalta -elokuvan ulkokuvat otettiin Vääksyssä ja Helsingissä. Elokuva kuvattiin keväällä 1952 ja kevätkesällä 1953.
Elokuvan ensi-ilta oli 30. lokakuuta 1953 helsinkiläisissä elokuvateattereissa Rexissä ja Tuulensuussa sekä Tampereella ja Turussa.

Arviot

Elokuvan lähtökohtaa pidettiin vaikeahkona. Uuden Suomen kriitikko kirjoitti: ”Kahden ihmisen puhelinkeskustelujen elokuvaaminen ei ole vallan helppoa ja yksinkertaista työtä.” Helsingin Sanomien kriitikko arvioi Tyttöä kuunsillalta: ”Nyt molempien päähenkilöiden, kypsyneiden ja töissään kiinni olevien ihmisten käyttäytymistä on monissa vaiheissa vaikea uskoa. Toisaalta se on hatikkamaista, toisaalta karkeaa ---.” Kassilan ”kuvallinen ote” sai kiitosta, kuten myös näyttelijöiden suoritukset. Aaltoilan musiikkia pidettiin neutraalina. 
Myöhempien aikojen kriitikot ovat kiittäneet Peronkosken taitavaa kuvausta, mutta elokuvan takaumia on arvioissa pidetty ”tahattoman koomisina”. Sitä on myös luonnehdittu kritiikissä ”Kassilan elegantiksi melodraamaksi” (Arto Pajukallio),, jossa ohjaaja on ratkaissut älykkäästi kuunnelman siirtämisessä elokuvaksi muodostuvat ongelmat. Tosin maskeeraajien yritystä luoda illuusio nuoruuden hehkeintä kevättä elävistä nuorista ei ole pidetty onnistuneena. Kaiken kaikkiaan Kassila on saanut kiitosta mahdottoman ja yltiöromanttisen aineksen tyylikkäästä kuvittamisesta.

Julkaisut

Televisiossa elokuva on esitetty ensi kerran 1963. Se on julkaistu myös DVD:nä.
Nordenswan

Nordenswan on suomalainen Ruotsin vallan aikainen aatelissuku. Suku polveutuu savolaisesta Alopaeus-pappissuvusta. Osa suvun jäsenistä on suomentanut nimen muotoon Norosmaa.sekä Tuomas-Kettunen.
Uudenmaan ja Hämeen läänin lääninkamreeri Johan Alopaeus (1731–1811) aateloitiin vuonna 1772 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 2114 nimellä Nordenswan. Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suku sai numeron 157.
Sarsuinmäen tykkipatterit

Sarsuinmäen tykkipatterit ovat toisen maailmansodan aikaiseen puolustuslinja Salpalinjaan kuuluneita betonirakenteita, jotka sijaitsevat Sulkavan Partalansaaressa. Ne rakennettiin välirauhan aikana vuonna 1940, valmistuttuaan ne olivat Suomen 30. linnoitustykistöpatteri. 
Alun perin paikalla sijaitsi kaksi Canet 152/45 C -mallin tykkiä. Niitä ei kuitenkaan kertaakaan jouduttu sodan aikana käyttämään Sarsuinmäellä, vaan paikalla on ammuttu ainoastaan koelaukauksia. Jatkosodan aikana tykit siirrettin paikalta pois etenevien joukkojen mukana Laatokalle. Vuonna 1994 paikalle tuotiin yksi samaa mallia oleva museotykki. 
Paikalle löytää opaskylttien avulla. Patterit sijaitsevat korkealla mäellä, mutta puut peittävät näkymää alhaalta katsoen. Pattereista on poistettu aseistus. Niiden betonirakenteet ovat muotoilultaan samanlaisia, kuin muidenkin Salpalinjalle rakennettujen kiinteiden tykkipatterien. Patterien rakenteet ovat välttyneet ilkivallalta.
Nykyisin tykkipattereita ylläpitävät pääasiassa paikalliset reserviläisyhdistykset.
Axel Lillie

Axel Lillie (1603–1662) oli ruotsalainen sotilas, Lillienborgin kreivi (1652). Hän sai vuonna 1651 Kiteen vapaaherrakunnan ja vuonna 1652 hän sai nimityksen Karjalan laamanniksi ja Pommerin kenraalikuvernööriksi. Vuonna 1657 hänestä tuli sotamarski ja vuonna 1661 Liivinmaan kenraalikuvernööri. Hän ei käynyt koskaan Suomessa läänityksillään.
Melanthiaceae

Tuntomerkit

Kasvien lehdet ovat usein ainavihantia ja kanta on tuppimainen. Sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita ovat flavonit, flavonolit tai flavonoidit. Kukinto on terttumainen. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu kolmesta emilehdestä; istukat ovat aksiletyyppisiä tai laitaistukoita; vartalo on tyvestään lähtien haaroittunut; kussakin emilehdessä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on vihertävien kehälehtien suojaama. Siemenessä on tavallisesti lyhyt alkio. – Eräillä lajeilla on hammaslaitaiset lehdet, eräiden kukkaterttu on haarainen, eräillä on kolme tai neljä kehälehteä, eräillä hetiö kiinnittyy kehän tyveen, eräillä on vain yksi emilehti ja joidenkin siemenissä on pitkä alkio.

Levinneisyys

Heimo on levinnyt pohjoiseen lauhkeaan vyöhykkeeseen, erityisesti Itä-Aasiaan ja Pohjois-Amerikan itäosiin. Amerikassa levinneisyys ulottuu etelässä Peruun asti.
NiceFutis

Historia

NiceFutis perustettiin vuonna 1989, kun I divisioonaan edellisenä syksynä noussut Porin Pallo-Toverit päätti luopua naisten jalkapallotoiminnasta. Pelaajat vaihtoivat uuteen seuraan, jolle myös PPT:n sarjapaikka siirrettiin. NiceFutis pelasi perustamisestaan lähtien toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, kunnes nousi Naisten Liigaan kauden 2007 päätteeksi. Yhdeksän vuotta jatkunut liigataival päättyi syksyllä 2016, ja vuotta myöhemmin seura putosi Naisten Kakkoseen. Kesän 2019 jälkeen syöksykierre vain yltyi ja seura putosi jo kolmanteen divisioonaan. 
NiceFutiksen yleisöennätys on 982, joka syntyi elokuussa 2010 Helsingin Jalkapalloklubia vastaan pelatussa ottelussa.
Seurassa on pelannut muun muassa Nigeriaa vuoden 2007 MM-kisoissa ja 2008 kesäolympialaisissa edustanut Ayisat Yusuf.
Karel Voous

Karel Hendrik Voous (23. kesäkuuta 1920 Amsterdam – 31. tammikuuta 2002 Amsterdam) oli hollantilainen lintutieteilijä ja kirjailija. Koulutukseltaan hän oli filosofian tohtori.

Amsterdamin yliopisto

Voous aloitti biologian opinnot Amsterdamin yliopistossa 1939. Hyvänä lintujentuntijana hän pian pääsi Eläintieteellisen museon lintuosastolle vapaaehtoistyöntekijänä. Hän aloitti luetteloimalla lintukokoelmia, päivittäen näytteiden tieteellisiä nimiä ja määrittäen uudelleen monia epävarmoja lajeja. Vuodesta 1943 hän julkaisi tasaiseen tahtiin faunistisia ja eläinmaantieteellisiä kirjoituksia, jopa sota-aikana, jolloin pula paperista vaikeutti julkaisemista. Heti sodan päätyttyä hän sai vakituisen viran museon konservaattorina, ollen museon historian ensimmäinen tieteilijä, joka omistautui ainoastaan lintujen tutkimiselle. Perustamansa laajan kirjeenvaihtoverkoston avulla hän hankki suuret määrät kuolleita lintuja. Verkoston aktiivisia jäseniä olivat majakanvartijat, jotka muuttoöiden jälkeen keräsivät majakan valoihin törmänneet linnut. Niin pian kuin sodan jälkeen oli mahdollista, Voous kehitti kansainvälisiä suhteita vaihtaakseen majakoiden uhreja ja väärin määritettyjä indonesialaisia lajeja toisten museoiden näytteisiin, perehtyen erityisen laajalti Palearktisen alueen lintuihin. Yhdessä lainassa olevien näytteiden kanssa nämä loivat pohjan hänen lintujen levinneisyyden eläinmaantieteellisille korjauksilleen, koskien muun muassa tikkoja (Dendrocopos), myrskylintuja (Fulmarus), punatulkkua, tornipöllöä, närheä, pähkinänakkelia, laulurastasta ja isoja lokkeja. Hän väitteli tohtoriksi 1947, väitöskirjan nimi oli On the history of the distribution of the genus Dendrocopos.

Museon kokoelmat

Voousin ajan laajimmat museohankinnat olivat hänen oma kokoelmansa, Hollannin Antilleilta 1951–52 hankitut 1 150 nahkaa; Siirtomaamuseon (Colonial Museum) nahkakokoelma vuodelta 1945, joka sisälsi muun muassa Van Musschenbroekin, De Bussyn ja J. E. Teysmannin Indonesiasta keräämiä nahkoja; hollantilaisten valaanpyytäjien Etelämantereelta keräämät merilinnut, joita hankkivat H. F. Van der Lee, W. H. Bierman, J. P. Strijbos ja W. van Utrecht; H. Grünin lahjoittamat noin 100 lintua Espanjasta; F. Haverschmidtin ja C. Neijssel kokoelmat Hollanista; pieni mutta tärkeä kokoelma Madagaskarilta, jonka oli kerännyt Voousin entinen oppilas R. Payne-Smit (muun muassa pikku-uikkuja ja harvinainen madagaskarinsotka Aythya innotata); J. P. Rosierin noin 350 linnun kokoelma Jaavalta; C. Lumholtzin 192 lintua Kalimantanilta, ja G. A. L. de Haanin 221 linnun kokoelma Indonesian Munasta, Butonista Pohjois-Molukeilta.
Voous oli International Ornithological Committeen pääsihteeri 1966-1970 ja kunniapuheenjohtaja 1990-1994.
Mongolin kirjaimisto

Mongolin kirjaimisto on mongolin kieltä varten uiguurilaisen kirjaimiston pohjalta kehitetty kirjoitusjärjestelmä. Sen vanhimmat muistomerkit ovat peräisin 1200-luvulta.
Mongolin kirjaimisto koostuu 20 kirjaimesta sekä 8 lisämerkistä, jotka välittävät vieraiden kielten äänteitä. Ne kaikki perustuvat 14 uiguurilaisen kirjaimiston merkkiin. Kirjaimilla on kaksi tai kolme varianttia riippuen niiden asemasta sanan alussa, keskellä tai lopussa. Kirjoituksen suunta on ylhäältä alas ja rivit luetaan vasemmalta oikealle.
Eräitä merkkejä käytetään useiden eri äänteiden merkintään, minkä ansiosta kirjaimistoa on voitu soveltaa useisiin mongolikieliin. 1200-luvun lopulla luotiin tiibetiläiseen kirjaimistoon perustuva nelikulmainen variantti ja 1600-luvulla Zaja-Panditan kehittämä ”selkeä kirjoitus” eli todo bitšig, jota käytettiin varsinkin oiraatin ja kalmukin kielissä. Burjatiassa klassista mongolin kirjoitusjärjestelmää sovellettiin vuoteen 1931 ja Mongolian alueella vuoteen 1945 saakka. Kiinan Sisä-Mongoliassa asuvat mongolit käyttävät kirjaimistoa vielä nykyäänkin.
1990-luvulta lähtien Mongoliassa on pyritty palaamaan mongolilaiseen kirjaimistoon, mutta käytännön syistä kyrillinen aakkosto on edelleen vallitseva. Omaperäistä kirjoitusjärjestelmää on popularisoitu myös Burjatiassa ja Kalmukiassa.
Simojukka Ruippo

Simojukka Ruippo (s. 1964 Tampere) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä.
Volleyball Hall of Fame

Volleyball Hall of Fame on lentopallon historiaa ja kuuluisia pelaajia sekä vaikuttajia kunnioittava galleria. Se sijaitsee Holyokessa Massachusettsin osavaltiossa. Juuri siellä William G. Morgan aikoinaan keksi lentopallon.
Pelaaja, tuomari tai seura- tai sarjatoiminnassa mukana oleva toimitsija tai vaikuttaja voi uransa jälkeen päästä Volleyball Hall of Famen jäseneksi, jos hän on yltänyt urallaan johonkin suureen saavutukseen, ollut merkittävä pelaaja tai vaikuttanut jotenkin lentopallon kehittymiseen.

Historia

Vuonna 1971 Holyoken kaupungin pormestari sai idean perustaa kaupunkiin lentopallon Hall of Fame -gallerian. Ideasta innostui myös Kansainvälinen lentopalloliitto, sillä olihan lentopallo saanut alkunsa juuri Holyokessa. Ensimmäiseksi galleriaan valittiin lentopallon kehittänyt William G. Morgan. Vuonna 1987 galleria siirrettiin kaupungissa isompaan tilaan, ja vuonna vuonna 1997 gallerialle valmistui uusi museo.
Yön siirrot

Juoni

Työlleen omistautunut yksityisetsivä (Hackman) on eroamassa antiikkikauppiasvaimostaan (Susan Clark), jonka uskottomuuden mies on työnsä ohella saanut selville. Etsivä saa toimeksiannon alkoholisoituneelta entiseltä filmitähdeltä (Janet Ward), jonka teini-ikäinen tytär (Melanie Griffith) on karannut kotoa. Jäljitystyö vie etsivän Floridaan, jossa asiat mutkistuvat koska kaikki ei ole sitä, miltä näyttää.
Ann Linde

Ann Christin Linde (s. 4. joulukuuta 1961 Helsingborg) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja syyskuusta 2019 alkaen Ruotsin ulkoministeri. Aiemmin Linde toimi ulkomaankaupasta ja pohjoismaisesta yhteistyöstä vastaavana ministerinä. Löfvenin I hallituksessa hän oli EU- ja kauppaministeri. Linde on aiemmin työskennellyt sisäministerin valtiosihteerinä.
Linde on suorittanut filosofian kandidaatin tutkinnon Tukholman yliopistossa vuonna 1994.
Sonu Sood

Yksityiselämä

Soodilla on Sonali-vaimonsa kanssa Ishan-niminen poika.
Vladimír Zábrodský

Vladimír Zábrodský (s. 7. maaliskuuta, 1923, Praha, Tšekkoslovakia) on entinen jääkiekkoilija, joka pelasi maansa Extraliga-sarjassa. Hän saavutti hopeaa vuoden 1948 talviolympialaisissa. Hänet liitettiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton Hall of Fameen 1997.
HMS Vega (T125)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. marraskuuta 1989.
Bandyliigakausi 2014–2015

Suomen mestarit

Kampparien joukkue 2014-2015: Iikka Lempinen, Eetu Sviili, Erkki Koivuranta, Joni Maaranen, Juho Tikka, Timo Piskonen, Marko Laitinen, Lasse Kyllönen, Alpo Kaartinen, Jari Purovirta, Jani Kokko, Nikke Tuhkanen, Jaakko Manninen, Kimmo Huotelin, Mikko Hyvönen, Juho Liukkonen, Tuomas Liukkonen, Valtteri Hauska, Eetu Karhunen, Kalle Lempinen, Iisakki Kaivola, Joonas Kakriainen Taustajoukot: valmentajat: Antero Levänen, Olli Manninen huoltajat: Aimo Hokkanen, Arto Sviili
Guy Lönngren

Guy Lönngren (s. 15. lokakuuta 1943) on suomalainen veneensuunnittelija. Hänet on palkittu vuonna 2001 Kaarinan kulttuuripalkinnolla ja vuonna 2001 Pro Finnish Design -palkinnolla. Guy Lönngren yhteistyö Matti Leimun omistaman Muotti-Matti Oyn kanssa Kaarinan mattotehtaalla tuotti huomattavan määrän veneitä ja prototyyppejä. Pisin sarja valmistettiin Guyline-95 veneitä. 
Lönngren ei noudata veneensuunnittelun perinteitä, ja esimerkiksi One 40 -vene (Muotti-Matti valmisti sen Kaarinan mattotehtaalla), herätti sen vuoksi paljon huomiota vuonna 1999. Hän on suunnitellut myös kulkuneuvoja, busseja, asuntovaunuja ja hammaslääkärintuoleja. Hän on tehnyt ehdotuksia kelluvista asunnoista muun muassa Helsingin Verkkosaareen.
Lönngren on valmistuut Taideteollisessa korkeakoulusta.
Maa, meri, laiva

Maa, meri, laiva tai auto, juna, lentokone tai maa, meri, taivas on leikki. Siinä leikkijöiden pitää juosta sinne, minne johtaja käskee. Leikkiin tarvitaan ryhmä. Leikki sopii pienillekin lapsille.

Leikin säännöt

Leikin aluksi pitää määritellä kolme erillistä aluetta ja tarvittaessa merkitä niiden rajat. Tämän jälkeen sovitaan, mikä kolmesta alueesta on maa, mikä meri ja mikä laiva. Tämän jälkeen valitaan leikille ensimmäinen johtaja. Muut leikkijät menevät määriteltyjen alueiden keskelle. Johtaja huutaa, jonkun kolmesta alueesta ja leikkijät juoksevat nopeasti sinne.
Leikin johtaja voi myös huutaa alueen, jossa leikkijät jo ovat. Viimeinen leikkijä, joka tulee huudetulle alueelle poistetaan leikistä ja hän odottaa seuraavan kierroksen alkamista. Leikkiä jatketaan niin kauan, että leikissä on mukana enää yksi leikkijä. Hän voittaa ja hänestä tulee seuraavan kierroksen johtaja.

Johdannaisia

Pelistä on kehitetty erilaisia opettavaisia johdannaisia, joiden avulla voidaan harjoitella asioiden luokittelua (esimerksiksi jätteiden lajittelua) tai uusia käsitteitä kuten ilmansuuntia tai maastonmuotoja (vuori, vuono, meri)
Upper East Ghana

Upper East Ghana on hallintoalue Ghanan pohjoisosassa, Burkina Fason rajalla. Pääkaupunki on Bolgatanga ja pinta-ala 8 842 km² Väkiluku 1. heinäkuuta 2010 oli 1 001 900
Alue sijaitsee perinteisten Saharan poikki kulkevien kauppareittien varrella. Pääkaupunki Bolgatangan eli Bolgan markkinat ovat vuosisatoja vanha kauppamiesten kohtauspaikka. Alueen nähtävyyksiin kuuluvat Tongon viheltävät kivet. Se on kivimuodostelma, jonka koloissa tuuli ujeltaa aavemaisesti.
Tulenheimon hallitus

Tulenheimon hallitus oli Suomen tasavallan 12. hallitus. Se oli Maalaisliiton ja Kokoomuksen muodostama porvarillinen vähemmistöhallitus, joka toimi 276 päivää välillä 31. maaliskuuta – 31. joulukuuta 1925. Pääministeri Antti Tulenheimo oli siviiliviraltaan Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori hän ja toimi myöhemmin yliopiston rehtorina ja kanslerina sekä Helsingin kaupunginjohtajana.
Hallitusohjelmassaan Tulenheimon hallitus lupasi tukea tuonaikaisen Suomen pääelinkeinoa maataloutta sekä yhä kasvavaa teollisuutta. Myös luvattiin sosiaalisiin uudistuksiin ja sivistyselämän kehittämiseen kiinnittää huomiota sekä ryhtyä toimenpiteisiin väkijuomien salakuljetuksen ja käyttämisen estämiseksi. Erityiseksi tehtäväkseen hallitus katsoi armeijan olojen parantamisen.
Tulenheimon hallitus kaatui sen tehtyä laivaston määrärahoista luottamuskysymyksen. Eduskunta esti hallituksen ajaman laivasto-ohjelman toteuttamisen, minkä jälkeen pääministeri Antti Tulenheimo esitti hallituksensa eronpyynnön. Oman traagisen lisänsä laivastosta ja ylipäänsä Suomen puolustusvalmiudesta käytyyn julkiseen keskusteluun antoi heikkokuntoisen, Venäjän laivastolta perityn torpedovene S2:n uppoaminen tuhoisin seurauksin Pohjanlahdella 5. lokakuuta 1925.
Tulenheimon hallituksen toimikauden pysyvimpiä saavutuksia olivat työntekijöiden lakisääteisen tapaturmavakuutuksen laajentaminen kaikkia työntekijöitä koskevaksi ja sen nojalla maksettavan korvauksen korottaminen. Lisäksi eduskunta hyväksyi vihdoin vuosia kiistellyn ns. Lex Pulkkisen eli lain puutavarayhtiöiden laittomasti hankkiman maaomaisuuden palauttamisesta.
OnePlus X

Kehitys

Pian sen jälkeen kun OnePlus 2 julkaistiin, OnePlusin perustaja Carl Pei vihjasi uutta laitetta vuoden 2015 lopulle popup-haastatteluissa New Yorkissa. Kuukausien spekuloinnin jälkeen OnePlus X paljastettiin virallisesti 29. lokakuuta 2015. Puhelin sai kiitosta kriitikoilta sen tyylikkäästä muotoilusta ja korkeasta laadusta. Puhelimen hinnaksi ilmoitettiin 269 euroa. Keraamisen mallin hinnaksi ilmoitettiin 369 euroa.

Ominaisuudet

Puhelin käyttää OxygenOS käyttöjärjestelmänä, joka perustuu Android 6.0.1. Puhelimeen on kolme pääväriä (musta, valkoinen ja keraami), mutta siihen on saataville useita kuoria.
Lehtotähtimö

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen ja rönsyllinen lehtotähtimö kasvattaa 20–60 cm pitkän varren. Haarainen varsi on karvainen, hoikka ja pysty tai koheneva. Kukattomat versot ovat kuitenkin rentoja. Vaaleanvihreät lehdet kasvavat pareittain vastakkain, ja ne säilyttävät pakkasista huolimatta värinsä myöhään syksyyn. Kukallisen verson alimmat lehdet ovat pitkäruotisia, ylimmät puolestaan ruodittomia. Lehtilapa on puikea, teräväkärkinen ja herttatyvinen. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus on muuntunut yksikukkaiseksi. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat suippoja, kaljuja tai tyvestä hapsikarvaisia ja kiiltäviä. Valkoiset terälehdet ovat 12–16 mm pitkiä ja jakautuneet lähes tyveen asti kahdeksi hyvin kapekasi liuskaksi. Terälehdet ovat noin kaksi kertaa verholehden pituisia. Emiö on kolmilehtinen. Suomessa lehtotähtimö kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on lyhyt kota, joka aukeaa kuusiliuskaisesti. Laji leviää paitsi siemenistä, mutta se kasvattaa myös maanmyötäisiä syysversoja, joiden avulla se pääsee kasvamaan jo varhain keväällä.
Lehtotähtimö muistuttaa ulkonäöltään varsin paljon vataa (Myosoton aquaticum).

Levinneisyys

Lehtotähtimön levinneisyysalue on sirkumpolaarinen. Euroopassa sitä tavataan Pohjois-Espanjasta Länsi-Venäjälle. Levinneisyysalue on kuitenkin hajanainen varsinkin Länsi-Euroopassa. Lisäksi laji puuttuu Islannista, Irlannista ja suurimmasta osasta Ukrainaa. Kaukasuksella lehtotähtimöllä on erillinen esiintymisalue.
Suomessa lehtotähtimöä kasvaa harvakseltaan koko maassa. Runsaimmillaan laji on maan eteläosissa. Suomessa tavattavat lehtotähtimöt kuuluvat alalajiin ssp. nemorum, suomenkieliseltä nimeltään pohjanlehtotähtimö.

Elinympäristö

Lehtotähtimö kasvaa rehevien metsien aluskasvillisuutena. Se viihtyy lehdoissa, lehtokorvissa, rehevissä puronvarsissa ja usein myös lähteiden ympäristöissä. Lehtotähtimö voi hyvillä kasvupaikoilla muodostaa tiheitäkin kasvustoja, joissa muut kasvit eivät juurikaan saa tilaa.
Lehtotähtimöä pidetään erinomaisena kosteiden lehtojen tunnuskasvina. Suomessa se on kuitenkin kärsinyt monin paikoin lehtometsien katoamisesta ja kuivumisesta. Esimerkiksi Pohjois-Savosta laji on kokonaan hävinnyt.
Kirkko veren päällä (Jekaterinburg)

Kirkko veren päällä eli Kaikkien pyhien kirkko (ven. Храм-на-Крови́ во и́мя Всех святы́х, в земле́ Росси́йской просия́вших) on Venäjällä Jekaterinburgissa sijaitseva kirkko. Se on rakennettu 2000-2003 Ipatjevin talon paikalle, jonka kellarissa keisariperhe murhattiin 1918.