google/wiki40b huggingface dataset:
Fairfax (1653)

Valmistus

Edellinen Fairfax paloi Chathamissa vesirajaan 21. maaliskuuta 1653 ja vain kahdeksan päivää myöhemmin valtiopäivät määräsi rakennettavaksi korvaavan uuden aluksen. Alus tilattiin 29. maaliskuuta 1653 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi John Taylor. Tilausta kuitenkin täsmennettiin 6. huhtikuuta siten, että valmistajaa velvoitettiin käyttämään käyttökelpoiset osat palaneesta aluksesta uudisrakennukseen. Alus laskettiin vesille syyskuussa ja sen valmistuskustannukset olivat 7 065 puntaa.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 1654 päällikkönään Edward Blagg, joka luovutti päällikkyyden vielä saman vuoden lopulla John Lawsonille. Alus vietti talven St. Helenalla. Vuonna 1656 alus oli jälleen Blaggin alaisuudessa osana Blaken laivastoa.
Alus haaksirikkoutui 1682.
Pyranteeli

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa pyranteeli on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dimetyyliformamidiin ja dimetyylisulfoksidiin. Pyranteeli tehoaa sukkulamatoihin kuten suolinkaiseen, kihomatoon ja hakamatoihin. Pyranteelin vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se sitoutuu nikotiiniasetyylikoliinireseptoreihin ja salpaa ne. Tällöin loismadot halvaantuvat ja poistuvat elimistöstä ulosteiden mukana. Pyranteelia käytetään ihmisten lisäksi myös koirien, kissojen, hevosten ja sikojen loismatojen häätöön. Tyypillisesti sitä käytetään pamoaatti- (emboaatti-), sitraatti- tai tartraattisuolana.

Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä pyranteelin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat vatsakivut ja -krampit, huonovointisuus, ripuli, huimaus ja lisäksi allergisia iho-oireita voi esiintyä.

Valmistus

Pyranteelia voidaan valmistaa 2-tiofeenialdehydin ja 1,2-dimetyylidihydropyrimidiinin välisellä reaktiolla. Toisessa valmistusmenetelmässä tiofeenialdehydi kondensoituu syanoetikkahapon kanssa. Muodostuva tuote hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa ja tätä seuraa reaktio propaanisulfonin kanssa. Viimeinen vaihe on reaktio N-metyylitrimetyleenidiamiinin kanssa, mikä muodostaa pyranteelia.
Noljakan kirkko

Taideteokset

Noljakanmäen rinteessä seisova, valoisa ja avara valkoinen kirkko tuo kauniisti esille taideteoksiaan. Kirkon taideteoksista erottuvin on Hannu Konolan lasimaalaus Tie, totuus ja elämä, joka kuvaa ihmisen pelastumisen tietä. Muita näkyviä teoksia ovat kirkon pääoven yläpuolelle sijoitettu Jyrki Puhakan puureliefi Elämän ja uskon portaat ja Outi Särkikosken teos Vesi – elämän lähde. Noljakan pellavaiset kirkkotekstiilit on toteuttanut Aino Lampio.
Mikki Hiiren kerhotalo

Ohjelman tapahtumia

Ohjelman alussa iloinen Mikki Hiiri saapuu kuvaan, esittelee itsensä: "Minä tässä, Mikki Hiiri." ja kysyy: "Hei, haluatteko tulla kerhooni?" Arvattuaan katsojan vastaavan myöntävästi hän sanoo "Selvä" ja jatkaa: "Minä melkein unohdin - jotta kerhotalo saadaan esille, pitää sanoa taikasana: Miiska, muuska, Mikki Hiiri". Tämän jälkeen alkaa tunnusmusiikki ja Mikin takana olevalle nurmikentälle nousee maasta animoituna Mikki Hiiren muotoinen kerhotalo. Osassa jaksoista Mikki Hiiri toteaa alussa: "Tämä on Mikki Hiiren kerhotalo" ja osassa taas: "Tämä on Mikki Hiiren kerho."
Mikki ystävineen puuhaa aina jotain hauskaa ja seikkailee. Jakson alussa eteen tulee ongelma, jonka Mikki ystävineen päättää ratkaista. Tämän jälkeen käynnistetään mikkikoje, toiselta nimeltään Touhotin, joka luo mikittimet. Mikitin on myöhemmin ongelman ratkaisussa tarvittava elollinen tai eloton asia. Näitä luodaan kolmesta viiteen kappaletta, joista yksi on aina mysteerimikitin. Mysteerimikitintä käytetään, kun tiedossa olevat mikittimet eivät auta ongelman ratkaisussa.
Seikkailun edetessä, kun hahmot tarvitsevat jotain jota heillä ei ole, ja arvellaan tarvittavan mikitintä kutsutaan Touhotinta huudolla: "Hoi Touhotin!" Touhotin on Mikki hiiren pään muotoinen laite, joka tuo alussa mikkikojeen luomat mikittimet. Lopuksi, kun kaikki Mikittimet on käytetty, Mikki pyytää katsojia hurraamaan. Samalla Touhottimen takana lentää ilotulitteita.
Ohjelman loppuessa, kun kaikki mikittimet on käytetty, palataan kerholle. Jakso loppuu TipTop-tanssiin, jonka aikana Mikki käy vielä lyhyesti läpi jakson tapahtumat. Ystävykset poistuvat kerholta ja Mikin poistuttua viimeisenä portista ja sanottua: "Hei, hei!", kerhotalo häviää animoituna nurmikentälle. Lopuksi Mikki sanoo: "Nähdään taas pian!"
Äiti synnyinmaa

Äiti synnyinmaa (ven. Родина-мать зовёт!, Rodina-mat' zovjot!, suom. Synnyinmaa-äiti kutsuu!) on Venäjän suurin patsas Volgogradin kaupungin keskustan vieressä sijaitsevan Mamajevin kurgaani -kukkulan päällä. Patsaan rakentaminen alkoi vuonna 1959 ja se valmistui vuonna 1967. Äiti synnyinmaa oli vuoteen 1989 asti maailman korkein patsas, kun jalustaa ei lasketa. Patsas tunnetaan myös nimillä Äitimaa, Äiti Venäjä ja Mamajevin muistomerkki. Patsas pystytettiin toisen maailmansodan aikana käydyn Stalingradin taistelun aikana kuolleiden muistolle. Patsaan kuvanveistäjinä olivat Jevgeni Vutšetitš ja useat muut taiteilijat, ja teknisen suunnittelun teki Nikolai Nikitin. Yöllä patsas valaistaan valonheittimillä.

Rakenne

Patsas on sisältä ontto ja painaa noin 8 000 tonnia (betoni 5 500 tonnia ja teräsrakenteet 2 400 tonnia, lisäksi muut rakennusaineet) ja pelkkä miekka 14 tonnia. Patsaan naishahmon korkeus on 52 metriä, miekan 33 metriä ja veistososuuden kokonaiskorkeus siten 85 metriä. Jalustan korkeus on 2 metriä, joten kokonaiskorkeus maanpinnasta on 87 metriä. Perustusten korkeus on 16 metriä, mutta niistä suurin osa on maanpinnan alla näkymättömissä. Patsasta ei ole varsinaisesti kiinnitetty perustuksiin, vaan se pysyy niiden päällä pystyssä omalla painollaan. Patsasta alettiin entistää vuonna 2010.
Volgogradin alueen lipussa ja vaakunassa esiintyy Äiti synnyinmaa -patsas.
Äiti Venäjä on Venäjän kansallishenkilöitymä.
Koston liekit

Juoni

Kesäleirin vetäjä joutuu nuorten leiriläisten kolttosen kohteeksi. Harmiton pila menee kuitenkin kammottavasti pieleen ja ohjaaja palaa pahasti. Viisi vuotta myöhemmin vakavasti vammautunut mies palaa rikospaikalle - tällä kertaa hänellä on mukanaan puutarhasakset.

Kiellot

Koston liekit kiellettiin useissa maissa, kuten Saksassa, Iso-Britanniassa, Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Elokuva kuitenkin julkaistiin Suomen markkinoilla vuonna 2017.
Jinmu

Jinmu (jap. 神武天皇, Jinmu-tennō, Jimmu, legendan mukaan 1. tammikuuta 711 eaa. – 11. maaliskuuta 585 eaa.) on perimätiedon mukaan Japanin ensimmäinen keisari. Tarujen mukaan hän oli auringonjumalatar Amaterasun jälkeläinen, tämän pojanpojan, Ninigi-no-Mikoton pojanpoika. Hän nousi valtaistuimelle 660 eaa, ja valtaannousun vuosipäivää 11. helmikuuta vietetään Japanin perustamisen juhlapäivänä, japaniksi Kigensetsu.
Japanin syntyhistorian (Kojiki 712 ja Nihonshoki 720) mukaan auringonjumalatar Amaterasu antoi Jinmulle kolme esinettä: pronssipeilin, miekan ja jalokiviketjun.
Pronssipeiliä säilytetään kertoman mukaan Isen kaupungissa olevassa Isen pyhätössä, joka on tämän vuoksi suosittu matkailukohde. Itse peili ei kuitenkaan ole yleisön nähtävillä. Nagoyassa Atsutan pyhätössä taas säilytetään Kusanagi-miekkaa, kun taas jalokiviketju on Tokion keisarillisessa palatsissa.
Jinmun olemassaoloa ei ole historiallisesti todistettu, ja pelkästään häneen liittyvä mytologia ajoittaa hänet seitsemännelle vuosisadalle eaa. Yleisesti oletetaan, että Jinmun legendan lähtökohtana on todennäköisesti ollut sama heimopäällikkö, jonka elämän perusteella on syntynyt toinenkin legendahahmo, yhdeksäntenä keisarina hallitsijaluettelossa näkyvä monarkki nimeltä Sujin. Molempia kutsutaan noissa muinaisissa mytologiannäköisissä lähteissä Japanin perustajiksi.
RN Groppo

Palvelus

Alus upotettiin 25. toukokuuta 1943.
Katarinahissen

Katarinahissen on käytöstä poistettu yleisöhissi Slussenin kupeessa Södermalmissa Tukholmassa. Sen rakensi belgialainen Lecoq & Comp 1881–1883 insinööri Knut Lindmarkin suunnitelman mukaan. Hissi vihittiin 19. maaliskuuta 1883. Hissikoneiston toimitti yhdysvaltalainen Weeks & Halsey. Aluksi hissiä nosti höyrykone, mutta 1915 se korvattiin sähkömoottorilla. Hissin huipulle kiinnitettiin Tukholman ensimmäinen valomainos, Stomatol, 1909. Kyydin hinta ylös Slussenilta Södermalmiin oli viisi äyriä ja alas kolme äyriä.
Slussenin rakentamisen yhteydessä 1930-luvulla myös Katarinahissen purettiin. Uusi hissi vihittiin käyttöön 1936. Konstruktivismia edustavan uuden hissin suunnittelivat arkkitehdit Eskil Sundahl ja Olof Thunström. Kaksihyttistä hissiä ohjasi kuljettaja. Myöhemmin hissit automatisoitiin, mutta niissä oli edelleen rahastaja joka kulki hissin mukana. Kyyti maksoi kymmenen kruunua. Ylhäällä hissin ja Mosebackan välillä kulkevassa kävelysillassa toimii maineikas tukholmalaisravintola Gondolen. Gondolen ja ns. KF-talo avattiin samanaikaisesti hissin kanssa eli vuonna 1936.
Katarinahissen on ollut poissa käytöstä vuodesta 2010 lähtien vuosien ongelmien jälkeen. Vanhentuneet rakenteet on tarkoitus uusia Slussenin korjaustöiden yhteydessä aikaisintaan vuonna 2016. Uudelleen käyttöön hissi ollaan avaamassa vuonna 2019.
Yōmei

Taustaa

Yōmei syntyi vuonna 518. Hänen edeltäjänsä, keisari Bidatsu kuoli 14-vuotisen valtakauden jälkeen vuonna 585, jolloin vallan peri hänen nuorempi veljensä. Kuitenkin hieman myöhemmin, lokakuussa 585, Yōmei nousi valtaan. Hänen valtakautensa kesti vain alle kaksi vuotta; se päättyi, kun Yōmei kuoli 21. toukokuuta vuonna 587. Hänen ruumiinsa asetettiin arkkuun hänen kuoltuaan, ja arkku haudattiin noin kolme kuukautta hänen kuolemansa jälkeen.
Joni James

Joni James (oikealta nimeltään Giovanna Carmella Babbo) (s. 22. syyskuuta 1930, Chicago, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pop-laulajatar. 
Hän opiskeli nuorena näyttelemistä ja tanssia ja liittyi paikalliseen tanssiryhmään käytyään koulunsa loppuun. Hän esiintyi televisiomainoksessa, mistä MGM:n johto löysi hänet ja teki levytyssopimuksen vuonna 1952. Jamesin singleä "Why Don't You Believe Me" myytiin miljoonia kappaleita, ja se nousi myyntilistoille sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa.
James asuu perheensä luona Chicagossa.
Cirith Ungol (yhtye)

Historia

Greg Lindstrom, Robert Garven, Jerry Fogle ja Pat Galligan soittivat samassa rockyhtyeessä ollessaan yläasteella nimellä "Titanic". Muut jäsenet erottivat Galliganin ja keskittyivät heavy metaliin, ottaen vuonna 1972 käyttöönsä nimen Cirith Ungol. Uudeksi laulajaksi tuli Neal Beattie, jonka myöhemmin korvasi Tim Baker. Yhtye sai levytyssopimuksen vuonna 1980. Neljännen albuminsa jälkeen yhtye hajosi vuonna 1991, koska jäsenet olivat turhaantuneita ongelmiin levy-yhtiönsä kanssa. Vuonna 2001 julkaistiin uusi albumi, joka sisälsi vanhoja ja ennen julkaisemattomia demokappaleita, mutta ei uutta materiaalia.
Greg Lindstrom soittaa nykyisin Falcon -yhtyeessä, joka esittää vanhoja Cirith Ungolin kappaleita.

Yhtyeen nimi

Yhtye otti nimensä J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -teoksessa esiintyvästä Cirith Ungolin tornista. Cirith Ungol on haltiakieltä ja tarkoittaa ”hämähäkin solaa”. Tolkienin teoksessa torni äännetään ”kirith ungol”, yhtye äänsi sen aina ”sirith ungoliksi”.
Robert Garven kertoi yhtyeen nimen taustoista sekä siihen liittyvistä ongelmista seuraavasti:
Everyone in the band was a big "Sword and Sorcery" literature fan, especially Greg [Lindstrom, guitars] and I. He would always turn us on to the great writers who gave us inspiration for our music. We read all the books... Conan, Bran Mak Morn, etcetera, but the books that stood out in my mind are Michael Moorcock's masterpieces: Elric, Hawkmoon, Corum among others. Greg Lindstrom and I met at an English Literature class where the teacher was reading Lord of the Rings... and Greg and I read it and it had an influence on our music and feelings. In retrospect I wish we had picked something easier to remember because a lot of our trouble has been over our name. People couldn't pronounce it or remember it, but we figured once they did they wouldn't forget it! We've humorously been called "Sarah's Uncle" and "Serious Uncool," for example! I know other bands are using the Tolkien angle. Led Zeppelin even made references to it in their earlier songs. I think he was an influence both then and now on many people. ~Robert Garven
Greg Lindstrom kertoo oman näkemyksensä:
I remember some other possible band names we were considering: Minas Tirith, Khazad Dum, and Uruk Hai, all names from "The Lord Of The Rings". Rob and I both liked J.R.R. Tolkien and Enzo Ferrari, so we knew our songs would cover both those subjects! ~Greg Lindstrom
Kinahmo

Historia

Alun perin olivat vain Kontiolahden kuntaan kuuluvat Kinahmon saaret, joista kehittyi kokonainen kylä, kun Höytiäisen vedet karkasivat vuonna 1859 Paskonpohjan kautta  Pyhäselkään. Viljelykelpoista tasaista maata saatiin useammankin ison kylän tarpeisiin. Kinahmossa on kaksi maarekisterikylää;
vanhat maat ovat Kinahmoa ja kaikki vesijättömaat Kaijanlahtea.
Höytiäisen niemeä ympäröivät vedet, ja niinpä Kinahmossa on runsaasti rantoja, kylän yleinen uimaranta ja Polvijärven evankelisluterilaisen seurakunnan leirikeskus. Vapaa-ajan asuntoja on sijoitettu Koronniemen hiekkaisille rannoille. Kesäasuntoja on myös Martikkalanniemessä, Piipunniemessä ja Murtojängässä, Sorpanniemellä, Jängänniemessä ja Ruopansaaressa, Pitkässäluodossa, Kirkkoniemessä sekä saarissa ja muillakin rannoilla.

Matkailu ja elinkeinot

Maatalouden rinnalle on viime vuosikymmenien aikana syntynyt muuta elinkeino- ja pienyritystoimintaa, mm. auto- ja konekorjaamoista ateria- ja metsäpalveluihin. Matkailijalle Kinahmo tarjoaa maaseutumaisemia, peltoaukeita, metsiä, soita, harjuja ja hiekkakankaita sekä puhtaita vesistöjä. Puhtaassa luonnossa on runsaat sieni-, marja- ja metsästysalueet.
Kinahmossa on toiminut koulu vuodesta 1904 lähtien. Nykyinen koulurakennus on rakennettu vuonna 1965. Punatiilinen, yksikerroksinen koulu sijaitsee kylän keskeisellä paikalla Lavalammentiellä.

Kesäteatteri

Kinahmossa toimii kesäteatteri. Vuonna 1976 perustettu harrastajateatteri toimii Kinahmon vanhan koulun, nykyisen Kinahmon kulttuuritalon pihapiirissä. Teatterin ohjaajana toimii Päivi Voutilainen, ja ennen häntä monivuotiset ohjaajat Pasi Hirvonen ja Martti Lappalainen.
Siperianperä

Siperianperä epävirallisesti ennen. Wanha Koivuoja on asuinalue Simossa Asemakylässä. Alue rajoittuu etelässä koulukeskukseen, lännessä rautatiehen, pohjoisessa Koivuojaan ja idässä Ilvestien asuinalueeseen. Alue muodostaa sekalaisen rivitaloista ja omakotitaloista muodostuvan kokonaisuuden. Alue kaavoitettiin 1970-luvulla ja rakennuskanta onkin peräisin pitkälti 1970-luvulta. 1980-luvulla alueelle rakennettiin paljon rivitaloja. Siperianperällä sijaitsee mm. puisto.
Sainte-Enimie

Sainte-Enimie on Ranskan kunta maan eteläosan Occitanien alueella Lozèren departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 529. Kunta kuuluu departementissaan La Canourguen kantoniin Floracin arrondissementissa.
Tarn-joen jyrkkärotkoisessa laaksossa sijaitseva Sainte-Enimie kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluu samasta departementista myös Prévenchèresin kunnan kylä La Garde-Guérin.
Aikuisten poika

Juoni

Oliverin isä ja äiti ajavat autolla päin seinää ja kuolevat. Peruskoulun lukuvuosi on loppusuoralla ja Oliver saa tiedon onnettomuudesta kouluun. Hän katoaa iltapäiväksi ja kun hän palaa kotiinsa, häntä odottavat isoäiti ja joukko muita sukulaisia.
Oliver tapaa Joonaksen, jonka kanssa hän ystävystyy. Virallisen holhoojan paikan ottaa Oliverin isoäiti ja Joonaksesta kehittyy Oliverille jonkinlainen isähahmo. Oliver alkaa selvittää onnettomuuden syitä - hän ei usko isänsä ajaneen ylinopeutta. Oliverin surutyön ulkoinen ilmenemismuoto on raivo. Suutuspäissään hän paljastaa Joonaksen ja Katrin kuusi vuotta kestäneen rakkaussuhteen Katrin aviomiehelle, joka ei kuitenkaan usko mieleltään järkkyneen pojan tarinaa. Epäilys jää kuitenkin itämään.
Oliver joutuu pettymään onnettomuuden syyn suhteen: hänen isänsä todella ajoi ylinopeutta katuosuudella, jolla on aiemminkin sattunut runsaasti tapaturmia. Oliverin edesmenneet vanhemmat ovat mukana parissa kohtauksessa eräänlaisina haamuina. Elokuva päättyy uuden lukuvuoden alkamiseen.
Sivujuonena seurataan Oliverin tutustumista Jaakkoon ja Rafuun, jotka pitävät nuhruista elokuvateatteria ja palkkaavat Oliverin kesäapulaisekseen.

Vastaanotto

Aikuisten poika on Lehtolan ensimmäinen kokoillanelokuva, aiemmin hän oli työskennellyt teatterissa ja televisiossa. 
Helsingin Sanomien Leena Virtanen piti Aikuisten poikaa kypsänä teoksena: "Elokuva tasapainoilee kevyen ja äärimmäisen tragiikan välillä, ja se myös onnistuu siinä. Se on sekä aidosti hauska että aidosti itkettävä." Virtasen mielestä elokuvan roolitus oli onnistunut. Hän mainitsi myös, että Lehtolan omat vanhemmat kuolivat auto-onnettomuudessa; tosin Lehtola oli tällöin jo aikuisiässä. Aamulehden Antti Selkokari arvioi elokuvan onnistuneeksi, Nikkilää hän piti osassaan jopa "häikäisevän hyvänä". Selkokari kiinnitti huomiota teoksen nimeen: "Elokuvan nimi Aikuisten poika saa katsojan miettimään, keitä kaikkia ovat ne aikuiset, joiden poika Oliver on." Selkokarin mielestä Lehtola oli tavoittanut jotain oleellisesta käsitellessään iloa ja surua Oliverin kautta: "Oliverin elämässä suru ja ilo sekoittuvat yhtenä virtana, ja juuri se häiritsee kaikkia muita kuin Oliveria itseään. Lehtola on ymmärtänyt tärkeimmän asian tällaisella herkkyysalueella liikkuvan elokuvan tekemisessä."
Ilta-Sanomien Tarmo Poussu piti elokuvan heikkouksina sen epäuskottavuuksia ja Esa Nikkilän heikkoa suoriutumista roolistaan. Myöskään Joonaksen, Katrin ja Mikaelin kolmiodraama ei vakuuttanut. Vanhan elokuvateatterin ympärille rakennettua sivujuonta Poussu piti turhana. Episodin Jussi Huhtala oli eri linjoilla: hänen mielestään Nikkilä selviytyi roolistaan erinomaisesti. Huhtala arvioi Aikuisten pojan visuaalisen ilmeen pelkistetyksi ja käsikirjoituksen monitasoiseksi.
Aikuisten poika menestyi teatterikierroksellaan heikonlaisesti: elokuva keräsi teattereihin runsaat kaksitoista tuhatta katsojaa.

Julkaisut

Aikuisten poika julkaistiin digitaalisena DVD:nä loppuvuodesta 2014.
Private Parts

Private Parts on vuoden 1972 kauhukomediaelokuva, jonka ohjasi Paul Bartel.

Tiivistelmä

Kun Cheryl ja hänen kämppäkaverinsa riitelevät, muuttaa Cheryl tätinsä hotelliin, eikä palaa kotiinsa Ohioon. Vuokralaiset ovat hyvin omituisia, täti Marthalla on pakkomielle hautajaisiin, murhaaja on jalkaisin, ja kokematon ja luottavainen Cheryl voi olla seuraava uhri. Cheryl tahtoo tulla kohdelluksi kuin nainen, ja hän uskoutuu komealle valokuvaaja Georgelle, joka nukkuu vesitäytteisen nuken kanssa ja vakoilee kylpevää Ceryliä. Jeff, naapuruston kirjuri, saattaa olla Cherylin ainoa liittolainen. Entä mitä tapahtui Alicelle, mallille, joka asui ennen Cheryliä tämän huoneessa?
José Carioca

José Carioca on Aku Ankka -sarjakuvissa ja -animaatioissa esiintyvä brasilialainen papukaija. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa elokuvassa Saludos Amigos vuonna 1942 ja toisen kerran elokuvassa Kolme caballeroa vuonna 1944. Samanniminen sarjakuvakin on Aku Ankka-lehdessä nähty. José Cariocan ystäviä ovat Panchito, Aku Ankka, Nestor ja Pedro. Brasiliassa Josè Carioca on hyvin suosittu sarjakuvahahmo ja hänet tunnetaan tavallisesti nimellä Zé Carioca. Hän syö mielellään yltäkylläisesti ravintoloissa, maksamatta laskuaan. Tarinassa Vettä, leipää ja lasku José otti ystävänsäkin mukaan. José rakastaa Rosebellaa, Rositaa ja muita söpöliinejä. Hän on myös useasti joutunut vankilaan.
Vuonna 1989 julkaistu Aku Ankan taskukirjan erikoisnumero José Carioca on omistettu José Carioca -sarjakuville.
Laivakello-palkinto

Laivakello-palkinto (myös Pertsa ja Kilu -palkinto) on suomalainen nuortenkirjallisuudelle myönnettävä palkinto, jonka perustivat Väinö Riikkilä -seura ja Pekkas-Akatemia vuonna 1996. Palkinto oli alun perin nimetty Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -nuortenkirjasarjan mukaan.
Palkintona on messinkinen laivakello, joka jaetaan vuosittain pidettävillä Pertsa ja Kilu -päivillä. Sen jakavat vuorovuosin Kotkan Pekkas-akatemia ja Rauman Väinö Riikkilä -seura. Palkinto voidaan myöntää joko yksittäisestä teoksesta tai ansiokkaasta urasta.
Peltoleinikki

Ulkonäkö ja koko

Peltoleinikki kasvaa 15–50 cm pitkäksi, joskin Suomessa laji jää yleensä matalakasvuiseksi. Varsi on pysty, harvaan sirottavakarvainen ja tavallisesti runsashaarainen. Ruodillisia tyvilehtiä on 1–6 kappaletta. Niiden lehtilapa on ehyt, vastapuikea ja isohampainen. Ylemmät lehdet ovat lähes ruodittomia, lapa on toistamiseen kolmiosainen, liuskat pitkulaisia tai tasasoukkia. Kukkaperä on sileä ja kukkapohjus karvainen. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Mesikuoppaiset terälehdet ovat 2–6 mm pitkiä ja väriltään vihertävänkeltaisia. Suomessa peltoleinikki kukkii kesä-elokuussa, toisinaan jopa syyskuussa. Hedelmistö koostuu 3–6 mm pitkistä piikkisistä ja nystypintaisista pähkylöistä, joissa on 2–3 mm pitkä lähes suora ota. Pähkylöitä on kuitenkin vähän.

Levinneisyys

Peltoleinikin päälevinneisyysalue ulottuu Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Isoon-Britanniaan, Etelä-Tanskaan, Puolaan, Romaniaan, Bulgariaan ja Lounais-Ukrainaan. Lisäksi sitä esiintyy erillisenä esiintymänä Kaukasuksen alueella sekä Pohjois-Afrikassa Tunisiasta Marokkoon. Satunnaisena lajia tavataan Fennoskandian etelä- ja keskiosista, Turkista, Lähi-idästä, Iranista ja Keski-Aasiasta. Peltoleinikkiä tavataan myös Japanissa. Pohjois-Amerikassa se on tulokaslaji, jota tavataan paikoin mantereen itä- ja länsiosissa.
Suomessa peltoleinikki on harvinainen tulokaslaji, jota on tavattu eri puolilla rannikkoa sekä paikoin Etelä-Suomen sisämaassa. Suuri osa Suomessa tehdyistä lajin havainnoista on 1900-luvun alkupuolelta.

Elinympäristö

Nimensä mukaisesti peltoleinikki kasvaa päälevinneisyysalueellaan erityisesti pelloilla. Laji on kalkinsuosija. Suomessa laji kasvaa tulokaslajeille tyypillisesti ratapihoilla, myllyillä, satamissa ja kaatopaikoilla.
César Ramón Ortega Herrera

César Ramón Ortega Herrera (s. 16. heinäkuuta 1938) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. kesäkuuta 1963 ja nimitettiin Margaritan hiippakunnan piispaksi 25. elokuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Crisanto Darío Mata Cova, jota avustivat Tomás Enrique Márquez Gómez ja Constantino Maradei Donato.
21. kesäkuuta 1997 Ortega Herrera sai nimityksen Barcelonan (Venezuela) hiippakunnan apostoliseksi hallitsijaksi ja 15. heinäkuuta 1998 piispaksi.
Sisä-Suomen reunamuodostuma

Sisä-Suomen reunamuodostuma (lyhenne S-Sr) on Päijänteestä länteen sijaitseva päätemoreeni eli reunamuodostuma, joka ulottuu Jyväskylän seuduilta Porin suuntaan. Se syntyi preboreaalikaudella jääkauden päättymisvaiheen aikaisena kylmänä jaksona, Salpausselkien jälkeen, kun jäätikön perääntyminen pysähtyi vähäksi aikaa. Nykyisen käsityksen mukaan Sisä-Suomen reunamuodostumat syntyivät 11 000–10 900 vuotta sitten. Tämä reunamuodostuma syntyi vain muutaman sadan kilometrin levyiselle mannerjäätikön sektorille, Salpausselkiin liittyvät moreenimuodostumat ympäröivät koko mannerjäätikköä.
Santiago de Cuba

Historia

Santiago de Cuban perusti espanjalainen tutkimusmatkailija Diego Velázquez de Cuéllar kesäkuun 28 vuonna 1514. Vuosina 1522–1589 Santiago oli Espanjalle kuuluneen Kuuban siirtokunnan pääkaupunki. Ranskalaiset ryöstivät kaupungin 1553, ja englantilaiset 1662. Kaupunki sai vaikutteita ranskalaisilta maahanmuuttajilta, jotka tulivat Haitilta 1700-luvun lopulla. Tämän jälkeen kaupungin kulttuuri oli sekoitus espanjalaista, afrikkalaista ja ranskalaista kulttuuria.
Kuuban kansallissankari, runoilija ja kirjailija José Marti on haudattu Santa Efigenian hautausmaalle.
Fidel Castro järjesti 26. heinäkuuta 1953 sotilaallisen iskun Santiago de Cuban kaupunkiin Moncadan parakeille, joka oli Fulgencio Batistan hallinnon suurin varuskunta.