Montenegro

Maantiede

Montenegro ulottuu Adrianmeren rannikolta Serbian ja Albanian rajoilla kohoaviin vuoristoihin. Dinaariset alpit kulkevat Serbian ja Montenegron välillä ja ulottuvat Lounais-Montenegroon, jossa kalkkikiviset huiput ovat paikoin paljaita. Maan pohjoisosassa sijaitseva Durmitorin kansallispuisto on Unescon maailmanperintökohde, ja siellä sijaitseva Tara-joen kanjoni on Euroopan suurin. Montenegron suurin järvi Skadar sijaitsee maan eteläosassa, Albanian rajalla.
Montenegron kallioperä on rikkonaista ja vuoristoista, ja soveltuu paremmin karjanhoitoon kuin peltoviljelyyn. Suuri osa maasta on metsän peitossa.
Montenegron tärkeimmät kaupungit ovat pääkaupunki Podgorica (139 100 asukasta), Nikšić (57 600), Pljevlja (18 800) ja Bijelo Polje (17 100). Aikaisempi kuninkaallinen pääkaupunki oli Cetinje.
Kotorin keskiaikainen satamakaupunki ja Kotorinlahti kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon.
Montenegron ilmasto on välimerellinen, kesät ovat lämpimiä ja talvet leutoja. Vuoristossa on huomattavasti viileämpää. Sadetta saadaan eniten marras- ja joulukuussa.
Montenegrossa on neljä kansallispuistoa.

Liitto Serbian kanssa

Jugoslavian hajottua 1990-luvun alussa jäljelle jääneessä sosialistisessa Jugoslaviassa vuonna 1992 järjestetyssä kansanäänestyksessä 95,96 prosenttia Montenegron asukkaista kannatti liittoa Serbian kanssa eli liittymistä uuteen Jugoslavian liittotasavaltaan ("Serbia ja Montenegro", "tynkä-Jugoslavia"). Muslimit, katolilaiset ja itsenäisyyttä kannattavat montenegrolaiset boikotoivat äänestystä. Itsenäisyyden kannattajat väittivät, etteivät vaalit olleet demokraattiset ja että valtio-omisteinen media oli lähettänyt federaatiota kannattavaa propagandaa.
Vuonna 1996 Montenegron Milo Đukanovićin hallitus katkaisi välit tuolloin Slobodan Miloševićin hallitsemaan Serbiaan, ryhtyi harjoittamaan omaa talouspolitiikkaansa ja otti valuutakseen käyttöön Saksan markan. Myöhemmin valuutta vaihtui euroon Saksan otettua sen valuutakseen. Hallitus kannatti itsenäisyysmielistä politiikkaa. Vuonna 2003 Jugoslavia muutettiin Serbia ja Montenegron valtioliitoksi ja perustuslaissa määrättiin, että osapuolet saisivat järjestää itsenäistymisestä kansanäänestyksen kolmen vuoden kuluttua.

Uuden itsenäisyyden aika

21. toukokuuta 2006 järjestetyssä kansanäänestyksessä 55,4 % (tarvittava määrä 55 %) kannatti Montenegron itsenäistymistä. Valtio julistautui itsenäiseksi 3. kesäkuuta 2006 ja erosi sen ja  Serbian valtioliitosta. Montenegrosta tuli näin viides entisen Jugoslavian osa, joka irrottautui Belgradin alaisuudesta. Montenegro joutui liitosta eronneena osapuolena hakemaan itselleen kansainvälisen tunnustuksen sekä kansainvälisten järjestöjen jäsenyyttä. Euroopan unioni tunnusti Montenegron 12. kesäkuuta ja Serbia 15. kesäkuuta 2006. Maasta tuli Yhdistyneiden kansakuntien 192. jäsen 28. kesäkuuta 2006.
Joulukuussa 2006 siitä tuli Naton rauhankumppani ja ehdokasjäsen. Se jätti EU:n jäsenhakemuksen 2008 ja Euroopan komissio suositteli sitä ehdokasjäseneksi marraskuussa 2010. Viralliset EU-jäsenyysneuvottelut Montenegron kanssa aloitettiin kesäkuussa 2012. Kesäkuussa 2017 Montenegro hyväksyttiin Naton jäseneksi.

Politiikka

Osana länteen suuntautunutta turvallisuuspolitiikkaansa Montenegro ilmoitti 31.8.2006 luopuvansa yleisestä asevelvollisuudesta ja siirtyvänsä 2 500 miehen vahvuiseen ammattiarmeijaan.
Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viideksi vuodeksi kerrallaan, korkeintaan kahdelle kaudelle. Hänellä ei ole kovin laajaa poliittista valtaa. Yksikamarisessa eduskunnassa on 81 kansanedustajaa, jotka valitaan nelivuotiskaudelle. Äänioikeus on 18 vuotta täyttäneillä.
Filip Vujanović valittiin presidentiksi 2003, uudelleen 2008 ja täpärästi kolmannelle kaudelle 2013.

Talous

Montenegron merkittävimmät vientituotteet ovat metalliteollisuuden tuotteet, jotka käsittävät 62 % viennistä (2004). Kokonaisviennistä 41 % käsitti alumiini. Bauksiittikaivokset ja sulattamon omistaa venäläinen miljonääri Oleg Deripaska. Seuraavilla sijoilla ovat juomat ja tupakka (18 %) ja puutavara (8 %). 
Maatalous painottuu lähinnä lampaiden ja vuohien laiduntamiseen.
Maassa on viisi lentokenttää ja 250 km rautatietä. Bar on sen ainoa merkittävä satamakaupunki.

Kulttuuri ja urheilu

Montenegron kansalliskirjailija on 1800-luvulla elänyt ruhtinas Petar II Petrović-Njegoš.
Montenegro osallistui vuoden 2008 kesäolympialaisiin 19 urheilijan joukkueella ja vuoden 2012 kesäolympialaisiin 34 urheilijan joukkueella. Sillä oli yksi edustaja myös vuoden 2010 talviolympialaisissa. Lontoossa 2012 naisten käsipallojoukkue saavutti olympiahopeaa. Vuonna 2011 Montenegron jalkapallomaajoukkue  oli FIFAn rankingissa ylimmillään sijalla 16.