google/wiki40b huggingface dataset:
Nainen pimeässä

Juoni

Vaikka Liza Elliott (Ginger Rogers) on kaunis, varakas ja menestyvä suositun muotilehden päätoimittaja, hän on onneton ja huonotuulinen. Liza on ollut huono-onninen rakkaudessa, vaikka häntä yrittääkin liehitellä kolme miestä: mainontajohtaja Charley Johnson (Ray Milland), vasta eronnut Kendall Nesbitt (Warner Baxter) ja nuorekas ja komea Randy Curtis (Jon Hall). Kun Lizasta tuntuu, että hän on tullut tunne-elämänsä tien päähän, hän alkaa tavata tohtori Brooksia (Barry Sullivan). Liza toivoo tohtorin auttavan häntä selvittämään hänen tunne-elämänsä kriisejä ja löytämään hänelle onnellisuuden.

Tuotanto

Alkuperäinen Lady in the Dark -musikaali sai ensi-iltansa Broadwayn Alvin Theatressa 23. tammikuuta vuonna 1941. Musikaalin 467. ja viimeinen esitys oli 30. toukokuuta vuonna 1942. Tuotantoa jatkettiin Broadway Theatressa keväällä 1943 83:n esityksen verran. Lady in the Dark -musikaalin alkuperäisissä rooleissa olivat Gertrude Lawrence, Victor Mature ja Danny Kaye.
Tuotantoyhtiö Paramount Pictures osti elokuvaoikeudet musikaaliin 285 000 dollarin hinnalla; 115 000 dollaria musikaalin tuottaja Sam Harrisille, 85 000 dollaria kirjailija Moss Hartille sekä säveltäjä Kurt Weillille ja sanoittaja Ira Gershwinille molemmille 42 500 dollaria.
Nainen pimeässä -elokuvan kuvaukset alkoivat 9. joulukuuta 1942 ja päättyivät 20. maaliskuuta 1943. Elokuva kuvattiin Kalifornian Los Angelesissa sijaitsevilla Paramountin studioilla 2 581 657 dollarin budjetilla. Nainen pimeässä kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä.

Julkaisu

Nainen pimeässä sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 9. helmikuuta vuonna 1944 Hollywoodissa. Elokuva sai maanlaajuisen ensi-iltansa seuraavana päivänä 10. helmikuuta, ja New Yorkin teatteriensi-ilta oli 22. helmikuuta. Suomessa Nainen pimeässä sai ensi-iltansa 19. heinäkuuta vuonna 1946. Paramount Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa.
Lux Radio Theater radioi 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 29. tammikuuta 1945, jolloin Ginger Rogers ja Ray Milland uusivat elokuvaroolinsa. 16. helmikuuta vuonna 1953 Lux Radio Theater radioi Nainen pimeässä -elokuvasta toisen sovituksen, jossa esiintyivät Judy Garland ja John Lund.
Teatteri Lysti

Historia

Teatteri Lystin perustamiseen liittyy Hervannan 30-vuotisjuhlat, joiden kunniaksi kesällä 2003 tuotettiin paikalliseen miljööseen sijoittuva musiikkinäytelmä Elämän pesä. Hankkeen alullepanija ja rahoittaja oli Hervannan EU-projekti.
Esiintyjät ja säestysyhtye koottiin pääosin paikallisista harrastajista, laulajista ja soittajista. Sirpa Koivun käsikirjoittaman näytelmän ohjasi Katja Väänänen ja musiikin Sirpa Koivun sanoituksiin sävelsi dir.mus. Pentti Tynkkynen. Hervantalaisesta elämänmenosta ja kerrostaloyhteisöstä kertova näytelmä esitettiin autenttisessa ympäristössä - kerrostalojen korttelipihassa.
Keväällä 2003 ennen juhlanäytelmän elokuuhun sijoittuvaa ensi-iltaa esiintyjät perustivat yhdistyksen jatkaakseen teatteritoimintaa. Yhdistyksen varsinainen liikkeellelähtö tapahtui syyskuussa Elämän pesä -näytelmän esitysten jälkeen.

Toiminta

Teatteri Lystin toimintaan kuuluvat mm. teatterikurssit jäsenille, monipuoliset esitykset, musiikkishow:t, osallistuminen teatteritapahtumiin ja -festivaaleihin, sekä vuosittain yhdistys pystyttää Hervantaan tai sen lähialueelle Kesäteatteri Lystin. Talvikaudella Lysti esittää kokoillan esityksiä (mm. vuosina 2005 - 2011 kabaree -esitykset eri vuosikymmeniin liittyen). Teatterin tavaksi on tullut osallistua Tampereen harrastajateatterifestivaaliin ja valtakunnalliseen teatterifestivaaliin, Teatterilaiva -risteilylle. Lystin kolmihenkinen improvisaatioryhmä on voittanut kaksi kertaa (vuosina 2008 ja 2009) risteilyllä järjestettävän "Upota vastustajasi" -improvisaatiokilpailun, sama improvisaatioryhmä on myös tuomaroinut kilpailua.

Kesäteatteri Lysti

Vuosina 2004 - 2007 kesäteatteria esitettiin teatterin itse rakentamalla, siirrettävällä mobiililavalla Hervannan puistoalueilla kerrostalojen katveessa. Kesäteatteri muutti vuonna 2008 mobiililavalta Hervannan laskettelukeskuksen alaosaan, jolloin siellä esitettiin Sirkka Lukan Paksun Kertun balladia. Näytelmä oli ohjelmistossa myös vuoden 2009 kesällä suuren suosion vuoksi. Näytelmän teksti käännettiin Lystin versioon Turun ja Tampereen murteille. Ohjaajana toimi mm. Nokian Työväen Teatterissa ohjannut näyttelijä, teatteriohjaaja ja numerologi Seppo Heinola. Hän vastasi myös näytelmän lavastuksen suunnittelusta. Musiikin näytelmään on tehnyt Petri Laaksonen. Teatteri sai esityksen näyttelijävahvistukseen Sulo "Suti" Aittoniemen.
Kesäteatterin vakinainen paikka muuttui laskettelukeskuksesta Haiharan taidekeskukseen vuonna 2013, kun laskettelukeskuksella aloitti uusi rinneyrittäjä. Samana vuonna teatterin täytettyä 10 vuotta kesäteatterissa esitettiin juhlanäytelmänä Johannes Linnankosken teksti Laulu tulipunaisesta kukasta, jonka ohjasi sekä sovitti Seppo Heinola.

Meriittitiili tunnustuspalkintona

Hervannan Tiedotusyhdistys myönsi Teatteri Lystille vuoden 2008 Meriittitiilen tunnustuksena ansiokkaasta ponnistelusta Paksun Kertun Balladin valmiiksi saattamisesta, sekä positiivisesta Hervannan esilletuomisesta.
Silmarillion

Teoksen osat

Teos jakautuu viiteen osaan. Kukin osa on kerronnaltaan erilainen ja sijoittuu eri aikakauteen.
Kirja keskittyy haltioiden ja ihmisten sukujen alkuaikoihin. Ensimmäisessä osassa Ainulindalë kerrotaan, miten Arda eli maailma luotiin. Toisessa osassa Valaquentassa kerrotaan valarin ja maiarin nimet ja kuvaillaan heitä. Kolmannessa osassa Quenta Silmarillion kerrotaan, miten valar loivat kaiken olevan maan päälle, sekä myös haltioiden ja ihmisten historiasta. Neljännessä osassa Akallabêth kerrotaan Númenorin saaresta, jonka ihmiset saivat palkkioksi sodittuaan haltioiden rinnalla Morgothia vastaan. Viidennessä osassa kerrotaan lähinnä Taru sormusten herrasta -trilogian tapahtumat lyhennetysti sekä tarua edeltäneen ajan tapahtumista, jolloin mahtisormukset taottiin.
Ota tai jätä (visailuohjelma)

Peli maailmalla

Ota tai jätä -tietokilpailut poikkeavat hieman toisistaan joka maassa. Esimerkiksi Britanniassa kilpailija valitsee salkkunsa 22 vaihtoehdosta ja hänellä on mahdollisuus vaihtaa salkkunsa, kun salkkuja on jäljellä kaksi. Idea pelin sisäisestä vastustajasta (tässä tapauksessa pankkiiri) on harvinainen, muttei ainutlaatuinen. Nelosen esittämä Ota tai jätä on puhdas sovellus Yhdysvalloissa esitettävästä versiosta.
Näin meillä

Juoni

Luukas Leivo on 11-vuotias poika, joka asuu kuvitteellisessa Kuningaslehdon (engl. Royal Woods) kaupungissa, Michiganissa kymmenen siskonsa kanssa. Perheen jokapäiväinen elämä on aina yhtä kaoottista, mutta sisarukset ovat aina toistensa tukena.
Hotelli Seurahuone (Kokkola)

Hotelli Seurahuone on Kokkolan keskustassa sijaitseva hotelli. Hotellikiinteistössä on aloitettu hotelli- ja ravintolatoiminta vuonna 1894, ja Hotelli Seurahuone kuuluu Suomen vanhimpiin hotelleihin. Nykyään Finlandia Hotels -ketjuun kuuluvassa hotellissa on viisi kerrosta ja 62 huonetta. Seurahuoneelta on näkymä Suntille ja Kauppatorille. Hotellissa on useita ravintoloita monessa kerroksessa, tilaussaunoja sekä monipuoliset kokoustilat.
Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto

Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto (SSNL) oli suomalainen poliittinen nuorisojärjestö. Liitto perustettiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen nuorisojärjestöksi vuonna 1921, kun puolueen kannattajat lähtivät omille teilleen kommunistien hallitsemasta Suomen Sosialidemokraattisesta Nuorisoliitosta (SSN). Järjestö tunnettiin aluksi nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliitto (STL) ja vuodesta 1950 nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Nuorisoliitto. Viimeiseksi jääneeseen muotoon nimi vaihdettiin vuonna 1971.
Sosiaalidemokraatit irtautuivat SSN:stä alkuvuonna 1921, kun järjestö liittyi helmikuussa enemmistöpäätöksellä Kommunistiseen nuorisointernationaaliin. Sisällissodan jälkeen nuorisoliitossa vähemmistöön jääneet SDP:n kannattajat eivät hyväksyneet tätä, ja uusi työläisnuorisoliitto perustettiin toukokuussa. Hämeenlinnassa pidettyyn kokoukseen lähetti edustajansa 38 osastoa ja 20 muuta ilmaisi sille tukensa kirjallisesti. Vuoden 1921 loppuun mennessä työläisnuorisoliittoon oli kerääntynyt noin 3 000 nuorta, kun SSN:n jäsenmäärä oli yli 10 000.
STL teki läheistä yhteistyötä vuonna 1923 perustetun Sosialistisen nuorisointernationaalin kanssa. Vuonna 1943 STL perusti Nuoret Kotkat sosiaalidemokraattien varhaisnuorisojärjestöksi.
Vuonna 1959 SDP:n oppositio sai nuorisoliitossa enemmistön ja siitä tuli Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton nuorisojärjestö. SDP:n kannattajat perustivat uuden Sosialidemokraattisen nuorison keskusliiton (SNK). SSNL toimi 1980-luvun alkuun asti ja se teki viime vuosinaan yhteistyötä Sosialistisen Työväenpuolueen kanssa.
Huoneistokohtainen vedenmittaus

Huoneistokohtaisen vedenmittauksen tarkoituksena on mitata rivi- ja kerrostaloissa käyttöveden kulutusta huoneistokohtaisesti. Mittareina käytetään joko huoneistokohtaisia mekaanisia mittareita tai kaukoluettavia vedenmittausjärjestelmiä erotuksena yleisluentaan, jossa vesimaksut jaetaan tasan asukkaiden kesken taloyhtiön yhteisen mittarin ilmoittavan kulutusluvun mukaisesti.
Huoneistokohtaisen vedenmittauksen piiriin kuuluu arviolta 700 000 suomalaista ja vedenkulutuksen on mitattu laskevan henkilöä kohden vuorokaudessa 170 litrasta 115 litraan pidemmän aikavälin seurannoissa.
Ympäristöministeriön vuonna 2009 asettaman huoneistokohtaisten vesimittarien käyttöä selvittäneen työryhmän mukaan asuinrakennuksen vedenkulutus väheneekin jopa 30 prosenttia, kun vedenkäytöstä laskutetaan huoneistokohtaisesti ja kun huoneistokohtainen laskutus yhdistetään muihin vettä säästäviin toimenpiteisiin. Suomalaisissa taloyhtiöissä vedenkulutus on jakautunut hyvin epätasaisesti.
Kerros- ja rivitaloissa huoneistokohtainen vedenkulutuksen mittaus ohjaa tehokkaasti ja oikeudenmukaisesti veden säästöön. Yhdessä kulutustottumusten muutosten kanssa se ohjaa kohti entistä ympäristöystävällisempää ja kokonaisvaltaisempaa kulutuskäyttäytymistä asumismukavuudesta tinkimättä.

Kehittyneet vedenmittausjärjestelmät

Huoneistokohtaisilla vesimittareilla on Suomessa pitkät vuosikymmenten perinteet. Nykyään puhutaankin huoneistokohtaisista vedenmittausjärjestelmistä, sillä kehittyneimmät mittarit siirtävät tietoa yleistä kenttäväylää tai rakennuksen omaa sähköverkkoa hyödyntäen ja kulutuslukemat on nähtävillä internetin välityksellä. Kehittyneimmät vedenmittausjärjestelmät sisältävät myös omat laskutusohjelmat sekä automaattiset vuotohälytysjärjestelmät. Vedenmittausjärjestelmät asennetaan taloyhtiöihin joko jo rakennusvaiheessa tai putkistoremontin yhteydessä.
Virgil Thomson

Virgil Garnett Thomson (25. marraskuuta 1896 Kansas City, Missouri – 30. syyskuuta 1989 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat kaksi Gertrude Steinin librettoihin sävellettyä oopperaa, Four Saints in Three Acts (1934) ja The Mother of Us All (1947). Musiikistaan Robert J. Flahertyn dokumenttielokuvaan Viidakon villipeto (Louisiana Story, 1948) Thomson sai Pulitzer-palkinnon, jota ei ole koskaan muulloin myönnetty elokuvamusiikista.

Elämä ja ura

Thomson varttui Missourissa ja otti myöhemmin sävellyksiinsä vaikutteita alueen kansanmusiikista, virsistä ja tanssimusiikista. Hän otti lapsena satunnaisia pianotunteja ja opiskeli myös urkujensoittoa. 12-vuotiaana hän alkoi säestää mykkäelokuvia pianolla elokuvateattereissa ja soittaa urkuja kirkoissa. 1910-luvun lopulla hän pääsi mormonikirkon stipendillä opiskelemaan musiikkia itärannikon Harvardin yliopistoon, jossa hänen opettajiaan olivat Archibald T. Davison ja Edward Burlingame Hill. Thomson tutki erityisesti Erik Satien musiikkia, joka vaikutti vahvasti hänen omaankin sävelkieleensä.
Vuonna 1921 Thomson sai John Knowles Painen mukaan nimetyn stipendin Pariisiin, jossa hän opiskeli urkujensoittoa ja kontrapunktia Nadia Boulangerin johdolla. Hän alkoi raportoida Pariisin musiikkielämästä kotimaansa Boston Transcript -lehteen ja vaikutti näin merkittävästi muun muassa Serge Koussevitzkyn nimittämiseen Bostonin sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi 1924. Samoihin aikoihin Thomson palasi pariksi vuodeksi Yhdysvaltoihin hoitaakseen bachelor-tutkintonsa Harvardissa loppuun ja toimiakseen Bostonin King’s Chapel -kirkon urkurina. Hän palasi Pariisiin ja aloitti oopperayhteistyön Gertrude Steinin kanssa. Thomsonista tuli merkittävä henkilö 1920- ja 1930-luvun Pariisin kansainvälisissä kulttuuripiireissä.
Vuonna 1940 Virgil Thomson muutti takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hänet nimitettiin New York Herald Tribune -sanomalehden musiikkikriitikoksi. Hän asettui asumaan taiteilijoiden suosiman Hotel Chelsean suureen huoneistoon, jossa järjestetyistä päivällisjuhlista tuli New Yorkin kulttuuripiirien suosimia. Hän muodosti tiiviin yhteistyön säveltäjien Leonard Bernstein, Aaron Copland, Ned Rorem ja Paul Bowles kanssa; miehiä yhdisti samanlaisten musiikki-ihanteiden lisäksi homoseksuaalisuus.

Palkintoja ja tunnustuksia

Pulitzer-palkinnon lisäksi Virgil Thomson sai urastaan muun muassa National Medal of Arts -palkinnon 1988, American Academy and Institute of Arts and Letters -kultamitalin, Kennedy Center Honors -palkinnon 1983, Brandeis-palkinnon sekä National Book Circlen ja National Music Councilin palkinnot. Hänet nimitettiin 20 kertaa kunniatohtoriksi.
WAMPAS Baby Stars

WAMPAS Baby Stars oli mainoskampanja, jota sponsoroi Yhdysvaltain Western Association of Motion Picture Advertisers -mainostajaryhmä, joka valitsi vuosittain kolmetoista (neljätoista vuonna 1932) nuorta lupaavaa näyttelijätärtä, joiden WAMPAS uskoi olevan elokuvatähteyden kynnyksellä. WAMPAS valitsi "baby starsit" vuosina 1922–1934, ja vuotuiset palkinnot jaettiin heille WAMPAS Frolic -gaalassa. Valitut saivat laajaa huomiota mediassa. Baby starseja ei valittu eikä palkintoja jaettu ollenkaan vuosina 1930 ja 1933. WAMPAS Baby Stars päättyi vuoden 1934 jälkeen, jolloin viimeiset baby starsit valittiin ja palkittiin. WAMPAS-palkinnot lopetettiin suurien studioiden painostuksesta, koska studiot olivat huolissaan siitä, että WAMPAS voisi käyttää liikaa valtaa heidän tähtiinsä.
Elokuussa 2018 kuollut Mary Carlisle (s. 1914) oli viimeinen elossa ollut baby stariksi valittu ja palkittu näyttelijätär. Hänestä tuli viimeinen elossa oleva baby star Gloria Stuartin kuoleman (2010) ja Barbara Kentin kuoleman (2011) jälkeen.
Vuonna 1956 ryhmä alkuperäisiä baby star -tähtiä, muun muassa vuoden 1932 baby stareihin kuuluva Ginger Rogers, valitsi joukon kaunottaria uudeksi baby star -ryhmäksi. Kuitenkaan Western Association of Motion Picture Advertisers -mainostajaryhmää ei ollut enää olemassa, ja ajatus uudesta vuosittaisesta baby star -mainoskampanjasta hajosi. Valinnat kuitenkin tehtiin, ja tällä kertaa viisitoista "babiesta" valittiin: Phyllis Applegate, Roxanne Arlen, Joleen Brand, Donna Cooke, Barbara Huffman (myöhemmin Eden), Jewell Lain, Barbara Marx, Lita Milan, Norma Nilsson, Ina Poindexter, Violet Rensin, Dawn Richard ja Delfin Thursday.
Peirithoos

Peirithoos oli kreikkalaisessa mytologiassa lapiittien kuningas ja Hippodameian aviomies. Hän oli joko Dian ja Iksionin tai Dian ja Zeuksen poika. Theseuksen paras ystävä Nestor lukee sankarukset oman nuoruutensa aiemman sukupolven sankereiden joukkoon: "vahvimmat miehet, mitä maa on kantanut päällänsä, vahvimmat miehet vahvimpia vihollisia, villejä vuoristoheimoja, jotka he perin pohjin tuhosivat, vastaan".  Merkkiäkään sellaisesta suullisesta perimätiedosta, jonka Homeroksen kuulijat olisivat tunnistaneet Nestorin viitteistä, ei ole säilynyt eepoksissa.
Niissä jaksoissa, jotka ovat säilyneet, Peirithoos on kuullut huhuja Theseuksen rohkeudesta ja voimasta taisteluissa, mutta tahtoi saada asiasta todisteita. Hän ajoi Theseuksen karjalauman pois Marathonista, ja Theseus lähti ajamaan häntä takaa. Peirithoos tarttui aseisiin, ja kun he sitten kohtasivat toisensa, molemmat vaikuttavat toisistaan niin, että he vannoivat keskenään ystävyyden valan.
He auttoivat metsästämään Kalydonin metsäkarjua. Myöhemmin Peirithoos oli aikeissa naida Hippodameian. Kentaurit olivat juhlissa vieraina, mutta juhlien edetessä he juopuivat ja yrittivät siepata juhlien naispuolisia vieraita – Hippodameia mukaan luettuna. Lapiitit voittivat tästä seuranneen taistelun, josta tuli suosittu aihe kreikkalaiseen taiteeseen.
Theseus ja Peirithoos antoivat lupauksen avioitua Zeuksen tyttärien kanssa. Theseus valitsi Helenan, ja niin he sieppasivat tämän pitääkseen hänet kunnes hän olisi tarpeeksi vanha avioon. Peirithoos puolestaan valitsi Persefonen, Haadeen puolison. He jättivät Helenan Theseuksen äidin, Aithran, luo ja matkustivat manalaan Haadeen valtakuntaan siepatakseen Persefonen. Haades teeskenteli olevansa vieraanvarainen ja järjesti pidot, mutta heti kun miehet istuivat alas, käärmeet kietoituivat heidän jalkojensa ympärille pitäen heidän paikoillaan.
Herakles vapautti Theseuksen, mutta hänen yrittäessään vapauttaa Peirithoosta maa alkoi järkkyä hänen allaan. Theseus palatessa Ateenaan Dioskuurit olivat vieneet Helenan Aithran takaisin Spartaan. Peirithoos jäi Haadeeseen ikuisiksi ajoiksi.
Dragan Čavić

Dragan Čavić (kyril. Драган Чавић; s. 10. maaliskuuta 1958 Zenica) on bosnialainen serbipoliitikko, joka toimi Bosnian serbitasavallan varapresidenttinä 2000–2002 ja presidenttinä 2002–2006. Hän edustaa Demokraattista puoluetta.
Patrick Ebosele Ekpu

Patrick Ebosele Ekpu (s. 26. lokakuuta 1931) on nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Benin Cityn hiippakuntaan 7. heinäkuuta 1963 ja nimitettiin Benin Cityn koadjuuttoripiispaksi sekä Castabalan titulaaripiispaksi 5. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amelio Poggi, jota avustivat Patrick Joseph Kelly ja Alexius Obabu Makozi.
Ekpusta tuli Benin Cityn piispa 5. heinäkuuta 1973. Hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi 26. maaliskuuta 1994, ja Ekpu jatkoi sen arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 21. marraskuuta 2006.
Famsikloviiri

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa famsikloviiri on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen, asetoniin ja metanoliin ja huonommin etanoliin. Famsikloviiri on aihiolääke, josta muodostuu ihmiselimistössä maksassa pensikloviiriä. Pensikloviiri on antimetaboliitti, joka sitoutuu virusten DNA-polymeraasiin ja estää siten virusten lisääntymisen. Famsikloviiri tehoaa muun muassa Herpes simplex-, Varicella-zoster- ja Epstein–Barr-viruksiin. Pensikloviirista poiketen famsikloviiria voidaan antaa myös tablettina lääkevoiteen lisäksi, koska se imeytyy paremmin. Ainetta käytetään muun muassa herpeksen ja vyöruusun hoidossa. Teholtaan famsikloviiri on verrattavissa asikloviiriin tai sitä tehokkaampi.
Famsikloviiri on hyvin siedetty lääkeaine. Mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, ruuansulatuskanavan oireet kuten vatsakipu, oksentelu tai ripuli.
Mira Nieminen

Mira Nieminen on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi uransa aikana Tampereen Ilveksessä ja Helsingin Jalkapalloklubissa, jossa hän oli voittamassa Naisten Suomen Cupia 2002. Nieminen on Rovaniemen Palloseuran kasvatti, ja hän toimi seurassa harrastejoukkueen valmentajana oman peliuransa aikanakin.
Saint-Jean-Cap-Ferrat

Historia

Kunta oli vuoteen 1904 saakka osana Villefranche-sur-Merin kuntaa, josta se irtaantui ja otti nimen Saint-Jean-sur-Mer. Vuonna 1907 se sai nykyisen nimensä Saint-Jean-Cap-Ferrat. Samana aikana, joka tunnetaan nimellä Belle Époque, alkoi matkailu kukoistaa Ranskan Rivieralla. Belgian kuningas Leopold II rakennutti niemimaalle huvilan ja piti Saint-Jean-Cap-Ferrat’ta kesäpaikkanaan. Alueelle rakennettiin paljon näyttäviä huviloita 1900-luvun alkupuolella, joita ovat omistaneet tai niissä ovat vierailleet kuuluisuuksia ympäri maailman. Vuonna 1904 niemimaalle rakennettiin ensimmäinen hotelli Hôtel Bedford (nykyisin Hôtel Royal-Riviera) ja vuonna 1908 rakennettiin kuuluisa Grand Hôtel. Lomaviettopaikkanaan aluetta ovat pitäneet näyttelijät ja taiteilijat kuten Edith Piaf, Charlie Chaplin, Elizabeth Taylor, Richard Burton, Jean Paul Belmondo, Roger Moore, Tony Curtis, David Niven ja Romy Schneider sekä hallitsijat ja poliitikot kuten Charles de Gaulle, Windsorin herttua ja herttuatar ja Winston Churchill.

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on 1912 valmistunut renessanssityylinen huvila Villa Ephrussi de Rothschild, joka toimii nykyään museona. Huvilan rakennutti paronitar Béatrice de Rothschild, jonka keräämää taidetta ja huonekaluja on näytteillä museossa. Huvilan 10 hehtaarin kokoinen näyttävä puutarha on avoinna museovieraille.
Muita nähtävyyksiä on Ferrat’n niemen majakka (Phare du cap Ferrat). Majakka tuhoutui toisessa maailmansodassa vuonna 1944, mutta rakennettiin entiselleen sodan jälkeen. Saint-Jean-Cap-Ferrat’n huvivenesatama ravintoloineen  sekä yleiset uimarannat Cros deï Pin ja Les Fossettes ovat matkailijoiden suosimia vierailupaikkoja.
Vuoden 1780 suuri hurrikaani

Vuoden 1780 suurta hurrikaania pidetään eniten uhreja vaatineena Atlantin trooppisena pyörremyrskynä. Yli 22 000 ihmistä kuoli, kun myrsky pyyhkäisi Barbadoksen, Saint Lucian, Martiniquen, ja monien muiden Karibian läntisten saarten yli lokakuun 10. ja 16. päivien välillä. Merkittävä osa menehtyneistä oli brittien tai ranskalaisten sota-alusten miehistöä. Kymmenet merellä myrskyn aikana olleet kalastusalukset jäivät sille tielleen.

Myrsky

Hurrikaani iski Karibialle Amerikan itsenäisyyssodan aikana ja verotti brittien ja ranskalaisten alueella olevia laivastoja rankalla kädellä. Brittiläisen amiraali George Rodneyn komentama laivasto, joka oli matkalla New Yorkista Länsi-Intian saaristoon, joutui hajalleen myrskyn voimasta. Saavuttuaan Barbadokselle amiraali Rodney havaitsi kahdeksan kahdestatoista sinne jättämästään aluksesta uponneen ja suuren osan niiden miehistöistä hukkuneen.
Sateet alkoivat Barbadoksella lokakuun 9. päivän 1780 jälkeisenä yönä. Tuuli yltyi myrskyksi 10. päivän iltapuolella ja palautui normaaliksi 11. päivän aamulla. Tuho oli kokonaisvaltaista ja suurta, että tapahtuman kuvauksessa alueella luultiin olleen myrskyn lisäksi myös maanjäristys. Saari oli kuin pyyhkäisty tasaiseksi, "Yksikään puu tai talo ei jäänyt [paikalleen] seisomaan" ja "tuuli oli niin kovaa, että se repi kuoren irti puista".
St.Vincentin saarella tuho oli perinpohjaista, Kingstownissa 584 paikkakunnan 600 talosta tuhoutui. Grenadassa myrsky tuhosi 19 hollantilaista laivaa. St. Lucian saarella, jonne myrsky ehti 11. päivän vastaisena yönä, kuolonuhreja oli kuvauksen mukaan 6 000 ja amiraali Rodneyn laivaston Port Castriesin satamaan jääneet alukset tuhoutuivat täysin.
Martiniquen saarella kuoli kuvauksen mukaan 9 000 henkeä, joista 4 000 Ranskan laivaston 40 aluksen uppoamisen johdosta. Merenpinta nousi kuvauksen mukaan esimerkiksi St. Pierressä 7,6 metriä (25 jalkaa), mikä tuhosi kaikki paikkakunnan talot. Dominican ja Guadeloupen saaret kärsivät suuria tuhoja 12. lokakuuta. ...
Operaatio Paperclip

Operaatio Paperclip (engl. Operation Paperclip, myös Project Paperclip) oli koodinimi Yhdysvaltain sotilastiedustelun OSS:n salaiselle operaatiolle, jossa toisen maailmansodan loppuvaiheessa siirrettiin natsi-Saksan johtavia tiedemiehiä Yhdysvaltain aseprojekteihin.
Toisessa saman kaltaisessa operaatiossa, nimeltään operaatio Applepie, siirrettiin Saksan Pääturvallisuusvirasto RSHA:n jaosto AMT IV:n eli Gestapon Neuvostoliiton vastaiseen vakoiluun ja toimintaan erikoistunutta henkilöstöä Yhdysvaltoihin ja palkattiin myöhemmin CIA:n palvelukseen.
Sana paperclip tarkoittaa suomeksi paperiliitintä.
Topiramaatti

Lääketieteellinen käyttö

Lääke kehitettiin alunperin epilepsian kouristuskuksen ehkäisyyn, mutta Yhdysvaltain elintarke- ja lääkevirasto FDA:n mukaan Yhdysvalloissa sitä määrätään eniten migreenin ehkäisyyn. Tutkimuksen mukaan topiramaatti vähentää migreenikohtauksen toistuvuutta. 
Hoidollisesti hyödyllinen vaikutus alkoholivieroituksessa on tuntematon, mutta tutkijat olevattavat sen johtuvan topiramaatin hermovälitystä ehkäisevästä toiminnasta. Näyttöä tästä on vähän. Myöskään kaksisuuntaisen miealahäiriön hoidon tehokkuudesta ei ole paljoa tietoa.

Haittavaikutukset

Yleisimpiä haittavaikutuksia ovat painon lasku, uneliaisuus, huimaus, pahoivointi, tarkkaavaisuuden heikentyminen ja masennus. Harvoissa tapauksissa topiramaatti voi myös aiheuttaa sekundaarista ahdaskulmaglaukoomaa.