google/wiki40b huggingface dataset:
Sininen nauha

Sininen nauha Suomessa

Suomessa sininen nauha on vakiintunut Sininauhaliiton ja Sininauhasäätiön tunnukseksi.

Kansainväliset kampanjat

Kunnianosoituksena sininen nauha eli The Blue Riband on perinteinen tunnus, joka myönnetään Atlantin nopeimmin ylittäneelle matkustaja-alukselle. Muun muassa RMS Mauretania piti nauhaa hallussaan yli 20 vuotta. Viimeisen kerran sininen nauha myönnettiin vuonna 1952 amerikkalaiselle alukselle SS United States. Vielä vuonna 1958 veikkailtiin käydäänkö seuraava nopeuskilpailu parin ydinkäyttöisen matkustajalaivan välillä.
Sinisen nauhan saavuttamisen merkkinä oli erityinen kokosininen viiri, jonka nauhan voittaja nosti aluksen saalinkiin.  Moni ei tosin vaivautunut; varsinaisesti viiriä käyttivät vain Mauretania ja United States.
Varsinaisesti kilpailu sammui siihen että lentoliikenne vei mahdollisuudet Atlantin suurilta matkustajalaivoilta. Muutoksesta säästyneet alukset muutettiinkin risteilyaluksiksi.
Richard Branson perusti Sinisen nauhan kilpailun uudelleen, mutta vaikka tätä kilpailua kutsutaan Sinisen nauhan kilpailuksi, sitä ei ole vielä virallisesti hyväksytty, vaikka nykyaikaiset alukset, jotka uusia ennätyksiä ovat saavuttaneet, ovatkin kuljettaneet mukanaan sekä postia että maksavia matkustajia. Yhdysvaltain merimuseon mukaan kilpailu koskee vain vakituisessa Atlantin linjaliikenteessä olevia suuria matkustaja-aluksia, ja tässä pisteessä tilanne on edelleen. 
Koska alkuperäinen Sinisen nauhan viiri on museossa, Branson antoi valmistuttaa uuden ja suuremman heti onnistuttuaan uudessa nopeusennätyksessä aluksellaan Virgin Atlantic Challenger 2. 
Koska Yhdysvaltain merimuseo kielsi saavutuksen eikä luovuttanut alkuperäistä Hales Trophya vaikka sitä julkisesti vaadittiin, Branson lahjoitti uudeksi kiertopalkinnoksi kaksi kertaa alkuperäistä suuremman ja rahallisesti arvokkaamman, jalokivillä koristellun Bishop Rockin majakan hopeisen pienoismallin. Hänen mielestään alkuperäinen jalokivin koristeltu hopeinen maapallo jouti jäämään historiaan. Hän lähetti museon johtajalle julkisen viestin:
»Pitäkää se pölyttynyt pokaalinne!» 
Jotkut kilpailun voittajat käräjöivät silti periaatteesta saadakseen myös alkuperäisen palkinnon ja nimensä alkuperäisten voittajien listaan; heidän mukaansa kilpailun säännöissä ei missään kohdin puhuta aluksen koosta ja siitä että sen pitäisi olla vakinaisessa liikenteessä Atlantin yli.
Merimuseo väittää säännön olevan "moraalinen" ja alkuperäisen palkinnon lahjoittajan tahdon mukainen. Museon johtaja Frank O'Braynard sanoo, että Hales Trophyn lahjoittaja rakasti Atlantin jättiläismatkustajalaivoja - ja pyörisi haudassaan jos tietäisi että palkintoa vaativat alukset jotka ovat hädin tuskin suurempia kuin noiden menneen ajan kilpailijoiden pelastusveneet.

Tilanne on toistaiseksi auki, joskin palkinnon varsinaisesti omistava U.S. Lines -yhtiö kokee asian kiusallisena julkisuutena ja heitä painostetaan yhä kovemmin takavarikoimaan palkinto museosta ja luovuttamaan se uusille voittajille.
Valeri Bondarenko

Valmentajana

Bondarenko on luotsannut seurajoukkueita päävalmentajana vuodesta 1991. Pisimmät pestit ovat olleet FC Norma Tallinnassa, FC Levadiassa sekä Trans Narvassa. Viron ja Suomen lisäksi Bondarenko on valmentanut pariin otteeseen Venäjällä. Valmentajana Bondarenkolla on myös paljon kansainvälistä kokemusta, sillä hänen valmentamansa joukkueet ovat usein olleet UEFA:n Mestarien liigan karsinnoissa, UEFA-cupissa, UEFA-cupin karsinnoissa sekä Intertoto-cupissa.
Bondarenko on ollut myös Viron maajoukkuetehtävissä. Hän toimi A-maajoukkueen apuvalmentajana vuosina 1993–1994, sekä 18-vuotiaiden maajoukkueen apu- ja päävalmentajana vuosina 1998–1999. Bondarenko on saanut UEFA:n pro-lisenssin vuonna 2007.
14. huhtikuuta 2008 RoPS ilmoitti tehneensä hänen kanssaan 1+1-vuotisen sopimuksen. RoPS:aan Bondarenko siirtyi Viron pääsarjan Trans Narvasta sopimuksessaan olevan pykälän turvin, joka sallii valmentajan siirtymisen ulkomaille kesken kauden.
27. lokakuuta 2008 RoPS käytti option Bondarenkon sopimuksesta. 27. lokakuuta syntynyt uusi sopimus oli 1+1-vuotinen. 27. toukokuuta tasan puoli vuotta uuden sopimuksen tekemisestä Bondarenko sai potkut Rovaniemen Palloseuran päävalmentajan tehtävistä. Hänen tilalleen astuivat toistaiseksi päävalmentajan tehtäviä hoitamaan Mika Lumijärvi sekä Zeddy Saileti. Vuosina 2009–2010 Bondarenko valmensi Trans Narvaa. Tammikuussa 2011 hän siirtyi valmentamaan ruotsalaista Syrianskaa.
Substanssi P

Substanssi P (SP) on 11 aminohaposta koostuva polypeptidi, joka toimii neurotransmitterina eli hermoston välittäjäaineena ja neuromodulaattorina eli hermoston mukauttajana erityisesti kipuimpulssien kuljetuksessa hermoston perifeerisistä reseptoreista keskushermostoon. Keskushermostossa substanssi P on yhdistetty myös mielialan vaihteluiden, levottomuuden, stressin, neurogeneesin eli hermokudoksen muodostumisen, hengitysrytmin ja pahoinvoinnin säätelyyn. Substanssi P vaikuttaa myös vasodilataattorina eli verisuonia laajentavana aineena vapauttamalla typpioksidia verisuonten endoteelistä eli seinämästä, mikä voi aiheuttaa hypotensiota eli alhaista verenpainetta.
Neuropeptidi substanssi P:n sekvenssi eli aminohappojärjestys on COOH-Arg-Pro-Lys-Pro-Gln-Gln-Phe-Phe-Gly-Leu-Met-NH₂. Substanssi P:n eli P-aineen eristivät jo v. 1931 von Euler ja Gaddum aivoista ja suolen seinämästä. SP on takykiniineistä tunnetuin. Substanssi P:n kemiallinen kaava on C₆₃H₉₈N₁₈O₁₃S ja CAS-numero 33507-63-0.
Substanssi P vaikuttaa stimuloimalla neurokiniini 1 reseptoria (NK1-reseptori), joka kuuluu G-proteiinikytkentäisten reseptorien takykiniinireseptoreiden alaryhmään. Aivorungon oksennuskeskuksessa on suuret pitoisuudet substanssi P:tä ja NK1-reseptoreita, joilla on ilmeisesti tärkeä tehtävä oksennusrefleksin säätelyssä.
Syöpäsairauksien solunsalpaajalääkityksen yhteydessä esiintyvän pahoinvoinnin hoitoon lääkkeeksi on kehitetty aprepitantti niminen substanssi P:n antagonisti, joka salpaa NK1-reseptoreita.
Substanssi P:tä on havaittu runsaasti tulehtuneissa nivelissä mm. nivelrikossa. On osoitettu, että endopeptidaasin SP:stä hydrolysoima C-terminaalinen fragmentti SP-(7-11) lisää prostaglandiinien eli tulehduksen välittäjäaineiden ja kollagenaasin eli sidekudosta hajottavan proteaasientsyymin erittymistä kondrosyyteistä eli nivelen rustosoluista mahdollisesti kohottamalla solunsisäisen Ca²⁺:n pitoisuutta. Prostaglandiinit ja kollagenaasi myötävaikuttavat nivelen tuhoutumiseen. Kapsaisiinin on todettu vaimentavan tulehtuneen nivelen oireita kuluttamalla SP:tä.
Simon Tonyé

Simon Tonyé (15. toukokuuta 1922 – 21. helmikuuta 1997) oli kamerunilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Doualaan 15. elokuuta 1955 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi sekä Tamascanin titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. helmikuuta 1970. Pääkonsekraattorina toimi Ernesto Gallina, jota avustivat Thomas Mongo ja Pierre-Célestin Nkou. 
Tonyésta tuli 29. elokuuta 1973 Doualan piispa. Douala korotettin arkkihiippakunnaksi 18. maaliskuuta 1982, ja Tonyé jatkoi sen johtamista arkkipiispana, kunnes erosi tehtävistään 31. elokuuta 1991.
Tšulpan Hamatova

Tšulpan Nailevna Hamatova (ven. Чулпан Наилевна Хаматова, tataariksi Çulpan Nail qızı Xamatova, s. 1. lokakuuta 1975 Kazan, Neuvostoliitto) on venäläinen näyttelijä. Hän on tullut maailmalla tunnetuksi minisarjasta Tohtori Zivago, jossa hän näyttelee Laran osaa. Keväällä 2010 näytetään Suomessa Yle Teemalla Anatoli Rybakovin romaanitrilogian perustuva sarja Arbatin lapset, jossa Hamatova on naispääosassa (Varja Ivanova).
Kansallisuudeltaan Hamatova on tataari. Nimi Tšulpan tarkoittaa aamutähteä.
Tšulpan Hamatova harrasti lapsuudessaan taitoluistelua. Sittemmin hän opiskeli matematiikkaa Kazanin yliopistossa, mutta siirtyi yllättäen teatterikouluun. Hän on esiintynyt sekä teatterissa että elokuvassa ja saanut Venäjän valtionpalkinnon työstään vuonna 2004.
Vuoden 2014 Sotshin talviolympialaisissa Hamatova oli yksi kuudesta olympialipun kantajista avajaisseremonioissa.
Williams FW14

Williams FW14

FW14 debytoi Yhdysvaltain GP:ssa 1991. Auto oli tekniikaltaan muita edellä, mutta uudesta tekniikasta ei ollut vielä kokemusta ja luotettavuus oli kateissa alkukaudesta. Mansell ja Patrese saavuttivat seitsemän voittoa, mutta McLaren voitti sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden luotettavamman tekniikan ansiosta.

Williams FW14B

Kaudelle 1992 Williams toi luotettavamman ja vieläkin kehittyneemmän auton (auto sisälsi uutuutena aktiivijousituksen). FW14B hallitsi sarjaa ylivoimaisesti, minkä ansiosta Mansell voitti yhdeksän kilpailua ja Patrese yhden. 
Kauden päätteeksi Mansell siirtyi CART -sarjaan ja Patrese siirtyi Benettonille.
Jason Moore

Jason Moore (s. 10. lokakuuta 1988 Bedford) on brittiläinen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2000. Vuonna 2003 hän sijoittui toiseksi National Junior TKM-mestaruussarjassa. Vuosina 2004-05 Moore kilpaili KF2-luokassa. Vuonna 2006 hän voitti National Junior TKM Extreme sarjan mestaruuden. Vuonna 2007 Moore siirtyi Formula Palmer Audi sarjaan. Hän sijoittui viidenneksi debyyttivuonnaan. Moore jatkoi sarjassa vuonna 2008 voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2009 Moore kilpaili F2-sarjassa saavuttaen vain kolme pistettä. Hän tosin ajoi nopeimman kierroksen kauden toiseksi viimeisessä Espanjan kilpailussa.
Sorkkarauta

Materiaalit ja muodot

Sorkkaraudat tehdään yleensä keskitasoisesta hiiliteräksestä, mutta voidaan tehdä myös titaanista, joka on kevyempää, ei-magneettista sekä kipinöimätöntä.
Halvemmat, yleisimmät sorkkaraudat on taottu kahdeksankulmion muotoon. Titaanisissa sorkkaraudoissa on pyöreä runko.
Kiiviköynnös

Kasvatus

Kiiviä voi myös kasvattaa itse huonekasvina. Siemeniä saa vaikkapa kaupassa myytävistä hedelmistä. Ennen kylvöä on kuitenkin muistettava, että kiivin siemeniä on vähän aikaa lioitettava haaleassa vedessä, jotta kaikki hedelmäliha irtoaisi siemenistä. Kiivin siemenet tarvitsevat yleensä myös viikon kylmäkäsittelyn jääkaapissa, jotta siemenet itäisivät. Kylvä siemenet tavalliseen kostutettuun kylvömultaan mullan pinnalle, peitä ohuesti mullalla ja sulje ruukku muovipussiin, johon on painettu ilmareikiä neulalla. Vie kylvös johonkin hajavaloiseen paikkaan n. 23–24 °C:n lämpötilaan. Siemenet itävät 1–2 viikon sisällä. Kun siemenet ovat itäneet, niin siirrä taimet varovasti omiin ruukkuihinsa.
Khuzdul

Ulkoinen historia

Tolkien otti khuzduliin vaikutteita hepreasta, koska näki kääpiöissä samankaltaisuuksia keskiajan juutalaisten kanssa. Juutalaisten tavoin myös kääpiöt joutuivat lähtemään kotimaastaan ja elämään eristyksissä vaalien omaa kulttuuriaan. Lisäksi kukin kansa käytti omaa vanhaa kieltään.
Tolkien kirjoitti, että "tämän kielen rakenne on hahmoteltu jonkin verran yksityiskohtaisesti, joskin hyvin pienen sanaston kera". Khuzdulinkieliset nimet kuten Khazaddûm ja Gabilgathol esiintyivät varhaisessa Silmarillionin versiossa. Sen mukaan kääpiöiden itsestään käyttämänä nimi oli Khuzûd, joka myöhemmin muuttui muotoon Khazâd. Tolkien käytti ensin nimeä Khazaddûm Nogrodista eikä Moriasta. Christopher Tolkien kommentoi: "Khazaddûm on kuuluisan nimen ensimmäinen esiintyminen. On mielenkiintoista huomata, että se oli olemassa jo tuolloin – vaikkakin Nogrodin kääpiökielisenä nimenä. Myöhemmin Nogrodin kääpiökielinen nimi oli Tumunzahar... Nyt ensimmäistä kertaa esiintyvä Gabilgathol säilyi Belegostin kääpiönkielisenä nimenä."

Sisäinen historia

Khuzdulin kehitti kääpiöille heidän luomisestaan vastannut vala Aulë. Nimi khuzdul, mikä ilmeisesti vain merkitsee "kääpiökieltä", oli heidän itse keksimä. Tästä kielestä ainoat sanat, mitkä olivat muiden kansojen tiedossa, ovat kääpiöiden sotahuudosta: Baruk Khazâd! Khazâd ai-mênu! eli "Kääpiöitten kirveet! Kääpiöt ovat kimpussanne!".
Toisin kuin muut kielet, khuzdul säilyi lähes muuttumattomana Kolmanneelle Ajalle asti. Kääpiöt olivat aina "taipumattoman salamyhkäisiä" ja käyttivät muiden kuin kääpiöiden läsnä ollessa vain ihmiskielisiä nimiä. Omia salaisia nimiään he eivät kirjoita edes hautakiviinsä kuten ilmenee myös Balinin haudalla olevasta laatasta. Kuitenkin Silmarillionissa vähäkääpiö Mîm kertoi auliisti Túrinille oikean nimensä sekä poikiensa Khîmin ja Ibunin nimet. Tällainen tahdittomuus oli luultavimmin yksi syy muiden kääpiöiden vihaan vähäkääpiöitä kohtaan. Mutta muista kääpiöistä ainakin Belegostin kuningas Azaghâl sekä nogrodilainen seppä Gamil Zirak käyttivät vapaasti khuzdulinkielisiä nimiään.
Moldovan lippu

Moldovan lippu on yksi Moldovassa käytettävistä kansallistunnuksista. Se on trikolori, joka muodostuu punaisesta, keltaisesta ja sinisestä väristä sekä keskellä olevasta vaakunassakin esiintyvästä kuviosta, jossa kilvellä suojautunut kotka pitelee valtikkaa, oksaa ja ristiä. Lipun takapuolen vaakuna on käännetty peilikuvaksi. Lippu otettiin virallisesti käyttöön 12. toukokuuta vuonna 1990. Moldovan lippu muistuttaa paljon Romanian lippua, sillä maita yhdistää sekä kulttuurillinen että historiallinen yhteenkuuluvuus.
Raution vaakuna

Raution vaakuna oli Raution kunnan tunnus ja puhuva vaakuna. Rautio on vanha suomen kielen seppää tarkoittava sana.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen alasin.” Vaakunan ovat suunnitelleet Osmo Tokkola ja Gustaf von Numers, ja Raution kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 19. kesäkuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. marraskuuta samana vuonna.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Raution liityttyä Kalajoen kuntaan.
The Boots

The Boots on suomalainen vuonna 1987 perustettu yhtye. Yhtyeen perustivat kitaristi Jarmo Heikkinen veljensä basisti Petri Heikkisen sekä rumpali Raimo Raappanan kanssa. Yhtyeen kokoonpano on tämän jälkeen vaihdellut. Yhtye on tehnyt viisi omaa albumia sekä kaksi albumia Kauko Röyhkän kanssa.
Pia Ravenna

Pia Ravenna (oik. Hjördis Sophie Tilgmann; 25. lokakuuta 1894 Helsinki – 19. lokakuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja laulupedagogi, äänialaltaan koloratuurisopraano. Hän oli yksi Suomalaisen Oopperan tähdistä, jota kutsuttiin myös Suomen satakieleksi.
Ravenna aloitti lauluopintonsa vuonna 1910 Elin Fohström-Tallqvistin johdolla ja jatkoi opintojaan Pietarissa vuosina 1915–1917 Alma Fohströmin oppilaana sekä Milanossa vuosina 1919–1921 Frederico Corradon oppilaana. Ensikonserttinsa hän antoi vuonna 1913, ja hänen oopperadebyyttinsä oli Suomalaisessa Oopperassa vuonna 1917 Sevillan parturin Rosinan roolissa.
Ravenna lähti 1920-luvun vaihteessa ulkomaille luomaan kansainvälistä uraa. Hän esiintyi muun muassa Egyptissä pitkällä kiertueella italialaisen oopperaseurueen mukana ja sen jälkeen eri puolilla Eurooppaa konserttikiertueilla ja monien oopperatalojen vierailijana. Suomalaiseen oopperaan hän palasi vuonna 1928, jossa hänen kiinnityksensä kesti vuoteen 1940 saakka.
Ravennan puoliso oli vuosina 1924–1950 laulaja Alessio Costa (oik. Konstantin Alexandroff). Laulunopettajana Ravenna toimi sekä vuonna 1938 puolisonsa kanssa Helsinkiin perustamassaan yksityisessä laulukoulussa (Studio Ravenna-Costa) että Helsingin Kansankonservatoriossa. Jäähyväiskonserttinsa Ravenna piti syksyllä 1951.
Uransa aikana Ravenna esiintyi omien laskujensa mukaan yhteensä noin 800 ooppera­näytöksessä ja konsertissa, joista kumpiakin oli suunnilleen sama määrä. Hän myös levytti sekä ooppera-aarioita että yksin- ja kansanlauluja. Levytyksensä hän teki vuosina 1924–1929 Berliinissä. Lisäksi hänen lukuisat radioesiintymisensä tekivät häntä suuren yleisön keskuudessa tunnetuksi.
Kurkihirsi

Kurkihirsi on katon harjalla oleva talon pitkittäissuuntaan kulkeva tukihirsi. Se on harjakaton ylin tukirakenne.
V. Westerholmin muotokuvahermi

V. Westerholmin muotokuvahermi on Wäinö Aaltosen vuosina 1924–1926 valmistama muotokuvaveistos. Veistos esittää Turun taidemuseon ensimmäistä intendenttiä, taidemaalari ja professori Victor Westerholmia. Se sijaitsee Turun keskustassa, kaupungin taidemuseon edustalla.
Hermi on korkeudeltaan 4,1 metriä, ja se on valmistettu yhdestä punagraniitittimonoliitista.
Veistos paljastettiin 4. tammikuuta vuonna 1927 G. A. Petreliuksen lahjoitusvaroin. Se on osa Turun kaupungin taidekokoelmaa.
Teos muodostaa antiteettisen ryhmän sitä kasvokkain olevan R. W. Ekmanin muotokuvahermin kanssa.
Johannes (Viipurin piiri)

Johannes eli Sovetski (ven. Советский) on kaupunkikunta ja sen keskustaajama (kaupunkityyppinen taajama) Karjalankannaksella Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Kunta sijaitsee Viipurinlahden itäpuolella heti Viipurin kaupungista etelään.
Viipurin lisäksi kunnan naapureita ovat lännessä Tienhaaran (Seleznjovo), Uuraan (Vysotsk) ja Makslahden (Glebytševo), etelässä Koiviston (Primorsk) ja lännessä Uudenkirkon (Poljany) ja Kähärin (Gontšarovo) kunnat. Kunnan pinta-ala on 340 neliökilometriä. Kunta on entistä Suomen Johanneksen maalaiskuntaa laajempi ja käsittää myös entisen Viipurin maalaiskunnan eteläiset osat Viipurin eteläpuolella (mm. Nuoraa, Somme, Yläsommee, Porlampi).
Kunnassa oli noin 8 500 asukasta vuonna 2011, näistä yli 6 400 keskustaajama Sovetskissa. Kaupunkityyppisen taajaman voidaan nykyisin todeta olevan lähinnä nukkumalähiö. Keskustaajamassa on hotelli, ruokakauppa sekä muutamia kioskeja ja pikkuliikkeitä. Hotellin yhteydessä on ravintola ja yökerho.

Talous

Sovetskin tärkein työnantaja on puunjalostuslaitos OAO Vyborgskaja tselljuloza, alun perin Hackmanin ennen sotia perustama Johanneksen sellutehdas. Se työllistää 28 prosenttia aktiivisesta työväestöstä, noin 1 200 henkeä. Paperituotannosta yritys on laajentamassa polttoainepellettien tuotantoon, ja tämän yhteydessä Sovetskin satamaa ollaan uudistamassa. Tuotantolaitoksen on tarkoitus olla maailman suurin alallaan.
Maitokarjayritys Matrosovo työllistää noin 190 henkeä. Sillä on 1 600-päinen karja, josta puolet lypsäviä.
Nykyisen venäläisen nimensä Sovetski Johannes sai 1948 vuonna 1944 kaatuneen Neuvostoliiton sankarin, täysorvon Mihail Aleksandrovits Sovetskin mukaan.
Burmarsh Roadin rautatieasema

Historia

Burmarsh Roadin rautatieasema avattiin liikenteelle 16. heinäkuuta 1927 nimellä Burmarsh for East Dymchurch, ja siellä oli tuolloin kaksi laituriraidetta, lipputoimisto, odotushuone sekä eräiden tietojen mukaan myös asetinlaitesuoja. Myöhemmin aseman nimeksi muutettiin Dymchurch Bay.
Liikennemäärät putosivat laskuun toisen maailmansodan jälkeen, ja asema alennettiin seisakkeeksi nimellä Burmarsh Road Halt. Seisake lakkautettiin vuonna 1948, mutta avattiin lyhyeksi aikaa vuonna 1950. Kun asema saman vuoden lopussa lakkautettiin toistamiseen, purettiin myös aseman rakennukset.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle kolmannen kerran vuonna 1977 koululaisjunien seisakkeena.

Nykyaika

Virallisesti Burmarsh Road luokitellaan rautatieasemaksi muun muassa rautatien lipunmyyntiautomaateissa, mutta rakenteellisesti ja liikenteellisesti liikennepaikka on seisake. Ainoat liikennepaikalla pysähtyvät junat ovat koululaisjunat sekä tilausjunat. Yleisön on kuitenkin mahdollista matkustaa tietyissä koululaisvuoroissa, joten liikennepaikalla on koululaisliikenteen lisäksi myös rajoitetusti muuta henkilöliikennettä.

Rakennukset

Burmarsh Roadin alkuperäiset asemarakennukset on kaikki purettu. Ainoat merkit asemasta ovat matkustajalaiturit molemmin puolin kaksiraiteista päärataa sekä läheisen tasoristeyksen ohjaus- ja kameravalvontalaitteiston vaatimat kaapit. Laiturialueen lähistöllä on myös syyskuussa 2003 tasoristeysonnettomuudessa menehtyneen veturinkuljettaja Kevin Crouchin muistomerkki.

Laajennussuunnitelma

Rautatien toimitusjohtaja on vahvistanut huhupuheet Burmarsh Roadin tulevasta laajennuksesta. Mikäli rahoitus uudelle moottorijunalle saadaan varmistettua, voi vakinainen henkilöliikenne Burmash Roadilla jatkua.
Reino Hiltunen

Reino Jaakko Matias Hiltunen (s. 16. marraskuuta 1924 Helsinki) on entinen suomalainen kolmiloikkaaja.
Hiltunen sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten kolmiloikassa yhdeksänneksi tuloksella 14,85. Hän oli ainoa suomalainen, joka selviytyi kolmiloikan loppukilpailuun. Hän edusti Suomea 11 maaottelussa vuosina 1948–1953.
Kotimaassaan Hiltunen edusti Vaasan Vasamaa. Hän voitti kolmiloikan Suomen mestaruuden vuosina 1948 ja 1951, SM-hopeaa vuosina 1952 ja 1953 sekä SM-pronssia vuonna 1950. Pituushypyssä hän sai SM-pronssia vuonna 1948. Ennätyksekseen 170 cm pitkä Hiltunen hyppäsi kolmiloikkaa 15,24 m (vuonna 1951) ja pituutta 703 cm (vuonna 1954).
"Repe" Hiltunen toimi Etelä-Pohjanmaan piirin kolmiloikan lajivalmentajana vuosina 1956–1960 ja Vaasan Vasaman johtokunnassa 1950- ja 1960-luvuilla.
Artemeetteri

Ominaisuudet ja käyttö

Rakenteeltaan artemeetteri on artemisiniinin metyylieetteri. Huoneenlämpötilassa se on kiteistä ainetta, joka liukenee orgaanisiin liuottimiin ja vain niukasti veteen. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on 171. Artemeetteri on aihiolääke, joka metaboloituu ihmisen maksassa aktiiviseksi sineenvaihduntatuotteeksi dihydroartemisiniiniksi. Aineen tarkkaa vaikuttamisesmekanismia ei tunneta, mutta todennäköisesti yhdisteen peroksidirakenne hajoaa, mikä johtaa alkueläinsoluja vahingoittavien radikaalien muodostumiseen. Yhdiste estää myös alkueläinten proteiinisynteesiä ja nukleiinihappojen synteesiä. Artemeetteirä käytetään malarian hoitoon erityisesti alueilla, joilla loisille on kehittynyt vastustuskyky muita lääkkeitä vastaan esimerkiksi Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Artemeetteri annostellaan ruiskeena lihakseen tai yhdistelmävalmisteena lumefantriinin kanssa sitä voidaan antaa myös tablettina.

Haittavaikutukset

Artemeetteri on yleensä hyvin siedetty lääkeaine ja haittavaikutukset ovat lieviä. Tyypillisiä haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, oksentaminen, ripuli ja yskä. Nämä voivat olla myös itse malariasta aiheutuvia, eivätkä välttämättä artemeetterin haittavaikutuksia. Suuret annokset ovat eläinkokeissa osoittautuneet hermostolle myrkyllisiksi, mutta vaikutuksista ihmiseen ei ole varmuutta.
Jean-Clément Jeanbart

Jean-Clément Jeanbart (s. 3. maaliskuuta 1943 Aleppo) on syyrialainen melkiittinen katolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Alepon arkkihiippakuntaan 15. huhtikuuta 1968 ja nimitettiin sen johtoon 2. elokuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maximos V Hakim, jota avustivat François Abou Mokh ja Habib Bacha.
Heimosodat

Kunniamerkit

Aikaan liittyneitä mitaleita ovat Aunuksen muistomitali, Heimosotaristi, Inkerin Valkoisen Muurin risti, Inkerin vapautusliikkeen osanottajamerkki, Karjalan muistomitali