google/wiki40b huggingface dataset:
Kiharapelikaani

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 160–180 cm, siipien kärkiväli 270–320 cm ja paino 10–13 kg. Hieman pelikaania suurempi, harmahtavan valkoinen suuri lintu. Lisääntymisaikana kurkkupussi on väriltään punertava ja rinnassa on vaaleankeltainen läikkä. Vanhan linnun niskassa on kiharoista höyhenistä muodostunut töyhtö. Lennossa näkyy harmaa siiven kärki. Nuoret linnut ovat yläpuolelta harmaanruskeita ja alapuolelta valkoisia.

Esiintyminen

Kiharapelikaani pesii itäisessä Euroopassa ja Keski-Aasiassa Montenegrosta Mongoliaan ylettyvällä vyöhykkeellä. Euroopan pesimäkanta talvehtii Välimeren itärannikolla, Venäjän ja Keski-Aasian Iranissa, Irakissa ja Intian niemimaalla sekä Mongolian Kiinan itärannikolla.
Kiharapelikaanin kanta taantui huomattavasti 1800- ja 1900-luvuilla, mutta lajin kanta on vakiintunut sittemmin 10 000 – 20 000 yksilöön. Monien yhdyskuntien, muun muassa lajin suurimman yhdyskunnan Kreikan Mikrí Préspa -järvellä on kasvanut. Kosteikkojen kuivatus, kalastajien häirintä ja metsästys olivat suurimpia syitä kannan pienenemiseen. Lyhyen matkan muuttolintu. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Jokisuistot, joet ja matalat järvet. Pesii saarilla tai laajoissa järviruokokasvustoissa.

Lisääntyminen

Pesii yhdyskunnittain, joskus yksittäispareina, usein pelikaanien seurassa. Pesä on maassa, ja se on rakennettu oksista, ruo'oista ja ruohoista, ja on halkaisijaltaan 65 cm ja korkeudeltaan 1 m. Munia on keskimäärin 2, haudonta kestää noin kuukauden. Poikaset syntyvät kaljuina, ja saavat sittemmin valkoisen untuvapeitteen. Sukukypsä 3 tai 4 vuoden iässä.

Ravinto

Syö kaloja, joita saalistaa yleensä yksin tai parin-kolmen linnun ryhmissä. Kreikassa on havaittu lajin kalastavan yhdessä merimetsojen kanssa.
SSBS S-3

SSBS S-3 (ransk. Sol-Sol Balistique Stratégique) on ranskalainen keskimatkan ohjus, joka laukaistiin siilosta. Se saapui vuonna 1980 korvaamaan vanhentuvaa, 1960-luvulla käyttöön tullutta SSBS S-2 ohjustyyppiä, S-2:n tuhovoima oli 120 kilotonnia. Tämän strategisen ohjusaseen kehitystyöt aloitettiin vuonna 1973. S-3:n kantama on noin 3 500 km, ja sen lämpöydinkärjen voimakkuus oli 1 - 1,2 megatonnia. Uuden ydinasesopimuksen myötä, Ranska joutui purkamaan nämä aseet vuodesta 1996 lukien. Ohjuksen suuntaus toimi inertiasuunnistuksella ja se oli kaksivaiheinen sekä kiinteätä ajoainetta käyttävä. Laukaisumassa oli 25 800 kg. Ohjuksen läpimitta oli 1,5 metriä (150 cm) ja pituus 13,7 metriä. SSBS S-3 -ohjustyypin valmistaja on Aérospatiale.
Tämän asetyypin korvasivat pitkän kantaman strategiset MIRV-monikärkiohjukset. Ne voidaan laukaista ydinsukellusveneistä, joita Ranskan laivastolla on 4 kpl. M-45 & M-51 ohjustyypit lienevät käytössä aina 2040-vuosikymmenelle saakka. Niissä yksi ohjus sisältää 6x 150 kT tehoista ydinkärkeä. Ohjuksia on 16 kpl aina yhtä venettä kohden.
Iso-Vasarainen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 53 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 2,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0021 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,9 metriä ja suurin syvyys on 12,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 5,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Vasarajoen valuma-alueeseen (14.294) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,3 metriä mpy.
Ympäristöystävällinen

Ympäristöystävällisiksi kutsutaan tavaroita, palveluita ja lakeja sekä käytäntöjä, joiden haitallisia vaikutuksia ympäristölle väitetään vähäisiksi. Kuluttajien tietoisuuden lisäämiseksi ympäristöystävälliset tavarat on yleensä merkitty ympäristömerkillä. Ympäristöystävällisyydelle ei kuitenkaan ole yhtä kansainvälistä standardia, joten kansainvälinen standardoimisjärjestö ISO pitää merkkejä liian epämääräisinä ollakseen merkityksellisiä.

Eurooppa

Euroopan Unionissa valmistetut tuotteet voivat käyttää EU:n ympäristömerkkiä. Myös EMAS on EU:n ympäristömerkki, jonka avulla organisaatio voi osoittaa johtonsa toimivan ympäristöystävällisesti.

Pohjois-Amerikka

Yhdysvalloissa ympäristövaikutuksia korostava markkinointi vaatii huolellisuutta. Epätarkasti määritellyt ilmaisut kuten, "ympäristöystävällinen" voivat olla hämmentäviä ilman ja jotkin toimijat tarjoavat ohjeistusta asiasta.
Yhdysvaltojen ympäristönsuojeluvirasto on katsonut epätarkat ilmaisut hyödyttömiksi arvioitaessa tuotteen todellisia ympäristövaikutuksia.
Kanadassa on käytössä Environmental Choice Program, joka perustettiin vuonna 1988.

Kansainväliset

Energy Star on ohjelma, jonka tavoitteena on vähentää kasvihuonepäästöjä. Energy Star toimii useassa maassa, mukaan lukien Yhdysvallat, EU ja Australia.
Rock in Rio

Rock in Rio on brasilialainen rockfestivaali, joka on järjestetty kolmesti Rio de Janeirossa ja kahdesti Lissabonissa nimellä Rock in Rio Lisboa.

Rock in Rio 1

Ensimmäinen Rock in Rio pidettiin 1985. Se kesti kymmenen päivää ja osallistujia oli 1,4 miljoonaa.

Rock in Rio 2

Toiset Rock in Rio -festivaalit järjestettiin Rio de Janeiron Maracanãssa 1991.

Rock in Rio 3

Kolmannet Rock in Rio -festivaalit pidettiin Rio de Janeirossa 2001.

Rock in Rio Lisboa

Rock in Rion saavuttaman suosion siivittämänä Portugalissa pidettiin vuosina 2004 ja 2006 Rock in Rio Lisboa -festivaalit. Kolmas Rock in Rio Lisboa pidettiin vuonna 2008, jossa esiintyivät muun muassa Metallica, The Offspring ja Linkin Park.
Italian A1-liiga

Sarjajärjestelmä

A1-liigassa pelaa 14 joukkuetta, jotka pelaavat toisiaan vastaan kaksi kertaa runkosarjassa. Molemmat joukkueet kohtaavat toisensa kerran kotikentällään ja kerran vieraskentällä. Kahdeksan runkosarjan parasta joukkuetta selviytyy pudotuspeleihin, joissa lopulta ratkaistaan mestari paras viidestä -järjestelmällä. Pudotuspeleissä runkosarjan ykkönen kohtaa kahdeksanneksi sijoittuneen, kakkonen seitsemänneksi sijoittuneen ja niin edelleen. Sijoille 9–10 sijoittuneet joukkueet säilyttävät sarjapaikkansa suoraan ja sijoille 11–12 sijoittuneet joukkueet karsivat sarjapaikastaan A2-liigan parhaiden kanssa.

Historia

Italian A1-liiga pelattiin historian ensimmäisen kerran kaudella 1945-1946 jolloin voittajaksi selviytyi Robur Ravenna. Ravenna voitti A1-liigan mestaruuden peräti viidesti peräkkäin liigan alkuvuosien aikana kunnes Ferrovieri Parma pysäytti joukkueen voittokulun. Nykyisin eniten A1-liigan mestaruuksia on vienyt Cimone Modena joka on voittanut himotun palkinnon peräti kaksikymmentäyksi kertaa.
Länsirannikonsalamanteri

Koko ja ulkonäkö

Länsirannikonsalamanteri on alle 20 cm:n mittainen kokonaispituudeltaan. Lajin selkäpuoli on väriltään punertavan ruskea ja vatsapuoli on oranssi. Salamanterin silmät ovat keltaiset ja silmäluomet samanväriset kuin pää. Silmistä erottaakin parhaiten länsirannikonsalamanterin sen sukulaisesta kaliforniansalamanterista. Nämä kaksi lajia ovat ulkonäöltään melkein samannäköiset. Lajin iholla on pieni määrä hermomyrkkyä, joka ei kuitenkaan vaikuta terveen ihon läpi.

Levinneisyys

Länsirannikonsalamanterin levinneisyysalue on Pohjois-Amerikan länsirannikolla Kaliforniassa, jossa lajia tavataan luonnonvaraisena.

Elintavat

Länsirannikonsalamanteri viihtyy vedessä, mutta voi elää myös enimmäkseen maalla.

Ravinto

Länsirannikonsalamanteri syö erilaisia pieniä selkärangattomia, kuten muutkin salamanterit.

Lemmikkieläimenä

Suomessa länsirannikonsalamanteri on harvinainen terraariolemmikki, toisin kuin Keski-Euroopassa tai Amerikassa, missä se on melko yleinen terraariossa pidettynä. Länsirannikonsalamanteri voi mennä eläinkaupoissa helposti sekaisin sukulaisensa kaliforniansalamanterin kanssa, mutta niiden elinolosuhteet ovat suunnilleen samanlaiset. Terraariossa tulisi olla maa-aluetta ja riittävän iso uimapaikka. Elinolosuhteet tulee järjestää yksilön viihtyvyyden mukaan, eli jos salamanteri viettää paljon aikaa vedessä, tulee sille tarjota suurempi uimatila. Uimapaikan vesi täytyy vaihtaa päivittäin salamanterin herkän ihon vuoksi. Pohjapinta-alaltaan terraarion pitäisi olla vähintään 80 x 40 cm. Sopiva lämpötila päivisin on noin 16-21 astetta ja lämpötila voi laskea yöksi muutaman asteen. Maalla elävän länsirannikonsalamanterin terraariossa tulee olla riittävä ilmankosteus, jota voi ylläpitää sumuttamalla terraariota päivittäin.
Warendorf

Historia

Warendorfista muodostui kaupunki 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa. Suuri osa siitä tuhoutui vuoden 1404 suuressa tulipalossa. Tulipalo runteli kaupunkia jälleen pahoin vuonna 1741. Kaupunki siirtyi Preussin hallintaan vuonna 1802. Rautatieyhteys Münsterin, Warendorfin ja Rhedan välillä avattiin vuonna 1887.
Daphne Maxwell Reid

Daphne Maxwell Reid (s. 13. heinäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän valmistui Bronx High School of Sciencesta ja Northwestern Universitysta.
Suuri yleisö muistaa afroamerikkalaisen Reidin parhaiten Vivian Banksin roolista televisiosarjassa Bel-Airin prinssi. Hänen puolisonsa on näyttelijä Tim Reid.
Rekitaipaleenjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 150 metriä. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkuunsa noin 2,5 kilometriä pitkä Rekitaipaleenoja. Se laskee Joutsijärveen sen kaakkoisrannalla. Järveen laskee oja Kuoharinsuolta.
Järven rantaviiva on 0,83 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjoisrannalla on nuotiopaikka, jonne johtaa polku. Noin 700 metrin päässä on Silokallion kurssikeskus.
HMS Jaguar (F37)

Valmistus

Alus tilattiin 28. kesäkuuta 1951 vuoden 1951 laivasto-ohjelman mukaisesti William Denny and Brothersilta Dumbartonista tilausnumerolla FA05. Sen köli laskettiin 2. marraskuuta 1953 telakkanumerolla 1476 ja alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1957. Alus valmistui 12. joulukuuta 1959.
Rauno Rossi

Rauno Rossi (s. 9. toukokuuta 1938 Vilppula) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa Tampereen Ilveksen joukkueessa kaudella 1959–1960 ja voitti Suomen-mestaruuden. Hän pelasi SM-sarjassa 12 ottelua jääden vaille tehopisteitä.
Sierra Leonen erikoistuomioistuin

Sierra Leonen erikoistuomioistuin (Special Court for Sierra Leone, SCSL) oli Sierra Leonessa toiminut erikoistuomioistuin, joka toimi vuosina 2002–2013. Se käsitteli Sierra Leonen sisällissodan aikana tehtyjä julmuuksia ja tuomitsi muun muassa Liberian presidentin Charles Taylorin. Tuomioistuinta kritisoitiin myös esimerkiksi budjettinsa ylittämisestä.

Perustaminen

Sierra Leonen erikoistuomioistuin SCL perustettiin vuonna 2002, kun Sierra Leone ja YK sopivat asiasta. Sen tarkoituksena oli käsitella Sierra Leonen sisällissodassa tapahtuneita julmuuksia. Sisällissotaa kuvasti poikkeukselliset raakuudet. Erityisesti kapinallisarmeija RUF tunnettiin siviileihin kohdistuneista silpomisista ja amputaatioiden käyttämisestä pelotteena. Sodassa pakotettiin myös tuhansia lapsia sotilaiksi ja seksiorjiksi.
Tuomioistuin sijaitsi Sierra Leonen pääkaupungissa Freetownissa, ja sen toimivaltaan kuuluivat sotarikokset, rikokset ihmisyyttä vastaan ja Sierra Leonen lain vastaiset rikokset. Vaikka sisällissota oli alkanut jo vuonna 1991, tuomioistuin päätti, että se käsittelee vain vuonna 1996 tehdyn Abidjanin rauhansopimuksen jälkeisiä tekoja.

Toiminta

Kevyt tuomioistuin sai alkuun paljon kiitosta, mutta sitä alettiin pian kritisoida sen ylitettyä budjettinsa. Tuomioistuimen toiminta oli pitkälti vapaaehtoisten rahoitusten varassa. Tuomiostuimen piti alkujaan toimia vain kolme vuotta, mutta se suljettiin virallisesti vasta yli 11 vuotta perustamisen jälkeen joulukuussa 2013. Tuomiostuin kulutti toiminta-aikanaan noin 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, vaikka alkuperäinen budjetti oli 75 miljoonaa dollaria. Kriitikot huomauttivat muun muassa tuomioistuimen tuomareiden palkoista. He saivat palkkaa verovapaasti 240 000 Yhdysvaltain dollaria vuodessa eli moninkertaisesti, mitä esimerkiksi Sierra Leonen presidentti.
Tuomioistuimessa oli syytettyinä yhteensä 13 henkilöä. Heistä yhdeksän tuomittiin. RUF:n johtaja Foday Sankoh ja sotapäällikkö Sam Bockarie kuolivat ennen oikeudenkäynnin alkua ja siviilipuolustusvoimien epäilty johtaja Samuel Hinga Norman oikeudenkäynnin aikana. Tuomiostuimessa tuomittiin muun muassa Liberian presidentti Charles Taylor, joka oli ensimmäinen valtionpäämies sitten Nürnbergin oikeudenkäynneissä tuomitun Karl Dönitzin, joka tuomittiin kansainvälisessä oikeudessa sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Väinö Hyvärinen

Väinö Emil Hyvärinen (1. elokuuta 1894 Impilahti – 28. toukokuuta 1960) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat vaatturi Juho Hyvärinen ja Maria Hjelt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Hanna Minkkulaisen kanssa.

Opinnot

Hyvärinen kävi kansakoulun ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 sekä Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1930.

Jääkärikausi

Hyvärinen työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 5. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 sairaalassa olevana pataljoonan täydennysjoukkoon. Takaisin komppaniaansa hän palasi 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet komennettiin etappitehtäviin Saaren- ja Hiidenmaalle syksyllä 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hyvärinen palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina Sortavalan alipäällystö- ja konekiväärikursseilla 16. kesäkuuta 1918 – 16. elokuuta 1918 välisen ajan ja siirtyi sen jälkeen Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, mistä muodostettiin myöhemmin ensin Pohjois-Savon ja sitten Pohjan rykmentti. Hänet sijoitettiin rykmentissä 1. lokakuuta 1922 alkaen 2. konekiväärikomppanian vääpeliksi.

Talvi- ja jatkosota

Hyvärinen osallistui talvisotaan vääpelinä 3. Prikaatin 3. konekiväärikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Nurmijärvellä, Kilteellä, Munasuolla, Muolaanjärvellä ja Kämärässä. Välirauhan aikana hänet siirrettiin Pohjois-Savon suojeluskuntapiiriin alisotilasohjaajaksi ja vuodesta 1942 alkaen huoltoupseeriksi ja adjutantiksi. Sotien jälkeen hänet siirrettiin lakkautuspalkalle suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen seurauksena ja hän muutti Mikkelin Vuolingolle viljelemään maata.

Luottamustoimet

Hyvärinen toimi Pohjan Rykmentin sotaoikeuden jäsenenä vuosina 1939–1940 ja Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin kenttäoikeuden jäsenenä vuosina 1941–1942.
Serra de airesinpaimenkoira

Ulkonäkö

Serra de airesinpaimenkoira on keskikokoinen ja sen runko on pitkä. Ulkonäöltään rotu muistuttaa erehdyttävästi pyreneitten- ja katalonianpaimenkoiria. Serra de airesinpaimenkoiran pää on voimakas ja leveä, ei pitkä eikä pyöreä. Karva on pitkää, sileää ja hieman lainehtivaa. Rodulla ei ole aluskarvaa eikä alusvillaa.

Luonne

Serra de airesinpaimenkoira on hyvin uskollinen omistajalleen, mutta vieraita kohtaan se voi olla varautunut. Rotu on hyvin älykäs ja eloisa. Serra de airesinpaimenkoiria käytetään seura-, vahti- ja harrastuskoirina.
Stump Evans

Stump Evans (18. lokakuuta 1904 Lawrence, Kansas - 29. elokuuta 1928 Douglas, Kansas) oli amerikkalainen saksofonisti.

Nuoruus

Paul A. Evans syntyi Lawrencessa, Kansasin osavaltiossa. Hän sai jo pienestä pitäen kipinän musiikkiin. Hänen isänsä Clarence Evans oli muusikko, joka soitti alttotorvea. Myös nuori Paul aloitti soittouransa alttotorvella, mutta vaihtoi lukioaikanaan instrumentikseen pasuunan. Hän soitti kotikaupunkinsa Lawrencen lukion orkesterissa.
Lukion jälkeen oli selvää, että nuoresta Paulista tulisi ammattimuusikko. Hän alkoi vähitellen soittaa ammattimaisesti. Pian hän vaihtoi jälleen kerran instrumenttia. Hän aloitti soittamaan alttosaksofonia. Ammattiuransa aikana hän soitti useita eri kokoisia saksofoneja. Hän oli taitava soittamaan sopraano-, baritoni- ja bassosaksofoneja. Pääasiassa hänet muistetaan C-melodiasaksofonin soittajana.

Ammattiura

Ammattilaisena Evans vaihtoi nimensä Paul Evansista muotoon Stump Evans, jotta häntä ei sotkettaisi kornetisti Paul Wesley Evansiin (paremmin tunnettu nimellä Doc Evans). Lempinimi Stump viittasi Evansin pieneen kokoon. Nimi annetaan toisinaan virheellisesti muodossa Stomp Evans.
Evans muutti Chicagoon. Siellä hän soitti 1923 King Oliverin Creole Jazz Bandissa. Hän soitti sittemmin 1926 Oliverin Dixie Syncopators-nimiessä orkesterissa. Myöhemmin hän soitti Jelly Roll Mortonin yhtyeessä. Mortonin Red Hot Peppers-orkesterin levyillä hänen soittonsa pystyy erityisesti tunnistamaan kappaleista "Wild Man Blues", "The Pearls" ja "Beale Street Blues", jotka yhtye levytti 1927.
Evansin viimeinen kiinnitys muusikkona oli Erskine Taten (1901-75) orkesterissa. Hän soitti Taten yhtyeessä (Vendome Orchestra) altto- ja baritonisaksofonia.  Hän joutui kuitenkin eroamaan orkesterista, kun hänellä diagnosoitiin tuberkuloosi. Evans kuoli elokuussa 1928 vain 24-vuotiaana tuberkuloosiin Douglasissa, Kansasissa.
Seksihullujen armoilla

Vastaanotto

Soundin Ninni Luhtasaari antoi albumille neljä tähteä viidestä, mainiten tekstien kuvittuvan Jyrki Nissisen sarjakuviksi, ”vaikka ihan kaikista sanoista ei saakaan selvää”, ja kehuu albumin uudelleenkuunneltavuutta ja poikkeavuutta valtavirtapunkista. Keskisuomalaisen toimittaja Mikko Siltanen valitsi albumin vuoden 2013 kolmen parhaimman albumin joukkoon. Verkkomedia Nuorgamin sivustolla albumi ylsi vuoden 2013 parhaimpien albumeiden sijalle 88.
Nuuksion kansallispuisto

Alue

Kansallispuisto on läntisin osa niin sanotusta Nuuksion järviylängöstä. Suurin osa puiston alasta saatiin yhdistämällä aiemmin valtion retkeilyalueena ollut Tervalammen kartanon metsäalue sekä Helsingin kaupungin 1960-luvulla hankkimat Nuuksionpään ulkoilualue ja eteläosa Salmen ulkoilualueesta. Salmen ulkoilualueen jäljelle jääneet osat kansallispuistosta pohjoiseen ovat yhä Helsingin kaupungin omistuksessa.
Tällä kansallispuiston pääalueella on kolmisenkymmentä järveä. Kaakkoisreunassa kansallispuistoa rajaa Nuuksion Pitkäjärvi ja lännessä Tervalampi. Pohjoisin kohta sijaitsee Pikku-Parikkaan etelärannoilla. 
Kansallispuiston alue ei ole yhtenäinen, vaan siihen kuuluu edellä kuvaillun pääalueen lisäksi muutama pienempi osa, kuten Saarijärven ja Suolikkaan lähialueet sekä Velskolan Pitkäjärven ja Kattilajärven välinen pieni kaistale.

Palvelut

Nuuksion kansallispuistossa on nuotio- ja leirintäpaikkojen lisäksi grillikatoksia, joissa on mahdollisuus tulentekoon, tosin ei metsäpalovaroituksen aikana. Maksullisina palveluina puistossa on varattavia nuotio- ja leirintäpaikkoja, kaksi vuokratupaa, Kattilan kota, savusauna ja kokoustiloja. 
Kansallispuiston opastuskeskus on Haukkalammella. Sieltä lähtee neljä eri pituista (2–7,5 km) viitoitettua luontopolkua, joiden vaikeakulkuisimpiin paikkoihin on tehty pitkospuut tai portaikko auttamaan kulkemisessa ja suojelemaan luontoa kulumiselta. Kierrätyspisteet ovat Kattilassa ja Haukkalammella. Haukkalammen opastuvan seinässä on myös vesipiste.
Nuuksion kansallispuistossa on myös kaksitoista maksutonta telttailualuetta. Yhdeksän telttailualueiden varustukseen kuuluvat nuotiokehä, puuvaja ja kirves sekä kuivakäymälä. Maksuttomia telttailualueita on esimerkiksi Mustalammella, Haukanholmassa, Holma-Saarijärvellä, Isoholmassa ja Saarilammella.

Liikenneyhteydet

Nuuksioon pääsee julkisilla liikenneyhteyksillä pääkaupunkiseudulta. Kansallispuiston itä- ja pohjoisosaan kulkee Espoon rautatieasemalta lähtevä Espoon bussi 245(A). Kesäisin bussi vie Vihdin puolelle Kattilaan asti, mutta talvisin tien huonokuntoisuuden vuoksi bussi jää Nuuksionpäähän. Bussipysäkit ovat HSL-alueen C-vyöhykkeellä.
Kansallispuiston eteläosaan Siikarantaan tai Siikaniemeen kulkee Espoon bussi 238 Leppävaaran rautatieasemalta. Kansallispuiston pohjois- ja kaakkoisosaa sivuaa seututie 120 eli vanha Porintie.
Kansallispuiston länsipuolelle kulkee Pohjolan Liikenteen vakiovuoro Kampista. Vihdin kunnassa sijaitsevan pysäkin nimi on "Tervalammen kartano". Tervalammelta on noin parin kilometrin kävelymatka puistoon. Bussissa kelpaavat Matkahuollon liput.
Ilja Ponomarjov

Ilja Ponomarjov on venäläinen kansanedustaja. Hän on viimeinen Putinin arvostelija Venäjän duumassa. Hän on saamassa syytteen kavalluksesta. Hän asuu Yhdysvalloissa, koska hänen mukaansa Venäjän viranomaiset eivät päästä häntä palaamaan Venäjälle.
Teräväpystynokka

Levinneisyys

Teräväpystynokkaa tavataan luonnonvaraisena Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lisäksi sitä tavataan Uruguayssa, jossa kannan alkuperä ei ole tiedossa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sydänsimpukkakeramiikka

Sydänsimpukkakeramiikan vaiheita ja alueita

Sydänsimpukkakeramiikka ehkä levisi Syyrian-Palestiinan-Kilikian rannikkoalueelta. Sitä on löydetty Ras Shamrasta noin ajalta 6500 eaa. Noin 6000 eaa. keramiikka levisi muun muassa Itä-Italiaan.
Starcevon kulttuurin tyyppinen keramiikka levisi ennen 6000 eaa. Italiaan ja Albaniaan. Tavolieren tasangolla Kaakkois-Italiassa oli noin 6200 eaa. suuri 50x70 km:n alue, jolla oli 500 vallihaudoitettua asuinpaikkaa, joista kukin saattoi olla jopa 30 hehtaarin laajuinen. Joissakin oli ulkoisia, mutkikkaita vallihautoja sekä sisärakenteita. Talot tehtiin puusta. Mesoliittinen kulttuuri ei jatkunut täällä, mutta uutta kulttuuria ei voi kytkeä Kreikkaan eikä Levanttiinkaan.
Italiasta sydänsimpukkakeramiikka levisi noin 5800–5400 eaa. laivojen avulla Etelä-Ranskaan, Iberiaan, Maltalle ja Pohjois-Afrikan rannikolle. Luultavasti asutus keskittyi seuduille, joilla oli vain vähän mesoliittista asutusta. Portugalissa mesoliittinen väestö ja sydänsimpukkakeramiikkaa käyttänyt neoliittinen maanviljelijäväestö elivät rinnan jopa 1000 vuotta.

Neljäs jakso

Tyrrhenian kulttuureissa (alalajit Basi, Filiestru, Pieza) oli geometrinen koristelu. Sitä ennen keramiikassa Ranskan ja Italian rajalla sijaitsevalla Pandimounin kallionjyrkänteellä oli Adrianmeren ja Balkanin vaikutteita noin 6220/6000–5660 eaa. Varhainen cardial oli Pandimounissa 5960–5000 eaa. Geometrinen cardial 6000–5600 tuli Pandimoumin Impressan jälkeen oli Toscanassa, Korsikassa ja Sardiniassa, ja levitti joitain vaikutteitaan Sisiliaan, Latiumiin ja Elban lähelle. VyöhykeCardial, vaakasuora koristelu 5750–5500 eaa. Sydänsimpukkakeramiikan reuna-alueille levisi tämän vaikutteita. Koristelematon Peri-Cardial-keramiikka ilmaantui Dourgneen 5560–5250 eaa. Sydänsimpukkakeramiikan jälkeinen post-Cardial 5490–5350 eaa. Peri-Cardial-paikkoja olivat myös Montclus 5–7 ja Jean-Cros Auden laaksossa.

Läntisen Välimeren sydänsimpukkakeramiikka

Sydänsimpukkakeramiikka levisi Italian Liguriaan noin 6000 eaa. Kulttuurissa oli sen aikaisia Adrianmeren ja Balkanin vaikutteita. Tätä keramiikkaa tehtiin pian laajalla alueella Tyrrhenanmerellä 6000–5600 eaa. Tästä syntyi niin sanottu klassinen sydänsimpukkakeramiikka, joka levisi 5750–5500 eaa. Provenceen, Languedociin ja Rhône-joen laaksoon, joilla seuduilla vallitsi mesoliittinen Castelnovan kulttuuri.
Ғ

Ääntäminen

Ғ on kazakissa ja uzbekissa soinnillisen uvulaarisen frikatiivin /ʁ/ merkki.
Planeetta 51

Juoni

Planeetta 51 alkaa siitä, kun Lem ja hänen kaverinsa ovat elokuvateatterissa. Kylässä on täydellinen rauha ja kaikki on toistaiseksi hyvin. Lem on ihastunut Neeraan ja on töissä observatoriossa. Yhtäkkiä Outo muukalainen laskeutuu Planeetalle. Hän paljastuu Kapteeni Charles Bakeriksi, eli hän on ihminen. Hän tuo mukanaan robottikoiran, jonka päässä on kamera. Charles aikoo palata kotiin. Hänen aluksensa on vallattu ja häntä pelätään kaupungissa. Onneksi Lem suostuu auttamaan häntä. Samalla kun Lem auttaa Charlesia, hän yrittää hurmata Neeraa. Ensimmäisellä kerralla hän ei onnistu, mutta kolmannella kerralla Neera jo myöntyy. Planeetan armeijan kenraali aikoo tuhota Charlesin, sillä hän haluaa muukalaisista eroon. Lem, Neera, Skiff ja Neeran pikkuveli Eckle auttavat Charlesin pois. Ennen kuin maanalainen käytävästö räjähtää, Charles pelastaa kenraalin, ja he lentävät kohti avaruutta pakoon räjähdystä.