Mike Peluso

Ura

Peluso sai NHL-varauksen, kun New Jersey Devils varasi hänet numerolla 190 varaustilaisuuden 1984 kymmenennellä kierroksella. Varauksensa jälkeen hän edusti kauden 1984–1985 junioriseura Stratford Cullitonsia ja vuodet 1985–1989 Anchoragen yliopiston joukkuetta ennen kuin aloitti ammattilaisuransa. Hän teki vuonna 1989 sopimuksen NHL-seura Chicago Blackhawksin kanssa niin sanottuna vapaana agenttina.
Peluso oli vielä juniorivuosinaan pelipaikaltaan puolustaja, mutta siirtyi ammattilaisurallaan laitahyökkääjäksi ja omaksui poliisin (engl. enforcer) roolin. Hän pelasi kaudella 1989–1990 kaksi ottelua Blackhawksissa, suurimman osan kaudesta kuluessa Indianapolis Icessa IHL:ssä, jossa hän oli voittamassa Turner Cupia, IHL:n mestaruutta. Seuraavina kausina hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa NHL:ssä. Hän edusti Blackhawksia vielä kaksi kautta, kunnes siirtyi kaudeksi 1992–1993 tulokasseura Ottawa Senatorsiin laajennusvaraustilaisuuden kautta. Peluso edusti Senatorsia vain yhden kauden, jolla hän teki NHL-uransa maali- ja piste-ennätykset tehtyään 25 tehopistettä, 15 maalia ja kymmenen syöttöpistettä, 81:ssä runkosarjaottelussa.
Peluso siirtyi kesäkuussa 1993 New Jersey Devilsiin pelaajakaupassa, jossa Devilsiin siirtyi hänen lisäkseen maalivahti Peter Sidorkiewicz, ja jossa Senatorsiin siirtyivät hyökkääjä Troy Mallette, maalivahti Craig Billington ja Devilsin neljännen kierroksen varausoikeus NHL:n varaustilaisuudessa 1993. Hän edusti Devilsiä kolmen vuoden ajan ja oli voittamassa työsulun lyhentämän kauden 1994–1995 päätteeksi Stanley Cupia. Tunnetuin ketju, jossa hän Devils-vuosinaan pelasi, oli karvaus- ja taklauspeliin keskittynyt The Crash Line, johon kuuluivat hänen lisäkseen keskushyökkääjä Bobby Holík ja oikea laitahyökkääjä Randy McKay.
Marraskuussa 1996, kesken kauden 1996–1997, Peluso ja puolustaja Ricard Persson siirtyivät St. Louis Bluesiin pelaajakaupassa, jossa Devils sai puolustaja Ken Suttonin ja Bluesin toisen kierroksen varausoikeuden NHL:n varaustilaisuudessa 1999. Kesäkuussa 1997 hänen pelaajaoikeutensa siirtyivät New York Rangersille korvauksena Rangersissä työskennelleen Larry Pleaun palkkaamisesta Bluesin general manageriksi. Peluso ei kuitenkaan pelannut Rangersissä otteluakaan, vaan hän siirtyi syyskuussa 1997 waiver-listan kautta Calgary Flamesiin. Hän ehti edustaa Flamesiä 23:ssa runkosarjaottelussa kaudella 1997–1998 ennen kuin joutui lopettamaan uransa joulukuussa 1997 terveydellisten syiden vuoksi. Hänellä oli diagnosoitu spinaalistenoosi.
Peluso pelasi yhdeksän kautta kattaneella NHL-urallaan 458 runkosarjaottelua, joissa hän teki 90 tehopistettä, 38 maalia ja 52 syöttöpistettä, ja 62 pudotuspeliottelua, joissa hän teki seitsemän tehopistettä, kolme maalia ja neljä syöttöpistettä. Hän keräsi urallaan yhteensä 1951 jäähyminuuttia runkosarjassa ja 107 pudotuspeleissä. Eniten jäähyminuutteja hänelle annettiin runkosarjakaudella 1991–1992, jolla hän johti koko liigan jäähytilastoa saatuaan 408 jäähyminuuttia.
Pelaajauransa jälkeen Peluso on työskennellyt muun muassa NHL-seura Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijana.

Muuta

Myös Peluson pikkuserkku, hänen vuonna 1974 syntynyt kaimansa Mike Peluso, on entinen NHL-jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä yhteensä 38 ottelua, seuroinaan Chicago Blackhawks ja Philadelphia Flyers. Kaksi hänen muuta sukulaistaan, serkku Tom Peluso ja veljenpoika Chris Peluso, on myös varattu NHL:ään, mutta he eivät ole pelanneet siellä yhtään ottelua.