google/wiki40b huggingface dataset:
Ihastus

Juoni

Nick etsii rauhallista asuinaluetta, jossa hän voisi keskittyä kirjoittamiseen. Hän luulee löytäneensä sen Forresterien perheen naapurista, kunnes hän tapaa Forresterien 14-vuotiaan tyttären Adriannen. Myös Adrianne luulee että hänen ja Nickin välillä on jotakin, mutta pian Nick kertoo, että hän on tytölle aivan liian vanha. Tästä Adrianne ei pidä, vaan alkaa häiriköimään Nickiä kaikin mahdollisin tavoin.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa Lolita-aiheen epäuskottavana trilleriversiona ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2009

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2009 järjestettiin Ranskan Val d'Isèressä 2.–15. helmikuuta 2009. Myös Yhdysvaltojen Vail, Saksan Garmisch-Partenkirchen sekä Itävallan Schladming olivat halukkaita järjestämään kilpailut. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kilpailut järjestettiin Val d'Isèressä.

Joukkuekilpailu

Joukkuekilpailu oli tarkoitus laskea 11. helmikuuta, mutta se jouduttiin perumaan huonon sään vuoksi. Kilpailulle ei myöskään löytynyt enää vaihtoehtoista ajankohtaa tiukan aikataulun takia.
Odotuksia

Odotuksia (Hope and Glory) on John Boormanin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1987. Se sijoittuu toisen maailmansodan aikaiseen Englantiin. Elokuva perustuu ohjaajan lapsuuden kokemuksiin: sotaa katsotaan yhdeksänvuotiaan pikkupojan silmin osana aikuisten maailmaa.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Odotuksia vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vuonna 2014 Cannesin elokuvajuhlilla sai ensi-iltansa Boormanin tarinalle ohjaama jatko-osa Queen and Country, joka sijoittuu sodanjälkeiseen Englantiin kymmenen vuotta myöhemmin, päähenkilön Bill Rohanin armeijapalveluksen aikana.
Magnaatti

Magnaatti (keskiajan lat. magnatus < lat. magnus, suuri) tarkoittaa yleisessä merkityksessä mahtimiestä, vaikutusvaltaista henkilöä. Käytetään esimerkiksi nimitystä teollisuusmagnaatti. Entisajan Unkarissa magnaateiksi nimitettiin huomattavien aatelissukujen päämiehiä, jotka muodostivat 1918 lakkautetun valtiopäivien ensimmäisen kamarin eli ylähuoneen niin sanotun magnaattipöydän. Puolan historiassa magnaateiksi kutsuttiin valtaneuvoston ja ylhäisaatelin jäseniä sekä feodaaliyhteiskunnan aikana hallitsevan yläluokan jäseniä.
Gerald Anderson

Gerald Frank Anderson (1898 – 1983) oli englantilainen shakkitehtävien laatija, joka oli kotoisin Etelä-Afrikasta. Hänet tunnetaan parhaiten kolmesiirtoisista ja satushakkitehtävistä. Anderson julkaisi vuonna 1924 120 laatimaansa tehtävää nimellä Adventures of my Chessmen (1914–1923). Vuonna 1938 hän alkoi laatimaan Kriegspiel-tehtäviä ja julkaisi niitä vuonna 1959 kokoelmassa Are There Any?. Anderson työskenteli myös Britannian ulkoasiainministeriössä ja Washingtonin lähetystössä.
Andersonin kunniaksi julkaistiin vuonna 1974 sadankahdentoista tehtävän kokoelma nimeltä A Tribute to G. F. Anderson.
Kolme miestä ja tyttö

Juoni

Jessica "Jess" Day (Zooey Deschanel) on kolmikymppinen pidetty ja pirteä nainen, joka yrittää päästä yli poikaystävästään, jonka hän jätti tämän petettyä häntä. Lopulta hän löytää asuinpaikan kolmen nuoren miehen luota, joita ovat Nick, baarimikko; Schmidt, bisnesmies; ja Winston, entinen koripallon pelaaja.
Eyuphuro

Historia

Omar Issa, Gimo Remane ja Zena Bacar perustivat Eyuphuron vuonna 1981. Eyuphuro ehti julkaista yhden levyn, Mama Mosambikin, ennen kuin yhtye hajosi vuoden 1990 paikkeilla. Eyuphuro on esiintynyt myös Provinssirockissa, vuonna 1990. Vuonna 1998 yhtyeen laulaja Zena Bacar perusti Eyuphuron uudelleen. Eyuphuro teki vuonna 2001 uuden levyn, Yellelan.
Uuno Särkelä

Uuno Johannes Särkelä (21. heinäkuuta 1903 Kemijärvi – 24. huhtikuuta 1978 Kemijärvi) oli suomalainen taidemaalari.
Särkelän vanhemmat olivat Johan Oskari Särkelä ja Augusta Ilola. Hänen puolisonsa vuodesta 1943 oli Toini Suitiala, perheeseen syntyi kolme lasta. Särkelä opiskeli taidetta ensin Tuusulan kansanopistossa ja sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1924–1927. Pariisissa Särkelä täydensi taideopintojaan kahteen otteeseen. Ensimmäisen kerran Särkelän töitä oli esillä jo vuonna 1928, ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti 1942. Särkelää pidetään lappilaisena taiteilija myös teostensa aiheiden tiimoilta. Hän maalasi muun muassa Pyhätunturin aluetta ja Lapin soita, osin yhdessä taiteilijaystävänsä Aale Hakavan kanssa. Särkelä maalasi silti myös muotokuvia ja abstrakteja aiheitakin. Ainoa hänen maalaamansa alttaritaulu on Posion kirkkoon vuonna 1953 valmistunut teos Jeesuksen toinen tuleminen. Oppikoulun opettajana Särkelä toimi 1966–1968. Hän sai Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1964, valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin 1973.
Fazerin lakritsi

Historiaa

1920-luvun lopussa irtolakritsia myytiin purkeista, jonka kyljessä oli tumma tyttö. Toisen maailmansodan jälkeen lakritsia alettiin myydä kääreessä ja kuvaa muutettiin. Vuosien varrella hahmo on muuttunut entistä sukupuolettomammaksi. Yleisesti käytetty lakupekka-nimitys on ilmeisesti peräisin Chymoksen Laku Pekka -lakritsista, jonka sukupuoli on selvä. Hahmon alkuperä on kuitenkin brittiläinen nukkepeikko golliwog, sillä tämä lakritsahahmo ei suinkaan ole alkujaan suomalainen.
Golliwogin karikatyyrimainen nukkehahmo sai brittiläisen muotonsa esikuvanaan yhdysvaltalainen mustanaamainen minstrel-nukke. Minstrel-esityksissä valkoiset maalasivat kasvonsa korostetun mustiksi korostaen silmien ja suun ympärystää (ks. Blackface). Lastenkirjallisuudessa Florence Kate Upton loi tämän tunnetun golliwog-satuhahmon 1800-luvun lopulla.
Britanniassa musta golliwog-hahmo yhdistettiin markkinoinnissa mustaan makeiseen, lakritsaan. Britanniassa nämä ns. "lakupekat" poistettiin lakritsikääreiden kuvituksesta 1990-luvulla. Aniksella maustettu Black Jack -lakritsi ehti olla sielläkin markkinoilla 1920-luvulta asti. Sama hahmo poistettiin myös marmeladipurkeista, ja se korvattiin Roald Dahlin satukirjojen hahmoilla.
Suomessa lakritsin nimenä on myös ollut lähes suora käännös Black Jackista, sillä Hellas toi 1950-luvulla markkinoille lakritsan nimeltä Musta Pekka. Britanniassa myydään yhä, nyt kuvitukseltaan täysin neutraalissa pussissa, Minstrels-suklaarakeita.

Kuvan vaihtaminen

Makeisyhtiö Cloetta Fazer päätti talvella 2007 poistaa neekerinsuukon tavoin keskustelua herättäneen hahmon. Rasistiset ryhmät olivat käyttäneet kyseistä tunnusta mustien vastaisissa t-paidoissaan. Yhtiö katsoi myös, että uudistus oli tarpeellinen kansainvälistyvillä markkinoilla. Cloetta Fazer neuvotteli lakritsikääreensä uudistamisesta Kuluttajaviraston ja vähemmistövaltuutetun kanssa. Muun muassa brittiläinen eurokansanedustaja Claude Moraes on kritisoinut hahmoa loukkaavaksi.
Suomessa myös Halva käyttää tyyliteltyä golliwog-hahmoa Salmiakkimatto- ja Lakritsimatto-makeisissaan sekä lakritsipurkissaan.
Evert Suonio

Evert Suonio (vuoteen 1892 Sutinen; 26. lokakuuta 1871 Sorsakoski, Leppävirta – 23. maaliskuuta 1934 Hausjärvi) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja.

Tausta

Evert Sutinen syntyi sahanhoitaja Antti Juhana Sutisen ja Maria Kristiina Holopaisen perheeseen. Hän opiskeli Viipurin klassillisessa lyseossa ja Helsingin kauppaopistossa.

Ura

Suonio näytteli aluksi Aspegrenin teatterissa, kunnes pääsi 1892 oppilaaksi Suomalaiseen teatteriin. Vietettyään jonkin aikaa Ida Aalbergin teatteriseurueessa hän sai vakinaisen paikan Suomalaisesta teatterista 1895.
Evert Suonio tunnettiin eritoten laulurooleistaan. Hän kävi opintomatkoilla Keski-Euroopassa, muun muassa kolmesti Unkarissa. Hän keräsi ja suomensi unkarilaisia kansanlauluja, julkaisten viisi partituuria unkarilaisia lauluja. Suonio isännöi erityisesti unkarilaiseen musiikkiin keskittyneitä lauluiltoja. Vuosina 1910–1912 hän myös levytti yli kymmenen levytystä unkarilaisia lauluja.
Hänen sävellyksistään tunnetuimpia lienevät laulut Villiruusu ja Zacharias Topeliuksen sanoittama Inarinjärvi. Hän johti myös omaa laulunäyttämöä 1917–1934. Sisällissodan aikana Suonio toimi tulkkina majuri von Brandensteinin esikunnassa.

Yksityiselämä

Evert Suonio oli naimisissa näyttelijä Kirsti Suonion (alk. Hilda Kristiina Kjäll-Sainio) kanssa vuosina 1893–1915.
Bob Kane

Elämäkerta

Kane syntyi New Yorkin Bronxissa juutalaisperheeseen. Hän aloitti ammattinsa sarjakuvapiirtäjänä 1936 WOW What a Magazine! -lehdessä. WOW-lehteä toimitti Jerry Iger. 30-luvun puolivälissä hän aloitti työskentelyn Eisner-Iger-studiolla, missä hän toimi studiopiirtäjänä (engl. staff artist) vuoteen 1939 saakka. Hän piirsi vitsisarjakuvia (engl. gag cartoons) ja komediallista seikkailusarjakuvaa Peter Pupp. Innoituksensa Floyd Gottfredsonin Mikki Hiiri -stripistä saanut Peter saattoi taistella lentokoneella mielipuolisen keksijän jättiläisrobotteja vastaan. Myöhemmin samanlaiset juonenkäänteet ilmenivät sävyltään vakavampina Batman-sarjakuvassa. Vuonna 1938 hän aloitti työt DC Comicsilla (silloin National Comics) samaan aikaan, kun Teräsmies lensi sarjakuviin. Siellä  hänen ensimmäiset sarjakuvansa olivat humoristisia yhden tai kahden sivun mittaisia täytesarjoja (engl. fillers).
Kane kehitti lepakkoasuun pukeutuneen kostajan hahmon yhdessä Bill Fingerin kanssa. The Bat-Man (alkuperäinen kirjoitusasu) ilmestyi ensimmäisen kerran sarjakuvalehdessä Detective Comics 27 vuonna 1939. Batman oli siitä erikoinen supersankari, että hänellä ei ollut supervoimia kuten Teräsmiehellä. Kane on kertonut, että hän sai inspiraation Batmanin hahmoon Chester Gouldin sarjakuvasta Dick Tracy. Kaksi ensimmäistä Batman-tarinaansa hän signeersi nimellä Robr't Kane. Pian se muuttui muotoon Bob Kane ja siitä tuli ikään kuin Batmanin tavaramerkki. Vaikka Batmania piirsivät myös monet muut taiteilijat, piirtäjän signeerauksena oli aina Bob Kane vuoteen 1964 saakka. 
60-luvun lopulla Kane alkoi pitää taidenäyttelyjä eri puolilla Yhdysvaltoja. Lisäksi hän oli mukana kehittämässä televisioon animaatiohahmoja (Courageous Cat, Cool McCool).
Bob Kane kirjoitti omaelämäkerran Batman & Me.
Malediivien lippu

Malediivien nykyinen lippu otettiin käyttöön 25. heinäkuuta 1965. Sen punainen väri kuvaa sankarien rohkeutta ja vihreä saarten kookospalmuja. Valkoinen sirppikuu keskellä lippua kuvaa islamia, joka on Malediiveilla hallitseva uskonto.
Kathryn Adams

Kathryn Adams (s. Ethalinda Colson; 25. toukokuuta 1893 – 17. helmikuuta 1959) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvissa esiintynyt näyttelijä. Hän syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja aloitti elokuvauransa vuonna 1915 työskenneltyään aiemmin lyhyesti musikaaleissa ilman kummempaa menestystä. Adams esiintyi muun muassa elokuvissa The Shooting of Dan McGrew (1915), Divorce and the Daughter (1916), Raffles, the Amateur Cracksman (1917) ja The Man from Downing Street (1922). Hän lopetti elokuvissa esiintymisen vuoden 1925 jälkeen lukuun ottamatta lyhyttä esiintymistä The Squaw Manissa vuonna 1931.
Adams kuoli Hollywoodissa sydäninfarktiin.
Juhani Lompolo

Juhani Petteri Lompolo (23. joulukuuta 1941 Turku – 21. kesäkuuta 2011 Malmö, Ruotsi) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä M. A. Jacobsen.
Lompolon journalistinura alkoi 1960-luvulla. Vuodesta 1968 hän työskenteli Yleisradion uutisissa ja oli Ylen vakituisessa palveluksessa 1978–1984, sen ensimmäisenä Kaukoidän kirjeenvaihtajana Tokiossa ja sen jälkeen Tukholmassa. Hän toimi kymmenen vuoden ajan Helsingin Sanomien Itä-Aasian kirjeenvaihtajana asemapaikkanaan Tokio. Sen jälkeen Lompolo asui ruotsalaisen vaimonsa, toimittaja, kirjailija Monica Brawin kanssa Ruotsin Malmössä. 
Lompolo kirjoitti muun muassa Japanin kulttuuriin ja historiaan liittyviä kirjoja sekä artikkeleita muun muassa Ruotsin Suomalainen -lehteen. 
Juhani Lompolo valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta 1965 ja opiskeli Tokiossa televisioalaa ja japanin kieltä.
Die Hard – Koston enkeli

Juoni

Elokuva alkaa New Yorkissa pommin räjähdyksellä. Outo pommimies soittaa New Yorkin poliisilaitokselle ja vaatii John McClanea takaisin töihin. Soittaja sanoo nimekseen Simon. Krapulainen John McClane joutuu töihin.
McClanen on juostava ympäri kaupunkia etsimässä piilotettuja pommeja, joihin on liitetty kieroja arvoituksia. Leikkiin joutuu myös vahingossa harlemilainen kauppias Zeus, joka pelastaa McClanen elokuvan alkupuolella. Pian selviää, että Simon on McClanen vuosia sitten tappaman terroristi Hans Gruberin veli elokuvassa Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli. Nyt Simon haluaa kostaa veljensä kuoleman ja ryöstää kultaa.
Marjorie

Marjo-Riitta Nieminen (s. 15. joulukuuta 1965 Valkeakoski), taiteilijanimeltään Marjorie, on suomalainen laulaja, joka on levyttänyt iskelmä- ja viihdemusiikkia. Hän on äänialaltaan koloratuurisopraano.

Ura

Marjorie sai sähköharmonin jo viisivuotiaana ja kuusivuotiaana alkoi pianonsoitto. Marjorie perusti ensimmäisen yhtyeensä Albatrossi vuonna 1986, jolloin hän aloitti myös säännöllisen keikkailun. Samanaikaisesti laulaja opiskeli musiikkikasvatusta Jyväskylän yliopistossa sekä klassista laulua Keski-Suomen konservatoriossa opettajanaan Maila Haavisto. Filosofian maisteriksi hän valmistui vuonna 1991.
Vuonna 1988 Marjorie osallistui Suomen euroviisukarsintoihin Eeva Kiviharjun sävellyksellä Tie Hän esiintyi  Kivikasvot-show’ssa. Hän kokeili omia estradishowesityksiä vuosina 1992, 1994 ja 1996. Marjorie osallistui euroviisukarsintoihin myös vuonna 1989 kappaleella Kahden juhla, vuonna 1990 kappaleella Tuuli ja vuonna 1993 kutsuartistina kappaleilla Legenda ja Aika eteenpäin vain kulkee.
Ensimmäisen oman albuminsa Huone 213 Marjorie levytti vuonna 1992. Tämä sekä kahta vuotta myöhemmin ilmestynyt levy Auringon häät ilmestyivät Emin Odeon-levymerkillä. Kolmas soololevy oli vuonna 1998 ilmestynyt Täyttä elämää. Vuonna 2001 ilmestyi Marjorien, Eija Kantolan ja Anneli Saariston yhteiseen konserttikiertueeseen pohjautunut livelevy Rakkauden kiertokulku. Tunnetuimpia Marjorien levytyksistä ovat Huone 213, Täyttä elämää, Korttitalo vaan (Abban Winner takes it all), Warum ja duettona Jari Sillanpään kanssa levytetty Jouluyön rauha.
Marjorie on esiintynyt musikaaleissa muun muassa Seinäjoen kaupunginteatterissa, Tampereen teatterissa ja Komediateatteri Arenassa ja laulajan ääntä on kuultu Walt Disneyn piirroselokuvassa Maija Poppanen (1999) sekä Toy Story II:n tunnusmelodian tulkitsijana.
HMS Klas Horn

Palvelus

Alus upposi 17. syyskuuta 1941 Horsfjärdenin laivastotukikohdassa sattuneessa räjähdyksessä. Alus kuitenkin nostettiin ja kunnostettiin. Toisen maailmansodan jälkeen alus palveli staattisena koululaivana, kunnes se myytiin 14. marraskuuta 1967 romutettavaksi.
Y. P. I. Kaila

Yrjö Paavo Ilmari (Y. P. I.) Kaila (30. heinäkuuta 1912 Helsinki – 21. tammikuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen majuri joka taisteli Francon joukoissa Espanjan sisällissodan aikana ja myöhemmin SS Wiking-divisioonassa Ukrainassa. Häntä on pidetty Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan Lammion esikuvana. Itse Kaila naureskeli väittämälle että hän olisi ollut Lammion esikuva. Luonteeltaan hän oli joskus sotilaallisen ankara ja edellytti kurinalaisuutta mutta ei ollut pikkumainen tai katala.
Kaila kävi Kadettikoulun 1933–1935. Hän palveli sitten upseerina Pohjois-Savon rykmentissä, PPP 2 – JP 2:ssa, Karjalan kaartin rykmentissä ja Kannaksen sotilaspiirin esikunnassa. Talvisodan aikana Kaila palveli JR 5:ssä ja jatkosodan aikana hän oli JP 3:ssa komppanianpäällikkönä sekä komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana Tuntemattoman sotilaan rykmentissä JR 8.
Kaila osallistui Espanjan sisällissotaan 1938–1939 falangistien puolella. Hän erosi puolustusvoimista ja matkusti salaa Espanjaan taistellen Espanjan muukalaislegioonan joukoissa. Kaila haavoittui syyskuussa 1938 lievästi reiteen. Jatkosodan aikana Kaila oli vuosina 1941–1942 SS Wiking divisioonan riveissä taistellen Ukrainassa. Hänelle myönnettiin rautaristi koska oli ylittänyt yksin Dnepr-joen. 
Kaila osallistui myös Mäntsälän kapinaan.
Sodan päätyttyä Kaila pidätettiin koska hän oli osallistunut asekätkentäjuttuun ja istui kolme kuukautta Helsingin päävartion vankilassa tuomiota odottaen. Kaila kuitenkin vapautettiin ilman oikeudenkäyntiä mutta joutui eroamaan palveluksesta.
Sotien jälkeen Kaila toimi Vaneriyhdistyksen konttoripäällikkönä ja sen jälkeen Suomen Lastulevy-yhdistyksessä asiamiehenä 1968–1971 ja osastopäällikkönä 1972–1977. 
Mielipiteiltään Kaila oli maltillinen konservatiivi.  Kansalliskiihkoilua hän ei kannattanut lainkaan ja piti sekä Mäntsälän kapinaa sekä  juutalaisten vainoamista Saksassa 'idiotisminia' . 
Kailan monipuolisiin harrastuksiin kuului  musiikki, veneet, sukututkimus, kielet ja paikallishistoria. Hän soitti harrastelijatasolla useita instrumentteja ja kannusti myös lapsiaan ja lapsenlapsiaan soittamaan.  Hän toi sivutyönään maahan musiikki-instrumentteja ja osti ansaituilla rahoilla kesäpaikan Bromarvista. Sodan jälkeen hän omisti Fennia-nimisen jaalan. Kaila julkaisi Kankarin Kailat Sukuluetteloa neljän vuosikymmenne ajan  ja valokuvasi laajasi sukuaan.  Kaila oli aidosti kiinnostunut kielistä ja kulttuureita ja lupasi m.m.  maksaa kaikille perillisilleen 100 markkaa kunhan he opettelivat kyrilliset aakkoset.   Hänen omat lapsensa kävivät ruotsinkielistä koulua ja perheessä arvostettiin molempia kansalliskieliä. Vaikka Kaila ja useat hänen sukulaiset olivat itse nuoruudessaan aktiivisia suomalaisuusliikeessä  ei tämä ilmennyt kaunana ruotsinkielisä kohtaan. Kaila puhui itse äitinsä kanssa ruotsia. Kaila nauhoitti paikallisia murteita ja kertomuksia kesämökkipitäjässään  Bromarvissa.
Helkama Kuningaskulkuri

Helkama Kuningaskulkuri on Helkaman valmistama 18-vaihteinen retkipyörä. Pyörä oli pitkään poissa valmistajan mallistosta, kunnes otettiin tuotantoon vuonna 2012.

Historia

Alun perin Kuningaskulkuri oli 12-vaihteinen harjoituskilpapyörä, jonka silloiset tuntomerkit olivat avorenkaat, alle 103 cm akseliväli, mahdollisuus lokasuojien ja tavaratelineen kiinnittämiseen ja alle 11 kg paino ilman näitä. Sen valmistus päättyi 1980-luvulla.
Tekniikan Maailma -lehden urheilupyörätestissä Kuningaskulkuri sai täyden viisi tähteä. Kiitosta pyörä sai suurista heijastimista ja ajo-ominaisuuksista, joita kehuttiin vertailupyöristä parhaimmiksi. Moitteita tuli kokoamistyöstä ja takajarrun venymisestä.
Kuningaskulkuria valmistettiin 610 mm ja 565 mm:n korkuisena. 610 mm:n korkuisessa mallissa akseliväli on 1000 mm. Runko on hitsattu sisäpuolisin vahvikkein Reynolds 531 - putkesta. Takahaarukka on Rautaruukin teräksestä ja etuhaarukka Tangen terästä.
Kuningaskulkurin komponenteista kammet, etu- ja takavaihtaja, viistoputkessa olevat vaihdevivut, ohjaintangossa olevat jarrukahvat sekä pikalukoin varustetut sivuvetojarrut ovat malliltaan Shimano 600 EX. Edessä on 42- ja 52-hampaiset ketjurattaat ja takana kuusirattainen Shimano-ratasto, jossa seuraavilla hammasmäärillä varustetut ketjurattaat: 13-15-17-19-21-23.
Kiekot ovat pikalukollisia matalalaippaisia Shimano-napoja, Weinmann-kevytmetallivanteita, kokoa 20 - 622 olevien Wolber-renkaita, Presta-tyyppistä venttiiliä käyttävien sisäkumeja ja 36 metallipinnaa käyttäen.
Pyörän satula on mallia San Marco Concor. Istuinkannatin, ohjainkannatin ja ohjaustanko ovat japanilaisen Sakaen valmistamat. Ohjaustangon leveys on 415 mm ja ulottuma 100 mm.
Vuosimallin 1982 pääväri oli metallinhohtosininen. Tekniikan Maailma -lehden numeron 8/1982 urheilupyörätestissä 610 mm kokoinen Kuningaskulkuri painoi 11,2 kg ja sen silloinen hinta oli 2 590 suomen markkaa. Varusteina paketissa oli pumppu, pulloteline, pullo ja 6 mm kuusiokoloavain.
Pipa

Pipa (琵琶, pinyin pípá) on perinteinen kiinalainen kielisoitin, joka tunnetaan myös nimellä kiinalainen luuttu. Pipa on yksi kiinalaisen musiikin tärkeimmistä soittimista. Se on hieman samankaltainen kuin japanilainen biwa.
Pipan varhaisimpia prototyyppejä soitettiin jo Qin-dynastian aikakaudella (221-206 eaa). Nykyisin tunnettu pipa tuli Kiinaan Keski-Aasiasta silkkitietä pitkin Jin-dynastian aikaan (265–420).
Pipassa on tavallisesti neljä kieltä. Soittimen päärynänmuotoiseen puiseen runkoon on kiinnitetty 12-26 otelautaa. Lyhyen kaulan päässä on neljä viritystappia. Pipaa soitetaan istuen, soittimen ollessa sylissä pystyasennossa. Oikea käsi näppäilee kieliä ja vasen käsi etsii oikeaa sävelkorkeutta otelaudalta. Pipan nimi kuvailee tapaa, jolla soitinta näppäillään sormien kärkiin kiinnitetyillä plektroilla: pi tarkoittaa ”soittaa eteenpäin” ja pa ”soittaa taaksepäin”.
Hermann Berens

Hermann Berens (1826, Hampuri – 9. toukokuuta 1880, Tukholma) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä.
Berens sai varhaisimman opetuksensa isältään Karlilta, joka oli aikanaan arvostettu sotilasmuusikko. Myöhemmin hän opiskeli sävellystä Carl Gottlieb Reißigerin johdolla Dresdenissä. Hän teki vuonna 1845 konserttikiertueen Saksassa laulajatar Marietta Albonin kanssa ja työskenteli vuodesta 1847 Ruotsissa, jossa asui kuolemaansa saakka.
Berensin sävellyksiin kuuluu mm. oopperoita ja operetteja sekä kymmeniä, yhä monesti harjoiteltuja etydejä pianolle.
Karl von Schoultz

Karl Anton Konstantin von Schoultz (Kalle Anttooni) (7. joulukuuta 1922 Helsinki – 23. heinäkuuta 2013) oli suomalainen humanististen tieteiden kandidaatti, lehtori, kirjailija ja suomentaja. Hänen romaanejaan julkaistiin sarjassa Punainen sulka. Hän myös suomensi kirjoja Nuorten toivekirjastoon. 
Hänen tunnetuimmissa kirjoissaan Seikkailu Suezilla ja Seikkailu Siinailla suomalaiset YK-miehet paljastavat salajuonet ja pelastavat ripeällä toiminnallaan rauhan Lähi-itään. Kirjojen hyvä paikallistuntemus johtuu siitä, että von Schoultz oli mukana Suomen ensimmäisessä rauhanturvaoperaatiossa Suezin alueella 1956–1957.
Kirjoittaessaan teosta Huoleton heimo von Schoultz tutustui Kalle Hagertiin. Sen jälkeen hän toimi Hagertin PR-miehenä ja huolehti Hagertin ja Tuula Saarron häiden julkistamisesta.
Tōkyō rinkai kōsokutetsudō

Historia

Yurikamome-automaattimetron tavoin Rinkai-linja rakennettiin palvelemaan Tokion kehittyviä rannikkoalueita, kuten Odaibaa. Tōkyō rinkai -pikarautatie perustettiin 12. maaliskuuta 1991 (rinkai tarkoittaa merenrantaa). Rinkai-linjan ensimmäisen vaiheen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1992 ja Shin-Kiban ja Tōkyō teleportin välinen, lähes 5 kilometrin pituinen osuus avattiin vuonna 1996. Linjaa jatkettiin Tennōzun saarelle vuonna 2001 ja lopulta Ōsakiin saakka vuoden 2002 joulukuussa.
Leonel Sánchez

Leonel Guillermo Sánchez (s. 25. huhtikuuta 1936) on chileläinen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi keskikentän vasemmalla laidalla.
Sánchez pelasi suurimman osan urastaan, vuodet 1953–1969 santiagolaisessa Universidad de Chilessä, missä hän voitti Chilen liigamestaruuden kuusi kertaa vuosina. Vuonna 1969 hän siirtyi paikallisvastustaja Colo-Coloon, missä voitti uransa seitsemännen Chilen mestaruuden. Sánchez pelasi urallaan vielä kakkosdivisioonan Palestinossa (1971) ja Ferrobádminton (1972–1973) ennen lopettamistaan 37 vuoden iässä. Kaikkiaan hän pelasi Chilen pääsarjassa 386 ottelua ja teki 159 maalia.
Chilen maajoukkueessa Sánchez pelasi urallaan vuosina 1955–1968 kaikkiaan 84 ottelua, joissa hän teki 23 maalia. Hän edusti maataan 1962 ja 1966 MM-kisoissa. Chilen kisoissa hän jakoi neljällä maalillaan maalikuninkuuden viiden muun pelaajan kanssa.