google/wiki40b huggingface dataset:
Giovan Battista Carpi

Giovan Battista Carpi (16. marraskuuta 1927 Genova – 3. maaliskuuta 1999 Genova) oli italialainen Disney-sarjakuvataiteilija. Carpi piirsi sekä Aku Ankka- että Mikki Hiiri -tarinoita. 
Suomessa Carpi muistetaan paitsi ensimmäisen Taikaviitta-tarinan piirtäjänä, myös Sudenpentujen käsikirjan kuvittajana ja Aku Ankka -klassikot -sarjan kansikuvista.

Piirrostyylistä

Carpin piirrostyyli oli tarkkaa ja teknisesti erittäin taitavaa. Tämä näkyi erityisesti suurissa ruuduissa ja kansikuvissa.
Carpin pikkutarkka tapa piirtää taustoja, erityisesti puita, huonekaluja ja pintojen tekstuureja on helppo oppia tunnistamaan. Ihmismuotoiset hahmot olivat usein leveäperäisiä ja lyhytjalkaisia.
Piirtäjän huippukautena pidetään yleensä 1960-luvun loppua. Esimerkkejä tältä kaudelta ovat Köyhän ankan tarina taskukirjasta Tervetuloa Ankkalinnaan ja ensimmäinen Taikaviitta-tarina.
Uransa loppuvaiheessa Carpi piirsi paljon klassikkosovituksia, joita hän teki esimerkiksi romaaneista Tuulen viemää, Sota ja rauha ja Kurjat.
Vuoristo

Vuoristo eli vuoriryhmä tai vuorijakso on  toisiinsa liittyvien vuorten tai vuorijonojen muodostama laaja ja korkeusvaihteluiltaan huomattava kallioperän kohoama-alue, joka erottuu ympäristöstään selvin rintein. Vuorijono on jonomainen vuoristo, jossa toisiinsa liittyvät vuoret muodostavat jonomaisen muodostelman. Maapallolla vuoristoja on kaikilla mantereilla ja valtamerialueilla. Korkeimmat vuoristot ovat poimuvuoristoja.

Vuoristojen syntyminen

Keskeisimpien syntymekanismien mukaan vuoristot voidaan jakaa 1) poimuvuoristoihin 2) lohkovuoristoihin ja 3) vulkaanisiin vuoristoihin:
1) Poimuvuoristot syntyvät kiinteän maankuoren kivikehän eli litosfäärin laattojen rajakohtien läheisyydessä. Litosfääri on jakautunut kahdeksaan isoon ja lukuisiin pienempiin litosfäärilaattoihin. Maankuoren poimuttumista tapahtuu laattojen työntyessä toisiaan kohti, jolloin laattojen reunoilla olevaa kiviainesta työntyy yleensä sekä ylös- että alaspäin, ja kerrostuva kiviaines näkyy maan pinnalla huomattavina poimuttuneina maankohoumina. Esimerkiksi Skandit, Uralvuoristo ja Alpit ovat poimuvuoristoja.
2) Lohkovuoristot syntyvät, kun litosfäärin kallioon syntyneet jännitykset purkautuvat niin sanottuina lohkoliikuntoina, joiden yhteydessä kallioperä repeää ja suuria kallion lohkoja siirtyy ylös- ja alaspäin. Ylöspäin siirtyineitä lohkoja kutsutaan myös horsteiksi. Monet Keski-Euroopan matalat vuoristot ovat lohkovuoristoja, esimerkiksi Saksan Schwartzwald.
3) Vulkaaniset vuoristot ovat syntyneet laajan vulkanismin eli tulivuoritoiminnan yhteydessä. Tulivuoria esiintyy litosfäärilaattojen saumakohdissa niin erkanemis- törmäys- kuin hankaysvyöhykkeillä, sekä lisäksi niin sanotuissa kuumissa kohdissa, joissa maan vaipan sula kiviaines on työntynyt lähelle maan pintaa.  Euroopassa vulkaanisperäisiä vuoristoja ovat muun muassa Unkarin Mátra-vuoristo ja Islannin läpi kulkevan Atlantin keskiselänteen tuliperäinen vuorijono.
Vuoristojen huiput ja terävät piirteet tasoittuvat aikojen kuluessa eksogeenisten kulumisprosessien myötä. Esimerkiksi Suomessa muinainen Karelidien poimuvuoristo on aikojen kuluessa kulunut ja tasoittunut. Osa tuntureista ja Inarin allas ovat kuitenkin syntyneet myös lohkoliikuntojen tuloksena.

Maapallon nykyiset vuoristot

Aasiassa Himalajan vuoristossa sijaitsevat maapallon korkeimmat vuoret. Maapallon pisin merenpinnan yläpuolinen vuoristo on Etelä-Amerikan länsirannikolla sijaitseva Andien vuoristo.
Norja on Pohjoismaiden vuoristoisin maa. Norjan läpi pohjoisesta etelään ulottuu Skandien vuoristo, josta osa on Ruotsin puolella. Skandien ja samalla Pohjoismaiden korkein huippu Galdhøpiggen ulottuu 2 469 metrin korkeuteen. 
Suomessa vuoristoa edustavat nykyään ainoastaan luoteisimmassa Lapissa sijaitsevat tunturit Halti ja Saana.
Torkkupeitto

Torkkupeitto tai lepopeite on sohvalla tai sijatun vuoteen päiväpeitteen päällä otettavia päiväunia varten tarkoitettu pienehkö ja kevyt peite, joka on tarpeen tullen helposti otettavissa esiin. Aiemmin torkkupeittoina käytettiin myös villasta tehtyjä isoja, hapsureunaisia hartiahuiveja.
Torkkupeitot ovat kooltaan noin 120 x 150 cm. Halvemmissa torkkupeitoissa käytetään villan sijasta materiaalina akryyliä. Torkkupeitto on myös suosittu neulomalla itse tehtävä käsityö.
Torkkupeiton kaltainen tekstiili on myös autossa tai muualla kodin ulkopuolella käytettävä matkahuopa.
Vuonna 2010 kansanedustajien työhuoneisiin Eduskuntataloon hankitut torkkupeitteet herättivät kohua, kun ne maksoivat yli sata euroa kappale ja ne hankittiin ilman kilpailutusta.
HK MVD

Historia

Alkusysäys joukkueen perustamiselle tuli miliisijoukkojen päivänä 5. maaliskuuta 2003 pelatusta ystävyysottelusta Venäjän ja Valko-Venäjän sisäministeriöiden joukkueiden välillä. Valko-Venäjän presidentti Aleksandr Lukašenko jääkiekkofanina ehdotti myös vastaavaa jääkiekko-ottelua, joka pelattiin seuraavassa marraskuussa. Helmikuussa 2004 Venäjän sisäministeriön joukkue kävi myös voittamassa poliisien keskinäisen mestaruuden Sveitsissä.
Virallisen määräyksen joukkueen perustamisesta allekirjoitti sisäministeri Rašid Nurgalijev 22. huhtikuuta 2004, jota pidetään joukkueen perustamispäivänä. Joukkueen kotipaikaksi tuli Tver, kun HK MVD perustettiin Vysšaja Liga -joukkueen THK Tverin perustalta.
Joukkue muutti kotipaikkaa Balašihaan, kun uusi kotihalli Balašiha-Arena valmistui 2007.
Kaudella 2009–2010 HK MVD pelasi KHL:n finaaleissa häviten Ak Bars Kazanille otteluvoitoin 3–4. Kauden jälkeen sovittiin HK MVD:n ja Moskovan Dynamon yhdistämisestä uudeksi KHL-joukkueeksi OHK Dinamo. Samalla perustettiin VHL:ssä pelaava farmijoukkue Dinamo, joka ensimmäisellä kaudella pelasi kotipelinsä Tverissä ja kaudella 2011–2012 Balašihassa.
Christopher Stevens

Christopher Stevens (1. huhtikuuta 1960 – 11. syyskuuta 2012) oli Yhdysvaltain Libyan-suurlähettiläs. Hänet nimitettiin tehtävään toukokuussa 2012, joskin hän oli edustanut maataan Libyassa jo Yhdysvaltain luotua suhteet siirtymäajan kansalliseen neuvostoon 2011. Stevens kuoli Yhdysvaltain Bengasin-konsulaattiin kohdistuneessa iskussa, jossa surmansa sai myös kolme hänen maanmiestään. Väkivallan syyksi uskottiin aluksi reaktiota islamia loukkaavaksi pidettyyn yhdysvaltalaiseen YouTube-videoon Innocence of Muslims. Myöhemmin isku paljastui kuitenkin islamistien suunnittelemaksi terroristi-iskuksi.
Aarre Viinikanoja

Varma Aarre Johannes Viinikanoja (9. tammikuuta 1918 Oulu – 27. tammikuuta 1981 Porvoo) oli suomalainen taidemaalari. Viinikanoja opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1940–1941.
Hän debytoi taiteilijana Oulussa vuonna 1953.
Viinikanoja osallistui lukuisiin  Suomen Taiteilijain näyttelyihin, Suomen taideakatemian 3-vuotisnäyttelyihin ja lukuisiin kansainvälisiin näyttelyihin. Hänet palkittiin lukuisilla diplomeille, mitaleilla ja kunniapalkinnolla kansainvälisissä näyttelyissä muun muassa Lontoon biennaalissa Englannissa vuonna 1971, Palme d'Or -näyttelyssä Ranskassa vuonna 1974 ja Accademia Roma -näyttelyssä Italiassa vuonna 1972.
Aarre Viinikanoja toimi aluksi taiteilijana rakennustyömiehen päivätyön ohella ja sen jälkeen kaksi vuosikymmentä vapaana taiteilijana. Päivätyönsä hän teki Porvoossa. Hänen vaimolla oli Porvoon Kukka ja Taide -niminen kukkakauppa, missä pienempiä töitä oli näytteillä ja myytävänä. Hänen isommat työt eivät tähän tilaan mahtuneet.
Usein hän luonnosteli työt Kuusamon kesämökillä ja valmisteli ne talven aikana Porvoossa. Useimmat taulut ovat abstraktia taidetta ja esittävät Lapin ja Kuusamon maisemia. Pari viimeistä vuottaan hän asui Oulussa, mutta muutti marraskuussa 1980 takaisin Porvooseen jatkaakseen työtään itse rakentamassaan talossa ja ateljeessa.
Saint-Étienne-du-Mont

Saint-Étienne-du-Mont on kirkko Pariisin keskustassa 5. arrondissementin alueella, aivan Panthéonin takana. Kirkko on nimetty pyhän Stefanoksen mukaan, mutta tunnetaan parhaiten Pariisin suojeluspyhimyksen, pyhän Genevièven muistokirkkona.

Rakennushistoria

Kirkko kuului alkujaan läheiselle Sainte-Genevièven luostarille. Luostari perustettiin jo frankkien kuningas Klodvig I:n aikana ja omistettiin myöhemmin pyhälle Genevièvelle. Vanha luostarikirkko sijaitsi lähistöllä. Nykyisen Saint-Étienne-du-Montin paikalle rakennettiin vuonna 1222 lähialuetta palvellut seurakuntakirkko, mutta se kävi 1400-luvulla liian pieneksi asutuksen kasvaessa. Nykyistä kirkkoa rakennettiin yli 130 vuotta, vuodesta 1492 vuoteen 1626. Ensimmäisinä valmistuivat apsiksen holvit, sitten goottilaistyylinen kuori vuonna 1537, arkkitehti Philibert Delormen suunnittelema kuoriaitaus vuoteen 1540 mennessä ja päälaivan holvit sekä poikkilaiva vuonna 1580. Julkisivun ja sisäänkäynnin rakentaminen alkoi vuonna 1610 ja kellotorni valmistui rakennuksen viimeisenä osana vuonna 1624. Kirkon julkisivu restauroitiin arkkitehti Victor Baltardin johdolla vuosina 1861–1868.
Itse Sainte-Genevièven luostarista ei ole säilynyt nykypäiviin muuta kuin läheiseen Lycée Henri-IV -kouluun yhdistetty niin sanottu Klodvigin torni (Tour Clovis).

Arkkitehtuuri ja sisätilat

Pitkään kestäneen rakentamisen seurauksena kirkossa yhdistyy useita arkkitehtuurityylejä flamboyant-tyylisestä gotiikasta aina varhaisbarokkiin. Kirkon päädyssä yhdistyy useita koristeaiheita: päätykolmiolla varustetun klassisen portiikin ylle on sijoitettu goottilainen ruusuikkuna, ja vielä sen ylle pyöreällä oculus-ikkunalla varustettu taitepääty. Sekä julkisivu että sisätilat ovat hyvin koristeelliset. Vaikuttava kuoriaitaus on ainoa Pariisissa säilynyt. Barokkityylinen saarnatuoli on vuodelta 1651.
Saint-Ètienne-du-Montin urut ovat Pariisin viidenneksi suurimmat ja vuonna 1631 valmistunut urkujen kotelo on kaupungin vanhin. Kuuluisa muusikko Maurice Duruflé toimi kirkon urkurina vuosina 1958–1986.
Kuuluisia Saint-Étienne-du-Montin kirkkoon haudattuja henkilöitä ovat muun muassa tiedemies Blaise Pascal ja näytelmäkirjailija Jean Racine.

Pyhä Geneviève

Pyhä Geneviève samoin kuin Sainte-Genevièven luostarin perustanut kuningas Klodvig haudattiin aikoinaan luostarin alkuperäiseen kirkkoon. Luostarikirkossa sijainnut Genevièven hauta hävitettiin Ranskan vallankumouksen aikana ja hänen pyhäinjäännöksensä poltettiin. Luostari alkuperäisine kirkkoineen purettiin nykyisen Rue Clovis -kadun tieltä vuonna 1804, minkä jälkeen Saint-Étienne-du-Montista tuli Genevièven ensisijainen muistopaikka ja jäljelle jääneiden pyhäinjäännösten säilytyspaikka.
Pyhän Genevièven jäännökset ovat nykyään vuonna 1853 kirkkoon lisätyssä pyhän Genevièven kappelissa. Hautaan on liitetty alkuperäisestä sarkofagista jäljelle jääneet kivet. Kappelin ikkunoiden lasimaalaukset kuvaavat Genevièven elämänvaiheita. Genevièveä muistetaan joka vuosi rukoilemalla kirkossa yhdeksän päivän ajan 2.–10. tammikuuta.
Suorama

Suorama on Kangasalan kaupungissa sijaitseva kylä sekä asuinalue Linturinteen osa-alueella. Suorama sijaitsee noin neljä kilometriä keskustasta länteen.
Suoramalla sijaitsee Suoraman koulu, joka on Kangasalan toiseksi suurin ala-aste noin 500 oppilaalla. Lähin yläaste, johon suoramalaiset yläasteikäiset sijoitetaan opiskelemaan, on Pitkäjärven koulu, joka sijaitsee naapurikaupunginosassa Vatialassa.
Suoramalla on muun muassa apteekki, eläinlääkäri, baari, kebab-pizzeria, grilli, päiväkoti ja vuoropäiväkoti (24h) Lidl, Löytötex ja K-Market.
Vera Panova

Vera Fjodorovna Panova (ven. Вера Фёдоровна Панова; 20. maaliskuuta (J: 7. maaliskuuta) 1905 Rostov-na-Donu – 3. maaliskuuta 1973 Leningrad) oli venäläinen kirjailija. Hän syntyi Rostov-na-Donussa ja sai rahanpuutteesta johtuen vain vähäisen koulutuksen. Isä hukkui tyttären lapsuusvuosina.
Panova aloitti varhain kirjoittamisen ja pääsikin ensimmäistä kertaa sanomalehtitöihin jo teini-iässään. Hän muutti Rostov-na-Donusta Ukrainaan ja sitten Puškiniin. Hän vältti toisessa maailmansodassa täpärästi joutumisen keskitysleirille Saksaan. Panovan ensimmäinen näytelmä on vuodelta 1939.
Panova muutti Permiin ja myöhemmin Leningradiin (nyk. Pietari), jossa kuoli lopulta 57-vuotiaana.
Panova voitti menestyksekkään uransa aikana kolme Stalin-palkintoa. Hänen tuotantoaan on käännetty laajasti eri kielille, myös suomeksi. Julkaisuihin kuuluu muun muassa useita romaaneja ja novelleja.
Elm Point

Elm Point on pieni asumaton eksklaavi alue Minnesotan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen erottaa Yhdysvaltain muista alueista Lake of the Woods -järvi. Maayhteys on vain Kanadan kautta.
Elm Point on noin 300 metriä leveä ja 1,2 kilometriä pitkä niemi. Maaston keskikorkeus on noin 323 metriä merenpinnasta. Pohjoisessa Elm Point rajoittuu Kanadan Manitoban provinssiin, josta sinne ei johda teitä ja maasto on erittäin vaikeakulkuista suota. Maitse alueelle pääseekin vain talvisaikaan.
Jari Kinnunen (urheiluvaikuttaja)

Jari Kinnunen (s. 1962 Jyväskylä) on suomalainen urheilujohtaja ja urheiluvaikuttaja. 
Kinnunen valmistui Joensuun yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1990 pääaineenaan kansantaloustiede. Kinnunen on suorittanut pankkitoiminnan perustutkinnon sekä Osuuspankin esimiestutkinnon. Vuosina 1989–1992 hän toimi pankinjohtajana Äänekosken Seudun Osuuspankissa ja Keski-Suomen Osuuspankissa sekä toimitusjohtajana Muurasjärven Osuuspankissa ja toimistopäällikkönä Tervon Osuuspankissa. Vuosina 1993–1996 hän toimi sijoitusyhtiö ACM Oy Active Cash Managementin markkinointipäällikkönä.
Vuodesta 1996 syksyyn 2015 Kinnunen toimi Suomen Salibandyliitto ry:n toiminnanjohtajana ja lokakuusta 2015 lähtien Salibandyliiton yhteiskuntasuhdejohtajana.  Kinnunen toimi myös salibandyliiton omistaman osakeyhtiön, SSBL salibandy Oy:n, toimitusjohtajana vuosina 2006–2013 sekä 11. huhtikuuta 2009 lukien myös Salibandyn Tuki -säätiön asiamiehenä. Salibandyliiton julkaiseman Salibandy-lehden päätoimittajana hän toimi vuosina 1996–2007. Kinnunen toimi miesten salibandymaajoukkueen joukkueenjohtajana (1994-1996). Hän oli salibandyn Euroopan mestaruuden vuonna 1995 voittaneen maajoukkueen joukkueenjohtaja.
Kinnunen toimi miesten salibandymaajoukkueen joukkueenjohtajana (1994–1996). Hän oli Euroopan mestaruuden vuonna 1995 ja maailmanmestaruus hopeaa 1996 voittaneiden maajoukkueiden joukkueenjohtaja.

Luottamustoimet

Luottamustoimissa hän on toiminut muun muassa Suomen Kuntourheiluliiton, Kunto ry:n hallituksen jäsenenä vuosina 1997–2001. Hän toimi myös Nuori Suomi ry:n hallituksen varapuheenjohtajana (2009–2012), hallituksen puheenjohtajana (2010–2011), Nuoren Suomen valtuuskunnan jäsenenä (2005–2011) ja Nuori Suomi -säätiön hallituksen varapuheejohtajana (2009–2012) sekä Nuori Suomi palvelut Oy:n hallituksen jäsenenä (2008–2013).
Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan varajäsenä hän toimi vuosina 2009–2015.
Kinnunen toimi myös Suomen Liikunta ja Urheilu ry:n (SLU) viestintävaliokunnan jäsenenä (2001–2012).
Vuodesta 2015 lähtien Kinnunen on toiminut Salibandyliiton Respect -toimikunnan (ent. Hall of Fame -toimikunta) puheenjohtajana.
Portugalin ralli 2007

Portugalin ralli 2007 oli kauden viides MM-ralli ja se ajettiin 30. maaliskuuta–1. huhtikuuta 2007 Portugalissa Algarven ympäristössä.
Ralli oli soraralli ja erikoiskokeita oli 18 kpl ja niiden yhteispituus oli 357,10 km ja siirtymätaipaleineen rallin yhteispituus oli 1 008,70 km.
Rallin jälkeen kaikille Ford Focus RS WRC -autolla ajaneille autokunnille annettiin viiden minuutin aikasakko puoli millimetriä (0,5 mm) liian ohuiden takasivulasien vuoksi. Aikasakon saivat Marcus Grönholm, Mikko Hirvonen, Jari-Matti Latvala, Henning Solberg, Matthew Wilson ja Gareth MacHale. Rallin lopputuloksissa Grönholm putosi toiselta sijalta neljänneksi, Mikko Hirvonen kolmannelta sijalta viidenneksi ja Jari-Matti Latvala kuudennelta sijalta kahdeksanneksi. Toni Gardemeister hylättiin jo rallin ensimmäisenä päivänä sääntöjen vastaisella autolla ajamisesta.
Ennen rallin alkua tapahtui testierikoiskokeella onnettomuus jossa ralliauto ajautui ulos ja osui kielletyllä alueella olleisiin katsojiin. Viisi katsojaa loukkaantui. FIA sakotti rallin järjestäjää yli 37 000 euron sakoilla.
Pudasjärven välikohtaus

Taustaa

Suomi katkaisi suhteensa Saksaan 2. syyskuuta 1944. Neuvostoliiton kanssa tehtävän rauhansopimuksen ennakkoehdot edellyttivät suomalaisten vaativan saksalaisjoukkojen poistumista maasta 15. syyskuuta mennessä. Pohjois-Suomen rintamaosuutta hoitanut 200 000 miehen vahvuinen saksalainen 20. Vuoristoarmeijakunta lähti ennalta laaditun suunnitelman, Operaatio Birken mukaisesti vetäytymään pohjoiseen uusiin puolustusasemiin heti syyskuun alussa. Uudet asemat oli linnoitettu valmiiksi Karesuvanto-Ivalo -linjalle eteläisemmästä Suomesta kohdistuvaa hyökkäystä vastaan. Asemat turvasivat idässä Petsamon nikkelituotannon saksalaisille, ja toisaalta suojasivat Käsivartta ja Norjan puoleista vetäytymistietä etelään.
Saksalaisten vetäytyminen oli tapahtunut ilman taisteluja sovussa suomalaisten kanssa salaisen vetäytymissopimuksen mukaisesti syyskuun puolivälistä lähtien. Valvontakomissio oli kuitenkin saanut asiasta vihiä ja painosti suomalaisia jyrkempään toimintaan. 27. syyskuuta suomalaisjoukkojen komentajana aloitti kenraalimajuri Hjalmar Siilasvuo. 
Vielä saman päivän iltana Siilasvuo antoi Jääkäripataljoona 5:lle uuden käskyn edetä pikavauhtia suoraan Pudasjärvelle. Tätä ennen joukot olivat edenneet sovitun aikataulun mukaisesti. Saksalaisilla oli tarkoitus vetäytyä Pudasjärven eteläpuolelta 30. syyskuuta, kirkonkylästä vasta 2. lokakuuta.

Lapin sodan ensimmäiset laukaukset

Aamulla 28. syyskuuta suomalaisjoukot kohtasivat saksalaisten jälkivarmistusjoukot vartiossa Sillankorvan maastossa 20 kilometriä Pudasjärveltä Ouluun päin. Osaston komentajana toimi eversti Krenzer. Saavuttuaan alueelle suomalaiset vaativat saksalaisia antautumaan, mihin saksalaiset eivät suostuneet. Tällöin suomalaiset avasivat tulen.
Saksalaiset pyrkivät neuvottelemaan, minkä suomalaiset torjuivat. Kuullessaan tästä 20. Vuoristoarmeijan komentaja kenraalieversti Lothar Rendulic antoi 7. Vuoristodivisioonan komentajalle kenraaliluutnantti August Krakaulle vapaat kädet toimia. Krakau toimitti suomalaisille kirjeen jossa hän kuvasi etenemisen mukanaan tuomia seurauksia. JP 5:n päällikkö majuri Lounila lupasi joukkojensa jäävän paikoilleen, kunnes saksalaiset olisivat poistuneet paikkakunnalta.

Tappiot

Kaksi saksalaissotilasta menetti henkensä, neljä haavoittui ja kaksi joutui vangiksi. Suomalaiset ottivat sotasaaliiksi yhden kuorma-auton ja moottoripyörän.
Trinità dei Monti

Santissima Trinità al Monte Pincio (Pyhän Kolminaisuuden kirkko Pinciolla), lyhyesti Trinità dei Monti, on kirkko Roomassa. Kirkko sijaitsee Pincion kukkulalla lähellä Piazza di Spagnan aukiota kuuluisien espanjalaisten portaiden yläpäässä. Portaat, joiden virallinen nimi on Scalinata della Trinità dei Monti , muodostavat kirkon kanssa yhtenäisen kokonaisuuden. Kirkon edessä on pieni aukio, josta vasemmalle lähtee katu Viale della Trinità dei Monti ja oikealle Via Sistina ja Via Gregoriana. Aukiolla seisoo roomalainen keisariaikainen obeliski Obelisco Sallustiano, joka pystytettiin paikalleen 1789 .

Historia

Ludvig XII alkoi 1502 rakentaa Trinità dei Montin kirkkoa Napolista saamansa voiton kunniaksi paikalla olleen luostarin Fratres Minimi di San Francesco di Paola pyhäköksi . Alkuperäinen suunnitelma edusti myöhäistä ranskalaista gotiikkaa. Rakentaminen pitkittyi, ja lopullinen renessanssityylinen kirkko vihittiin 1585. Giacomo della Porta suunnitteli kirkon julkisivun. Kirkko oli pitkään Bourbon-sukuisten kuninkaiden hallinnassa. Napoleonin sotien aikana sen esineistö ryöstettiin. Ludvig XVIII palautti saaliin Bourbonien restauraatiossa. 1828 kirkko uskottiin ranskalaisen katolisen Pyhän sydämen järjestön (Religieuses du Sacré-Coeur de Jésus) haltuun.
Elina Melgin

Elina Irmeli Melgin (s. 1961) on filosofian tohtori ja ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry:n ja koulutus- ja kustannusyhtiö ProCom Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 2005.
Melgin valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980. Hän opiskeli kulttuurihistoriaa Turun yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1985. Melgin väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2014. Hänen väitöskirjansa käsitteli propagandan ja julkisuusdiplomatian olemusta sekä kulttuurin käyttöä Suomen maakuvaviestinnässä ja ulkopoliittisissa suhteissa poikkeuksellisina vuosina 1937–1952. Hänen muita tutkimuskohteitaan ovat toisaalta viestintään liittyvät aiheet, kuten johtaminen, viestijän ammattikuvan kehitys ja vaikuttajaviestintä sekä toisaalta taide, muotoilu ja kulttuuri hyvinvointiyhteiskunnan arvoina ja maabrändin elementteinä.
Melgin työskenteli vuoteen 2000 asti erilaisissa viestintään, suhde- ja julkaisutoimintaan liittyvissä tehtävissä Taideteollisessa korkeakoulussa. Sen jälkeen hän toimi Nokia Oyj:n toimituspäällikkönä ja tiimiesimiehenä vastaten yhtiön erikielisistä medioista, kuten Nokia People -henkilöstölehdestä, Nokia News Service -palvelusta sekä Nokian brändiin liittyvistä tehtävistä, muun muassa Connect to Art -hankkeesta. 
Uransa alkuvaiheessa Melgin toimi toimittajana ja tiedottajana. Melginin käsikirjoittamia ja toimittamia teoksia on palkittu erilaisilla koti- ja ulkomaisilla palkinnoilla. Hän toimi 2010-luvulla maailman PR- ja viestintäjärjestöjen kattojärjestö Global Alliance for Public Relations and Communication Managementin hallituksessa. Melginillä on hyväksytty hallituksen jäsen -tutkinto (HHJ) ja yli 10 vuoden kokemus hallitustyöstä erilaisissa organisaatioissa.
Lautasäes

Lautasäes on traktorin perään asennettava raskas maataloustyökalu. Se on tarkoitettu maan pinnan muokkaukseen, muttei syvään auraukseen.

Rakenne

Muokkaus tapahtuu hieman kuperien kiekkojen eli lautasten avulla. Varsinkin vanhemmissa koneissa kiekkojen reuna on sileä, mutta nykyään käytetään myös hammastettuja kiekkoja. Hammastettu kiekko pureutuu maahan paremmin, koska pintapaine hampaan harjalla muodostuu suuremmaksi kuin sileässä kiekossa.
Perinteisessä lautasäkeessä lautaset ovat rivissä akselilla, joka on vähintään päistään laakeroitu lautaskannattimen runkoon. Runkoja on yhdessä äkeessä tavallisesti neljä kappaletta ja ne on kiinnitetty varsinaiseen äkeen runkoon tappikiinnityksellä kummastakin päästä lautasrunkoa. Lautasrungot kiinnitetään yleensä X-muotoon, jossa yksi X:n sakara kuvaa yhtä lautasrunkoa. Vähintään ulompi tappi on helposti irrotettavissa ja koska lautasrunko on nivelöity tapilla myös sisemmästä päästään, voidaan lautasrungon kulmaa ajosuuntaan nähden muuttaa. Äkeen runkoon on tehty tapille reikiä eri kulmien arvoja varten. Erilaisella lautaskulmalla saadaan muutettua muokkausvaikutusta.
Nykyään lautasäkeistä on useita variaatioita ja valmistajakohtaisia ratkaisuja. Lautasäkeen tunnistaa kuitenkin edelleen siitä, että lautasrungot on asetettu X-muotoon ja niiden kulma on säädettävissä. Nämä ominaisuudet erottavat lautasäkeen lautasmuokkaimesta.
Washington Capitals

Historia

Vuonna 1974 perustettu joukkue on voittanut divisioonansa 11 kertaa ja konferenssinsa kaksi kertaa. Joukkueen ensimmäinen Stanley Cup -finaalisarja päättyi 4–0-tappioon Detroit Red Wingsiä vastaan 1998. Capitals käytti suuria summia rahaa saadakseen kokoon mestarijoukkueen tappiollisen finaalisarjan jälkeen. Joukkueessa nähtiin muun muassa Jaromír Jágr, Peter Bondra, Robert Lang, Michael Nylander ja Sergei Gontšar. 
Capitals selviytyi ensimmäisen kerran NHL-kauden 2002–2003 jälkeen NHL:n pudotuspeleihin kaudella 2007–2008, josta alkaen joukkue on ollut pudotuspeleissä kuudesti peräkkäin. Huolimatta tähtipelaajiensa, erityisesti Aleksandr Ovetškinin niittämästä menestyksestä, viidestä entisen kaakkoisen divisioonan mestaruudesta vuosien 2008 ja 2013 välillä sekä Presidents’ Trophyn voitosta NHL-kaudella 2009-2010, joukkue ei selviytynyt 2000-luvulla ennen kevättä 2018 konferenssin semifinaaleja pidemmälle. 
Seuran nykyinen kapteeni Aleksandr Ovetškin on ollut tulokaskaudestaan lähtien joukkueensa avainpelaaja, josta kertoo se, että hän on voittanut jokaisella pelaamallaan kaudella joukkueensa sisäisen piste- ja maalipörssin. Lukuun ottamatta kautta 2016–2017, jolloin Nicklas Bäckström voitti joukkueen sisäisen pistepörssin. 
Ensimmäisen Stanley Cup -voittonsa Capitals saavutti kaudella 2017-2018, kun se voitti finaalisarjassa tulokasjoukkue Vegas Golden Knightsin otteluvoitoin 4-1.