google/wiki40b huggingface dataset:
Salaperäinen tähti

Juoni

Eräänä iltana taivaalla näkyy suuri kirkas tähti, joka aiheuttaa korkea-asteisen lämpöaallon. Tintti ja Milou käyvät observatoriossa, jossa professori Kaila kertoo tähden olevan valtava meteoriitti, joka on törmäämäisillään Maahan. Uutisesta sekaisin mennyt professori Filippulus julistaa itsensä profeetaksi ja ennustaa maailmanloppua. Mutta seuraavana aamuna ilmeneekin, että meteoriitti menikin vain Maan ohi. Siitä oli kuitenkin irronnut palanen, joka oli syöksynyt Pohjoiseen jäämereen. Ilmenee, että meteorissa on uutta ennennäkemätöntä alkuainetta, jonka professori Kaila nimeää kailaaniksi. Tintti, Milou ja professori Kaila lähtevät eurooppalaisia tiedemiehiä mukana etsimään meteoria kapteeni Haddockin Aurora -aluksella.
Samaan aikaan São Ricosta on lähtenyt pankinjohtaja Bohlwinkelin rahoittama retkikunta Peary -nimisellä aluksella. Bohlwinkel yrittää useaan otteeseen sabotoida Auroran matkaa piilottamalla sinne dynamiittia sekä palkkaamalla muita laivoja upottamaan sen. Yritykset epäonnistuvat ja Aurora jatkaa matkaansa.
Mutta juuri kun Aurora on saamaisillaan Pearyn kiinni, he saavat hätäkutsun toiselta laivalta. Tintti kuitenkin huomaa hätäkutsun tekaistuksi. Kun he lopulta saapuvat meteorin luokse, Peary on jo sen vieressä, mutta ei ole vielä ehtinyt viemään lippuaan sinne. Lentokoneen kyydissä Tintti kuitenkin pääsee meteorille ja Aurora saa meteorin haltuunsa ensin vain sekunteja ennen Pearya.
Meteorin luona Tintti todistaa kailaanin ihmeellisiä vaikutuksia. Meteorista kasvaa suuria räjähtäviä sieniä, omenasta kasvaa hetkessä puu täynnä valtavia omenia, omenan sisällä ollut toukka muuttuu hetkessä isoksi perhoseksi ja Tintin eväiden joukossa ollut hämähäkki kasvaa jättiläiseksi. Sitten meteori alkaakin upota kokonaan mereen. Tintti onnistuu palaamaan Auroralle mukanaan palanen kailaania.
Bohlwinkel pidätetään retken sabotointiyrityksistä ja Aurora matkaa takaisin Eurooppaa kohti.

Eroavaisuudet alkuperäisversiosta

Alkuperäisessä versiossa Pearyn ryhmä oli Yhdysvalloista ja sen rahoittaja Blumenstein, stereotyyppinen juutalainen. Toisen maailmansodan jälkeen Hergé vaihtoi Blumsteinin Bohlwinkeliksi ja Yhdysvallat São Ricoksi.
Singtam

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Singtamissa asuu 5 868 henkeä. Hindulaisia on melkein 78 prosenttia väestöstä, muslimeita ja buddhalaisia 8 % sekä kristittyjä 5 %. Lukutaitoisten osuus väestöstä on 86 prosenttia.
Anders Henrik Falck

Anders Henrik Falck (25. marraskuuta 1772 Kerimäki – 30. marraskuuta 1851 Kauttua) oli Suomen senaatin talousosaston varapuheenjohtaja 1828–1833 ja senaattori vuodesta 1816. Hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1826, ja hänet aateloitiin 1830. Falck omisti Kauttuan ruukin ja toimi laamannina.
Toimiessaan talousosaston puheenjohtajana hän edisti Suomen suuriruhtinaskunnan taloutta perustamalla maanviljelyn ja teollisuuden kehittämiseksi rahaston.
Daniel Nlandu Mayi

Daniel Nlandu Mayi (s. 19. lokakuuta 1953 Kinshasa) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Kinshasan arkkihiippakuntaan Joseph-Albert Malula 20. huhtikuuta 1980, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Cataquasin titulaaripiispaksi 29. lokakuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. tammikuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi, jota avustivat Francisco-Javier Lozano ja Eugène Moke Motsüri.
11. marraskuuta 2008 Nlandu Mayi sai nimityksen Matadin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja 21. syyskuuta 2010 hänestä tuli sen piispa.
Austrocactus

Levinneisyys

Suvun lajit ovat peräisin Länsi- ja Etelä-Argentiinasta sekä Chilen keski- ja eteläosista.

Tuntomerkit

Austrocactus-lajit ovat verrattain matalia, yksittäin kasvavia tai tyvestään haarautuvia, 30–60 cm korkeita. Varret ovat pehmeän meheviä, pallomaisia - lyhyen lieriömäisiä, nivelettömiä. Harjuja varsissa on 6–12, ja ne ovat matalia ja kyhmyisiä. Areolien keskipiikit ovat suoria tai koukkumaisia, säteittäispiikit neulamaisia.
Varren päähän tai toisinaan sen sivulle kehittyy kukkia, jotka ovat avoinna päiväsaikaan. Ne ovat maljamaisia tai kellomaisia, 3–6 cm:n mittaisia. Kukkaperässä ja pohjusmaljassa on surkastuneita suomuja, villakarvakimppuja ja pieniä sukasia. Kukkaperä on muodoltaan leveän kärkikartiomainen ja pohjusmalja lyhyt. Heteet sijaitsevat kahdessa tasossa, ja alimmat niistä muodostavat renkaita emin vartaloiden ympärille. Emin luotit ovat purppuranpunaiset. Hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, tavallisimmin kuiva, vihertävä ja siinä on villakarvaa ja sukasia. Hedelmä avautuu epäsäännöllisesti tai tyveltään. Kukan osien jäänteet pysyvät kiinni hedelmässä. Siemenet ovat leveän soikeita, mustia - ruskeita, ryppyisiä.
Nadežda Tolokonnikova

Nadežda Andrejevna Tolokonnikova (ven. Надежда Андреевна Толоконникова, s. 7. marraskuuta 1989 Norilsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen punkmuusikko, joka opiskelee filosofiaa Moskovan valtionyliopistossa ja on Pussy Riotin johtohahmo. Hän on jo ennen Pussy Riotin perustamista toiminut katutaideryhmä Voinassa (Sota). Hän on naimisissa Pjotr Verzilovin kanssa, ja heillä on vuonna 2008 syntynyt tytär. Hänellä on oleskelulupa Kanadassa ja hänen miehellään on Kanadan ja Venäjän kaksoiskansalaisuus.
Tolokonnikova tuomittiin kahden vuoden vankeuteen huliganismista ja osallistumisestaan Pussy Riotin järjestämään esitykseen Moskovan pääkirkossa Kristus Vapahtajan katedraalissa. Lokakuussa 2012 Tolokonnikova lähetettiin moskovalaisesta vankilasta Mordvassa sijaitsevaan vankileiriin.
Lokakuussa 2012 Nadežda Tolokonnikova lähetettiin Mordvasta Siperiaan Krasnojarskin alueelle turvallisuussyistä. Junamatkustaja näki hänet 24. lokakuuta Tšeljabinskiin saapuvassa junassa, mutta hänen olinpaikastaan ei ollut julkisuudessa tietoa. Tolokonnikovan aviomies Pjotr Veržilov epäili hänen yhteytensä ulkomaailmaan katkaistuiksi eikä tavoittanut häntä Siperiasta. Venäjän vankilaviranomaiset sekä ihmisoikeusvaltuutettu Vladimir Lukin ilmoittivat, että Tolokonnikovan mukana oli lääkäri ja että hän oli kunnossa.
Tolokonnikova vapautettiin vankilasta joulukuussa 2013 osana laajaa joukkoarmahdusta, joka koski myös toista vangittua Pussy Riotin jäsentä Maria Aljohinaa. Tolokonnikova kritisoi vapautuksia vallanpitäjien imagon kohennuksiksi olympialaisten alla ja muistutti useiden muiden poliittisten vankien pysyneen yhä vankeudessa. Hän kehotti boikotoimaan helmikuussa järjestettäviä Sotšin talviolympialaisia.
Frances Sheridan

Elämä

Frances Chamberlainen isä, Dr. Phillip Chamberlaine, työskenteli anglikaanisen kirkon palveluksessa. Vuonna 1747 hän nai näyttelijä Thomas Sheridanin. Samoihin aikoihin hän alkoi kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan Eugenia and Adelaide. Sheridanin pariskunta muutti pysyvästi Lontooseen 1758. Lontoossa Frances Sheridan tapasi Samuel Richardsonin, joka rohkaisi häntä kirjailijanuralle. Frances Sheridanin menestynein romaani Memoirs of Miss Sidney Bidulph (1761) on päiväkirjamuotoinen. Se on saanut vaikutteita Richardsonin teoksesta Pamela. Sittemmin Frances Sheridan siirtyi näytelmäkirjallisuuteen; kaksi hänen näytelmistään esitettiin lontoolaisessa Drury Lane -teatterissa 1760-luvulla.
Frances Sheridan oli kuuluisan näytelmäkirjailija Richard Brinsley Sheridanin äiti, ja hänen poikansa varhaistuotanto sai runsaasti vaikutteita äidin näytelmistä. Frances Sheridan kuoli 42-vuotiaana Blois'issa Ranskassa. Hänen pojantyttärensä Alicia LeFanu julkaisi hänen elämäkertansa 1824.
Maxim (Varkaus)

Maxim on Varkaudessa sijaitseva elokuvateatteri, jonka omistaa Savon Kinot. Maxim on kolmesalinen. Salien yhteenlaskettu katsojakapasiteetti on 250. Kaikki salit on varustettu Dolby Digital- ja 3D-esitystekniikoilla. Teatteri on myös esteetön ja varustettu pyörätuolipaikoilla.

Historia

Maximin paikalla olleessa kiinteistössä on toiminut elokuvateatteri aina vuodesta 1939 lähtien. Teatterin siirryttyä Savon Kinojen omistukseen vuonna 1986 vanha elokuvateatterirakennus purettiin ja tilalle rakennettiin uusi kaksisalinen Maxim-elokuvateatteri. Vuonna 2015 rakennus uudistettiin ja siihen avattiin kolmaskin sali.
Vesa Oittinen

Vesa Oittinen (s. 25. lokakuuta 1951 Turku) on suomalainen aate- ja oppihistorioitsija. Oittinen työskentelee akatemiatutkijana Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa erityisalanaan Itä-Euroopan ja Venäjän aate- ja oppihistoria. Hän on filosofian historian dosentti Tampereen yliopistossa. Vesa Oittinen väitteli Saksassa ranskalaisten strukturalistien ja jälkistrukturalistien Spinoza-tulkinnoista vuonna 1994. Hän on Karl Marx -seuran puheenjohtaja.
Oittinen on kääntänyt useita filosofisia teoksia, muun muassa Baruch Spinozan Etiikan, Immanuel Kantin Prolegomenan ja Friedrich Engelsin Kristinuskon alkuperän sekä varustanut nämä kattavilla johdannoilla ja selityksillä. Käännöstöistä Oittinen on saanut Mikael Agricola -palkinnon vuonna 1988.
Oittinen on useasti arvostellut englannin kielen valta-asemaa suomalaisessa tiedeyhteisössä esimerkiksi virantäytöissä.
Samppa Aittoniemi

Sikstus Samuel (Samppa, S.S.) Aittoniemi (23. marraskuuta 1892 Jalasjärvi – 20. joulukuuta 1969 Jalasjärvi) oli suomalainen poliitikko. Aittoniemi toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1933–1936 sekä 1948–1958 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Aittoniemi toimi myös Jalasjärven kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuonna 1931 Aittoniemi toimi presidentin valitsijamiehenä. Aittoniemi kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1917, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1923 ja filosofian maisteriksi vuonna 1927. Politiikan ulkopuolella Aittoniemi toimi muun muassa Pienviljelijäin keskusliiton toiminnanjohtajana, Yhteistyön päätoimittajana, Pellervon toimituskunnan jäsenenä ja maanviljelijänä Jalasjärvellä. Aittoniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Sikstus Salomon Aittoniemi ja Maria Matilda Matintytär. Aittoniemen puoliso vuodesta 1936 oli Vilta Susanna Niinimaa.
Jorma Kontio

Ura

Oulun Heinäpään kaupunginosasta kotoisin olevan Jorma Kontion isä on tunnettu paikallinen hevosmies Mikko Kontio. Hän ohjasti ensimmäistä kertaa kilpaa jo vuonna 1967 erikoisluvalla 13 vuoden ikäisenä ja saavutti samana vuonna myös ensimmäisen voittonsa Ulla-Maija-nimisellä suomenhevosella. 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Kontio työskenteli Pentti Tikkisen talleilla ja aloitti oman valmennustallin pitämisen Oulussa vuonna 1971. Myöhemmin hän muutti Turun kautta Ylöjärven vastavalmistuneelle Teivon raviradalle, jossa toimi valmentajana vuosina 1977–1994. Vuosina 1989–1991 Kontiolla oli talli myös Pilvenmäen raviradalla Forssassa. Oman valmennustoiminnan Kontio lopetti vuonna 1994, siirtyen kokonaan lainaohjastajaksi. Vuodesta 2000 lähtien Kontio on kilpaillut Ruotsista käsin. Nykyään hän asuu Enköpingissä.
Suomen Hippoksen rekisterissä Kontiolla oli vuoden 2013 lopulla lähes 37 000 ajettua ravilähtöä ja noin 6 500 voittoa. Lisäksi Ruotsissa ajettuja voittoja on hänellä on yli 3 000. Palkintorahoja Kontio on uransa aikana ohjastanut yli 57 miljoonaa euroa. Vuonna 2012 hän voitti Ruotsin pääradan Solvallan ajajaliigan ensimmäisenä ulkomaalaisena ohjastajana. 9 000. voittonsa hän saavutti helmikuussa 2012 Eskilstunan raveissa hevosella Victor Mile ja rikkoi 10 000 voiton rajan 16. elokuuta 2015 Evartti-nimisellä suomenhevosella Pihtiputaan Hiekan raviradalla. Kontio on Euroopan kaikkien aikojen toiseksi voitokkain raviohjastaja 16 800 ykkössijaa urallaan ajaneen saksalaisen Heinz Weweringin jälkeen. Koko maailman voitokkain ohjastaja on amerikkalainen Dave Palone yli 17 000 voitollaan.
31.12.2018 mennessä Jorma Kontio on ajanut 10 760 voittoa.
Kontio valittiin keväällä 2019 ruotsalaisen raviurheilun Hall of Fameen

Muuta

Vuonna 2015 Ruotsin yleisradioyhtiön suomenkielinen kanava Sisuradio valitsi Kontion vuoden ruotsinsuomalaiseksi.

Perhe

Jorma Kontio on esteratsastaja Anna-Julia Kontion isä. Hänellä on myös neljä muuta lasta.
Nils Gyldenstolpe (vapaaherra)

Nils Gyldenstolpe (5. marraskuuta 1642 Turku – 4. toukokuuta 1709 Tukholma), vapaaherra ja kreivi, oli Ruotsin kuninkaan hovin palveluksessa ja menestynyt diplomaatti.
Nils Gyldenstolpen isä oli Turun akatemian rehtori Mikael Wexionius, aateloituna Gyldenstolpe (1650). Hänen äitinsä oli Susanna Crucimontana (1617–1669), joka oli Algutsbodan kirkkoherran, maisteri Nicolaus Svenonis Crucimontanuksen ja Magdalena Gripin tytär.
Nils Gyldenstolpe oli Knivstan pitäjän Noorin kreivi, Segerstan vapaaherra ja Lidingsnäsin, Raision Jaakkolan ja Paraisten Atun herra. Hän toimi lukuisissa Ruotsin kruunun viroissa muun muassa tuomarina, lähetystösihteerinä Kööpenhaminassa, lähettiläänä Haagissa, hovikanslerina, valtiopäivämiehenä, kansliapresidenttinä ja Lundin akatemian kanslerina.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Christina Wärnschöld (1653–1672), toinen Margareta Ehrensteen (1659 Helsingør – 1721 Tukholma). Margareta Ehrensteenin kanssa heille syntyi ainakin neljä poikaa: Edvard Gyldenstolpe (1679–1709), Carl Adolf Gyldenstolpe (1681–1709), Gustaf Gyldenstolpe (kuoli lapsena) ja Ulrik Nils Gyldenstolpe (1689–1768). Hänen kaksi poikaansa kuolivat Pultavan taistelussa hieman ennen isänsä kuolemaa.
Ahmon koulu

Historia

Koulun juuret ovat melko kaukana nykyiseltä paikaltaan. Koulun alkuperä löytyy Karjalasta Laatokan koillisrannalta, Salmin pitäjästä. Sodan seurauksena Salmin keskikoulu siirtyi Siilinjärvelle vuonna 1944. Myöhempinä vuosina koulu tunnettiin nimillä Siilinjärven keskikoulu sekä Siilinjärven yhteislyseo.
Lasse Ollinkari

Lasse Arvi Ollinkari (9. joulukuuta 1921 Valkeakoski – 26. lokakuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti. Hän suoritti ammatilliset opintonsa  Taideteollisessa oppilaitoksessa. Ollinkari aloitti uransa Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa, ilmeisesti ensimmäisenä suomalaisena arkkitehtitoimistoon kiinnitettynä sisustusarkkitehtina. Oman toimistonsa hän perusti Helsinkiin vuonna 1954.
Vaikka Ollinkarin tuotantoon kuului myös eri tiloihin suunniteltuja kalusteita, hän loi mainetta nimenomaan sisustussuunnittelijana. Ollinkarin suunnittelukohteina olivat muun muassa pankkien konttorit ja suuret sairaalat. Aarne Ervin suunnitteleman Helsingin yliopiston instituuttirakennus Porthanian (1957) sisustus ja kalustus kuuluvat Ollinkarin tunnettuihin töihin, yhdessä Seppo Paateron, Esko Pajamiehen ja Aivi Gallen-Kallelan kanssa. Hän osallistui myös Ervin toimiston suunnitteleman, vuonna 1968 valmistuneen Tapiolan Heikintorin kauppakeskuksen tilojen suunnitteluun. 
Ollinkarin työssä näkyi myös sisustuksiin yleensä ajan myötä syntyvä kerroksellisuus ja suunnittelun jatkuvuus, sillä hän  uudisti joidenkin kohteidensa sisustusta useaan otteeseen vuosikymmenten kuluessa. Ollinkari suunnitteli myös joitakin tavallisille kuluttajille suunnattuja yksinkertaisia huonekalumalleja, ja teki sitä kautta itseään suurelle yleisölle tunnetuksi.
Ollinkari kuului Sisustusarkkitehdit SIO -yhdistyksen perustamissopimuksen vuonna 1956 allekirjoittaneeseen keskeisten suomalaisten sisustusarkkitehtien joukkoon, johon kuuluivat hänen lisäksen Olli Borg, Lilli Kolmijoki-Halonen, Maija Heikinheimo, Olavi Hänninen, Erkki Kataja, Olli Mannermaa, Lisa Johansson-Pape ja Ilmari Tapiovaara.
Ollinkarin puoliso oli keraamikko Irma Ollinkari, joka myös avusti puolisoaan suunnittelutyössä ja huolehti muun muassa toimiston hallinnollisista tehtävistä.
Anna käsi

Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Vexi Salmi, ellei toisin mainita. Sovitukset Kassu Halonen.
Inguušin kieli

Levinneisyys ja puhujamäärä

Inguušit asuvat etupäässä Ingušiassa ja Pohjois-Ossetiassa. 1800- ja 1940-lukujen väestönsiirtojen seurauksena pieniä inguuširyhmiä on myös Keski-Aasiassa ja Lähi-idän maissa. Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 237 400 inguušia, joista 163 800 asui silloisessa Tšetšeno-Ingušetiassa, 32 800 Pohjois-Ossetiassa ja 19 900 Kazakstanissa. Inguušin kielen puhujia oli Venäjällä 212 300 henkeä. Venäjän inguušeista 98,2 % ilmoitti äidinkielekseen inguušin ja 1,6 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 80,2 %.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 413 000 inguušia ja 405 300 inguušin kielen puhujaa. 92,2 % inguušeista osaa inguušia, 87,7 % venäjää ja 1,6 % tšetšeeniä. Pieni osa tšetšeeneistä puhuu vastaavasti inguušia. Ingušian tasavallan koko väestöstä 86,6 % osaa venäjää ja 76,7 % inguušia.

Historia ja murteet

Venäjällä käytetyn luokittelun mukaan inguuši kuuluu itäkaukasialaisten (nahilais-dagestanilaisten) kielten nahilaiseen haaraan. Sen lähin sukukieli on tšetšeeni, josta se on eriytynyt vasta neuvostoaikana luodun kirjakielen vaikutuksesta. Niistä on käytetty yhteistä nimitystä vainahilaiset kielet. Inguušissa ei ole murteita.
Inguušien yhteydet tšetšeeneihin ja alueen muihin kansoihin kuten kabardeihin, osseeteihin ja georgialaisiin ovat aina olleet läheiset ja vieraiden kielten taitoa on suuresti arvostettu. Inguušin sana mott tarkoittaa ’kielen’ lisäksi myös ’oikeaa käyttäytymistä’. Ilmaisut наьха мотт ховш ва ’puhuu ihmisten kieltä, osaa käyttäytyä’ ja наьха мотт ховш вац ’ei puhu ihmisten kieltä, ei osaa käyttäytyä’ luonnehtivat ihmistä positiivisesti tai hyvin negatiivisesti.

Nykytilanne

Kielen asema yhteisön suullisena kommunikaatiovälineenä on vakaa, eikä sitä pidetä mitenkään uhanalaisena. Kirjallinen käyttö on kuitenkin melko vähäistä, ja monissa perheissä puhutaan venäjää tai venäjän ja inguušin sekakieltä. Viime aikoina inguušin arvostus on noussut ja sen käyttöalaa pyritään laajentamaan.
Konemetsä

Konemetsä oli vuodesta 2004 alkaen järjestetty psytrance-painotteinen konemusiikkitapahtuma, jossa musiikki soi taukoamatta viikonlopun yli. Perjantaista sunnuntaihin kestävä tapahtuma järjestettiin vuosittain (2004-2009) heinäkuussa Simalan kylässä, Marttilassa, Lounais-Suomessa. Tapahtumapaikkana oli pellon laidalla sijaitseva metsikkö ja sen lähiympäristö, jossa sijaitsi useita lavoja. Leirintäalueet sijaitsivat metsikön viereisillä pellolla ja autojen pysäköintialue lähialueella. Juhlijoita tapahtumassa vieraili noin 4 000 vuonna 2007. Kävijöiden määrä kasvoi vuosi vuodelta aina vuoteen 2008 saakka. Elektronisen musiikin artisteja Konemetsässä esiintyi useita kymmeniä, joiden tyylisuunnat vaihtelevat laidasta laitaan. Useat artistit nousivat seuraavalle ammatilliselle tasolle Konemetsä keikkansa ansiosta ja ura aukesi kansainväliseksi.  
Vuoden 2006 Konemetsässä esiintymislavoja olivat Main Stage, Desert Stage, Chill-out / Progressive Stage, Camp X-Rust ja Metsäteknologiakeskus. Esiintyjiä runsaan 36 tunnin aikana oli 60.
Vuonna 2007 tapahtuma pidettiin 6.–7. heinäkuuta, ja esiintymislavoja oli jälleen viisi: Main Stage, Desert Stage, Chill-out, Camp X-Rust ja Urban Audio. Ulkomaisina pääesiintyjinä paikalla nähtiin muun muassa Eat Static ja Koxbox.
Vuoden 2008 tapahtuma järjestettiin 11.–13. heinäkuuta. Pääartisteina olivat alankomaalainen GMS, brittiläinen System 7 ja israelilainen Astrix. Tapahtuma keräsi noin 4 000 kävijää per päivä (noin 10 000 kokonaisuudessaan) ja oli näin suurin tähän mennessä järjestetty Konemetsä-festivaali. Varsinais-Suomen poliisin, tullin, rajavartiolaitoksen ja vankilan viranomaisten yhteisessä tehovalvontaiskussa 102 tapahtuman osallistujaa jäi kiinni huumeiden hallussapidosta. Yksikään hallussapito ei johtanut pidätykseen. Suurin osa niistä oli kannabistuotteita, mutta myös LSD:tä ja ekstaasia takavarikoitiin pieniä määriä.
Tapahtumassa ei juurikaan ollut järjestyshäiriöitä.
Vuonna 2009 Konemetsä laajennettiin nelipäiväiseksi. Se järjestettiin viimeisen kerran 2.-5.7.2009. Pääesiintyjänä oli muun muassa Deadmau5.
Mikko Karppi

Mikko Jaakko Antero Karppi (s. 2. marraskuuta 1978 Vähäkyrö) on suomalainen kirjailija, kolumnisti, yrittäjä ja entinen maajoukkuetason pikajuoksija. Päivätyössä hän on Pohjanmaan poliisin rikostorjuntasektorilla. Hän on myös viiden lapsen isä ja tuotantoyhtiö Mölömä & Mettäpöyröö Oy:n toimitusjohtaja sekä elämysyhtiö Pimeä Productions Oy Ab:n perustajajäsen.

Urheilu-ura

Karppi voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Turun Kalevan Kisoissa vuonna 2001 ajalla 47,53 . Seuratasolla hän on edustanut Vähänkyrön Viestiä (–1997) ja Porin Tarmoa (1997–2003).
Karppi oli Suomessa voittamaton päämatkallaan 400 metrillä lähes kahden vuoden ajan (2000–2002). Hän edusti Suomea Euroopan cupissa kahdesti ja voitti poliisien EM-kisoissa pronssia 2002. Hän lopetti urheilu-uransa kauden 2003 jälkeen.

Kirjailijanura

Karpin esikoisteos Väinämöisen vyö ilmestyi 2007. Itsenäinen jatko-osa Unkarilainen taulu ilmestyi seuraavana vuonna, ja kauhuromaani Sateen varjo syksyllä 2009.
Karppi toimi vuodesta 2010 vuoteen 2012 taiteellisena johtajana Roisto Oy:ssä, jonka hankkeena oli maailman ensimmäisen Twitterin kautta kirjoitetun yhteisöllisen romaanin Todellisuudesta toiseen luominen. Kirja on käännetty viidelle kielelle. Toinen Roisto-hankkeen julkaisu on Pirunmeri, jonka kirjoitustyö päättyi marraskuussa 2011. 
Keväällä 2012 Roisto kokosi kansalaisten festivaalimuistoista teoksen nimeltä Festarikalevala.
Yrjö Vesa

Yrjö Waldemar Vesa (12. huhtikuuta 1898 Helsinki – 4. joulukuuta 1967) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1947. 
Yrjö Vesa valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosastolta 1921. Hän oli Wärtsilä-yhtymä Oy Kone ja Sillan toimitusjohtaja 1937–1942, Wärtsilä-yhtymän apulaispääjohtaja 1942–1947, Valmet Oy:n pääjohtaja 1947–1954 sekä Teollisuuden Auto- ja vastuuvakuutuksen toimitusjohtaja 1954–1964. Suomen työnantajain Keskusliiton hallituksen puheenjohtajana Vesa oli 1943–1947.
Vatsakalvo

Vatsapaidat

Vatsakalvo muodostaa vatsaontelon elinten väliin ison ja pienen vatsapaidan. Iso vatsapaita (lat. omentum major) riippuu suoliston edessä. Se kiinnittyy paksusuolen poikittaiseen osaan ja mahalaukun isoon kaarrokseen. Isossa vatsapaidassa on runsaasti rasvakudosta. Pieni vatsapaita (lat. omentum minus) yhdistää maksan ja mahalaukun pienen kaarroksen.
Autuansaari

Autuansaari (ven. А́втово, Avtovo) on historiallinen kaupunginosa ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Kirovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin keskustan lounaisosassa.
Paikalla on sijainnut keskiaikainen Lahden suurkylä, joka vuoden 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa mainitaan nimellä Lahta u morja (suomeksi Lahti meren rannalla) erotuksena pohjoisemmasta Lahden kylästä. 1600-luvun loppupuolella kylän nimeksi tuli Auhtua, joka perustuu maaperän laatua kuvaavaan sanaan auhta ’hiekkaperäinen, kuohkea’. Asukkaina oli ortodoksisia inkerikkoja ja Suomesta siirtyneitä inkeriläisiä. Myöhemmin Autuansaaren suomalaiset kuuluivat Pyhän Marian seurakuntaan.
1800–1900-lukujen vaiheessa Autuansaari oli Pietarin teollista laitakaupunkia. Suurin osa asukkaista työskenteli Putilovin eli nykyisessä Kirovin tehtaassa. Alueen uudelleenrakentaminen alkoi 1920-luvulla. Vuosina 1937–1941 rakennettiin Statšekin prospektin ja Krasnoputilovskaja-kadun välinen asuinalue. Leningradin piirityksen aikana rintamalinja kulki kaupunginosan eteläpuolitse. Asuntorakentamista jatkettiin 1940-luvun lopulla. Vuonna 1955 avattiin Avtovon metroasema.
Boccia kesäparalympialaisissa 2020

Karsinnat

Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi pari tai joukkue pari- ja joukkuekilpailuihin. Yksilökilpailuissa ei ole samanlaista rajoitusta. Joukkue- ja parikilpailuihin on muutama karsintatapa: isäntämaa Japanille annetaan yksi paikka jokaiseen kilpailuun. Näiden lisäksi kolme alueellisesti (Eurooppa, Aasia/Osenia, Amerikka/Aasia) parasta joukkuetta tai paria pääsee suoraan paralympialaisiin. Kuusi paria tai joukkuetta valitaan rankingin perusteella. Joukkue- ja parikilpailuihin osallistuu 10 paria tai joukkuetta. Yksilökilpailuihin osallistuu 20 tai 24 urheilijaa. Alueellisista kilpailuista pääsee kolme urheilijaa, kolme valitaan yksilörankingin peruteella (vain sellaiset urheiljat, jotka edustavat maata, jotka eivät kilpaile pari- tai joukkuekilpailuissa), 3 tai 7 urheilijaa valitaan pari/joukkuerankingin perusteella ja yksi nainen rankingin perusteella maista, jotka eivät osallistu joukkuekilpailuun. Jokaisesta joukkuekilpailuun osallistuvasta maasta yksi urheilija saa osallistua yksikökilpailuun.