google/wiki40b huggingface dataset:
Aimen Belaid

Ura

Belaid aloitti jalkapalloilun synnyinmaassaan Ranskassa Paris FC:n ja SM Caenin junioriseuroissa. Myöhemmin hän siirtyi vuoden 2007 aikana Tšekkiin Slavia Prahan kakkosjoukkueeseen.
Elokuussa 2010 Belaid allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen ranskalaisen Grenoblen kanssa. Hän pelasi seurassa kahdeksan sarjaottelua.
Kesällä 2012 Belaid siirtyi ES Saheliin.
Syyskuussa 2013 hän siirtyi Lokomotiv Plovdiviin.
Tammikuussa 2014 hän siirtyi Levski Sofiaan. Tammikuussa 2016 hän teki kahden ja puolen vuoden sopimuksen Rotherham Unitedin kanssa.
Kontiomäen rautatieasema

Risteysasema

Kontiomäki on risteysasema, siellä risteävät Joensuusta, Iisalmesta, Oulusta, Ämmänsaarelta ja Vartiuksesta alkavat rataosat.
Matkustajaliikennettä on vain rataosalla Iisalmi–Kontiomäki–Oulu. Muut rataosat ovat tavaraliikenneratoja. Asemalla pysähtyvät rataosan kaikki junat. Asemalla tapahtuu päivän aikana yksi junakohtaus, jossa IC 713 Ouluun käyttää raidetta yksi ja IC 70 Helsinkiin raidetta kaksi. Muutoin kaikki junat käyttävät raidetta yksi.  
Kontiomäen rautatieasema sijaitsee myös valtateiden 22 ja 5 sekä kantatien 89 risteyskohdassa, ja sijaitsee liikenteellisesti tärkeällä alueella.

Rautatieasema

Rautatieaseman päärakennus on rakennettu vuonna 1923, jolloin rautatie Kajaanista Paltamoon valmistui. Gunnar Aspelinin suunnittelema asemarakennus noudattelee samaa rakennustyyliä kuin Iisalmen–Ylivieskan radan asemarakennukset.
Liikenteenohjaustoiminnot on siirretty asemarakennuksen vierelle sijoitettuun parakkiin asemarakennuksessa olleen homevaurion vuoksi. Asemarakennuksen homevauriot on nyttemmin korjattu

Veturitallit

Kontiomäellä on laajahko tallialue, joka on peräisin 1920–1930-luvuilta, jolloin Kontiomäki oli merkittävä risteysasema.

Ratapiha

Kontiomäen ratapiha on yksi Suomen viimeisiä ratapihoja, joilla ei ole ollut minkäänlaisia turvalaitteita. Alun perin Kontiomäellä oli ainoastaan ratapihaa suojaavat siipiopastimet, jotka korvattiin 1990-luvulla valo-opastimilla. Kun Matkalan vaihde lakkautettiin ja Kontiomäen ohitusraide valmistui, otettiin ohitusraiteella käyttöön VR-76 -tyyppinen releasetinlaite. Kontiomäen ratapihalle mitään turvalaitteita ei valo-opastimien lisäksi kuitenkaan asennettu.

Liikenteenohjaus

Nykyisin liikenteenohjaustoiminnot Kontiomäen ratapihalla hoidetaan keskitetysti kaukokäytöllä Oulun rautatieasemalla sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Ratapihan muutostöiden yhteydessä liikennepaikalle asennettiin sähkökääntölaitteilla varustetut vaihteet sekä tietokoneasetinlaite. Kontiomäki oli Kainuun viimeinen liikennepaikka, jolla junasuorittajat ohjasivat liikennettä paikallisesti.
1. joulukuuta 2006 otettiin käyttöön sähköistys rataosilla Oulu–Kontiomäki–Iisalmi ja Kontiomäki–Vartius.
Ranskan merentakaiset alueet

Ranskan merentakaiset alueet ovat Euroopassa sijaitsevan Ranskan alueet, jotka sijaitsevat manner-Ranskasta tai Kuusikulmiosta (valtion muoto kartalla) katsottuna valtameren takana. Alueet kuuluvat Euroopan unioniin, mutta eivät Schengen-alueeseen. Niiden rahayksikkönä on euro, ottamatta lukuun kylläkin euron arvoon sidottua CFP-frangia käyttäviä Ranskan Polynesiaa ja Uutta-Kaledoniaa.
Metatieto

Metatieto (metadata, liitännäistieto, kuvailutieto) on tietoa tiedosta eli kuvailevaa ja määrittävää tietoa jostakin tietovarannosta tai sisältöyksiköstä. Esimerkiksi tyypillistä metatietoa ovat CD-levyn tiedot (levyn nimi, esittäjä, säveltäjä, päivämäärä) tai tekstidokumentin tiedot (viimeksi tallennettu, omistaja, versio, sijainti, julkaisupäivämäärä jne.).
Liitännäistietojen kehittämisellä pyritään tehostamaan tietovarannon käyttöä, koska ne voivat helpottaa tietojärjestelmien välisiä tiedonsiirtoja ja eri paikoissa olevien sisältöjen yhdistämistä. Täten laadukkaat metatiedot voivat myös parantaa informaation löydettävyyttä niin, että hakukoneet pystyvät etsimään tietoa tarkemmin ja monipuolisemmin.
Metatiedon merkitys on kasvanut World Wide Webin myötä. Liitännäistiedon merkitys esimerkiksi tiedon automaattisessa järjestelyssä on olennainen, sillä niitä parantamalla pystytään kehittämään monia asioita, esimerkiksi versionhallintaa, prosessien toimintaa, asiankäsittelyä tai tietojen arkistointia. Liitännäistietoa voi olla tallennettuna myös jostain tiedosta, jota ei enää ole olemassa.

Metatiedot käytännössä

Tyypillisin metatieto, johon tietokoneen käyttäjä yleensä törmää, on tiedostonimi jossain tiedostojärjestelmässä. Toinen tyypillinen päivittäisessä käytössä esiintyvä metatieto on tiedostojen tiedostopääte, joka määrittelee, minkä tyyppinen tiedosto on kyseessä ja millaisella ohjelmalla tiedostoa voi käsitellä. Perinteisten tiedostojärjestelmien "metatietojärjestelmä" perustuu yleensä juuri hakemistorakenteisiin ja kuvaaviin tiedostonimiin. Tiedostojärjestelmissä käytettävien tiedostonimien käyttöä voi vakioida vaikka sopimalla nimeämiskäytänteistä. Eräs yleinen tyyli on vuosi-asiayhteys-kirjoittaja-tiedostotunniste (esim. "2002-kuusamonkokous-virtanen-antti.odf"). Lisätarkkuutta tiedostojärjestelmään voidaan saada esimerkiksi koostekansioilla ja luokituksilla.
Tiedostojen metatieto voi olla tallennettuna itse tiedostoon tai erilliseen tietokantaan keskitetysti. Esimerkiksi kuva- ja musiikkitiedostoissa on usein tiedostoihin sisällytettynä paljon lisätietoa tekijästä, kohteesta, tiedostokoosta, laadusta tai albumista. Monet kuvankäsittely- ja musiikkiohjelmat toisaalta tallentavat metatietoja myös "mediakirjastoonsa" tai "albumitietokantaansa". Jos metatiedot on tallennettu keskitetysti, eivät ne yleensä siirry mukana tiedostoja siirrettäessä toisaalle esimerkiksi ladattaessa musiikkia kannettavaan soittimeen. Tiedostoon sisällytettyjä liitännäistietoja taas on tiedostoformaatista riippuen hyvin vaihteleva määrä, ja monien tiedostoformaattien ongelma epäyhteensopivuus muiden ohjelmien kanssa tai rajalliset metatiedon tallennusmahdollisuudet.
Metatietojen hyödyllisyys esimerkiksi hakukoneille vaihtelee. Vaikkapa monet tunnetut Internetin hakukoneet eivät juurikaan hyödynnä tiedostojen virallista liitännäistietoa vaan käyttävät tilastollisia analyyseja, sisältöanalyyseja, ulkopuolisten linkkien ja niiden kuvauksien antamaa tietoa.
Khares Lindoslainen

Khares Lindoslainen oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä Rodoksen saaren Lindoksesta. Hän valmisti pronssista auringonjumala Heliosta esittävän Rodoksen kolossin, joka valmistui joko vuonna 290, 282 tai 280 eaa. Painoa kolossilla oli 20 tonnia ja korkeutta noin 30 metriä. Rodoksen kolossi tuhoutui maanjäristyksessä jo joko vuonna 227 eaa. tai 226 eaa. Kolossi lukeutui maailman seitsemän ihmeen joukkoon.
Kerrotaan tarinoita, ettei Khares nähnyt kolossia valmiina, sillä hän teki itsemurhan. Mitään todisteita tarinoiden todenperäisyydelle ei ole. Erään tarinan mukaan kolossin ollessa miltei valmis, huomautettiin Kharekselle, että kolossissa oli pieni virhe rakenteessa. Tämän vuoksi Khareksen kerrotaan surmanneen itsensä. Toisen tarinan mukaan Rodoksen kaupungin johtajat päättivät, että kolossista tulisi kaksi kertaa korkeampi. Khares kaksinkertaisti palkkansa, mutta unohti, että korkeuden kaksinkertaistaminen merkitsisi sitä, että tarvittaisiin kahdeksankertaisesti rakennusmateriaaleja. Khares joutuikin tämän vuoksi vararikkoon, minkä vuoksi teki itsemurhan. Kolossin saattoi valmiiksi Khareksen oppilas.
Khares oli myös mukana puolustamassa Rodoksen kaupunkia. Khares oli kuvanveistäjä Lysippoksen oppilas.
Inrō

Inrō (jap. 印籠) on pieni vesitiivis monilokeroinen kotelo, jossa japanilaiset miehet kuljettivat pikkuesineitä, kuten kolikoita, lääkkeitä ja henkilökohtaista sinettiä. Inrō tarkoittaa sanoja nimileimasin (印, in) ja kori (籠, rō). Inrōt ovat lakkamestareiden taidokkaasti tekemiä ja hyvin koristeellisia.

Käyttö

Inrō aukaistiin ja suljettiin tiiviisti nyörien ja liukuvan helmen, ojimen avulla. Sitä säilytettiin vyöllä eli obilla ja se lukittiin usein koteloon sopivan netsuken avulla.

Historia

Inrōjen historia alkaa 1500-luvulta ja niiden kulta-aika oli Edo-kaudella 1603–1868. Ne olivat aluksi sallittuja vain samuraille, mutta myöhemmin niitä alkoivat käyttää myös varakkaat kaupunkilaiset. Nykyään inrōt ovat suosittuja keräilyesineitä ympäri maailmaa.
Arrows A10

1987

Kaudella 1987 Cheever ajoi pisteille neljästi. Hän oli neljäs Belgian- ja Meksikon GP:ssa. Kuudenneksi hän selviytyi kotikilpailussaan Itä-Yhdysvaltain- ja Portugalin GP:ssa. Aika-ajoissa hän vastasi tallin kauden parhaasta suorituksesta ajamalla kuudenteen lähtöruutuun Monacon- ja Itä-Yhdysvaltain GP:ssa.
Warwick ajoi kauden aikana pisteille kahteen otteeseen. Hän oli maalissa viides Ranskan GP:ssa ja kuudes Unkarin GP:ssa. Aika-ajoissa hänen parhaaksi sijoitukseksi jäi kauden avauskilpailun kahdeksas lähtöruutu.
Valmistajien MM-sarjassa Arrows sijoittui seitsemänneksi 11 pisteellä.
Juha Salonen (vesistökunnostaja)

Juha Salonen (s. 1980) Helsinki on Suomalaisen kalastusmatkailun edistämisseuran Longinoja -projektin vetäjä. Salonen on valittu myös Suomen ympäristökeskuksen vetämän vesistökunnostusverkoston Vuoden vesistökunnostajaksi vuonna 2017. Longinojan -puroaktiivit] ovat ehdolla Kansalaisareenan Vuoden vapaaehtoiseksi 2019.
Tupsukekomuurahainen

Koko ja ulkonäkö

Skandinaviassa työläisen pituus on 4-8,5 mm, kuningattaren ja kuhnurin pituus 8-10mm.  Lajin työläiset ovat muiden kekomuurahaisten tapaan väritykseltään puna-ruskeita.  Selkäpuoli on vaaleampi kuin osittain tumma pää ja perä.   Kuningattaret ovat puna-ruskeita ja kuhnurit mustia. 
Lajin erottaminen lähilajeista kaljukekomuurahainen, punakekomuurahainen ja karvakekomuurahainen perustuu lähinnä keskimääräiseen karvojen määrään selässä ja pään takareunassa.   Tupsukekomuurahainen on yksi vähiten aggressiivinen kekomuurahaislaji.

Levinneisyys

Tupsukekomuurahainen pesii koko Suomessa.  Lajin maailmanlaajuinen levinneisyys ulottuu Fennoskandiasta Siperian itäosiin ja Euroopassa etelässä Skotlannin pohjois-osiin ja Alpeille saakka.

Elinympäristö ja elintavat

Laji esiintyy enimmäkseen havumetsissä, mutta myös puisilla soilla ja alppiniityillä.  Laji viihtyy metsän reunalla, jossa aurinko pääsee lämmittämään pesää.    Useita kekoja voi sijaita samassa metsässä lähekkäin.  Ne muodostavat usein yhteisön, joiden suurissa keoissa voi olla satoja munivia kuningattaria. Suuret pesät voivat olla yli kaksi metriä korkeita.   Suomessa pesien keskikorkeus on noin puoli metriä.
Kuten muutkin kekomuurahaiset, tupsukekomuurahaiset lypsävät kirvojen mesikastetta eli makeaa ulostetta ja suojelevat karjaansa tehokkaasti. Lisäksi ne käyttävät ravintonaan keräämiään hyönteisiä.
Rosso Fiorentino

Rosso Fiorentino tai Il Rosso (s. 1494 Firenzessä – k. 1540) oli italialainen manieristinen taidemaalari, joka oli syntymänimeltään Giovan Battista di Jacopo.
Fiorentino aloitti taideopiskelunsa Andrea del Sarton työpajassa yhdessä aikalaisensa Pontormon kanssa. Vuoden 1527 Rooman valloituksen ja ryöstön jälkeen Fiorentino muutti Ranskaan, jossa asui kuolemaansa asti. Hän pääsi Frans I:sen hoviin ja oli yhdessä Francesco Primaticcion kanssa merkittävimpiä taiteilijoita, joka työskenteli Fontainebleaun linnassa, jossa Fiorentino vietti suuren osan elämästään. Primaticcio otti päävastuun linnan taiteellisesta puolesta Fiorentinon kuoleman jälkeen.
Pehr Granstedt

Pehr Granstedt (1764–1828) oli linnoitusupseeri ja uusklassisen tyylin arkkitehti. Hän syntyi Karlskronassa Ruotsissa. Hän tuli Suomeen Kustaa III:n sotaan linnoitusupseeriksi linnoittamaan Hankoa ja toimi mahdollisesti myös Viaporissa. Hän jäi Suomen sodassa venäläisten vangiksi, miltä ajalta on jäljellä hänen päiväkirjansa sotavankeudesta Venäjällä. Sodan jälkeen hän jäi asumaan Suomeen.
Granstedt suunnitteli nykyisen Presidentinlinnan alkujaan 1814 varakkaan Heidenstrauch-suvun kauppiastaloksi. Valtio osti vuonna 1837 talon Venäjän keisareiden Suomen-palatsiksi, minkä jälkeen sitä muutettiin huomattavasti C. L. Engelin suunnitelmien mukaan. Granstedt oli 1800-luvun alkupuoliskon merkittävimpiä arkkitehteja C. L. Engelin ja Charles Bassin rinnalla.
Granstedtin poika oli arkkitehti Anders Fredrik Granstedt. Granstedtin hauta on säilynyt näihin päiviin saakka Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa.
Antto Laiho

Antto Laiho (29. toukokuuta 1870 Kankaanpää – 17. joulukuuta 1942 Forssa) oli suomalainen agronomi, jota pidetään yhtenä suomalaisen maatalousopetuksen uranuurtajista.

Elämä

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Laiho kirjoitti ylioppilaaksi Porin lyseosta, jonka jälkeen hän opiskeli maanmittausinsinööriksi Helsingin Polyteknillisessä opistossa ja valmistui myös agronomiksi Mustialan maanviljelyskoulusta vuonna 1896. Vuosina 1904–1907 Laiho toimi Kaarinassa Tuorlan maamieskoulun johtajana, josta hän siirtyi Mustialaan yhteiskunnallisten aineiden opettajaksi. Myöhemmin Laiho valittiin Mustialan maanviljelyskoulun johtajaksi vuonna 1929, jossa tehtävässä hän oli syksyyn 1937 saakka.
Laiho oli kiinnostunut erityisesti osuustoiminta-aatteesta sekä maatalouden historiasta. Mustialan maatalousmuseon hoitajana hän toimi vuodesta 1922 lähtien, jolloin sen perustaja Gösta Grotenfelt kuoli. Laihon aikana museon kokoelmat kasvoivat huomattavasti, lisäksi hänen ansiokseen voidaan lukea 1937 valmistunut uusi museorakennus. Laiho oli jo aikaisemmin 1910-luvulla tehnyt yhdessä Grotenfeltin kanssa useita maatalousesineiden keräysmatkoja eri puolille maata.
Antto Laiho asui Tammelassa vuodesta 1908 lähtien ja oli aktiivisesti mukana pitäjän kunnalliselämässä. Kunnallisneuvoksen arvonimen hän sai 1926. Laihon kirjallinen tuotanto käsittää muun muassa maanviljelijöille tarkoitettuja lakioppaita sekä historiikkeja. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1912 ilmestynyt Wanhan kansan merkkipäivät, josta on myöhemmin otettu lukuisia uusintapainoksia aina 2000-luvulle saakka.
Nigerin sisämaasuisto

Nigerin sisämaasuisto on laaja tulvatasanko ja järvialue Nigerjoen keskijuoksulla Malissa.
Nigerjoen 400 kilometriä pitkä ja 125 kilometriä leveä sisämaasuisto ulottuu lounais-koillissuunnassa Ségousta Timbuktun jokisatamaan Koryoumeen. Se käsittää myös Nigerin sivujoen Banin alajuoksun. Alue rajoittuu etelässä ja idässä Bandiagaran ylänköön, lännessä ”kuolleeksi suistoksi” kutsuttuun muinaiseen tulva-alueeseen ja pohjoisessa itä-länsi -suuntaisiin hiekkadyyneihin. Sisämaasuiston laajuus on keskimäärin 40 000 nelikilometriä, mutta sen pinta-ala voi vaihdella kuivan ajan 30 000 neliökilometristä tulvakauden 80 000 neliökilometriin.
Aluetta luonnehtivat lukuisat jokihaarat ja tulvajärvet, joita yleensä esiintyy jokien suistoissa. Sen ylä- ja keskiosa Ké Macinasta ja Dounasta alaspäin käsittää Nigerin ja Banin kaksi päähaaraa sekä järvialueen, johon kuuluvat muun muassa Débo, Wallado ja Korientze -järvet. Alaosan muodostaa Diréen ulottuva monimutkainen jokien ja tulva-altaiden verkosto, jonka suurimmat sivuhaarat ovat Issa Ber, Barra Issa ja Koli Koli.
Sisämaasuisto varastoi vuosittain 7–70 kuutiokilometriä vettä. Tulva alkaa Koulikorosta syyskuussa, levittäytyy nopeasti tasangolle ja ohittaa Dirén kolme kuukautta myöhemmin. Ilmaan haihtuu ja maahan imeytyy noin 44 % virtauksesta. Sisamaasuiston reuna-alueilla sijaitsevien tulvajärvien kuten Aougoundoun, Dôn, Faguibinen, Garoun, Haribongon, Horon, Koraroun, Niangayen ja Télén pinta-ala on supistunut viime vuosikymmenten kuivuuden takia.
Nigerin sisämaasuistoa hyödynnetään kalastuksessa, karjan laidunmaana ja maanviljelyksessä. Siellä sijaitsee Länsi-Afrikan laajin keinokastelujärjestelmä Office du Niger. Alue on myös tärkeä muuttolintujen pysähdyspaikka. Sisämaasuisto sai Ramsar-alueen statuksen vuonna 2004.
Tommy Björkskog

Tommy Björkskog (s. 1973) on kristillisdemokraattinen poliitikko ja Suomen kristillisdemokraattisen puolueen 1. varapuheenjohtaja. Hän on toiminut Naantalin kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2013 lähtien.
The Sims 4

The Sims 4 konsoleilla

The Sims 4 julkaistiin 17. marraskuuta 2017 konsoleille Playstation 4 ja Xbox One. Samana päivänä julkaistiin myös The Sims 4 Deluxe Party Edition, joka sisältää itse peruspelin ja Täydellinen Terassi-kamasetin. Lisäksi vielä samana päivänä julkaistiin Bundle Pack, joka sisältää Kaupunkielämää-lisäosan, Vampyyrit-game packin ja Klassista Luksuskamaa-kamasetin.
BelKa 2

BelKa 2 (valkoven. Беларускі касмічны апарат) on Valko-Venäjän kaukokartoitussatelliitti, joka laukaistaan vuonna 2011. 
Satelliitti perustuu venäläiseen NPO VNIEEMin satelliittirunkoon. Satelliitin massa on 400 kg, se lentää viiden vuoden ajan 510 km korkealla aurinkosynkronisella kiertoradalla. Se laukaistaan Rockot-KM-kantoraketilla yhdessä Kanopus-V 2-satelliitin kanssa.
Sen kameran resoluutio on 2,1 metriä. Sen kuva-aineisto käyttää Valko-Venäjän luonnonvarojen ministeriö ja Geodesia- ja karttapalvelu. Satelliitti tekee myös ilmakehämittauksia.
BelKa 1-satelliitti laukaistiin 26. heinäkuuta 2006 seitsemäntoista muun satelliitin kanssa Baikonurista, mutta se tuhoutui Dnepr-1-kantoraketin tuhoutuessa. Satelliitti oli vakuutettu.
Difenakumi

Hoito ihmisillä

Antikoagulanttina difenakumi aiheuttaa ulkoisia ja sisäisiä verenvuotoja, jotka ilmenevät aikaisintaan 12 - 24 tunnin kuluttua nauttimisesta. Vasta-aineena annetaan K₁ -vitamiinia. Hoito voi kestää viikkoja.
James Coco

Aiempi elämä ja ura

New Yorkissa syntynyt Coco aloitti näyttelemisen lapsena. Broadway-debyyttinsä hän teki Hotel Paradisossa vuonna 1957. Hänen ensimmäinen suuri esiintymisensä oli kuitenkin The Moon in Yellow Riverissä, josta hän voitti Obie-palkinnon. Seuraavina vuosina hän esiintyi lähinnä mainoksissa ja teatterinlavalla.
Cocon ensimmäinen yhteistyö Terrence McNallyn kanssa oli vuoden 1968 Sweet Eros/Witness, jota seurasi Here's Where I Belong. Esitys oli katastrofaalinen, ja se suljettiin avausiltana. Heillä oli parempi menestys seuraavan näytelmänsä Nextin kanssa, sillä sitä esitettiin yli 700 kertaa ja Coco voitti siitä Drama Desk Awardin. Kuusitoista vuotta myöhemmin kaksikko teki taas yhteistyötä It's Only a Play -produktion parissa Manhattan Theatre Clubilla.
Coco menestyi myös vuoden 1969 näytelmän The Last of the Red Hot Lovers erityisesti häntä varten kirjoittaneen Neil Simonin kanssa. Coco voitti näytelmästä parhaan näyttelijän Tony-palkinnon.

Elokuva- ja televisioroolit

Coco on esiintynyt muun muassa elokuvissa Ensign Pulver, Tell Me That You Love Me, Junie Moon, Man of La Mancha, Such Good Friends, A New Leaf, Villit juhlat ja The Muppets Take Manhattan. Lisäksi elokuvat The Chair ja That's Adequate julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen.
Televisiossa Coco esiintyi kahdessa 1970-luvun menestymättömässä sarjassa, Calucci's Department ja The Dumplings. Hän myös vieraili monissa ohjelmissa, kuten ABC Stage 67, The Edge of Night, Marcus Welby, M.D., Trapper John, M.D., Medical Center, Maude, Fantasy Island, Alice, Murhasta tuli totta, The Muppet Show, Lemmenlaiva ja Sairaalan syke, joista viimeksi mainitusta hän voitti Emmy-palkinnon.

Kuolema

Coco kuoli vuonna 1987 sydänkohtaukseen New Yorkissa 56-vuotiaana. Hänet on haudattu St. Gertrude’s Roman Catholic Cemeteryyn New Jerseyn Coloniaan.
Forbes

Forbes on yhdysvaltalainen talouslehti ja mediatalo, jonka B. C. Forbes perusti vuonna 1917. Nykyään lehden päätoimittaja on Randall Lane, mutta vastaavana päätoimittajana ja lehden omistavan Forbes Media -yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimii Malcolm Stevenson Forbes Jr. Forbes Median toimitusjohtaja on Mike Perlis. Forbes Median pääkonttori on New Yorkin naapurissa Jersey Cityssä.
Lehti tunnetaan jokavuotisista rankinglistoistaan, joissa luetellaan muun muassa maailman ja Yhdysvaltain suurimmat yritykset, varakkaimmat ihmiset (miljardöörit), sekä suurituloisimmat urheilijat ja muut julkisuuden hahmot. Lehden päätoimitus on toiminut pitkään New Yorkissa Viidennellä avenuella. Muissa maissa Forbesia on julkaistu lisenssillä lukuisina paikallisina toimitteina, Euroopassa muun muassa Bulgariassa, Kroatiassa, Latviassa, Puolassa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä, Ukrainassa ja Virossa.
M/S Aurora

Käyttöhistoria

18. tammikuuta 1982 alus laskettiin vesille. 11. kesäkuuta laiva sai nimen; Arcturus. 29. kesäkuuta 1982 Finska Ångfartygs hankki vastavalmistuneen aluksen omistukseensa ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. Tämän jälkeen Finncarriers aloitti liikennöinnin aluksella, reitillä Helsinki–Kotka–Purfleet–Rotterdam. Joulukuun lopulla 1986 Finncarriers osti Arcturuksen. 23. joulukuuta 1991 Hafslund Transport osti aluksen ja se rekisteröitiin Hafslund Bulk 1:n omistukseen. Uusi omistaja liputti laivan Norjan lipun alle ja kotisatamaksi tuli Tønsberg.

Aurora

27. joulukuuta 1991 laiva sai nykyisen Aurora-nimensä, jonka jälkeen se aikarahdattiin Finncarriersin liikenteeseen. Toukokuussa 1992 Aurora sai uuden omistajan; norjalainen Actinor RoRo AS hankki aluksen. Kotisatama säilyi Tønsberginä. Kesällä 1995 alus aikarahdattiin DFDS A/S:n liikenteeseen, Harwichin ja Esbjergin välille. Tammikuusta 1996 joulukuuhun 1997 laiva oli aikarahdattuna Fred. Olsen & Co:n liikenteeseen, reitille Oslo–Immingham–Rotterdam–Hampuri–Zeebrugge. Tammikuussa 1998 Finncarriers vuokrasi laivan linjalle Helsinki–Kotka–Lyypekki–Rostock. Tammikuussa 1999 reitti vaihtui; Helsinki–Rauma–Gdynia–Rostock–Lyypekki. Tammikuussa 2004 Scandlines Estonia vuokrasi aluksen Helsingin ja Rostockin väliseen liikenteeseen.
Marraskuussa Scandlines osti Auroran ja rekisteröi sen Saksan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rostock. Luovutus uudelle omistajalle tapahtui kuitenkin vasta 10. tammikuuta 2005, jonka jälkeen alus aikarahdattiin DFDS Tor Linen Zeebruggen ja Imminghamin väliseen liikenteeseen. Marraskuussa Aurora aikarahdattiin Transfennican liikenteeseen, linjalle Rauma–Lyypekki–Hanko. Lokakuussa 2007 alus siirtyi reitille Hanko–Rostock.
Münchenin olympiastadion

Münchenin olympiastadion on yleisurheilu- ja jalkapallostadion Münchenin Olympiaparkissa. Se valmistui vuonna 1972 Münchenin olympialaisten päänäyttämöksi. Siinä on pelattu myös monia merkittäviä jalkapallo-otteluita, kuten vuoden 1974 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu ja EM-kilpailujen 1988 loppuottelu sekä Euroopan cupin finaalit 1979, 1993 ja 1997.
Olympialaisten jälkeen (virallinen avausottelu oli kauden 1971–1972 päätöskierroksella, ennen olympiakisoja) stadion oli FC Bayern Münchenin kotikenttä vuoteen 2005 asti, jolloin seura muutti Allianz Arenalle.
Stadionin suunnitteli arkkitehti Günther Behnisch. Olympialaisten aikaan sen katsomoon mahtui 80 000 katsojaa. Muutostöiden jälkeen se vetää 69 250 henkeä.
CEN

CEN, (ransk. Comité Européen de Normalisation tai engl. European Committee for Standardization) on yksityinen voittoa tavoittelematon järjestö, jonka päätehtävinä on edistää eurooppalaista standardisointia.
EEC ja EFTA-maiden standardisointijärjestöt perustivat CEN:n vuonna 1961. Järjestön kansalliset jäsenet tuottavat yhteistyössä vapaaehtoisia eurooppalaisia EN-standardeja. CENin vastuualueeseen kuuluvat elektroniikkaa (Cenelec) ja tietoliikennettä (ETSI) lukuun ottamatta kaikki standardit.
CENiin kuuluvat tällä hetkellä Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Espanja, Islanti, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Makedonia, Malta, Norja, Puola, Portugali, Ranska, Romania, Ruotsi, Slovakia, Saksa, Slovenia, Suomi, Sveitsi, Tšekki, Tanska, Turkki, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta. Suomea CENissä edustaa Suomen Standardisoimisliitto SFS. CENin standardit vahvistetaan Suomessa SFS-EN-standardeiksi.
Kansainvälisen standardoimisjärjestön ISO:n kanssa CEN on tehnyt Wienin sopimuksen.
Germano Grachane

Germano Grachane (s. 4. toukokuuta 1942) on mosambikilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 24. toukokuuta 1970 ja nimitettiin Nampulan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thunusudan titulaaripiispaksi 22. tammikuuta 1990. Piispaksi konsekroinnin suoritti 3. kesäkuuta Manuel Vieira Pinto, jota avustivat Paulo Mandlate ja Júlio Duarte Langa.
11. lokakuuta 1991 Grachane sai nimityksen Nacalan piispaksi.