google/wiki40b huggingface dataset:
Televisiosota

Televisiosota on nykyajan termi, jota käytetään sodasta, joka uutisoidaan laajasti television välityksellä. Termi liitetään vahvasti Vietnamin sotaan, jota pidetään toistaiseksi puhtaimpana televisiosotana.
Televisio tuli Yhdysvalloissa koteihin 1950-luvulla. Tuolloin Yhdysvallat kävi Korean sotaa, mutta siitä uutisoitiin pääosin perinteisesti esimerkiksi elokuvanäytösten uutiskatsauksissa. 1960-luvun puoliväliin mennessä, kun Yhdysvallat alkoi lähettää entistä enemmän joukkoja Vietnamiin, televisio oli levinnyt laajalti varsinkin länsimaihin. Televisioidut uutiset tavoittivat yhä suurempia yleisöjä. Uudet pienentyneet ja kestävät kamerat sallivat kuvaajien mennä lähemmäksi varsinaisia tapahtumia ja uusi informaatioteknologia mahdollisti entistä nopeamman tiedonvälityksen.
Nykyisin sodissa pyritään valvomaan ja sensuroimaan uutisia. Reporttereita otetaan myös vangeiksi. Samalla kuitenkin sosiaalinen media on tehnyt sodan vaikeammin sensuroitavaksi.

Vietnam-kanava

Kun laajamittainen sota alkoi, olivat sekä välineet että yleisö valmiina. Ensimmäiset televisiokuvat tuhansien kilometrien päässä käytävästä sodasta saavuttivat laajat katsojaluvut Yhdysvalloissa. Samalla alkoi televisioyhtiöiden ja kanavien keskinäinen taistelu katsojista. Kaikki kykenevät lähettivät omat kuvausryhmänsä Vietnamiin. Yhdysvaltain armeija ei ollut osannut varautua tiedottamisen nopeaan ja valtavaan kasvuun, eikä sillä ollut kokemusta television sensuroinnista. Armeija huolehti vain sotasalaisuuksien säilymisestä. Niinpä lähinnä nuoret sotakuvaajat ja sotakirjeenvaihtajat saivat vapaat kädet. Tutkivan journalismin hengessä he eivät epäilleet osoittaa myös sodan julmia kasvoja sekä Yhdysvaltojen joukkojen raakuuksia. Tammikuussa 1968 alkanutta Tet-hyökkäystä pidetään sodan käännekohtana. Vaikka Etelä-Vietnamin kansallisen vapautusrintaman Viet Kongin ja Pohjois-Vietnamin armeijan operaatio kävi kalliiksi aloittajilleen ja päätyi Yhdysvaltojen johtaman liittouman sotilaalliseen voittoon, näki kymmenien miljoonien kokoinen yhdysvaltalaisyleisö sodan läheltä, kun kommunistisissit hyökkäsivät Yhdysvaltain lähetystöön Saigonissa. Sodan vastaiset protestit alkoivat. Ne merkitsivät lopulta sodan päättymistä Yhdysvaltojen ja Etelä-Vietnamin hallituksen tappioon.
Yhdysvaltain asevoimat ottivat opikseen Vietnamista. Nykyisissä sodissa uutiskuvaajia valvotaan ja uutisointia seurataan ja sensuroidaan. Asevoimat valitsevat journalisteista ne, jotka pääsevät rintamalle. Heitä ei kutsuta enää sotakirjeenvaihtajiksi, vaan tiedottajiksi.
Aristeas

Aristeas (m.kreik. Ἀριστέας) oli puolilegendaarinen kreikkalainen runoilija ja ihmeidentekijä. Hän vaikutti Vähä-Aasian Prokonnesoksessa eli Marmaran saarella 600-luvulla eaa.
Herodotos kertoo, että korkea-arvoiseen sukuun kuulunut Aristeas olisi kaatunut kuolleena maahan huovuttajan luona ollessaan. Huovuttaja sulki liikkeensä ja lähti hakemaan Aristeaan sukulaisia, mutta ruumis oli kadonnut ennen kuin sukulaiset ehtivät paikalle. Seitsemän vuotta myöhemmin Aristeaan kerrottiin ilmestyneen esiin Prokonnesoksessa ja kirjoittaneen Arimaspeia-runon, minkä jälkeen hän katosi uudelleen.
Arimaspeia (m.kreik. Ἀριμάσπεια) kertoo Aristeaan matkoista kaukana pohjoisessa. Hän oli tavannut siellä issedonialaisten heimon, jolta hän oli saanut tietoja vielä kauempana pohjoisessa asuneista fantastisista kansoista: yksisilmäisistä arimaspeista, jotka taistelivat kulta-aarteita vartioivien aarnikotkien kanssa, sekä hyperborealaisista, joiden luona Apollon asui talvella. Runosta on jäljellä vain katkelmia.
Herodotoksen kertoman mukaan Aristeas ilmestyi 240 vuotta kuolemansa jälkeen Metapontionissa, eteläisessä Italiassa. Hän käski, että hänelle tuli pystyttää patsas ja Apollonille uusi alttari. Hän kertoi matkustaneensa kuolemansa jälkeen Apollonin seurassa pyhän korpin hahmossa.
Transnistrian lippu

Transnistrian lippu perustuu entisen Moldavian sosialistisen neuvostotasavallan lippuun. Lippu on muuten melko samanlainen, mutta värit ovat hieman eri sävyä. Lipusta on olemassa myös versio ilman sirppi ja vasara -tunnusta.
Afarit

Historia

Afarit olivat alun perin karjankasvattajia, mutta siirtyivät ennen 1000-lukua paimentolaisuuteen nykyisille asuinalueilleen. 1200-luvulta 1600-luvulle afarien muodostamat muslimivaltiot kävivät useita sotia kristittyä Etiopiaa vastaan. Vuonna 1884 heidän alueilleen perusttiin Ranskan somalimaa, eli nykyinen Djibouti. Eritrea oli Italian siirtomaa ja vuodesta 1935 vuoteen 1941 Etiopia oli Italian miehittämä. Sodan jälkeen Eritrea päätyi Etiopialle, mutta alueella alkoivat vapaustaistelut vuonna 1961. Vuonna 1967 Ranskan Somalimaa uudelleen nimettiin Ranskan afarien ja issojen alueeksi. Vuonna 1975 aloitti toimintansa Afar Liberation Front eli ALF. Se toimi etenkin Djiboutin ja Etiopian vastaisella raja-alueella. Djibouti itsenäistyi vuonna 1977 ja vuonna 1979 paikalliset afarit aloittivat demokratian puolesta taistelevan maanalaisen liikkeen. Vuonna 1987 Djiboutista tuli yksipuoluevaltio ja Etiopiaan perustettiin autonominen afarien alue. Cuonna 1991 Eritrea itsenäistyi Etiopiasta ja Djiboutissa alkoi afarien aseellinen vastarinta viranomaisten pidätettyä 100 afariaktivistia. Vuonna 1994 Etiopiaan muodostettiin Afarin maakunta ja Djiboutissa aloitettiin rauhanneuvottelut hallituksen ja afarien välillä.

Elinkeinot

Suurin osa afareista on edelleen paimentolaisia, vaikkakin jotkin heistä ovat muuttaneet kaupunkeihin kuten Addis Ababaan. Afarit pitävät vuohia, lampaita ja lehmiä. Kuivakauden aikana suurin osa heistä muuttaa Awashjoelle. Koska Awash on alueen ainoa merkittävä joki, parhaita paikkoja leiriytyä valvotaan tarkasti. Sadekauden saapuessa marraskuussa afarit muuttavat korkeammille alueille. Afarit keräävät myös suolaa aavikolta, jota myydään nahan ja muiden karjatuotteiden ohella viljan ja kasvisten saamiseksi. Afarit asuvat helposti purettavissa ja mukaan otettavissa taloissa, joita he kutsuvat nimellä ari. Leiri eli burra koostuu yleensä yhdestä tai kahdesta arista. Leirien rakentaminen ja puhtaanapito on naisten työtä. Naimisiin mennään usein serkusten kesken.

Yhteiskunta

Afarit jakautuvat klaaneihin, jotka koostuvat samoista esi-isistä polveutuvista afareista. Afarit jakautuvat myös kahteen muuhun yhteiskuntaryhmään, jotka ovat asaimara ("punaiset") ja adoimara ("valkoiset"). Asaimarat ovat paremmassa asemassa kuin adoimarat, jotka ovat yleensä työläisiä. Perimän katsotaan periytyvän aina isän kautta, jolta uskovat perivänsä voiman. Fyysisten ominaisuuksien uskotaan periytyvän äidin puolelta. Afarien poika- ja tyttölapset on tapana ympärileikata. Miestä arvostetaan usein sen mukaan, miten hyvin hän kesti ympärileikkauksen tuottaman kivun.

Uskonto

Afarit kääntyivät islamiin 1000-luvun paikkeilla arabien käänyttäminä. Vaikka islam onkin tärkeä osa elämää, on sen sääntöjä muokattu voimakkaasti afarien omiin tapoihin sopivaksi. Uskoon on vaikuttanut myös afaarien alkuperäinen uskonto, joka perustui taivas-jumaluuteen.
Viipurin kauppahalli

Historia

Viipurin kauppahalli oli Pohjoismaiden suurin, kunnes Segerstadin yhdessä Einar Flinckenbergin kanssa suunnittelema Hakaniemen kauppahalli valmistui Helsinkiin vuonna 1914. Kaksikerroksinen rakennus on vain parikymmenen metrin levyinen, mutta yli 130 metriä pitkä ja siihen kuuluu myös pääsisäänkäyntirakennuksen yhteydessä oleva kellotorni. Kauppahallissa oli alun perin noin sata myyntipistettä ja lisäksi suuri kahvila-ravintola.
Syyskuussa 1944 päättyneen jatkosodan jälkeen Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle ja halli avattiin uudelleen seuraavan vuoden maaliskuussa. Neuvostoliiton aikana hallissa myytiin lähinnä maataloustuotteita. Rakennusta restauroitiin 1950-luvulla ja vuonna 1976 se sai jälleen alkuperäisen ulkoasunsa.

Nykypäivä

Nykyään Viipurin kauppahalli on suosittu ostospaikka erityisesti matkailijoiden keskuudessa. Elintarvikkeiden lisäksi siellä on myynnissä runsaasti muun muassa erilaista kristallia ja posliinia. Hallissa on yhteensä 158 myyntipaikkaa sekä ravintola. Ensimmäinen kerros on varattu elintarvikemyynnille ja toisessa kerroksessa puolestaan on muun muassa matkamuistoja, kodintarvikkeita ja vaatteita.
Streaplers

The Streaplers on ruotsalainen rockyhtye-dansband. Yhtye perustettiin vuonna 1959 Kungälvissa ja sen ensi esiintyminen tapahtui Lorensbergs Circussissa. Neljä vuotta myöhemmin yhtye teki läpimurtonsa hitillä "Diggety Doggety". Muita hittejä olivat mm. "Happy piano", "Säkkijärven polkka", "Mule skinner blues" ja "Rockin' Robin". Monista miesvaihdoksista huolimatta yhtye on pysynyt koossa ja keikkailee vielä nytkin.
Haskell Wexler

Haskell Wexler (6. helmikuuta 1922 Chicago, Yhdysvallat – 27. joulukuuta 2015 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän kuvasi sekä näytelmäelokuvia että teollisuuselokuvia, mainoksia ja poliittisia dokumentteja. Hän sai työstään useita palkintoja, joista tunnetuimpia ovat kaksi Oscaria (Kuka pelkää Virginia Woolfia? ja Tämä maa on minun). Hänellä on myös tähti Hollywoodin Walk of Famella. Hänen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuvatyönsä oli Irvin Kershnerin ohjaama Stakeout on Dope Street (1958). Tunnettuja kuvaustöitä ovat lisäksi esimerkiksi Elia Kazanin America America (1963), Mike Nicholsin Kuka pelkää Virginia Woolfia? (1966) ja Norman Jewisonin Yön kuumuudessa (1967). 
Wexler hoiti loppuun Terrence Malickin elokuvan Onnellisten aika kuvaukset Néstor Almendrosin jouduttua lähtemään toisen elokuvan pariin. Almendros palkittiin elokuvasta Oscarilla.
Kalle Vänniä

Karl Thomas (Kalle Tuomas) Vänniä (16. lokakuuta 1874 Tyrvää – 16. huhtikuuta 1918 Tyrvää) oli satakuntalainen maanviljelijä ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Vänniän vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Vänniä ja Eva Lovisa Inna. Vänniä kävi kaksi vuotta kansakoulua ja toimi sitten maanviljelijänä kotiseudullaan Tyrväällä vuodesta 1897 alkaen. Vänniä oli myös Tyrvään säästöpankin kamreeri vuodesta 1909 ja Tyrvään Sanomien toimituksen jäsen sekä Satakunnan keuhkotautiparantolan ja Tyrvään ym. pitäjien piirimielisairaalan johtokunnan jäsen.
Vänniä oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1914 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä.
Suomen sisällissodan aikana punaiset vangitsivat suojeluskuntaan kuuluneen Vänniän 7. huhtikuuta ja ampuivat hänet Tyrvään Lousajassa 16. huhtikuuta.
Georg Tillaeus

Georg Tillaeus (20. marraskuuta 1705 Västerås, Ruotsi – 21. huhtikuuta 1782 Simtuna, Ruotsi) oli ruotsalainen pappi.

Koulutus

Tillaeuksen vanhemmat olivat tuomiorovasti Petrus Tillaeus ja Margareta Ekman. Hän opiskeli ylioppilaaksi vuonna 1720 kotiopettajan johdolla, jonka jälkeen siirtyi opiskelemaan filosofiaa Uppsalan yliopistoon ja valmistui maisteriksi 19. kesäkuuta 1731.

Ura

Hänet vihittiin papiksi Tukholmassa, jonka jälkeen hänestä tuli isänsä apulainen Västeråsin tuomiokirkkoon. Vuonna 1736 hänestä tuli  Arvid Hornin kotisaarnaaja, missä virassa hän oli vuoteen 1739. Tammikuussa 1738 hänestä tuli kuningatar Ulriika Eleonooran hovisaarnaaja. 15. marraskuuta 1740 hänet nimitettiin hovikonsistorin jäseneksi, jolloin hän edusti kirkon notaarina valtiopäivillä. Vuonna 1749 hän haki kirkkoherran virkaa Maria Magdalenan seurakunnassa, mutta ei tullut valituksi. Seuraavana vuonna hän haki Simtunan ja Altunan seurakuntien kirkkoherran virkaan, jonka hän sai. Hänet nimitettiin seurakuntien rovastiksi 10. toukokuuta 1754 ja hoiti seurakuntaa kuolemaansa asti.

Avioliitot ja lapset

Tillaeus oli ensin naimisissa Brita Tyresonin kanssa tämän kuolemaan asti vuoteen 1742. Hän avioitui seuraavana vuonna Sara Cornelia von Muydenin kanssa, jonka isä oli hovikirjuri Johan Cornelius von Muyden. Tästä avioliitosta syntyi kaksi lasta; lääkärinä ja kasvitieteilijänä tunnettu Pehr Cornelius Tillaeus ja Fredrika Lovisa Tillaeus, joka avioitui Tukholman kaupungin arkkitehti Carl Henrik Königin kanssa.
Energia Azerbaidžanissa

Öljy

Azerbaidžan tuottaa maaöljyä. Vuosina 1848-49 porattu maailman ensimmäinen öljykaivo sijaitsi maan pääkaupunki Bakusta etelään. Nobelin veljekset (Alfred Nobel ja Emanuel Nobel) perustivat sinne öljyntuotantoyrityksen vuonna 1879.
Vuonna 1994 Azerbaidžan antaa kansainvälisten öljy-yhtiöiden yhteenliittymälle luvan kolmen avomerellä sijaitsevan öljykentän tutkimiselle ja hyödyntämiselle ja vuonna 1997 tästä sopimuksesta syntynyt öljyntuotanto käyntiin. 
Syyskuussa 2002 aloitettiin rakentamaan putkea, jonka tarkoitus on siirtää öljyä Azerbaidžanista Georgian Tbilisin kautta Turkkiin Ceyhaniin. Tämä Baku–Tbilisi–Ceyhan-öljyputki avataan virallisesti heinäkuussa 2006. 
Nykyään maassa tuotetaan raakaöljyä 789 300 barrelia päivässä (2017 arvio), josta ulkomaille viedään 718 800 barrelia päivässä (2015 arvio). Maahan ei tuoda öljyä ollenkaan ja todettuja raakaöljyvarantoja siellä on seitsemän miljardin barrelin verran.

Maakaasu

Maakaasua Azerbaidžanissa tuotetaan 16,96 miljardia m³ (2017 arvio), josta maassa kulutetaan 10,34 miljardia m³ (2017 arvio) Maasta viedään 8,042 miljardia m³ (2017 arvio) maakaasua ja sinne tuodaan sitä 2,095 miljardia m³ (2017 arvio). Tiedossa olevia maakaasuvarantoja maassa on 991,1 miljardia m³ (arvio 1.1.2018.). 
Vuonna 2010 British Petroleum alkoi suunnitella Venäjän ohittavaa kaasuputkea Azerbaidžanista Euroopaan. Sen rakentaminen aloitettiin syyskuussa 2014 ja tavoiteltu valmistumisaika oli vuonna 2018.
Ydren kunta

Kuntajaon kehitys

Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Ydren maalaiskunta yhdistämällä Asby, Norra Vi, Sund, Svinhult, Torpa ja Västra Ryd. Kaikki nämä kuuluivat Ydren kihlakuntaan, jonka mukaan kunta sai nimensä. Vuonna 1971 maalaiskunnasta tuli Ydren kunta.
Tasakatto

Tasakatto on arkkitehtuurissa ulkokattotyyppi, jossa katto on vaakasuorassa. Sadeveden takia tasakatto on aina hivenen kalteva, ja jos se on 1:20, näyttää katto vielä vaakasuoralta. Pulpettikatto on kuitenkin erillinen kaltevampi kattotyyppi.
Tasakatto on osa perinteistä rakennustyyliä kuivilla alueilla, kuten Sahelissa Afrikassa, joissakin arabimaissa sekä Meksikon lähellä olevilla autiomaan laitamilla asuvilla intiaaniheimoilla. Suomessa ja muilla lumisade-alueilla tasakatto ei kuulu rakennusperinteeseen. 
Tasakatto tuli Euroopassa muotiin modernismin ja funktionalismin myötä, sillä tasakattoisessa rakennuksessa ei ole turhaksi katsottua lämmitettävää tilaa. Esimerkiksi Le Corbusier suosi tasakattoja.
Suomessa tasakatot tulivat muotiin 1960-luvulla teollisen elementtitekniikan myötä. Ajan rakennustekniikka ei aina ollut riittävän kehittynyttä, ja tasakatot tuottivat runsaasti ongelmia. Modernit tasakattorakenteet ja -materiaalit ovat kehittyneempiä. Nykyisin tasakatot tehdään pääosin liike- ja julkisiin rakennuksiin.
Johnny (albumi)

Johnny on nimeltään vuonna 1966 julkaistu Johnny Liebkindin kenties ensimmäinen sooloalbumi. Tämä on pääteltävissä hänen levyn kanteen kirjoittamastaan "esipuheesta", jossa on kekseliäästi käytetty levyn kappaleiden nimiä: Luulisin ettei ole syytä huoleen kun aurinko polttaa. Odotan aina suoria sanoja mitä sitten teettekään tai ajattelette minusta.
Albumilla on säestäjänä Esko Linnavallin orkesteri.
Sea FM Radio

Sea FM Radio (entinen Cmusic) on 3. elokuuta 2012 toimintansa aloittanut oululainen radiokanava. Sea FM Radio on Suomen Radio- ja Viestintäjärjestön perustajajäsen.
Kanavan aikaisempi nimi oli C Music (tai Cmusic) 10. kesäkuuta 2011 - 2. elokuuta 2012 saakka.

Kuuluvuus ja kuuntelu

Sea FM Radiota voi kuunnella nettiradiona ja radiossa taajuudella 88,8 MHz (Oulu ja lähiseutu) sekä 100,9 MHz (Kemi, Tornio ja lähikunnat) Sea FM Radiolle on myönnetty toimilupalaajennus 5.11.2015 alkaen Rovaniemelle taajuudelle 98,3 MHz (Rovaniemi ja lähikunnat). Kanavan kohderyhmä on 20 - 45 -vuotiaat kuuntelijat. Kuuluvuuspeitto on noin 400 000 potentiaalista kuuntelijaa.

Ohjelmisto

Aseman ohjelmaformaatti on CHR (Contemporary Hit Radio) eli ohjelmisto koostuu pääasiassa tuoreimmista hittikappaleista. Pääpaino on kansainvälisessä uudessa musiikissa sekä ennen julkaisemattomissa kappaleissa. Soitossa on lisäksi populäärimusiikin klassikkoja. 
Taajuudella kuullaan paikallista juonnettua ohjelmaa muun muassa perjantai-iltapäivisin. Lisäksi taajuudella lähetetään viikonloppuisin musiikkilistaohjelmia ja DJ:n juontamia musiikkiohjelmia, kuten Tieston 'Clublife', Nicky Romero 'Protocol Radio', Sander Van Doorn 'Identity', Paul Oakenfold 'Planet Perfecto' ja Paul Van Dyk's VONYC SESSIONS.
Kristillinen pasifismi

Kristillinen pasifismi on vakaumus, jossa koetaan, että väkivalta ei kuulu kristilliseen uskoon.

Alkukristityt ja pasifismi

Kristillinen pasifismi perustuu Jeesuksen vuorisaarnaan ja käskyyn "älä tapa". Ne kristityt, jotka eivät ole pasifisteja, tulkitsevat niiden tarkoittavan vain elämää siviilissä mutta ei sodassa.  Sen he tavallisesti perustelevat apostoli Paavalin sanalla siitä, että tulee olla esivallalle alamainen. Apostoli Paavali kirjoitti Roomalaiskirjeessä 13.1-5::
"1 Jokaisen on suostuttava esivaltansa alaisuuteen. Eihän ole esivaltaa, joka ei olisi Jumalalta peräisin, häneltä ovat vallankäyttäjät saaneet valtuutensa. Joka vastustaa esivaltaa, nousee siis Jumalan säädöstä vastaan, ja ne, jotka näin tekevät, saavat rangaistuksensa. Ei sen, joka tekee oikein, tarvitse pelätä viranomaisia, vaan sen, joka tekee väärin. Jos siis tahdot elää pelkäämättä esivaltaa, tee oikein! Silloin saat siltä kiitosta. Se on Jumalan palvelija ja toimii sinun parhaaksesi. Mutta jos teet väärin, pelkää! Esivalta ei kanna miekkaa turhaan. Se on Jumalan palvelija ja panee täytäntöön väärintekijälle kuuluvan rangaistuksen. Siksi on suostuttava esivallan alaisuuteen, ei vain rangaistuksen pelosta vaan myös omantunnon vaatimuksesta."
Joidenkin arvostelijoiden mukaan alkuseurakunnalla ei ollut yhtenäistä näkemystä armeijassa palvelemisesta ja varhaisten kirkkoisien teksteissä on mainintoja kristityistä sotilaista.

Nykyisin

Nykyäänkin on muutamia kristillisiä yhteisöjä, jotka edellyttävät jäseniltään kristillistä pasifismia, kuten mennoniitat  ja kveekarit. Useimmat kristilliset yhteisöt pitävät pasifismia sellaisena asiana, että sallivat jäsenilleen sekä pasifismin että aseellisen maanpuolustuksen.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko opettaa "oikeutetun sodan" teologiaa eikä hyväksy hyökkäyssotia: "Kristillisen opetuksen mukaan sota on synnin seurausta. Sota voi tulla kyseeseen vain äärimmäisenä ja viimeisenä puolustuskeinona suuremman pahan ehkäisemiseksi. Tämä merkitsee muun muassa hyökkäyssodan kieltämistä. Näkemykseen liittyy niin kutsuttu oikeutetun sodan teoria, jonka ovat muotoilleet kirkkoisät Augustinus ja Tuomas Akvinolainen. Suomen evankelis-luterilainen kirkko pitää sotaa kansojen ja ihmiskunnan onnettomuutena. Tappaminen ei voi koskaan olla moraalinen velvollisuus, mutta niin kutsuttuun oikeutettuun sotaan osallistuminen on hyväksyttävää."
Nykyään kirkon asenne kristillisiin pasifisteihin on varsin suvaitseva: "Kristikunnassa ja luterilaisuudessa on sijaa myös radikaalille pasifismille, joka suhtautuu torjuvasti kaikkeen tappamiseen. Tällöin viitataan usein Kristuksen opetukseen ja esimerkkiin ja erityisesti Vuorisaarnaan."
Varsapuistikko

Varsapuistikko (ruots. Fölskvär) sijaitsee Helsingissä Kaisaniemenkadun, Yrjö-Koskisen kadun ja Unioninkadun väliin jäävässä kolmiossa Metsätalon tuntumassa. Se oli aikoinaan osa Kaisaniemen puistoa, mutta jäi siitä erilleen, kun Kaisaniemenkatu rakennettiin puiston läpi. Puisto on saanut nimensä siellä sijaitsevasta 1928 valmistuneesta Emil Cedercreutzin veistoksesta Äidinrakkaus, joka kuvaa hevosen varsaa ja sen emää.
Cedercreutz teki itse kaupungille aloitteen veistoksesta. Paikaksi hän ehdotti Eiran puistoa tai Sirkustoria nykyisen Paasivuorenkadun varrella Siltasaaressa. Asemakaava-arkkitehti valitsi kuitenkin pikkupuiston Kaisaniemestä, ja Cedercreutz oli valintaan tyytyväinen.
Veistos on syntynyt Cedercreutzin omista kokemuksista hänen kotitalonsa pelloilla, joilla tammoja varsoineen käyskenteli. Arabian tehdas on valmistanut veistosta myös fajanssista, ja sen luonnoksia on Emil Cedercreutzin museossa.
Hevosen eteen on joskus tuotu heiniä.
Sukellusvene Saukko

Saukon rakennustyöt

Saukkoa alettiin rakentaa 1928 Hietalahden sulkutelakalla Helsingissä. Se suunniteltiin saksalaisen Pu110 ("pienemmän nopeasti koottavan sukellusveneen prototyyppi") mukaisesti. Telakka toimi tiiviissä yhteistyössä yhdysvaltalaisen Electric Boat Companyn kanssa, mutta aluksen suunnittelusta vastasi saksalaisten hollantilainen bulvaaniyritys Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw, eli I.v.S. Samainen yritys oli suunnitellut myös sukellusvenelaivaston pääalusluokan l. "Vetehinen-luokan" alukset. Rakennusprosessi oli varsin pulmallinen. Telakan ja sen alihankkijoiden jatkuva myöhästely aikatauluista, työn heikko laatu ja dieselmoottorin toimitusvaikeudet sekä "lastentaudit" aiheuttivat sen, että työt aiottiin keskeyttää jo toukokuussa 1929. Tilanne korjaantui telakan hankittua ulkomaista, lähinnä saksalaista työvoimaa. Tämän jälkeen alus valmistuikin ripeästi. Sukellusvene laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1930 ja rakentamistyöt päättyivät 16. joulukuuta 1930. Saukko oli valmistuessaan maailman pienin sukellusvene. Sen uppouma oli virallisesti ainoastaan 99 tonnia.
Aluksella oli 15 hengen miehistö. Veneen ulkorunko oli valmistettu kestämään Itämeren jääolot. Vene voitiin purkaa kahteen osaan ja sen torni voitiin irrottaa rautatiekuljetusta varten.

Saukon vaiheet

Aluksi oli tarkoitus siirtää Saukko rautateitse Lahdenpohjaan, jossa se toimisi Laatokan-laivastossa. Tämä suunnitelma kuitenkin peruuntui. Sotien aikana 1939–1940 ja 1941–1944 sukellusvene osallistui sotatoimiin Itämerellä. Sen ainoaksi varsinaiseksi sotatoimeksi jäi torpedon ampuminen Somerin majakkasaaren laituriin kahta siellä ollutta kookasta vartioalusta kohti. Tapaus muodostui vaaralliseksi: torpedo käynnistyi jo putkessa ja osa pakokaasuista pääsi veneeseen; lisäksi venäläiset vainosivat hyökkääjää poikkeuksellisen ankarasti, ja kun suomalaiset lopulta pääsivät pintautumaan, päällikön lisäksi vain viisi miestä olivat toimintakuntoisia, muut olivat tajuttomia hapenpuutteen vuoksi.
Tammikuussa 1945 liittoutuneiden valvontakomissio määräsi sen ja muut suomalaiset sukellusveneet riisuttaviksi aseistaan. Saukko yhdessä muiden Suomen sukellusveneiden kanssa hylättiin Suomenlinnan satamaan, kunnes se myytiin romutettavaksi Belgiaan 1953.
Sukellusvene Saukko ei ollut teknisiltä ominaisuuksiltaan kovinkaan onnistunut, eikä se monin paikoin täyttänyt niitä odotuksia joita sille tilauksen yhteydessä asetettiin. Syynä tähän saattaa olla sen "prototyyppimäinen" rakentaminen, jossa mm. eri koneistojen ja laitteistojen paikkoja muuteltiin rakennustyön aikana useasti. Aluksessa korvattiin mm. vakavuustankit paine- ja ulkorungon väliin sijoitetulla puutäytteellä, mikä teki aluksesta vaikeasti hallittavan. Saukko oli kuitenkin aikanaan maailman pienin sukellusvene ja jo siksi ainutlaatuinen.
Vielä viimeisellä matkallaankin Saukko osoitti vikurin luonteensa: alus katkaisi hinausköytensä ja ajelehti Itämerellä omissa oloissaan päiväkaudet, ennen kuin se löydettiin.