google/wiki40b huggingface dataset:
Miro Lehtimäki

Seuraura

Lehtimäki on Panelian Raikkaan kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Porin Ässiin. Kaudeksi 2014–2015 vain 17-vuotias Lehtimäki siirtyi Yhdysvaltoihin B-junioriliiga ECEL:n Iowa Wildiin. Hän pelasi samalla kaudella myös kaksi ottelua NAHL-junioriliigan Amarillo Bullsissa. Kauden 2015–2016 Lehtimäki aloitti samassa liigassa pelaten yhteensä 27 ottelua sekä Austin Bruinsissa että Kenai River Brown Bearsissa. Loppukaudeksi hän palasi Iowa Wildiin pelaten mm. T1EHL-junioriliigaa.
Kaudeksi 2016–2017 Lehtimäki palasi Suomeen ja siirtyi Vaasan Sportin A-nuoriin. Hän esiintyi harjoituskaudella myös seuran SM-liigajoukkueessa. Kaudella 2017–2018 Lehtimäki oli Sportin A-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 27+26=53. Hän jakoi koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin toisen sijan KalPan Mikko Juusolan ja JYPin Justus Mikkosen kanssa edellään vain Bluesin Aarne Talvitie sekä pistepörssin kuudennen sijan Bluesin Ottoville Leppäsen kanssa. Lehtimäki Sportissa kauden aikana myös liigadebyyttinsä. Hän sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 16. tammikuuta 2018 vieraissa Pelicansia vastaan. Lehtimäki merkittiin Sportin nelosketjun vasempaan laitaan Erik Riskan ja Mikko Laineen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 3.30 minuuttia. Lehtimäki keräsi ottelusta teholukeman -1. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 11 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Syyskuussa 2018 Sport lainasi Lehtimäen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen, jossa hän pelasi 21 runkosarjaottelua yli piste per peli -tahdilla tehopistein 14+10=24 sekä viisi Suomen Cupin ottelua tehopistein 2+3=5. Lehtimäki valittiin sarjan tammikuun 2019 kuukauden tulokkaaksi ja kuukauden kentälliseen. Hän teki Sportissa kauden toisessa ottelussaan 21. syyskuuta 2018 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan ensimmäisen SM-liigamaalinsa tasavajaalla. Hän sai ottelussa myös syöttöpisteen Roope Talajan tekemään maaliin. Lehtimäen varsinainen SM-liigan tulokaskausi toi 31 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Hän vahvisti kevätkaudella Sportin A-nuoria, joiden sisäisen tehotilaston voiton Lehtimäki jakoi pudotuspeleissä Eemeli Ylitalon kanssa lukemalla +5. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia.
Huhtikuussa 2019 Lehtimäki teki Sportin kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Syyskuussa, kauden 2019–2020 kynnyksellä seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekkoon.

Maajoukkueura

Lehtimäki on pelannut yhden poikien maaottelun.

Muuta

Lehtimäen isoveli Niklas pelaa hyökkääjänä Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryssä ja hänen pikkusiskonsa Neea pelaa puolustajana naisten SM-sarjaa Hämeenlinnan Pallokerhossa.
Aad Bak

Adrianus "Aad" Johannes Bak (18. heinäkuuta 1926 Rotterdam, Alankomaat – 16. tammikuuta 2009 Schiedam) oli alankomaalainen ammattilaisjalkapalloilija.
Bak aloitti uransa synnyinkaupunkinsa kakkosjoukkueessa Excelsior Rotterdamissa. Vuosina 1955-62 hän pelasi Feyenoordissa, jossa hän nappasi kaksi peräkkäistä Eredivisien voittoa, vuosina 1961 ja 1962. Ainoan maaottelunsa Bak pelasi Alankomaiden maajoukkueessa vuonna 1956. Hän lopetti uransa 36-vuotiaana ja meni töihin kassanhoitajaksi alankomaalaiseen Amro-pankkiin.
Räkäjärvi (Sysmä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,9 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 83,3 metriä mpy.
Budapestin metron linja 3

Historia

Linjan 3 suunnittelu aloitettiin vuonna 1963 ja rakentaminen alkoi vuonna 1970. Ensimmäinen kuuden aseman mittainen osuus linjasta avattiin vuonna 1976. Vuonna 1980 linjan eteläpäässä viiden aseman mittainen laajennus valmistui ja pohjoisen suuntaan rakennettiin tämän jälkeen vuosien 1981 ja 1990 välillä yhteensä yhdeksän asemaa.
Murmelit

Levinneisyys

Murmeleita tavataan kaikkialla pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä vuoristoissa ja avoimilla tasangoilla. Euroopassa murmeleita on Alppien alueella, Karpaattien ja Pyreneiden vuoristoniityillä. Murmeli elää myös kaikkialla Aasian pohjoisosissa ja Pohjois-Amerikan länsiosissa. Vain yksi laji, amerikkalainen metsämurmeli, viihtyy metsämaastossa. Yhdyskunnan käytäväverkostot ovat syviä, jopa useiden metrien syvyisiä. Pesän pääsisäänkäynti on helposti huomattava hiekkakumpu, mutta pesässä on muitakin huomaamattomampia kulkuaukkoja. Murmelit syövät mielellään myös viljaa eivätkä säiky ihmistä naapurinaan. Ne aiheuttavat vahinkoa kaivamalla käytäviään viljelyksillä, ja koska niiden liha on maukasta, niitä myös metsästetään. Itä-Euroopan aroalueilla murmeli ei ole sopeutunut maanviljelyn lisääntymiseen ja on sieltä hävinnyt. Murmelit saavat 2–4 poikasta vuosittain keväällä. Poikaset kasvavat hitaasti ja tulevat sukukypsiksi vasta 2–3 vuoden kuluttua.
Tilgmann (yritys)

Tilgmann oli suomalainen Helsingissä vuosina 1869–2000 toiminut kivi- ja kirjapainoalan yritys joka oli aikanaan Suomen ja Euroopan suurin alallaan. 
Tilgmannin kirjapainon perustaja on Saksasta Suomeen vuonna 1862 muuttanut kirjanpainaja ja kivipiirtäjä Ferdinand Tilgmann. Hän perusti Helsinkiin 1869 oman kivipainon ja sittemmin myös kirjapainon, kemigraafisen laitoksen ja korttitehtaan. Tilgmann osti 1872 tontin Lönnrotinkadun ja Annankadun kulmasta jonne rakennettiin sitten useassa vaiheessa 8-kerroksinen punatiilinen kirjapainotalo. Vuonna 1895 yrityksestä muodostettiin Oy F. Tilgmann Ab, jonka toimitusjohtajana Tilgmann oli kuolemaansa saakka. Tilgmann perusti Helsinkiin myös Suomen Pankin setelipainon ja toimi sen johtajana vuodesta 1886.
Tilgmann osti vuonna 1918 Öflund & Petterssonin kirjapainon, Lilius & Hertzbergin kirjapainon, Weilin & Göösin kivipainon, Helsingin Kirja- ja Kivipainon sekä Åbo Stentryckerin kivipainon, jotka fuusioitiin emoyhtiöön 1921. Tilgmannin osake-enemmistön omisti vuodesta 1916 alkaen Amos Anderson. Toinen yhtiön omistajista oli Oskar Öflund (1876–1947) jolla oli neljäsosa osakkeista. 
Tilgmannin kirjapainotoiminta siirrettiin 1946 vuonna 1944 perustetulle Amos Anderson & Öflund Ab:lle, jonka nimeksi muutettiin myöhemmin Oy Tilgmann Ab. Vanha emoyhtiö omisti edelleen kiinteistöjä, sen nimeksi muutettiin 1956 Graafinen Teollisuus Oy ja se fuusioitiin 1969 Forum Henrici -yhtiöön. Tilgmannin kirjapainotalossa oli 12. heinäkuuta 1960 tuhoisa tulipalo jonka sammutustöissä kuoli kolme palomiestä ja myöhemmin vielä sammutusta johtanut palopäällikkö.
Amos Anderssonin kuoltua 1961 Tilgmannin omistajaksi tuli Konstsamfundet. Tilgmannin kirjapainotoiminta alkoi muuttua tappiolliseksi 1960-luvulla. Vuonna 1970 Tilgmann lopetti vuodesta 1935 omistamansa vaasalaisen kirjapainon Lito-Björkell Oy:n, ja vuonna 1972 Tilgmannin kirjapaino siirtyi Helsingin keskustasta Espoon Suomenojalle. Kymi Oy osti vuonna 1977 Tilgmannin kirjapainon, ja vuonna 1985 omistajaksi tuli Yhtyneet Paperitehtaat. UPM-Kymmene myi Tilgmannin kirjapainotoiminnan vuonna 1999 Editalle, joka yhdisti sen vuonna vuonna 1998 hankkimaansa Lauttasaaren Paino Oy:hyn nimellä Edita Label. Edita Labelin vuonna 2002 ostanut saksalainen perheyhtiö Karl Rauch Verlag Gmbh vuonna 2014 möi yhtiön takaisin suomalaiselle omistajalle, joka otti Tilgmann-nimen uudelleen käyttöön.
Tilgmannin entisessä Helsingin painotalossa oli vuodesta 1980 alkaen Eläke-Varman pääkonttori, ja vuonna 2008 sinne siirtyi Euroopan kemikaalivirasto.
E. E. Smith

E. E. "Doc" Smith (2. toukokuuta 1890 - 31. elokuuta 1965) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Häntä on kutsuttu avaruusoopperan isäksi. Hänen tunnetuimpia sarjojaan olivat Skylark-sarja ja Lensmen-sarja.
Strela-1

9K31 Strela-1 (ven. 9К31 "стрела-1" - nuoli, Nato-raportointinimi: SA-9 Gaskin) on neuvostoliittolainen kiinteästi ajoneuvoon asennettu ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Alun perin ohjustyyppiä kaavailtiin kevyenä ja kannettavana ns. MANPAD-järjestelmänä. Sen paikan otti kuitenkin Strela-2. Tämän ohjustyypin maaliin hakeutumisen järjestelmä oli aluksi, niin kutsuttu optinen valokontrasti-hakupää. Ohjuksen ammunta vaati visuaalisen näköyhteyden maaliinsa, lisäksi se oli sääolosuhteiden osalta erittäin vaativainen. Sittemmin siitä tehtiin enemmän infrapuna-hakeutuva. Panssariajoneuvoon asennettava Strela-1 otettiin tuotantoon 1966, hyväksyttiin palveluskäyttöön vuonna 1968. Strela-1M otettiin käyttöön vuoden 1970 lopulla sekä esiteltiin 1971. Puolalainen eversti Ryszard Kukliński paljasti muun ohella ohjusjärjestelmän tiedot Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:lle.
Toimintamatka oli aluksi 4,2 km - mutta myöhemmät parannusversiot kykenevät 6 ja jopa 8 km toimintamatkaan. Enin toimintakorkeus on 3,5 km. Huippunopeus on 1.8 Machia. Omamassa on 32 kg, josta taistelulataus sisältää 2,6 kg. Ulkomitat ovat 120 mm ja 1 803 mm. Ohjusvaunun miehistön määrä on 3 henkilöä, ja lavetin ohjusmääräinen tuliannos oli 4 ohjusta. Parannuksia ja kehitystyötä läpikäynyt asetyyppi on edelleen käytössä 2010-luvun loppua lähestyttäessä. Ohjusjärjestelmää on myyty 20 maahan. Jossain määrin Strela-1:n paikan ovat ottaneet laajemman ulottuvuuden saavuttaneet, vuonna 1971 käyttöön hyväksytytty 9K33 Osa sekä 1976 Strela-10 -ohjusjärjestelmät.
Tikku-ukko

Tikku-ukko on ihmistä kuvaava viivoista muodostuva hahmo. Tikku-ukon osat ovat yleensä kaksi jalkatikkua, kaksi käsitikkua, yksi vartalotikku (edellisiä pitempi) ja päänä on ympyrä, johon on yleensä piirretty kasvot. Tikku-ukkoa käytetään joissain sarjakuvissa, koska se on helppo piirtää. Kotitekoisissa animaatioissa tikku-ukkoa käytetään usein ihmisen tilalla, koska se on merkittävästi helpompi piirtää. Tikku-ukkoja käytetään myös erilaisten tietokonepelien hahmoina. Tästä esimerkkinä on peli Free Rider 2, jossa ohjataan pyöräilevää tikku-ukkoa läpi erilaisten tasojen. On olemassa myös animaatio-ohjelmia, esimerkiksi Pivot Stickfigure Animator, jossa voi tehdä tikku-ukoista animaatioita.
Sinikuusama

Ulkonäkö ja koko

Sinikuusama on pystyhkö ja jäykkähaarainen pensas, joka kasvaa 1–2 metriä korkeaksi. Oksien haarat ovat täyteisiä, kuori hilseilevä ja vuosikasvaimet kaljuja tai karvaisia. Sinivihreät, ehyet lehdet ovat pareittain vastakkain, soikeita, 2–5 cm pitkiä ja 1–3 cm leveitä sekä pinnaltaan hiukan vahamaisia. Lehdet ovat päältä kaljuuntuvia mutta alta karvaisia. Kellertävänvalkoiset kukat ovat pareittain versoissa, ja niiden sikiäimet ja  esilehdet ovat yhteenkasvaneita. Teriö on halkaisijaltaan 12–16 mm. Suomessa sinikuusama kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on tummansininnen marja, joka on halkaisijaltaan noin yhden senttimetrin. Marja on myrkyllinen.
Sinikuusama on monimuotoinen kasvi, joka toisinaan jaetaan useisiin alalajeihin, esimerkiksi Länsi- ja Keski-Euroopassa luonnonvaraisena tavattavaan alppisinikuusamaan (ssp. caerulea) ja Venäjällä tavattavaan idänsinikuusamaan (ssp. pallasii). Alalajit eroavat toisistaan lähinnä karvaisuuden määrässä: alppisinikuusama on idänsinikuusamaa vähenpikarvaisempi. Kaikki asiantuntijat eivät kuitenkaan pidä alalajijaottelua perusteltuna, koska sinikuusaman piirteissä on suurta vaihtelevuutta kaikialla lajin esiintymisalueella. 
Siinikuusamasta on olemassa myös syötävämarjaisia lajikkeita.

Levinneisyys

Sinikuusamaa ja sen alalajeja tai muotoja tavataan suuressa osassa Euraasian havumetsävyöhykkeellä. Suomessa luonnonvaraisena tavattavaa sinikuusamaa kasvaa Venäjän Karjalasta pitkälle Itä-Siperiaan asti. Ruotsissa lajia on muutama esiintymä, joiden alkuperä on kuitenkin kiistanalainen. Suomessa sinikuusamaa tavataan alkuperäisenä luonnonvaraisena kantana itärajan tuntumasta Kuusamosta Oulanka- ja Kitkajokien varrella sekä Kemijärvellä Sallan rajalla. Suomessa laji on luontaisen esiintymisalueensa länsireunalla, sillä heti Venäjän puolella Paanajärvellä laji on melko yleinen. Muualla Suomessa aina Etelä-Lappia myöten sinikuusamaa tavataan viljelyjäänteenä tai koristepensaista lähiseudulle levinneinä. Suomessa tavattavat luonnonvaraiset sinikuusamat luokitellaan alalajiluokituksessa alalajiin pallasii, kun taas viljelykarkulaiset alalajiin caerulea. Molempia alalajeja saatetaan kuitenkin käyttää myös koristepensaina.

Elinympäristö

Luonnossa sinikuusama kasvaa tyypillisesti kalliontyvi- ja rantalehdoissa. Elinvoimaisimmat kasvupaikat löytyvät tulvaniittyjen reunoilta ja avoimilta rantapenkereiltä. Suomessa se on luonnonvaraisena uhanalainen kasvi. Laji on harvinaistunut kasvupaikkojen umpeenkasvun takia, sillä se ilmeisesti on hyötynyt aikaisemmin perinteisestä tulvaniittytaloudesta. Sinikuusama esiintyy usein myös viljelykarkulaisena. Lajin on havaittu kotiutuneen metsäkasviksi erityisesti vanhojen rautatieasemien ympäristöissä.
Álvaro Pereira

Ura

Pereira aloitti ammattilaisuransa vuonna 2003 Miramar Misionesista. Kahden pelatun vuoden jälkeen hän siirtyi Quilmesiin. Quilmesin pudottua kauden 2006–2007 päätteeksi Argentiinan pääsarjasta, hän siirtyi Argentinos Juniorsiin. Kauden 2008–2009 hän pelasi romanialaisessa CFR Clujissa, jonne hän siirtyi 2,5 miljoonan euron siirtosummalla.
4. kesäkuuta 2009 Pereira siirtyi Portoon 4,5 miljoonan euron siirtosummalla.
Vjasna

Vjasna eli Ihmisoikeuskeskus Vjasna (valkoven. вясна праваабарончы центр, ihmisoikeuskeskus "Kevät") on vuonna 1996 perustettu valkovenäläinen ihmisoikeuksia puolustava järjestö.
Vjasna on kansalaisjärjestö (NGO), joka perustettiin alun perin kevään 1996 mielenosoituksessa pidätettyjen Valko-Venäjän oppositiojärjestöjen ihmisten ja heidän perheenjäseniensä auttamiseen tähtääväksi ryhmäksi nimellä Vjasna-96. Kesäkuussa 1999 ryhmä rekisteröityi nykyisellä nimellään. Järjestön keskustoimisto on Minskissä ja sillä on paikallistoimistoja useissa Valko-Venäjän suurimmista kaupungeista. Lokakuussa 2003 Valko-Venäjän korkein oikeus perui järjestön rekistöröinnin, koska "se oli osallistunut vuoden 2001 presidentinvaalien tarkkailuun". Vuonna 2004 järjestö liittyi kansainvälisen ihmisoikeusjärjestöjen liittoon (FIDH).
Järjestön päämääränä on osallistua ihmisoikeuksia kunnioittavan kansalaisyhteiskunnan kehittämiseen Valko-Venäjällä, kuten yleismaailmallisessa ihmisoikeuksien julistuksessa ja Valko-Venäjän perustuslaissa on kuvattu.
Erityisesti Valko-Venäjän joulukuun 2010 presidentinvaalien jälkeen viranomaiset ovat tehneet useita ratsioita Vjasnan toimitiloihin ja puheenjohtajan kotiin. Järjestön perustaja-puheenjohtaja Ales Bjaljatski (Алесь Бяляцкі) oli loppukesällä 2012 vankilassa kärsimässä 4,5 vuoden vankeustuomiota. Valko-Venäjällä oli järjestön mukaan vuoden 2012 tammikuussa ainakin 13 muutakin poliittista vankia.
Marraskuussa 2012 Valko-Venäjän viranomaiset takavarikoivat Vjasnan toimiston omaisuuden ja sulkivat toimiston. Amnesty International arvosteli Valko-Venäjää tästä syystä räikeänä ihmisoikeusvelvoitteidensa rikkojana. Ihmisoikeuskeskus Vjasnan toiminta on jatkunut tästä huolimatta myös vuonna 2013.
Neunkirchen (Saarland)

Historia

Neunkirchenin alueella on ollut asutusta jo 700 eaa. Kaupungin vanhinta aluetta on Wiebelskirchenin kylä, joka sijaitsee pohjoiseen keskustasta. Nimi Neunkirchen esiintyi ensimmäisen kerran tekstissä vuoden 1281 tienoilla. Neunkirchen oli osa Nassau-Saarbrückenin ruhtinaskuntaa. Ruhtinassuku rakennutti alueelle kaksi linnaa, joista ensimmäinen tuhoutui Pfalzin kruununperimyssodassa eli yhdeksänvuotisessa sodassa ja toinen puolestaan Ranskan suuren vallankumouksen aikana.
J. K. Klemola

Juho Kalervo (J. K.) Klemola (21. maaliskuuta 1893 Loimaa – 1983) oli suomalainen lääkäri ja muistelmakirjailija.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Klemolan vanhemmat olivat Sääksmäen Kärjenniemestä kotoisin ollut kansakoulunopettaja Johan August Klemola ja valkeakoskelainen Siina Pastell. Perhe asui Vanajan Kankaantaan kylässä. Klemola kävi koulua Hämeenlinnassa, päästen ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1912. Lääketieteen lisensiaatiksi Klemola valmistui 1921. Klemola toimi lääkärinä usealla eri paikkunnalla, muun muassa Lappeenrannana kaupunginlääkärinä ja sairaalan ylilääkärinä. Sotavuosina 1939–1944 Klemola toimi kenttäsairaalan lääkärinä muun muassa Kiestingissä, samoin kuin pataljoonan ja sotasairaalan lääkärinä. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri (1943).
Klemolan puoliso vuodesta 1921 oli sairaanhoitaja Elma Maria Lindell, perheeseen syntyi kolme lasta.
Argaali

Koko ja ulkonäkö

Argaali on jäljellä olevista villilampaista suurin . Se painaa 65–180 kg, se on 120–200 cm pitkä ja säkäkorkeus on 90–120 cm. Argaalien värit vaihtelevat vaalean keltaisesta tumman ruskeanharmaaseen. Urosargaaleilla on pitkät kaarevat sarvet, naarailla paljon lyhyemmät.

Elintavat

Argaalit elävät poikimisajan ulkopuolella erikseen koiras- ja naaraslaumoissa.
Ossian Suvanto

Otto Ossian Hemming Suvanto (sukunimi aik. Lillberg; s. 2. syyskuuta 1885 Sauvo) oli suomalainen kirjailija.
Uuden Musiikin Kilpailu 2017

Formaatti

Kilpailuun osallistui 10 avoimen haun kautta mukaan päässyttä laulajaa/yhtyettä, jotka kilpailivat kilpailun finaalissa Espoo Metro Areenalla. Voittaja valittiin 50% yleisöäänestyksellä ja 50% kansainvälisten raatien äänestyksellä. Kansanväliset raadit olivat vuonna 2017: Espanja, Islanti, Iso-Britannia, Israel, Latvia, Norja, Ranska, Ruotsi, Ukraina ja Viro. Yleisöäänestykseen sisältyvä ennakkoäänestys käytiin 31. joulukuuta 2016 – 26. tammikuuta 2017, jollon pystyi äänestämään kerran ilmaiseksi Yle-tunnuksella. Parhaimman yhteistuloksen saanut voitti kilpailun ja edustaa Suomea Euroviisuissa 2017.
K. B. Saarela

Kunnari Bernhard Saarela (19. huhtikuuta 1887 Tampere – 24. tammikuuta 1981 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut rakennusainetehtailija.
Saarelan isä Kustaa Hetanpoika Siren (1864–1944) aloitti työuransa renkinä, työskenteli sitten kirvesmiehenä ja muurarina ja toimi sitten työnjohtajana ja urakoitsijana. Vuonna 1902 Kustaa Siren perusti Tampereen ensimmäisen muurauslaastitehtaan ja vuonna 1905 hän laajensi toimintaansa asfalttialalle. 
Saarela aloitti 1899 tiilipoikana isänsä työmaila. Vuosina 1905–1907 hän perehtyi rakennustöihin Helsingissä ja kesällä 1908 hän aloitti oman yritystoimintansa Tampereella laastinvalmistuksen ja asfalttitöiden parissa. Vuonna 1911 Saarela perusti Asfaltteeraus-, Kattamis- ja Rautabetoniliike K. B. Saarela Oy:n. Saarelan laastitehtaasta toimitettiin vuosikymmenien ajan valmista laastia tamperelaisille rakennustyömaille. Laastitehdas sijaitsi aluksi nykyisen Tampere-talon paikalla ja sitten vuosina 1912–1927 vastapäätä Tampereen ortodoksista kirkkoa. Vuonna 1927 tehdas siirtyi Sorinkatu 4:ään valmistuneeseen uuteen tehdas-, varasto-, konttori- ja asuinrakennukseen, jonka oli suunnitellut arkkitehti Bertel Strömmer. Samalla alettiin laastin valmistuksessa käyttää sammuttamatonta kalkkia mikä paransi valmiin laastin laatua. Saarelan laastitehtaan toiminta jatkui aina vuoteen 1986 saakka, jolloin K. B. Saarela Oy lopetti yritystoimintansa.
Saarela aloitti isänsä kanssa kattohuovan valmistamisen pienessä mittakaavassa Messukylässä vuonna 1910. Vuonna 1920 Saarela osti entisen Tampereen Asfalteeraustehtaan tehdasrakennukset Pispalasta. Kattohuovan tuotanto kasvoi kun tehdasta laajennettiin ja sinne hankittiin vuonna 1925 jatkuvaan valmistukseen sopivat uudet koneet Saksasta. Tehtaan päivätuotanto nousi pian 800 rullaan bitumihuopaa ja 250 kääröön tervahuopaa. Kattohuovan tavaramerkkinä oli Tähti-huopa. Vuonna 1940 kattohuopatehdas sai uuden kolmikerroksisen tiilirakennuksen ja myöhemmin rakennettiin vielä nelikerroksinen varastorakennus. Tampereen Kattohuopa Oy:n nimellä toimineen, Santalahdessä sijainneen kattohuopatehtaan toiminta päättyi kuitenkin tulipaloon vuonna 1976. Tämän jälkeen Santalahden tehdasrakennus on ollut tyhjillään ja hylättynä. 
Saarela harjoitti vuodesta 1914 alkaen myös rakennuspuutavaran vähittäismyyntiä ja hän perusti myös oman lautatarhan ja höyläämön. Hänellä oli myös vuonna 1942 perustettu kuljetusliike, jota käytettiin Saarelan yritysten omiin kuljetuksiin sekä vuonna 1936 yhdessä Artturi Solan kanssa perustettu Tierakennus Oy Tiera jonka toiminta päättyi kuitenkin sotavuosina. Saarela omisti myös vuonna 1958 perustetun kirjapainoille kuvalaattoja, offset-filmejä ja painolevyjä valmistaneen Kuva-Pirkka Oy:n.
Juhana Yrjö III

Juhana Yrjö III (saks. Johann Georg III; 20. kesäkuuta 1647 Dresden – 12. syyskuuta 1691 Tübingen) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1680–1691.
Juhana Yrjö III oli vaaliruhtinas Juhana Yrjö II:n ainoa poika ja tuli isänsä seuraajaksi vuonna 1680. Hänet tunnettiin isänsä tapaan musiikin suosijana. Juhana Yrjö III perusti vuonna 1682 Saksin historian ensimmäisen vakinaisen armeijan ja liittyi seuraavana vuonna Ranskaa vastaan suunnattuun sotaliittoon. Suuressa Turkin sodassa hän oli yksi syyskuussa 1683 käydyn voitokkaan Wienin taistelun komentajista ja osoitti myös henkilökohtaista rohkeutta johtaessaan keisarillisen armeijan vasenta siipeä hyökkäyksessä turkkilaisia vastaan. Hän ei halunnut sen jälkeen osallistua keisari Leopold I:n sotaretkeen, mutta lähetti kuitenkin vuonna 1685 apujoukkoja Leopoldille. Ranskan armeijan hyökättyä yhdeksänvuotisessa sodassa vuonna 1688 Saksan alueelle Juhana Yrjö III:sta tuli yksi Saksan puolustuksen johtajista. Hän osallistui Lothringenin herttua Kaarle V:n alaisuudessa vuoden 1689 Mainzin piiritykseen. Vuonna 1691 Juhana Yrjöstä tehtiin koko keisarillisen armeijan ylipäällikkö, mutta hän ei ehtinyt saada paljoakaan aikaiseksi ennen kuin kuoli myöhemmin samana vuonna.
Juhana Yrjö III:n puoliso oli Tanskan kuningas Fredrik III:n tytär Anna Sofia. Heidän kahdesta pojastaan Juhana Yrjö IV:stä ja Fredrik Augustista tuli kummastakin vuorollaan Saksin vaaliruhtinaita.
Pekka Mäyrämäki

Pekka Mäyrämäki (29. kesäkuuta 1929 – 31. maaliskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen jazzmuusikko ja jazzklubin pitäjä. Hän oli vuonna 1957 perustamassa yhdessä koulutovereidensa kanssa Old House Jazz Clubia Helsinkiin Albertinkadulle. Klubi toimi vuoteen 1964, jolloin rakennus purettiin. Hän soitti itse klubi-illoissa rumpuja.
Dušanbe

Nimi

Kaupungin nimi tulee tadžikin kielen maanantaita tarkoittavasta sanasta (du = "kaksi", shamba/shanbe = "päivä", kirjaimellisesti "päivä kaksi"), aikoinaan kaupunki oli suosittu maanantaimarkkinoiden pitopaikka.
Kaupungin ollessa Tadžikistanin neuvostotasavallan pääkaupunki, sen nimenä oli vuodet 1929–1961 Stalinabad (Josif Stalinin mukaan).

Maantiede ja ilmasto

Dušanbe sijaitsee Varzob- eli Dushanbinka-joen varrella maan lounaisosassa. Se rakennettiin neuvostoaikana kolmen aikaisemman kauppalan paikalle. Sen kadut ovat suoria ja leveitä, ja monia reunustavat puurivit. Kaupungissa on suuria julkisia rakennuksia ja laajoja puistoja.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, keskimääräinen ylin 36 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin -2,4 astetta. Kesän kuumuutta viilentää kaupungin koillispuolella sijaitsevilta vuorilta laskeutuvat viileämmät tuulet.

Liikenne

Kaupungissa sijaitsee Dušanben kansainvälinen lentoasema. Kaupunkiin on rautatieyhteys ja sieltä lähtee valtatiet M32 pohjoiseen, A384 etelään sekä kaupungin lävitse länsi-itä -suunnassa kulkee valtatie M41.