google/wiki40b huggingface dataset:
Kraft Foods

Kraft Foods (nimetty James Lewis Kraftin mukaan) oli maailman suurin elintarviketeollisuuden yhtiö Unileverin ja Nestlén jälkeen. Kraft Foodsin pääkonttori sijaitsi Glenview'ssä, Chicagon liepeillä Yhdysvalloissa. 
Vuonna 2012 Fazer osti takaisin Kraft Foodsille vuonna 2002 myymänsä Vantaalla toimivan keksintuotannon. Kauppaan sisältyvät muun muassa tuotemerkit Jyväshyvä ja Carneval.  
Samana vuonna Kraft Foods jakautui kahtia: Mondelez International -yhtiöksi ja Kraft Foods Group -yhtiöksi. Kraft Foods Group yhdistyi H. J. Heinz Companyn kanssa vuonna 2015 ja muodosti Kraft Heinz -yhtiön, josta tuli Pohjois-Amerikan kolmanneksi suurin elintarvikeyhtiö.
Korolkowinsahrami

Levinneisyys

Korolkowinsahrami kasvaa luontaisesti Keski-Aasiassa Tadžikistanissa, Uzbekistanissa, Afganistanissa ja Pakistanissa.
Liivinmaa

Liivinmaa (liiviksi Līvõmō, viroksi Liivimaa, latv. Livonija, lat. Livonia, ven. Ливония, Livonija, saks. Livland) on historiallinen alue, joka käsitti nykyisen Etelä-Viron ja Pohjois-Latvian. Liivinmaalla eläneet itämerensuomalaiset ja balttilaiset väestöryhmät liitettiin kristillisen kirkon alaisuuteen ristiretkillä vuosina 1184–1227. Käännytys oli aluksi rauhallista, mutta muuttui veriseksi vuonna 1198 paavin julistaessa Liivinmaan ristiretkien kohteeksi ja piispan saadessa tuekseen sotajoukon.
Liivinmaan nimi johtuu liiviläisistä, jotka aikoinaan ovat muodostaneet merkittävän osan alueen väestöstä. Nykyään liiviläisiä kuitenkin asuu enää vain Latvian länsi­osissa, Kuurinmaalla, ja sielläkin he ovat aivan pienenä vähemmistönä.
Saksalaiset perustivat vuonna 1201 Riian kaupungin Väinäjoen (Daugava) suulle ja pohjoisessa tanskalaiset Räävelin. Idästä yrittivät alueelle juurruttaa ortodoksista uskoa Novgorodin, Pihkovan ja Polotskin ruhtinaskunnat. Saaliinjaolle saapui myös etelästä Liettuan pakanallinen kuningaskunta, joka käännytettiin vasta 1300-luvulla.
Saksalaisten Baltian siirtokuntien suojaksi ja kristinuskon levittämiseksi perustama Kalpaveljesten ritarikunta aloitti 1200-luvun alussa pitkän ja verisen valloitus- ja käännytyssodan pakanallisia virolaisia ja latvialaisia vastaan. Saksalaisen papin kirjoittama Henrikin Liivinmaan kronikka (lat. Heinrici chronicon Livoniae) kertoo käännyttämisestä: "Poltimme ja hävitimme kaiken, tapoimme kaikki miehet, otimme naiset ja lapset vangeiksi ja ryöstimme paljon karjaa ja hevosia."
Viimeisenä Baltiassa kukistettiin Saarenmaan maakunta vuonna 1227. Kalpaveljien kärsittyä raskaan tappion liettualaisille vuonna 1236, ritarikunta sulautui Saksalaiseen ritarikuntaan, joka otti Liivinmaan hallintaansa.
Vuosina 1558–1582 Liivin sodassa alueesta taistelivat Ruotsi, Venäjä, Tanska ja Puola-Liettua.
Sota alkoi Venäjän tsaarin Iivana IV:n hyökkäyksellä vuonna 1558. Ritarikunnan maamestari haki Puolan suojelusta, ja vuonna 1562 puhkesi sota Venäjän ja Puola-Liettuan välille. Ruotsi piiritti ensin Venäjän Narvaa mutta liittyi sitten Venäjän liittolaiseksi Puolaa ja Tanskaa vastaan. Vuonna 1561 Ruotsi sai siihen saakka Puola-Liettualle kuuluneen Liivinmaan. Sitä vastoin nykyisen Latvian eteläosa, Kuurinmaan ja Semigallian herttuakunta, oli Puola-Liettuan vasallivaltio vuoteen 1795 asti.
Vuoden 1629 Altmarkin rauhassa Ruotsi sai koko Liivinmaan Väinäjokea myöten ja vuonna 1645 Tanskalta Saarenmaan. Vuonna 1721 Ruotsi luovutti Liivinmaan Venäjälle, ja Puolan jaossa vuonna 1795 se sai myös Kuurinmaan. Virosta, Liivinmaasta ja Kuurinmaasta käytettiin yhteisnimitystä Itämerenmaakunnat.
Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Liivinmaan pohjoisosat yhdistettiin Viron kuvernementtiin ja muodostettiin Viron autonominen kuvernementti, joka seuraavana vuonna itsenäistyi samoin kuin Latviakin. Näin ollen Liivinmaa tuli jaetuksi Viron ja Latvian kesken.
High Priestess

Yleistä kappaleesta

»Kiva ja kenties raskas.» 
(Kappaleen säveltäjä Ken Hensley kommentoidessaan kappaletta. )
Ken Hensley kirjoitti ”High Priestessin” ollessaan Saksassa syksyllä 1970. Kappale edustaa Salisbury- albumin raskainta puolta. Kappaleen säveltäjä Ken Hensley sanoikin sen olevan ”kiva ja kenties raskas”. Kappale julkaistiin Salisbury-albumin lisäksi myös singlenä, b-puolenaan kappale ”Time to Live”, joka sekin löytyy samalta albumilta. Kappaleen albumiversion kesto on 3 minuuttia ja 42 sekuntia, kun taas singleversion kesto on 3.38. Tämän version kappaleesta löytää Salisbury-albumin Expanded De-Luxe Editionilla. Kappaleesta on julkaistu vuonna 2002 yhtyeen The Lansdowne Tapes -kokoelma-albumilla vaihtoehtoisen miksauksen sisältävä versio.
”High Priestess” on julkaistu yhtyeen kokoelma-albumilla 20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Uriah Heep, Loud, Proud & Heavy: The Best of Uriah Heep ja Easy Livin': Singles A's & B's.

Vastaanotto

”High Priestessin” singlejulkaisun menestys oli heikkoa, sillä se ei yltänyt listoille.
Taavi Koponen

Taavi Antero Koponen (s. 7. marraskuuta 1895 Sortavala – 29. syyskuuta 1979 Orimattila) oli suomalainen jääkärikapteeni.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat muurari Martti Koponen ja Stiina Taivainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Nanni Lydia Ranisen kanssa.

Opinnot

Koponen kävi Sortavalan seminaarin harjoituskoulun ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 sekä Reserviupseerikoulun vuonna 1926. Hän suoritti myös 3. Divisioonan kuormastovääpeli- ja rehumestarikurssin vuonna 1930 ja oli kuuntelu-upseerina ammustarkastajakursseilla vuonna 1943.

Jääkärikausi

Koponen työskenteli kirjaltajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 22. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Koponen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Koponen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, joka nimettiin myöhemmin uudelleen ensin Jääkärirykmentti 3:ksi, Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä 8. komppaniassa sekä 29. tammikuuta 1920 lähtien koulutusaliupseerina 3. konekiväärikomppaniassa. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1921 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Suistamon suojeluskuntaan. 1. huhtikuuta 1921 alkaen. Suistamosta hän muutti Mikkeliin ja astui Mikkelin suojeluskuntaan suojeluskuntapiirin alipäällystökurssien vääpeliksi 1. heinäkuuta 1921 alkaen. Takaisin armeijan palvelukseen hän astui 1. lokakuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Rannikkotykistörykmentti 3:een, missä hän toimi aluksi III patteriston esikuntavääpelinä ja 10. syyskuuta 1923 lähtien 99. patterin vääpelinä ja 25. toukokuuta 1929 alkaen rykmentin esikunnan kasarmi- ja kuormastoaliupseerina.

Talvi- ja jatkosota

Koponen osallistui talvisotaan toimistoupseerina Laatokan Meripuolustuksen esikunnan Aseosastolla. Välirauhan aikana hän jatkoi edellä mainitussa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin myöhemmin toimistoupseeriksi Varkauden Tukikohdan toimisto II:een. Varkaudesta hänet komennettiin Linnoitus Patteristo 6:n ase- ja linnoitusteknikoksi Kiestingin suunnalle. 
Jatkosodan puhjettua Koponen jatkoi edelleen toimiaan Linnoituspatteristossa, kunnes hänet siirrettiin vuonna 1942 3. Divisioona asekorjausryhmä R:n päälliköksi Uhtualle. Myöhemmin samana vuonna hänet siirrettiin toimistoupseeriksi Päämajan Taisteluvälineosastolle, missä hän palvelikin vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin Asevarikko 10:n ampumatarvikeosaston päälliköksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.
Esperanton kielioppi

Sanojen muodostaminen

Esperanton erikoisominaisuus on sanojen helppo muodostaminen. Yhdestä juurisanasta voidaan päätteitä vaihtamalla ja liitteitä lisäämällä saada jopa kymmeniä uusia sanoja täysin säännönmukaisella muodostustavalla.

Yhdyssanat

Yhdyssanat muodostetaan liittämällä sanat yhteen. Ensimmäisen sanan sanaluokkapääte voidaan jättää pois, jos se kuulostaa paremmalta. Esimerkiksi maanosa on mondoparto ja pääkaupunki on ĉefurbo.
Jaakko Salonoja

Jaakko Salonoja (s. 19. helmikuuta 1933 Viipuri) on suomalainen kuuluttaja ja juontaja, joka on toiminut Yleisradion Radio 1:n viihdeohjelmien päällikkönä vuosina 1980–1993. Salonoja on toiminut kuuluttajana ohjelmissa Puhelinlangat laulaa ja Sävellahjassa, myös työuransa jälkeen.
Salonoja kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta. Ekonomiksi hän valmistui 1965. Hänelle on luovutettu Suurten ekonomien kunniakilpi. Hänen työpaikkojaan ovat olleet Stockmann 1955–56, Amer-Tupakka, Erva-Latvala ja Rettig. 
Salonojalle myönnettiin Pro Carelia -ansiomerkki vuonna 2001sekä kamarineuvoksen arvonimi vuonna 2012.
Salonoja on toiminut juontajana useissa juhlissa ja muun muassa kuuluttajana asemieskiertueilla vuosina 2002-2005. Hänen elämänmittaisiin harrastuksiinsa kuuluu partio.
Amanda Lindhout

Amanda Lindhout (s. 12. kesäkuuta 1981) on kanadalainen journalisti, joka työskenteli iranilaiselle Press TV-yhtiölle kirjeenvaihtajana Bagdadista. Lindhoutia pidettiin panttivankina Somaliassa 23. elokuuta 2008 alkaen 15 kuukauden ajan. Hänet vapautettiin 25. marraskuuta 2009.

Ura

Amanda Lindhout toimi ennen sieppaamistaan freelancetoimittajana televisiossa ja lehdissä. Irakissa hän työskenteli kirjeenvaihtajana Iranilaiselle englanninkieliselle televisiokanavalle Press TV:lle. Lisäksi hän on kiertänyt eri Afrikan maissa tehden juttuja ranskalaisille tv-yhtiöille. Hän oli hyvin kokenut kriisialueiden toimittaja.

Sieppaus

Lindhout siepattiin 23. elokuuta 2008 hänen ollessaan matkalla Hawa Abdin pakolaisleiriin Afgooyeen. Al Jazeera julkaisi 17. syyskuuta 2008 videon jolla esiintyi siepattu Lindhout ja toinen siepattu, Nigel Brennan. Videolla Lindhout on asemiesten ympäröimä ja hunnutettu. 13. lokakuuta sieppaajat vaativat 2,5 miljoonaa dollaria lunnaina uhaten tappaa Lindhoutin 15 päivän kuluttua.
E. P. Thompson

Edward Palmer (E. P.) Thompson (3. helmikuuta 1924 – 28. elokuuta 1993) oli brittiläinen historioitsija, kirjoittaja, sosialisti ja rauhanaktivisti. Hänet tunnetaan parhaiten 1700- ja 1800-lukujen vaihteen brittiläisen radikaaliliikkeen tutkijana, erityisesti teoksesta The Making of the English Working Class. Thompson oli myös merkittävimpiä brittiläisen kommunistisen puolueen ajattelijoita. Hän erosi kommunistisesta puolueesta vuonna 1956 Unkarin kansannousun seurauksena.
Otago

Historia

Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosissa ovat vuosilta 1250–1300 jaa. Ensimmäiset asukkaat harjoittivat elinkeinonaan moanmetsästystä, mikä ajoi moat sukupuuttoon vuoden 1500 paikkeilla. Moalintujen hävittyä alue ei voinut elättää yhtä suuria määriä ihmisiä, eikä bataatin viljely alueella ollut mahdollista ilmaston kylmyyden takia. Asutus keskittyikin sittemmin rannikolle, jossa ruuan lähteinä käytettiin kalaa, merilintuja ja hylkeitä. Sisämaahan tehtiin metsästysretkiä, joilla pyydettiin esimerkiksi ankeriaita ja lintuja. Alueelta saatiin myös arvostettua pounamuta. Alueen alkuperäiset maorit kuuluivat Waitaha-heimoon. Heitä seurasivat noin 250-vuotta sitten Pohjoissaarelta saapuneet Ngāti Māmoet ja edelleen myöhemmin Ngāi Tahut.
Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat alueelle 1790-luvulla. He olivat hylkeenpyytäjiä ja toivat alueelle myös perunan viljelykasvina. 1830-luvulla alueelle saapuivat myös valaanpyytäjät. 1840-luvulla valaanpyynti taantui valaiden harvenemisen myötä ja paikalle saapui skottisiirtolaisia. Samaan aikaan tautien runtelemista maoreista tuli alueen väestön pieni vähemmistö. Alueella oli eurooppalaisasutusta jo aiemmin, mutta varsinaisen Otagon siirtounnan perustivat skottisiirtolaiset vuonna 1848 ja Otagon alkuperäinen nimi oli New Edinburgh Skotlannin pääkaupunki Edinburghin mukaan. Myöhemmin siirtokuntaan saapui myös runsaasti englantilaisia. Vuonna 1861 Tuapekajoen lähistöltä löydettiin kultaa, mikä johti kultaryntäykseen Otagon alueelle. Kultaryntäyksen aikana alueelle saapui myös irlantilaisia ja kiinalaisia siirtolaisia.

Asutus

Asutus alueella on harvaa. Arvioitu alueen asukasmäärä vuodelle 2015 oli 215 100. Väestöstä yli puolet asuu Dunedinin kaupungin alueella (112 035 as.). Muita alueen suurempia kaupunkeja ovat Queenstown (11 505 as.) ja Oamaru (13 050 as.).
Alueen asukkaista vuonna 2013 89,1 % oli eurooppalaistaustaisia, 7,5 % maoreja, 2,0 % Tyynenmeren saarilta, 5,2 % aasialaisia ja 1,1 % Lähi-idästä, Latinalaisesta Amerikasta ja Afrikasta.
Taiga (draamasarja)

Taiga-draama on japanilainen televisio-ohjelmagenre. Draamaa toimintaan yhdistävät historialliset sarjat sijoittuvat maan historian romantisoiduimpiin vaiheisiin.
Vuodesta 1963 lähtien Japanin yleisradioyhtiö NHK on tuottanut joka vuodelle uuden taiga-draaman. Periodidraama-elokuvien (jidaigeki) suosio on Japanissa ollut korkeaa kautta aikain. Näiden sarjojen modernisoitu klassinen estetiikka kiinnostaa laajempaa nyky-yleisöä kuin riisutumpi ja vakavampi, 1900-luvun puolivälissä kultakauttaan elänyt jidaigeki-elokuva. 
Useimmat NHK:n taiga-sarjat sijoittuvat Sengoku- tai Azuchi-Momoyama-kausille tai Edo-kauden alkuun, eli historian sotaisiin tai muutoin kiihkeisiin muutoskausiin. Sarjojen juonet ovat uudelleenkerrontoja klassisista, historiallisiin tapahtumiin perustuvista kabuki-näytelmistä tai romaaneista. Päähahmot kuuluvat historiallisiin aatelis- ja samuraisukuihin. Esimerkkinä vuoden 2005 sarja Yoshitsune, jonka pääjuoni kertoo Minamoto-klaanin kenraalista. Sama tarina oli myös vuoden 1966 taiga-sarjan pohjalla.
Taigalla on myös ulkomaisia faneja. Sarjoja on esitetty myös Japanin ulkopuolella, ei kuitenkaan Suomessa.
Haapajärvi (järvi Heinolassa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 91 hehtaaria, se on 3,4 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 0,78 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 6,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0061 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 6,8 metriä ja suurin syvyys on 21,3 metriä. Sen rantaviivan pituus on 9,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Pato-ojan valuma-alueeseen (14.134) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,5 metriä mpy.
Seututie 486

Seututie 486 johtaa Puhoksesta valtatien 6 liittymästä Kiteen keskustan kautta Tohmajärvelle, jossa se risteää valtatien 9 kanssa. Täältä se johtaa liikenneympyrään, josta lähtevät myös tiet 494, 4941 ja 4940, ja matkalla on myös rautatien tasoristeys. Tie kulkee Jouhkolan, Akkalan ja Riikolan kautta. Tien pituus on noin 15 kilometriä. 
Tie on kestopäällystetty, nopeusrajoitus on enimmäkseen 80 km/h.
ARC Antioquia (1933)

Palvelus

Kolumbia pitäytyi puolueettomana toisessa maailmansodassa, ja sen vuoksi laivasto valvoi puolueettomuutta maan aluevesillä. Antioquia partioi Karibianmerellä valvooen meriliikennettä. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1960 ja määrättiin poistolistalle 25. lokakuuta. Alus myytiin romutettavaksi International Technical Servicelle Barranquillaan, jonne se saapui marraskuussa.
Riikka Hakola

Riikka Johanna Hakola (s. 7. joulukuuta 1962 Seinäjoki) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Koulutukseltaan hän on musiikin maisteri.
Riikka Hakola opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa sekä yksityisesti Lontoossa, New Yorkissa, Milanossa ja Wienissä. Hän voitti 1987 Kangasniemen laulukilpailun ja sai samana vuonna toisen palkinnon Timo Mustakallio -laulukilpailussa. Hakola on vieraillut Suomen Kansallisoopperan solistina vuodesta 1990; lisäksi hän on esiintynyt Moskovan Bolšoi-teatterissa ja muun muassa useissa Pohjoismaiden, Saksan ja Yhdysvaltojen oopperataloissa.
Hakolan esittämien yli 40 roolin joukossa ovat muun muassa Violetta (La Traviata), Donna Anna (oopperasta Don Giovanni), Fiordiligi (Così fan tutte), Lucia di Lammermoor, Micaëla (Carmen), Arabella, Anna Bolena, Rosina (Sevillan parturi) ja Gilda (Rigoletto).
Hakola on myös kantaesittänyt suomalaisia sävellyksiä ja ollut mukana TV-oopperoissa. Hän on esiintynyt orkesterien solistina yli 20 maassa. Hakola harrastaa ratsastusta, jossa hän on saavuttanut SM-hopean juniorien kouluratsastuksessa vuosina 1980 ja 1981.
Maksamadot

Maksamadot on yleisnimitys joukolle laakamatojen pääjaksoon (Platyhelminthes) ja siellä tiehytmatojen luokkaan (Trematoda) kuuluvia eläimiä. Ne eivät muodosta erillistä taksonomista ryhmää, vaan yhdistävänä tekijänä on tapa elää loisina nisäkkäiden maksassa ja sappitiehyissä.
Ravinnokseen maksamadot nauttivat isäntäeläimen verta. Naaras lisääntyy neitseellisesti ja laskee munansa sappinesteeseen, mistä ne päätyvät suolistoon ja poistuvat ulosteen mukana. Diagnoosi tehdään etsimällä madon munia ulosteesta. Loistartunta tulee toukkia sisältävän juomaveden, kasvisten tai raa’an maksan syömisen seurauksena.
Ihmisillä maksamadot ovat paikoin yleisiä. Erityisesti nauta, lammas ja vuohi ovat merkittäviä Fasciola-suvun matojen isäntiä.
Maksamatojen arvellaan altistavan ainakin sappitiesyövälle.
Parlamentti

Parlamentti tai kansanedustuslaitos on valtion hallintoelin, johon vaaleilla valitut edustajat kokoontuvat säätämään lakeja. Sana parlamentti on yleisnimitys kansanedustuslaitoksille ja käytössä muun muassa englanninkielisillä alueilla (parliament). Useissa maissa käytetään jotakin muuta nimitystä, kuten Suomen eduskunta, Viron riigikogu (kansankokous) ja Ruotsin riksdag (valtiopäivät).
Toimeenpanovaltaa käyttävän hallinnon osan eli hallituksen tulee käytännössä nauttia parlamentin luottamusta tai toimia sen enemmistön halun mukaan, jos se haluaa saada toimensa hyväksyttyä. Parlamentaarisessa järjestelmässä tämä on kodifioitu siten, että pääministerin (harvemmin presidentin, näin muun muassa Etelä-Afrikassa) on erottava, jos hän menettää parlamentin luottamuksen.

Kansalliskokous

Kansalliskokous on valittujen edustajien kokous, joka laatii maalle perustuslakeja. Esimerkiksi Ranskan vallankumouksen aikana säätyvaltiopäivien kolmas sääty julistautui kansalliskokoukseksi. Saksassa on kokoontunut vuosina 1848–1849 Frankfurtin kansalliskokous ja 1919 Weimarin kansalliskokous. Sama nimitys on joissakin maissa vakiintunut tarkoittamaan parlamenttiakin. Yksinomaan perustuslain säätämiseen tarkoitetuista kansalliskokouksista on käytetty myös nimeä perustuslakia säätävä kansalliskokous erotukseksi sellaisista kansalliskokouksista, jotka voivat säätää muitakin lakeja.
Milton Erickson

Milton Hyland Erickson, (s. 5. joulukuuta 1901 Aurumissa, Nevadassa, k. 25. maaliskuuta 1980 Phoenixissa, Arizonassa) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja psykiatri, joka erikoistui hypnoterapiaan ja perheterapiaan. 
Hänen terapiaotteensa olivat omintakeisia ja ehkä siksikin usein menestyksellisiä. Hän käytti narratiivista menetelmää ja metaforia terapiassaan. Hän on eräs lyhytterapian edelläkävijöitä ja kuuluu myös ensimmäisiin terapeutteihin, jotka tutkivat ihmisen psyykkisiä ongelmia perhesysteemitaustalta. Lyhytterapauttisiin lähestymisiin luettava ratkaisukeskeinen psykoterapia sai vaikutteita Milton H. Ericksonin opeista. Hän vältti psykopatologiaan liittyviä terapeuttisia lähestymistapoja. Niiden sijaan hän piti kaikkia asiakkaitaan pohjimmiltaan terveinä. Hänen vaikutuksensa näkyi myös NLP:n kehittymisessä.
Milton Erickson syntyi toisena lapsena 11-lapsiseen suurperheeseen, kasvoi maalla ja aikoin maanviljelijäksi kuten isänsä. Hänen puheensa kehitys oli viivästynyttä. 17-vuotiaana hän sai polion ja oli pitkiä aikoja halvaantuneena elämän tarkkailijana, joka oli ilmeisesti se aika, jolloin hän kehitti näkemyksiään ihmisen psyykestä. Milton Ericsonin opintojen aloitus viivästyi sairauden takia vuoteen 1920, josta alkaen opiskeli ja suoritti tutkintonsa Wisconsinin yliopistossa (kandidaatti; vuonna 1928 MA (psykologia) ja MD). Opiskeluaikanaan hän meni naimisiin Helen Huttonin kanssa. He saivat kolme lasta, mutta liitto päättyi avioeroon kymmenen vuoden jälkeen vuonna 1935. Lapset jäivät Miltonin luo. Vuonna 1936 hän tapasi ja meni naimisiin Elizabeth Mooren kanssa; yhdessä he saivat viisi lasta. Elizbethista tuli Miltonille myös tutkijatoveri ja yhteistyötaho hänen loppuelämänsä ajaksi. 
Lääkäriksi opiskeltuaan hän joutui tekemisisiin kommunikaatiotutkimuksen kanssa.
Ericksonin terapiat tulivat esille 1970-luvun alussa muiden psykoterapeuttien alkaessa soveltaa hänen kirjoitustensa menetelmiä.
Gonzo-journalismi

Suomessa

Suomessa gonzojournalismiksi on kutsuttu ainakin Mattiesko Hytösen Helsingin Sanomiin kirjoittamia kolumneja, Walter de Campin (oik. Kari Lempinen) City-lehdessä pitämää Hienoa elämää -palstaa, Juho Juntusen kirjaa Tuuliajolla – Suuri rock and roll -risteily, Nalle Östermanin blogikirjoituksia Rumba-lehden verkkosivuilla, Tozimiehen kolumneja Egorazzi-lehdessä sekä Ari Lahdenmäen ja Riku Rantalan kirjaa Isänmaan asialla.
Hymy-lehteen 1960-luvulla kirjoittaneen Veikko Ennalan pakinoita ja lehtijuttuja voidaan pitää yhtenä ensimmäisistä suomalaisista gonzo-journalismin ilmentymistä. Ennala esitteli usein kirjoituksissaan omaa elämäänsä, lapsuuttaan ja perheenjäseniään.

Sanan alkuperä

Doug Brinkley kertoo termin etymologiasta kirjassa Gonzo – Hunter S. Thompsonin elämä: "Tietämättömät englanninproffat ja möyhöä pössyttelevät fanit ovat syytäneet internetin täyteen perättömiä väitteitä "gonzon" etymologisesta alkuperästä. Todellisuudessa se kävi näin: Tunnettu neworleansilainen r&b-pianisti James Booker levytti vuonna 1960 instrumentaalibiisin nimeltä "Gonzo". Termi "gonzo" oli cajun-slangia ja se oli ollut käytössä jo vuosikymmeniä French Quarterin jazz-kuvioissa, missä se tarkoitti suurin piirtein "soittaa mielipuolisesti". “Gonzo” äänitettiin houstonilaisessa studiossa, ja kun Hunter kuuli kappaleen ensimmäisen kerran, hän meni aivan sekaisin - etenkin sen villin huiluosuuden vuoksi. Bookerin "Gonzo" oli Hunterin suosikkibiisi vuodesta 1960 vuoteen 1969 – kunnes Herbie Mann levytti huiluesityksen Battle Hymn of the Republic.
Kun Richard Nixon pyrki vuonna 1968 Yhdysvaltain presidentiksi, Hunter sai Pageantilta tehtäväksi kirjoittaa vaalikampanjasta, jonka tuoksinassa hän päätyi New Hampshiressa erääseen motelliin mukanaan Bill Cardoso, joka toimi Boston Globe Magazinen kolumnistina. Hunterilla oli mukanaan kasetillinen Bookerin musaa, ja hän soitti "Gonzoa" kerta toisensa jälkeen - se ajoi Cardoson hulluuden partaalle. Tuona iltana Cardoso nimitteli Hunteria leikillään "Gonzo-äijäksi". Kun Hunter myöhemmin lähetti Cardosolle Kentucky Derby -juttunsa, palautetekstissä luki jotain tyyliin: “Hunter, sehän on puhdasta Gonzo-journalismia!”
Thompsonin kirjoista tunnetuin on Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (1971), jossa esiintyy tohtori Gonzo -niminen hahmo.