google/wiki40b huggingface dataset:
Edvard Julius Mellberg

Edvard Julius Mellberg (2. heinäkuuta 1842 Pietarsaari – 8. maaliskuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen opettaja, joka sai professorin arvon.
Mellbergin vanhemmat olivat raatimies Carl Johan Mellberg ja Johanna Lovisa Malm. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1863 ja tuli Vaasan lukion matematiikan lehtoriksi 1865. Mellbergin kokeellisen fysiikan väitöskirja oli vuonna 1871 valmistunut Om ytspänning hos vätskor. Vuonna 1876 Mellberg julkaisi matematiikan professorin viran hakua varten tutkimuksen Teorin för Determinant-kalkylen. Vuonna 1878 hänestä tuli Ruotsalaisen normaalilyseon yliopettaja. Väitöskirjassaan ja muissakin tutkimuksissaan Mellberg käsitteli nesteen viskositeettia. Hän julkaisi tutkimuksia myös värisokeudesta. Mellberg julkaisi 1881 ja 1885 uudet laitokset edeltäjänsä Julius Bergrothin algebran ja geometrian oppikirjoista ja 1895 oman algebran oppikirjansa. Mellbergin tunnetuin oppikirja oli 1887 ilmestynyt Lärobok i fysik. Professorin arvo hänelle myönnettiin 1895.
Mellbergin puoliso vuodesta 1865 oli Lydia Moliis (k. 1929).
Kiestingin motti

Kiestingin motti oli saarrostus, joka tapahtui jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana elokuussa 1941. Neuvostojoukot motittivat suomalais-saksalaiset joukot Kiestingin ja Louhen välillä Itä-Karjalassa.
Jatkosodassa suomalainen III armeijakunta valtasi Kiestingin elokuussa 1941. Saksalaiset joukot pyrkivät maantietä pitkin Kiestingistä kohti Louhea ja Muurmannin rataa. He kokivat kovaa vastarintaa. Everstiluutnantti Jussi Turtolan johtama suomalainen ryhmä J eteni rautatielinjaa pitkin Kiestingistä kohti Louhea aluksi kohtaamatta vastusta. Suomalaiset etenivät melko lähelle Louhea, kunnes neuvostoliittolaisten vastarinta alkoi tiivistyä lisäjoukkojen myötä. Eteentyöntynyt suomalais-saksalainen tuhatlukuinen osasto kärsi huomattavia tappioita seuranneessa Kiestingin motissa. Elokuussa 1941 motista lopulta päästiin vetäytymään ja ryhmitystä muutettiin: Kiestinki–Louhi-rautatien pohjoispuolelle tuli rintamavastuuseen SS-divisioona Nord ja eteläpuolelle Suomen III armeijakunta.
Talvella 1941–1942 taistelutoiminta oli vähäisempää Kiestingin suunnalla. Rintamavastuun ottaneet saksalaiset joukot vetäytyivät sieltä vasta syyskuussa 1944.
Niittysuppilohämähäkki

Koko ja ulkonäkö

Niittysuppilohämähäkki on keskikokoinen hämähäkkilaji, jonka koiraiden ruumis on 8–12 mm pitkä ja naaraiden 10–14 mm pitkä. Eturuumis on ruskea, takaruumis harmaansävyinen. Eturuumiin selkäpuolella on kaksi leveää, eteenpäin kapenevaa tummanruskeaa pitkittäisjuovaa. Takaruumiissa on vaalea pitkittäissuuntainen juova ja sen molemmin puolin tummemmat alueet. Vaalean juovan päällä on jono V-kirjaimen muotoisia vaaleita täpliä. Suppilohämähäkeille tyypilliseen tapaan takaruumiin kärjen kehruunystyjen toinen pari on huomattavan pitkä. Raajat ovat pitkät ja ruskeankirjavat.

Levinneisyys

Niittysuppilohämähäkki elää suurimmassa osassa Eurooppaa. Suomessa laji on kuitenkin harvinainen ja sen nykyinen levinneisyys painottuu Ahvenanmaalle sekä Hankoniemelle, jossa se on paikoin jopa runsas.

Elintavat

Niittysuppilohämähäkkiä tavataan kuivilla ja aurinkoisilla, matalakasvustoisilla niityillä ja pensaikoissa. Hämähäkki tekee tyypillisen, laajan mattomaisen verkkonsa pensaaseen tai matalaan kasvillisuuteen harvoin yli metrin korkeudelle maanpinnasta. Verkko on hyvin tiheä ja saattaa olla paikoin miltei läpinäkymätön. Verkko johtaa putkimaiseen seittimuodostumaan, jossa hämähäkki piileskelee. Verkon yläpuolelle hämähäkki kutoo joukon seittirihmoja, jotka pyydystävät verkon yli lentävät tai hyppäävät hyönteiset. Saaliin päädyttyä verkkoon, hämähäkki syöksyy piilopaikastaan, lamauttaa sen ja raahaa tunneliinsa.
Hämähäkit ovat täysikasvuisia heinäkuusta alkaen. Koiraat liikkuvat etsimässä naaraita ja parittelu tapahtuu naaraan verkon tunnelissa, jonka yhteyteen naaras myös myöhemmin rakentaa munakotelon. Munakotelon luokse vie monimutkainen käytävälabyrintti, josta laji on saanut tieteellisen nimensäkin. Pariskunta pysyttelee yhdessä muutaman viikon ajan ja naaras vartioi munia kuolemaansa saakka. Poikaset elävät aluksi vararavintonsa turvin, talvehtivat pesässä ja lähtevät liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Suomesta laji oli kadoksissa 45 vuoden ajan. Viimeinen havainto niittysuppilohämähäkistä oli pitkään Hankoniemeltä vuonna 1955 kunnes vuodesta 2000 lähtien sitä on jälleen havaittu Hankoniemellä sekä saaristossa. Häviämisen syyksi on arveltu karjanhoidossa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa sopivien elinympäristöjen umpeenkasvua.
Vapaussotakirjallisuus

Vapaussotakirjallisuus tarkoittaa Suomessa vuoden 1918 sisällissotaan liittyvää kirjallisuutta, joka pitää mainittua sotaa luonteeltaan Suomen itsenäistymiseen läheisesti liittyvänä sotana, tässä mielessä vapaussotana ja kuvaa sitä valkoisen osapuolen näkökannoilta. Vapaussodan käsitteen vastakohta on luokkasota, sota yhteiskuntaluokkien, erityisesti omistavan luokan (kapitalistien) ja sosialistisesti asennoituvan työväen, välillä. Punaisen osapuolen kantoja myötäilevää kirjallisuutta kutsutaan vastaavasti luokkasotakirjallisuudeksi.
Kärjistyneimmillään vapaussotakirjallisuus on pian sodan jälkeen ilmestynyttä, usein anonyymia. Ylikangas (1993, 523) mainitsee esimerkkeinä mm. teokset Punanen hirmuvalta Suomessa: Muutamia kuvauksia punasten harjoittamista julmuuksista sekä Punainen terrori Suomessa talvella 1917–1918: Kuvia ja kuvauksia.
Kirjallisuuslajiin kuuluvan teoksen ovat omalla nimellään julkaisseet Heikki Nurmio ja Leonard Grandell, joiden teos Wiipurin valloitus ilmestyi 1919. Samana vuonna ilmestyivät majuri Hans Kalmin muistelmat Kalmin pataljoona Suomen vapaussodassa sodan ajalta.
Asianhuolto

Asianhuolto tarkoittaa toimimista oikeudellisessa asiassa toisen puolesta ilman toimeksiantoa, valtuutusta, lakisääteisen edustajan asemaa tai tuomioistuimen määräystä. Asianhuolto jaetaan luvalliseen ja luvattomaan toimintaan.
Luvallisesta asianhuollosta käytetään latinalaisperäistä nimitystä negotiorum gestio. Siitä säädetään kauppakaaren 18 luvun 10 pykälässä. Jos jonkun poissa ollessa tapahtuu jotakin, johon hän ei ole voinut asiamiestä määrätä, niin saa hänen sukulaisensa tahi ystävänsä kantaa ja vastata hänen puolestaa, pantuansa, jos vaaditaan, takauksen siitä, että poissa oleva tyytyy siihen, mitä hän on tehnyt. Jos poissa oleva ei siihen tyydy, korvatkoon se, joka valtakirjatta rupesi toisen asiamieheksi, tai hänen takausmiehensä kaiken siitä tulleen vahingon. Lainkohtaa on sovellettu sekä viranomaisen luona tehtyihin toimiin että yksityisoikeudellisessa suhteessa kolmanteen henkilöön.
Perinteisesti asianhuolto on vapaaehtoista toimintaa. Asianhuoltajan (lat. gestor) toimien on oltava välttämättömiä ja edustettavan (dominus) on oltava estynyt toimimaan itse. Toiminnan syyksi ei riitä se, että toiminta on hyödyllistä.
Päin myrskyävää merta

Päin myrskyävää merta on Matti Hauptin tekemä reliefi entisessä Suomen Höyrylaiva Oy:n pääkonttorin seinässä, Helsingin Eteläranta 8:ssa.
Pronssireliefi valmistui arkkitehtien Ola ja Ethel Hanssonin suunnittelemaan, vuonna 1955 valmistuneeseen rakennukseen. Reliefi on noin 2,5 metriä leveä ja 3 metriä korkea.
Reliefin kuva-aihetta on vaikea havaita. Siinä on merta uhmaava merenneito, joka istuu hevosen selässä. Kamppailun alusta riehuvan meren kanssa kertoo torvi, jota merenneito puhaltaa. Teoksen aihe kuvaa siviilimerenkulun kamppailua merta vastaan. Sen ilmaisukieli ja symboliikka ovat harkitun klassisia.
Bézu-la-Forêt

Nähtävyydet

Kunnan kuuluisin nähtävyys on linna Château de la Fontaine-du-Houx. Se on ollut aikanaan Ranskan kuninkaiden asuinpaikka, missä ovat asuneet niin merovingit kuin karolingitkin. Linna tuhoutui satavuotisessa sodassa, mutta se rakennettiin uudelleen 1500-luvun ja 1700-luvun välisenä aikana.
Hughie Thomasson

Hughie Thomasson (13. elokuuta 1952, Florida, USA – 9. syyskuuta 2007, Brooksville, Florida, USA) oli yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja.
Hän oli jäsenenä ja lauluntekijänä Southern Rockia soittavissa yhtyeissä The Outlaws ja Lynyrd Skynyrd. Useimmat The Outlawsin lauluista ovat hänen käsialaansa, kuten mm. "There Goes Another Love Song" ja "Green Grass and High Tides".
Hughie Thomasson menehtyi saatuaan sydänkohtauksen kotonaan Brooksvillessa, Floridassa 9. syyskuuta 2007.
Leijonalippu

Leijonalippu on Suomen lipun malli, jota käytettiin itsenäisyyden alkuaikoina; se on punapohjainen ja keskellä on kultainen Suomen vaakunaleijona, jonka panssaroitu käsivarsi ja miekkojen terät ovat hopeanvärisiä, miekkojen kahvat ja panssarikäsivarren kyynär- ja rannesuojat ovat kultaisia; leijona on sijoitettu yhdeksän hopeisen heraldisen ruusun päälle. 
Lippu oli ensimmäinen käyttöön otettu; koska huomattava osa ensimmäisestä itsenäisyysajan hallinnosta oli ruotsinkielisiä, kansallisväreiksi pyrittiin saamaan punakeltainen; suomenkielisten väriyhdistelmä oli sinivalkoinen.
Punapohjainen leijonalippu aiheutti toisinaan sekaannusta, koska varsinkin laivojen perässä tai mastossa tuolloin miltei yksinomaan hiilipolttoisten höyrylaivojen savu mustasi sen niin ettei kuviota nähnyt ja punainen pohja aiheutti sen, että lippu sekaantui kokopunaisen bolsevikkilipun kanssa. Neuvostoliiton lippu, jossa on tangonpuoleisessa yläkulmassa keltainen sirppi ja vasara -yhdistelmä sekä keltainen tähti, tuli käyttöön vasta vuonna 1922, kun Venäjän sisällissota oli päättynyt ja varsinaista valtionhallintoa väliaikaisen tilalle päästiin kokoamaan. Valkopohjainen Neuvostoliiton sotalippu tuli käyttöön vielä myöhemmin.
Suomen lipuksi päätettiin toukokuussa 1918 ottaa siniristilippu. Leijonaliput poistettiin lopullisesti käytöstä vuonna 1920.
Kuitenkin RKP käytti vuoteen 1966 asti eduskuntavaalijulisteissaan kuvaa, jossa siniristilipun sijasta esiintyi leijonalippu.
V. A. Koskenniemi kirjoitti 1917 lipulle omistetun runon Leijonalippu, jonka hän kuitenkin lippu-uudistuksen jälkeen korvasi uudella runolla Siniristilippumme. Leijonalippu mainitaan myös Jääkärimarssin kolmannen säkeistön sanoissa.
Juža

Juža (ven. Ю́жа) on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vazal-järven rannalla 95 kilometriä Ivanovosta kaakkoon. Kaupunki on Južan piirin keskus. Asukkaita on 14 800 henkeä (vuonna 2008).
1800-luvulla Južan kylään perustettiin kutomo. Vuonna 1925 siitä tuli kaupunki. Južassa on tekstiili- ja puunjalostusteollisuutta.
Jun’ya Ishigami

Jun’ya Ishigami (jap. 石上純也, Ishigami Jun’ya, s. 1974) on japanilainen nuoren polven arkkitehti. Hänet tunnetaan muun muassa hyvin ohuista ja kevyistä, eteerisen läpinäkyvistä rakenteista ja installaatioista.
Ishigami valmistui Tokion taideyliopistosta vuonna 2000. Hän työskenteli Kazuyo Sejiman ja Ryūe Nishizawan SANAA-toimistolle, mutta vuonna 2004 hän perusti oman ”junya.ishigami+associates”-nimisen toimistonsa Tokioon. Hänen teoksiaan on sittemmin esitelty kansainvälisesti esimerkiksi Venetsian biennaalissa vuosina 2008 ja 2010, jolloin hän voitti tapahtuman Kultainen leijona -pääpalkinnon. Hänen minimalistiset teoksensa liikkuvat arkkitehtuurin ja taiteen välimaastossa leikkien mittakaavan, aistien ja materiaalien kanssa.
Ishigamin suunnittelemiin installaatiohin kuuluvat muun muassa ”Table” (2005), hyvin ohut, värähtelevä ja ilmassa kelluvalta vaikuttava suuri pöytä, Tokion modernin taiteen museon aulaan rakennettu ”Balloon” (2007), valtava heliumilla täytetty, ilmassa kelluva alumiinikuutio ja Venetsian biennaaliin vuonna 2008 toteutettu kasvihuoneiden ja suurten piirrosten sarja ”Extreme Nature: Landscape of Ambiguous Spaces”. Hänen ensimmäinen totetutettu rakennuksensa oli Kanagawa kōka daigaku -yliopiston opiskelijoille tarkoitettu KAIT Workshop -tila. Avoimen, lasiseinäisen ja neliömäisen tilan kattoa kannattelee 305 ohutta, epäsäännöllisesti aseteltua viisi metriä korkeaa pilaria.
Vasili Degtjarjov

Vasili Aleksejevitš Degtjarjov (ven. Василий Алексеевич Дегтярёв, 2. tammikuuta 1880, Tula – 16. tammikuuta 1949, Moskova) oli neuvostoliittolainen asesuunnittelija, joka suunnitteli useita puna-armeijan 1920-luvun lopulta lähtien käyttämiä konepistooli-, konekivääri- ja panssarintorjuntakiväärimalleja. Tunnetuin ja valmistetuin Degtjarjovin suunnittelemista aseista on Degtjarjov DP-27 -pikakivääri.
Jaime Espinal

Ura

Espinal saavutti olympiahopeaa 84-kiloisista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän hävisi finaalissa Azerbaidžanin Şərif Şərifoville. Vuonna 2010 Espinal voitti kultaa Keski Amerikan- ja Karibian kisoissa Mayagüezistä 84-kiloisista. Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän on saanut hopeaa 84 kg:n painoluokassa 2010 sekä pronssia 74-kiloisissa 2008 ja 84-kiloisissa 2009.
Dominikaanisessa tasavallassa syntynyt Espinal muutti viisivuotiaana perheensä kanssa Puerto Ricolle. 15-vuotiaana hän muutti äitinsä kanssa Brooklyniin, New Yorkiin, mutta joutui palaamaan rasismin takia takaisin Puerto Ricolle.
Koiviston saaret

Koiviston saaret (ven. Берёзовые острова, ruots. Björkö) sijaitsevat Koiviston (Primorsk) etelä-, länsi- ja luoteispuolella Leningradin alueella, ja ne on sisällytetty Ramsarin sopimuksen mukaisiin kansainvälisesti tärkeisiin suojeltaviin kosteikkoalueisiin.
Suuret kolme saarta ovat etelästä pohjoiseen Koivistonsaari (Bolšoi berezovyi ostrov), Tiurinsaari (Zapadnoi berezovyi ostrov) ja Piisaari (Severnoi berezovyi ostrov). Pieni Ravitsa (Ostrov Ravitsa) sijaitsee Koivistonsaaren ja mantereen välissä.

Kylät

Koivistonsaarella on ollut myötäpäivään pohjoisesta kaakkoon lueteltuina Eistilän, Inkerttilän, Jaakkolan, Patalan, Hyttilän, Saarenpään ja Pitkäniemen kylät. Tiurinsaarella kyliä ovat olleet etelästä myötäpäivään pohjoiseen lueteltuina Partialan, Vanhakylän ja Tiurinsaaren kylät. Piisaarella kyliä ovat olleet etelästä myötäpäivään pohjoiseen lueteltuina Soukansaaren, Klurlahden ja Keskisaaren sekä Alvattilan kylät. Ravitsalla ei ilmeisesti ole ollut merkittävää asutusta.
Nykyään Eistila, Inkerttilä ja Vanhakylä muodostavat Tiurinsaarelle ja Koivistonsaarelle Petrovskojen kylän sekä Koivistonsaarella Hyttilä ja Saarenpää Krasnyi ostrov -kylän.
Jari Myllykoski

Tausta ja ura

Myllykoski asui lapsuutensa Luopioisissa ja kävi ammattikoulua Valkeakoskella. 1980-luvun alussa hän muutti Kiukaisiin, jossa hän työskenteli vuosina 1981–1988 Satanahka Oy:ssä värjärinä. Hän toimi samalla paikallisen Kumi- ja Nahkatyöväen Liiton ammattiosaston puheenjohtajana.
Vuonna 1988 Myllykoski siirtyi Outokumpu Oy:n Harjavallan tehtaille (nyk. Boliden Harjavalta Oy), missä hän työskenteli prosessityöntekijänä vuoteen 2005 saakka. Hän oli kymmenen vuoden ajan tehtaan pääluottamusmiehenä. Vuonna 2001 Myllykoski suoritti johtamisen erikoisammattitutkinnon Johtamistaidon Opistossa ja vuonna 2005 näyttötutkintomestarin koulutusohjelman Heliassa.
Ennen valintaansa eduskuntaan Myllykoski työskenteli vuosina 2005–2011 Metallityöväen Liiton työehtosihteerinä Helsingissä.

Politiikka ja luottamustehtävät

Myllykoski oli eduskuntavaaliehdokkaana vuoden 1999 ja 2003 vaaleissa, muttei tullut valituksi. Hänet valittiin kansanedustajaksi Satakunnan vaalipiiristä kolmannella yrittämällä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa 3 321 äänellä. Myllykoski oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja vuosina 2011–2013 ja kuului kaudella 2011–2015 eduskunnan talousvaliokuntaan ja maa- ja metsätalousvaliokuntaan.
Kevään 2015 vaaleissa Myllykoski valittiin toiselle kaudelleen 4 175 äänellä. Vasemmistoliitto menestyi vaaleissa heikosti ja vaalien jälkeen Myllykoski ilmoitti haastavansa puolueen puheenjohtaja Paavo Arhinmäen seuraavassa, kesällä 2016 pidettävässä puoluekokouksessa. Vuoden 2016 jäsenäänestyksessä vasemmistoliiton puheenjohtajasta Myllykoski sai 11,9% äänistä ja jäi kolmanneksi.
Eduskuntakaudella 2015–2019 Myllykoski kuului eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokuntaan ja lisäksi kesäkuusta 2017 lähtien myös liikenne- ja viestintävaliokuntaan. 
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Myllykoski valittiin jatkokaudelle 4 001 äänellä. Hän jatkaa maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä ja on myös liikenne- ja viestintävaliokunnan varajäsen. 
Myllykoski kuuluu Nakkilan kunnanvaltuustoon. Hän kuuluu Villilä Studiot Oy:n hallitukseen ja on ollut Finnvera oyj:n hallintoneuvoston jäsen.

Yksityiselämä

Myllykoski asuu Nakkilassa. Hänellä on kolme aikuista lasta ensimmäisestä avioliitostaan. 
Myllykoski laulaa omaksi ilokseen ja joskus muidenkin mieliksi ja on saanut leikkisän kutsumanimen Nakkilan Pavarotti. Myllykoski on hevosharrastaja ja toimii Eduskunnan hevosystävien seuran sekä Nakkilan hevoskasvatusyhdistyksen puheenjohtajana.
Helinä Siikala

Lea Helinä Siikala (o.s. Kivijärvi; s. 1. tammikuuta 1943 Suomussalmi) on suomalainen lääkäri ja kirjailija, koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti. Hän on kirjoittanut kolumneja muun muassa Aamulehteen ja Helsingin Sanomiin erityisesti vaihtoehtoisesta lääkinnästä.
Helinä Siikala on ollut naimisissa vuodesta 1964 päätoimittaja ja Yleisradion johtaja Tapio Siikalan kanssa.
Umaijadien kalifaatti

Umaijadien dynastia (arab. بنو أمية‎, banū Umayya tai الأمويون, al-Umawiyyūn; pers. ‏امویان‎, Omaviyân) oli ensimmäinen dynastia islamilaisia kalifeja, jotka eivät olleet suoranaista sukua profeetta Muhammadille itselleen. He olivat kuitenkin samaa mekkalaista heimoa, quraišeja. Alun perin he olivat olleet Muhammadin vihollisia. Dynastia hallitsi arabien maailmanvaltaa vuosina 661–750. Umaijadien pääkaupunki oli Damaskoksessa. Suurimmillaan dynastia hallitsi Pakistanin ja islamilaisen Espanjan välistä aluetta Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa.

Islaminuskon oppineisto syntyy

Islamilainen historiankirjoitus ohittaa umaijadit lähes täysin, ja heille on jätetty vain maallistuneiden kuninkaiden rooli. Islaminuskon katsotaan välittyneen suoraan niin sanottujen oikeaanjohdettujen kalifien kautta umaijadien ohi. Todellisuudessa islamin oppineisto syntyi nimenomaan umaijadien aikana 700-luvulla.

Dynastian päättyminen

Dynastiaa seurasi vallassa abbasidien dynastia, johon kuuluva Abu Muslim aloitti 747 Khorasanissa abbasidien vallankumouksen. Umaijadien dynastia päättyi tappioon Zabin taistelussa tammikuussa 750. Lisäksi Abbasidit onnistuivat murhauttamaan paenneen kalifi Merwan II:n ja lähes koko Umaijadien suvun.
Hooker ’N Heat

Kappaleet

Kaikki kappaleet John Lee Hooker, ellei toisin mainita.
Mustapilkkahai

Ulkonäkö ja koko

Mustapilkkahain tyypillnen pituus on 150 senttimetriä, suurin tavattu yksilö oli 275 senttimetrin mittainen ja painoi 228 kilogrammaa. Selkä on tummanharmaa, vatsapuoli vaalea tai kellanvaalea. Perässä on tumma raita joka alkaa takimmaisen selkäevän kohdalta. Kaikkien evien kärjet ovat muuta väritystä tummemmat, ero on selkein nuorilla yksilöillä.

Elinympäristö

Mustapilkkahait elävät mannerjalustan päällä tai saaria ympäröivissä vesissä. Niitä tavataan usein jokisuun murtovesialueilla.
Insuliinihoito

Insuliinihoito tarkoittaa insuliinin avulla toteutettavaa diabeteksen hoitoa. Insuliini voidaan annostella pistoksin eli injektioin useimmiten insuliinikynällä ihonalaiskerrokseen yhden tai useamman kerran päivässä.  Insuliinipumpulla voi laittaa insuliinia nopeasti ja vaivattomasti jokaisen syömisen jälkeen myös pieninä annosmäärinä.
Nuoruustyypin diabeteksessa eli täydellisessä insuliininpuutostilassa tavoitteena on korvata insuliininpuutos annostelemalla kehonulkoista insuliinia. Tavallisesti ryhdytään niin kutsuttuun monipistoshoitoon, jossa pitkävaikutteisen insuliinin lisäksi pistetään aterioiden yhteydessä lyhytvaikutteista insuliinia ruoan hiilihydraattimäärän mukaan. Hoidon tarkoituksena on ylläpitää mahdollisimman normaalia verensokeripitoisuutta.
Aikuistyypin diabetestä sairastavat henkilöt kärsivät insuliiniresistenssistä, jolloin heidän verenkierrossaan oleva insuliini ei enää alenna sokeritasoa yhtä tehokkaasti kuin terveillä henkilöillä. Haiman insuliinintuotanto ajan myötä heikkenee, jolloin myös aikuistyypin diabeetikko saattaa tarvita insuliinihoitoa.
Sinilakkinaakka

Tuntomerkit

Sinilakkinaakalla on vaaleankirkkaansininen päälaki ja niska. Selkäpuoli, rinnan yläosa ja pään muut osat ovat mustat. Rinnasta alaspäin lintu on tummansinipunerva. Nuoret yksilöt ovat vanhoja himmeämpiä.

Levinneisyys

Sinilakkinaakkaa tavataan Costa Ricassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Panamassa. Lajin kannaksi arvoidaan noin 20 000–50 000 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö

Sinilakkinaakka elää kosteissa trooppisissa metsissä.

Lisääntyminen

Sinilakkinaakan pesä sijaitsee korkealla puussa ja on hyvin vaikea löytää. Laji munii kolme tai neljä munaa. Poikaset pysyvät pesässä noin 20 päivää.

Ravinto

Sinilakkinaakka käyttää ravinnokseen siemeniä, marjoja ja pieniä kuolleita eläimiä.
Devadasi

Devadasi on entisaikojen intialainen temppelitanssija ja kurtisaani. Sana tarkoittaa "jumalan palvelijaa". Brittihallinto ja kaksi intialaista osavaltiota yrittivät lakkauttaa 1930-luvulla Devadasien prostituutioon viittaavan toiminnan. 1980-luvulla intialaiset osavaltiot Andhra Pradesh ja Karnataka ovat yhä pyrkineet kitkemään devadasien perinnettä siinä onnistumatta.
Entisaikojen devadasit olivat korkealla yhteiskuntahierarkiassa ja yleensä rikkaita ja hyvin koulutettuja temppeleissä tanssivia taitavia esiintyjiä. Devadasien alkuperäisestä tanssimuodosta, Dasi Attamista, kehittyi nykyisen Intian tärkeimpiin lukeutuva klassinen tanssityyli Bharata Natyam, joka pyrki nimenvaihdoksellaan ja tradition muunnoksellaan eroon kurtisaanimaineestaan.
Diatessaron

Diatessaron (kreikkaa, suomeksi ‘neljän mukaan’) on neljästä evankeliumista yhdistetty teos, jonka laati varhaiskristillinen teologi Tatianos noin vuonna 150. Diatessaron oli ainoana evankeliumitekstinä käytössä Syyriassa noin vuoteen 400 saakka, kunnes sen korvasivat neljä erillistä evankeliumia. Yhtään muinaista syyriankielistä käsikirjoitusta teoksesta ei tunneta, mutta lainauksia siitä löytyy vanhasta syyrialaisesta kirjallisuudesta. Teoksesta on säilynyt arabian- ja persiankielisiä versioita sekä keskiajalla tehtyjä eurooppalaisia käännöksiä.
John Denver

John Denver (syntyjään Henry John Deutschendorf, Jr., 31. joulukuuta 1943 Roswell, New Mexico – 12. lokakuuta 1997 Montereynlahti, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen folkmuusikko ja lauluntekijä. Hän oli yksi 1970-luvun myydyimpiä artisteja. Denverin albumeja on myyty yli 60 miljoonaa kappaletta.
Urallaan Denver levytti ja julkaisi 294 laulua, joista 142 oli hänen itse kirjoittamiaan. Denverin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Take Me Home, Country Roads”, ”Annie’s Song”, ”Leaving On A Jet Plane”, ”Thank God I’m A Country Boy” ja ”Rocky Mountain High”.
Denverin suosion huippu osui 1970-luvulle ja alkoi hiipua 1980-luvun alussa. Sen jälkeisinä vuosina hän piti musiikissa matalampaa profiilia ja keskittyi humanitääriseen työhön. Denver kävi kiertueella Neuvostoliitossa vuonna 1985 ja palasi kaksi vuotta myöhemmin esiintymään Tšernobylin uhrien hyväntekeväisyyskonsertissa. 
Vuonna 1994 Denver julkaisi omaelämäkertansa Take Me Home, ja vuonna 1996 hänet valittiin lauluntekijöiden Hall of Fameen.
Denver kuoli lokakuussa 1997, kun hänen ohjaamansa Rutan Long-EZ -lentokone putosi polttoaineen loputtua. Hän ilmeisesti menetti koneensa hallinnan yrittäessään käsitellä polttoainetankin valintakahvaa. Denver oli juuri ostanut koneen ja oli lentänyt vain yhden puolen tunnin tutustumislennon päivää ennen onnettomuutta.

Diskografia

Yhdysvalloissa julkaistut albumit: