google/wiki40b huggingface dataset:
Carl Schurz

Elämä

Schurz syntyi ja vietti nuoruutensa Preussissa. Opiskellessaan Bonnin yliopistossa vuonna 1848 Schurz osallistui maaliskuun vallankumoukseen, minkä seurauksena hänet vangittiin. Schurz pakeni vankilasta ja päätyi lopulta Yhdysvaltain Wisconsinin. Yhdysvalloissa Schurzista tuli nopeasti orjuudenvastaisen liikkeen ja republikaanipuolueen tukija.
Schurz värväytyi Unionin armeijaan vuonna 1862, jossa hänestä tehtiin vapaaehtoisjoukkojen prikaatikenraali. Schurz osallistui sisällissodassa kenraalina ainakin toiseen Bull Runin taisteluun sekä Chancellorsvillen, Gettysburgin ja Chattanoogan taisteluihin.
Sodan päätyttyä vuonna 1865 Schurz lähti presidentti Andrew Johnsonin pyynnöstä selvittämään, millainen tilanne vanhoissa etelävaltioissa oikein oli. Etelävaltioista tekemässään raportissa Schurz painotti erityisesti sitä, kuinka vapautettujen orjien oikeuksista täytyisi etelävaltioissa pitää huolta. Johnson, joka ei erityisemmin pitänyt mustien oikeuksien lisäämisestä, ei pitänyt Schurzin tekemästä raportista, minkä takia raportti hyllytettiin kokonaan. Vuonna 1866 Schurzista tuli Detroit Post -lehden päätoimittaja ja saksankielisen St. Louis Westliche Post -lehden osaomistaja.
Vuonna 1869 Schurz valittiin senaattiin, jossa hän palveli yhden kauden vuoteen 1875 asti. Senaatissa Schurz ajautui törmäyskurssille istuvan presidentin Ulysses S. Grantin kanssa, mikä johti lopulta siihen, että Schurz oli vuonna 1872 mukana perustamassa Grantia vastustanutta liberaalirepublikaanista puoluetta.
Schurz palasi takaisin republikaanipuolueeseen vuonna 1877, kun uusi presidentti Rutherford B. Hayes pyysi häntä sisäministerikseen. Sisäministerinä Schurz uudisti intiaanien ja liittovaltion yhteistyöstä vastanneen viraston. Hän onnistui tehtävässään hyvin ja sai kitkettyä korruptoituneita virkamiehiä virastosta. Lisäksi Schurz tuki sisäministerinä voimakkaasti Hayesin ajamaa virkamiesten nimitysjärjestelmän uusimista.
Sisäministerikautensa jälkeen Schurz kirjoitti elämäkertoja ja toimi New York Evening Postin ja The Nation -lehden päätoimittajana. Lisäksi hän työskenteli virkamiesten nimitysjärjestelmän uudistamisen puolesta.
Schurz kuoli New Yorkissa 14. toukokuuta 1906.
Hjalmar Neiglick

Georg Hjalmar Garibaldi Neiglick, nimimerkit Arius ja Hj.N, (28. kesäkuuta 1860 Pietari – 3. marraskuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen kokeellisen psykologian ja empiirisen filosofian uranuurtaja sekä teatteri- ja kirjallisuuskriitikko. 
Neiglickin vanhemmat olivat pankinkomissaari Alexander Johan Neiglick ja Olivia Wilhelmina Tennberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1879 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1885 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1887. Hän opiskeli kokeellista psykologiaa Leipzigissä. 
Neiglick toimi Helsingin yliopiston kokeellisen psykologian dosenttina 1887–1889 ja filosofian määräaikaisena professorina 1887–1889. Hän oli ylioppilaskunnan varapuheenjohtaja 1887–1888 ja Uusmaalaisen osakunnan kuraattori 1888–1889. 
Neiglick oli myös teatteri- ja kirjallisuuskriitikko Finsk Tidskrift ja Nya Pressen -lehdissä. Hän käytti nimimerkkejä Arius ja Hj.N. Vuonna 1883 hän puolusti sananvapautta nimimerkillä Arius julkaisemassaan kirjoituksessa, kun ruotsalainen luennoitsija Carl von Bergen oli pitänyt Helsingissä esitelmän ”tulevaisuuden kristinuskosta” ja joutunut sen vuoksi joidenkin vanhoillisten yliopiston opettajien hyökkäyksen kohteeksi. 
Neiglick oli naimisissa vuodesta 1888 Helena Kristina Lupanderin kanssa. Heidän tyttärensä oli taide- ja ikonimaalari Martha Neiglick-Platonoff (1889–1964).
Kusiaismäen hyppyrimäet

Kusiaismäen hyppyrimäki

Vuonna 2006 mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus.

K26

Vuoden 2010 remontissa mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus.

K15

Mäkiennätyksen on 8,0 metriä on hypännyt Santeri Niemelä kaksi kertaa 15.1.2012 Kansallisessa mäkikisassa. Naisten mäkiennätyksen 7,0 metriä on hypännyt Laura Niemelä kaksi kertaa 15.1.2012 Kansallisessa mäkikisassa. Kesämäkiennätyksen 8,5 metriä on hypännyt Janne Läspä 18.8.2012 Keski-Suomen mäkiviikkolla.
Jaan Kirsipuu

Jaan Kirsipuu (s. 17. heinäkuuta 1969 Tartto) on virolainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena vuosina 1993–2006 ja uudelleen 2009–2012.
Kirsipuu tunnettiin hyvänä kirimiehenä, joka voitti ammattilaisurallaan yli 130 kilpailua. Ranskan ympäriajossa hän saavutti neljä etappivoittoa. Vuonna 1999 hän piti kuuden päivän ajan johtajan keltaista paitaa. Hän lähti Ranskan ympäriajoon kaikkiaan 12 kertaa pääsemättä kertaakaan maaliin, sillä vuoristoetapit olivat raskastekoiselle Kirsipuulle vaikeita.
Kirsipuu osallistui vuosina 2007–2008 amatöörikilpailuihin voittaen muun muassa Turun Sanomien kortteliajot 2007 . Hän toimii 2013 Astana Teamin joukkueenjohtajana (sporting director).
Viitala (Peräseinäjoki)

Viitala on kylä Seinäjoella entisessä Peräseinäjoen kunnassa. Kylä sijaitsee Peräseinäjoen keskustasta noin 5 kilometriä pohjoiseen Seinäjoelle menevän tien varressa. Osaa kylästä nimitetään Ala-Viitalaksi, jossa sijaitsee Alaviitalan ala-aste.
Viitalan kylän osa-alueita ovat vanhojen kantatilojen mukaan nimetyt Pappilanmäki, Flinkkilänmäki, Kanto, Annala ja Koivistonmäki. Seinäjokivarren kyläasutus Viitalan ja Kihniän kylissä kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Viitalan rivikylä alkaa etelässä heti Peräseinäjoen kirkonkylän pohjoispuolelta. Seinäjoen jokiuoman mutkia noudatteleva maantie kulkee kylän läpi, ja sen molemmin puolin talot ovat tiiviinä nauhana. Yhtenäisin talonäkymä sijoittuu kylän eteläosaan Pappilanmäkeen ja Koivistonmäkeen. Sen varrella sijaitsevat Pappilan päärakennus, rippikoulutupa, Peräseinäjoen ensimmäinen kansakoulu sekä 1800-luvun lopulla rakennetut Flinkkilän ja Keski-Flinkkilän päärakennukset.
Pahtapunavarpunen

Levinneisyys

Pahtapunavarpusta tavataan Aasian keskiosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mihailovski-teatteri

Mihailovski-teatteri (ven. Михайловский театр), entinen Musorgskin ooppera- ja balettiteatteri tai Pieni ooppera- ja balettiteatteri, on Pietarin toiseksi tunnetuin oopperatalo Mariinski-teatterin jälkeen. Teatterissa on kantaesitetty mm. Dmitri Šostakovitšin oopperat Nenä ja Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth sekä Sergei Prokofjevin Sota ja rauha. Teatterin kapellimestareina ovat toimineet mm. Kirill Kondrašin, Kurt Sanderling, Juri Temirkanov ja Pjotr Gribanov.
Marraskuussa 2011 Mihailovski-teatteri aiheutti pienen skandaalin Venäjän balettipiireissä nappaamalla henkilökuntaansa Moskovan Bolšoi-teatterin ykköstanssijat, Natalia Osipovan ja Ivan Vasiljevin.
Viherhuiskukerttu

Levinneisyys

Viherhuiskukerttua tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen kannan kokoa ei tiedetä, mutta monilla alueilla sitä on kuvattu yleiseksi. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pohjoismainen kansanvene

Historia

1930-luvulla suurin osa purjeveneistä oli erilaisten mittasääntöjen mukaan rakennettuja konstruktioluokkaveneitä, yksin kappalein suunniteltuja, hyvistä materiaaleista veistettyjä ja yleensä kalliita. Olemassa olevat yksityyppiluokat, kuten suomalainen Hai ja norjalainen Louhi olivat verraten kapeita ja ahtaita veneitä. Pohjoismainen purjehtijaliitto ryhtyikin kehittämään ajatusta "kansanveneestä", edullisesta yhteispohjoismaisesta yksityyppiluokasta joka toisi purjehduksen useamman ihmisen ulottuville. Etenkin ruotsalainen laivanvarustaja Sven Salén ajoi kansanvene-konseptia voimakkaasti. Vuonna 1941 julistettiin suunnittelukilpailu jonka tarkoituksena oli tuottaa edullinen ja helposti rakennettava mutta merikelpoinen vene. Miehistön tulisi olla 3–4 henkeä, materiaaleina pääasiassa pohjoismaisia puulajeja, köli valettaisiin raudasta. Kilpailulautakuntaan kuului ruotsalaisia, tanskalaisia ja suomalaisia purjehdusvaikuttajia ja suunnittelijoita.
Kilpailuun tuli kaikkiaan 59 ehdotusta, mutta yhtään niistä ei suoraan valittu kilpailun voittajaksi. Veneen suunnitteluhistoria on tämän jälkeen hiukan epäselvä. Toiselle ja kolmannelle sijalle tulleiden tanskalaisen Knud Olsenin ja ruotsalaisen Jac M. Iversenin ehdotuksista oli tarkoitus kerätä niiden parhaat puolet piirustuksiin jotka julkaistaisiin Pohjoismaisen purjehtijaliiton nimissä. Sven Salén kuitenkin ilmeisesti omin päin vei piirustukset insinööri Tord Sundénille jonka allekirjoitus lopullisissa, marraskuussa 1941 julkaistuissa piirustuksissa oli.
Kiistellystä alustaan huolimatta kansanveneestä tuli heti erittäin suosittu. Vuoden 1941 loppuun mennessä tilattiin jo 70 venettä vaikkei yhtään venettä oltu vielä edes saatu vesille kokeiltavaksi. Ensimmäisen veneen valmistuttua huhtikuussa 1942 sen todettiin täyttävän tai ylittävän odotukset ja suosio oli taattu. Kymmenen vuoden kuluttua Ruotsissa oli rakennettu jo 400 venettä  ja Suomessakin noin 100 huolimatta sodanjälkeisen ajan niukkuudesta. Veneestä tuli suosittu myös Tanskassa ja Saksassa. Myös Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa on kansanvenelaivueita. Kaiken kaikkiaan kansanveneitä on maailmanlaajuisesti rakennettu noin 4000 kappaletta. Suomessa on rekisteröity yli 350 venettä. Suomalainen luokkaliitto perustettiin 1961 ja ensimmäiset SM-kisat pidettiin 1967. Kansanveneillä kilpaillaan edelleen aktiivisesti, SM-kisat järjestetään vuosittain ja etenkin Viaporin Tuoppiin osallistuu yleensä suuri määrä folkkareita.
Venettä on aikojen saatossa myös kehitetty. Lujitemuovi sallittiin runkomateriaaliksi 1976. Muoviset ja puiset kansanveneet kilpailevat yhdessä. Alumiinimastot sallittiin vuonna 2000. Kansanvene on tunnettu hyvästä merikelpoisuudestaan ja sillä on mm. suoritettu maailmanympäripurjehdus.
Mark Helprin

Mark Helprin (s. 28. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen romaanikirjailija ja journalisti, joka on palkittu lukuisilla palkinnoilla viime vuosikymmenten aikana. Helprin tunnetaan mielikuvituksellisista tarinoistaan, monikerroksisista rakenteista romaaneissaan ja rikkaasta sanankäytöstään.
Hänen tunnetuimpia menestysromaanejaan ovat A Winter's Tale (Eva Siikarlan suomennos Talvinen Tarina, Tammi), Memoirs from Antproof Case, A Soldier of the Great War, novelleja: Ellis Island and Other Stories, A Dove of the East and Other Stories sekä lastenkirjatrilogia: Swan Lake, A City in Winter ja The Veil of Snows.
Helprin valmistui Harvard Collegesta ja jatkoi opintojaan Oxfordin, Princetonin ja Columbian yliopistoissa. Hän on palvellut brittiläisillä kauppalaivoilla ja Israelin maa- ja ilmavoimissa.
Vuonna 2007 Helprin kirjoitti The New York Timesiin Vieraskynä-kirjoituksen, jossa hän vastusti tekijänoikeuksien laukeamista ajan myötä. Kirjoitus herätti laajaa keskustelua, siihen tuli  750 000 kommenttia viikon aikana.
Juha Kaarivaara

Juha Kaarivaara on vanhoillislestadiolaisten keskusjärjestön SRK:n pääsihteeri vuodesta 2014. Ennen pääsihteeriksi valintaansa hän oli toiminut SRK:n lähetystyönsihteerinä ja Nokialla tuotekehittelypuolella.
Volskin kieli

Volskin kieltä puhuttiin Italiassa ennen latinan valta-asemaa. Se on itaalinen kieli ja sukua latinalle, umbrille ja oskille.
Jarmo Jokinen

Jarmo Tapani Jokinen (1. syyskuuta 1957 Järvenpää – 27. marraskuuta 1987 Seinäjoki) oli suomalainen pöytätennispelaaja. Hän voitti 25 Suomen mestaruutta pöytätenniksessä: kymmenen miesten kaksinpelissä, kuusi miesten nelinpelissä ja yhdeksän sekanelinpelissä. Hän oli maailmanlistalla parhaimmillaan 76:s, joka oli siihen mennessä kaikkien aikojen paras suomalaissijoitus miesten puolella. Vuonna 1983 hän voitti sekanelinpelin Pohjoismaiden mestaruuden yhdessä Sonja Grefbergin kanssa. 
Jokinen voitti myös yhden Suomen mestaruuden pesäpallossa (Seinäjoen Maila-Jussit 1987). Maila-Jussit etsivät lukkaria joukkueeseensa ja pöytätennistähti päätti kokeilla. Historiankirjat muistavat hänen 14 tappiottoman ottelun putken Maila-Jussien riveissä mestaruusvuonna. Hän kuoli työtapaturmassa heti mestaruuden jälkeen 1987.
HMCS Okanagan

Palvelus

Alus on poistettu palveluksesta 14. syyskuuta 1998. Palveluksessa olon 30-vuotisjuhlallisuudet ja virallinen palveluksestapoistotilaisuus pidettiin 28. syyskuuta.
Kitikmeotin alue

Kitimeotin alue, (engl. Kitikmeot Region) (inuktitutiksi Qitirmiut ᕿᑎᕐᒥᐅᑦ) on Nunavutin territorion hallinnollinen alue Kanadassa. Alue kattaa mantereella Nunavutin läntisimmät osat ja jäämereen rajoittuvan rannikon Boothian niemimaalle saakka, Victoriansaaren Nunavutin puoleisen osan, Kuningas Williamin saaren, Walesin prinssin saaren eteläosan ja useita pienempiä saaria näiden väliltä. Alueen hallinnollinen johto kokoontuu Cambridge Bayssä.
Ennen vuotta 1999, Kitimeotin alueella oli nykyisestä poikkeavat rajat ja tunnettiin nimellä Kitikmeot Region, Northwest Territories.
Alarik Hernberg

Verner Alarik Hernberg (2. maaliskuuta 1869 Helsinki – 9. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä ja Helsingin yliopiston siviilioikeuden apulaisprofessori.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Hernbergin vanhemmat olivat senaatin kielenkääntäjä Robert Nikolai Hernberg (1831-1887) ja Clara Amanda Adelaide Strandberg. Hernberg oli naimisissa vuodesta 1896 Naëma Fredrika Tawaststjernan kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen Sokeri Oy:n pääjohtaja Gunnar Hernberg ja Villayhtymän pääjohtaja Runar Hernberg, samoin kuin sisätauteihin erikoistunut lääketieteen ja kirurgian tohtori Carl-August AlarikHernberg (s. 1909).
Hernberg pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1888 ja suoritti Helsingin yliopistosta oikeustutkinnon 1893 sekä valmistui molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1916. Hän sai varatuomarin arvon 1896. Hernberg oli Helsingin yliopiston siviilioikeuden apulaisena eli apulaisprofessorina 1924–1936.
Karl Kraus

Karl Kraus (28. huhtikuuta 1874 Jičín, Böömi, Itävalta-Unkari — 12. kesäkuuta 1936 Wien) oli monialainen itävaltalainen kirjailija. Hän julkaisi runoutta, aforismeja, arvosteluja, näytelmiä ja satiireja, toimitti omaa lehteään, piti luentoja ja arvosteli oman aikansa sensaatiolehdistöä ja korruptiota.

Elämänvaiheet

Karl Kraus syntyi juutalaisen paperitehtailijan perheeseen Jitschinissä (nyk. Jičín) Böömissä, nykyisen Tšekin alueella vuonna 1874. Perhe muutti Wieniin vuonna 1877. Kraus alkoi opiskella oikeustiedettä Wienin yliopistossa vuonna 1892 ja alkoi samoihin aikoihin julkaista lehdissä arvosteluja. Hän vaihtoi pian oppialakseen filosofian ja germanistiikan mutta keskeytti opintonsa vuonna 1896.
Vuonna 1896 Kraus julkaisi ensimmäisen menestysteoksensa, kirjallisen satiirin Die demolierte Litteratur. Vuonna 1899 hän perusti oman lehtensä Die Fackel ja alkoi julkaista siinä omia arvostelujaan ja puheenvuorojaan. Korruptiosyytökset veivät hänet usein raastupaan. Tärkeänä aiheena säilyivät seksuaalimoraalin, tekopyhyyden, psykoanalyysin ja suursaksalaisen liikehdinnän arvostelu. Hän puuttui myös Harden–Eulenburg-skandaaliin. Lehdessä julkaistiin tunnettujen kirjoittajien tekstejä: Peter Altenberg, Richard Dehmel, Egon Friedell, Oskar Kokoschka, Adolf Loos, Heinrich Mann, Arnold Schönberg, August Strindberg, Georg Trakl, Frank Wedekind, Franz Werfel, Houston Stewart Chamberlain ja Oscar Wilde. Vuodesta 1911 alkaen Kraus oli kuitenkin lehden ainoa kirjoittaja. Lehden levikki oli enimmillään neljäkymmentätuhatta kappaletta. Lehden viimeinen numero (922) ilmestyi vuonna 1936.
Kraus julkaisi aforismejaan Die Fackel -lehdessä ja kokosi niitä vuonna 1909 kirjaksi Sprüche und Widersprüche.
Kraus irrottautui juutalaisuudesta vuonna 1899 ja kääntyi katoliseksi vuonna 1911 mutta luopui katolisuudesta vuonna 1923.
Vuonna 1910 Kraus alkoi pitää yleisöluentojaan, jotka jatkuivat vuoteen 1936 saakka. Luentoja kertyi seitsemisensataa, ja ne herättivät yleistä huomiota – ne vaikuttivat voimakkaasti muiden muassa nuoreen Elias Canettiin. Kuulijoita oli enimmillään neljätuhatta. Kraus luki omia kirjoituksiaan jä näytelmiä (Bertolt Brecht, Gerhart Hauptmann, Johann Nestroy, J. W. von Goethe ja William Shakespeare) ja esitti Jacques Offenbachin operetteja pianon ääressä.
Vuosina 1915–1919 Kraus kirjoitti näytelmäänsä Ihmiskunnan viimeiset päivät (saks. Die letzten Tage der Menschheit), joka julkaistiin Die Fackel -lehden liitteinä. Näytelmässä käsitellään satiirisesti ensimmäistä maailmansotaa. Näytelmä sai kantaesityksensä vasta vuonna 1991.
Lehtensä välityksellä Kraus osallistui yhteiskunnalliseen toimintaan. Hän hyökkäsi vuonna 1924 Imre Békessyä vastaan, joka julkaisi tabloidilehteä ja kiristi ravintoloilta rahaa vastineeksi myönteisistä arvosteluista. Vuonna 1927 hän ryhtyi arvostelemaan Wienin poliisipäällikköä Johann Schoberia, kun poliisi oli ampunut 84 mielenosoittajaa heinäkuun 1927 levottomuuksissa.
Vuodesta 1930 alkaen Kraus puhui myös radiossa ja levytti puheitaan. Hän joutui auton töytäisemäksi helmikuussa 1936 ja kuoli sairastelun jälkeen sydänkohtaukseen kesäkuussa.
Peregrini

Peregrini (lat. muukalaiset) olivat roomalaisen oikeuden kannalta minkä tahansa muun valtion kuin Rooman kansalaisia. Heihin nähden etuoikeutetussa asemassa olivat latinalaiset ja italialaiset, jotka 89 eaa. saivat Rooman kansalaisoikeudet. Vuodesta 242 eaa. lähtien erityinen virkamies praetor peregrinus käsitteli kansalaisten ja peregrinusten välisiä oikeustapauksia.
Titaanikarbidi

Rakenne ja ominausuudet

Titaanikarbidi kuuluu niin kutsuttuihin välisijayhdisteisiin. Yhdisteen rakenteessa hiiliatomit sijaitsevat titaanin metallihilan välisijoissa. Koostumukseltaan yhdiste on usein epästoikiometrinen ja vaihtelee välillä TiC0,47–TiC. Titaanikarbidi on hyvin kovaa ja sulaa vasta 3 140 °C lämpötilassa. Se on kuitenkin hyvin haurasta. Yhdiste on suhteellisen inertti ja hapettuu hapen vaikutuksesta titaanidioksidiksi vasta noin 450 °C lämpötilassa. Titaanikarbidi reagoi typen kanssa muodostaen titaaninitridiä noin 1 000 °C lämpötilassa. Titaanikarbidi ei liukene veteen eikä vahvastikaan emäksisiin liuoksiin. Laimeat hapot eivät vaikuta siihen mutta väkevän typpihapon ja vetyfluoridin seos liuottaa titaanikarbidia.

Valmistus ja käyttö

Titaanikarbidia valmistetaan tyypillisesti kuumentamalla titaanidioksidia hienojakoisen hiilen kanssa yli 2 000 °C lämpötilassa vetykaasukehässä. Tämän jälkeen tuote jauhetaan ja mahdollisesti metallihilassa epäpuhtauksina olevat happi ja typpi poistetaan kuumentamalla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös muilla tavoin. Ohuita pinnoitteita valmistetaan kemiallisella kaasufaasipinnoitusmenetelmällä, jonka lähtöaineina ovat titaanitetrakloridi, vety ja metaani. Titaanikarbidia voidaan valmistaa myös titanaattiestereistä ja hiilestä. 
Titaanikarbidi on hyvin kovaa, mutta liian haurasta yksin käytettäväksi. Tämän vuoksi sitä käytetään seoskarbidina volframi- tai tantaalikarbidin kanssa tai kovametalliseoksina koboltin ja nikkelin kanssa. Titaanikarbidia käytetään poranterissä, sahojen terissä, erikoisteräksissä ja säänkestävinä pinnoitteina.
Bulgarialaiset

Alkuperä

Bulgarialaiset periytyvät etupäässä kolmesta väestöryhmästä, muinaisista traakialaisista, bolgaareista, turkinsukuista kieltä puhuneesta Keski-Aasiasta tulleesta kansasta, joka asettui Balkanille 600-luvulla, sekä alueelle aiemmin tulleista slaavilaisista heimoista. Ryhmät muodostivat ensimmäisen Bulgarian keisarikunnan vuonna 681. Bolgaarit sulautuivat myöhemmin slaaveihin, mutta heidän nimensä säilyi Bulgarian nimessä.
Pêro da Covilhã

Pêro da Covilhã  (käytössä myös nimimuodot Pedro de Covilham ja  Covilhão, 1460-1526) oli portugalilainen diplomaatti ja tutkimusmatkailija. Hänet lähetettiin Lähi-itään etsimään kanelia ja muita arvokkaita mausteita. Retkikunta lähti liikkeelle 1487. Hän kulki Napolin ja Aleksandrian kautta Kairoon, jatkoi sieltä arabien kanssa Suakiniin ja Adeniin sieltä monsuunituulten mukana Intiaan, palasi Punaiselle merelle ja Kairoon ja jatkoi sieltä Afrikan itärannikkoa etelään aina Sofalaan  asti. 1492 - 1493 hänen karavaaninsa saapui Abessiniaan, jossa hän vietti loppuelämänsä.
Muhammad III

Valtakausi

Muhammad III päätti vuonna 1765 perustaa rannikon Essaouiraan satamakaupungin, johon hän ohjasi kaiken Marokon eteläosan kaupan. Kaupungista muodostui yksi Marokon tärkeimmistä kaupankäyntikeskuksista ja satamakaupungeista. Sulttaani asutti kaupunkiin juutalaisia, joiden suhteita sulttaani hyödynsi suhteiden luomisessa eurooppalaisten kanssa ja kaupankäynnin järjestämisessä heidän kanssaan. Muhammad III myös rakennutti vuoden 1755 maanjäristyksessä tuhoutuneen Casablancan medinan uudelleen vuonna 1770.
Amerikan vallankumouksen seurauksena Britannian lipun alla Atlantilla kulkeneet yhdysvaltalaiset kauppalaivat menettivät Britannian takaaman suojelun ja joutuivat barbareskimerirosvojen hyökkäysten kohteiksi. Yhdysvallat oli yrittänyt tuloksetta pyytää suojelua eurooppalaisilta. Sulttaani Muhammad III:n johtama Marokko tunnusti 20. joulukuuta 1777 ensimmäisenä valtiona Yhdysvaltain itsenäisyyden. Tunnustuksen jälkeen yhdysvaltalaiskauppalaivat pääsivät Marokon sulttaanikunnan suojeluun, mikä takasi turvallisen merenkulun. Sulttaani ilmoitti marokkolaisissa Tangerin, Essaouiran, Salén ja Larachen satamakaupungeissa toimiville eurooppalaisille kauppiaille ja konsuleille, että yhdysvaltalaiset laivat saivat samat oikeudet kuin muutkin valtiot ja saivat näin ollen vapaasti käyttää maan satamia. Muhammad III solmi Yhdysvaltain kanssa vuonna 1787 voimaantulleen ystävyyssopimuksen, joka on Yhdysvaltain vanhin yhä voimassa oleva ystävyyssopimus. Yhdysvaltain perustuslain tultua voimaan vuonna 1787, kirjoitti maan presidentti George Washington Muhammad III:lle kunnioittavan kirjeen, joka on päivätty 1. joulukuuta 1789. Kirjeen tarkoituksena oli vahvistaa Yhdysvaltain ja Marokon välisiä suhteita. Kirjeessä Washington myös pahoitteli hidasta viestintää Marokon kanssa sekä kertoi Yhdysvaltain ottaneen käyttöön uuden perustuslain.
Héctor Rossetto

Héctor Decio Rossetto (8. syyskuuta 1922 – 22. tammikuuta 2009) oli argentiinalainen shakinpelaaja. Hän sai kansainvälisen mestarin tittelin vuonna 1950 ja suurmestarin 1960.
Rossetto, viisinkertainen argentiinanmestari (1941, 1944, 1945, 1947, 1961, 1972), voitti Mar de Plata -turnaukset 1949 ja 1952. Hän kilpaili shakkiolympialaisissa kuudesti vuosien 1950 ja 1972 välillä, voittaen ne vuonna 1952.
Rossetto syntyi Bahía Blancassa. Hän kuuluu Miguel Najdorfin ohella maansa tunnetuimpiin lajin taitajiin.
Zaragoza (1867)

Valmistus

Puurunkoinen panssarivyöllä suojattu alus, jonka tykit sijoitettiin keskilaivaan patteriksi, tilattiin lokakuussa 1860 Cartagenasta, missä köli laskettiin 4. lokakuuta 1861. Alus laskettiin vesille 6. helmikuuta 1867 ja se valmistui kesäkuussa 1868.
Vuonna 1885 alukselle asennettiin neljä Armstrongin valmistamaa yhdeksän tuuman, kolme Hontoria 7,1 tuuman tykkiä ja kahdeksan Hontoria 6,4 tuuman tykkiä. Aluksen aseistuksen täydensivät yksi 4,7 tuuman ja kuusi 12 naulan tykkiä.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen vuonna 1868. Alus oli modernisoitavana vuonna 1889 ja siirrettiin torpedokoululaivaksi 1890-luvulla. Alus poistettiin vuonna 1899.
Pyhän Martin kirkko (Canterbury)

Arkkitehtuuri

Ulkoseinät on rakennettu piikivestä ja kierrätyskivestä. Sisällä on normanniaikainen vesiallas.
UFC 1

Tapahtuma

UFC 1 oli turnaus, jossa kahdeksan eri kamppailulajien taitajaa ottelivat toisiaan vastaan. Voittajalle oli luvassa 50 000 dollaria. Turnauksessa ei ollut painoluokkia tai painorajoituksia, ja ottelun voitti ainoastaan luovutuksella, tyrmäyksellä tai heittämällä pyyhkeen kehään. Ottelut käytiin pääasiassa ilman sääntöjä, mutta pureminen ja silmiin tökkiminen olivat kiellettyjä.
Turnaukseen oli varattu myös varaottelija, Jason DeLucia. Hän ei kuitenkaan otellut, koska kenenkään turnaukseen osallistujista ei tarvinnut vetäytyä.