google/wiki40b huggingface dataset:
Orenburgin kuvernementti

Orenburgin kuvernementti (myös lääni; ven. Оренбу́ргская губе́рния, Orenburgskaja gubernija) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1744–1781 ja 1796–1928. Se käsitti laajan alueen Uralin eteläosassa ja nykyisessä Kazakstanissa. 1900-luvun alussa kuvernementin pinta-ala oli 168 200 neliövirstaa. Se rajoittui pohjoisessa Ufan ja Permin sekä koillisessa Tobolskin kuvernementteihin, etelässä Turgain ja lounaassa Uralskin alueisiin sekä lännessä Samaran kuvernementtiin. Hallinnollisina keskuksina vuorottelivat Orenburg ja Ufa.
Aluksi Orenburgin kuvernementtiin kuuluivat Ufan ja Isetin provinssit, joukko rajalinnoituksia sekä Uralin takaiset baškiirit. Vuonna 1745 siihen liitettiin Stavropolin provinssi ja vuonna 1773 Samara. Vuonna 1781 kuvernementti lakkautettiin ja sen alue liitettiin alueena Ufan käskynhaltijakuntaan. Uudelleen se perustettiin vuonna 1796. Vuonna 1850 osa Orenburgin kuvernementistä liitettiin Samaran kuvernementtiin, vuonna 1865 siitä erotettiin Ufan kuvernementti ja vuonna 1868 erilliset Uralskin ja Turgain alueet. Vuosina 1850–1881 kuvernementti kuului Orenburgin ja Samaran kenraalikuvernementteihin. 1800-luvun puolivälistä lähtien se käsitti viisi kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Orenburg, Orsk, Troitsk, Tšeljabinsk ja Verhneuralsk.
Kuvernementin väestö muodostui Venäjältä suuntautuneen voimakkaan muuttoliikkeen seurauksena. Vuonna 1901 talonpojat ja siirtolaiset muodostivat 44,4 %, kasakat ja sotilaat 41,1 % sekä kauppiaat ja kaupunkilaiset 8,8 % väestöstä. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan venäläisiä oli 70,4 %, baškiireja 15,9 % ja tataareja 5,8 %. Tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely ja karjanhoito.
Vuonna 1919 seitsemänkymmentä Orenburgin kuvernementin volostia liitettiin Baškiirien ASNT:aan, Troitskin ja Tšeljabinskin kihlakunnat Tšeljabinskin alueeseen ja Verhneuralskin kihlakunta Ufan kuvernementtiin. Vuosina 1920–1924 kuvernementti kuului Kirgiisien ASNT:aan, jonka pääkaupunkina toimi Orenburg. Kuvernementin itsenäinen asema palautettiin vuonna 1925. Vuonna 1928 siitä tuli Keski-Volgan kuvernementtiin (vuodesta 1929 Keski-Volgan aluepiiriin) kuulunut Orenburgin piirikunta.
Organolyijy-yhdisteet

Organolyijy-yhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät lyijyn ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Aikaisemmin organolyijy-yhdisteet olivat hyvin käytettyjä polttomoottoreissa nakutuksenestoaineina ja muovien stabiloijina, mutta näistä käytöistä on luovuttu yhdisteiden myrkyllisyyden vuoksi.

Rakenne ja ominaisuudet

Toisin kuin lyijyn epäorgaanisissa suoloissa organolyijy-yhdisteet, joissa lyijy esiintyy hapetusluvulla +II, ovat hyvin reaktiivisia ja disproportioituvat lyijyksi ja organolyijy(IV)yhdisteiksi. Ainoat suhteellisen stabiilit lyijy(II)organometalliyhdisteet ovat väriltään violetti bis(trimetyylisilyylimetyyli)lyijy ((CH(SiMe³))₂Pb) ja metalloseeneihin kuuluva plumboseeni, jolla onniin kutsuttu vääntynyt sandwich-rakenne. Reaktiivisina välivaiheina tunnetaan niin kutsuttuja plumbyleenejä, jotka muistuttavat karbeeneja.
Organolyijy-yhdisteet lyijyn hapetusluvulla +IV ovat hieman pysyvämpiä, mutta silti reaktiivisempia verrattuna vastaaviin organotinayhdisteisiin. Hiilen ja lyijyn välinen sidos on heikompi kuin hiilen ja tinan välinen sidos johtuen lyijyn suuremmasta koosta, suuremmasta sidospituudesta lyijyn ja tinan välillä ja hiilen ja lyijyn välisestä suuresta polarisoituvuudesta. Neljänarvoisella lyijyllä on tuhansia organometalliyhdisteitä, joissa vaihtelee orgaanisten alkyyli- tai aryyliryhmien ja mahdollisten muiden lyijyyn sitoutuneiden ryhmien määrä. Mono-organolyijyt ovat pysymättömiä ja tunnetaan ainoastaan monoaryylilyijykarboksylaatteja tai monoalkyylilyijytrihalogenideja. Dialkyylilyijy-yhdisteet ovat hieman pysyvämpiä ja niiden yleinen kaava on muotoa R₂PbX₂, missä X on halogeeni, hydroksidi-ioni tai karboksylaatti-ioni. Triorganolyijy-yhdisteet ovat lähes yhtä stabiileja kuin vastaavat organotinayhdisteet ja niiden yleinen kaava on muotoa R₃PbX, missä X on halogeeni, hydroksidiryhmä, karboksylaattiryhmä tai sulfinaattiryhmä. Stabiileimpia organolyijy-yhdisteitä ovat tetra-alkyyli- tai tetra-aryylilyijyt sekä heksaorganodiplumbaanit, joissa esiintyy myös kovalenttinen sidos kahden lyijyatomin välillä. Nämä ovat suhteellisen helposti haihtuvia värittömiä nesteitä.

Valmistus

Ensimmäisen kerran organolyjy-yhdisteitä valmisti Carl Jacob Löwig vuonna 1851. Tyypillisin tapa valmistaa organolyijy-yhdisteitä on lyijykloridin tai lyijyasetaatin reaktio Grignard-reagenssien kanssa. Muita tapoja ovat lyijyn ja natriumin metalliseoksen reaktio organohalogeenien kanssa pyridiinin toimiessa katalyyttinä, organotina- tai organoalumiiniyhdisteiden reaktio lyijysuolojen kanssa tai hydroplumbaatioreaktio, jossa trialkyyli- tai triaryylilyijyhydridi reagoi alkeenin kanssa. Heksaorganodiplumbaaneja valmistetaan matalassa lämpötilassa lyijysuolasta ja Grignard-reagenssista.
Aliupseeri (sotilasarvo)

Aliupseeri on ollut saksalainen, alun perin Preussissa vuonna 1856 käyttöön otettu sotilasarvo, jolla Suomen sisällissodassa jääkäreinä palvelleet ryhmänjohtajat palvelivat. Nykyään Suomen puolustusvoimissa saksalaista ensimmäisen maailmansodan aikaista sotilasarvoa vastaa ryhmänjohtajilla usein oleva alikersantin sotilasarvo.
Mistä tytöt tykkää

Juoni

Yksinhuoltajaäitinsä kasvattama newyorkilaistyttö, 17-vuotias Daphne (Amanda Bynes) lähtee Englantiin tapaamaan isäänsä (Colin Firth), joka on tuttu vain vanhoista valokuvista ja äidin kertomuksista. Kun rehti ja konstailematon jenkkineito vapaine tapoineen ilmaantuu yläluokkaisen sukunsa kartanoon, ei kommelluksilta voida välttyä. Isän uusi morsian koppavine tyttärineen koettaa heitellä kapuloita Daphnen rattaisiin, mutta hyväsydäminen luonnonlapsi hurmaa ennen pitkää kankeat britit. Söpöä romantiikkaakin on tarjolla, kun kiva lontoolaispoika (Oliver James) ihastuu reipasotteisen neitoon ja kauan sitten eronneet isä ja äiti kohtaavat uudelleen.
Cambrai

Historia

1500-luvulla Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V linnoitti kaupungin.
Ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1917 Cambraissa käytiin ensimmäinen suuri panssarivaunutaistelu.

Nähtävyyksiä

Kaupungissa oleva Beffroi de Cambrain kellotorni kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon osana alueen kellotorneja.
Kaupungintalon kellotornissa olevan kellopelin mekaaniset nuket Martin ja Martine.
Cambrain katedraali, Cathédrale Notre-Dame de Grâce de Cambrai, joka on rakennettu uudelleen vuosina 1696 – 1702. Tässä klassista tyyliä edustavassa kirkossa on haudattuna David d'Angersin veistämässä haudassa kirjailija ja arkkipiispa Fénelon.
Saint-Géryn kirkko joka on rakennettu vuosina 1698 – 1745. Kirkon torni on 75 metriä korkea. Kirkossa on Peter Paul Rubensin maalaus Jeesuksen hautauksesta vuodelta 1616.
John Schlesinger

Uran alku

Schlesinger aloitti uransa näyttelijänä mutta siirtyi ohjaajaksi vuonna 1958 televisiosarja Monitorin myötä. Vuonna 1961 valmistunut lyhytdokumentti Terminus toi hänelle BAFTA-palkinnon, jonka ansiosta hän sai ohjattavakseen seuraavana vuonna ensimmäisen pitkän elokuvansa Sellaista rakkautta. Hän sai ohjauksestaan Berliinin elokuvafestivaalien pääpalkinnon.

Läpimurto

Schlesingerin läpimurroksi osoittautui Kultaseni (1965), joka sai kolme Oscar-palkintoa, ja se toi Schlesingerille parhaan ohjauksen ja elokuvan ehdokkuuden. Hänen seuraava elokuvansa Kaukana mielettömästä maailmasta (1967) perustui Thomas Hardyn romaaniin ja sai Oscar-ehdokkuuden musiikistaan.
Seuraava ohjaustyö Keskiyön cowboy (1969) oli hänen Hollywood-debyyttinsä, jonka päärooleihin palkattiin Jon Voight ja Dustin Hoffman. Alun perin jopa Elvis Presley oli ollut ehdolla Voightin miesprostituoidun rooliin, mutta studiojohtajat olisivat halunneet tehdä liikaa muutoksia käsikirjoitukseen. Elokuva oli suurmenestys, ja siitä tuli ensimmäinen K-18-elokuva, joka sai parhaan ohjauksen, elokuvan ja käsikirjoituksen Oscar-palkinnot. Elokuva sai lisäksi neljä muuta ehdokkuutta.
Saakelin sunnuntai (1971) oli poikkeuksellisen menestynyt brittielokuva, joka sai neljä Oscar-ehdokkuutta, mukaan lukien Schlesingerin ohjausehdokkuus. Heinäsirkat (1975) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta ja Maratoonari (1975) miessivuosaehdokkuuden. Razzie-ehdokkuuden saanut Honky Tonk Freeway – vallaton valtatie (1981) oli Schlesingerin ensimmäinen epäonnistuminen ohjaajana. Elokuva jäi myös pahasti tappiolliseksi, minkä vuoksi Schlesinger ajautui hetkeksi televisioelokuvien ohjaajaksi, mutta teki vahvan paluun Haukka ja lumimies -trillerillään vuonna 1985. Pahan riivaamat, Kohtalokas vuokralainen ja Silmä silmästä menestyivät keskitasoisesti. Schlesingerin viimeiseksi ohjaustyöksi jäänyt The Next Best Thing (2000) oli hänen yksi suurimmista epäonnistumisistaan.
Uuno Nurmi (kuvanveistäjä)

Uuno Kasperi Nurmi (20. lokakuuta 1917 – 11. heinäkuuta 1996) oli suomalainen itseoppinut kuvanveistäjä.
Luopioisista kotoisin ollut Nurmi teki realistisia puuveistoksia kansanomaisista aiheista muun muassa pontikankeittäjistä, kalastajista ja metsästäjistä. Nurmen puuveistoksia on muun muassa vuonna 1986 valmistuneen Luopioisten seurakuntakeskuksen sisätiloissa.
Anthony Phillips

Anthony Phillips (oik. Anthony Edwin "Ant" Phillips, s. 23. joulukuuta 1951) on englantilainen multi-instrumentalisti, joka on parhaiten tunnettu yhtenä Genesiksen perustajajäsenenä. Hän soitti kitaraa ja lauloi taustalauluosuuksia vuoteen 1970. Phillips jätti Genesiksen toisen albumin Trespassin levyttämisen jälkeen. Hän kärsi esiintymiskammosta ja lähti yhtyeestä lääkärin kerrottua, että se olisi parasta hänen tilanteessaan. Hänet tunnetaan 12-kielisen kitaran soitosta, ja hänen vaikutustaan voi kuulla läpi koko Genesiksen varhaisen tuotannon.
Nursery Cryme -albumilla, joka oli Genesiksen ensimmäinen Phillipsin jälkeen, on kaksi kappaletta, jotka olivat jäänteita ajalta Phillipsin ajalta, ”The Musical Box” ja ”The Fountain Of Salmacis”. Erityisesti ”The Music Box” on pysynyt fanien suosiossa.
Lähtönsä jälkeen Phillips opiskeli klassista musiikkia (erityisesti klassista kitarointia) ja teki levytyksiä yhteistyössä mm. Harry Williamsonin, Mike Rutherfordin ja Phil Collinsin kanssa. Hän soitti koskettimia Peter Gabrielin demoilla vuonna 1967. Hänen ensimmäinen oma sooloalbuminsa, The Geese and the Ghost, julkaistiin 1977. Albumi on saanut vuosien myötä kulttimaineen fanien keskuudessa.
Je t’adore

Je t’adore oli Belgian edustuskappale Euroviisuissa vuonna 2006. Sen esitti tunnettu poplaulaja Kate Ryan. Kappale oli yksi suurimmista voittajasuosikeista, mutta se jäi semifinaalissa sijalle 12 eikä näin ollen päässyt finaaliin.
Katen ja hänen taustaesiintyjiensä lavashow oli yksi illan näyttävimmistä, mutta sekään ei auttanut. Esiintyjät kikkailivat punaista valoa hehkuvilla mikrofonitelineillä.
Taikayö

Juoni

Elokuvan päähenkilöitä ovat tukkilaisten ruokakojua pyörittävä Amanda ja hänen sukulaistyttönsä Eliisa. Paikallinen kauppias ei siedä heidän ruokakojuaan ja yrittää nujertaa sen kaikin keinoin tukkilaispäällikön avustuksella.
Paikalle saapuvat karjalaiskauppias Verneri Jokainen ja nuori kulkuri Olavi Haggren alias Olavi Hakki. Olavi ihastuu Eliisaan, ja käy ilmi, että Verneri on Amandan kadonnut sulhanen. Ajan myötä huomataan, ettei Olavikaan ole ihan tavallinen kulkuri.

Vastaanotto

Myöhemmissä arvosteluissa elokuvaa on pidetty kliseisenä. Suomalainen luonto ja Masa Niemen sirkustemput ovat saaneet arvosteluissa huomiota. Markku Pölösen elokuvilla on nähty Taikayöhön ilmeisiä yhteyksiä.
Capo

Capo tai kapo on nauhallisten kielisoittimien (kuten esimerkiksi kitara) käytettävä apuväline, joka asetetaan soittimen otelaudalle poikittain (samalla tavalla kuin etusormi barré-soinnuissa).

Periaate

Jos capo asetetaan esimerkiksi niin kutsutusti normaalivireisen (E-vire) kitaran kolmannelle nauhalle, kitaran vire nousee G:hen, jolloin kitaralla voidaan soittaa haluttu kappale helposti G-sävellajista, käyttäen kuitenkin kappaleessa olevien sointujen otteita normaalisti (katso kuva). Capoa käyttäen soitettava kappale voidaan helposti transponoida korkeammalle sävellajille.

Käyttö

Capolla voi vaihtaa soittimen sävellajia niin kutsutusti "lennosta", asettamalla capo otelaudalle, tai siirtämällä sitä eri kohtaan. Esimerkkitapauksessa kitaralla soitettu kappale soi liian matalalta laulajan äänialaan nähden, jolloin capoa voidaan käyttää kappaleen transponoimiseen laulajalle sopivaan äänialaan.
Antonio (Portugali)

Antonio (1531-1595) oli Portugalin kuningas Emanuel I:n avioton pojanpoika, joka hallitsi Portugalia jonkun aikaa kesken vallanperismyssodan vuonna 1580.
Vuonna 1578 hän oli mukana kuningas Sebastianin tuhoisalla sotaretkellä Afrikassa, jossa Sebastian sai surmansa ja Antonio vangittiin. Hän pyrki valtaan jo silloin, mutta kruunun sai hänen setänsä kardinaali Henrik I. Henrikin kuoltua lapsettomana vallantavoittelijoita oli useita. Antonio julistautui kuninkaaksi 24. heinäkuuta 1580, mutta joutui väistymään maenner-Portugalista jo 25. elokuuta hävittyään taistelun Alban herttuan johtamille espanjalaisille. Antonio vetäytyi Azorien saarille ja yritti hallita Portugalia sieltä käsin, mutta valta oli käytännössä jo Espanjan Filipin hallussa. Antonio pakeni ensin Englantiin ja myöhemmin Ranskaan.
Nimbus

Nimbus oli salolainen yhtye, joka julkaisi yhden LP-levyn Obus. Yhtye toimi aluksi nimellä Mafia, josta se siirtyi vuonna 1973 nimeen Nimbus. Yhtye hajosi verrattain pian levyn julkaisemisen jälkeen, mutta teki yhden paluukonsertin vuonna 2007, tosin ilman vuonna 1995 menehtynyttä Pekka Rautiota, jota paikkasi kitaristi Harri Suilamon tytär Sanni Suilamo.
Nimbus palkittiin Nuorison valtakunnallisessa taidetapahtumassa Kouvolassa vuonna 1974 solisti- ja yhtye-esityksenä rocknäytelmästä "Vapaan maailman laitamilla", jonka oli valmistanut Salon Nuorisoteatteri.
Weio Henriksson

Weio Vilho Henriksson (7. tammikuuta 1903 Pohja – 21. huhtikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Kekkosen V:n hallituksen puolueisiin sitoutumaton oikeusministeri. Henriksson oli Helsingin kunnallispormestarina eli maistraatin puheenjohtajana 1940–1970-luvulla. Oikeusministerinä hän ehti olla 484 päivää, 6.11.1954–3.3.1956.
Konibodom

Historia

Arkeologisten kaivausten mukaan kaupungin alueella oli asutusta toisella vuosituhannella eaa. Eräs suuren silkkitien haara kulki paikkakunnan kautta 3 700 vuotta sitten. Erään tulkinnan mukaan paikkakunta esiintyisi persialaisen kansojen kansalliseepoksessa, Kuninkaiden kirjassa nimellä Kanobad ja löytyisi kuvauksia persialaisten ja tuanialaisten välillä käydysta sotatoimista alueella. Kaupungin tulkitaan esiintyvän nimellä Kand vuodelta 712–713 olevassa kirjallisessa lähteessä. Tällä perusteilla on tulkittu asutuksen olleen olemassa ennen lähteen kuvaamia arabijoukkojen hyökkäyksiä. Pysyvämpi asutus kehittyi 700–900 -luvulla jaa. Aiemmassa historiankirjoituksessa eli neuvostovuosina paikkakunnan todettiin esiintyvän kirjallisissa lähteissä ensi kertaa vasta vuonna 1463. Piirihallinto Konibodomin seudulle perustettiin 1925 (seutu tällöin osa Tadžikistanin ASNT:a). Kaupungin aseman piirikeskus sai 1937.
Kaupunki oli aiemmin kuuluisa manteleistaan. Seudun manteleita ja niiden hyvyyttä - herkullisuutta ja sormin särjettävää kuorta - kuvattiin 1100- ja 1200-luvun historioitsijoiden ja runoilijoiden säkeissä. Manteleihin viittaava nimitys Konibodom kaupungille vakiintui 1100–1500 luvuilla. Kaupungin (venäjänkielisen) nimen katsotaan juontuvan sanoista кент (kent) 'kaupunki tai kylä' ja бадам (badam) 'manteli'. Näin kaupungin nimen merkitys olisi 'mantelikaupunki'.

Nykypäivä

Ferganan suuri kanava sivuaa kaupungin eteläosia; kastelukanavien verkosto ulottuu kaupunkiin. Siellä jalostetaan muun muassa seudulla kasvatettua puuvillaa. Auton varaosatuotantoa, käsiteollisuutta. Kaupungissa on teatteri (myös elokuvaesityksiä), museo, kouluja, moskeija. Opettajankoulutuslaitos.
Kaksi madrasaa on säilynyt: Madrasa Mirradjab Dodho (1500-luvulta; toimii nykyään kotiseutumuseona) ja Oimin madrasa 1500- tai 1600-luvulta. Oimin madrasa on harvoja keskiaasialaisia islamilaisia kouluja, johon myös tytöt pääsevät opiskelemaan; työillä ja pojilla on omat tilansa. Neuvostovuosina rakennus toimi jonkin aikaa vankilana, sittemmin maatalousalan yrityksen varastona ja poikien uudelleenkoulutuslaitoksena. Vuonna 1996 madrasa restauroitiin perusteellisesti. Historiallisiin rakennuksiin lukeutuu myös 1600-luvulta peräisin oleva mausoleumi (Langari Bobo).
Sami Laaksonen

Sami Laaksonen (s. 30. huhtikuuta 1974) on suomalainen liikemies ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. 195-senttinen Laaksonen pelasi laitahyökkääjän pelipaikalla.
Laaksosen kasvattajaseura on Salon Vilpas. Hän edusti pääsarjatasolla Turun NMKY:tä, Salon Vilpasta, Joensuun Katajaa ja Kouvolan Kouvoja. Hän pelasi myös Ruotsin pääsarjassa. Laaksonen pelasi 23 miesten ja 75 nuorten maaottelua. Laaksonen lopetti pääsarjauransa kauden 2006–2007 jälkeen.
Sittemmin Laaksonen on menestynyt toisen entisen Kouvot-pelaajan Tomi Hautalan tavoin liikemiehenä.
Override

Generation 1

Override esiintyy vain alkuperäisessä The Transformers -sarjakuvassa. Override esiintyy lyhyesti Alikantta -saagassa, kun Decepticonit Starscream ja Ratbat tutkivat maan Autoboteille lähetettyjä, vanhoja videotiedostoja. Override toimii nuoren Optimus Primen johtaman Autobot-partion soturina, joka ei vielä kunnioita Primea. Seuraavaksi Override tulee mukaan Matrixin etsinnän yhteydessä, kun hänen partionsa joutuu aavikkoplaneetalle etsimään sitä. Override vilahtaa tosin pienessä, mutaman kuvan sivuroolissa vuotta aikaisemmin ilmestyneessä Tarinassa, missä ihmisjoukko, Roadjammerit yrittävät pysäyttää Transformereita.

Generation 2 / G.I.JOE

Sarjojen Generation 1 ja Generation 2 väliin sijoittuvassa Action Force-sarjakuvassa Override kuuluu pieneen, Hot Spotin johtamaan Autobot ryhmään, minkä tarkoitus on pysäyttää Megatron. Cobran tiedemiesten korjaama ja valvatasti voimistunut Megatron repii Overriden paljain käsin palasiksi, Overriden ostaessa aikaa muille ryhmäläisilleen, salamatkustaessaan Arkkiin. Override muuntautuu sivuvaunuiseksi moottoripyöräksi.

Transformers: Cybertron

Cybertronin Override on planeetta Velocitronin johtaja ja hän isännöi myös planeetalla pidettäviä kilpa-ajoja. Override muuntautuu huippunopeaksi kilpa-autoksi. Override liittoutuu Aubottien kanssa, estääkseen Decepticoneja saamasta Cyber-planeetta avaimia. Hänestä tulee Autobot Hot Shotin ystävä. Override on miespuolinen transformeri, mutta amerikkalaisessa duppauksessa hänet on kuitenkin muutettu naiseksi ja hänen dialogiaan on muutettu naisemmalliseksi.
Mateus Caramelo

Mateus Lucena dos Santos (30. elokuuta 1994 Clementina, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin nimellä Caramelo. Hänen seuransa oli São Paulo FC, mutta hän pelasi lainalla Chapecoensessa. Caramelo menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Halpa, nopea ja hallitsematon

Tuotanto

Elokuvan nimi tulee insinöörityötä kuvaavasta ajatelmasta, että jos haluaa suunnitella halvan, nopean ja luotettavan laitteen, vain kaksi näistä kolmesta ominaisuudesta voi toteutua samassa laitteessa.
Elokuvassa haastateltavat katsovat suoraan kameraan eivätkä hieman ohi kameran vieressä olevaan haastattelijaan. Tämän mahdollistaa Errol Morrisin teleprompterin pohjalta kehittämä laite interrotron, jossa haastateltava näkee haastattelijan kasvot kameran linssin edessä.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Harri Uusitorppa kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1999, että sen nimi ei voisi olla harhaanjohtavampi, mutta elokuva itse on monitasoinen ja hullunhauska. Erityiskehut saa se, ettei Morris yritä pakottaa esiin miehiä yhdistäviä yhtäläisyyksiä, vaan jättää johtopäätösten teon katsojalle.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Kirsti Jaantila

Kirsti Kaarina Jaantila (18. elokuuta 1923 Lappeenranta – 22. toukokuuta 1985 Espoo) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja kääntäjä. Hän käytti myös nimimerkkiä Kaarina Laine.
Jaantila kirjoitti ylioppilaaksi Lohjan yhteiskoulusta vuonna 1942, suoritti tiedotusopin Master of Arts -tutkinnon Minnesotan yliopistossa Yhdysvalloissa vuonna 1952 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1968. Hän työkenteli toimittajana Uudessa Suomessa 1944–1945 ja 1948–1949, Viikkosanomissa 1945–1946 ja 1954–1961, toimitussihteerinä Uutisaitassa 1946–1948 ja Me Naisissa 1957–1958 sekä Elokuva-Aitta-lehden päätoimittajana 1961–1968. Vuodesta 1969 kuolemaansa asti Jaantila toimi Tampereen yliopiston sanomalehtiopin lehtorina mutta kirjoitteli edelleen free lance -toimittajana aikakauslehtiin. Hän oli Espoon kaupungin kulttuurilautakunnan pitkäaikainen jäsen ja Tapiolan kuoron kunniajäsen.
Jaantila kirjoitti näyttelijä Ella Erosen elämästä kertoneen kirjan Loistava Ella.
Medaka

Ulkonäkö ja koko

Medaka näyttää vedessä läpikuultavalta. Laji on erittäin pienikokoinen, parhaimmillaankin vain kolmen senttimetrin pituinen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia tavataan enimmäkseen Aasiassa. Medaka on myös levinnyt Euroopassa Venäjälle, Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltoihin ja Kuubaan sekä Oseaniassa Havaijille. Laji elää murto- ja makeassa vedessä. Medakalle sopivin veden pH-arvo on 7–8 ja veden kovuus 9–19.
Eulychnia

Tuntomerkit

Eulychnia-lajit ovat pensaita tai puumaisia ja haarovia kaktuksia. Varret ovat suoria, pystykasvuisia tai maanmyötäisiä. Uurteita niissä on 9-16. Kääpiöversoissa eli areoleissa on villamaista karvoitusta tai pitkiä karvoja ja usein hyvinkin vahvoja ja pitkiä piikkejä. Pienet kukat puhkeavat varren kärjen tuntumaan ja ovat kellomaisia tai suppilomaisia, valkoisia tai vaaleanpunaisia. Kasvit kukkivat sekä päivällä että yöllä. Hyvin lyhyissä pohjusmaljoissa ja vartalon tyvellä ns. perikarpellissa on villamaista karvaa tai sukasmaisia piikkejä, ja ne ovat suomujen peittämiä. Hedelmä on pallomainen, mehevä, suomu- tai karvapeitteinen, harvoin piikkinen. Siemenet ovat leveän soikeita, himmeän mustia tai harmaita ja nystypintaisia.

Levinneisyys

Lampunjalkakaktukset kasvavat Etelä-Perun ja Pohjois-Chilen rannikkokaistaleella sumujen kastelemilla aavikoilla. Harvoin niitä tapaa Andien rinteillä tuhatta metriä korkeammalla.
Itäinen Han-dynastia

Historia

Itäinen Han-dynastia sai alkunsa Liu Xiun eli hallitsijanimeltään Guangwudin noustua valtakaudella vuosina 25–57 jaa. Hön oli voittanut kilpailijansa Liu Xuanin kaksi vuotta kestäneessä sisällissodassa, joka jätti pääkaupunki Chang'anin raunioiksi. Guangwudi siirsi pääkaupungin Luoyangiin ja joutui taistelemaan muita kilpailijoitaan vastaan vielä aina vuoteen 36 saakka. Vakautettua asemansa hallitsijana hän palautti läntisen Han-dynastian hallintomallin, valuutan ja verojärjestelmän. Hän pyrki pääsemään myös eroon eunukkien ja keisarillisten vaimojen sukujen ajan saatossa hankkimasta vaikutusvallasta palatsissa. Hänen seuraajansa Mingdi (57–75) ja Zhangdi (75–88) käyttivät Kiinan armeijaa xiongnuja vastaan ja levittivät Kiinan vaikutusvaltaa Keski-Aasiaan.
Dynastian alamäki alkoi keisari Hedin (88–105/106) valtakaudella, jolloin eunukit ja keisarillisten vaimojen suvut lisäsivät jälleen valtaansa. Keisarien valtaannoususta tuli peli, jota eri palatsissa vaikuttaneet ryhmät pelasivat oman vaikutusvaltansa suojelemiseksi. Ryhmittymät myös pistivät usein oman etunsa maan edun edelle. Itäisen Han-dynastian viimeisen 50:n vuoden aikana maa joutui useiden eri puolilta tulleiden hyökkäysten kohteeksi. Eri alueilla vaikuttaneet virkamiehet saivat tuntuvasti lisää valtaa ja hallitsivat omia alueitaan paljolti keskusvallasta itsenäisesti. Keltaiset turbaanit aiheuttivat ongelmia kapinoimalla. Samalla keisarin kilpailijat kokosivat omia armeijoitaan ja pyrkivät yhdistämään maan oman valtansa alle. Vuoteen 207 mennessä kenraali Cao Cao hallitsi suurta osaa pohjoisesta ja vain hänen tappionsa taistelussa Sun Quanin kanssa esti häntä yhdistämästä koko maata oman valtansa alle. Muita taisteluihin osallistuneita olivat Dong Zhou, Liu Bei ja Zhuge Liang. Viimeinen Han-dynastian keisari Xiandi luopui vallasta Cao Pin, Cao Caon pojan hyväksi. Cao Pi perusti Wei-dynastian, joka kattoi Kiinan pohjoisosat. Etelässä nousivat valtaan kolme kuningaskuntaa.