google/wiki40b huggingface dataset:
Suur-Merijoen kartano

Suur-Merijoen kartano sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa luovutetussa Etelä-Karjalassa. Kartanon sai alkunsa kun Pietarissa asunut sveitsiläissyntyinen liikemies Maximilian Othmar Neuscheller (1862-1919) osti vuonna 1900 seudulta maa-alueen lomanviettopaikakseen. 
Kartano oli tunnettu vuosina 1901-1904 rakennetusta kansallisromanttistyylisestä päärakennuksestaan jonka suunnittelivat arkkitehdit Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen. Rakennuksen sisustamiseen osallistuivat muun muassa taidemaalarit Väinö Blomstedt ja Gabriel Engberg, kuvanveistäjä Felix Nylund ja taidetakoja Eric O. W. Ehrström.
Kartano palveli Neuschellerin perheen kesäasuntona aina Venäjän vallankumoukseen saakka. Max Neuschellerin harrastuksiin kuului muun muassa tähtitiede ja valokuvaus. Kartanossa oli näitä harrastuksia varten tähtitorni ja valokuvalaboratorio. Neuscheller otti kartanon alueelta jo 1910-luvulla värivalokuvia (Autochrome-dioja stereokuvina). Suur-Merijoen kartanossa oli tiettävästi käytössä myös Suomen ensimmäinen traktori.
Neuschellerit myivät kartanon 1926 Suomen valtiolle ja se otettiin armeijan käyttöön jolloin päärakennuksesta tuli upseerikasino. Kartanon lähelle rakennettiin Suur-Merijoen lentokenttä jonne saapui Aeron ensimmäinen kotimaan reittilento Dragon Rapidella (OH-BLA) Helsingistä Viipuriin 1. toukokuuta 1937. Liikennettä jatkettiin kesäkausina aina elokuun loppuun 1939 saakka ja reittiä jatkettiin vielä Imatralle. Sotavuosina Suur-Merijoen kenttä palveli sotilaslentokenttänä.
Kartanon päärakennus Metsälinna vaurioitui toisen maailmansodan aikana ja nykyisin se on täysin raunioitunut. Sodan jälkeen lentokentän paikalle rakennettiin laaja kasarmialue joka nykyisin on hylätty. Joitakin kartanon ulkorakennuksia, kartanon puukuja sekä navetan kivijalka on säilynyt pystyssä. Kartanon mailla sijaitsee suuri neuvostoaikana rakennettu kerrostaloalue.
Hullu Hatuntekijä

Televisiossa

1960-luvulla Batmanissa Hullua Hatuntekijää esitti David Wayne.
Sisätuloavaruus

Sisätuloavaruus on matematiikan käsite, tarkemmin ottaen algebrallinen rakenne. Se on vektoriavaruus, jossa on lisärakenteena sisätulo. Sisätulo mahdollistaa kysymykset mm. avaruuden alkioiden välisistä kulmista ja ortogonaalisuudesta. Lisäksi sisätulo indusoi vektoriavaruuteen normin, jolla voidaan mitata alkioiden "suuruuksia" ja metriikan, jolla puolestaan voidaan mitata alkioiden välisiä etäisyyksiä.
Roel Reiné

Roel Reiné (s. 1969 Eindhoven) on alankomaalainen televisio- ja elokuvaohjaaja, joka työskentelee Los Angelesissa.
Uransa alulla Reiné ohjasi synnyinmaassaan televisiosarjoja kuten Wie is de Mol ja SamSam. Vuonna 1999 hänen elokuvansa Palkkana kuolema sai alankomaalaisen Gouden Kalf -palkinnon, ja pian sen jälkeen hän muutti maanmiehensä Paul Verhoevenin kehotuksesta Yhdysvaltoihin. Siellä Reiné pyrki tarttumaan kaikkiin työtilaisuuksiin suuremmin valikoimatta, jotta voisi kokemuksen kautta kehittyä ohjaajana.
Saari-Haaponen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Riuttasjoen alueeseen (35.354) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 171,6 metriä mpy.
Vilho Pekonen

Antti Vilho Pekonen (5. tammikuuta 1862 Mikkeli – 27. huhtikuuta 1916 Viipuri) oli suomalainen poliisikomisario ja myöhemmin Viipurin poliisimestari. Pekonen oli huonossa maineessa sillä häntä pidettiin "bobrikoffarina" eli tsaarinvallan yhteistoimintamiehenä.
Pekosen vanhemmat olivat ajuri Adolf Pekonen ja Anna Haatanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1884 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa vuoteen 1894 saakka.
Pekonen toimi aluksi vakuutusasiamiehenä ja vuonna 1895 hän meni Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen ylimääräiseksi poliisikomisarioksi. Hän toimi sitten 1903–1906 rikoskomisariona Helsingin poliisilaitoksella. Vuonna 1906 hänet erotettiin virasta koska hän oli tehnyt väärennöksiä ja kavaltanut rahaa valtiolta ja Helsingin kaupungilta. Pekonen tuomittiin sitten laskun väärentämisestä vankeuteen ja hän menetti kansalaisluottamuksensa. Pekonen pakeni Suomesta ja siirtyi asumaan Pietariin esiintyen siellä nimellä Andrei Ivanowitsh Golko. Vuonna 1910 Pekonen pääsi kenraalikuvernööri Frans Seynin kaudella uudelleen suosioon, keisari Nikolai II armahti hänet Turun hovioikeuden vuonna 1906 tuomitsemista rangaistuksista ja hän sai Suomen senaatilta 16 000 markkaa korvauksena ansioiden menettämisestä. Tämä herätti kitkeriä kommentteja suomalaisessa lehdistössä ja Pekonen esiintyi muun muassa Tuulispää-pilalehden kansikuvassa. Pekonen nimitettiin vuonna 1912 Viipurin poliisimestariksi ja tätä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Hän hoiti muun muassa Viipurin hovioikeuden jäsenten pidätykset vuonna 1912. Poliisimestariksi nimityksestä Tuulispää sai aiheen pilakuvaan Pekosesta : Ennen vankilan asukkaana Katajannokalla - Nyt poliisimestarina Viipurissa.  
Vilho Pekonen oli naimisissa vuodesta 1898 Edla Aurora Nymanin kanssa.
Sophie de Choiseul-Gouffier

Sophie de Choiseul-Gouffier (liet. Sofija Tyzenhauzaitė de Šuazel-Gufjė, s. 1790 Lida, Valko-Venäjä – 28. toukokuuta 1878 Nizza, Ranska) oli liettualainen kirjailija. Hän polveutui Liettuan vanhasta aatelista ja kuului Tyzenhaus-sukuun.
Choisseul-Gouffierin kirjoitti kirjansa ranskaksi ja hän oli yksi ensimmäisistä liettualaisista naiskirjailijoista. Hänen teoksensa kertovat hänen oman aikansa liettualaisten aatelisnaisten elämästä. 
Avioliiton Choisseul-Chomeur solmi vuonna 1812 ranskalaisen aatelismiehen, Antoine Louis Octaven kanssa, kun Napoleonin joukot hyökkäsivät Liettuan halki Venäjälle. Miehensä kuoltua hän hoiti sukutilaansa yksin. Viimeiset vuotensa hän eli Ranskassa.
Faustin-Archange Touadéra

Faustin-Archange Touadéra (s. 21. huhtikuuta 1957) on keskiafrikkalainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä 2008-2013. Vuonna 2016 hänet valittiin presidentiksi.
Touadéra on koulutukseltaan matematiikan tohtori.
Toyota Proace

Toyota Proace on Toyotan vuodesta 2012 lähtien valmistama pieni pakettiautomalli, joka korvasi Euroopan markkinoilla Toyota Hiacen. Auto on suunniteltu yhteistyössä PSA-konsernin kanssa, ja sitä valmistetaan Ranskan Valenciennesissa Sevel Nordin tehtaalla. Proacesta on pakettiauton lisäksi saatavana myös tila-autoversio.
Ultima VI

Tarina

Muutamia vuosia Lord Britishin valtaanpaluun jälkeen, Avatar vangitaan ja siivekkäät demonit, Gargoilit, aikovat uhrata hänet alttarilla. Hänen ystävänsä pelastavat hänet ja ottavat gargoilipapilta pyhän kirjakäärön. Avatarin tehtävä on valloitta Hyveiden alttarit gargoileilta.
Sylt

Liikenne

Saarelle ei ole autotietä. Vuodesta 1927 alkaen saarelle on ollut rautatieyhteys Hindenburgin pengersiltaa (saks. Hindenburgdamm) pitkin. Junat kuljettavat myös autoja matkustajineen. Laivalla Syltille pääsee pohjoisesta Rømøn saaren kautta Tanskasta sekä Amrumin saaren kautta etelästä. Westerlandissa sijaitsevalle Syltin lentoasemalle on säännöllinen lentoyhteys eri puolilta Saksaa.

Asukkaat

Saarella asuu vajaat 20 000 asukasta. Hallinnollisesti saari koostuu viidestä kunnasta, joista suurin on Syltin kunta. Saaren suurimmat taajamat ovat Westerland, Kampen ja Wenningstedt-Braderup.

Matkailu

Syltillä käy vuosittain lähes miljoona matkailijaa, jotka yöpyvät saarella keskimäärin runsaan viikon ajan. Matkailijat ovat lähes pelkästään saksalaisia, sillä ulkomaalaisten osuus yöpymisistä on vain noin yksi prosentti.

Historiaa

Toisessa maailmansodassa Sylt oli tärkeä tukikohta, ja Saksan armeija rakensi sinne runsaasti rakennuksia. Sodan jälkeen britit ottivat sen haltuunsa, ja ilmavoimilla oli tukikohta saaren pohjoiskärjessä Listissä vuoteen 1946 asti.
Antimoni

Historia

Antimoni tunnettiin jo esihistoriallisena aikana. Egyptistä on löydetty 5. ja 6. dynastian aikaisia (noin 2400–2300 eaa.) antimonilla päällystettyjä astioita, ja myös Mesopotamiasta on löydetty lähes yhtä vanhoja antimonista valmistettuja esineitä.
Jo varhain tunnettiin myös luonnossa esiintyvä antimonihohde (Sb₂S₃) eli stibniitti, jota itä­maiden naiset käyttivät kulma­karvojen maalaamiseen, jotta silmät näyttäisivät suuremmilta.
Antimonin vanha nimi on stibium, josta myös sen kemiallinen merkki Sb on peräisin. Nykyinen nimi antimoni (anti-monakhos – munkkia vastaan, munkin myrkky) on perimä­tiedon mukaan saanut alkunsa 1400-luvulla tapauksesta, joissa erfurtilainen munkki Basil Valentine myrkytti useita virkaveljiään antimonilla.
Myrkyllisyydestään huolimatta antimonia ja sen yhdisteitä on aikoinaan käytetty lääke­aineina, mutta tällöin ne saattoivat aiheuttaa myös kuoleman­tapauksia. Muun muassa Mozartin on epäilty kuolleen kalium­antimonyyli­tartraatin eli oksennus­viini­kiven aiheuttamaan myrkytykseen.
Keskiajalla antimonia käytettiin jopa vatsalääkkeenä. Silloin ummetuksesta kärsivät ottivat noin herneen kokoisen antimonipillerin, ja vatsa tyhjentyi nopeasti. Pilleri otettiin ulosteesta uudelleen käytettäväksi.

Isotoopit

Antimoni esiintyy luonnossa kahtena stabiilina isotooppina, ¹²¹Sb ja ¹²³Sb, joiden esiintyvyydet ovat lähes samat.
Antimonin radioisotooppeja tunnetaan 34 ja niiden massaluvut vaihtelevat välillä 104–139. Pitkäikäisin radioisotooppi on vuonna 1951 löydetty ¹²⁵Sb, jonka puoliintumisaika on 2,76 vuotta. Isotoopit jotka ovat keveämpiä kuin pysyvä ¹²³Sb hajoavat yleensä β⁺-hajoamisella ja raskaammat β⁻-hajoamisella, mutta tästä on joitain poikkeuksia.

Käyttö

Antimoni on käytössä lyijy- ja tinametalliseoksissa kovuuden lisäämiseen (laakerit ja kirjapainolaatat). Puhtaana antimonia käytetään infrapunailmaisimissa ja diodeissa. Antimonitrisulfidia on tulitikkujen sytytys­massassa, nalleissa ja väriaineena. Antimonitrioksidia lisätään muoveihin palamista hidastavaksi kemikaaliksi. Palon sattuessa se reagoi palavan aineen kanssa muodostaen tahmean kerroksen, joka tukahduttaa liekit.

Käyttöturvallisuus ja myrkyllisyys

Antimoni ja sen yhdisteet ovat toisen luokan myrkkyjä. Akuutti myrkytys muistuttaa arseenimyrkytystä, ja sen hoito on samanlaista. Hienojakoinen antimoni on myrkyllisempää kuin useimmat antimoniyhdisteet. Pieninä annoksina oireina on päänsärkyä, väsymystä ja masentuneisuutta. Suuret annokset aiheuttavat voimakasta ja taajaa oksentelua ja kuoleman muutamassa päivässä.
Antimonin aiheuttamat myrkytykset ovat teollisuudessa harvinaisia.
Antimoniyhdisteistä stibiini (SbH₃) on huomattavan myrkyllistä. Se vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa akuuttia hemolyysia. Kuolemaan riittää 0,01 %:n pitoisuus ilmassa.
Kinnarps

Kinnarps Suomessa

Kinnarps Oy on vuonna 1990 perustettu suomalainen perheyritys, joka myy ja markkinoi toimisto- ja julkitilojen sisustusratkaisuja ja -palveluita Suomessa. Yhtiön myyntinäyttelyt sijaitsevat Helsingissä, Turussa ja Tampereella. Myyntiverkostoon kuuluu lisäksi joukko valtuutettuja jälleenmyyjiä.
Suomessa tuotevalikoima muodostuu pääosin Kinnarps-konserniin kuuluvien yritysten kalusteista, jotka ovat saaneet useita arvostettuja design-palkintoja, kuten Red Dot Award. Laajasta mallistosta löytyy ratkaisut toimistoihin, oppimisympäristöihin ja hoivakohteisiin. Yritys tarjoaa myös laajan palvelukokonaisuuden työympäristön muutokseen.  
Kinnarps Oy:n sisustustalo ja pääkonttori sijaitsevat Helsingissä, ja yrityksellä on logistiikkakeskus Keravalla.
Ursus – sankareista suurin

Juoni

Kuningas Lotar tavoittelee Ursuksen puolustamaa naapurimaata neuvonantajansa Amilcaren ja veljentyttärensä Milan johdattelemana. He syyttävät Ursusta prinsessa Dianan kaappaamisesta ja lähettävät miehensä tappamaan sankarin. Maanjäristys hautaa Ursuksen ja Diana katoaa. Amilcare murhaa Lotarin ja nousee Milan kanssa valtaistuimelle. Kruunajaisten juhlistamiseksi järjestetään turnajaiset, joihin Ursus saapuu voittaen vallananastajan käskyläiset. Amilcare kaappaa Dianan ja vangitsee Ursuksen, mutta kansa nousee kapinaan ja vapauttaa sankarin. Mila ja Amilcare saavat ansionsa mukaan, ja Diana nousee valtaistuimelle.

Tuotanto

Elokuva on kuvattu Dyaliscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Elioksen studiolla Roomassa. Ulkokuvissa nähdään Grotte Di Salonen luolat, Monte Gelaton vesiputoukset, Tolfan laakso ja Tor Caldaran maisemat sekä muualta lainattuja otoksia tulivuorenpurkauksista. Kertoman mukaan suuren osan elokuvasta on ohjannut apuohjaajana toiminut Nick Nostro.
Ursus – sankareista suurin on Ed Furyn kolmas Ursus-seikkailu ja viimeinen peplum-elokuva. Sen lapsellista ja epäjohdonmukaista juonta sekä vaatimattomia näyttelijäsuorituksia, ohjausta ja erikoistehosteita kompensoivat elokuvan synkkä ilmapiiri, groteski lavastus, Carlo Savinan musiikki ja sankarin lähes yli-inhimilliset voimainkoetukset. Henkilöhahmona Ursus ei juurikaan poikkea Herkuleen ja Macisten kaltaisista peplum-sankareista.
Elisabet Valois

Elisabet Valois (ransk. Élisabeth, esp. Isabel de Valois; 2. huhtikuuta 1545 Fontainebleau, Ranska – 3. lokakuuta 1568 Madrid, Espanja) oli Espanjan kuningas Filip II:n kolmas vaimo.
Elisabet oli Ranskan Valois-sukuisen kuninkaan Henrik II:n ja Katariina de’ Medicin vanhin tytär. Hänet luvattiin jo lapsena puolisoksi Espanjan kuningas Filip II:n pojalle, kanssaan samanikäiselle kruununprinssi Don Carlosille. Kesäkuussa 1559 Ranskan ja Espanjan välillä solmitun Cateau-Cambrésisin rauhan yhteydessä kuningas Filip kuitenkin päätti naida Elisabetin itse, sillä hänen toinen puolisonsa, Englannin kuningatar Maria I oli kuollut hieman aiemmin. Henrik II haavoittui kuolettavasti tyttärensä häihin liittyneissä turnajaisissa tapahtuneessa onnettomuudessa, jolloin Ranskan kuninkaaksi tuli Elisabetin veli Frans II. Elisabet saavutti Espanjassa viehätysvoimallaan ja poliittisella lahjakkuudellan sekä kuningas Filipin, hovin ryhmittymien että kansan suosion. Elisabet synnytti Filipille viisi tytärtä, joista aikuisiksi elivät Isabella Clara Eugenia ja Savoijin herttuatar Catalina Micaela. Elisabet kuoli vain 23-vuotiaana synnyttäessään viimeistä lastaan, joka myös kuoli.
Kuningatar Elisabet muistetaan myös hahmona Friedrich Schillerin näytelmässä Don Carlos ja siihen perustuvassa Giuseppe Verdin samannimisessä oopperassa. Schillerin kuvaus Elisabetin ja kruununprinssi Don Carlosin suhteesta ei perustu historiallisiin tosiasioihin, vaan lähinnä Filip II:n vastustajien propagandaan.
Pokey the Penguin

Pokey the Penguin on absurdi ja surrealistinen sarjakuva joka on ilmestynyt verkossa satunnaisesti vuodesta 1998 lähtien. Pokey-sarjakuvissa ei ole yleensä mitään järkevää juonta ja niiden piirrostyyli vastaa pikkulapsen töherryksiä. Kaikki sarjakuvan tekstit on kirjoitettu versaaleilla ja usein ne ovat myös yliviivattu. Tyypillistä sarjakuvalle on myös useiden huutomerkkien käyttö.
Sarjakuvan päähenkilö on pingviini Pokey, joka asuu pohjoisnavalla. Sarjassa on useita sivuhenkilöitä, joista yleisin on pienempi pingviini "Little Girl". Pokeyn vastustajia ovat italialaiset, jotka yrittävät varastaa Pokeyn napapiirikarkkia ("arctic-circle candy").
Michael Heseltine

Michael Ray Dibdin Heseltine, Paroni Heseltine, CH, PC (s. 21. maaliskuuta 1933) on brittiläinen liikemies ja konservatiivipuolueen poliitikko. Hän haastoi pääministeri Thatcherin johtajakilpaan, joka johti Thatcherin eroon.
Heseltine yritti jo Oxfordin yliopistossa opiskellessaan paikallisen konservatiiviopiskelijoiden järjestön johtoon, muttei päässyt ja perusti oman Blue Ribbon Clubinsa. Valmistuttuaan hän lähti kiinteistöalalle ja perusti Haymarket Media Groupin, joka on Britannian suurin yksityinen kustannusyhtiö.
Parlamenttiin hänet valittiin 1966 Tavistockista ja vuodesta 1974 lähtien Henleysta. Hän pääsi jo 1970 Edward Heathin hallitukseen kuljetusministeriksi. Ilmailuministerinä hän haki 1973 valtion varoja Concorden rakentamiseen.
Konservatiivien voitettua vaalit jälleen 1979 Heseltine valittiin ympäristöministeriksi Margareth Thatcherin hallitukseen 1979–1983 ja puolustusministeriksi 1983–1986. Hän erosi riideltyään Thatcherin kanssa helikopteriyhtiö Westlandin ja lentokonevalmistaja British Aerospacen myyntiä amerikkalaiselle Sikorskylle jota kauppa-ja teollisuusministeri Leon Brittan myös kannatti, toisin kuin Heseltine, joka kannatti fuusioitumista eurooppalaisen Agusta-yhtiön kanssa.  
Heseltine palasi parlamentin takapenkkiläiseksi ja alkoi arvostella Thatcherin politiikkaa. Hallituksen jättäneen Sir Geoffrey Howen eropuheen jälkeen hän haastoi Thatcherin konservatiivisen puolueen johtajakilpaan, jossa Thatcher ei saanut ensimmäisellä kierroksella tarpeeksi tukea tullakseen suoraan valituksi ja erosi. Puolueen johtoon ja pääministeriksi tuli John Major.
Heseltine palasi uudelleen Majorin hallitukseen ympäristöministeriksi 1990–1992 ja kauppa- ja teollisuuslautakunnan puheenjohtajaksi 1992–1995. Tuossa asemassa hän vastasi British Coalin yksityistämisestä ja ilmoitti 31 jäljellä olevan hiilikaivoksen sulkemisesta. Heseltine tuki Majoria puoluejohtajaksi 1995 ja sai vastineeksi nimityksen varapääministeriksi 1995–1997.
Heseltine sai ensimmäisen sydänkohtauksensa kesäkuussa 1993 ja toisen 1997 Työväenpuoluen vaalivoiton jälkeen. Hän jätti parlamentin 2001 vaaleissa ja sai elinikäisen arvonimen paroni Heseltine, of Thenford in the County of Northamptonshire. Hän on innokas puutarhuri, ja hänen puutarhansa on yksi Britannian merkittävimpiä yksityisiä puutarhoja.
Heseltine on ollut vuodesta 2001 elinikäinen pääri Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuoneessa.
Annie Chapman

Annie Chapman (syyskuu 1841 – 8. syyskuuta 1888) on brittiläisen sarjamurhaaja Viiltäjä-Jackin toinen varmana pidetty uhri. 
”Dark Anniena” tunnettu nainen oli kuollessaan 47-vuotias, varaton ja fyysisesti heikkokuntoinen. Hänen arvioitu pituutensa oli viisi jalkaa eli 1,52 metriä; hän oli sinisilmäinen ja tummatukkainen.

Varhaiset vaiheet

Annie syntyi Eliza Ann Smithinä syyskuussa 1841. Hän oli avioliiton ulkopuolinen lapsi, jonka vanhemmat menivät naimisiin vasta 22. helmikuuta 1842.

Surma

Chapman siirtyi Lontooseen, jossa hän myöhemmin kohtasi surmaajansa. Hän eli alun perin yhdessä miehen kanssa, jolla kuitenkin oli alkoholiongelma ja joka kuoli pian ennenaikaisesti.
Chapmania vaivasi alkoholismi ja heikentynyt terveydentila. Osan rahoistaan hän sai prostituutiosta. Hän myös myi tekemiään käsitöitä (hyväksytty tulonansaitsemiskeino Viktorian ajan Englannissa) ja toimi entisen naapurinsa kylvettäjänä. Hänet nähtiin viimeisen kerran elossa ilmeisesti noin 5:30 aamulla 8. syyskuuta 1888. Ruumis löytyi puolisen tuntia myöhemmin. 
Chapman haudattiin 14. syyskuuta, eikä hänen murhaajaansa tunnistettu saati saatu koskaan kiinni.
B&B Magazine

Tapahtumat

B&B Magazine on ihmissuhdesarja, joka käsittelee B&b -nimisen muotilehden teon arkea. Tapahtumat sijoittuvat yleensä lehden toimituksen tiloihin, jutun tekoon liittyviin haastattelu- ja kuvauskohteisiin sekä lehden toimittajien ja omistajan koteihin. Lehden työntekijät kilpailevat keskenään juttujen saamisessa, haastateltavat ja haastattelutilanteet ovat oikukkaita ja lehden korruptoitunut ja varakas omistaja painostaa julkaisemaan liiketoimiaan hyödyttäviä artikkeleita.
Sarjassa käsiteltyjä teemoja ovat muun muassa taloudellinen epätasa-arvo, köyhyys, korruptio, toimittajien kohtaama painostus sekä vanhempien käyttämä määräysvalta teini-ikäisiin ja aikuisiin lapsiinsa.

Juoni

B&B Magazinessä ei ole vain yhtä päähenkilöä. Sarjan alussa toimittajat uskovat, että keski-ikäinen Candela (Belén Rueda) nimitettäisiin lehden päätoimittajaksi, mutta B&b:n omistaja Óscar (Adolfo Fernández) valitseekin päätoimittajaksi toimituksen ulkopuolelta tulevan Pablon (Gonzalo de Castro). Pablo ja Candela ovat seurustelleet vuosikymmeniä sitten, Pablo kuitenkin jätti Candelan syytä selittämättä muuttaen Latinalaiseen Amerikkaan ja seurustelee nyt lehden omistajan tyttären Claran (Cristina Alarcón) kanssa. Candela ei ole kertonut Pablolle, että heillä on yhteinen teini-ikäinen tytär Sonia (Macarena García), joka unelmoi äitinsä tapaan toimittajan ammatista.
Dmitri Tjomkin

Dmitri Zinovjevitš Tjomkin (ven. Дмитрий Зиновьевич Тёмкин, engl. Dimitri Tiomkin; 10. toukokuuta 1894 Krementšuk, Ukraina – 11. marraskuuta 1979 Lontoo) oli venäläis-yhdysvaltalainen elokuvamusiikin säveltäjä. Hän loi uransa Hollywoodissa ja oli Yhdysvaltain kansalainen vuodesta 1937.
Tjomkin sai Pietarin konservatoriossa pianonsoiton opetusta Felix Blumenfeldilta sekä harmonian ja kontrapunktin opetusta Aleksandr Glazunovilta. Hän siirtyi sittemmin Berliiniin, jossa häntä opetti Ferruccio Busoni, ja lopulta vuonna 1925 Yhdysvaltoihin.
Tjomkin oli tuottelias elokuvasäveltäjä, ja hän sai uransa aikana neljä Oscar-palkintoa. Hän oli kuollessaan 85-vuotias, ja hänet haudattiin Forest Lawn Memorial Parkiin Glendaleen, Kaliforniaan.
UNMEE

UNMEE eli United Nations Mission in Ethiopia and Eritrea on heinäkuussa 2000 alkanut Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaamis- ja sotilastarkkailuoperaatio Etiopian ja Eritrean raja-alueella. Operaatioon on osallistunut enimmillään 4 200 sotilasta 47 maasta. Sen päätehtävänä on valvoa Etiopian ja Eritrean raja-alueilla maiden välistä rauhansopimusta. Vuosina 1998–2000 maat kävivät keskenään rauhansopimukseen päättyneen rajasodan, jossa kuoli 70 000 ihmistä.
Yhdistyneiden kansakuntien suomalainen Rauhanturvajoukko Etiopiassa ja Eritreassa (YKSRJEE) toimi 207 hengen vahvuisena alueella 14. kesäkuuta 2003 – 15. joulukuuta 2004. Rauhanturvajoukon poistumisen jälkeen alueelle jäi neljä suomalaista upseeria esikuntaan Asmaraan sekä seitsemän sotilastarkkailijaa.
7. joulukuuta 2005 julkistettiin, että Eritrea on lähettänyt YK:lle kirjeen, jossa se määrää länsimaiset rauhanturvaajat poistumaan Eritreasta kymmenen päivän kuluessa. Kirje koski ainoastaan UNMEE-operaatioon osallistuvia henkilöitä, ei esimerkiksi Punaisen ristin henkilöstöä. Osa Asmaran esikunnan toiminnasta ja henkilöstöstä siirrettiin Etiopian Addis Abebaan.
Aikaisemmin syksyllä Eritrea oli jo kieltänyt rauhanturvaajien helikopterilentotoiminnan, mikä vaikeutti tehtävien suorittamista (mm. henkilöstön sairausevakuointeja ja rajavyöhykkeen tarkkailua ilmasta). Eritrea myös rajoitti maapartioiden liikkumista rajavyöhykkeellä. Eritrea on ilmoittanut olevansa tyytymätön siihen, että se ei ole vielä saanut haltuunsa kaikkia rauhansopimuksen sille lupaamia alueita. (Vrt. BBC:n kartta alueesta). Suomesta paikalla on kaksi rauhanturvaajaa.
Vastalauseena Eritrean YK:n henkilöstöön kohdistamille rajoitteille uhkasi Yhdistyneet kansakunnat eräänä vaihtoehtona vetää joukkonsa pois Eritrean ja Etiopian väliseltä rajalta, mikä olisi saattanut merkitä uutta Eritrean ja Etiopian välistä rajasotaa.
Syksyllä 2006 Eritrea siirsi joukkojaan rajavyöhykkeelle sadonkorjuuseen, mitä on tapahtunut muinakin vuosina. Tällä kertaa mukana oli kuitenkin useita tankkeja.