google/wiki40b huggingface dataset:
Laskentalajittelu

Esimerkki

Esimerkki laskentalajittelusta:
Olkoon A 10:n pituinen syötevektori  // A[1..10]
A = {5,0,1,4,4,5,0,4,1,3} // A:n sisältö
Havaitaan, että vektorin A pienin arvo on 0 ja suurin 5. 
Periaatteen mukaisesti kohta 1. on nyt tehty. 
Näin ollen muodostetaan apuvektori B:
Olkoon B 6:n pituinen apuvektori // B[0..5]
Apuvektori B:n sisällöksi sijoitetaan numeroiden esiintymien lukumäärät:
B = {2,2,0,1,3,2}
Nollia siis 2, ykkösiä 2, kakkosia 0, kolmosia 1, nelosia 3 ja vitosia 2.
Periaatteen kohta 2. on nyt tehty.
Seuraavaksi kohta 3, eli lukujen kumulointi:
B = {2,4,4,5,8,10}
Eli:
 
1. alkio -> 2
1. alkio + 2. alkio -> 4
1. alkio + 2. alkio + 3. alkio -> 4
1. alkio + 2. alkio + 3. alkio + 4. alkio -> 5
1. alkio + 2. alkio + 3. alkio + 4. alkio + 5. alkio -> 8
1. alkio + 2. alkio + 3. alkio + 4. alkio + 5. alkio + 6. alkio -> 10
Nyt kohta 3. on tehty. Havaitaan myös, että B:n viimeisen alkion kumuloitunut arvo (10) on
sama kuin syötevektorin A viimeinen indeksi.
Seuraavaksi kohta 4.
Olkoon C 10:n pituinen tulosvektori // C[1..10]
Kohta 4. tehty, siirrytään kohtaan 5.
Aluksi C = { , , , , , , , , , , }
Lähdetään käymään vektoria A läpi lopusta alkuun päin. 
Viimeinen luku A:ssa on 3. 
Katsotaan apuvektorista B sen sijainti tulosvektorissa C. 
Kolmonen menee siis paikalle 5. (Koska B[3] = 5). 
C = { , , , ,3, , , , , }
Vähennetään B[3]:n arvoa yhdellä.
Toiseksi viimeinen luku A:ssa on 1. Sen paikka on 4. (Koska B[1] = 4)
C = { , , ,1,3, , , , , }
Vähennetään B[1]:n arvoa yhdellä.
Jatketaan taaksepäin: luku 4, sen paikka on 8. (Koska B[4] = 8)
C = { , , ,1,3, , ,4, , }
Vähennetään B[4]:n arvoa yhdellä.
Luku 0, sen paikka on 2.
C = { ,0, ,1,3, , ,4, , }
Vähennetään B[0]:n arvoa yhdellä.
Luku 5, sen paikka on 10.
C = { ,0, ,1,3, , ,4, ,5}
Vähennetään B[5]:n arvoa yhdellä.
Luku 4, sen paikka on nyt 7. 
C = { ,0, ,1,3, ,4,4, ,5}
Vähennetään B[4]:n arvoa yhdellä.
Luku 4, sen paikka on nyt 6. 
C = { ,0, ,1,3,4,4,4, ,5}
Vähennetään B[4]:n arvoa yhdellä.
Luku 1, sen paikka on nyt 3. 
C = { ,0,1,1,3,4,4,4, ,5}
Vähennetään B[1]:n arvoa yhdellä.
Luku 0, sen paikka on nyt 1. 
C = {0,0,1,1,3,4,4,4, ,5}
Vähennetään B[0]:n arvoa yhdellä.
Viimeinen käsiteltävä luku on 5, sen paikka on nyt 9.
C = {0,0,1,1,3,4,4,4,5,5}
Vähennetään B[5]:n arvoa yhdellä.
Näin koko syötevektori käytiin läpi ja tulosvektori sisältää samat arvot kuin syötevektori, stabiilisti lajiteltuna.
Lee Trevino

Lee Buck Trevino (s. 1. joulukuuta 1939) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi Dallasissa, Teksasissa meksikolaislähtöisille vanhemmille ja palveli neljä vuotta Yhdysvaltain merijalkaväessä. 
Trevino voitti kahdesti US Openin (1968, 1971), British Openin (1971, 1972) ja PGA Championshipin (1974, 1984). Hän voitti viisi kertaa Vardon Trophyn, ja vuonna 1981 hänelle myönnettiin paikka World Golf Hall of Famessa. 
Vuonna 2000 Golf Digest -lehti nimesi Trevinon lajin kaikkien aikojen 14. suurimmaksi pelaajaksi.
Sigfrid Sirenius

Sigfrid Selim Sigismund Sirenius (15. heinäkuuta 1877 Oripää –  25. syyskuuta  1961 Helsinki) oli suomalainen pappi, teologian kunniatohtori. Hän oli suomalaisen setlementtiliikkeen perustajia ja Suomen Setlementtiliiton pitkäaikainen pääsihteeri.

Elämäkerta

Sireniuksen isä David Sirenius toimii saaristokappelin kappalaisena vuosina 1886–1890 Velkualla, jonne perhe muutti Turusta. Sigfrid kävi kuitenkin koulunsa Turussa. Perhe muutti takaisin Turkuun 1890.
Sirenius vihittiin papiksi Turun tuomiokirkossa vuonna 1901. Hän toimi vuodesta 1905 merimiespappina ensin Antwerpenissa ja sitten Lontoossa, jossa hän tutustui setlementtitoimintaan ja sen taustalla olevaan ideologiaan. Hän palasi 1912 Lontoosta Suomeen ja toi aatteen mukanaan. Ensi vuodet kotimaassa hän kiersi puhumassa eri tilaisuuksissa työläisväestön parissa tapahtuvasta kristillisestä toiminnasta, johon hän oli Englannissa tutustunut. 
Suomen silloinen tilanne ja sisällissodan puhkeaminen lykkäsivät kuitenkin toiminnan aloittamisen vuoteen 1918, jolloin perustettiin Teollisuusseutujen Evankelioimisseura ja seuraavana vuonna Kalliolan työkeskus Helsingin Kallion kaupunginosaan. Sireniuksen ohella muita aktiiveja olivat Jaakko Gummerus ja J. H. Tunkelo. Alli Trygg-Helenius oli jo 1890 perustanut Kansankoti-nimisen työkeskuksen Sörnäisiin, mutta rahoituksen puutteen vuoksi sen toiminta oli päättynyt 1910.
Sirenius oli seuran ensimmäinen pääsihteeri vuodet 1918–1948. Sireniuksen jälkeen pääsihteerinä oli Aaro Tolsa ja sitten Sireniuksen vävy Topi Tarkka. Puheenjohtajana oli Jaakko Gummerus vuosina 1918–1933. Sirenius oli ahkera kirjoittaja ja käsitteli teksteissään setlementtityön ohella kristillisyyttä ja raittiutta.
Sigfrid Sirenius sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1957.
Boba Fett

Alkuperäinen trilogia

Boba Fett ei esiintynyt vuoden 1977 Tähtien sota -elokuvan alkuperäisessä julkaisussa. Mutta myöhemmin elokuvan digitaalisesti remasteroidussa erikoisversiossa, Fett esiintyi lyhyesti gangsteripäällikkö Jabba the Huttin kätyreiden joukossa.
Imperiumin vastaiskussa Boba Fett esiintyy "seuraavana merkittävänä vihollisena" Darth Vaderin jälkeen. Fett oli yksi Vaderin palkkaamista palkkionmetsästäjistä Millennium Falconin jahtaamisen. Fett jäljitti Falconin Pilvikaupunkiin, missä Vader vangitsee aluksen matkustajat ja kiduttaa sen kapteenia, Han Soloa, haluten kerätä Jabban lupaamaan palkkion Solosta, Fett suhtautui vastahakoisesti Vaderin kokeeseen jäädyttää Solo karboniittiin. Vader lupaa, että jos Solo ei selviä, Imperiumi hyvittää sen Fettille. Kun Solon todetaan selvinneen hengissä, Vader luovuttaa hänet Fettille, joka puolestaan lähtee aluksellaan Slave I toimittamaan Solon Jabballe.
Jedin paluussa Fett oli Jabban palatsissa, kun Solon pelastajat vangittiin. He matkustavat Jabban huvipurrella sarlacc-hirviön luokse, missä vangit on tarkoitus teloittaa. Kun yrittävät paeta, Fett yrittää estää paon, mutta Solo laukaisi vahingossa Fettin rakettirepun ja pudotti palkkionmetsästäjän sarlaccin kitaan.

Esiosatrilogia

Boban ainoa esiintyminen esiosatrilogiassa on elokuvassa Tähtien sota: Episodi II – Kloonien hyökkäys, missä paljastetaan että Boba Fett oli Kaminon asukkaiden luoma muuntelematon klooni, jonka palkkionmetsästäjä Jango Fett kasvatti poikanaan. Boba auttaa Jangoa pakenemaan Obi-Wan Kenobilta, mutta todistaa myöhemmin kuinka Mace Windu surmaa Jangon katkaisemalla tämän kaulan.

The Clone Wars

Boba Fett esiintyy myös tietokoneanimoidussa televisiosarjassa Star Wars: The Clone Wars. Boba esiintyy sivullisena antagonistina toisen tuotantokauden päätösjaksossa ja myöhemmin neljännellä tuotantokaudella.

Antologiaelokuva

6. helmikuuta 2013, Entertainment Weekly raportoi Disneyn ja Lucasfilmin kehittävän Boba Fettille sooloelokuvaa, joka sijoittuu tuntemattomaan ajankohtaan Sithin koston ja Jedin paluun välillä.

Legends

Oheismateriaalissa Boba kuitenkin pääsi ulos sarlaccin kidasta ja jatkoi ammattiaan useissa kirjoissa ja sarjakuvissa. Myös Jedi Knight III: Jedi Academy -pelissä Boba on esiintynyt. Boba teki cameo-roolin The Unifying Forcessa, joka on New Jedi Order -kirjasarjan viimeinen osa ja sijoittuu aikaan 30 vuotta Endorin taistelun jälkeen.
Yes or No

Juoni

Vaikka varakkaalla Donald Vanen (Frederick Burton) vaimolla Margaret Vanella (Norma Talmadge) on kaikkea mitä rahalla voi saada, hän on tyytymätön, koska hänen miehensä käyttää kaiken aikansa työntekoon. Sitä vastoin köyhä ja rähjäinen Minnie Berry (Norma Talmadge) raataa töissä, mutta hän on onnellinen. Hänellä on aviopuolisona koneenrakentaja Jack (Rockliffe Fellowes), jonka kanssa hänellä on kaksi lasta. Margaret pettää aviomiestään Paul Derrickin (Lowell Sherman) kanssa, mutta kun Derrick jättää hänet, Margaret tekee itsemurhan. Minnie kohtaa samankaltaisen kiusauksen, kun Ted Leach (Gladden James) lähentelee häntä. Minnie kuitenkin torjuu Tedin lähentely-yritykset. Tämä oli kannattavaa, koska Jackin keksintö tuo Berryn perheelle varallisuutta ja onnellisuutta.
Broken Arrow – operaatio erämaassa

Juoni

Majuri Victor Deakins (John Travolta) ja kapteeni Riley Hale (Christian Slater) ovat lentäjiä Yhdysvaltain ilmavoimissa. Deakins ja Hale saavat tärkeän ja salaisen tehtävän: heidän on kuljettava kahta ydinohjusta. Kesken lennon Deakins kuitenkin yrittää tappaa Halen ja siepata ydinohjukset. Taistelun tiimellyksessä Deakins heittää Halen ulos koneesta heittoistuimen avulla. Deakins olettaa Halen kuolleen, sillä he ovat lentäneet hyvin lähellä maan pintaa. Herättyään Hale tutustuu puistonvartija Terry Carmichaeliin (Samantha Mathis), jonka kanssa hän päättää estää Deakinsinin toimet.
Hung in a Bad Place

Live-esitykset

”Hung in a Bad Place” esitettiin livenä ensimmäisen kerran lokakuussa 2001. Kappaletta soitettiin ainoastaan Heathen Chemistry Tour -kiertueen aikana, eikä sillä ollut tilaa Oasiksen myöhemmillä soittolistoilla.
Joseph Meikle

Joseph (Joe) Meikle on skotlantilainen, Suomeen 1980-luvun alussa muuttanut laulaja ja lauluntekijä. Joe Meikle on toiminut QQ Blue-yhtyeen laulusolistina ja kääntänyt muun muassa Dingon lauluja englanninkielisiksi versioiksi. Joe Meikle on sanoittanut ja säveltänyt myös monille artisteille lauluja.
Pariisi–Roubaix 2006

Diskaukset

1.17 voittajalle hävinneet ja alun perin toiselle, kolmannelle ja neljännelle sijalle tulleet belgialaiset Leif Hoste ja Peter Van Petegem sekä venäläinen Vladimir Gusev diskattiin koska olivat jatkaneet matkaa suljetusta puomista huolimatta.
Kauko Hänninen

Kansainväliselle huipulle

Vuodeksi 1955 Wärtsilän Soutajien miehet kokosivat nelosen ja ryhtyivät harjoittelemaan vakavasti kansainväliselle huipulle tähdäten. Gentin EM-kisoissa Hänninen, Reino Poutanen, Eero Lehtovirta ja Jorma Salonen saavuttivat perämiehettömässä nelosessa pronssia, ja kaksi tuntia myöhemmin joukkue perämies Rolf Tuomisella vahvistettuna saavutti toisen pronssin. Vuonna 1956 Bledin EM-kisoissa Hänninen ja Poutanen soutivat samassa venekunnassa valkeakoskelaisten Veli Lehtelän, Toimi Pitkäsen ja perämies Matti Niemen kanssa, ja vaikka he eivät olleet ehtineet juurikaan harjoitella yhdessä, voittivat he nelosessa Euroopan mestaruuden, joka oli Suomen soutajille kaikkien aikojen ensimmäinen. Tämä varmisti sen, että Suomi lähetti soutajia myös marras-joulukuussa järjestettäviin Melbournen olympialaisiin.
EM-kultaa voittanut joukkue valittiin Melbourneen, mutta venettä he eivät saaneet mukaansa vaan joutuivat tyytymään paikan päällä hankittuun vanhaan veneeseen, joka oli tehty suomalaisia rotevammille soutajille. Keräilyerässä Suomi pudotti jatkosta Brasilian joukkueen ja sai kymmenisen minuuttia ennen loppukilpailun alkua näiden veneen lainaksi käyttöönsä. Suomalaiset saavuttivat kilpailussa pronssia hävittyään Italialle 11,5 sekuntia ja kesän aikana selvästi heikommaksi osoittautuneelle Ruotsille 8,5 sekuntia.
Hänninen osallistui kaikkiaan neljiin olympialaisiin. Roomassa 1960 hän kilpaili nelosessa Reino Poutasen, Väinö Huhtalan, Martti Maisalan ja perämies Reijo Sundénin kanssa. He jäivät neljänneksi välierässään, josta kolme parasta pääsi loppukilpailuun. Tokiossa 1964 Hänninen, Mauno Maisala, Pekka Sylvander, Teppo Kesäläinen ja perämies Ismo Kanerva karsiutuivat keräilyerissä. Menestymismahdollisuuksien kariutumiseen vaikutti Sylvanderin sairastuminen.
Méxicon 1968 olympialaisiin Hänninen, Pekka Sylvander, Leif Andersson ja Leo Ahonen tähtäsivät aluksi nelosessa, mutta kaksi viimeksi mainittua halusi yrittää kaksikossa ja voittikin kokeneemman kaksikon kahdesti. Kun Hänninen ja Sylvander kuitenkin selviytyivät Amsterdamin kansainvälisissä kilpailussa loppukilpailuun, valittiin heidät Suomen edustajaksi Méxicon kisoihin. Siellä tie päättyi keräilyeriin.
Vuodesta 1965 lähtien Kauko Hänninen edusti Nesteen Soutajia. Suomen mestaruuksia hän voitti 23 kappaletta vuosina 1954–1967. Hän asui Ruotsissa vuodesta 1969 vuoteen 1989.
Vuojoen metsärata

Työ ja sen tekijät

Rataa rakennettaessa metsästä kaadettiin rautatien molemmilta puolilta 200 metrin leveydeltä kaikki puut, vedettiin ne hevosilla radan varteen ja siitä edelleen junanvaunuissa Eurajoen suulle puutavaran kuljetusta varten rakennettuun Verkkokarin satamaan.
Satamasta puutavara kuljetettiin uittamalla tai proomuilla Raumalle, Vuojoki Gods -yhtiön sahalaitokseen. Saha oli rakennettu vuonna 1912 Sampaanalan lahden rannalle pääosin Vuojoen kartanon 10 000 hehtaarin metsiä ajatellen. Vuonna 1915 perustettu Rauma Wood tuli Vuojoki Gods -yhtiön ja samalla myös Vuojoen metsäradan uudeksi omistajaksi.
Rata työllisti suuren joukon työntekijöitä ja hakkuutyössä arvellaankin olleen talviaikoina noin 1000 ympäri Suomen tullutta miestä ja ajossa noin 500 hevosta. Työmiesten joukossa oli useita kiertäviä hakkuumiehiä, lentojätkiä, joilla sanotaan olleen levoton luonne. Hakkuumiesten lisäksi töitä riitti rautatiehenkilöstölle, kesäisin radan palovartijoille, tuvanhoitajille, sekä monille muille. Tavaranmyyjät ilmaantuivat metsäkämpille myymään monenlaista tavaraa kuten puseroita, kintaita, paitoja, lakkeja, voita, lihaa, kahvia, pullaa ja leipää. Myyjät kulkivat toisinaan nelipyöräisillä resiinoilla, eli pottereilla. Helposti syttyvän hakkuujätteen kantamisessa oli mukana lisäksi naisia ja lapsia.
Tilipäivinä kämpille ajettiin juna, jossa oli palkanmaksuvaunu. Vaunuun mentiin sisään yksi vuorollaan, jossa ryöstöyritysten estämiseksi aseella varustautunut tilinmaksaja maksoi työntekijöille palkan. Ulos tultiin vaunun toisesta päästä.

Metsäkämpät

Radalla oli kolme asemaa jotka toimivat samalla metsäkämppinä: Etukämppä, Keskikämppä ja Peräkämppä. Etukämpän pohjoisen puolella oli yksi majoitushuone, jossa oli makuulavereja kahdessa kerroksessa. Eteläpäässä oli keittiö, josta työntekijät ostivat ruokaa ja jossa he söivät pitkän pöydän pöydän vieressä. Pesutilana toimi sauna, joka lämmitettiin talvisin joka päivä ja jossa kerrotaan syntyneen lähikylien lapsia, metsäjätkien nukkuneen, peseytyneen sekä kuivattaneen märät vaatteensa.

Radan lakkauttaminen ja jäämistöt

Metsärata oli käytössä vuoteen 1918 saakka. Ratapohja on edelleen valtaosin näkyvissä ja käytössä metsäautotienä. Nykyisen Porintien (E8) vieressä sijaitseva entinen Etukämpän asema- ja metsätyökämppärakennus on ainoa säilynyt radan kolmesta metsäkämpästä. Tuvalla toiminut Kämpän kaffetupa -niminen yritys lopetti toimintansa syksyllä 2011.
Arvo Hilli

Arvo Juhani Hilli (s. 4. elokuuta 1930 Padasjoki) on entinen suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin aitajuoksu.
Hilli karsiutui Helsingin 1952 olympialaisten 400 metrin aitajuoksun toisissa alkuerissä ajalla 54,0. Kotimaassa hän edusti seuratasolla Padasjoen Yritystä ja Kuortaneen Kuntoa. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1952 ja SM-pronssia vuonna 1953. Hänen ennätyksensä 400 metrin aitajuoksussa on 53,9 s vuodelta 1952.
Veteraanisarjoissa 186-senttinen "Arska" Hilli on edustanut Suomea tennispelaajana. Vuonna 1988 hän saavutti yli 55-vuotiaitten sarjassa EM-pronssia nelinpelissä. Hän on toiminut Seinäjoen Tennisseuran ja Kuortaneen Tennispuisto Oy:n hallituksen puheenjohtajana.
Ammatiltaan Arvo Hilli oli eläinlääkäri.
Corey Taylor

Stone Sour

Corey Taylor perusti Stone Sourin rumpali Joel Ekmanin kanssa vuonna 1992, jolloin mukaan tuli Coreyn ystävä Shawn Ekonomaci basistiksi. Vuonna 1992 ja 1994, yhtye äänitti 2 demonauhaa. Vuonna 1995 yhtyeeseen liittyi Jim Root, joka myös soittaa Corey Taylorin kanssa Slipknot-yhtyeessä. Vuonna 1996 yhtye äänitti kolmannen demonauhan. Yhtye meni tauolle, jolloin Corey Taylor ja Jim Root liittyivät Slipknotiin. Yhtye palasi takaisin vuonna 2002 ja julkaisi Stone Sour -nimisen albumin, josta kappaleet "Get Inside" ja "Inhale" olivat ehdolla Grammy-palkinnosta. Myöhemmin albumi myi kultaa Yhdysvalloissa.
Vuonna 2006 yhtye julkaisi toisen albumin, Come What (Ever) May, joka myi kultaa Yhdysvalloissa. Kappale "30/30-150" oli ehdolla Grammy-palkinnosta. Yhtyeen rumpali Joel Ekman jätti yhtyeen vuonna 2006, jonka tilalle tuli Roy Mayorga.
Yhtyeen kolmas albumi Audio Secrecy julkaistiin vuonna 2010 ja albumi oli omistettu Slipknotin basisti Paul Graylle, joka kuoli vuonna 2010. Vuonna 2011, yhtyeen basisti Shawn Ekonomaci jätti yhtyeen omista syistä.
Stone Sour aloitti uuden albumin äänittämisen vuonna 2012. Corey Taylor kertoi yhtyeen äänittävän 24 kappaletta albumia varten. House of Gold & Bones - Part 1, julkaistiin vuonna 2012 ja House of Gold & Bones - Part 2 julkaistiin vuonna 2013.
Corey Taylor silloin tällöin soittaa myös kitaraa livenä Stone Sourissa mm. kappaleissa "Bother" ja "Through Glass".

Slipknot

Corey Taylor liittyi vuonna 1997 Slipknot yhtyeeseen, jolloin yhtye julkaisi debyyttialbumin vuonna 1999. Yhtye on tunnettu bändin jäsenten naamareista ja aggressiivisesta esiintymisestä. Vuonna 2001 yhtye julkaisi Iowa albumin, joka oli ristiriitainen, jolloin yhtyettä leimattiin saatananpalvojiksi. Myöhemmin yhtyeen jäsenet ovat kiistäneet asian.
Slipknot julkaisi vuonna 2004 kolmannen albuminsa "Vol. 3: The Subliminal Verses", joka ei ollut niin aggressiivinen kuin edelliset albumit.
Vuonna 2008 yhtye julkaisi neljännen albuminsa All Hope is Gone, joka oli laajempi kuin muut albumit. Yhtyeen piti julkaista uutta materiaalia vuonna 2010, mutta yhtyeen suunnitelmat muuttuivat Paul Grayn kuoltua.
Vuonna 2014 Slipknot julkaisi viidennen albuminsa, .5: The Gray Chapterin. Albumi oli ensimmäinen ilman Paul Grayta, joka kuoli 2010 yliannostukseen, ja Joey Jordisonia, joka erotettiin  yhtyeestä vuonna 2013
Hypnerotomachia Poliphili

Hypnerotomachia Poliphili on maailman harvinaisimpiin kuuluva kirja. Se julkaistiin ensimmäisen kerran Venetsiassa vuonna 1499. Siitä arvellaan olevan olemassa vähemmän kopioita kuin Gutenbergin Raamatusta. Se on yksi maailman halutuimmista inkunaabeleista. Kirjan tekijästä ei ole varmuutta, mutta tekijäksi on arveltu munkki Fransesco Colonnaa tai samannimistä roomalaista paronia.
Hypnerotomachia Poliphili on kuuluisa antiikva-kirjasimistaan. Se on myös muuten ainutlaatuinen ulkonäöltään: typografiset ratkaisut ovat omalaatuisia, puuleikkauskuvat ovat korkeatasoiset ja taidokkaat sekä teksti ja kuvat on yhdistetty kokonaisuudeksi tietyllä tavalla. Kirja kertoo tarinan unesta, jossa seikkailee Poliphilo-niminen mies, joka lopulta pääsee rakastettunsa kanssa naimisiin. Kirja sisältää myös yhden renessanssiajan korkeatasoisimmista tutkielmista arkkitehtuuriin liittyen.
Abbekerk

Abbekerk on kaupunki Medemblikissä, Pohjois-Hollannin maakunnassa Alankomaissa. Se sijaitsee noin 9 kilometriä Hoornista pohjoiseen sekä noin 27 kilometriä Enkhuizenista luoteeseen. Kaupungin väkiluku vuonna 1970 oli 1 426. Abbekerk sai kaupunkioikeudet vuonna 1414.

Ilmasto

Abbekerkissa lämpimin kuukausi on elokuu ja kylmin tammikuu. Eniten sataa heinä- ja joulukuussa, vähiten huhtikuussa.
Kantajaproteiini

Kantajaproteiini on solukalvolla oleva proteiini (kalvoproteiini), joka siirtää aineita kalvon toiselle puolelle. Kantajaproteiinit kuljettavat soluun tai siitä ulos polaarisia molekyylejä kuten sokereita ja aminohappoja, sekä ioneja. Molekyyli kiinnittyy kantajaproteiiniin kalvon toisella puolella. Kiinnittyminen saa kantajaproteiinin muodon muuttumaan siten, että molekyyli vapautuu kalvon toiselle puolelle.
Kantajaproteiinien toiminta on usein aktiivista kuljetusta. Monet kantajaproteiinit voivat myös fasilitoida diffuusiota eli osallistua passiiviseen kuljetukseen.
James B. Pirk

Tarina

Pirk toimii P-liittoon kuuluvan avaruusaluksen kapteenina. Häntä pidetään yleisesti P-liiton toivottomimpana kapteenina. Kukaan ei varsinaisesti edes tiedä miten Pirk pääsi kapteeniksi. Tarinan mukaan hänen identtinen kaksoisveljensä pääsi kapteeniksi, mutta kuoli ennen nimitystään ja Pirk otti hänen paikkansa. Onnistuttuaan voittamaan Romuklaanien laivaston hänet korotettiin amiraaliksi.
Kun Pirk asetettiin ihmisten edustajaksi rauhanneuvotteluihin zarguanien kanssa onnistui hänen sytyttää zarguanien ja ihmisten välille sota. Tästä hyvästä hänet alennettiin jälleen kapteeniksi. Jonkin ajan kuluttua rotu nimeltä korgit yritti tuhota P-liiton matkaamalla menneisyyteen ja estämällä ihmisten ensikontaktin muukalaisiin. Pirkin alus oli ainoa toimintakunnossa oleva, joten hänen oli lähdttävä korgien perään. Hän onnistui estämään korgien aikeet, mutta onnistui samalla tuhoamaan oman aluksensa. Näin hän, komentaja Info ja luutnantti Dwarf jäivät loukkuun menneisyyteen (nykyaika).
Vaikka Pirk oli estänyt korgeja ja ensikontakti tuli muodostettua, historian kulku kuitenkin häiriintyi hänen sähläystensä ansiosta. P-liitto oli tästä syystä vähällä jäädä perustamatta. Näin ollen Pirk ja hänen kumppaninsa päättivät perustaa oman P-liiton. Muukalaisten ensikontaktissa käyttämästä aluksesta saamillaan osilla Pirk rakensi itselleen uuden avaruusaluksen. Aluksella ja Venäjän avustuksella Pirk valtasi maailman ja kruunautti itsensä Maan keisariksi.
Maapallo alkoi kärsiä ylikansoituksesta, joten Pirkin oli alettava ajatella liiton laajennusta. Läheltä ei löytynyt asutuskelpoisia planeettoja, mutta hän onnistui löytämään portin toiseen ulottuvuuteen. Siellä oli toinen maapallo, mutta lähtiessään valloittamaan sitä hänen laivastonsa kohtasi toisen laivaston. Kapteeni Sherrypien johtama Baabelin avaruusasema ja laivasto ottivat railakkaasti yhteen Pirkin P-liiton kanssa. Taistelun lopussa Sherrypien komentama Baabel 13 -asema räjähti ja tuhosi lähes kokonaan Pirkin laivaston. Räjähdyksen paineaalto heitti Pirkin aluksen (CPP Kalinka) takaisin ulottuvuuksien väliseen repeämään. Räjähdys kuitenkin sekoitti repeämän ja heitti Pirkin, Infon ja Dwarfin menneisyyteen (tai toisen version mukaan tulevaisuuteen, jonka voi päätellä maan kiertoradalla olevasta avaruusaseman hylystä) jääkautiselle maapallolle.

Satusuomalainen-äänestys

Satusuomalainen oli Yleisradion järjestämä kilpailu, jossa katsojat äänestivät kenestä suomalaisesta fiktiivisestä hahmosta tulee "Satusuomalainen". Äänestäminen tapahtui joko soittamalla tai tekstiviestein. Ensin katsojat äänestivät 49 annetusta ehdokkaasta (listalta puuttuvaa omaa ehdokastakin sai äänestää) kahdeksan hahmoa jatkoon. Toisella kierroksella näistä kahdeksasta hahmosta valittiin neljä eniten ääniä saanutta 24. elokuuta 2006 järjestettyyn finaaliin, jonka aikana annettujen äänien perusteella valittiin Satusuomalainen.
Kapteeni Pirk pääsi kahdeksan joukkoon toiselle kierrokselle, mutta ei enää finaaliin. Satusuomalaiseksi valittiin Rölli-peikko.
Walter de Camp

Walter de Camp (oik. Kari Lempinen; 11. joulukuuta 1946 Helsinki – 15. huhtikuuta 2017 Vantaa) oli suomalainen toimittaja, joka piti kolumnia City-lehden Sisäpiiri-palstalla.
Lempinen aloitti kirjoittamisen 1980-luvun alussa Uusi Laulu -lehdessä, joka nosti esiin monia vähän tunnettuja alakulttuureita. Hän erikoistui kirjoittamaan kaupungin yöelämästä, erityisesti seksiin ja ”dekadentteihin” elämäntapoihin liittyneistä aiheista. Nimimerkkiä Walter de Camp hän alkoi käyttää vuonna 1986. Hänen on sanottu kirjoittajana olleen mukana tuomassa Suomeen 1980-luvulla uudenlaista kaupunkikulttuuria ja hänen kolumninsa on nähty gonzo-tyylin suomalaisena edustajana. Lempinen perusti vuonna 1983 yhdessä Jukka Lindforsin kanssa Odessa-kustantamon, ja suomensi monia sen julkaisemia tunnettujen ulkomaisten kirjailijoiden teoksia. Vuonna 1994 hän teki Seppo Pietikäisen kanssa Ylelle gonzo-henkisen sarjan Verhojen takaa, jossa he esittelivät Helsingin alakulttuureita.
De Camp kertoi nimimerkkinsä olleen yhdistelmä saksalaisen filosofin Walter Benjaminin ja amerikkalaisen näyttelijän Rosemary DeCampin nimistä. Monet arvelivat sukunimen viitanneen myös englanninkieliseen camp-käsitteeseen.
De Camp julkaisi ensimmäisen kirjansa He halusivat vain itseään vuonna 1988. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluivat muun muassa Fetissikirja vuodelta 1997 ja Hekumallinen Berliini vuodelta 2011, jossa Walter de Camp sukelsi Berliinin heteroseksuaaliseen alamaailmaan.
Lempinen kuoli sairauskohtaukseen 70-vuotiaana huhtikuussa 2017.