google/wiki40b huggingface dataset:
Dimitrovgrad (Venäjä)

Historia

Kaupunki perustettiin 1700-luvun alussa läheisen joen mukaisesti nimellä Melekess (Мелекесс) läheisen panimon työntekijöille. Panimo sulki ovensa 1848. 1900-luvulle tultaessa kylän asukasluku oli noin 8 500. 
15. heinäkuuta 1972 kaupunki nimettiin uudelleen Dimitrovragidiksi bulgarialaisen kommunistijohtaja Georgi Dimitrovin mukaan.

Teollisuus

Dimitrovgradin pääelinkeinoihin kuuluu varaosa-, matto- ja kemikaaliteollisuus. Kaupungin suurin työllistäjä on vuonna 1956 perustettu valtion ydinvoiman tutkimuskeskus, joka on nykyään Rosatom-konsernin ydinvoimalayhtiö Atomenergopromin 100-prosenttisesti omistama tytäryhtiö NIIAR (ven. ОАО "Государственный научный центр – Научно-исследовательский институт атомных реакторов"),. Sen toimitilat ja ydinreaktorit sijaitsevat noin 6 kilometrin päässä kaupungista. Yksi tutkimuskeskuksen kahdeksasta reaktorista tuottaa kaupungille kaukolämpöä.
Loppiainen

Loppiainen (myös teofania, kreik. Θεοφάνια tai epifania) on kristillinen juhlapäivä, joka päättää joulun pyhäpäivät. Sitä nimitetään myös Jumalan ilmestymisen juhlaksi, ja se on todennäköisesti joulua vanhempi kristillinen juhla. Loppiaista vietetään 6. tammikuuta. Suomessa loppiainen oli vuosina 1973–1991 työmarkkinajärjestöjen toivomuksesta aina lauantaina, aikaisintaan 6. ja viimeistään 12. tammikuuta. Joissakin maissa loppiaista on vietetty 1970-luvulta alkaen tammikuun ensimmäistä päivää seuraavana sunnuntaina. Juhlan merkitys vaihtelee eri kirkkokunnissa.

Loppiainen läntisissä kirkkokunnissa

Luterilaisessa, katolisessa ja anglikaanisissa kirkoissa sekä muissa länsimaisissa kirkoissa, jotka noudattavat kirkkovuoden kalenteria, loppiaista vietetään varhaisella keskiajalla  muodostuneen perinteen mukaisesti itämaan tietäjien Betlehemiin saapumisen muistopäivänä. Monissa maissa sitä nimitetäänkin kolmen kuninkaan juhlaksi. Se on omistettu myös lähetystyölle.
Aikaisemmin Suomessa joulunajan katsottiin jatkuvan loppiaisen jälkeenkin Nuutin päivään (13.1.) saakka. Kansanperinteessä tapa säilyi etenkin Hämeessä ja Varsinais-Suomessa.

Loppiainen ortodoksisessa kirkossa

Ortodoksisessa kirkossa loppiainen, teofania, on Vapahtajan kasteen juhla. Venäjällä sitä vietetään nykyään 19. tammikuuta (Venäjän ortodoksisen kirkon yhä käyttämän juliaanisen kalenterin mukaan 6. tammikuuta). Raamatun mukaan Jumala ilmestyi kolmiyhteisenä Jeesuksen kasteen yhteydessä, jossa Jeesusta kastettaessa (Poika) taivaasta kuului ääni ”Tämä on minun rakas poikani, johon minä olen mielistynyt” (Isä) ja Pyhä Henki ilmestyi kyyhkysen muodossa. Nimi epifania tarkoittaa valon juhlaa eli oikean uskon ja tiedon valkeuden antamista ihmisille.
Teofanian karjalankielinen nimitys on vieristä, sanasta risti, koska silloin ortodoksisessa kirkossa toimitetaan suuri vedenpyhitys upottamalla risti kolme kertaa veteen ja rukoilemalla, että Pyhä henki pyhittäisi veden. Tämä vihkiminen tapahtuu yleensä joen tai järven rannalla, jos siihen on mahdollisuus. Vedenpyhitys on muistutus Jeesuksen kasteesta. Teofania on yksi ortodoksisen kirkon 12 suuresta juhlasta.
Ortodoksinen kirkko järjestää Venäjällä loppiaisena perinteisen kastautumisseremonian, johon osallistuu vuosittain miljoonia venäläisiä. Jäähän tehdään ristin muotoinen avanto nimeltään ”Jordan” (ven. Иордань), johon ihmiset kastautuvat päätä myöten kolme kertaa keskiyön aikaan. Tämä tehdään Isän, Pojan ja Pyhän hengen nimeen ja se muistuttaa Jeesuksen kastautumisesta Jordanjokeen. Avantoon laskeudutaan useimmiten rappusia pitkin, mutta lapsia kastettaessa vanhemmat voivat kastaa lapset käsistä kiinni pitäen. Useilla venäläisillä on vahvoja uskomuksia pyhän veden vaikutuksista. Veden uskotaan parantavan ja ehkäisevän sairauksia koko vuoden.
FöriBeat

Föribeat on YLE Turun Radiossa keväällä 2006 ja uusintana 2007 esitetty 12-osainen musiikkiohjelmasarja. Sarja kertoo 1950- ja 1960-luvun turkulaisesta rockmusiikista. Sarjan toimittivat Antero Laiho ja Iiro Andersson keräämänsä materiaalin pohjalta. He olivat haastatelleet satoja turkulaisia tuolta ajalta, niin bändiläisiä, poliiseja, turkulaisia liikkeenharjoittajia kuin aivan tavallisia kaduntallaajia. Ohjelman yhteydessä järjestettiin konsertti, jossa soittivat monet 60-luvun turkulaiset bändit kuten The Victors ja Sharks.

FöriBeat-musikaali

Laihon ja Anderssonin keräämän materiaalin pohjalta Turun kaupunginteatterin silloinen johtaja, näytelmäkirjailija Ilpo Tuomarila kirjoitti musikaalin, joka sijoittuu Turkuun kesällä 1966. Musikaali oli samalla myös päätösosa Tuomarilan Turku-trilogialle, jossa hän oli käsitellyt turkulaista historiaa musiikin kautta 1910-luvulta 1960-luvulle. FöriBeatin juoni on hyvin yleinen: kaksi ryhmittymää tappelevat keskenään, sitten kaksi vastakkaisen puolen henkilöä rakastuvat ja pian onkin ilmisota käynnissä. FöriBeatissa yhteen ottavat kaksi turkulaista jengiä, upolaiset ja paskasakkilaiset. Upolaiset ovat lukiota käyvää ”parempaa väkeä” ja paskasakkilaiset taas ammattikoululaisia työläisiä. Taistelun tiimellyksessä sitten upolainen Tim ja paskis-Teija rakastuvat, mutta tämä ei miellytä varsinkaan Teijan aggressiivista veljeä Tanea. Teijan toinen veli, pyörätuolissa oleva Aatu, taas on suvaitsevaisempi ja yrittää saada rauhan aikaseksi kahden jengin välillä. Samaan aikaan kolme turkulaista porvarisrouvaa hääräävät pitkin kaupunkia nuorison tapoja ja tyyliä kritisoiden sekä Turun Sanomia siteeraten. Kaiken tämän taustalla soivat tutut 60-luvun kappaleet kuten esimerkiksi ”Till the End of the Day”, ”Surrender”, ”Hippy Hippy Shake”, ”Time of the Season”, ”Do You Love Me” ja ”Rock Around the Clock”.
Tiina Brännaren ohjaamana FöriBeat sai ensi-iltansa 14.9.2007 ja pyöri ohjelmistossa puolitoista vuotta, aina marraskuun 21. päivään asti. Musiikin sovituksesta vastasi Turun kaupunginteatterin oma kapellimestari Ismo Laakso ja puvustuksesta Matti Seppänen. Lokakuussa 2008 City-lehti valitsi FöriBeatin Vuoden musikaaliksi.
Claire Guyot

Claire Guyot (s. 28. kesäkuuta 1966) on ranskalainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan Ranskassa useista dubbauksistaan ja erityisesti dubattuaan Teri Hatcherin ja Sarah Michelle Gellarin rooleja. Hän toimii myös dubbauksissa ääniohjaajana.
Guyot opiskeli näyttelemistä kolme vuotta ja aloitti näyttelemisen teatterissa ollen samalla apulaiseditoijana elokuvissa La Lectrice ja La Reine blanche vuosina 1988 sekä 1991.
Sittemmin Guyot siirtyi dubbauksen pariin ja on vuodesta 1990 dubannut useita televisiosarjoja ja elokuvia ranskaksi. Erityisesti hänet tunnetaan Winona Ryderin dubbaamisesta elokuvissa Saksikäsi Edward ja Dracula. Guyot on dubannut Teri Hatcheria televisiosarjoissa Teräsmieheni ja Täydelliset naiset. Lisäksi Sarah Michelle Gellaria elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Buffy, vampyyrintappaja, Scooby-Doo ja salaperäinen saari, Scream 2 sekä Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla. Guyot on myös dubannut animaatiosarjoja ja teki ensimmäisen alkuperäisroolinsa Spies-tytöissä vuonna 2002.
Guyot aloitti laulajan uransa vuonna 2000 ja julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2006.
Hän on naimisissa näyttelijä Serge Faliun kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Steph Catley

Steph Catley (s. 26. tammikuuta 1994) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Australian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 76 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Australian kaikki neljä ottelua alusta loppuun ja teki rangaistuspotkukilpailussa Australian ainoan maalin neljännesvälierässä Norjaa vastaan.
Catley on sarjatasolla pelannut kotimaansa lisäksi Yhdysvalloissa.
Aarne Ehojoki

Huugo Aarne Eliel Ehojoki (25. kesäkuuta 1913 Haapavesi – 30. heinäkuuta 1998 Iniö) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita merkittäviä julkisia rakennuksia, asuntoalueita ja liikerakennuksia.
Ehojoki on suunnitellut muun muassa Turun yliopiston rakennuksia. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1978.
Perilampi (Ähtäri)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.439) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,9 metriä mpy.
Football Factory

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä The Football Factory tyytyy vain kuvaamaan fanaattisen fanijoukon älyttömiä toimia, joita niitäkään ei edes motivoida kunnolla. Syitä äijien rötöstelylle vain raapaistaan pinnalta, niitä selitellään niin yksitoikkoisella arjella kuin miessukupuolen pitkillä perinteillä sotineen. ”Football Factoryn kaikkein arveluttavin ja vastenmielisin piirre on se, että elokuvan tyylilajiksi on valittu eräänlainen musta komediallisuus, jossa huumori, huumeet ja väkivalta sovitetaan sujuvaksi viihteeksi, mukavaksi mekkaloinniksi ja kunnon show-meiningiksi.”
R.Smg. Argonauta

Valmistus

Alus tilattiin CRDA:n Monfalconen telakalta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1929. Alus laskettiin vesille 19. tammikuuta 1931 ja luovutettiin laivastolle 14. tammikuuta 1932.

Palvelus

Italian liittyessä 10. kesäkuuta 1940 toiseen maailmansotaan alus oli partioimassa Välimerellä Kreetan ja Egyptin välisellä merialueella päällikkönään Vittorino Calvicchia Scalamonti. Alus viipyi alueella 21. kesäkuuta saakka, jolloin aluksella havaittiin voimakkaita sukellusveneiden torjuntaan viittaavia ääniä.
Alus joutui syvyyspommihyökkäyksen kohteeksi, mutta onnistui pakenemaan vaurioituneena. Muun muassa aluksen periskooppi vaurioitui, mikä esti tähystyksen lähellä pintaa. Alus joutui keskeyttämään partioinnin ja se siirtyi Tobrukiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Tobrukissa aluksen vauriot korjattiin lukuun ottamatta periskooppia, minkä korjaamiseksi aluksen tuli siirtyä Tarantoon.
Alus lähti 27. kesäkuuta kello 21.45 Tobrukista matkaten pitkin Libyan rannikkoa Cape Ras el Hilaliin, mistä se jatkoi matkaansa Cape Colonneen lähelle Crotonea. Aluksen lähdön jälkeen siihen menetettiin yhteys.
Sodan jälkeisissä tutkimuksissa on päädytty aluksen uponneen 29. kesäkuuta osuttuaan alueella 27.-30. kesäkuuta partioineiden Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjien HMS Dainty, HMS Defender, HMS Decoy, HMS Voyager ja HMS Ilex maaliksi. Hävittäjät suojasivat saattuetta operaatiossa MA3. Toisena mahdollisuutena pidetään Sunderland-lentoveneen hyökkäystä.
Ranya Paasonen

Ranya Paasonen (o.s. ElRamly, s. 9. tammikuuta 1974 Madras, Intia) on suomalainen kirjailija. Paasonen on viettänyt lapsuutensa isänsä kotimaassa Egyptissä sekä Intiassa, Tšadissa, Saudi-Arabiassa ja Libyassa. Helsingissä hän on asunut vuodesta 1987 lähtien. Paasonen valmistui filosofian maisteriksi 1995 Helsingin yliopistosta pääaineenaan seemiläiset kielet.
Esikoisteos, tyttönimellä Ranya ElRamly julkaistu romaani Auringon asema (Otava 2002), kertoo egyptiläisen Ismaelin ja suomalaisen Anun suhteesta ja yhteisestä elämästä. Kertoja on toinen heidän kahdesta tytöstään: kahden kulttuurin välissä kasvanut tytär kertoo isänsä ja äitinsä rakkaustarinan ja kuvailee perheen elämää Egyptissä, Libyassa ja Suomessa sekä omaa itsenäistymistään. Nimellä puhutaan kirjassa vain kahdesta henkilöstä, Ismaelista ja Anusta. Tyttöjen ja intialaisen naapurin nimet jäävät mainitsematta. Kertomus liikkuu saumattomasti maasta toiseen sekä ajasta toiseen. Siinä ei tapahdu paljoa, ainoastaan tunteista kerrotaan.
Paasoselle myönnettiin teoksestaan Kalevi Jäntin palkinto, Runeberg-palkinto ja Kiitos kirjasta -mitali. Kirja on ilmestynyt saksaksi, latviaksi, puolaksi ja tanskaksi. Romaanin oikeudet on myyty myös Norjaan.
Paavo Tynell

Ura

Tynell aloitti peltiseppäoppilaana pakkausvalmistaja G. W. Sohlbergilla ja opiskeli iltaisin Taideteollisuuskeskuskoulussa. Uusi työpaikka löytyi Taidetakomo Korusta, jossa Tynell teki ensimmäisen messinkivalaisimensa. Koulussa hänet pian todettiin niin päteväksi, että siirrettiin opiskelijasta opettajaksi.
Vuonna 1919 hän oli perustamassa Taito-yhtiötä yhdessä Eric O. W. Ehrströmin, Frans Nykäsen, Emil Wikströmin ja Gösta Serlachiuksen kanssa. Tynellin johdettavaksi tuli yhtiön taidetakomo. Hän oli myös Taito Oy:n toimitusjohtajana sen lakkauttamiseen vuoteen 1953 saakka. Sarjavalmisteisten valaisimien suunnittelun lisäksi Tynell sai tehtäväkseen muun muassa Eduskuntatalon valaisimet.
Ehkä parhaiten Tynell tunnetaan sotien jälkeen syntyneistä messinkivalaisimista, joita alettiin viedä myös Yhdysvaltoihin. Niiden leimallinen piirre on metallikoristeiden, -verkkojen ja rei’itysten aikaansaama valon ja varjon leikki. Tynell suunnitteli myös uniikkivalaisimia vauraisiin amerikkalaiskoteihin. Suunnittelusuhteen Idmaniin katkettua hän suunnitteli 1960-luvulla valaisimia amerikkalaisille valmistajille Litecraft ja Lightolier. Vuonna 2018 tanskalainen Gubi alkoi valmistamaan Tynellin suunnittelemia valaisimia uudelleen.

Teosten myyntihintoja

Tynellin suunnittelemat valaisimet ovat nykyisin suosittuja ja alkuperäisten valaisimien hinnat ovat huutokaupoissa korkealla. Joulukuussa 2015 Tynellin Kinema-valaisin myytiin 44 000 euron ennätyssummalla Hagelstamin huutokauppakamarilla.
Artemidoros Daldislainen

Elämä

Artemidoros oli kotoisin Vähän-Aasian Efesoksesta, mutta häntä kutsuttiin yleensä poikkeuksellisesti äitinsä kotikaupungin Lyydian Daldiksen mukaan Daldislaiseksi, jotta hänet voitiin erottaa maantieteilijä Artemidoros Efesoslaisesta. Artemidoros suosi myös itse nimitystä Daldislainen, mahdollisesti siksi, että Daldiksen Apollon Mysteksen kultti antoi hänelle erityisen valtuuden kirjoittaa unista.
Artemidoros voidaan ajoittaa hänen teoksessaan mainitsemiensa henkilöiden avulla. Näitä ovat Cassius Maximus eli mahdollisesti Maksimos Tyroslainen, Aristeides eli mahdollisesti Aelius Aristides, sekä jo ennen Artemidorosta itseään kuolleet Plutarkhos ja Fronto. Hän on ollut Maksimosta ehkä noin 10 vuotta nuorempi, eli syntynyt noin vuonna 135. Suuren unikirjan viimeinen luku on kirjoitettu ehkä noin vuonna 190. Koska Artemidoros ei saanut koskaan Rooman kansalaisuutta, hän on ilmeisesti kuollut ennen vuonna 212 annettua Caracallan ediktiä.
Artemidoros eli Roomassa Antoninus Piuksen ja Marcus Aureliuksen aikana. Hän toimi unien tulkitsijana ja unista ennustajana, toisin sanoen oneiromantian harjoittajana, sekä myös lääkärinä.

Teokset

Artemidoros tunnetaan viisi kirjaa käsittävästä teoksesta Oneirokritika (Ὀνειροκριτικά), joka on suomennettu nimellä Suuri unikirja. Artemidoroksen itsensä mukaan hän keräsi aineiston kirjaansa pitkillä matkoilla Kreikassa, Italiassa ja Aasiassa, seuraamalla sekä arvostettuja että halveksittuja unista ennustajia ja kuuntelemalla vanhoja tarinoita unista ja niiden toteutumisesta. Toinen merkittävä lähde olivat Artemidoroksen edeltäjien, joista hän mainitsee nimeltä kuusitoista, teokset. Artemidoros sanoo hankkineensa itselleen ja lukeneensa ”kunnianhimoisesti joka ainoan unikirjan”. Vaikka kyseessä onkin ajalle ominainen tyyliseikka, on joka tapauksessa selvää, että hän nojasi rikkaaseen kirjalliseen perinteeseen, joka on muutoin kadonnut.
Sudan mukaan Artemidoros kirjoitti myös teokset Oiōnoskopika (Οἰωνοσκοπικά), joka käsitteli lintuenteitä, ja Kheiroskopika (Χειροσκοπικά), joka käsitteli kädestä ennustamista. Kumpikaan niistä ei ole säilynyt, ja tietoon on myös suhtauduttu varauksella; Suuressa unikirjassa Artemidoros suhtautuu vihamielisesti kädestä ennustamiseen. Toisaalta hän viittaa kirjoihin, jotka on kirjoittanut ”muista aiheista”.
Artemidoroksen oma menetelmä perustuu pohjimmiltaan analogioihin: hänen mukaansa unista ennustaminen on samankaltaisuuden vertailua. Kreikkalaisesta oneiromantiasta tuli kuitenkin muiden ennustamisen lajien, kuten astrologian ja taivaanmerkeistä tai heilureista ennustamisen, tavoin hyvin monimutkaista, koska kukin uni saatettiin tulkita monella tavalla riippuen unen näkijän iästä, sukupuolesta ja asemasta. Joissakin tapauksissa puolestaan unien hienonhienot yksityiskohdat ovat hyvin merkityksellisiä.
A. Hakkarainen

A. Hakkarainen oli suomalainen 1900-luvun alkupuolella elänyt arkkiveisujen tekijä.
Adam Scott (näyttelijä)

Varhainen elämä

Scott syntyi Santa Cruzissa, Kaliforniassa. Hänen vanhempansa Anne (os Mckusick) ja Dougald Scott ovat molemmat eläköityneitä opettajia.  Hän valmistui kouluista Harbor High School ja American Academy of Dramatic Arts.

Elokuva

Scott on esiintynyt useissa elokuvissa, kuten Hellraiser: Veriviiva (1996), Star Trek: Ensimmäinen Yhteys (1996), Salattu rikos (2002), The Aviator (2004),  Anoppi on pahin(2005), Paksuna (2007), Piraija (2010), ja Karkausvuosi (2010).

Televisio

Vuosiksi 2010–2015 Scott kiinnitettiin  NBC-televisioyhtiön kiitettyyn komediasarjaan Puisto-osasto. Vuonna 2017 Scott esitti Ed Mackenzietä  HBO:n moninkertaisesti palkitussa sarjassa Big Little Lies.

Podcasteja

Scott on toinen juontaja ja käsikirjoittaja podcast-sarjoissa U Talkin' U2  To Me. ja R U Talkin´ R.E.M. RE: ME?

Yksityiselämä

Adam Scott meni naimisiin Naomi Sablan kanssa vuonna 2005. Heillä on kaksi lasta.
Pelastakaa sotamies Hytönen

Taustaa

Sarja alkaa Joonas Hytösen esiintymisestä Huomenta Suomi -ohjelmassa palvelukseenastumispäivän aamuna. Haastattelussa käydään läpi Hytösen mietteitä palveluksesta. Ensimmäinen jakso käsittelee vain palvelukseenastumispäivää. Ensimmäisen päivän toinen haastattelu on Hytösen patterissa järjestetty lehdistötilaisuus.
Alusta alkaen sarjassa on lukuisia haastatteluja ja kommentteja Hytösen palvelustovereilta. Teemana on enimmäkseen Hytösen asema palvelustovereiden joukossa, mutta myös kommentteja itse palveluksesta kuullaan. Sarja käy läpi palveluksen keskeiset vaiheet: P-kausi, vala, E-kausi ja J-kausi. Iltalomia ja viikonloppuvapaita käsitellään lyhyesti. Sarjan viimeiset jaksot sijoittuvat pitkille ampumaleireille, jotka järjestettiin toisaalla Suomessa.
Sarjaa voidaan pitää dokumenttina varusmiespalveluksesta, joskin sarja on keskittynyt hyvin vahvasti Hytösen persoonan ympärille. Puitteet ovat kuitenkin karun todelliset ja varsinkin Hytösen palvelustoverien ja esimiesten kommentit tuovat sarjaan todellisuuden tuntua.
Ohjelma pääsi iltapäivälehtien lööppeihin, kun sen katsojaluvut romahtivat parin ensimmäisen jakson jälkeen.
Taas kaikki kauniit muistot

Taas kaikki kauniit muistot on Sulho Rannan Viljo Kojon runoon säveltämä tunnettu joululaulu. Runo ja sen nuotit julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1931 sanomalehti Karjalan joululiitteessä. Kojo oli Viipurissa toimineen Karjalan toimittaja, Ranta puolestaan Viipurin musiikkiopiston opettaja. Kappale kuuluu vahvasti suomalaiseen jouluperinteeseen. Vuodesta 1955 lähtien Yleisradio on soittanut sen vuosittain radiossa jouluaattona heti Turun joulurauhanjulistuksen jälkeen, nykyään Yle Radio 1 -kanavalla. Kappaleen laulaa perinteisesti baritoni Sulo Saarits ja urkuja soittaa Tauno Äikää.
Laulussa kertoja muistelee lapsuuden joulua. Pellot ja puistot olivat lumesta valkeita. Hän muistelee kirkkokäyntiä, johon hänet vietiin parhaisiin puettuna. Hän kuunteli kirkossa sanaa ja äidinsä laulua. Kertoja kertoo muistavansa siitä vain tunnelman, jota ”milloinkaan ei viedä, ei ryöstetä sielustain”. Jouluna elpyvät muistot antavat kertojalle voimaa vuoden vaikeuksiin.
Frösåkerin kihlakunta

Frösåkerin kihlakunta (ruots. Frösåkers härad) oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 1 007,85 neliökilometriä ja asukasluku 9 936 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Forsmark, Valö, Hökhuvud, Börstil, Gräsö, Harg ja Edebo.
Kihlakunnan sisällä sijaitsivat Östhammarin ja Öregrundin kaupungit. Kihlakunnan tuolloista kunnista Edebo kuuluu nykyään Norrtäljen kuntaan ja muut Östhammarin kuntaan Uppsalan läänissä.
K. B. Wiklund

Karl Bernhard Wiklund (1868–1934) oli ruotsalainen Lapin-tutkija ja Uppsalan yliopiston suomalais-ugrilaisten kielten professori 1905–1933. Hänen arkistonsa on Uppsalan yliopistonkirjastossa. Ruotsin valtionarkistossa on hänen lapinkyliä koskeva jäljennöskokoelmansa.
Hän toimitti yhdessä E. N. Setälän kanssa teossarjan Suomen kielen muistomerkkejä ensimmäisen osan.
Veljekset Karhumäki

Niilo, Valto ja Uuno Karhumäki olivat Kotoisin Multialta. He ovat suomalaisia ilmailun uranuurtajia. Heidän perustamansa yhtiö on nimeltään Karair (tunnettiin myös nimillä Veljekset Karhumäki, Karhumäki Airways sekä Kar-Air).

Veljekset Karhumäki populaarikulttuurissa

Niilo Karhumäki vilahtaa kirjailija Pauli Hirvosen nuortenkirjan Mikko Nuoli suihkulentäjänä loppusivuilla tarjoamassa lentoperämiehen paikkaa päähenkilölle.
Carl Barksin Roope Ankka-tarinan "Kultaa ja kalavelkoja" ("North of the Yukon", W US 59-01, 1965) suomenkielisessä käännöksessä Kar-Airista on tehty nimiväännös "Kaira-Air".
Järvenpään Koripalloseura

Historia

Järvenpään Koripalloseura perustettiin vuonna 1988 ja se onnistui nousemaan I-divisioonaan vuonna 2008 voitettuaan 22 pelistä 20. Ensimmäisellä divarikaudellaan joukkue sijoittui toiseksi viimeiseksi. Tammikuun lopulla 2010 seuran edustusjoukkueen nimi muutettiin Team Uusimaaksi. Kauden 2009–2010 jälkeen seuran paikka oli tarkoitus luovuttaa Uusimaa Basket ry:lle. Team Uusimaa putosi lopulta karsintojen kautta II-divisioonaan.
Aaveen metsästys

Aaveen metsästys on harrastus, jonka periaate on tutkia paikkoja, joissa huhutaan olevan kummituksia. Tyypillisesti aaveenmetsästystiimit yrittävät kerätä todisteita paranormaalista toiminnasta. Aaveenmetsästäjät käyttävät usein erilaisia elektronisia laitteita, kuten EMF-mittaria, digitaalista lämpömittaria, digitaalista videokameraa (kuten lämpökameraa tai infrapunakameraa), ääninauhuria ja tietokonetta.
Perinteisiä tekniikoita ovat myös kuulustelut ja historian tutkiminen. Jotkut aaveenmetsästäjät kutsuvat itseään paranormaalin tutkijoiksi.
Nosferatu – yön valtias

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen arvostaa elokuvan todentuntuista kuoleman läsnäoloa ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Unkarilainen notaatio

Unkarilainen notaatio on ohjelmoinnissa käytetty nimeämiskäytäntö, jossa muuttujan nimi ilmaisee sen tyypin tai käyttötarkoituksen. Unkarilaisessa notaatiossa muuttujan varsinaisen nimen eteen sijoitetaan pieniä kirjaimia, joiden tarkoitus on muistuttaa ohjelmoijaa muuttujan tyypistä tai käyttötavasta.
Unkarilaista notaatiota on kahta eri tyyppiä: Systems Hungarian ja Apps Hungarian. Näistä ensimmäisessä muuttujan nimen eteen sijoitetaan merkintä muuttujan tietotyypistä ja jälkimmäisessä muuttujan käyttötarkoituksesta.

Historia

Alkuperäisen unkarilaisen notaation – jota nykyisin kutsutaan Apps Hungarianiksi – keksi unkarilaissyntyinen Charles Simonyi. Unkarilainen notaatio on saanut nimensä unkarilaisesta tavasta kirjoittaa henkilön sukunimi ennen etunimeä. Simonyista tuli myöhemmin Microsoftin pääarkkitehti, ja merkintätapaa on käytetty Microsoftin Windows-tuotteissa.
Termi Apps Hungarian sai nimensä siitä, että sentyyppistä nimeämiskäytäntöä käytettiin Microsoftin sovelluksia (engl. application) kehittävällä osastolla. Systems Hungariania käytettiin myöhemmin Windows-kehitysryhmässä. Simonyin unkarilaisen notaation määrittelevä artikkeli puhuu muuttujien etuliitteistä, jotka ilmaisevat muuttujien "tyypin". Simonyi tarkoitti tällä lähinnä muuttujan semantiikka, mitä tapaa Apps Hungarian noudattaa. Jotkin Simonyin esimerkeistä ovat kuitenkin melko epäsemanttisia, joten Systems Hungarianiakaan ei voi pitää "vääränä" merkintätapana.

Kritiikkiä

Unkarilainen notaatio saattaa johtaa lukemiskelvottomiin muuttujien ja funktioiden nimiin, kuten lpcstrFilename ("32-bittinen osoitin (engl. long pointer) vakiomerkkijonoon jossa on tiedostonnimi").
Unkarilaista notaatiota vastaan on puhunut mm. Linus Torvaldsin ja Linux-ytimen tyylioppaan mukaan "se on aivovaurioitunutta ja vain hämmentää ohjelmoijaa" perusteena että ohjelmointikielen kääntäjä tunnistaa ja pystyy tarkistamaan tietotyypin.
Bjarne Stroustrup on myös kritisoinut notaation käyttöä geneeriseen ohjelmointiin kykenevissä kielissä sanoen, että se ".. yksinkertaisesti monimutkaistaa ja vähentää abstraktiota".
.NETissä myös Microsoft on luopunut käytännöstä ja .NET Framework Guidelines suosittelee olemaan käyttämättä sitä.