google/wiki40b huggingface dataset:
Jo Van Fleet

Catherine Josephine ”Jo” Van Fleet (29. joulukuuta 1915 – 10. kesäkuuta 1996) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Van Fleet syntyi Oaklandissa, Kaliforniassa. Hän voitti vuonna 1954 Tony-palkinnon vaativasta roolistaan Horton Footen näytelmässä The Trip to Bountiful (Matka unelmiin). 
Van Fleet sai jo ensimmäisellä elokuvaroolillaan (Eedenistä itään, 1955) Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon. Kyseinen rooli on tulevista tunnetuista elokuvista huolimatta yhä hänen uransa kohokohtia; hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. 
William Bales oli Jo Van Fleetin aviomies vuodesta 1946 kuolemaansa vuonna 1990. Parilla oli poika Michael. Näyttelijätär kuoli Queensissa 80-vuotiaana.
Alberto Suppici

Alberto Horacio Suppici Sedes (20. marraskuuta 1898 – 21. kesäkuuta 1981) oli uruguaylainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka valmensi Uruguayn maailmanmestariksi vuonna 1930.
Naapurinvaaran huvikeskus

Historiaa

Nykyinen omistaja Sotkamon Nuorisoseura ry on ostanut Naapurinvaaran konkurssihuutokaupassa 19. heinäkuuta 1991. Aikaisempi omistaja oli Lastenmaa Oy. Ensimmäiset talkoolaisten voimin pidetyt tanssit pidettiin 28. syyskuuta 1991. Seuralla on takana tähän mennessä 20 vuotta tanssi- ja huvitoimintaa Naapurinvaaran huvikeskuksessa. Naapurinvaaran Huvikeskuksen omistaa 1990-luvun puolessa välissä perustettu Sotkamon Nuorisoseurasäätiö rs.

Tanssipaikka

Naapurinvaaran huvikeskuksessa järjestetään maalaistansseja kaiken ikäisille tanssijoille. Tansseissa on käytössä sekahaku ja naistenhaulle on varattu yksi tunti. Huvikeskuksessa käy vuosittain noin 40 000 asiakasta. Huvitapahtumia on noin 40 kertaa vuodessa (2006). Tanssipaikalle on myönnetty Musiikki & Median antama tanssipaikka-tunnustus vuosina 2002, 2003 ja 2006. Suomen Huvijärjestäjien Keskusliitto valitsi vuoden huvijärjestäjäksi 2001 Sotkamon Nuorisoseuran ja Naapurinvaaran huvikeskuksen. Näiden lisäksi Artistit äänestivät 3.2.2006 Iltalehden äänestyksessä Naapurinvaaran huvikeskuksen Suomen parhaaksi tanssilavaksi. Artistit äänestivät Naapurinvaaran parhaaksi tanssilavaksi myös vuonna 2013 Seura-lehdessä.
Ivar Enhörning

Ivar August Ferdinand Enhörning (20. syyskuuta 1887 Norrköping – 6. kesäkuuta 1988 Santa Barbara, Kalifornia) oli ruotsalainen upseeri, joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan. Hän toimi Pietarsaaren tykistökoulun patteriston komentajana,  ja osallistui Satakunnan sekä Hämeen rintamien taisteluihin.

Elämä

Svean tykistörykmentissä palvellut Enhörning oli jo tammikuussa 1918 Satakunnan suojeluskuntalaisten mukana, ja helmikuussa hän siirtyi Pietarsaaren tykistökouluun kreivi Adolf Hamiltonin kanssa. Enhörning toimi Tykistökoulun 1 patteriston päällikkönä, ja osallistui muun muassa Mannanmäen, Kyröskosken ja Tampereen taisteluihin. Maaliskuun lopussa hänelle myönnettiin ansioistaan 4. lk:n Vapaudenristi. Huhtikuussa Hamilton nimitettiin Tykistökoulun johtajaksi, ja samalla Enhörningistä, Lauri Malmbergistä ja Oscar Palmesta tehtiin prikaatinkomentajia. Sodan jälkeen Enhörning sai eron sotaministeriön palveluksesta everstiluutnantiksi ylennettynä elokuussa 1919.
Kesäkuussa 1921 Enhörning lähti ruotsalaisen tutkimusretkikunnan mukana Kiinaan, ja muutti myöhemmin 1920-luvulla Yhdysvaltoihin. Vuonna 1929 hän oli Walter Byronin sijaisnäyttelijänä ratsastuskohtauksissa Victor Flemingin ohjaamassa elokuvassa Herääminen, jossa esiintyi myös suomalainen upseeri Carl von Haartman. 1930-luvulla Enhörning oli teknisenä asiantuntijana elokuvissa Kuningatar Kristiina (1933) ja Zendan vanki (1938).

Perhe

Enhörning ensimmäinen puoliso oli kuvanveistäjä Susanne Sommelius (1890–1953), jonka kanssa hän oli naimisissa 1911–1918. 
Heidän lapsiaan olivat taidemaalari Tison Enhörning (1911–1960) ja kirjailija Marianne Zetterström (1912–2011).
Both Sides

Both Sides on Phil Collinsin viides studioalbumi. Se julkaistiin 9. marraskuuta 1993.
Espoon tuomiokirkkoseurakunta

Seurakunta-alueet

Seurakunta on toiminnallisesti jaettu kuuteen seurakunta-alueeseen, jotka ovat Auroran, Espoon keskuksen, Kalajärven, Kauklahden, Suvelan ja Viherlaakson seurakunta-alueet. Historiallisesti nämä alueet on tunnettu Vanhan-Espoon, Suur-Kauklahden ja Pohjois-Espoon suuralueina.

Tilat ja toiminta

Espoon tuomiokirkkoseurakunnan kirkko on Espoon tuomiokirkko. Jokaisen seurakunta-alueen toiminnallisena keskuksena on kappeli. Kappeleissa järjestetään aluemessuja 1−2 kertaa kuukaudessa. Kappelit ovat säännöllisesti toimivien aikuisten pienpiirien sekä lapsityön kerhojen kokoontumispaikkoja lähialueillaan. Tuomiokirkko ja kappelit tarjoavat myös seurakunnan vapaaehtoisille mahdollisuuden toimia esimerkiksi väärteinä, johon tehtävään annetaan koulutus.

Johto

Espoon tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherra toimii virkansa puolesta myös Espoon hiippakunnan tuomiorovastina. Virkaa on hoitanut 2009 alkaen Antti Kujanpää. Hänen edeltäjänsä oli Marjatta Laitinen, joka oli tuomiorovastina vuosina 2004−2009. Ennen Espoon hiippakunnan perustamista vuonna 2004 Marjatta Laitinen oli Kanta-Espoon seurakunnan kirkkoherra.

Historiaa

Ennen vuotta 2004 Espoon tuomiokirkkoseurakunnan nimi oli Kanta-Espoon seurakunta. Espoon seurakunta jakaantui suomalaiseen ja ruotsalaiseen seurakuntaan vuonna 1950. Espoon suomalainen seurakunta jakaantui vuonna 1964 Kanta-Espoon, Etelä-Espoon ja Leppävaaran seurakunniksi.
Lehtotakiainen

Ulkonäkö ja koko

Kaksivuotinen lehtotakiainen kasvaa 100–250 cm korkeaksi. Vankka varsi ja lehtiruodit ovat lyhytkarvaisia. Isokokoinen lehtilapa on ohut, leveänpuikea, herttatyvinen, usein isohampainen, päältä tummanvihreä, alta harmahtava. Kukinto on terttumainen, kaarevarankainen mykeröstö. Mykeröstön kehto on lopulta kooltaan 2–2,5 × 3–3,5 cm, kalju ja piikkinen. Pähkylä on vaalean harmaanruskea, litteä ja selvästi käyrä. Kukat ovat väriltään purppuranpunaisia. Kukkien teriö on suurin piirtein kehdon pituinen. Lehtotakiainen kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.
Lehtotakiainen muistuttaa erittäin paljon Suomessa yleisempää pikkutakiaista (A. minus) ja lajeja on toisinaan erittäin vaikea erottaa toisistaan. Lajit myös risteytyvät keskenään, ja niitä on välillä pidetty saman lajin alalajeina. Lehtotakiainen on pikkutakiaista yleensä suurempi, mykerön kehto on isompi ja mykerö on kaarevarankainen.

Levinneisyys

Lehtotakiainen on eurooppalainen laji, jota tavataan Britteinsaarilta ja Pyreneiltä itään läntiseen Siperiaan ja Lähi-itään. Esiintymisalue on kuitenkin hyvin laikukkainen ja painottuu vahvasti Keski-Eurooppaan. Skandinaviassa lajia tavataan Keski-Norjan ja -Ruotsin korkeudelle saakka. Suomessa lehtotakiainen on yleisin Ahvenanmaalla sekä lounaissaaristossa. Manner-Suomessa lajia on tavattu muutamalta paikkakunnalta Uudeltamaalta. Kaikissa Suomen esiintymispaikoissaan laji on kuitenkin harvalukuinen.

Elinympäristö

Lehtotakiainen on Suomen ainoa alkuperäinen takiaislaji. Sitä kasvaa laidunnetuissa lehdoissa, rantalepikoissa, lehtoniityillä, joskus myös kulttuuriympäristössä, kuten teiden varsilla. Lehtotakiainen on harvinaistunut metsälaidunnuksen loppumista seuranneen kasvupaikkojen umpeenkasvun takia.

Käyttö

Muiden takiaislajien tapaan myös lehtotakiaisen juurakko, lehdet ja nuoret versot ovat syötäviä. Takiaisia on käytetty perinteisesti myös erilaisten ihovaivojen hoitoon.
Viivi Huuska

Viivi Maileena Huuska (s. 23. maaliskuuta 1989 Kankaanpää) on suomalainen musiikkivideo-ohjaaja ja valokuvaaja.
Huuska kirjoitti ylioppilaaksi Vaskivuoren lukion tanssilinjalta Vantaalta vuonna 2008 ja opiskeli sen jälkeen valokuvausta Voionmaan opistossa Ylöjärvellä ja Lahden ammattikorkeakoulussa. Hän on ohjannut videoita muun muassa Pete Parkkoselle (”Kohta sataa”), Cheekille (”Me ollaan ne Part 2”) ja Cristal Snow’lle (”Love is blind”). Huuska on Cristal Snow’n sisko, ja hän on esiintynyt monissa ToosaTV:n sketseissä. ”Love is blind” -video voitti yleisön suosikkiäänestyksen Oulun musiikkivideofestivaalilla vuonna 2016.
Nykyisin Huuska asuu Helsingin Ullanlinnassa.
HMS Puma (F34)

Valmistus

Alus tilattiin 28. kesäkuuta 1951 vuoden 1951 laivasto-ohjelman mukaisesti Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista tilausnumerolla FA04. Sen köli laskettiin 16. marraskuuta 1953 telakkanumerolla 664 ja alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1954. Alus valmistui 24. huhtikuuta 1957.
Toda-ryū

Toda-ryū (jap. 富田流) on Toda Seigenin (jap. 富田勢源, 1519?-1590?) Sengoku-kaudella perustama miekkailukoulukunta. Toda Seigen oli mestari Chūjō-ryū miekkakoulukunnassa. Toda-ryū oli alun perin bujutsu koulukunta johon ovat kuuluneet naginatajutsu (kagitsuki naginata), (nagamaki), miekkailu (kenjutsu), keihäs (sōjutsu), puusauva (bōjutsu) ja ketjusirppi (kusarigamajutsu) taidot. Siitä on jäljellä vain Toda-ha Buko-ryū naginatajutsu koulukunta. Toda-ryū on kuitenkin ollut merkittävässä roolissa miekkakoulukuntana sillä siitä polveutuvat muun muassa Buko-ryū ja Ittō-ryū koulukunnat.  Toda Seigen oppilaina olivat muiden muassa Ittō-ryūn perustaja Itō Ittōsai ja Sasaki Kojirō, joka sai sittemmin surmansa kaksintaistelussa miekkapyhimys Miyamoto Musashia (jap. 宮本 武蔵) 1584 – 19. toukokuuta 1645) vastaan.
Ilmatilannekuva

Ilmatilannekuva (ITKU) on koonnos eri sensorein ja keinoin kerätyistä tiedoista ilmatilassa lentävistä kohteista, kuten ballistisista ohjuksista, risteilyohjuksista, lentokoneista, helikoptereista, lennokeista jne. Ilmatilannekuvaa kootaan esimerkiksi tutka- ja aisti-ilmavalvontahavainnoin. Ilmatilannekuvaa käytetään ilmapuolustustoimenpiteiden valitsemiseksi hävittäjätorjunnasta muuhun ilmatorjuntaan.
Osaa ilmatilannekuvasta voidaan jakaa väestönsuojelun käyttöön ilmavalvontaselostein. Ilmavalvontaselosteet on kuunneltavissa tavallisella ULA-radiolla. Niitä lähetetään esimerkiksi sotaharjoitusten aikana erityisten sotaharjoitusradioasemien kautta.
Annabelle Comes Home

Juoni

Demonologit Ed ja Lorraine Warren takavarikoivat mystisiä väkivaltaisia ilmiöitä aiheuttaneen Annabelle-nuken kahdelta hoitajalta, Debbieltä ja Camillalta. Matkalla Warrenien talolle nukkeen kiinnittynyt demoni yrittää houkutella henkiä tappamaan Edin, mutta Ed selviää ja Annabelle lukitaan lasikaappiin samaan huoneeseen muiden Warrenien keräämien artefaktien keskelle, isä Gordonin siunatessa kaapin, jotta nuken pahuus ei pääsisi vapaaksi
Jonkin ajan kuluttua Warrenit lähtevät tutkimaan toista tapausta ja tytön nimeltä Mary Ellen jäädessä näiden tyttären Juden lapsenvahdiksi. Koulussa Judy huomaa kuinka erään papin henki alkaa seurata häntä. Mary Ellen ystävä Daniela Rios saapuu luvatta Warrenien talolle, koska on salaa kiinnostunut kuolleiden kanssa kommunikoimisesta, kuten kuolleen isänsä. Hän löytää artefaktihuoneen, mutta tulee samalla avanneeksi Annabellen lasikaapin ja unohtaa ennen lähtöään lukita sen uudelleen. Illalla myös muut henget alkavat vapautua ja terrorisoida taloa Annabellen lisäksi, kuten lautturi, morsian, Feeley Meeley -lautapeli ja musta Shuck-koira.
Mary Ellenin ihastus Bob Palmeri saapuu talolle yrittäen tehdä tähän vaikutuksen, mutta joutuu Shuckin hyökkämäksi ja piiloutuu Warrenien takapihalle. Lautturin jahdatessa Mary Elleniä, Judy kohtaa huoneessaan Annabellen. Daniela oli aiemmin lähtenyt, mutta palaa takaisin artefaktihuoneen avaimet mukanaan. Artefaktihuone lukitsee hänet sisäänsä, siellä olevan pianon sekä lähitulevaisuutta ennustavan television kummitellessa hänelle. Hän löytää myös surijan riipuksen ja näkee isänään esiintyvän pahan henken. Juuri kun hän on kummittelevan television ennustamana tarttumassa kirottuun puhelimeen, Judy ja Mary Ellen saapuvat ja estävät häntä.
Judy selittää, että henget voi pysäyttää vain lukitsemalla Annabelle takaisin kaappiin. Bob palaa ja suojelee Judya Shuckilta, Danielan joutuessa morsiamen riivaamaksi. Papin henki opastaa Mary Ellenin ja Judyn lautturin luokse ja he löytävät lasikaapin avaimen. Feeley Meeleystä ilmestyvät demoniset kädet hyökkäävät, mutta Judy käynnistää videonauhan Edistä käyttämässä manausta morsiameen. Daniela vapautuu riivauksestaan ja Annabelle saadaan lukittua takaisin kaappiin. Samalla muut henget rauhoittuvat ja palaavat horrokseen.
Ed ja Lorraine palaavat seuraavana aamuna ja tytöt kertovat yön tapahtumista. Lorraine antaa Danielan pitää surijan riipuksen ja välittää myös lohduttavan viestin Danielan isältä. Lopuksi kaikki juhlivat yhdessä Judyn syntymäpäivää.

Julkaisu

Annabelle Comes Home sai ensi-iltansa 26. kesäkuuta 2019. Alun perin elokuvan suunniteltiin saavan ensi-iltansa 3. heinäkuuta 2019. Maaliskuussa 2019 New Line Cinema julkaisi teaserin, jossa paljastettiin elokuvan virallinen nimi.
Martti Paavola (pianopedagogi)

Martti Lauri Paavola (20. heinäkuuta 1898 Janakkala – 26. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, pianotaiteilija, pianopedagogi ja kriitikko. Hän oli Sibelius-Akatemian pianonsoiton opettaja 1927–1945, lehtori 1951–1960 ja pianopedagogiikan professori 1960–1965. Lisäksi hän opetti pianonsoittoa Kansankonservatoriossa 1925–1935 ja toimi useassa lehdessä musiikkiarvostelijana ja esseistinä.
Paavola valmistui normaalilyseosta 1917 ja Helsingin musiikkiopistosta 1920. Ulkomaisia opintoja hän suoritti Saksassa 1920–1924 ja Pariisissa 1927, 1928 ja 1930. Helsingin musiikkiopistossa hän opiskeli Eino Lindholmin ja Elli Rängman-Björlinin johdolla. Saksassa hän opiskeli Berliinissä sekä Leipzigissa 1921–1924 opettajanaan Robert Teichmüller. Pariisissa hän opiskeli Jean Batallan johdolla. Ensikonsertin hän piti 1926 ja esiintyi kymmenen vuoden ajan solistina sekä myöhemmin kamarimuusikkona.
Paavola julkaisi pianonsoiton aloittelijoille oppaan Pianonsoiton alkeet I–III (1935–1938) sekä varttuneemmille soittajille kokoelmat 97 harjoitelmaa I–II (1943–1945) ja Tie taituruuteen I–II (1947).
Paavola sai Pro Finlandia -mitalin 1948. Paavolan puoliso oli vuodesta 1936 Leena o.s. Hirvensalo (1902–1987).
Cañar

Cañar on yksi Ecuadorin maakunnista. Sen pinta-ala on noin 3 910 neliökilometriä ja asukkaita siellä on noin 225 000 (2010). Maakunta on nimetty alueella asustavan alkuperäisväestön mukaan ja sen pääkaupunki on nimeltään Azogues.

Maantiede ja sijainti

Cañar sijaitsee Andeilla Ecuadorin keskiosassa. Sen naapuriprovinssit ovat pohjoisessa Chimborazo, idässä Morona-Santiago, etelässä Azuay ja lännessä Guayas.
Provinssin tärkein nähtävyys on Ingapircan rauniokaupunki, joka on Ecuadorin merkittävin arkeologinen esikolumbiaaninen löytö.
Reichenbachin putoukset

Reichenbachin putoukset (saks. Reichenbachfall tai Rychenbachfall) on Keski-Sveitsissä, Meiringenin eteläpuolella, Schattenhalbin kunnassa sijaitseva vesiputousketju. Putoukset sijaitsevat Reichenbach- eli Rychen Bach -purossa, joka laskee noin kilometrin matkalla 400 metriä ennen yhdistymistään Aarejokeen.

Matkailunähtävävyys

Erityisesti Reichenbachin putoukset ovat tulleet kuuluisaksi Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -tarinoista. Suurin putouksista on 120-metrinen matkailunähtävyys, jonne on funikulaariyhteys laaksosta.
Michelle Lujan Grisham

Ura

Lujan Grisham on koulutukseltaan juristi. Hän suoritti Juris Doctor -tutkinnon New Mexicon yliopistossa vuonna 1987. Vuonna 1991 hän aloitti New Mexicon ikääntymisviraston (engl. Agency on Aging) johtajana. Vuonna 2002 hän yleni osavaltion ensimmäiseksi ikääntymis- ja pitkäaikaispalveluministeriksi (engl. Cabinet Secretary for Aging and Long-Term Services Department). Vuonna 2004 hän siirtyi osavaltion terveysministeriksi, jona toimi vuoteen 2007.
Lujan Grisham pyrki Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi New Mexicon 1. vaalipiiristä ensimmäisen kerran vuonna 2008, mutta jäi demokraattien esivaalissa kolmanneksi Martin Heinrichin ja Rebecca Vigil-Gironin jälkeen. Vuonna 2012 hän pyrki uudelleen, kun vaalipiirin edustajana toista kautta toiminut Heinrich asettui ehdolle Yhdysvaltain senaattiin. Lujan Grisham pääsi demokraattien ehdokkaaksi ja voitti marraskuun 2012 vaaleissa republikaanien ehdokkaan Janice Arnold-Jonesin prosentein 59,1–40,1. Ennen valintaansa edustajainhuoneeseen hän oli toiminut vuodesta 2010 Bernalillon piirikunnan hallituksen (engl. board of commissioners) jäsenenä.
Lujan Grisham toimi edustajainhuoneen jäsenenä kolme kaksivuotiskautta, tammikuusta 2013 joulukuuhun 2018. Hän vaikutti tänä aikana kolmessa eri valiokunnassa, budjettivaliokunnassa, maatalousvaliokunnassa ja valvonta- ja uudistusvaliokunnassa. Vuonna 2018 hän pyrki ja tuli valituksi New Mexicon kuvernööriksi. Hän sai ensin yli 66 prosenttia äänistä demokraattien kesäkuun esivaalissa ja myöhemmin 57,2 äänistä marraskuun kuvernöörinvaalissa, vastaehdokkaanaan edustajainhuoneen republikaanijäsen Steve Pearce.

Yksityiselämä

Michelle Lujan Grisham oli naimisissa Gregory Grishamin kanssa 1980-luvun alusta tämän kuolemaan saakka. Gregory Grisham kuoli elokuussa 2004 aivoaneurysmaan. Pari sai kaksi lasta.
Lujan Grishamin setä Manuel Lujan Jr. toimi Yhdysvaltain sisäministerinä vuosina 1989–1993, George H. W. Bushin presidenttikaudella. Ennen ministeriaikaansa hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen samasta vaalipiiristä kuin Lujan Grishamkin myöhemmin.
Snowcross

Snowcross on moottorikelkoilla ajettava kilpaurheilulaji. Kilpailut ajetaan talvisin tekoradoilla, jotka vastaavat crossmoottoripyörillä ajettavien motocross-kilpailujen ratoja. Moottorikelkat kiihtyvät nollasta sataan alle kolmessa sekunnissa – samaa vauhtia, kuin maailman nopeimmat superautot ja hypyissä kuljettaja (ja kelkka) lentää jopa 10 metrin korkeuteen. Hypyt ovat pisimmillään jopa 30 metrin mittaisia.
Kilpailujen finaalit ajetaan 15-20 kelkan yhteislähtöinä, jotka sisältävät kosolti kontaktia, vauhtia ja sykettä nostattavia tilanteita.
Snowcross oli ensimmäistä kertaa mukana Winter X Games:ssa Aspenissa vuonna 1998.

Snowcross Suomessa

Snowcrossissa ajetaan Suomessa nykyään useampaa eri luokkaa SM-sarjan osalta. Suomen mestaruuksista taistellaan Pro-, Pro Lite-, Junior 14–16- luokissa. Jokaisena kautena viisi Pro Lite -sarjan parasta kuskia nousevat Pro-luokkaan.
Suomessa snowcrossin SM-sarjan säännöstö ja laji itsessään kokee isoja muutoksia vuonna 2018. Suomen Moottoriliiton kanssa tehdyn sopimuksen myötä LiveSports Promotions Oy järjestää Snowcrossin SM-sarjan kausina 2018–2020. LiveSports Snowcross SM Series 2018 sisältää kaudella 2018 viisi SM-osakilpailua, viidellä eri paikkakunnalla.
Nykyisiä suomalaisia ammattilaiskuljettajia ovat muun muassa Aki Pihlaja, Viktor Hertén, Juuso Loukko, Mikko Osmo, Jere Tynkkynen ja Jarno Hietalahti. Suomen menestyksekkäin snowcross-kuski on kaksinkertainen maailmanmestari Janne Tapio.

Snowcross Freestyle

Snowcrossin Freestyle -ajot ovat yleistyneet maailmalla paljon viime vuosina. Suomen ainoa ammattilainen Snowcrossin FSX-ajaja on Jyri Keskiaho. Suomen korkeimmalla sarjatasolla snowcrossin Pro-luokassa ajaa myös toinen Keskiahon veljeksistä, Joonas Keskiaho.
Pertti Vanhanen

Pertti Vanhanen (s. 9. heinäkuuta 1933) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Vanhanen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta 16 A-maaottelussa. Hänen pelasi välihyökkääjänä ja tukimiehenä.
Hän voitti Kotkan Työväen Palloilijoiden riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1951 ja 1952. Lisäksi hän saavutti SM-pronssia vuonna 1964. Suomen Cup-mestaruuksia hänellä on kaksi vuosilta 1958 ja 1961.
Hän edusti urallaan KTP:n lisäksi myös JBK:ta vuosina 1955 ja 1956.
Nobusuke Takatsukasa

Nobusuke Takatsukasa, myös Nobusuke Taka-Tsukasa (jap. 鷹司信輔, 29. huhtikuuta 1889 – 1. helmikuuta 1959) oli japanilainen lintutieteilijä ja prinssi.
Takatsukasa oli tohtori Akira Iizukan oppilaita. Hänet mainitaan Seiichi Shimokōriyaman laatiman Hand-List of the Birds of Korea (1914) teoksen kirjoittajanelikossa, mutta on todennäköistä, että hän ei osallistunut itse luettelon laatimiseen, vaan hänet nimetään Shimokoriyaman mainitsemana kunnianosoituksena.
Takatsukasa julkaisi teoksen The Birds of Nippon (Board of Tourist Industry, Japanese Government Railways, Tokio) vuonna 1941. Takatsukasa julkaisi useita kirjoituksia häkkilinnuista, kuten vuonna 1922 Aviculture in Japan (Avic. Mag. 13, 15–22).
Takatsukasa nimesi linnuista pohnpeinrillin (Rukia longirostra) yhdessä Yoshimaro Yamashinan kanssa ja joitakin alalajeja, muun muassa viirupöllön (Strix uralensis) alalajin momiyamae japanilaisen ornitologin Momiyaman kunniaksi vuonna 1931.
Duunitori

Historia

Thomas Grönholm ja Martti Kuusanmäki perustivat Duunitorin (aiemmin Cloudingsky ja Skyhood ) vuonna 2009. He olivat tutustuneet toisiinsa jo ala-asteella ja perustaneet jo parikymppisinä yhteisen mainostoimiston, josta he siirtyivät vuonna 2005 Roviolle tekemään mainoksia ja pelisivustoja. Parin Rovio-vuoden jälkeen Grönholm ja Kuusanmäki jatkoivat opintojaan Kauppakorkeakoulussa. Aalto-yliopiston yrityshautomossa he perustivat uuden yrityksen. Yrityksen toimialaksi valikoitui rekrytointiala, sillä Grönholmin ja Kuusanmäen havaintojen mukaan rekrytointi oli ”sähköpostipelleilyä”, jossa työnhakija ja työnantaja tekivät molemmat paljon työtä, josta suurin osa oli turhaa. Rekrytoinnit epäonnistuivat, koska ei osattu määritellä, ketä ollaan etsimässä.
Aluksi yritys kehitti omaa rekrytointijärjestelmää samaan aikaan, kun he tekivät alihankintana ohjelmistokehitystä muille. Syksyllä 2010 yritys oli mukana projektissa, jonka myötä he laittoivat kartalle kaikki Suomen työpaikat. Näin syntyi työpaikkojen hakupalvelu Duunitori, joka ei tosin moneen vuoteen tuottanut mitään. Ensimmäinen Duunitori.fi perustui Googlen karttaan, johon yhdistettiin tietoja julkisista tietokannoista.
Vuonna 2013 Duunitori alkoi perustaa Facebookiin erilaisia ryhmiä, esimerkiksi Jyväskylän sairaanhoitajille, jotka halusivat seurata oman alansa työpaikkailmoittelua ja muita uutisia.
Vuonna 2014 Duunitorilla oli kuusi työntekijää ja sen liikevaihto oli noin 300 000 euroa. 
Vuonna 2015 Duunitori-työnhakupalvelu löysi Slushissa venäläisen sijoittajan. Yhteensä 260 000 euron rahoitus saatiin Embrialta, joka oli ennenkin sijoittanut media-, peli- ja mainosteknologia-alan yrityksiin, Gorilla Ventures -yrityskiihdyttämöltä ja LavasDesign Oy:ltä.
Vuonna 2017 Duunitorin liikevaihto oli 2,2 miljoonaa euroa ja tilikauden tulos oli noin 190 000 euroa.
Vuonna 2018 Duunitori hallinnoi sosiaalisessa mediassa noin viittäsataa ryhmää ja sillä oli puoli miljoonaa seuraajaa ja 35 työntekijää. Duunitori-palvelulla oli kuukausittain noin 10 miljoonaa sivulatausta kuukaudessa. Yritys uudisti brändistrategiansa yhteistyössä mainostoimisto SEK:in kanssa työpajoissa, joihin kutsuttiin koko henkilökunta.

Palvelut

Duunitori myy rekrytointimarkkinointikampanjoita esimerkiksi yksittäisiin työpaikkailmoituksiin tai yrityksen työnantajamielikuvaan. Kampanjat kohdennetaan yleisölle digitaalisen markkinoinnin avulla. Kilpailijoistaan se eroaa tarinankerronnan ja sisältömarkkinoinnin avulla: vuonna 2018 yrityksessä oli seitsemän henkeä, jotka tuottivat työnantajatarinoihin ja työelämään liittyviä sisältöjä muun muassa videoihin ja podcasteihin.
Duunitori on hyödyntänyt mobiilipeleistä tuttua free-to-play -liiketoimintamallia: työnantajille itse ilmoittaminen on ilmaista, mutta tehokkaista lisäpalveluista joutuu maksamaan.
Magneettimies

Arviot ja vastaanotto

Nyt-liitteessä viisi kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,0.
Nyt-liitteen Leena Virtanen kutsuu Magneettimiestä kulttuuriteoksi. Elokuva riisuu hänestä hienovaraisesti sitä mystiikkaa, joka vuosikymmenten kuluessa on kasautunut Strengin ympärille. Tämä näyttäytyy lahjakkaana ja yllättävän määrätietoisena taiteilijana. Dokumentin kuvauksessa on Virtasen mukaan haettu hempeää ja pehmeää estetiikkaa, mikä sopii tähän aiheeseen, sillä "1970-luvulla miehetkin olivat feminiinisiä."