google/wiki40b huggingface dataset:
Hoikkarölli

Ulkonäkö ja koko

Hoikkarölli kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on monikortinen, korret ovat pystyjä tai kohenevia. Lehdet ovat litteät, viitisen millimetriä leveät ja vaalean vihreät. Ylimmän korsilehden kieleke on 1,3–2,5 mm pitkä. Kukinto laaja, pitkähaarainen, niukkatähkyläinen ja 8–25 cm pitkä röyhy. Ulkohelve on vihneetön, sisähelve puuttuu tai on hyvin pieni. Hoikkarölli heilimöi kesä-heinäkuussa. Laji on yksivuotinen tai lyhytikäinen monivuotinen.
Hoikkarölli muistuttaa suuresti rikkarölliä (A. scabra) ja nurmirölliä (A. capillaris).

Levinneisyys

Hoikkarölli on pohjoinen, mantereisen ilmaston kasvi, jota tyypillisesti tavataan taigametsäalueella. Levinnäisyysalue ulottuu Keski-Ruotsista ja -Suomesta hyvin laikuttaisena läpi Venäjän Itä-Siperiaan, Kamtšatkaan ja Japaniin asti. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikan puolella Alaskassa. Suomessa hoikkarölliä on tavattu hajanaisella alueella Uudeltamaalta ja Hämeestä läpi Keski- ja Itä-Suomen Etelä-Lappiin saakka noin 40 kasvupaikalta. Runsaimmin sitä kasvaa Pohjois-Savossa, Kainuussa ja Etelä-Lapissa. Laji löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran vuonna 1901 Maaningan Korkeakoskelta.

Elinympäristö

Hoikkarölli kasvaa lehdoissa purojen, jokien ja lähteiden ympärillä sekä kosteissa kuusikoissa. Sitä tavataan myös ihmisen muokkaamassa ympäristössä polkujen ja teiden varsilla, ojissa, metsäkoneiden urissa ja hakkuuaukioiden aurausvaoissa. Laji on muuttunut harvinaisemmaksi luontaisilla kasvupaikoillaan metsätalouden tehostumisen tuhotessa sen kasvupaikkoja. Ihmisen luomissa kasvupaikoissa hoikkarölli esiintyy yleensä vain lyhyen aikaa, vaikka saattaa muodostaa monen hehtaarin kasvustoja.
Mega Man 11

Pelaaminen

Pelin rakenne toimii samaan tapaan kuin aiemmissa klassisen Mega Man -pelisarjan osissa. Alussa on valittavana 8 robottimestarin kenttää, jotka voi pelata haluamassaan järjestyksessä. Pomotaisteluiden jälkeen Mega Man saa käyttöönsä uusia aseita voitetuilta robottimestareilta. Tällä kertaa robottimestarien aseita käytettäessä koko Mega Manin ulkomuoto muuttuu, ei ainoastaan väri kuten aiemmissa klassisen sarjan peleissä. Pelin aikana Mega Man voi kerätä ruuveja, jotka toimivat rahana Dr. Lightin kaupassa, josta pelaaja voi ostaa uusia kykyjä sekä käytettäviä esineitä. Kahdessa edellisessä pelissä poissa olleet liukuminen ja ladattava ammus ovat jälleen käytettävissä.
Pelin huomattavin uusi ominaisuus on Double Gear -järjestelmä. Se sisältää kaksi uutta kykyä Mega Manille, joiden käyttö on rajoitettu lyhyeen aikarajaan. Speed Gear hidastaa aikaa, antaen pelaajalle enemmän reaktioaikaa vihollisten hyökkäysten väistämiseen ja tasohyppelyyn. Power Gear taas nostaa Mega Manin hyökkäysvoimaa ja mahdollistaa kahden ladatun ammuksen ampumisen kerralla. Power Gear toimii myös kaikkien robottimestareilta kerättyjen aseiden kanssa. Lisäksi kun Mega Manin elinvoima on alhaalla, on mahdollista käyttää molempia Geareita yhtä aikaa. Mega Man itse ei ole ainoa joka käyttää Double Gear -järjestelmää, sillä myös robottimestarit hyödyntävät niitä taisteluissa ja saavat uusia voimia yleensä taistelun loppupuolella.
Muita uusia ominaisuuksia pelissä on esim. Rush Coil ja Rush Jet -kykyjen käyttäminen suoraan niille varatuista napeista, joten niitä ei tarvitse erikseen valita valikoista, kuten aiemmissa peleissä.

Vastaanotto

IGN antoi pelille arvosanaksi 7.5/10 arvostelussaan.
Cosplay

Cosplay, lyhennetty sanoista ”costume play” (jap. コスプレ, kosupure, suomalaisittain cossaus), eli pukuilu, on harrastus, jossa ihmiset pukeutuvat esimerkiksi manga-, anime-, sarjakuva-, peli- tai elokuvahahmoiksi. Cosplayn juuret ovat Yhdysvaltain scifi-tapahtumissa, mutta nykymuodossaan se on rantautunut länteen Japanista, missä se on verraten suosittua ja josta suurin osa cosplay-pukujen hahmoista lainataan.

Cosplay Suomessa

Suomessa cosplayta on harrastettu pienimuotoisesti noin 1990-luvulta alkaen. Nykyiseen suosioonsa cosplay kuitenkin kohosi Animecon III -tapahtumassa Jyväskylässä vuonna 2004, jolloin sen harrastajien määrä kasvoi räjähdysmäisesti. Tapahtuman cosplay-kisa ei ollut Suomen ensimmäinen, mutta tuolloin siitä tuli tapahtuman suosituimpia ohjelmanumeroita. Tämän jälkeen cosplay-kisoja on pidetty melkein jokaisessa suuremmassa suomalaisessa animetapahtumassa, yleensä Cosplay Finlandin järjestämänä.
Yleisöäänestyksistä kisan parhaiden pukujen valitsemisessa on sittemmin luovuttu sen populistisuuden takia ja yleisön suosikit valitaan nykyään omissa kategorioissaan. Kisoissa tuomarien valintaan vaikuttavat puvun lisäksi myös liikkeet ja ilmeet sekä hahmon luonteeseen eläytyminen lavalla.
Suomessa järjestetään useita 'coneja', joihin liittyy cosplayta. Näitä tapahtumia ovat esimerkiksi Animecon Kuopiossa, Desucon Lahdessa, eri paikkakunnilla vuosittain järjestettävä Finncon, Ropecon Espoossa sekä Tracon Tampereella. Hahmoja on lukemattomia ja tapahtumissa valokuvataan paljon niin tuttuja kuin tuntemattomiakin cosplayereita. Conit ovat yhteisöllisiä tapahtumia ja monet saapuvat paikalle pääasiassa tapaamaan ystäviään, vaikka jokaisella conilla onkin muuta ohjelmaa kuten paneeleja ja erilaisia työtupia.
7,65×21 mm Parabellum

7,65×21 Parabellum (tunnettu myös nimillä .30 Luger ja 7,65×21 mm Luger) on vuonna 1898 kehitetty pistoolipatruuna. Patruunan kehitti saksalainen Deutsche Waffen- und Munitionsfabrik -asetehdas (DWM) Parabellum-pistoolia varten. Myöhemmin patruunasta kehitettiin 9×19 mm Parabellum -patruuna. Patruunan pääsuunnittelijat olivat Georg Luger ja Hugo Borchardt, jotka kehittivät patruunan 7,65×25 mm Borchardt -patruunasta.

Käyttö

Patruunaa käytettiin vuosina 1898-1949 Saksassa, Sveitsissä ja Suomessa. Suomessa 7,65 mm:n Luger-pistooli (M/23) otettiin käyttöön vuonna 1922. Yhteensä 8000 pistoolia toimitettiin Suomeen, mutta vain pieni osa selvisi sodista. Näistä muutamia säilytettiin varastoissa vuoteen 1980 asti.
Miep Gies

Miep Gies (15. helmikuuta 1909 Wien–11. tammikuuta 2010) oli yksi henkilöistä, jotka piilottivat ja suojelivat Anne Frankin perhettä natsien juutalaisvainoilta Alankomaiden miehityksen aikana. Hän löysi ja talletti jälkipolville Anne Frankin päiväkirjat, jotka myöhemmin julkaistiin kuvauksena elämästä holokaustin keskellä.
Gies evakuoitiin joulukuussa 1920 Wienistä Leideniin, sillä hänen kotialueellaan oli yhä ruokapula ensimmäisen maailmansodan jäljiltä. Hän siirtyi Amsterdamiin 1922. 
Gies meni naimisiin Jan Giesin kanssa ja sai ainoan lapsensa vuonna 1950. Anne Frankin päiväkirjan julkaisun jälkeen hänet on mm. julistettu vanhurskaaksi kansakuntien joukossa. Hänelle on myönnetty vuonna 1994 Saksan Bundesverdienstkreuz, vuonna 1995 Yad Vashem -mitali sekä Raoul Wallenberg -palkinto. Alankomaiden kuningatar Beatrix löi hänet Oranje-Nassaun ritarikunnan ritariksi vuonna 1997. Vuonna 1994 Miep Gies sai Saksan Liittotasavallan ansioristin. Hän vastaanotti Los Angelesissa yhdessä Jon Blairin kanssa Oscarin 1996 dokumenttielokuvasta Anne Frank Remembered. 
Hän on kirjoittanut kirjan Anne Frank, suojattini (engl. Anne Frank Remembered; Tammi 1988).
Panssarimuseo

Museotoiminta

Museo avattiin paljaan taivaan alla männikköisessä rinteessä 18. kesäkuuta 1961, jolloin kokoelmissa oli 19 panssarivaunua ja 12 panssarintorjuntatykkiä. Sittemmin näyttelytilat ja kokoelmat ovat kehittyneet huomattavasti. Museota ylläpitää panssarimiesten ja -jääkäreiden maanpuolustusjärjestö Panssarikilta. Museolle ei anneta valtionapuja, vaan ylläpito hoidetaan pääsylipputuloilla ja talkoovoimin. Perusnäyttelyn lisäksi museolla on myös vuosittain vaihtuvia erikoisnäyttelyitä. Museolla järjestetään vuosittain, varsinkin kesällä, myös useita toiminnallisia tapahtumia, joissa kävijät voivat tutustua suomalaiseen sotahistoriaan. Erityisesti keskikesällä järjestettävä perhepäivä on muodostunut koko perheen suosituksi tapahtumaksi, jossa on monipuolista ohjelmaa, kuten ajonäytöksiä.

Kokoelmat

Museon näyttelytiloihin kuuluu kaksi isoa lämmintä hallia. Myymälän yhteydessä olevassa vanhemmassa hallissa on esillä museon vanhimpien vaunujen lisäksi panssarijoukkojen pienesineistöä, kuten univormuja. Uudemmassa hallissa on hieman uudenaikaisempia, ajokuntoisia vaunuja. Näiden lisäksi rinteessä on kylmä moottorihalli, jossa on esillä vaunujen moottoreita, voimansiirto- ynnä muita välineitä. Lisäksi panssarintorjuntanäyttelylle on lämmitetty rakennus, jossa on runsaasti panssarintorjuntatykkejä ja muita panssarintorjunta-aseita. Tilan puutteen vuoksi paljon vaunuja ja tykkejä on jouduttu sijoittamaan myös ulkotiloihin. Näyttelytilojen lisäksi museoon kuuluu kahvila sekä matkamuistomyymälä, jossa on laaja valikoima panssareihin ja yleiseen sotahistoriaan liittyviä matkamuistoja, tavaroita ja kirjallisuutta. Panssarimuseo myös itse tutkii ja julkaisee panssareiden historiaan liittyvää materiaalia.
Kokoelman arvokkaimman osan muodostaa talvi- ja jatkosodassa viholliselta vallattu kalusto: kun omia panssarivaunuja ei sota-aikana ollut, ne piti hankkia sotasaaliina. Museossa on näytteillä harvinainen Sturmgeschütz III -rynnäkkötykki, T-26, T-28, T-34, Panzer IV ja muita puolustusvoimien käytössä olleita panssariajoneuvoja koko puolustusvoimien historian ajalta. Museon uusin vaunu on edelleen palveluskäytössä oleva panssarivaunutyyppi Leopard 2A4.
Museon harvinaisuuksiin kuuluu osumien tuhoama neuvostotunnuksinen T-26-panssarivaunu. Se tuhottiin Suomussalmella talvisodassa ja kuului alun perin välirauhan aikana järjestettyyn sotasaalisnäyttelyyn.

Muuta

Museon johtajana toimii evl evp Simo Hautala. Pitkäaikainen johtaja Timo Teräsvalli toimi johtajana vuoden 2018 loppuun. Aikaisempia museon johtajia on maj evp Maunu Uoti.
Peter Cowie

Peter Cowie (s. 24. joulukuuta 1939) on brittiläinen elokuvakriitikko ja elokuvahistorioitsija, joka on erikoistunut Pohjoismaiseen elokuvaan. Hän toimitti pitkään vuonna 1963 ensimmäistä kertaa ilmestynyttä International Film Guide -vuosikirjaa, ja on julkaissut yli 30 teosta. Cowie on kirjoittanut muun muassa Ingmar Bergmanin ja Akira Kurosawan elämäkerrat. 
1980-luvulla Cowie vaikutti myös Suomessa toimien Helsingissä järjestetyn Hanasaaren pohjoismaisen elokuvafestivaalin johtajana vuodesta 1983 lähtien. Vuonna 2006 hän toimitti Yleisradiolle Alexis Kourosin ohjaaman viisiosaisen televisiosarjan Matka suomalaiseen elokuvaan.
Yrjö K. Suominen

Yrjö Kaarlo Suominen (24. tammikuuta 1900 Pietari – 28. toukokuuta 1991 Vaasa) oli suomalainen psykiatrian ylilääkäri.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Suomisen vanhemmat olivat räätälimestari Kaarlo Stefanus Suominen ja Olga Kahi. Hän oli naimisissa lääketieteen lisensiaatti Sirkka Suomisen (o.s. Lähdekivi, s. 1904) kanssa. Sirkka Suominen toimi Mustasaaren sairaalan alilääkärinä vuodesta 1944 alken.  Suominen pääsi ylioppilaaksi 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921, filosofian maisteriksi 1923, lääketieteen kandidaatiksi 1924 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1929. Suominen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja hän oli mukana vapaaehtoisena Vienan Karjalan retkellä 1918. Suominen oli Lapinlahden keskuslaitoksen avustavana lääkärinä 1929–1931, Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä 1931–1933, Mikkelin piirimielisairaalan ylilääkärinä 1933–1938 ja Mustasaaren sairaalan ylilääkärinä 1939–1963. Hän toimi jatkosodan aikana 11. Divisioonan johtavana lääkärinä ja sai lääkintäeverstiluutnantin arvon 1943. Suominen oli Ylioppilaskuntien Laulajien puheenjohtajana 1925–1926 ja Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina 1927–1929. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1958.
Vuonna 1945 julkaistiin Sotilaslääketieteellisessä aikakauslehdessä Suomisen rotuhygieniaa käsitellyt artikkeli Sota ja rotuhygienia, joka perustui hänen sodan aikana lokakuussa 1943 11. divisioonan lääkintähenkilökunnalle pitämäänsä esitelmään. Artikkelissa Suominen esitti arvionaan, että 13 prosenttia Suomen kansasta oli haitallisia sotaponnistuksille sitoessaan yhteiskunnan resursseja ja spekuloi, että "tiettyjen tuhansien" suomalaisten – joihin Suominen luki useimmat mielisairaat sekä uusintarikolliset, vajaaälyiset, työkyvyttömät, juopot ja ”pinnarit” – tappaminen vapauttaisi voimavaroja sodankäyntiin kun poliiseja, vanginvartijoita, mielisairaanhoitajia ynnä muita voitaisiin sijoittaa uusiin tehtäviin ja samalla myös elintarvikeannoksia voitaisiin lisätä. 
»Tervettä kansanruumista jäytävät loiset ja lurjukset, jotka käyttävät hyväkseen kulttuuriyhteiskunnan humanitäärisiä oloja, lisääntyvät nopeammin kuin parempi kansanaines eivätkä edes kaadu rintamalla. Sellaisia oli Suomessa arviolta puoli miljoonaa. Sterilisoimistoimet olivat riittämättömiä – "tiettyjä tuhansia" olisi tapettava, jotta vapautuisi poliiseja, vanginvartijoita ja mielisairaanhoitajia. Nykyaikaisen sodan ongelma oli, ettei sodassa enää kaatunut kansan heikko aines, vaan juuri parhaimmisto. Kunnon miesten kuollessa rintamalla henkisesti heikko aines vain lisääntyi avioliittomahdollisuuksien kasvaessa. Nämä psykopaatit, lurjukset, pehmeäluonteiset, kelvottomat ja siis ala-arvoiset "tavalla tai toisella harmittavaisen tuntuiset" miehen irvikuvat ja neurootikot heittäytyivät "muka sodan uhreina valtion elätettäväksi".»
Aigisthos

Aigisthos (muinaiskreikaksi Αἴγισθος, "vuohen voima") oli kreikkalaisessa mytologiassa Thyesteen ja hänen tyttärensä Pelopeian poika. Hänen isänsä oli noussut veljensä Atreuksen kanssa valtaan Mykenessä heidät väliaikaishallitsijoiksi asettaneen kuningas Eurystheuksen kuoltua taistelussa herakleideja vastaan.
Thyestes oli saanut valtaistuimen Atreuksen puolison Aeropen, jonka kanssa hänellä oli suhde, petettyä miehensä, mutta Atreus oli syrjäyttänyt tämän Zeuksen avustuksella. Atreus karkotti veljensä, ja myöhemmin, kun hän sai tietoonsa Thyesteen aviorikkomuksen, hän tappoi veljensä pojat ja tarjosi heidän lihaansa valmistettuna Thyesteelle teeskennellen anteeksiantoa ja ystävyyttä. Kun Thyestes oli nauttinut ateriansa, Atreus näytti hänelle säästämänsä raajat ja karkotti tämän uudelleen maasta.
Thyesteen etsiessä keinoja kostaa veljelleen, hän sai oraakkelilta tiedon, että hän voisi saada kostonsa, jos hän saisi pojan oman tyttärensä kanssa. Hän saikin Aigisthoksen tyttärensä kanssa, mutta tämän äiti hylkäsi lapsensa häveten insestiä. Paimen löysi lapsen ja antoi tämän Atreukselle, joka kasvatti poikaa omanaan. Aigisthoksen vartuttua mieheksi Thyestes paljasti hänelle olevansa sekä tämän isä että isoisä, ja että Atreus on hänen setänsä, jolloin Aigisthos tappoi Atreuksen.
Thyestes palasi jälleen valtaan, mutta Atreuksen pojat Agamemnonin ja Menelaoksen pelasti heidän hoitajansa Sikyonin. Spartan kuningas Tyndareus haetti Atreuksen pojat luokseen, ja yhdessä he ajoivat Thyesteen jälleen pois. Tyndareus antoi heille tyttärensä vaimoiksi, Klytaimnestra Agamemnonille ja Helenan Menelaokselle, joka peri valtaistuimen Tyndareuksen kuoltua.
Sen jälkeen kun Agamemnon oli lähtenyt Troijan sotaan, Aigisthos vietteli tämän vaimon Klytaimnestran. Kuninkaan palattua kymmenen vuoden päästä takaisin Mykeneen nämä tappoivat tämän; Klytaimnestra antoi miehelleen hihattoman ja kaula-aukottoman paidan, jota pukiessa hänet tapettiin; tappajana oli joko Aigisthos tai Klytaimnestra. Myös Agamemnonin rakastajatar Kassandra murhattiin; tämän surmasivat joko Aigisthos ja Klytaimnestra yhdessä tai Klytaimnestra yksin.
Agamemnonin tytär Elektra pelasti veljensä Oresteen, vielä sylilapsen, lähettämällä tämän pois, mutta hänen aikuistuttuaan hän halusi kostaa isänsä kuoleman. Niin hän palasi Mykeneen ja tappoi sekä äitinsä Klytaimnestran että Aigisthoksen.
Kasperi (Seinäjoki)

Katujen nimet

Kaupunginosan katujen nimien päätteenä on "viita", lukuun ottamatta kolmea suurta tietä: Kototietä, Tapiolantietä ja Vuoritietä. Etuosat katujen nimiin on saatu mm. marjoista, puista, linnuista ja Jukolan seitsemästä veljeksestä. Viitoja ovat mm. Marjaviita, Tuohiviita, Lintuviita ja Jukolanviita.

Kasperin historiaa

Kasperi oli 1960-luvun alussa vielä täysin asumatonta, metsäistä ja soista aluetta. Seinäjoen kasvaessa kaupungiksi alkoi kiinnostus alueen rakentamisesta. Aikanaan alueen suunnitteluun haettiin esimerkkiä Espoon Tapiolasta ja alkuperäisen kaavan piirsi arkkitehti Kauko Tiihonen. Kasperi rakennettiin pääosin 1970- ja 1980-luvun aikana. 
Alueen nimeksi ehdotettiin aluksi Seinäjoen Tapiolaa, mutta lopulta kaupunginosa nimettiin alueen laidalla sijainneen Kasperi-torpan mukaan, jota isännöi siihen aikaan Kustaa Kasperi. Kasperi-suvun edustajia on elossa. Kustaa Kasperi oli yrittäjä Martti Salon eno. Martti Salo (s. 1921) ja hänen perillisiään asuu edelleen Seinäjoella.  
Vuonna 1988 pub-ravintola Jesperi aloitti toimintansa Kasperissa. Vuonna 1997 Kasperiin avattiin K-Market. Paikallinen asukasyhdistys Kasperi-Kivistö seura avasi Toimintojen Talo -kirpputori-kahvilan Kasperiin entiseen kauppakiinteistöön vuonna 1998.
Kasperin asuinalueen viereen, Vuoritien eteläpuolelle, rakennettiin 2000-luvulla Hallilanvuoren asuinalue.
Kirsti Kojonen

Kirsti Pauliina Kojonen (s. 23. kesäkuuta 1910 Viipurin maalaiskunta) on suomalainen lastenkirjailija.
Nosferatu

Tuotanto

Murnau halusi filmata Bram Stokerin Draculan, mutta elokuvayhtiö ei saanut oikeuksia tarinaan. Tämä ei kuitenkaan haitannut Murnauta, joka oli jo aiemmin tehnyt elokuvan Robert Louis Stevensonin kirjasta Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde nimellä Der Januskopf. Murnau jatkoikin elokuvan tuottamista ja muutti lähinnä vain hahmoja ja paikkoja. Vampyyri Draculasta tuli Nosferatu, Kreivi Draculasta Kreivi Orlok ja Jonathan Harkerista Hutter. Lisäksi vampyyri ei elokuvassa uhannut Lontoota vaan Bremeniä. Romaanissa tohtori van Helsing mainitsee myös Nosferatun eräänä vampyyrin nimityksenä. Pääosassa vampyyrin roolin tulkitsi Max Schreck.
Nosferatu oli lopulta Prana-Film-tuotantoyhtiön ainoa elokuva, sillä Murnau kulutti yrityksen varat Nosferatun markkinointiin. Bram Stokerin leski Florence Stoker haastoi myös Prana-Filmin oikeuteen tekijänoikeusrikkomuksesta. Stoker voitti oikeudenkäynnin, mutta Prana-Filmillä ei ollut enää varaa maksaa korvaussummaa. Stoker jatkoi oikeudenkäyntiä, ja tuomioistuin määräsi Nosferatun kopiot tuhottaviksi. Joitakin kopioita kuitenkin säilyi. Stoker onnistui vielä estämään Lontoon ensi-illan, mutta lopulta elokuva levisi maailmalle, ja Yhdysvaltain ensi-ilta oli vuonna 1929. Kokonaista kopiota alkuperäisestä elokuvasta ei kuitenkaan löydetty ennen kuin vuosituhannen vaihteen jälkeen. Nosferatusta on muodostunut yksi kauhuelokuvan suurimpia klassikoita.

Sovitukset

Werner Herzog filmasi vuonna 1979 uusintaversion nimellä Nosferatu – yön valtias (Nosferatu: Phantom der Nacht). Pääosaa näytteli Klaus Kinski. Nosferatu – yön valtias oli arvostelumenestys ja sitä pidetäänkin esikuvalleen uskollisena kunnianosoituksena. Herzog pystyi käyttämään elokuvassaan Bram Stokerin romaanin henkilönimiä, sillä tekijänoikeus oli jo umpeutunut.
E. Elias Merhige ohjasi vuonna 2000 elokuvan Shadow of the Vampire, joka kertoo alkuperäisen Nosferatun kuvauksista. Elokuvaan kuului pätkiä alkuperäisen elokuvan kohtauksista. Tämän elokuvan ideana oli, että Nosferatua esittänyt näyttelijä Max Schreck olikin oikeasti vampyyri.
HMS Undaunted (R53)

Palvelus

Alus upposi maalilaivana marraskuussa 1978.
Puhe (esitys)

Puhe on suullinen esitys, joka pidetään tavallisesti jossain tilaisuudessa. Puheessa voidaan esittää esimerkiksi tervehdys, onnittelu, kiitos tai kannanotto. Erilaisia puhetyyppejä ovat poliittinen puhe (kuten vaalipuhe), avajaispuhe, hartauspuhe, kiitospuhe, muistopuhe, juhlapuhe, maljapuhe ja saarna.
Suositut puhujat voivat saada esiintymisestään satojentuhansien eurojen palkkion. Maailman kovapalkkaisimpiin puhujiin kuuluu monia Yhdysvaltain entisiä presidenttejä, kuten Ronald Reagan, Bill Clinton ja Barack Obama. Liikemies Donald Trump sai kiinteistömarkkinoihin liittyvissä tilaisuuksissa vuosina 2006-2007 noin 1,5 miljoonan dollarin puhujanpalkkioita.
Max Klinger

Max Klinger (18. helmikuuta 1857 Leipzig – 5. heinäkuuta 1920) oli saksalainen taidemaalari, graafikko ja kuvanveistäjä. Hän oli 1880−1890-lukujen symbolismin pääedustajia, jonka töissä yhdistyvät kirjallisuudesta aiheensa saanut symbolismi realistisiin yksityiskohtiin ja klassisoivaan muotokieleen. Ulkoilmamaalauksissaan Klinger liittyi myös realistisen tyylisuunnan edustajiin.
Yksi Klingerin tunnetuimmista veistoksista on Klingerin aikana kohua herättänyt Beethoven monumentti, joka paljastettiin Wienin näyttelyssä vuonna 1902 ja myytiin myöhemmin Leipzigiin.
Asteroidi 22369 Klinger on nimetty Max Klingerin mukaan.
Viivi Luik

Viivi Luik (6. marraskuuta 1946 Tänassilma, Viljandimaa, Eestin SNT) on virolainen kirjailija ja runoilija.

Elämänvaiheet

Viivi Luik kävi koulua Ristissä, Kalmetussa ja Tallinnassa. Hän työskenteli Tallinnassa kirjastonhoitajana vuodet 1965–1967 ja on sen jälkeen elänyt vapaana kirjailijana. Vuonna 1974 hän avioitui kirjailija ja diplomaatti Jaak Jõerüütin kanssa. Aviomiehen työ on vienyt hänet ulkomaille asumaan: Helsinkiin 1993–1997, Berliiniin 1996 ja Roomaan 1998–2003. Nykyisin Luik asuu Riiassa.

Runoilijana

Luiken varhaiset runot 1960-luvulta sisältävät maalaistytön herkkiä luonnonelämyksiä. Ensimmäistä runokokoelmaa Pilvede püha (1965) leimaa välitön luonnontunne ja sävyisä lyyrisyys. Toinen kokoelma Taevaste tuul (1966) sisältää myös kaupunkiaiheita ja kuvaa yhteiskuntasuhteiden monimutkaisuutta. Ilmaisu on tiivistynyt niukkasanaiseksi ja viitteelliseksi.
1960–1970-luvun vaiheessa Luik siirtyi kirjoittamaan assosiatiivista runoutta (mm. Hääl). Säkeet ovat lakonisia ja katkelmallisia, ja runoilijan katse on kääntynyt sisäänpäin. Pian tämän jälkeen Luiken aihepiiri laajeni luonnosta ja itsetutkistelusta yhteiskunnan ilmiöihin ja arkeen. Hän siirtyi vapaasta mitasta nelisäkeeseen ja ankaraan ilmaisuun kokoelmissa Pildi sisse minek (1973) ja Põliskevad (1975). Arkiseen elämään suuntautuu myös runokokoelma Maapäälsed asjad (1978).

Prosaistina

Proosaa Viivi Luik alkoi kirjoittaa 1970-luvulla. Huomion arvoisia ovat kolme lastenkirjaa Leopold-nimisestä pojasta (1974–1976) sekä kertomus Salamaja piir (1974).
Luiken romaani Seitsemäs rauhan kevät (1985) osoittautui suureksi menestykseksi. Teos on avoimen omaelämäkerrallinen kuvaus pienen maalaistytön maailmasta 1950-luvun sekavissa yhteiskuntaoloissa. Romaani Historian kauneus (1991) kuvaa vuotta 1968: päähenkilöt virolainen nainen ja juutalainen mies kohtaavat Riiassa, kun Neuvostoliitto miehittää Prahan. Molemmat romaanit on käännetty useille kielille.
Kutlampi (Heinola, kirkonkylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,8 metriä mpy.
Soulfly

Soulflysta 3:seen – aiemmat kokoonpanot

Max Cavalera perusti Soulflyn jätettyään Sepulturan loppuvuodesta 1996. Hän löysi itselleen seuraavanlaisen kokoonpanon: Roy Mayorga - rummut, Marcello D.Rapp - basso sekä Jackson Bandeira - kitara.
Cavaleran ottopoika Dana Wells murhattiin elokuussa 1996, eikä murhaa ei ole vieläkään ratkaistu. Soulflyn nimikko-otsikoitu debyyttialbumi julkaistiin vuonna 1998. Albumi oli ensimmäisellä viikollaan Billboard-listalla 82:s.
Cavalera vieraili Deftonesin Around The Fur -albumilla kappaleessa Headup, joka kertoi Wellsin kuolemasta. Myös Soulflyn seuraavalla albumilla Primitivellä oli kappale Pain, joka kertoi myös Wellsin kuolemasta. Deftonesin keulakuva Chino Moreno vieraili tässä kappaleessa. Primitive sijoittui listan sijalle 32. Roy Mayorgan Primitivellä korvasi Joe Nunez. Max Cavalera tuotti Soulflyn kolmannen albumin ॐ, joka sijoittui listan sijalle 46. Roy Mayorga palasi rumpuihin tällä albumilla.

Prophecysta Dark Agesiin – nykyinen kokoonpano

Soulfly palasi Prophecylla täysin uudella kokoonpanolla. Joe Nunez oli jälleen rumpali, Marc Rizzo kitaristi. Bassoa soittivat levyllä kaksi henkilöä: Dave Ellefson Megadethista ja Bobby Burns. Cavalera selitti bändin sivuilla käyttävänsä joka albumilla eri soittajia ja jatkavansa todennäkoisesti samalla lailla. Prophecylla kuullaan vaikutteita uskonnolisista teemoista, maailmanmusiikista ja flamencosta. Albumi sijoittui Billboardin sijalle 86.
Vuonna 2005 Soulfly julkaisi Dark Agesin. Dave Ellefson soitti myös tällä albumilla muutamassa kappaleessa bassoa.