google/wiki40b huggingface dataset:
Jagex

Jagex (Java Gaming Experts) on brittiläinen online-pelien tuottaja. Jagexin toimistoja on ympäri maailmaa, mutta päätoimisto on Cambridgessä, Isossa-Britanniassa. Sen perusti Andrew Gower, veljensä Paul Gowerin kanssa joulukuussa 2001. Jagexin suosituin peli on maailmanlaajuisesti menestynyt RuneScape. Jagexin työtä on myös pelisivusto FunOrb sekä MMOSG-peli War of Legends. Tällä hetkellä (marraskuu 2016) Jagex on työstämässä uusia pelejä, Stellar Dawnia ja 8realmsia.
FK Tšernomorets Novorossijsk

Historia

Seura perustettiin alun perin vuonna 1907. Se on tunnettu historiansa aikana lukuisilla eri nimillä: Olimpija (1907—1930), Dynamo ( 1931—1941), Stroitel (1945—1957), Tsement (1960—1969), Trud (1970), Tsement (1978—1991), Gekris (1992—1993), Tšernomorets (1993—2004), Novorossijsk (2005) ja Tšernomorets (2006—).
Neuvostoliiton sarjoihin Tšernomorets osallistui ensi kerran vuonna 1960. Suurimman osan historiastaan se pelasi Neuvostoliiton kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Venäjän itsenäistyttyä Tšernomorets pelasi pääsarjatasolla kaudet 1995–2001 ja 2003, mutta menetti vuonna 2005 ammattilaislisenssinsä. Seura jatkoi toimintaa hetken aikaa Novorossijsk-nimellä, ja nousi takaisin ammattilaisliigatasolle kakkosdivisioonaan kaudeksi 2006, ja parin kauden kuluttua ykkösdivisioonaan. Kaudeksi 2010 joukkue putosi sarjatasoa alemmas.
Karel Schwarzenberg

Ruhtinas Karel Schwarzenberg (tai Karel, Schwarzenbergin ruhtinas tai saks. Karl Johannes Nepomuk Josef Norbert Friedrich Antonius Wratislaw Mena von Schwarzenberg, s. 10. joulukuuta 1937 Praha) on tšekkiläinen poliitikko ja TOP 09 -puolueen johtaja. Hän toimi maansa ulkoministerinä 2007–2009 ja 2010–2013.
Schwarzenbergilla on syntymästään saakka ollut myös Sveitsin kansalaisuus. Schwarzenberg on böömiläis-frankenilaisen Schwarzenbergin ruhtinassuvun päämies, Kaarle VI:n ja ruhtinatar Antonie von Fürstenbergin poika. Hänen vanhempansa pakenivat vuonna 1948 kommunistien noustua valtaan Tšekkoslovakiassa. Schwarzenberg opiskeli lakia ja metsänhoitoa Wienissä, Münchenissä ja Grazissa, muttei suorittanut tutkintoa. Hän meni naimisiin kreivitär Therese von Hardeggin kanssa 1967; liitto päättyi eroon 1988, mutta pari avioitui uudelleen 2008. Heillä on kolme lasta. Itävallassa Schwarzenberg otti aktiivisesti osaa politiikkaan ja liittyi Itävallan kansanpuolueeseen.
Schwarzenberg oli Václav Havelin pitkäaikainen ystävä ja Forum 2000 -säätiön jäsen. Hän johti 1984–1991 Kansainvälistä Helsinki-komiteaa. Vuonna 1989 hän sai Euroopan komission ihmisoikeuspalkinnon Lech Wałęsan kanssa. Hän palasi Tšekkoslovakiaan 1989 ja vuosina 1990–1992 hän työskenteli Havelin neuvonantajana. Schwarzenberg valittiin senaattoriksi 2004 Občanská demokratická aliance (ODA) -puolueen edustajana. Vuonna 2007 hänet nimitettiin Vihreiden tuella ulkoministeriksi Tšekin tasavallan Mirek Topolánekin hallitukseen. Presidentti Václav Klaus vastusti nimitystä ja sanoi Schwarzenbergille olevan niin vahvat suhteet Itävaltaan, ettei hän voisi olla puolueeton ulkoministeri. Ulkoministerinä Schwarzenberg mm. allekirjoitti sopimuksen yhdysvaltalaisen tutkatukikohdan sijoittamista Tšekkiin (presidentti Obama peruutti hankkeen 2009) ja toimi EU:n ulkoasioiden neuvoston puheenjohtajana maansa puheenjohtajakaudella alkuvuonna 2009. Schwarzenbergin ensimmäinen ulkoministeritaival päättyi toukokuussa 2009 hallituksen saatua epäluottamuslauseen parlamentilta.
Schwarzenberg valittiin kesällä 2009 perustetun TOP 09 -puolueen johtoon. Puolue saavutti toukokuun 2010 vaaleissa yli 16 prosentin äänisaaliin ja nousi kolmen puolueen oikeistohallitukseen. Schwarzenberg sai eniten henkilökohtaisia ääniä koko maassa ja hänestä tuli Petr Nečasin hallituksen ulkoministeri ja 1. varapääministeri heinäkuussa 2010.
Schwarzenberg oli ehdokkaana tammikuun 2013 presidentinvaalissa. Vaalin ensimmäisellä kierroksella 12.1.2013 kukaan ehdokkaista ei saanut vaadittavaa enemmistöä. Jatkoon pääsivät Miloš Zeman ja Schwarzenberg, jonka menestystä pidettiin yllätyksenä. Toisella kierroksella sosiaalidemokraatteja edustanut entinen pääministeri Zeman sai 55 prosenttia äänistä. Konservatiiveja edustaneen ulkoministeri Schwarzenbergin äänisaalis jäi 45 prosenttiin.
Carpatairin lento 128

Onnettomuus

Lentokoneen kapteeni huomasi koneen laskeutumistelineiden olevan jumissa noin kymmenen kilometriä ennen länsiromanialaista Traian Vuian kansainvälistä lentoasemaa Timișoarassa, jonne kone oli laskeutumassa. Tämän jälkeen kone jäi miltei kahdeksi tunniksi kiertelemään lentoaseman yläpuolelle. Näin koneen polttoainemäärä väheni ja samalla myös tulipalon riski pienentyi.
Samaan aikaan palokunta levitti lentoasemalle vaahtopatjaa, jonne kone lopulta pääsi laskeutumaan. Kaikki koneessa olleet onnistuttiin evakuoimaan ilman vahinkoja. Lentoasemalla oli odottamassa konetta kolme paloautoa ja vähintään kymmenen ambulanssia. Onnettomuuden jälkeen lentoasema suljettiin kahdeksi ja puoleksi tunniksi.
Koneen kapteeneina olivat turmalennolla moldovalaiset Iurie Oleacov ja Leonid Babischi. Oleacovin mukaan matkustajat pysyivät rauhallisina tilanteesta huolimatta. Lentokoneessa oli matkustajina 23 moldovalaista, 11 romanialaista, yhdeksän italialaista, kaksi saksalaista ja kaksi kreikkalaista. Miehistö puolestaan oli kokonaan moldovalainen.
McLaren Technology Group

McLaren Technology Group on Bruce McLarenin perustama ja Ron Dennisin laajentama konserni, johon kuuluvat yhtiöt keskittyvät enimmäkseen Team McLarenin Formula 1 -liiketoiminnan ympärille.  Konsernin päämaja sijaitsee McLaren Technology Centreksi kutsutussa kompleksissa Wokingissa, Isossa-Britanniassa.
Valmet L-90 TP Redigo

Historia

1980-luvun alussa Valmet Oy Kuoreveden tehtaalla oli tarve aloittaa uusi lentokoneprojekti, koska Vinka- ja Hawk-valmistus oli päättymässä. Päätettiin lähteä kehittämään Valmet L-70:n pohjalta nopeampaa, potkuriturbiinilla ja sisäänvedettävällä laskutelineellä varustettua jatkokoulukonetta. Sen nimeksi tuli aluksi Valmet L-80 TP Military Trainer. Myös Turbo-Vinhaksi kutsutun koneen pääsuunnittelija oli Elias Järvineva; hänen jäätyään eläkkeelle pääsuunnittelijana jatkoi Jaakko Harjumäki. Koneen suunnittelussa pyrittiin kustannusten minimoimiseksi hyödyntämään mahdollisimman paljon Vinkan valmistuksessa käytettyjä työvälineitä.
Tehtaan koelentäjä Paavo Janhunen lensi prototyypillä OH-VBB ensimmäisen kerran 12. helmikuuta 1985. Kone tuhoutui 14. lennollaan 24. huhtikuuta 1985,  kun kone ei oiennut syöksykierteestä. Sekä koelentäjä Janhunen että koelentoinsinööri Juhani Jääskeläinen kuolivat. Konetta ei ollut varustettu prototyyppien syöksykierrekokeissa normaalisti käytetyllä oikaisuvarjolla.
Kehitystyötä päätettiin jatkaa. Tehdas aloitti toisen prototyypin rakentamisen. Sille annettiin uusi tyyppinimi Valmet L-90 TP Redigo. Prototyyppi OH-VTP teki ensilentonsa 1. heinäkuuta 1986. Koneessa oli Allison 250 -moottori. Toinen prototyyppi (OH-VTM) lensi ensilentonsa joulukuussa 1987. Tämän koneen moottorina oli Turbomeca TP 319 -potkuriturbiini, jonka tehoja oli alennettu 373 kilowatista 313 kilowattiin. Toinen prototyyppi OH-VTM tuhoutui Belgiassa lentonäytöksessä 29. elokuuta 1988. Tehtaan koelentäjä majuri (evp) Ari Piippo kuoli onnettomuudessa.
Keväällä 1989 pääsuunnittelijaksi tuli Jukka Raunio, joka toteutti rungon pidennyksen. Pidennetty versio läpäisi FAR23- tyyppihyväksynnän.
Redigoja valmistettiin Kuorevedellä Suomen ilmavoimille yhteyskoneeksi. Ilmavoimat tilasi kymmenen Redigoa Allison-moottoreilla 6. tammikuuta 1989. Ilmavoimilla on ollut käytössään kymmenen Redigoa, joiden tunnukset ovat RG-1 ... RG-10. RG-10 (ollut myös RG-11-tunnuksella) on luovutettu Valmetille koelentoihin marraskuussa 1991. Ensimmäinen palveluskäyttöön tullut kone oli RG-1 toukokuussa 1992.
Konetta myytiin Hornet-vastakauppoina Meksikoon ja Eritreaan koulukoneeksi noin 30 kappaletta. Vuonna 2007 Meksikon laivastolla oli yhdeksän Redigoa käytössään ja Eritrean ilma­voimilla kahdeksan. Valmet myi syksyllä 1995 koneen valmistusoikeudet Italiaan Aermacchille, joka markkinoi sitä M290TP-tunnuksella.
Redigo poistui Suomen ilmavoimien käytöstä vuoden 2013 aikana. Konetyypin viimeisen lennon ilmavoimissa suoritti Lentosotakoulun johtaja eversti Jukka Ahlberg 31.10.2013 Kauhavalla.

Koneiden myynti Ruotsiin

Lokakuussa 2014 Ilmavoimat ilmoitti myyvänsä loput Redigot ja ottavansa vastaan ostotarjouksia näistä 5:stä koneesta (RG-1, RG-2, RG-3, RG-6 ja RG-9) 3.12.2014 mennessä. Koneet olivat varastoituna osiin purettuina Hallissa. Ostajaksi ilmoitettiin ruotsalainen Helicopterservice Sweden AB joulukuussa 2014.
Prototyyppi OH-VTP sai oman vitriininsä Patrian tehdasalueella Hallissa syksyllä 2011.
Sankt Moritz

Sijainti

Sankt Moritzin kylä sijaitsee noin 1 800 metrin korkeudessa Sankt Moritzin järven rannalla ja lähivuorten rinteillä. Kunnan korkein kohta on Piz Julier (3 380 m mpy.).

Asukkaat

Vakituisia asukkaita kunnassa on noin 5 200, joista 40 % on ulkomaalaisia. Lisäksi kausittaisia siirtotyöläisiä on noin 3 000.

Urheilukeskus

Sankt Moritzissa sijaitsee Corviglian laskettelukeskus. Sankt Moritzissa on järjestetty talviolympialaiset vuosina 1928 ja 1948 sekä alppihiihdon MM-kilpailut vuosina 1934, 1974, 2003 ja 2017. Sankt Moritzissa sijaitsee lisäksi yksi harvoista maapallon kelkkailun keinosuorituspaikoista, joten siellä on järjestetty myös lukuisia eri kelkkailulajien arvokilpailuja. Skeleton eli mahakelkkailu on peräisin Sankt Moritzista.

Liikenneyhteydet

Innjoen varressa kulkeva päätie 27 (saks. Hauptstrasse) kulkee kunnan läpi. Maantieyhteys Italiaan on muun muassa Berninasolan yli Tiranoon. Sankt Moritz on Rhätische Bahn -rautatieyhtiön tärkeimpiä solmuasemia.
Sankt Moritzista on suora linja-autoyhteys muun muassa kantonin pääkaupunkiin Churiin ja Italian Chiavennaan. Paikallisia bussireittejä on kymmenkunta. Sankt Moritzista on suora junayhteys Churiin, Italian Tiranoon ja Engadinin laakson itäosiin. Sankt Moritz on Glacier Express ja Bernina Express -matkailujunien pääteasema. Lisäksi laaksosta pääsee vuorille useilla köysiradoilla.
Sankt Moritzin naapurikunnassa, Samedanissa, on kansainvälinen lentokenttä.
Tampereen postitalo

Tampereen postitalo on Tampereen pääpostiksi 1970-luvun alussa valmistunut rakennus. Joissakin lähteissä talon valmistumisvuodeksi mainitaan 1972, mutta postimuseon mukaan talo on valmistunut jo 1971. Postimuseon tietojen mukaan yleisöpalvelu muutti taloon vuoden 1971 elokuussa ja postinkäsittely samana vuonna ennen jouluruuhkaa. Valmistuessaan talon postinkäsittely edusti uusinta tekniikkaa muun muassa elektronisella muistilla varustettuine postinkäsittelykoneineen. Talo sijaitsee Kyttälän kaupunginosassa osoitteessa Rautatienkatu 21. Sen lähialueella ovat Hämeenkadun ja Tampereen rautatieaseman valtakunnallisesti arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt.
Arkkitehti Veikko Malmion suunnittelema rakennus edustaa tyyliltään betonibrutalismia. Sen seinät ovat punaista väribetonia, ja myös rakennuksen aidat ja rampit ovat betonia. Talon pääovi sijaitsee Rautatienkadun puolella talon kaksikerroksisessa osassa, jossa alun perin sijaitsi postisali. Kaksikerroksisessa osassa entisen postisalin kohdalla on oktaedrimaisten kattoikkunoiden sommitelma. Talon huomattavampi yhdeksänkerroksinen eteläjulkisivu on postiljooninpuiston yli Tampereen rautatieasemalle päin. Eteläjulkisivulla olevien sivusisäänkäyntien kulkuväylä on kahden kerroksen korkuisten ulokepalkkien tukemien betonipylväiden suojissa. Vuonna 2012 postitalon kanssa saman korttelin itäreunaan valmistui Cumulus-hotelli, joka on vuodesta 2015 ollut Holiday Inn -ketjun hotelli. 
Tampereen pääposti siirtyi vuonna 2016 Tullintorille.   Tammikuussa 2016 alkoi rakennushanke, jossa korttelin Rautatienkadun puoleiselle laidalle, kaksikerroksisen osan tilalle, rakennettiin 85 uutta asuntoa ja noin 1 000 neliömetriä uutta liiketilaa sisältävä yhdeksänkerroksinen rakennus. Samalla kehitettiin ja saneerattiin 2 500 neliömetriä postitalon nykyisiä liike- ja muita tiloja. Lemminkäisen toteuttama projekti valmistui loppuvuodesta 2017. Postitalon sisätiloja on voimakkaasti muutettu jo aiemmin, kun esimerkiksi postisali on jaettu väliseinin erillisiksi liiketiloiksi.

Aiemmat postitalot

Tampereen ensimmäinen posti- ja lennätintalo rakennettiin Finlaysonin tehdasalueelle vuonna 1867. Hämeenkadulle valmistui uusi postitalo vuonna 1927. Ensimmäinen postitalo on nykyisin asuinkäytössä, Hämeenkadun rakennus puolestaan ravintola- ja toimistokäytössä.
MV Moscow University

Kaappaus ja pelastustoimet

Moscow University oli toukokuussa 2010 matkalla Sudanista Kiinaan, lastinaan 52 miljoonan dollarin edestä öljyä, kun 5. päivä automaattiasein varustautuneet somalialaiset merirosvot kaappasivat aluksen noin 500 kilometrin päässä Jemenin rannikolta. Aluksen 23 hengen miehistö vetäytyi tutkahuoneeseen ja lähetti hätäsanomia. Hätäsanomiin vastasi alueella partiounut Venäjän laivaston hävittäjä Marshal Shaposhnikov.
Seuraavana päivänä 6. toukokuuta Marshal Shaposhnikov saapui paikalle ja ampui kaksi varoituslaukausta. Hävittäjä alkoi antaa suojatulta ja lähetti helikopterin sekä pikaveneitä, mukanaan ryhmä Venäjän merijalkaväen erikoisjoukkoja, Moscow Universitya kohti. Erikoisjoukot laskeutuivat helikopterista aluksen kannelle ja kävivät lyhyen tulitaistelun, jonka jälkeen kaapparit antautuivat. Tulitaistelussa kuoli yksi merirosvo ja kymmenen antautui, kun taas erikoisjoukot selviytyivät tilanteesta ilman tappioita.
Myöhemmin kiinni saadut merirosvot sijoitettiin ilman aseita ja navigointilaitteita pienelle kumiveneelle, joka laskettiin tuuliajolle noin 560 km:n päästä rannikosta. He eivät saavuttaneet rannikkoa ja todennäköisesti menehtyivät. Merirosvojen katoaminen herätti spekulaatioita siitä, että merirosvot olisivat itse asiassa joutuneet venäläisten sotilaiden teloittamiksi.
Kaarinuoliainen

Ulkonäkö ja koko

Se on pohjaväriltään tasaisen harmaanruskea. Selkärankaa pitkin kulkee musta juova, ja pyrstön tyvessä on musta kaari. Pyrstö on läpikuultava, mustapilkullinen, vatsapuolen evät punaiset. Kaarinuoliaisen sukupuolta ei voi määrittää ulkonäön perusteella. Kaarinuoliainen voi kasvaa 10 senttimetrin mittaiseksi.

Alkuperä

Luonnossa kaarinuoliaisia esiintyy Thaimaan Mekong-joessa ja siihen yhteydessä olevissa vesistöissä.

Käyttäytyminen ja ravinto

Kaarinuoliaisille sopii akvaario, jossa on hienojakoinen hiekkapohja ja paljon piilopaikkoja kasvien ja juurakoiden alla. Ne syövät luonnossa nilviäisiä ja akvaariossa kernaasti sinne eksyneet kotilot. Kaarinuoliainen on vilkas ja melko aggressiivinen laji eikä sovi seura-akvaariossa kovin rauhallisten kalojen seuraan. Kaarinuoliaisia pitäisi olla ainakin viiden yksilön parvi, jotta reviirikiistat ja aggressiot jakautuisivat tasaisesti eikä heikointa yksilöä kiusattaisi hengiltä. Kaarinuoliaista on lähes mahdotonta saada lisääntymään akvaario-olosuhteissa.
Kesyhanhi

Kesyhanhi on nimitys, jota käytetään ihmisen kotieläimikseen kesyttämistä hanhista. Useimmat kesyhanhet polveutuvat eurooppalaisesta merihanhesta (Anser anser), osa puolestaan aasialaisesta joutsenhanhesta(Anser cygnoides). Hanhia on käytetty kotieläiminä jo 4 000 vuotta sitten Egyptissä. 
Hanhia jalostettaessa on valittu mahdollisimman suuria yksilöitä, minkä vuoksi kesyhanhi voi painaa jopa 10 kilogrammaa, kun taas sen kantamuoto merihanhi painaa noin vain 4 kiloa. Tämä on vaikuttanut hanhien ruumiinrakenteeseen: siinä missä villihanhien takapää on vaakasuora ja ohut, kesyhanhien takapäähän kertyy runsaasti rasvaa, mikä tekee niistä paksuja ja pakottaa linnun liikkumaan enemmän suorassa asennossa. Tämä takapainoisuus myös estää kesyjä hanhia lentämästä. 
Hanhia on pidetty aikojen saatossa kotieläimenä lihan, munien ja höyhenten vuoksi. Lisäksi hanhenmaksaa valmistetaan ruoaksi. Hanhenmaksan tuotantomenetelmiä pidetään kuitenkin eettisesti julmina, sillä osaa hanhista pakkoruokitaan ennen teurastusta, jotta maksa kasvaisi suuremmaksi.
Rikhard Plantagenet

Rikhard Plantagenet (1411–1460) oli englantilainen York-suvun edustaja. Hänellä oli vahva perinnöllinen oikeus Englannin kruunuun, sillä hän polveutui kahdesta Edvard III:n pojasta, Edmund Langleysta (isänisä) ja äitinsä Anne Mortimerin kautta Clarencen herttuasta Lionelista. Jälkimmäinen oli Edvard III:n toiseksi vanhin aikuisuuteen selvinnyt poika, millä perusteella Rikhard vaati kruunua. Vuonna 1453 hallitseva kuningas Henrik VI sairastui ja Rikhardista tuli Englannin lordiprotektori. Kuninkaan tervehtymisen jälkeen Rikhard ei kuitenkaan suostunut luopumaan vallasta, koska väitti oman vaatimuksensa valtaistuimelle olevan voimakkaampi. Tästä alkoi ruusujen sota, kamppailu kruunusta Lancasterin ja Yorkin sukujen välillä.
Rikhardista ei koskaan tullut kuningasta, vaan hän menehtyi Wakefieldin taistelussa. Hänen vanhin poikansa, Marchin jaarli Edvard, onnistui myöhemmin tuhoamaan koko Lancaster-suvun laillisen perimyslinjan sukupuuttoon ja nousi kuninkaaksi nimellä Edvard IV. Edvardin kuoltua hänen veljensä, Gloucesterin herttua Rikhard, vangitsi ja luultavasti surmasi hänen poikansa (niin kutsutut Towerin prinssit) ja nousi kuninkaaksi nimellä Rikhard III. Lancasterien viimeinen kruununtavoittelija Henrik VII löi Rikhard III:n vuonna 1485 ja nai Yorkin Elisabetin, Edvard IV:n tyttären, jolloin Tudor-suku astui valtaan ja ruusujen sota käytännössä loppui.
Time Flies... 1994–2009

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
Ajomies (laulu)

Ajomies (ven. Ямщик, не гони лошадей, Jamštšik, ne goni lošadei) on venäläinen laulu. Se on romanssi, jonka tekijöiksi on merkitty Jakov Feldman (sävel) ja Nikolai von Ritter (sanat). Se nousi suosioon Venäjällä 1910-luvulla. Suomenkieliset sanat siihen ovat tehneet Usko Kemppi ja Reino Helismaa sekä Martti Wuori. Sen ovat levyttäneet Suomessa mm. Olavi Virta vuonna 1958, Topi Sorsakoski 1986 ja Jaakko Ryhänen 1989 sekä Matti Salminen vuonna 1976 nimellä Ei kyytimies kiirettä oo.
ARA Veinticinco de Mayo (1890)

Valmistus

Elswickin telakka sai kesäkuussa 1886  luvan valmistaa uuden risteilijän varastoon (eli aluksesta ei ollut varsinaista tilausta, vaan telakan työllistämiseksi valmistettavan aluksen). Toimeksiannon mukaan alus tuli aseistaa muuten kuten hieman aiemmin tilattu Piemonte, mutta neljä kuusituumaista tuli korvata kahdeksalla 4,7 tuuman 36 paunan pikatykillä. Aluksen nopeuden tuli olla suurin mahdollinen 330 jalan alukselle. Aluksen köli laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1888 telakkanumerolla 541.
Alus perustui Philip Wattsin piirustuksiin. Siinä oli kaksoispohjalla varustettu teräsrunko lukuun ottamatta kattila- ja konehuoneita. Suojaava panssarikansi kattoi koko aluksen 3,5-4,5-tuumaisena. Aluksen aseistuksena oli kaksi Kruppin 8,2 tuuman tykkiä, jotka olivat nousevissa kasemateissa etu- ja takakannella. Apuaseina olivat kahdeksan 4,7 tuuman tykkiä asennettuna neljä kummallekin kyljelle. Aluksessa oli kiinteä keulaan asennettu torpedoputki ja yksi kummallakin kyljellä. Aluksessa oli kaksi mastoa tulenjohtopaikkoineen sekä kaksi suurta savuhormia.
Alusta tarjottiin heinäkuussa 1889 Chilelle, mutta se myytiin syyskuussa Argentiinalle.
Argentiinan viimeinen maksuerän viipyessä alus makasi huhtikuusta heinäkuuhun 1891 ankkurissa Tyne-joella valmiina ja miehistöineen. Se lähti elokuussa matkaan saapuen Buenos Airesiin 17. syyskuuta koettuaan matkalla myrskyävän Atlantin. Aluksen palvelus oli normaalia rauhan ajan palvelusta, kunnes se poistettiin palveluksesta 1921.
Omar (makeinen)

Omar on Fazer Makeisten valmistama kermakaramelli. Makeisten valmistukseen on käytetty maitoa, sokeria, tärkkelyssiirappia, kovetettua kasviöljyä, maitorasvaa, stabilointiainetta (E 420), suolaa sekä vanilliiniaromia. Omareita myydään 220 gramman pusseissa. 
Omar on alun perin Chymos-makeisyrityksen tuote, jota alettiin valmistaa vuonna 1966. Se kehitettiin kilpailijaksi porvoolaisen Brunbergin Alku-kermakaramellille. Omar-nimen valitsi taiteilija-kirjailija Aimo Vuorinen, joka toimi Chymoksella pakkaussuunnittelijana. Vuorisen kertoman mukaan kilpailijat olivat jo ehtineet rekisteröidä monia hyviä tuotenimiä, joten ne eivät olleet käytettävissä. Chymoksellakin oli lista nimiehdokkaista vastaisia tarpeita varten. Vuorinen silmäili listaa ja valitsi nimen Omar. Hänelle oli annettu tunti aikaa suunnitella makeiselle nimi ja käärepaperi. Nimen keksimiseen siitä meni kymmenisen minuuttia. Vuorisen mielestä Omar ei ollut mitenkään erityisen sopiva nimi, mutta ei siinä ollut erityistä vikaakaan. Hän teki kääreestä luonnoksen, jonka tehtaan johto hyväksyi. Hän piirsi sen puhtaaksi, ja seuraavana päivänä se lähti painoon. Omarista tuli menestys. Sopivan kirjainyhdistelmänsä perusteella se on päätynyt myös ristisanatehtäviin.
Markkinoilla on myös ollut Mansikka-Omaria, Kahvi-Omaria ja kovia Omar-karamelleja. Nykyään jäljellä on vain perinteinen Omar, joka kuuluu Fazerin Classic-sarjaan sekä Omar Mokkapala. Myös Omarin makuista jäätelöä ja munkkeja valmistetaan.
Novara-luokka

Suunnittelu

Alusten suunnittelu pohjautui edeltäneeseen SMS Admiral Spauniin ja siitä saatuihin kokemuksiin. Luokan alusten aseistuksena oli yhdeksän kymmenen senttimetrin tykkiä ja kuusi torpedoputkea. Alusten suojana oli 60 millimetrin panssarivyö ja kansi oli 20 millimetriä paksu. Tykkien kilvet olivat etuosastaan 40 millimetriä ja takaa vain kahdeksan millimetriä. Tulenjohtotornin panssarointi oli 50 millimetriä. Propulsion muodosti kuusi Parsonsin höyryturbiinia ja kuusitoista Yarrow'n höyrykattilaa, jotka pyörittivät kahta akselia. Kevyesti panssaroitujen alusten huippunopeus oli 27 solmua.
Albert Celades

Ura

Celades oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi yleensä puolustavassa roolissa.
Celades oli Barcelonan kasvatti. Ensimmäiset miesten pelinsä hän pelasi seuran B-joukkueessa. Barcelonan edustusjoukkueessa Celades pelasi vuosina 1995–1999. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa kaksi Espanjan-mestaruutta ja Cup-voittajien cupin voiton.
Real Madridia Celades edusti vuosina 2000–2003 ja 2004–2005. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa kaksi Espanjan-mestaruutta sekä Mestarien liigan ja Intercontinental Cupin voitot.
Celades edusti kotimaassaan myös Celta Vigoa ja Real Zaragozaa sekä ulkomailla ranskalaista Bordeaux'ta, yhdysvaltalaista New York Red Bullsia ja hongkongilaista Kitcheeta. Espanjan maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1998–2000 neljä ottelua. Celades edusti Espanjaa 1998 MM-kilpailuissa. Lisäksi hän pelasi joitakin otteluita epävirallisessa Katalonian maajoukkueessa.
Lyyrykehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Lyyrykehrääjäkoiraat ja naaraat eroavat toisistaan kooltaan ja ulkonäöltään. Koiraan vartalon pituus on noin 25 cm, mutta koiraan kaksi pyrstösulkaa ovat hyvin pitkät, jopa 3 kertaa linnun ruumiin mittaiset, ja siten koiraan kokonaispituus voi olla 76–100 cm. Naaraslyyrykehrääjä kasvaa noin 23–25 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään lyyrykehrääjät ovat tummanruskeankirjavia ja kaulassa ja niskassa on punaruskea juova. Koiraan pyrstösulkien kärjet ovat väriltään valkoiset. Lyyrykehrääjänaaraalla on ruumiissa tiheästi mustia poikkijuovia.

Levinneisyys ja elintavat

Lyyrykehrääjää tavataan Andeilta Kolumbiasta Argentiinaan ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät, usein avoimien alueiden, kallioiden ja laaksojen lähettyvillä. Tyypillisesti lintu elää noin 1 300–3 000 metrin korkeudella kasvavissa metsissä. Muiden kehrääjien tavoin myös lyyrykehrääjät ovat yöaktiivisia ja saalistavat ravinnokseen lentäviä hyönteisiä. Lajin pesimäkausi on keväällä ja naaras munii 2 munaa.
Saas-Grund

Maantiede

Saas-Grund sijaitsee Saastalissa, Saaser Vispa -joen laaksossa, ja sen itärinteellä Valais’n Alppien juurella. Kunnan korkein vuori on Weissmies (4 017 m). Muita korkeita huippuja ovat Fletschhorn (3 985 m) ja Lagginhorn (4 010 m). Saas-Grundin naapurikuntia ovat Saas-Almagell etelässä, Saas-Fee lännessä, Saas-Balen pohjoisessa ja Simplon idässä.

Talous

Saas-Grund, kuten koko Saastal, on kesä- ja talvimatkailuseutua. Alppimatkailua on ollut 1800-luvulta alkaen: paikkakunnalle rakennettiin ensimmäinen hotelli vuonna 1833, ja nykyisin yöpymispaikkoja on noin 3 500.

Liikenneyhteydet

Saas-Grundiin rakennettiin tieyhteys pohjoisesta Vispin suunnasta vuonna 1938. Kylään on säännöllinen linja-autoyhteys: postiauto Brigistä ja Vispistä kulkee puolen tunnin välein.