google/wiki40b huggingface dataset:
Natalia Toreeva

Natalia Toreeva (venäjäksi: Наталия Григорьевна Тореева; 8. huhtikuuta 1941 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläis-yhdysvaltalainen kirjailija, taidemaalari ja kuvittaja.
Manifesti

Manifesti (lat. manifestum ’julistus’ < manus ’käsi’ + festus ’kosketeltava’) on julkinen periaatteiden ja aikomuksien kirjallinen ilmoitus, joka usein käsittelee poliittisia aiheita, mutta manifesti voi myös ilmaista kirjoittajansa elämänkatsomusta tai taiteellisia periaatteita. Uskonnollisista asioista kertovaa manifestia sanotaan uskontunnustukseksi. Myös tiettyjä historiallisia säädöksiä on nimitetty Suomessa manifesteiksi.

Etymologia

Sana manifesti on tullut suomeen todennäköisesti ruotsista, mutta alkujaan sana on latinaa (manifestum). Sana manifesto on esiintynyt englannin kielessä ensimmäistä kertaa vuonna 1620 ja manifest ruotsin kielessä 1644. Suomen kirjakielessä sana on ensimmäistä kertaa mainittu vuonna 1742.

Poliittiset manifestit

Poliittisia manifesteja ovat muun muassa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus (1776), Karl Marxin ja Friedrich Engelsin Kommunistinen manifesti (1848) ja Francis Shaefferin A Christian Manifesto (1982).
Joissain parlamentaarisissa demokratioissa poliittiset tekijät valmistavat vaalimanifesteja joilla he asettavat tietyn suunnan vaalituelle. Vaalivoittajalla, jonka manifesti sisältää lakisääteisiä ehdotuksia, on yliarvoinen päättämisvalta uusien lakiehdotusten asettamisessa. Vaalimanifestien asema on heikentynyt viime vuosikymmenien aikana, usein sen vuoksi, että vaalivoittaja on joko jättänyt manifestin huomiotta, lykännyt manifestin toimeenpanoa tai ollut kokonaan toteuttamatta manifestitoimintaperiaatetta.
Toinen nimitys manifestille on puolueperiaate, jota on käytetty varsinkin Pohjois-Amerikassa.
Suomen suuriruhtinaskunnassa tiettyjen säädösten ruotsinkielisenä otsikkona oli manifest ja suomenkielisenä otsikkona julistuskirja.

Taiteen manifestit

Taiteessa manifesti liittyy avantgarden toimintastrategiaan, jossa taiteen etujoukoksi julistautunut ryhmä ilmaisee suunnan tai liikkeen taiteellisia ideoita tai aikomuksia. Taiteellisia manifesteja ovat muun muassa Jean Moreasin Symbolistinen manifesti (1886), Luigi Russolon Hälyjen taide (1913), Filippo Tommaso Marinettin Futuristinen manifesti (1915) ja André Bretonin Surrealismin manifesti (1924).

Teknologian manifestit

Teknologisia manifesteja ovat muun muassa Donna Harawayn A Cyborg Manifesto (1985), Theodore Kaczynskin Teollinen yhteiskunta ja sen tulevaisuus (1995), Eric S. Raymondin The Cathedral And The Bazaar ja 17 ammattilaisohjelmoijan The Agile Manifesto (2001).
Jaakko Klemetinpoika Leppänen

Jaakko Klemetinpoika Leppänen oli ensimmäinen tunnettu keskisuomalainen kirkonrakentaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Petäjäveden vanhan kirkon toteuttajana. Leppäsen arvellaan syntyneen isonvihan (1714–1721) vuosina.
Leppänen toimi nikkarina kirkkotyömailla jo asuessaan Saarijärvellä 1750-luvulla. Vuosina 1757–1758 uusittiin Leppäsen johdolla Jämsän kirkon katto. Pian sen jälkeen Leppänen muutti Jyväskylän kappeliin ja työskenteli pitäjännikkarina Vesangan Soikkalan kylässä 1761–1768. On todennäköistä, että hänen opettajansa oli kirkonrakentaja Arvi Junkkarinen, joka oli Keski- ja Itä-Suomessa suuria rakennuksia toteuttanut leppävirtalainen rakentaja. Uusi pitäjännikkari sai tehtäväkseen korjata Laukaan 1680-luvulla rakennettua kirkkoa. Leppäsen tunnetuimman työn, Petäjäveden ristikirkon rakentaminen oli työtehtävänä 1763–1764.
Petäjäveden kirkon viimeistelyn aikana Leppänen korjaili Junkkariselta keskeneräiseksi jäänyttä Korpilahden kirkkoa ja Jämsän kirkon alttaria. Leppäsen viimeinen työ lienee ollut Jämsän kirkon viereen vuonna 1768 pystytetty kellotapuli. Tämän jälkeen hänen töistään ei ole asiakirjoissa merkintöjä.

Jaakko Jaakonpoika Leppänen

Kirkonrakentajan ammatti periytyi Leppäseltä hänen pojalleen ja pojanpojalleen. Poika Jaakko Jaakonpoika Leppänen, oli Jyväskylän kappelikirkon rakentaja vuonna 1775. Rakennus muistutti suuresti Petäjäveden kirkkoa. Siihen liittynyt tapuli valmistui viisi vuotta myöhemmin. Tämän poika Erkki Leppänen teki Petäjäveden vanhan kirkon tapulin. Jaakko Jaakonpoika (1741–1805) rakensi myös tapulin Korpilahden kirkkoon 1777.

Erkki Leppänen

Erkki eli Eerik Jaakonpoika Leppäsen (1776–1856) rakennuksista tunnetaan 1821 valmistunut Petäjäveden kirkon tapuli, joka liittyy hänen isoisänsä rakentaman kirkkoon umpinaisella yhdyskäytävällä.
Peugeot 203

Peugeot 203 oli Peugeot’n vuosina 1948–1960 valmistama henkilöauto.
Automallin tuotanto aloitettiin vuonna 1948, ja samalla se oli ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen Peugeot’n tuotantoon saapunut uusi malli. Automallin tuotanto päättyi vuonna 1960.
Nelisylinterisen rivimoottorin iskutilavuus on 1 290 cm³. Moottorissa on kansiventtiilit. Sylinterin halkaisija on 75 millimetriä ja iskun pituus 73 millimetriä. Suurin teho 33 kW (45 hv) / 4 500 r/min (tehonormi ei tiedossa).
Jousitus on miellyttävä. Vaihteita on neljä. Kolmonen on välitetty suoraksi, ja nelosta kutsuttiin ylivaihteeksi. Takavetoisen Peugeot’n kori on itsekantava. Kori kuitenkin päästää moottorin ja voimansiirron ääniä sisätiloihin.
Mallin seuraajaksi tuli 403. Peugeot 203:n kattoluukulla varustettu N3V-malli maksoi Suomessa vuonna 1953 545 000 markkaa.
J. Karppanen

J. Karppanen Oy on Jouko J. Karppasen perustama, pääasiassa keikkamyyntiä tekevä tamperelainen ohjelmatoimisto. J. Karppanen Oy on perustettu vuonna 1985  ja se on edustanut mm. Eppu Normaalia, Kummeleita, Maija Vilkkumaata, Popedaa ja Yötä. Jouko J. Karppanen on ollut perustamassa myös Musiikki & Mediaa, yhtä Suomen suurimmista musiikkialan ammattilaisten tapahtumista. J. Karppanen Oy työllistää vuonna 2011 kolme ihmistä.
Zweibrücken

Historia

Varhaisin tunnettu maininta nimestä Zweibrücken on peräisin vuodelta 1170. Kaupunki päätyi kreivi Heinrich I:n hallintaan vuonna 1182. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV myönsi kaupungille kaupunkioikeudet vuonna 1352. Kreivi Eberhard myi kaupungin linnoineen pfalzilaiselle vaaliruhtinaalle Ruprecht I:lle vuonna 1385. Vuonna 1410 muodostettiin itsenäinen Pfalz-Zweibrückenin herttuakunta. Kaupunki paloi maan tasalle vuoden 1470 suurpalossa, mutta se rakennettiin nopeasti uudelleen. 
Vuodesta 1793 vuoteen 1814 Zweibrückeniä miehittivät ranskalaiset Napoleonin johdolla. Vuonna 1816 sen hallinta siirtyi Baijerille. Vuonna 1834 sai alkunsa kaupungin teollistuminen Dingler'schen Maschinenfabrikin myötä. 
Zweibrückin synagoga tuhottiin useiden muiden saksalaisten synagogien tapaan natsien kristalliyönä vuonna 1938. Kaupunki evakuoitiin toisessa maailmansodassa vuosina 1939–1940. Sodan loppupuolella 14. maaliskuuta 1945 kaupunki tuhoutui täydellisesti liittoutuneiden ilmapommituksissa.
Popstars

Popstars Suomessa

Popstarsia esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 2002. Ensimmäisen tuotantokauden yhtye oli Gimmel, jonka esikoislevy Lentoon oli myös vuoden toiseksi myydyin levy Suomessa. Ensimmäisestä Popstars-ohjelmasta ponnahti julkisuuteen myös rap-artisti Kana sekä sarjan loppuvaiheessa Gimmelistä erkaantunut Jonna Pirinen. Gimmelin Jenni Vartiaisesta on yhtyeen lopettamisen jälkeen tullut yksi Suomen menestyneimmistä sooloartisteista. Popstarsin kautta pinnalle nousivat myös viimeisessä vaiheessa pudonneet Paula Vesala ja Mira Luoti, jotka tapasivat toisensa ohjelman nauhoitusten jälkeen ja perustivat PMMP:n, joka nousi yhdeksi Suomen suosituimmista yhtyeistä.
Toinen tuotantokausi Suomessa oli vuonna 2004 nimellä Popstars 2. Ohjelmassa toimi tuomarina muun muassa Risto Asikainen. Tällä kertaa kilpailun voitti kolmihenkinen poikabändi INDX. Toiseksi jäi tyttökvartetti Jane. INDX:n debyyttialbumi Jee jee jee floppasi myynnillisesti pahoin ja yhtye hajosi syksyllä 2005. Trioksi supistunut Jane julkaisi kaksi albumia ennen hajoamistaan alkuvuodesta 2007.
Popstarsia esitettiin Suomessa MTV3-kanavalla. Se korvasi vuodesta 1968 lähtien esitetyn Syksyn sävelen, joka ei enää kiinnostanut sponsoreita ja oli kannattamaton.
Ensimmäisen Popstars-tuotantokauden jälkeen MTV3 lanseerasi seuraavana vuonna 2003 brittiläisen formaatin mukaisen, sooloartisteja etsivän Idols-ohjelman. Tämän jälkeen Popstarsia ja Idolsia esitettiin vuorovuosina, kunnes Popstars lopetettiin toisen tuotantokauden jälkeen. Idols jatkui pidempään, ensin yhtäjaksoisesti vuoteen 2013 asti ja sittemmin uudelleen vuodesta 2017 alkaen.
Greenhalgh (1941)

Palvelus

Alus palveli sisaralustensa kanssa liittoutuneiden Koillisessa laivasto-osastossa ja siten se pääasiassa partioi eteläisellä Atlantilla etsien akselivaltojen saarronmurtajia. Partiomatkat kestivät yleensä neljätoista vuorokautta kerrallaan.
Alus osallistui myös tarvittaessa Rion, Recifen ja Trinidadin reiteillä saattueiden suojaamiseen. Heinäkuussa 1944 alus suojasi sisaralustensa kanssa viittä saattuetta, jotka kuljettivat brasilialaisia joukkoja Italiaan. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan, kunnes se poistettiin alusluettelosta 1966.
Kauko Heikkinen (poliitikko)

Kauko Antero Heikkinen (s. 12. huhtikuuta 1938 Puolanka) on suomalainen poliitikko. Heikkinen toimi Keskustan kansanedustajana vuosina 1987–1995 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä. Heikkinen toimi myös Hyrynsalmen kunnanhallituksen puheenjohtajana vuosina 1973–1975 sekä Suomussalmen kunnanhallituksen puheenjohtajana vuosina 1983–1987 sekä Suomussalmen kunnanvaltuutettuna vuosina 1989–1996. Politiikan ulkopuolella Heikkinen toimi apulaistarkastajana Hämeen lääninverovirastossa, toimistopäällikkönä Jämsän verotoimistossa, Hyrynsalmen verojohtajana ja Suomussalmen verojohtajana. Heikkinen oli presidentin valitsijamies vuonna 1988. Heikkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Heikkinen ja emäntä Anna Stiina Heikkinen. Heikkisen puoliso vuodesta 1964 on lastenhoitaja Helvi Inkeri Holopainen. Heillä on kolme lasta, Anneli (s. 1965), Helena (s. 1968) ja Kristiina (s. 1980). Heikkinen on sotilasarvoltaan kapteeni.
Sandra Lee-Vercoe

Sandra Rose Te Hakamatua Lee-Vercoe (s. 8. elokuuta 1952) on uusiseelantilainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa maansa lähettiläänä Niuella. Hän syntyi Wellingtonissa, mutta on asunut suurimman osan elämästään Aucklandissa. Lee-Vercoe on maori ja vuonna 1991 hänestä tuli maorien poliittisen puolueen, Mana Motuhaken, puheenjohtaja.
Ahmoon koulu

Ahmoon koulu on Karkkilassa 4 km Karkkilan keskustasta. Koulussa on noin sata oppilasta ja kuusi opettajaa. Sen yhteydessä toimii iltapäiväkerho ja esikoulu.
Koulu täytti toukokuussa 2008 sata vuotta.
Korppoo

Historia

Korppoon alue on ollut suomenkielistä ennen ruotsalaisten maahanmuuttoa alueelle keskiajalla. Varhaisesta suomalaisesta asutuksesta kertovat erityisesti kylännimet. Maskinnamo tulee muodosta Maskun Innanmaa ja kylännimi Pensor luultavasti nimestä Pärnäsaari. Muita alun perin suomenkielisiä kylännimiä ovat Kalax (Kahilaksi), Åvensor (Ahvensaari), Väcklax (Vehkalaksi), Kvivlax (Kuivalaksi), Sjölax (Syvälaksi) ja Hirsaludden (Hirvisalo). Suomen kielessä laksi on tarkoittanut aiemmin lahtea.
Keskiajalla Korppoo oli kirkkopitäjä, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1384. Alkujaan sen alueeseen on kuulunut myös Houtskari, joka vuonna 1554 mainitaan Korppoon kappeliseurakuntana. Vaikka alue onkin vanhastaan ruotsinkielistä,

Kylät

Ahvensaari (Åvensor), Aspö, Bendby, Björkö, Bonäs, Brunskär, Böhle, Elvsjö, Finnö, Galtby, Gyltö, Havträsk, Houtsala, Inikorp, Jurmo, Järvsor, Kalax, Karby, Kärvois, Kjölingby, Kopois, Korpogård, Kälö, Lempersjö, Lomby, Markomby, Maskinnamo, Pensor, Retais, Rosklax, Rumar, Skofatt, Strömma, Syvälax, Utö, Wattkast, Väsby, Änkis, Österskär

Ruokakulttuuri

Korppoon pitäjäruoiksi valittiin 1980-luvulla utskärsgädda, joka on hauesta, perunasta ja lantusta haudutettu kalapata, sekä klimpvälling eli klimppivelli.
Kalle Achté

Karl Aimo (Kalle) Achté (11. syyskuuta 1928 Mikkeli – 30. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen psykiatri, psykoanalyytikko, Helsingin yliopiston psykiatrian professori ja HYKSin psykiatrian klinikan ylilääkäri 1969–1991. Hän julkaisi runsaasti alansa kirjallisuutta.

Ura

Achté valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1954 ja hän suuntautui mielenterveysongelmista kärsiviin potilaisiin. Hänestä tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori vuonna 1961, hermo- ja mielitautien erikoislääkäri vuonna 1960 ja psykiatrian erikoislääkäri vuonna 1966. Achté aloitti työuransa Siikaisten kunnanlääkärinä vuosina 1955–1956. Helsingin yliopiston professorina ja Lapinlahden sairaalan ylilääkärinä 1968–1992, Lääketieteen historian laitoksen ja museon esimiehenä 1982–1992. Achtélla oli myös yksityispraktiikka. Achté on ollut Saksan kansallisen Leopoldina-tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1982.  
Lapinlahden sairaalassa Achté aloitti potilashaastattelujen nauhoittamisen televisionauhalle. Yhdessä tohtori Leo Jarhon kanssa hän vaikutti sotilasvammalain muuttamiseen vastaamaan paremmin sodassa vammautuneiden tarpeita. Vakuutuspsykiatriassa hän kehitti post-traumaattisen neuroosin käsitteen. Laajassa tieteellisessä tutkimustyössään hän tutki erityisesti skitsofreniaa, mutta myös itsemurhia ja niiden ehkäisyä. Achtén aloitteesta alettiin psykiatrisessa hoidossa käyttämään hypnoosia.
Achté osallistui myös kansainväliseen toimintaan pitäen yhteyttä muun muassa neuvostoliittolaisiin psykiatreihin. Tämä aiheutti kritiikkiä, sillä Neuvostoliitossa psykiatrisia sairaaloita käytettiin myös toisinajattelijoiden rangaistuslaitoksina. Achté kuitenkin käytti yhteyksiään psykiatrian uusien hoitomuotojen levittämiseksi esimerkiksi Viroon.
Achté tuli tunnetuksi myös erilaisten seksuaalisten suuntautumisten psykopatologisoinnista. Achtén mukaan esimerkiksi lesbous johtuu yksinkertaisesti siitä, että nainen ”toivoo olevansa mies, jolla on penis”.
Achtén mukaan on nimetty Psykiatrian Tutkimussäätiön Kalle Achté -palkinto.

Perhe

Kalle Achtén vanhemmat olivat metsänhoitaja Aimo Karl Achté ja Hilma Elina Mustonen. Hänen vaimonsa oli vuodesta 1950 hammaslääkäri Hilkka Terttu Tellervo Toiviala (1928–2016). Heillä on kolme tytärtä.
Aitutaki

Maantiede

Aitutakin atolli on kolmion muotoinen ja se koostuu kolmesta alkuperältään vulkaanisesta ja 12:ta koralleista muodostuneesta saarekkeesta. Matkaa Aitutakille Cookinsaarten pääsaari Rarotongalta kertyy 277 kilometriä ja se on Rarotongan lähin naapurisaari. Atollin pinta−ala on 18,3 neliökilometriä. Kolmionmuotoisen saaren reunat ovat noin 11 kilometriä pitkät. Pieniä asumattomia särkkiä kutsutaan nimellä motu. Atollin keskellä olevassa laguunissa tavataan muun muassa jättiläissimpukoita, papukaijakaloja ja erilaisia koralleja.

Historia

Eri legendojen mukaan Aitutakin ensimmäiset asukkaat tulivat joko Ra'iateasta tai Tubuailta, jotka molemmat sijaitsevat nykyisessä Ranskan Polynesiassa. Ensimmäinen eurooppalainen, joka havaitsi atollin oli HMS Bountyn kapteeni William Bligh, joka löysistä  11. elokuuta 1789. Kuuluisaksi tullut kapina aluksella tapahtui 17 päivää myöhemmin. Vuonna 1821 saarelle saapui lähetyssaarnaaja John Williams mukanaan käännynnäisiä Tahitilta. Hän lähti myöhemmin saarelta, mutta jätti tahitilaiset huolehtimaan saarelaisten käännyttämisestä. Charles Darwin kävi atollilla vuonna 1835 ollessaan mukana HMS Beaglellä. Toisen maailmansodan aikana atollille tuli amerikkalaisia, jotka rakensivat lentokentän atollille. Lentokenttä oli vuoteen 1974 saakka Cookinsaarten suurin. Vuonna 2010 trooppinen hirmumyrsky Pat aiheutti tuhoa saarella.
Penitenziagite

Penitenziagite (”katukaa”) on vulgaarilatinankielinen lyhenne latinankielisen fraasin Poenitentiam agite, appropinquavit enim regnum caelorum ensi sanoista. Se oli kerettiläisiksi nimettyjen dolcinolaisten tunnuslauseena, joka oli Gerard Segarellin  (1240–1300) 1200–luvun loppupuolella perustaman Apostolisten veljien liikkeen jatkumo ja joka sai nimensä opetuslapsi Fra Dolcinon mukaan.
Ilmaus löytyy myös Umberto Econ romaanista Ruusun nimi ja samannimisestä  elokuvasta.
Osmo Hänninen

Osmo Otto Päiviö Hänninen (s. 30. huhtikuuta 1939 Lahdessa) on suomalainen tiedemies, tietokirjailija, vaikuttaja, kansanlääkinnän tukija, kulttuurimies ja humanisti. Hän toimi Kuopion yliopiston rehtorina 1981-1984, vararehtorina 1973-78, ja ensimmäisenä vakinaiseen virkaan nimitettynä professorina fysiologian laitoksen esimiehenä 1972-2004. Hänninen on toiminut myös Turun yliopiston ja Joensuun yliopiston fysiologian dosenttina (1967-2004 ja 1981-2004) ja Suomen Akatemian tutkimusprofessorina 1980-81. Vuonna 1976 Hänninen perusti Länkiritarit Kuopion yliopiston fysiologian laitokselta väitelleiden kunniayhteisöksi

Julkaisut ja kirjallinen toiminta

Hänninen on julkaisut yli 400 tieteellistä artikkelia fysiologiasta, toksikologiasta, biokemiasta, ympäristötieteistä ja farmakologiasta, sekä lukuisia oppikirjoja, tieteen kansantajuistamiseen liittyviä teoksia jotka osin myös ottavat voimakkaasti kantaa ympäristön ja sen turvallisuuden puolesta sekä kulttuurihistoriallisia teoksia. Vuonna 2009 Hänninen sai Suomen tietokirjailijat ry:n Oppikirjailijapalkinnon. 
Hännisen teoksista mainittakoon erityisesti Ihmisen fysiologia ja anatomia. Teos on käännetty ruotsiksi ja viroksi ja se on Suomessa vanhin yhtäjaksoisesti käytössä ollut lääketieteen oppikirja. Kirjaa ovat lukeneet 1970 alun jälkeen liki kaikki terveystieteiden opiskelijat ja kirja on ollut myös lääketieteen oppilasvalintojen oppikirjana. Hännisen kirjalliseen tuotantoon kuuluvat mm. seuraavat teokset.
Taru ja Totuus

Taru ja Totuus on Gunnar Finnen veistos Helsingin Esplanadin puistossa. Vuonna 1932 paljastettu teos on omistettu Zachris Topeliuksen muistolle, ja siinä aihe on kuvattu alastomina neitohahmoina. Totuus-neidolla on totuuden liekki kämmenellään ja Taru pitelee sadun kruunupäistä lintua.
Taru ja Totuus on valettu pronssista, ja sen jalusta on mustaa graniittia. Neitohahmot ovat noin 1,8 metriä korkeita, ja jalustan korkeus on 1,4 metriä. Jalustassa on reliefi Topeliuksen kasvoista.
Tarun ja Totuuden tilaajajärjestönä oli Svenska Litteratursällskapet i Finland. Teoshanke aiheutti suuren kohun. Finnen vertauskuvallinen veistosehdotus oli pettymys niille, jotka olivat toivoneet perinteistä näköisveistosta. Kirjailija Maila Talvio käynnisti kilpailevan veistossuunnitelman ja kansalaiskeräyksen saadakseen Ville Vallgrenin jo 1909 tekemän Topelius satusetänä -veistoksen valetuksi pronssiin ja paljastetuksi ennen Finnen teosta. Hanke onnistuikin, ja Vallgrenin Topelius ja lapset Koulupuistikossa toukokuussa 1932, puolta vuotta ennen Finnen veistosta.
S/S Ahkera (höyryhinaaja)

Valmistus

Hinaajan tilasivat joensuulaiset liikemiehet S. Parviainen ja A. J. Mustonen vuonna 1869 Paul Wahl & Co:n konepajalta Varkaudesta. Alus valmistui vuonna 1871.

Palvelus

Vuonna 1881 Ahkera siirtyi puutavarakauppaa ja sahaustoimintaa Pohjois-Karjalassa harjoittaneelle englantilaiselle Egerton Hubbard & Co -yhtiölle. Se pelasti vuonna 1898 uppoavan höyrykuunari Salaman matkustajat Puumalan vesillä. Utra Wood Ltd -yhtiölle se siirtyi vuonna 1899 ja Ab W. Gutzeit & Co:n laivastoon vuonna 1902, kun yhtiö osti Utra Wood Co:n. Ahkera hinasi sitten Gutzeitin puutavaraa nippuina, lotjilla tai proomuilla Saimaan vesistön yläosista Vuoksenniskalle, Viipuriin ja Kotkaan. S/S Ahkera toimi Kotkan satamahinaajana vuodesta 1946. Sen toiminta päättyi kolme vuotta myöhemmin uppoamiseen, mutta se nostettiin ja siirrettiin takaisin Saimaalle, jossa se palveli hinaajana vuoteen 1958. Aluksen höyrykattilaa lämmitettiin puilla koko sen käyttöiän ajan. Vuonna 1971 Enso-Gutzeit kunnosti aluksen museolaivaksi, ja se siirrettiin maihin Laitaatsillan telakka-alueen läheisyyteen.
Vuonna 2002 StoraEnso lahjoitti S/S Ahkeran Savonlinnan kaupungille, ja hinaaja siirrettiin esille Savonlinnan maakuntamuseon laituriin. Kesästä 2013 S/S Ahkeran on omistanut kannatusyhdistys, joka kunnostaa aluksen liikennöitävään kuntoon. Savonlinnan maakuntamuseon laituri tulee jatkossakin olemaan aluksen kotisatama.
Jean-Joseph Languet de Gergy

Jean-Joseph Languet de Gergy (25. elokuuta 1677 Dijon Ranska – 11. toukokuuta 1753 Sens) oli ranskalainen kirkkoruhtinas ja teologi, joka toimi Soissons'n piispana ja Sens'n arkkipiispana. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Elämä ja teokset

Hän syntyi vaikutusvaltaiseen Burgundin parlamentin syyttäjän perheeseen, ja hänen maanmiehensä ja suojelijansa oli Jacques Bénigne Bossuet, joka esitteli hänet Ranskan kuninkaalle Ludvig XIV:lle, ja tämä nimesi hänet kruunuperijättären rippi-isäksi. Samaan aikaan hän toimi myös Autunin hiippakunnan yleisenä apupappina. Hän sai tehtäväkseen tutkia Paray-le-Monialin seurakunnan hautausmaalle haudatun uskonnollisen mystikon Marguerite-Marie Alacoquen haudan ympärillä tapahtuneeksi koettuja ihmeitä. Vuonna 1729 hän julkaisi tästä pyhimyksestä kirjoittamansa elämäkerran. Hänet oli kuitenkin nimitetty Soissons'n piispaksi jo vuonna 1715, valittu jäseneksi Ranskan akatemiaan vuonna 1721 nimetty Sens'n arkkipiispaksi vuonna 1730 ja valtioneuvoston jäseneksi vuonna 1747
Hänen teoksensa Marguerite-Marie Alacoquesta sai aikaan voimakkaan hyökkäyksen eritoten jansenistien taholta, sillä he vastustivat Pyhän-Sydämen-kulttia. Koska Languet de Gergy oli toisaalta jansenistien vastaisen bullan bulle Unigenitu kannattaja, hän sekaantui tähän useisiin osiin levinneeseen uskonnollis-poliittiseen taisteluun ja tuli sen aikana tunnetuksi terävistä pamfleteistaan, joita hän kirjoitti useita. Hän kuului taistelussa "hurskaiden puolueeseen", joka toimi valistuksen filosofiaa vastaan ja vastusti jyrkästi sekä Montesquieun että Voltairen valintaa Ranskan akatemian jäseniksi.
Eugène Simon

Eugène Simon (30. huhtikuuta 1848 Pariisi – 17. marraskuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen hämähäkkitutkija ja lintutieteilijä.
Simon opiskeli Sorbonnen yliopistossa muun muassa Henry Milne-Edwardsin johdolla. Valmistuttuaan hän sai työpöydän Pariisin luonnonhistoriallisesta museosta (Muséum National d'Histoire Naturelle).
Simon luokitteli ja järjesteli hämähäkkien taksonomiaa. Hän myös kuvaili ja nimesi uusia sukuja, kuten Anelosimus, Psellocoptus ja Phlogius.
Hän matkusteli laajalti käyden muun muassa Venezuelassa (1888–1889), Egyptissä Suezilla ja Adenissa (1889–1890), Filippiineillä (1890–1891), Ceylonissa (1892) ja Etelä-Afrikassa (1893). Venezuelassa Simon tutustui kolibreihin ja nimesi muun muassa harmaasäämiskäkolibrin (Leucippus baeri).