Ihmisen seksuaalisuus

Ihmisen seksuaalisuus on ihmisen synnynnäinen kyky ja valmius reagoida fyysisesti ja psyykkisesti aistimuksiin ja virikkeisiin kokemalla eroottista ja seksuaalista mielihyvää, sekä valmius pyrkiä näihin kokemuksiin.
Ihmisen seksuaalisuus palvelee sekä ihmislajin biologista säilymistä että psyykkistä nautintoa. Seksuaalisuus on ominaisuus, joka on osa ihmisyyttä koko elämän ajan. Ihmisen seksuaalisuuteen kuuluu seksuaalinen kehitys, biologinen sukupuoli, sosiaalinen sukupuoli-identiteetti ja sen mukainen rooli, seksuaalinen suuntautuminen, eroottinen mielenkiinto, nautinto ja intiimiys sekä suvunjatkaminen.
Ihminen voi kokea ja ilmaista seksuaalisuuttaan esimerkiksi ajatuksin, fantasioin, haluin, uskomuksin, asentein ja arvoin sekä käyttäytymisessä, rooleissa ja suhteessa itseensä ja toisiin. Seksuaalisuuteen ja sen ilmaisuun vaikuttaa monen tekijän vuorovaikutus, kuten biologisten, psykologisten, sosiaalisten, taloudellisten, poliittisten, kulttuuristen, eettisten, oikeudellisten, historiallisten, uskonnollisten ja henkisten.

Seksuaalireaktiot

Seksuaalinen reaktiosarja jaetaan Mastersin ja Johnsonin mallin (1966) mukaisesti neljään osaan: kiihottumisvaiheeseen, tasannevaiheeseen, orgasmiin ja laukeamiseen. Näitä edeltäväksi vaiheeksi voidaan lisätä seksuaalinen halukkuus, jonka täytyy edeltää seksuaalista kiihottumista. Rosemary Bassonin naisten seksuaalisuutta ajatellen kehittämän kehämäisen mallin mukaan seksuaalinen reaktio voi alkaa mistä tahansa vastesyklin kohdasta, joita ovat tunnetason läheisyys, seksuaalinen ärsyke, seksuaalinen herääminen, seksuaalinen kiihottuminen ja halu, sekä emotionaalinen ja fyysinen tyydytys.

Seksuaalisuuteen vaikuttavat hormonit

Tärkeimpiä ihmisen seksuaalisuuteen vaikuttavia hormoneja ovat androgeenit, testosteroni, estrogeenit, oksitosiini ja prolaktiini.

Seksuaalisuus ja ikä

Seksuaalisuus on ihmisyyden olennainen ja erottamaton osa, joka on olemassa koko eliniän. Seksuaalisuus kehittyy portaittain yksilön psyykkisen, fyysisen ja sosiaalisen kehityksen osina ja rinnalla, eikä sitä voi irrottaa erilleen muusta kasvusta ja kehityksestä.
Lapsuuden seksuaalisuus poikkeaa selvästi aikuisuuden seksuaalisuudesta. Lapsen seksuaalisuus on esimerkiksi uteliaisuutta ja ihmettelyä, omaan kehoon tutustumista, läheisyyden opettelua sekä hauskanpitoa.
Nuoruusiässä ihminen alkaa tutustua kehossaan voimistuviin seksuaalisiin tuntemuksiin itseä kiihottavin ajatuksin, materiaalein ja kosketteluin itse tai ystävän kanssa. Nuori alkaa kokea erektioita tai kostumista. Omaa muuttuvaa ulkonäköä tutkitaan ja vertaillaan toisiin, ja ulkonäköä aletaan korostaa joskus seksuaalisesti. Kiinnostus seksuaalisuuteen kasvaa, ja nuori etsii tietoa eri lähteistä. Rakkauden tunteet alkavat herätä, ja omaa seksuaalista identiteettiä aletaan pohtia. Nuori voi alkaa saada seurustelussaan seksuaalisia kokemuksia kuten koskettelua ja kiihottumista. Ensimmäisen yhdynnän tytöt kokevat keskimäärin 17 ja pojat 18 vuoden iässä, mutta seksuaalisuuden edistymisessä vaihtelua myöhäismurrosikäisissä on huomattavan paljon.
Kehitysvammaisen seksuaalinen kehitys on tavallisesti samanlaista kuin muidenkin ihmisten, ja hän käy läpi samat psykoseksuaalisen kehityksen vaiheet, tosin joskus viivästyneesti.
Ikääntyminen vaikuttaa ihmisyksilöiden seksuaalisuuteen eri tavoin. Hormonitoiminnan vähentyessä seksuaalisen kiihottumisen saavuttaminen voi naisilla kestää aiempaa kauemmin, mutta orgasmin saanti helpottuu. Miesten libido heikkenee iän myötä ja erektiohäiriöt lisääntyvät. Seksuaalisuuden muutokset ikääntyessä johtuvat vahvasti ulkoisista tekijöistä, kuten parisuhteesta tai sen puutteesta, sairauksista tai lääkityksestä. Osa pareista jatkaa ikääntyessään seksielämäänsä mahdollisimman pitkään, mutta osa siirtyy suhteessaan vaiheeseen, johon ei enää kuulu seksuaalista läheisyyttä.