Melodifestivalen

Historia

Ruotsi osallistui Euroviisuihin ensi kertaa vuonna 1958, jolloin maan edustaja valittiin ilman julkista karsintaa. Ensimmäinen Melodifestivalen (joskus myös Melodifestival) järjestettiin 1959, ja se myös televisioitiin. Tämän jälkeen kisat on järjestetty joka vuosi, lukuun ottamatta kolmea taukoa, jolloin Ruotsi ei osallistunut Euroviisuihin. Vuonna 1964 artistit olivat lakossa, vuonna 1970 kaikki Pohjoismaat jättivät osallistumatta viisuihin protestoidakseen edellisvuoden jaettua voittoa, ja vuonna 1976 Ruotsin televisio jätti kisat väliin säästääkseen rahaa. Vuoden 1976 osallistumatta jättämiseen vaikuttivat myös protestit Euroviisujen kaupallistumista vastaan. 
Melodifestivalen on alusta alkaen saanut suuren suosion Ruotsissa, jossain määrin myös naapurimaissa. Se on usein ollut SVT:n suosituin viihdeohjelma, ja julkisuus on edesauttanut kilpailuun osallistuneiden ja etenkin voitokkaiden muusikoiden menestystä. Voittajista ylivoimaisesti tunnetuin on ABBA, joka voitti vuoden 1974 festivaalit ja myös koko Euroviisut kappaleellaan Waterloo. Edellisenä vuonna ABBA jäi Ruotsin karsinnan kolmanneksi kappaleella Ring ring. Monet muutkin kansainvälisesti tunnetut ruotsalaiset artistit ovat saavuttaneet menestystä Melodifestivalenissa. 
Ruotsi on voittanut Euroviisut kuusi kertaa. ABBAn voitto oli ensimmäinen, seuraavan toi Herreys kappaleella Diggi-loo diggi-ley 1984. Vuonna 1983 kolmanneksi Euroviisuissa kappaleella Främling jäänyt Carola Häggkvist, artistinimeltään Carola, puolestaan voitti viisut 1991 kappaleella Fångad av en stormvind. Vuonna 1999 voitti Charlotte Nilsson kappaleella Take Me to Your Heaven, ja vuonna 2012 Loreen kappaleella Euphoria. Vuoden 2015 kilpailun voitti Måns Zelmerlöw kappaleella Heroes. 
Kaksi kertaa Ruotsia ovat Euroviisuissa edustaneet Carola Häggkvistin lisäksi ainakin Björn Skifs, Tommy Körberg ja Family Four -ryhmä. Viime vuosien tunnetuin festivaalivoittaja on Lena Philipsson, usein vain Lena Ph, joka jäi vuoden 2004 viisuissa kuudenneksi. 
Kielisääntö on vaikuttanut Melodifestivalenin lauluihin. Vuoteen 1999 saakka Eurovision sääntöjen mukaan maan edustajan tuli esittää laulunsa jollain maansa pääkielistä. Poikkeuksena tähän oli muutama vuosi 1970-luvulla, jolloin kieli oli vapaa. Tästä säännöstä seurasi, että kaikki Melodifestivalenin laulut olivat ruotsinkielisiä, kunnes 2002 SVT vapautti esityskielen. Sekä vuoden 1974 että 1999 voittokappaleet esitettiin Ruotsin karsinnassa ruotsiksi, mutta itse Euroviisuissa englanniksi, kuten myös vuosien 1973, 1975, 2000, 2001, 2004 ja 2006 kappaleet. 
Vuonna 2002 Melodifestivalen laajeni moniviikkoiseksi tapahtumaksi, kun otettiin käyttöön alkukarsinnat. Niissä kilpailee noin 30 artistia, joista noin 10 pääsee loppukilpailuun. Loppukilpailu pidetään Tukholmassa, mutta suunnitelmissa on mahdollisesti kilpailla jonakin vuonna myös Göteborgissa.
Finaali on järjestetty Friends Arenalla Tukholmassa vuodesta 2013 lähtien. Vuosina 1989 ja 2002–2012 finaali järjestettiin Globen-areenalla Tukholmassa. Sitä ennen finaalin pitopaikka vaihteli vuosittain. 1960- ja 1970-luvulla finaali oli pääasiallisesti Tukholmassa, lukuun ottamatta vuotta 1975, jolloin se pidettiin Göteborgissa. Vuosina 1982-2001 Tukholma, Göteborg ja Malmö järjestivät kilpailun vuorovuosin.

Formaatti

Melodifestivalen oli pitkään pääasiassa yksi-iltainen tapahtuma, jossa yleensä 10 kappaletta kilpailivat voitosta, tosin kappaleiden määrä vaihteli vuosien välillä huomattavasti. Joinakin vuosina järjestettiin karsintakilpailuja. Vuonna 2002 kilpailua kuitenkin muutettiin radikaalisti. Se laajeni käsittämään finaalin lisäksi neljä semifinaalia ja pudotuspelityyppisen ohjelman.
Semifinaalit (Deltävlingar) järjestetään ympäri Ruotsia eri kaupungeissa. Niissä kilpailee joko 32 (2002-2014) tai 28 kappaletta (2015-). Kilpailukappaleet jaetaan neljään semifinaaliin, jolloin jokaisessa on joko kahdeksan (2002-2014) tai seitsemän kappaletta (2015-). Semifinaalit koostuvat kahdesta äänestyskierroksesta: katsojat äänestävät ensimmäisellä kierroksella haluamiaan kappaleita, minkä jälkeen, vuodesta riippuen, kahdesta neljään kappaletta pudotetaan pois kisasta. Toisella kierroksella katsojat äänestävät jäljellä olevia kappaleita, ja kierroksen lopussa kunkin kappaleen molemmilla kierroksilla saamat äänet lasketaan yhteen. Kaksi eniten yhteisääniä saanutta kappaletta etenevät finaaliin, ja kolmanneksi ja neljänneksi eniten ääniä saaneet menevät seuraavaan kilpailuosioon.
Pudotuspelejä muistuttava ”toinen mahdollisuus” päästä finaaliin (Andra chansen, vuonna 2002 Vinnarnas val ja vuonna 2003 Tittarnas val) on tarkoitettu kappaleille, jotka tulivat omassa semifinaalissaan kolmansiksi ja neljänsiksi. Andra chansenin formaatti muuttunut huomattavasti vuosien varrella. Vuonna 2002 aiemmista voittajista koostunut paneeli päätti kahdeksasta kappaleesta kaksi finalistia. Vuosien 2003 ja 2006 välillä kappaleiden semifinaaliesitykset näytettiin uudestaan ja kahden äänestyskierroksen aikana päätettiin kaksi finalistia. Vuonna 2007 Andra chansen muutettiin semifinaaleja muistuttavaksi yleisötilaisuudeksi, jossa kappaleet esitetään uudelleen suorassa lähetyksessä. Vuosien 2007 ja 2012 välisenä aikana kappaleet jaettiin ensimmäisellä kierroksella neljään kaksintaistelupariin. Kaksintaisteluiden voittajat etenivät toiselle kierrokselle, josta valittiin uusien kaksintaisteluiden myötä viimeiset kaksi finalistia. Vuosina 2013 ja 2014 katsojat äänestivät ensin semifinaaleja muistuttavaan tapaan kahdella äänestyskierroksella neljä kappaletta kaksintaisteluihin muiden pudotessa kisasta. Neljä valittua kappaletta jaettiin kahteen kaksintaisteluun, joiden voittajat etenivät finaaliin. Vuodesta 2015 alkaen kaksintaisteluja on taas neljä, tosin kaikkien voittajat etenevät finaaliin. Vuonna 2009 kansainvälinen tuomaristo päätti vielä yhden finalistin, tosin ei varsinaisesta Andra chansenista, vaan semifinaaleissa pudonneiden kappaleiden joukosta.
Finaali on vuodesta 2002 aina järjestetty Tukholmassa, mutta aiemmin finaaleja on järjestetty myös Göteborgissa ja Malmössä. Finaalissa on vuodesta 2002 yleensä ollut mukana kymmenen kappaletta, mutta vuonna 2009 niitä oli 11, ja vuodesta 2015 alkaen 12. Kappaleista kahdeksan on valittu suoraan semifinaaleista ja loput Andra chansenista. Näiden kappaleiden joukosta valitaan koko kilpailun voittaja.

Äänestäminen

SVT on kokeillut monia äänestysmenetelmiä vuosien varrella, esimerkiksi postikorttiäänestystä vuonna 1962. Pääasiassa on kuitenkin käytetty tuomaristoja, joita on ollut 6–12. Tuomaristot on jaettu yleensä alueiden mukaan, mutta joinakin vuosina esimerkiksi myös ikäryhmien mukaan. Vuonna 1993 kokeiltiin puhelinäänestystä, tosin jokseenkin epäonnistuneesti; Ruotsin puhelinverkko kaatui soittojen määrän takia. Vuonna 1999 luotiin tälläkin hetkellä käytössä oleva äänestysmenetelmä: puhelinäänestysmahdollisuus palautettiin, mutta myös ammattilaistuomaristot pidettiin, jolloin puolet tuloksesta perustuu tuomaristojen ja puolet yleisön ääniin. Semifinaaleissa ja Andra chansenissa tulokset perustuvat ainoastaan puhelinääniin. Semifinaaleissa äänestäminen aukeaa lähetyksen alkaessa ja päättyy hieman kaikkien kappaleiden esittämisen jälkeen. Finaalissa voi äänestää lähetyksen alkamishetkestä tuomariäänien julkistamista seuraavaan muutamaan minuuttiin asti. Vuonna 2015 esiteltiin äänestyssovellus, jolla oli muun muassa mahdollista äänestää ilmaiseksi, tosin tiettyä kappaletta saattoi äänestää ainoastaan sen esittämisen aikana. Sovelluksesta saadut äänet laskettiin mukaan tuloksiin semifinaaleissa ja Andra chansenissa, mutta ei finaalissa, sillä sovellus lakkasi toimimasta noin puoli tuntia lähetyksen alkamisen jälkeen ylikuormittumisen takia. Vuonna 2016 sovellukseen tehtiin muutamia muutoksia; kappaleita voi äänestää korkeintaan viisi kertaa kutakin, ja kappaleita on mahdollista äänestää myös silloin, kun niitä ei esitetä. 
Vuosien 1999 ja 2008 välisenä aikana tuomaristot edustivat yhtätoista SVT:n aluepiiriä. Vuonna 2009 mukaan lisättiin kansainvälinen tuomaristo, jolloin tuomaristoja oli 12. Vuonna 2010 tuomaristoja oli taas 11, mutta niistä kuusi edustivat muita Euroopan maita ja loput viisi Ruotsin alueita. Vuodesta 2011 kaikki 11 tuomaristoa ovat edustaneet muita Euroopan maita.
Finaalin äänestys alkaa kaikkien tuomaristojen pisteiden jaolla. Jokainen tuomaristo antaa Eurovision laulukilpailun nykyistä äänestystapaa muistuttavaan tapaan suosikkikappaleilleen 1, 2, 4, 6, 8, 10 ja 12 pistettä suosikin saadessa korkeimmat pisteet. Tämän jälkeen jaetaan yleisön pisteet, jotka lisätään tuomarien pisteisiin. Kappaleiden kesken jaetaan tuomaristojen kaikkien pisteiden yhteissummaa vastaava pistemäärä, 473 pistettä (1999-2008, 2010-) tai 516 pistettä (2009). Vuosien 1999 ja 2010 välisenä aikana näitä pisteitä jaettiin vain seitsemälle eniten yleisöääniä saaneelle kappaleelle. Pistemäärät olivat vakiot, ja ne saatiin kertomalla kukin tuomarien pisteyksikkö tuomaristojen määrällä, jolloin seitsemänneksi eniten ääniä saanut kappale sai 11 pistettä, kuudenneksi eniten saanut 22, viidenneksi eniten saanut 44, neljänneksi eniten saanut 66, kolmanneksi eniten saanut 88, toiseksi eniten saanut 110 ja viimein eniten saanut sai 132 pistettä. Vuonna 2009, jolloin raateja oli 12, jaettiin 12, 24, 48, 72, 96, 120 ja 144 pistettä. Vuodesta 2011 alkaen puhelinäänistä tulevat pisteet on jaettu prosentuaalisesti kaikkien kappaleiden eikä vain seitsemän parhaiten menestyneen välillä. Jos kappale saa 10 % puhelinäänistä, se saa tällöin vastaavan osuuden 473 pisteestä (47,3) eli 47 pistettä. Eniten yhteispisteitä saanut kappale voittaa. Jos kaksi tai useampi kappale saavat saman verran pisteitä, eniten yleisöpisteitä saanut kappale on voittaja.
Suurin pistemäärä ikinä Melodifestivalenissa on 302 pistettä, jonka Abba sai vuonna 1974 kappaleella Waterloo. Tällä hetkellä käytössä olevan järjelmän suurin saavutettu pistemäärä on 288 pistettä, jonka Måns Zelmerlöw sai vuonna 2015. Samana vuonna rikottiin myös suurin piste-ero voittajan ja toiseksi tulleen kappaleen välillä, kun Zelmerlöw sai 149 pistettä enemmän kuin Jon Henrik Fjällgren, minkä lisäksi voittajakappale sai 122 tuomaripistettä ja 166 yleisöpistettä (35,1% äänistä), kumpaakin eniten nykyisellä järjestelmällä. Pienin ero voittajan ja toiseksi tulleen välillä nykyisellä järjestelmällä on toistaiseksi ollut kaksi pistettä vuonna 2014. Kaksi kappaletta ovat saaneet täydet pisteet: Carola Häggkvistin "Främling" vuonna 1983 ja Arvingarnan "Eloise" vuonna 1993.

Melodifestivalen 2004

Neljään semifinaaliin osallistui yhteensä 32 artistia, jokaisesta kaksi pääsi loppukilpailuun. Lisäksi kunkin semifinaalin 3. ja 4. pääsivät yrittämään andra chansen -kisaan, josta valittiin vielä kaksi. Karsintakilpailujen äänestystapa oli kaksiosainen; ensin valittiin 8 joukosta 5 parasta, sitten niistä edelleen 2. Kaikista semifinaaleista valittiin läpimenijät pelkillä puhelinäänillä. Loppukilpailun kymmenen esiintyjän joukosta valittiin voittaja asiantuntijaraatien ja puhelinäänestyksen antamien pisteiden yhteenlaskulla. 
Loppukilpailua Tukholmassa 20. maaliskuuta 2004 seurasi noin 4,1 miljoonaa TV-katsojaa. Kussakin alkukilpailussa puhelinääniä annettiin noin puoli miljoonaa, loppukilpailussa 1,4 miljoonaa. 
Kilpailun voitti Lena Philipsson kappaleella "Det gör ont", seuraavina olivat Shirley Clamp, After Dark, Petra Nielsen ja E-Type. Lena Ph voitti sekä tuomari- että yleisöäänestyksen, hän sai 100 tuomaripistettä 132 mahdollisesta ja lähes 300 000 puhelinääntä mikä vastasi 132 pistettä. Hän esitti kappaleensa Euroviisuissa 2004 englanninkielisenä versiona "It Hurts" ja sijoittui kuudenneksi.

Melodifestivalen 2005

Karsinta loppukilpailuun ja itse loppukilpailu seurasivat samaa kaavaa kuin edellisenäkin vuonna, mutta alkukarsintojen äänestysjärjestelmää oli muutettu hieman. Nyt mukana oli tuomaristo joka semifinaaleissa valitsi kaksi viidestä toisen kerran esitettävästä laulusta, ja yleisö valitsi kolme muuta. Loppukilpailuun menevät kappaleet valittiin entiseen tapaan. 
Loppukilpailu pidettiin 12. maaliskuuta 2005 Tukholman Globenissa, juontajina Jill Johnson ja Mark Levengood. Alkukilpailuissa annettiin nyt hieman vaisummin puhelinääniä, loppukilpailussa sen sijaan yli puolitoista miljoonaa. Alkukarsinnoissa oli mukana myös suomalainen Arja Saijonmaa, mutta hän jäi ryhmänsä viimeiseksi. 
Finaalin ratkaisu oli erittäin tiukka, johtuen tuomarien ja yleisön eriävästä mielipiteestä. Tuomarien suosion keräsi Martin Stenmarck saaden 102 pistettä kappaleella "Las Vegas". Seuraavana oli Shirley Clamp ja "Att älska dig" (86 pistettä), ja vasta kolmantena Nanne Grönvall kappaleella "Håll om mig" saaden 77 pistettä. Puhelinäänestyksessä taas Nanne Grönvall keräsi ylivoimaisen suosion saaden yli 373 000 ääntä. Toisena oli Martin Stenmarck runsaalla 208 000 äänellä – vain hieman enemmän kuin kolmanneksi tullut Caroline Wennergren kappaleella "A Different Kind of Love", joka sai 204 000 ääntä. Sääntöjen mukaisesti yleisön äänet muutettiin pisteiksi vakiokaavalla: eniten ääniä saanut saa 132 pistettä, toinen 110 ja kolmas 88 pistettä, riippumatta siitä, kuinka suuret erot äänimäärissä on. Niinpä lopulta Martin Stenmarck voitti 212 pisteellä ja Nanne Grönvall oli toinen 209 pisteellä. Kolmanneksi tuli Alcazar-yhtye, neljänneksi Shirley Clamp ja viidenneksi Caroline Wennergren. Martin Stenmarck esitti jo alun perin englanninkielisen kappaleensa Euroviisuissa 2005 ja jäi 19. sijalle, mikä oli Ruotsin huonoin tulos sitten vuoden 1992. Tuloksen myötä Ruotsi joutui seuraavana vuonna kilpailemaan semifinaalissa.