Devon rex

Historia

Vuonna 1960 löydettiin uusi karvan geenimutaatio kissoissa. Jo kymmenen vuotta aikaisemmin ensimmäiset kiharakarvaiset kissat olivat syntyneet Cornwallissa Englannissa. Näiden kiharaisten jälkeläisiä kasvatettiin, ja niitä esiteltiin kissanäyttelyissä ympäri Lontoota. Neiti Beryl Cox sattui näkemään valokuvan näistä kiharakarvaisista kissoista ja muisteli nähneensä Buckfastleighssa Devonissa hylätyn kaivoksen luona suuren kollin, jolla oli samannäköinen turkki.
Samoihin aikoihin neiti Cox pelasti kilpikonna-valkoisen, kantavana olevan naaraskissan. Naaras synnytti neiti Coxin luona, minkä jälkeen Coc luovutti kaikki pennut pois, lukuun ottamatta kuitenkaan yhtä kiharakarvaista urosta, jonka hän nimesi Kirleeksi. 
Koska neiti Cox oli jo aiemmin nähnyt kuvia kiharakarvaisista cornish rexeistä, päätti hän ottaa yhteyttä herra Stirling-Webbiin, joka kasvatti cornish rexejä. He päättelivät, että Kirlee olisi sukua tälle rodulle ja neiti Cox antoi luvan käyttää Kirleetä cornish rexien jalostusohjelmassa. Kirlee sai useita pentueita eri naaraiden kanssa, mutta Coxin suureksi pettymykseksi kaikki pennut olivat suorakarvaisia. Sisarparitusten jälkeen syntyi muutamia kiharakarvaisia pentuja, mutta silloin oli mahdotonta sanoa, oliko rex-geeni lähtöisin naarailta vai Kirleeltä. Voitiin kuitenkin todeta, että cornish rex ja Kirlee kantoivat eri rex-geeniä. Kun eroavaisuus näiden kahden geenin välillä huomattiin, annettiin suositus, jonka mukaan näitä geenejä ei enää saisi risteyttää. Vielä nykyäänkin puhutaan rex-geeni 1:stä (cornish rex) ja rex-geeni 2:sta (devon rex). 
Myöhemmin Kirlee astui useita brittiläisiä kissoja, minkä jälkeen sen astui uudelleen suoraturkkiset tyttärensä. Näissä pentueissa jo puolet pennuista oli kiharakarvaisia. Näistä kissoista tulikin devon rexin kantaemät ja -isät. Kaikki nykyiset devon rexit voidaan edelleen jäljittää suoraan Kirleehen.
Ensimmäisiä devon rexejä jalostettaessa huomattiin niiden ja cornish rexien eroavaisuudet, ja näin devoneille kirjoitettiin oma rotumääritelmänsä. Vielä nykyäänkin devon rex on säilyttänyt devonmainen olemuksensa, ja nykyiset devon-kissat muistuttavatkin erittäin paljon kantaisäänsä Kirleetä.

Ulkonäkö

Devon rex -rotuisten kissojen ulkonäköä voisi luonnehtia hätkähdyttäväksi. Tämän päivän devon on edelleen uskollinen esi-isälleen: isot alhaalle sijoittuneet korvat, menninkäismäinen ulkonäkö suurine silmineen ja leveine poskineen ja lisäksi suurta, avointa kiharaa oleva lyhyt, pehmeä turkki. Vartalo on lihaksikas, takajalat ovat korostuneen pitkät ja rintakehä leveä.
Devon rexin pää on kiilamainen ja lyhyt, sillä on täyteläiset posket, korostuneet viiksityynyt sekä hyvin selkeä otsapenger. Näyttää siltä kuin kissalla olisi nykerönenä. Korvat ovat tyvestä leveät ja suuret. Silmät ovat soikeat, suuret ja kaukana toisistaan. Häntä on ohut, pitkä ja kapeneva. Tassut ovat soikeat ja takajalat ovat pidemmät kuin etujalat. Tämän takia kissan kävely on keinahtelevaa ja kissa näyttää hieman länkisääriseltä. Myös devon rexin ääni on erityislaatuinen: se on useimmiten hento ja jopa lintumainen.
Devon rex on sopusuhtainen keskikokoinen rotu: naaraat painavat 2-4 kiloa ja urokset 3-5 kiloa. Vaikka täydellinen näyttelyturkki on tasaisen peittävä ja kihara, yksilökohtaista vaihtelua esiintyy paljon. Pentu saattaa pudottaa karvansa lähes kokonaan karvanvaihdon yhteydessä. Aikuisena esimerkiksi vuodenaika ja lisääntyminen saattavat vaikuttaa turkin laatuun ja paksuuteen. Devon rexillä kaikki värit ovat sallittuja. 
Devon rexin turkki koostuu pääasiassa pohjavillasta, mutta sillä on myös jonkin verran välikarvaa. Tämä vähäkarvaisuus tekee devon rexistä herkän kylmälle, ja sen tarhaulkoilua tai valjaissa kävelytystä suositellaan vain, jos ilman lämpötila on yli +15 astetta. Devonin vartalo saattaa tuntua ihmisen käteen poikkeuksellisen lämpimältä. Sen ruumiinlämpö ei kuitenkaan poikkea muista roduista, paitsi karvan vaihdon yhteydessä, jolloin sen ruumiinlämpö nousee hieman.

Luonne

Devon rex on erittäin ihmisorientoitunut rotu. Devon rex on hyvin älykäs kissa, joka vaatii aktiviteetteja. Se on paitsi ystävällinen, myös vilkas ja yltiösosiaalinen, ja se tapaa heiluttaa häntäänsä tyytyväisyyden merkiksi. Se on perso ruoalle ja lihoo helposti. 
Rotu on hyvin sosiaalinen, ja kissat sopeutuvat yleensä ongelmitta laumaan, koostui tuo lauma sitten lapsiperheestä, kissoista tai koirista. Devonilla tulisikin mielellään olla kissakaveri, koska yksin vietetty aika käy pitkäksi ja koska pitkästynyt kissa  todennäköisesti keksii itselleen omia aktiviteettejä, jotka eivät omistajaa välttämättä miellytä. Koska rotu on erittäin sosiaalinen ja utelias, vierailta ei piilouduta vaan päinvastoin.

Suomen Devon rexit

Ensimmäinen devon rex tuli Suomeen 1971 Ruotsista, mutta rodun kasvatus alkoi vasta 1990-luvulla. Rodulla on pieni mutta aktiivinen harrastajapiiri.