google/wiki40b huggingface dataset:
Ilpo Koskela

Ilpo Kaarlo Koskela (29. tammikuuta 1945 Janakkala – 9. elokuuta 1997 Padasjoki) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja. Koskela pelasi neljät MM-kisat ja kaksi kertaa olympialaisissa. Ilpo Koskela pelasi yhteensä 112 maaottelua tehoin 12+13. Koskela voitti yhden Suomen mestaruuden ja pelasi 349 ottelua jääkiekon SM-sarjassa ja -liigassa tehden pisteet 67+82.

Ura

Hän aloitti uransa Lahden Reippaassa vuonna 1965. Lahtelaisten suurimmat tähdet Koskela ja Lauri Mononen siirtyivät 1969 Aimo Mäkisen Jokereihin. Vuotta myöhemmin Reipas putosi SM-sarjasta. Koskela pelasi Jokereissa kuusi kautta, kunnes palasi Lahteen kolmeksi kaudeksi. 
Koskela oli vuoden 1971 MM-kisoissa Suomen paras pistemies tehoilla 6+1 ja hänet valittiin ensimmäisenä suomalaisena kisojen All Stars -kentälliseen ja parhaaksi puolustajaksi.
Vuonna 1971 Ilpo Koskela sijoittui MM-menestyksensä siivittämänä Vuoden urheilija -äänestyksessä kuudenneksi. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun jääkiekkoilija kelpuutettiin listan kärkikymmenikköön.
Neulanilkka

Koko ja ulkonäkö

Neulanilkka on hyvin pitkulainen kala, joka kasvaa korkeintaan 33–40 cm pitkäksi. Kalan selkäevä koostuu 79–90 eristäytyneestä piikistä ja pitkästä perä- ja pyrstöevän kanssa yhtenäisestä osasta. Pyrstö kapenee päätään kohden ja muistuttaa hieman sulkaa. Pää ja suu ovat neulanilkalla pienet. Lajin suomut ovat pienikokoiset tai puuttuvat kokonaan. Väriltään laji on kellertävä tai harmahtava. Neulanilkan ruumiissa kulkee tummempi poikkijuova.

Levinneisyys ja elintavat

Neulanilkkaa tavataan Tyynenmeren pohjoisosista Pohjois-Amerikasta Oregonista Beringinmerelle, Ohotanmerelle, Kuriileille ja Japaniin asti ulottuvalta alueelta. Päivisin kala elää yli 360 metrin syvyydessä mahdollisesti hiekka- tai mutapohjaan kaivautuneena. Öisin ne siirtyvät ruokailemaan lähemmäs merenpintaa.
Riina Katajavuori

Riina Maaria Ulriikka Katajavuori (o.s. Marttila, s. 1. joulukuuta 1968 Helsinki) on suomalainen runoilija ja kirjailija.
Katajavuori valmistui ylioppilaaksi vuonna 1987. Hän opiskeli kirjoittamista Oriveden Opistossa vuosina 1987–1988 ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa sekä Edinburghin yliopistossa (1991–1992). Katajavuori valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1995.
Vuosina 1988–1998 Katajavuori työskenteli elokuva-arvostelijana Yleisradion Teksti-TV:ssä. Hän on ollut myös kolumnisti muun muassa lehdissä Martat (2006–2007), Lapsen maailma (2006–) ja Kaksplus (2008–2009). Lisäksi hän on kirjoittanut myös proosaa ja tekstejä muun muassa Parnassoon ja Imageen.
Katajavuoren runoja on käännetty yli 20 kielelle. Vuonna 1992 ilmestyi Katavuoren esikoisrunokokoelma Varkaan kirja. Katajavuoren runoteos Koko tarina oli Einari Vuorela -palkintoehdokkaana vuonna 2005 ja Lahjat-romaani Runeberg-palkinto -ehdokkaana vuonna 2004. Tanssiva karhu -runopalkinnon saajaksi hän on ollut ehdolla kahdesti, vuosina 1999 ja 2002. Vuonna 1995 hän sai Suuren Suomalaisen Kirjakerhon kunniamaininnan ja vuonna 1995 Tanssiva karhu -palkinnon kunniamaininnan. Vuonna 1994 hän sai Kansan Sivistysrahaston Katri Vala -stipendin.
Katajavuori oli Nuoren Voiman Liiton hallituksen jäsen vuosina 1992–1997, varapuheenjohtaja 1993–1994 ja puheenjohtaja 1994–1995. Vuosina 1996–1998 hän oli Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen ja 2006–2008 liiton kirjailijalautakunnan jäsen. Hän on ollut keskeinen hahmo myös Elävien Runoilijoiden Klubin toiminnassa. 
Riina Katajavuoren vanhemmat ovat toimittaja Juhani Marttila ja kirjailija Satu Koskimies. Hänellä on kaksi lasta. Katajavuoren isoäiti oli kanteletaitelija Ulla Katajavuori ja isoisä viulutaiteilija Eero Koskimies.
Suojatyö

Suojatyö on vammaisten ja vajaakuntoisten henkilöiden erityistyöllistämisen perinteinen muoto. Toimintana se on säilyttänyt viimeisten 40 vuoden aikana kehittyneen sisältönsä, vaikka itse sanaa suojatyö pidetäänkin leimaavana eikä sitä enää ole alan lainsäädännössä.
Villegailhenc

Historia

Kunnan nimi juontuu siellä sijainneesta roomalaisesta huvilasta, Villa Galiénista.
Lokakuussa 2018 Auren departementtia kohdanneissa rajuissa tulvissa sai surmansa ainakin kolmetoista ihmistä. Villegailhenc oli yksi pahiten tulvista kärsineistä kunnista.
Martti Markkula

Martti Antero Markkula (1. toukokuuta 1926 Helsinki – 27. heinäkuuta 2004 Vantaa) oli suomalainen filosofian tohtori, professori ja kasvitieteilijä.
Markkula opiskeli biologiaa Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1951 ja väitteli tohtoriksi 1953. Hänelle myönnettiin maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvo vuonna 1984 hänen tiedekunnan hyväksi tekemästään työstä.
Markkula työskenteli Maatalouden tutkimuskeskuksen tuhoeläinlaitoksella, jossa hän aloitti assistenttina vuonna 1951. Hän siirtyi laitokselta eläkkeelle vuonna 1989 professorina, johon tehtävään ja laitoksen johtajaksi hänen oli nimitetty vuonna 1974. Hän toimi Suomen Akatemian ansioituneena tutkijaprofessorina vuosina 1975–1980 ja oli dosenttina Helsingin yliopiston hyönteistieteen laitoksella. Markkula oli myös innokas ja tarmokas järjestöihminen. 
Hän oli perustamassa useita luontoon, ympäristöön ja luonnonsuojeluun liittyviä järjestöjä. Vuodesta 1970 lähtien hän johti ympäristönsuojelutoimikuntaa, joka ensimmäisenä Suomessa tarkasteli ympäristönsuojelun kokonaisuutta.  Hän toimi useissa virallisissa organisaatioissa, esimerkiksi Suomen Akatemian keskustoimikunnassa ja Ympäristötieteellisessä toimikunnassa sekä Tieteellisten seurain valtuuskunnan puheenjohtajana. Lisäksi Markkula harrasti sukuseuratoimintaa. Maatalouden tutkimuskeskuksen muutto Jokioisiin oli Markkulalle keskeinen tavoite, joka toteutui.
Markkulan puoliso vuodesta 1953 oli filosofian maisteri, Vantaan apulaiskaupunginjohtaja ja kouluhallituksen ylitarkastaja Ritva Helena Markkanen.
Lahden vaakuna

Lahden vaakuna on Lahden kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa rautatiehen, joka vaikutti ratkaisevasti kaupungin syntyyn sen risteyskohtaan.
Vaakunan heraldinen selitys on "hopeakentässä musta, seitsenpuolainen rautatievaunun pyörä; pyörän kehältä nousee jokaisen puolapuun kohdalta punainen liekki." Vaakunan on piirtänyt uudelleen Ahto Numminen vanhan vaakunan pohjalta, ja Lahden kaupunginvaltuusto hyväksyi ehdotuksen uudesta vaakunaselityksestä kokouksessaan 11. joulukuuta 1967. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 14. toukokuuta 1968.

Vaakunan historia

Ainoastaan kaupungeilla oli oikeus käyttää vaakunaa ennen vuoden 1949 kunnallislakia, ja kun Lahdesta tuli kaupunki 1905, vaakunan hankkiminen tuli ajankohtaiseksi. Kaupungille vahvistettiinkin sellainen 1912 vaakunan aiheen ollessa hyvin pitkälle sama seitsenpuolainen pyörä liekkeineen kuin nykyisessäkin vaakunassa. Jac. Ahrenberg esitti kaupungille merenneito-aiheista vaakunaa vuonna 1902; esitystä ei koskaan hyväksytty, mutta sen aihetta on käytetty myöhemmin Päijät-Hämeen vaakunassa.
Ensimmäisen kerran kaupungin vaakunakuvausta on muutettu 1955, jolloin sitä yksinkertaistettiin muotoon hopeakentässä musta pyörä, jonka kustakin puolapuusta lähtee punainen liekki. Lahden kaupunginvaltuusto hyväksyi tämän ehdotuksen 12. syyskuuta, ja sisäasiainministeriö hyväksyi uuden vaakunan 21. lokakuuta.
Vaakuna uudistettiin vielä kerran 1968, kun vaakunakuvaus täsmennettiin nykyiseen muotoonsa.
Patrick Müller

Patrick Müller (s. 17. joulukuuta 1976, Geneve, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka pelasi ammattilaisena 1995–2010. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Müller aloitti uransa FC Meyrinin juniorijoukkueessa. Aikuisten sarjassa hän debytoi Sveitsin Nationalliga A:n Servette FC:ssä vuonna 1995. Seuraavaksi hän siirtyi 1998 Grasshopper-Club Zürichiin, jonka jälkeen vuonna 2000 Ranskan Ligue 1:n Olympique Lyonnais'hen. Lyonissa Müller toimi joukkueen kapteenina. Hän voitti Ranskan mestaruuden 2002, 2003 ja 2004. Kaudella 2004–2005 hän pelasi Espanjan Primera Divisiónissa RCD Mallorcassa, kunnes siirtyi 7. tammikuuta 2005 FC Baseliin. Samana vuonna Müller juhli Baselin kanssa Sveitsin mestaruutta. Tammikuussa 2006 hän siirtyi takaisin Olympique Lyonnais'hen. Hän kuului kolme peräkkäistä Ranskan mestaruutta voittaneeseen joukkueeseen, mutta pelasi tuona aikana vain 23 pääsarjaottelua. Elokuussa 2008 hän siirtyi Monacoon, jossa päätti uransa kaksi vuotta myöhemmin.
Müller pelasi Sveitsin jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1998–2008 yhteensä 81 maaottelua, joissa teki kolme maalia. Hän pelasi Portugalin EM-kisoissa 2004, Saksan MM-kisoissa 2006 ja Sveitsin & Itävallan EM-kilpailuissa 2008 Sveitsin kaikki kymmenen ottelua.
Vankityrmä

Vankityrmä on erityisesti maanalainen huone tai selli, jossa pidetään vankeja. Vankityrmät yhdistetään yleisesti keskiajan linnoihin.
Kreppiravintola

Kreppiravintola (ransk. crêperie) voi olla noutoravintola tai kioski, joka myy kreppejä pikaruokana tai kadulla syötävänä, tai se voi olla myös varsinainen ravintola tai kahvila.
Kreppiravintoloita on varsinkin Ranskassa Bretagnessa, mutta niitä on kyllä kaikkialla Ranskassa ja muuallakin maailmassa.
Koska kreppejä tarjotaan sekä pääruokana että jälkiruokana, kreppiravintoloiden valikoima on hyvin laaja, ja ne voivat tarjota myös kaikenlaista muuta syötävää, kuten patonkeja sekä myös kahvia, teetä, hapanmaitotuotteita ja siideriä. Varsinkin siideri on suosittua kreppien kanssa.
Server Message Block

SMB (engl. Server Message Block) on IBM:n ja Microsoftin kehittämä hajautettu levyjärjestelmä. 
Tunnettu myös nimellä CIFS (engl. Common Internet File System).
Järjestelmä mahdollistaa yli 2 GB tiedostojen tuen ja Unicode-tiedostonimet.
Protokollasta on avoimen lähdekoodin toteutus nimellä Samba Unix-kaltaisille käyttöjärjestelmille.
United States Floorball Association

Historia

Salibandy tuli Yhdysvaltoihin alun perin ruotsalaisten ja suomalaisten opiskelijoiden kautta. Ruotsalaiset perustivat ensimmäisen salibandyseuran MIT:ssa vuonna 1991, josta laji pian levisi muihin yliopistoihin.
Yhdysvallat yritti lähettää miesten vuoden 1998 maailmanmestaruuskilpailuihin joukkueen, mutta yritys kaatui sponsorien puutteeseen. Maa oli maailmanmestaruuskilpailuissa mukana ensimmäistä kertaa 2002 sijoittuen 14. Joukkueessa oli yhdysvaltalaisten pelaajien lisäksi suomalaisia, ruotsalaisia, norjalaisia ja sveitsiläisiä.
Patakypärä

Patakypärä on pataa tai tynnyriä muistuttava keskiaikainen kypärämalli, joka suojaa koko päätä. Ensimmäiset patakypärät otettiin käyttöön 1100-luvun puolessavälissä, ja niistä tuli ritarien yleisin kypärämalli 1100-luvun loppuun mennessä. 1200-luvulle tultaessa patakypärä oli jo täysin kehittynyt. Se pysyi käytössä 1300-luvun alkuun saakka, minkä jälkeen basinetti alkoi syrjäyttää sitä taistelukäytössä. Turnajaiskäytössä patakypärä säilyi 1400-luvulle saakka. 1200-luvun puolestavälistä lähtien patakypärän huippu alettiin pyöristämään "sokeritopan" muotoon. Kypärään alettiin myös kiinnittämään tuolloin kuumuudelta suojaava kypäränpeite sekä käyttäjän tuntomerkiksi kypäränkoriste. Koska patakypärä peittää kasvot, sen käyttöönotto merkitsi, ettei omaa taistelijaa enää voitu erottaa vihollisesta kasvojen perusteella, vaan taistelijan tunnistamiseksi vaadittiin muita keinoja; tämä merkitsi heraldiikan kehittymistä.
Patakypärä painaa noin 1,5–3 kg. Se on perusmuodoltaan koko pään peittävä lieriö, joka voi olla joko litteä tai pyöristetty päältä. Patakypärä suojaa pään ohella myös kasvot ja niskan; edessä on silmien kohdalla visiiri, noin 20–30 mm leveät raot, ja hengitystä helpottamaan kasvolevyihin on usein porattu reikiä. Kypärään voi liittyä myös kiinteänä osana kurkun, hartiat ja yläselän suojaava rengashaarniskakaulus, camail. Kypärä on topattu sisältä niin, että se pysyy tukevasti päässä, ja se kiinnitetään leukahihnalla. Vastoin yleisiä luuloja patakypärästä ei ole huono näkyvyys ulos (visiiri on niin lähellä silmiä, että näkösektori on laaja), eikä se myöskään hyvin topattuna ole erityisen epämukava. Sen pahin puoli on huono ilmastointi; kuumana kesäpäivänä patakypärä voi olla todella hiostava, ja lämpötila sen sisällä nousta korkeaksi.
Patakypärä on nykypäivänä erityisen suosittu malli liveroolipelaajien ja keskiajan elävän historian harrastajien keskuudessa, sillä se on halpa, yksinkertainen ja helppo valmistaa alkeellisillakin työkaluilla (peltisakset, pora, alasin, vasara ja niittejä). Se antaa erityisen hyvän suojan sekä teräaseita että tylppiä aseita vastaan, mutta patakypärän kanssa taisteltaessa on syytä pitää nesteyttämisestä ja riittävästä juomisesta huolta, sillä varsinkin umpisolumuovilla topattuna se on hyvin hiostava.
Peiteorganisaatio

Peiteorganisaatio on poliittinen tai muu organisaatio, jonka kautta taustalla oleva organisaatio järjestää toimintaansa varsinaisen tehtävän salaamiseksi.
Peiteorganisaatioita on poliittisilla ja uskonnollisilla ryhmillä, tiedusteluorganisaatioilla, rikollisjärjestöillä, kielletyillä organisaatioilla, etujärjestöillä ja yrityksillä.
Tony Gustavsson

Ura

Gustavsson edusti peliurallaan IK Bragea, Ytterhogdalia ja IFK Sundsvallia Ruotsin alasarjoissa. Valmennusuransa pohjat Gustavsson on hankkinut opiskelemalla Örebron yliopistossa, ja hän onkin ensimmäinen ruotsalaisvalmentaja, jolla on alan akateeminen tutkinto.
Gustavsson aloitti valmennusuransa 2004 Degerfors IF:n kakkosvalmentajana ja oli nostamassa yhdessä päävalmentaja Dave Mossonin kanssa seuran Superettaniin. Gustavsson jatkoi joukkueen päävalmentajana kaudella 2005, ja onnistui säilyttämään seuran niukin naukin Superettanissa. Kausi 2006 jäi Gustavssonin viimeiseksi Degerforsissa ja päättyi Superettanin sijalle 11.
Lokakuussa 2006 Gustavsson teki 3+2-vuotisen sopimuksen tukholmalaisseura Hammarby IF:n kanssa ja siirtyi marraskuussa Anders Linderothin seuraajaksi seuran peräsimeen. Ensimmäinen kausi Bajenin kanssa päättyi tasaisessa Allsvenskanissa sijalle 6.
Kausi 2008 sujui vielä Hammarbyn osalta kohtuullisesti, mutta kausi 2009 toi mukanaan suuria ongelmia. Bajen vajosi putoamiskamppailuun ja pelilliset esitykset ovat olleet kehnoja. Lopulta seura sai tarpeekseen ja erotti Gustavssonin tehtävistään elokuun viimeisenä päivänä 2009. Potkuja oli edeltänyt 3–0 tappio Kalmar FF:lle. 
Huhtikuussa 2010 hän palasi valmennustehtäviin Norjan Tippeligaeniin nousseen Kongsvingerin päävalmentajana.  Hän ei onnistunut pelastamaan Kongsvingeriä putoamiselta ja jätti tehtävänsä kauden jälkeen. 
Huhtikuussa 2012 Gustavssonista tuli Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueen apuvalmentaja.  Hän luotsasi Pia Sundhagen kanssa Yhdysvallat olympiakultaan Lontoossa 2012. Elokuussa 2012 Gustavsson jatkoi uraansa Damallsvenskanissa pelaavan Tyresön päävalmentaja.  Gustavssonin johdolla seura voitti seurahistoriansa ensimmäisen Damallsvenskanin mestaruuden 2012.  Kaudella 2013 joukkue oli vielä liigassa toisena, mutta kesällä 2014 seura joutui konkurssin takia luopumaan sarjapaikastaan.
Tyresön konkurssin jälkeen Gustavsson palasi Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajaksi. Gustavsson oli mukana voittamassa Yhdysvaltain valmennustiimissä naisten MM-kultaa kahdesti, vuosina 2015 ja 2019. Hän jätti Yhdysvallat MM-lopputurnauksen 2019 jälkeen päävalmentaja Jill Ellisin erottua myös tehtävistään.
Syyskuun alussa 2019 Gustavssonista tuli Allsvenskanin jumboksi juuttuneen GIF Sundsvallin päävalmentaja.
Lidingöloppet

Lidingöloppet on maailman suurin maastojuoksukilpailu, vuodesta 1982 mainittuna Guinnessin ennätyskirjassa. Kilpailua järjestetään Ruotsin Lidingön saarella, Tukholman lähellä. Lidingöloppet juostaan joka vuosi yhtenä viikonloppuna syyskuun lopussa tai lokakuun alussa ja Lidingöloppet-tapahtuma koostuu useammasta kilpailusta. Lidingöloppetiin osallistuu vuosittain lähes 30 000 juoksijaa, sekä kilpaurheilijoita että kuntoilijoita ympäri maailman. Vuonna 2005 Lidingöloppetiin osallistui kilpailijoita 25 maasta. Lidingöloppetiin osallistuu vuosittain noin 500 suomalaista. Tapahtuman pääjärjestäjät ovat yleisurheiluseura IFK Lidingö Friidrott sekä hiihto- ja suunnistusseura IFK Lidingö Skid- & Orienteringsklubb.

Historia

Lidingöloppet juostiin ensimmäistä kertaa vuonna 1965. Idea kilpailun järjestämisestä oli IFK Lidingön Kacke Karlbergin ja Sven Gärderudin. Ensimmäisenä vuotena kilpailuun ilmoittautui 644 juoksijaa, joista 512 juoksi maaliin. Seuraavana vuonna 1 392 juoksijaa ilmoittautui ja heistä 1 169 juoksi maaliin. 10 000 ilmoittautuneiden raja rikkoutui 1978 (11 072 ilmoittautuneesta 8 882 juoksi maaliin) ja 20 000 raja jo 1981 (20 200 ja 16 344). 30 000 ilmoittautuneiden raja ylittyi ensimmäistä kertaa 1989 (30 824 ilmoittautunutta joista 23 889 juoksi maaliin). Lidingöloppetin osanottajaennätys, 36 926 ilmoittautunutta, on vuodelta 2009.

Lidingöloppetin voittajat

Miesten päämatka on 30 kilometriä. Naisilla matkat ovat 10 ja 30 kilometriä.
Australian ympäristöpolitiikka

Australian ympäristöpolitiikkaan liittyvät paikalliset ja maailmanlaajuiset ympäristökysymykset ja kansainväliset, valtiolliset ja kunnalliset sopimukset ja ohjauskeinot, keskustelu, tutkimus ja rahoitus. Ympäristöpolitiikkaan vaikuttavat puolueet, rahoittajat, asukkaat, yhteisöt, yhdistykset, kansalaisliikkeet ja lehdistö. Ympäristöpolitiikka vaikuttaa lajien monimuotoisuuteen ja kansanterveyteen.
Ilmastonmuutoksen haitat Australialle ennustetaan mittaviksi. Vesiongelmien, kuivuuden ja maastopalojen taloudelliset tappiot ovat jo nyt miljardeja dollareita vuosittain. Australia ratifioi Kioton pöytäkirjan joulukuussa 2007. Matkailu on Australian toiseksi suurin elinkeino ja uhanalaisten valaiden ja koralliriuttojen suojelu on myös siksi ensisijaisen tärkeää.

Ilmastonmuutos

Australian johtavan ilmastotutkijat tekivät ilmastotutkimuksen 70 vuodeksi vuonna 2004. Ennusteen mukaan lämpötila nousee 6 °C vuoteen 2070 ja myrskyt ja kuivuus lisääntyvät. Australian vesivarat voivat niukentua. Koralliriutat ovat vaarassa. Ennusteen mukaan trooppiset taudit, kuten denguekuume ja Ross River kuume, lisääntyvät. Australian kasvihuonekaasupäästöt henkeä kohti ovat suurimpien joukossa. Aluksi Australia ei ratifioinut Kioton sopimusta, koska se koki sen merkityksettömäksi niin kauan kuin Yhdysvallat jää sopimuksen ulkopuolelle. Ilmastonmuutoksen haitat Australialle ovat kuitenkin mittavia. Australia ratifioi Kioton pöytäkirjan 3. joulukuuta 2007.

Valaat

Australia tukee valaiden suojelua. Useat valasturistit matkustavat Australiaan katsomaan ryhävalaiden näyttäviä hyppyjä. Niitä ei ole saanut pyytää 40 vuoteen, koska ne aikoinaan pyydettiin melkein sukupuuttoon.

Koralliriutta

Matkailu on Australian toiseksi suurin elinkeino. Iso valliriutta on suurimpia vetonauloja. Koralliriutta antaa 30 mrd. $ vuositulot jokamiehen etujen lisäksi. Vuonna 1998 42 % valliriutasta vahingoittui, josta 18 % vauriot oli pysyviä. Vuonna 2002 60 % valliriutasta vahingoittui. Australia on julistanut 30 % isosta valliriutasta suojelualueeksi. Australian merentutkimuslaitos julkaisi koralliriutan kartoituksen tammikuussa 2009. Kartoituksen mukaan korallin kasvu on vähentynyt yli 13 % vuodesta 1990. Vastaavaa ei ole todettu 400 vuoteen.

Vesi

Epäsäännölliset sateet lisäävät kuivuutta ja tuovat maaperän suolaongelman. Merituulet ovat tuoneet valtamereltä suolaa maaperään miljoonien vuosien ajan. Aiemmin kasvillisuus käytti sadevettä. Nyt maan alta on noussut haitallista suolaista vettä. Rahalliset tappiot ovat miljardeja. Vesiongelman vuoksi on tehty esimerkiksi 350 milj. Australian dollarin suolanpoistosuunnitelma. Se kattaa 15 % Perthin veden tarpeesta.
Kwangmyŏngsŏng-2

Kwangmyŏngsŏng-2 (kor. 광명성 2호 eli Kirkas tähti 2) oli Korean demokraattisen kansantasavallan 5. huhtikuuta 2009 Unha-kantoraketilla Musudan-rin avaruuskeskuksesta laukaisema piensatelliitti . 
Pohjois-Korea ilmoitti tämän laukaisun onnistuneen, mutta Yhdysvallat ja sitä lähellä olevat maat kuten Etelä-Korea ja Japani kiistivät laukaisun onnistumisen. Myöhemmin Japani on tunnustanut löytäneensä raketin osia, mutta paljon kauempaa (3000 km laukaisupaikasta) kuin raketin 1. vaihe normaalisti putoaa. Ylempien vaiheiden ja satelliitin pudotessa mereen jäljelle jää yleensä vaikeasti havaittavia määriä romua.   Koska lännen ja Pohjois-Korean välillä on ollut vuosikymmeniä kireä suhde, johon liittyy propagandasodan omaisia piirteitä, kummankaan osapuolen väite ei välttämättä ole totta. Venäjän avaruusjärjestö on ilmoittanut, ettei havaintoja Pohjois-Korean satelliitista ole tehty.  Tämä merkinnee sitä, että matalalle maan kiertoradalle (radan piti olla yli 490 km korkea) laukaistu satelliitti ei ole saavuttanut lainkaan kiertorataa tai saavutettu kiertorata on ollut niin matala, että satelliitin rata on supistunut hyvin nopeasti ja satelliitti on pudonnut ilmakehään. Länsimaat ilmaisivat huolensa Pohjois-Korean kantoraketin nostokyvystä  päätellen Pohjois-Korean pyrkivän rakentamaan mannertenvälisen ballistisen ohjuksen , joka uhkakuva johti mm. siihen, että Japani alkoi rakentaa omaa ohjuspuolustusjärjestelmää ja YK tuomitsi laukaisun, koska YK on kieltänyt Pohjois-Korealta ohjustekniikan resoluutiollaan 1718. Korean demokraattinen kansantasavalta liittyi YK:n ulkoavaruussopimukseen ja avaruuslaitteiden rekisteröintisopimukseen 12. maaliskuuta 2009  ja ilmoitti tulevasta laukaisustaan ICAOlle ja IMOlle. 
Kwangmyŏngsŏng-2 oli kokeellinen tietoliikennesatelliitti.  Pohjois-Korean mukaan satelliitin rata oli 490 km x 1426 km. Sen inklinaatio oli 40,6 astetta. Satelliitin oli tarkoitus lähettää Kim Il-sungin ja Kim Jong-ilin lauluja taajuudella 470 MHz.
Jorotoksiini

Jorotoksiini on myrkky, jota tuottaa Nephila clavata -hämähäkki. Hämähäkki tunnetaan myös Joro-nimellä, mistä toksiinin nimitys tulee. Jorotoksiinin tiedetään estävän valikoivasti postsynaptista glutamaattipotentiaalia ja AMPA-reseptoreita. Lisäksi sillä on antagonistinen vaikutus NMDA-reseptoreihin selkärankaisten keskushermostossa.
Jorotoksiinin kemiallinen kaava on C₂₇H₄₇N₇O₆, moolimassa 565,705 g/mol ja CAS-numero 112163-33-4.
Jussi Tirkkonen

Johannes (Juho, Jussi) Tirkkonen (24. kesäkuuta 1883 Kaavi – 14. huhtikuuta 1934 Joensuu) oli suomalainen räätäli, näyttämönjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Tirkkosen vanhemmat olivat torppari Paavo Tirkkonen ja Vilhelmiina Heikkinen. Hän oli räätälinä Kuopiossa, Joensuussa ja Kaavilla. Tirkkonen oli Kuopion läänin itäisen vaalipiirin sosiaalidemokraattien puhujana ja hän toimi työväennäyttämöiden johtajana eri paikkakunnilla. 
Tirkkonen oli kansanedustajana huhtikuun alusta 1917 syyskuun lopulle 1918 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. 
Jussi Tirkkonen oli naimisissa vuodesta 1910 Saimi Emilia Kinnusen kanssa.
Dennis Waterman

Dennis Waterman (s. 24. helmikuuta 1948, Clapham, Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa tv-sarjasta Ryhmä Pullman, jossa hän näyttelee Gerry Standingia. Hän on näytellyt myös elokuvissa mm. Back in Business ja sarjoissa Minder ja The Sweeney.
Watermanin esittämä Minderin tunnuskappale "I Could Be So Good For You" nousi kolmanneksi Britannian singlelistoilla marraskuussa 1980. Kappale mainitaan usein Dennis Watermanin säveltämäksi, mutta todellisuudessa sen sävelsi hänen silloinen puolisonsa Patricia Waterman.
Waterman on ollut neljä kertaa naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.