google/wiki40b huggingface dataset:
Siparunaceae

Ulkonäkö ja koko

Kasvit ovat pensaita tai liaaneja, ja niihin kerääntyy alumiinia. Kasvit ovat enemmän tai vähemmän aromaattisia tai joskus melko epämiellyttävän tuoksuisia. Puusolukossa ei ole leveitä ydinsäteitä. Karvat ovat usein tähtikarvoja tai kimppuina. Silmut ovat suomuttomat. Lehdet sijaitsevat vastakkain ja ovat sahalaitaisia, korvakkeettomia, ja melko vahvat suonet yhtyvät lavan reunalla. Kukat ovat yksineuvoisia ja kasvit yksi- tai kaksikotisia. Suvussa Glossocalyx kukat ovat vastakohtaisia, suvussa Siparuna säteittäisiä. Kehälehtiä on tavallisesti neljä, viisi tai kuusi tai kehä on epämääräinen; harvoin kehälehtiä on seitsemän. Joskus kehälehdet ovat kasvaneet yhteen. Heteitä on tavallisesti kaksi tai paljonkin enemmän, harvoin yksi. Ponnet avautuvat usein yhdellä läpällä. Erillisiä emilehtiä on vähintään kolme, usein enemmän, ja ne ovat lyhytvartaloisia. Siemenaihe on yksikalvoinen. Hedelmävaiheessa pohjusmalja, jonka sisällä pienet hedelmät ovat, hajoaa epäsäännöllisesti.

Levinneisyys

Heimon kaksi sukua kasvaa eri alueilla. Siparuna-lajit trooppisessa Amerikassa ja Glossocalyx Länsi-Afrikassa.

Luokittelu

Siparunaceae käsittää kaksi sukua, joista siparunat (Siparuna) käsittävät 74 lajia. Glossocalyx longicuspis on ainoa laji suvussaan. 
Heimo muodostaa yhdessä heimojen Gomortegaceae ja Atherospermataceae kanssa kladin Laurales-lahkon evoluutiopuussa. Kladin ominaisuuksiin kuuluvat mm. neulamaiset oksalaattikiteet, pohjusmaljan umpinaisuus, ponnen yksiteekaisuus, hyvin pieni alkio ja runsas endospermi (ravintovarasto siemenessä).
Yhdysvaltain Grand Prix 2001

Aika-ajot

Aika-ajot ajettiin kilpailua edeltäneenä päivänä, lauantaina 29. syyskuuta 2001.
Paalupaikan valtasi Ferrari-kuljettaja Michael Schumacher, joka lopulta voitti tiukan aikakamppailun Mika Häkkisen kanssa. Paalupaikka oli saksalaiselle jo kauden kymmenes.
Häkkinen kiitteli vielä aika-ajojen jälkeen pidetyssä lehdistötilaisuudessa fanejaan vuosia jatkuneesta kannustuksesta ja toivoi ettei tämä lehdistöilaisuus jäisi hänen uransa viimeiseksi.
Mané

Ura

Mané aloitti ammattilaisuransa alasarjojen joukkueista Linensestä ja Díter Zafrasta. Vuonna 2003 hän siirtyi Atlético Madridin reservijoukkueeseen, jossa hän pelasi yhteensä 36 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Kaudeksi 2005–2006 Mané siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Ciudad Murciaan. Hän pelasi joukkueessa 39 ottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Seuraavaksi kaudeksi hän vaihtoi jälleen joukkuetta, tällä kertaa hän siirtyi samassa sarjassa pelanneeseen Almeríaan. Hän nousi nopeasti joukkueen avauskokoonpanoon ja lopulta kauden päätteeksi Almería nousi ensimmäistä kertaa historiassaan maan pääsarjaan Primera Divisióniin.
Kaudella 2007–2008 Mané jatkoi hyviä otteitaan andalusialaisseuran puolustuksessa ja kauden päätteeksi hänet valittiin urheilukanava Sky Sportsin tähdistöjoukkueeseen, jonka oli laatinut journalisti Guillem Balagué. Joukkue sijoittui ensimmäisellä pääsarjakaudellaan kahdeksanneksi.
3. kesäkuuta 2009 hän siirtyi nelivuotisella sopimuksella Getafeen.

Triviaa

Kausina 2007–2009 pelatessaan Almeríassa Mané oli yksi kolmesta pelaajasta, joiden toinen sukunimistä oli Ortiz. Kaksi muuta pelaaja olivat José Ortiz ja Juanma Ortiz.
Arvid Englind

Ura

Englindin vanhemmat olivat hovineuvos Carl Fredrik Ekholm ja Yolanda Strandberg. Hän aloitti työnsä Työväen Teatterissa vuonna 1903. Vuonna 1905 hän siirtyi Turun Ruotsalaiseen Teatteriin, jossa hän toimi ohjaajana 1907–1915. Vuodesta 1916 Englind toimi ohjaajana Göteborgin Suuressa Teatterissa.
Englindin rooleja olivat muun muassa Daniel Hjortin nimiosa, Vicinius näytelmässä Quo vadis ja Alonso näytelmässä Preciosa. Hän asetti näyttämölle muun muassa kappaleet Daniel Hjort, Kustaa Vaasa ja Tukkijoella sekä useita operetteja.
Englind näytteli elokuvassa Högfjällets dotter (1914) sekä ohjasi elokuvat Patriks äventyr (1915), En förvillelse (1915) ja Brandsoldaten (1916). Kahteen viimeksi mainittuun hän teki myös käsikirjoituksen.
Näyttämötyön lisäksi Englind käänsi näytelmiä ja toimi sanomalehtimiehenä.

Teaterförlag Arvid Englind

Englind perusti Tukholmaan Teaterförlag Arvid Englind AB:n vuonna 1920.

Perhe

Arvid Englindin puoliso oli näyttelijä ja operettitaiteilija Lelly Englind (oik. Elena Wasiljewa), 1885–1958) vuodesta 1908 vuoteen 1958. Pariskunnalla oli kaksi poikaa, Sten-Sture (1909–1940) ja Lars-Olof (1926–1954). Vuodesta 1959 hänen puolisonsa oli Inge Nordlöf.
Diktys Kreetalainen

Diktys Kreetalainen on fiktiivinen kirjoittaja eräälle minä–muodossa kirjoitetulle silminnäkijäkertomukselle Troijan sodasta, jossa hänet esitetään Kreetan kuninkaan Idomeneuksen kumppanina. Teos käyttää hyväkseen samoja aiheita, joita Homeros esitti jo Iliaassa. Todellisuudessa tarina on kuitenkin kirjoitettu luultavasti paljon myöhemmin joskus Rooman keisariajan alussa.
Teos on säilynyt nykypäivään kreikankielisestä alkuperäisteoksesta Lucius Septimuksen tekemästä latinankielisessä mukaelmassa Ephemeris belli Troiani ('Troijan sodan kronikka'). Teos sisältää kuusi kirjaa, ja ne on kirjoitettu joskus 300-luvulla. Kreikankielinen teos on kokonaisuudessaan hävinnyt lukuun ottamatta kahta papyruskatkelmaa, jotka ovat peräisin joko ensimmäiseltä tai toiselta vuosisadalta.
Kino 123

Kino 123 on Kouvolassa kauppakeskus Veturissa sijaitseva kolmisalinen elokuvateatteri. Se aloitti toimintansa 13.9.2012 kauppakeskuksen avautuessa.
Kino 123 on riippumaton elokuvateatteri, jonka taustayhtiön Kino 123 Oy:n omistavat Marko Hartama ja Veikko Viitanen, joka on myös Kouvolan Kuusankoskella sijaitsevan sisarteatterin Studio 123 yrittäjä.
Vuonna 2015 Kino 123:ssa kävi lähes 110 000 elokuvakävijää.
Teattereissa esitetään myös oopperaa ja konsertteja.
Jann Mardenborough

Jann Mardenborough (s. 9. syyskuuta 1991 Darlington) on brittiläinen moottoriurheilija. Hänen isänsä Steve Mardenborough on entinen jalkapalloilija.

Ura

Hänellä ei ole pitkäaikaista karting-kokemusta, toisin kuin useilla muilla kilpa-ajajilla. Kun hän oli 8-vuotias, hänen paikallinen karting-ratansa suljettiin. Hänen perheensä ei taloudellisien vaikeuksien takia voinut tukea poikaansa kilpa-autoilussa, joten Mardenborough joutui lopettamaan uransa.
Vuonna 2011 Mardenborough osallistui GT Academy -ohjelmaan, jossa häntä sponsoroivat Nissan ja Sony. Hän haki ajotuntumaa suorittaen Gran Turismo -sarjan PlayStation -ajopelejä. Kilpailun voittaja sai mahdollisuuden tulla ammattikilpakuljettajaksi. Mardenborough päihitti 90 000 muuta pelaajaa ja voitti kilpailun. Palkinnoksi hän sai osallistua Nissanilla Dubain 24 tunnin kilpailuun vuonna 2012. Samana vuonna Mardenborough kilpaili British GT -sarjassa, jossa hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjassa kuudenneksi. 
Vuonna 2013 Mardenborough siirtyi kilpailemaan Formula-autoihin ja kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa Carlin-tallissa. Hän keräsi 12 pistettä ja sijoittui sarjan 21:ksi. Samana vuonna hän kilpaili Toyota Racing Series -sarjassa sijoittuen sarjan kymmenenneksi ja myös Britannian Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Samana vuonna hän osallistui myös Le Mansin 24 tunnin ajoon sijoittuen luokkansa kolmanneksi. 
Vuonna 2014 Mardenborough kilpaili GP3-sarjassa Arden International -tallissa. Hän voitti yhden kilpailun kauden aikana sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Samana vuonna hän jatkoi Toyota Racing Series -sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2015 Mardenborough jatkoi GP3:ssa vaihtaen Carlin-talliin. Hän saavutti kauden aikana kaksi kolmossijaa ja 58 pistettä sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Hän ajoi myös kaksi kilpailua GP2-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa uudella Nissanin LMP1-autolla.
Maaliskuussa 2015 Mardenborough joutui Nürburgringin Nordschleife'ssa GT3-luokan Nissan GT-R -autolla vakavaan onnettomuuteen, jossa hänen autonsa lähti ylämäestä ilmalentoon lentäen vaarallisesti katsomoon. Yksi ihminen menehtyi ja useita katsojia loukkaantui tapahtuman seurauksena. Mardenborough ei loukkaantunut vakavasti.
Ensimmäinen juutalaissota

Kapinan alku

Juutalaisten seloottien tavoitteena oli karkottaa kaikki ulkomaalaiset Palestiinasta, he eivät myöskään pitäneet Syyrian legaatti Gaius Cestius Galluksen ja Juudean prokuraattori Gessius Floruksen hallinnosta. Nämä vainosivat juutalaisia ja kohtelivat heitä epäoikeudenmukaisesti, joten inho oli molemminpuolista. Caesareassa tapahtuneen kiistan jälkeen Florus asetti Jerusalemin temppelille ison sakon. Temppeli kieltäytyi maksamasta ja Florus saapui henkilökohtaisesti Jerusalemiin neuvottelemaan ison juutalaislähetystön kanssa, joka torjui roomalaisten vaatimukset edelleen. Florus suuttui tästä, keskeytti neuvottelut ja käski surmata 3 600 jerusalemilaista. Tämän jälkeen yleinen juutalaiskapina levisi nopeasti koko Palestiinaan ja selootit ottivat haltuunsa useita roomalaisten miehittämiä linnoituksia, muun muassa Masadan. {{citation needed|reason=Lähdettä ei mainittu|date=February 2016}} 
Vuonna 66 roomalaiset aloittivat kapinan kukistamisen piirittämällä Jerusalemin, mutta Rooman armeijan komentaja Gallus joutui vetäytymään huomattuaan vastarinnan liian suureksi. Juutalaiset ahdistivat roomalaisjoukkoja niiden vetäytyessä Bezethan esikaupungin lävitse ja ne kärsivät raskaita tappioita, menettäen piirityskalustonsa, kuormastonsa ja noin 6 000 miestä.

Vespasianus komentajaksi

Keisari Neroa juutalaisten menestys ärsytti ja seuraavaksi hän lähetti Vespasianuksen kukistamaan kapinaa. Tämä aloitti uuden yrityksen juutalaisten kukistamiseksi Galileasta piirittämällä ja valloittamalla tärkeän Jotapatan linnoituksen (antautui 47 päivän piirityksen jälkeen). Linnoitusta komensi muuan Josef ben Mathitjahu, joka jäi roomalaisten vangiksi ja vaihtoi nimensä Josephukseksi. Hän kirjoitti kapinan ainoan silminnäkijäkuvauksen, Juutalaissodan historian.
Vespanianus oli varovainen komentaja, ja ei halunnut olla liian raaka kukistaessaan kapinaa, joten hän aloitti rauhanneuvottelut juutalaisten kanssa. Neuvottelut kestivät siihen asti kunnes Vespanianus oli pakotettu taisteluihin Tiberiaksessa, Giskalassa ja Gamlan linnoituksen luona. Edetessään kohti etelää Galileasta vuonna 68 Vespasianuksen joukot rankaisivat monia kapinalliskaupunkeja.
Jerusalem oli heikentynyt sisäisistä levottomuuksista, kun selootit olivat vainonneet kapinan aikana roomalaisia ja heitä kannattavia juutalaisia. Italiassakin oli levotonta kun keisari Nero kuoli. Vespanianus jätti komentajan tehtävät ja lähti Roomaan varmistaakseen oman keisariutensa. Hän antoi armeijan komentajuuden pojalleen Titukselle, joka saapui Jerusalemiin keväällä 70 ja piiritti seloottien kontrolloiman kaupungin.
Teedra Moses

Teedra Moses (s. 17. joulukuuta 1976 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Mary J. Bligen ja Macy Grayn kanssa.

Yksityiselämä

Moses eli Lousianan New Orleansissa. Mosesin äiti on gospel-laulaja Shirley Moses. Myöhemmin hän muutti Kaliforniaan äitinsä kanssa perheen hajottua. Moses on kahden lapsen äiti.
Dancing in the Dark (Bruce Springsteenin kappale)

Historiaa

"Dancing in the Dark oli viimeinen Born in the U.S.A. -albumille tehty ja levytetty kappale. Springsteenin tuottaja Jon Landau piti albumista, mutta halusi varman kuuman ykkössinglen, joka olisi tuore ja suoraan relevantti Springsteenin silloiselle mielentilalle (koska suurin osa kappaleesta Born in the U.S.A. oli ollut tehty kaksi vuotta aiemmin). Springsteen ja Landau riitelivät ja Springsteen myöhemmin teki kappaleen "Dancing in the Dark". Hänen harmillinen mielialansa kyseisen päivän riidasta yhdistettynä turhautumiseen albumin valmiiksi saamisesta vuodattui kappaleen sanoituksiksi.
Sighnaghi

Sighnaghi (georg. სიღნაღი) on kaupunki Sighnaghin piirikunnassa Kakhetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupunki on yksi maan pienimmistä 2 146 asukkaallaan vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan. Sighnaghin taloutta hallitsevat viinin ja perinteisten mattojen tuotanto. Kaupunki ja sen ympäristö tunnetaan myös maisemistaan ja historiallisista nähtävyyksistään. Sighnaghin kaupunkia on viime aikoina restauroitu ja siitä on tullut tärkeä matkailukohde.

Historia

Nykyisen Sighnaghin kaupungin alueella on ollut asutusta paleoliittiselta kaudelta saakka. Sighnaghi (joka tarkoittaa "suojaa" turkiksi) mainitaan asutuskeskuksena ensimmäisen kerran 1700-luvun alussa. Vuonna 1762 kuningas Erekle II tuki kaupungin rakentamista ja pystytti linnoituksen suojelemaan aluetta dagestanilaisten heimojen hyökkäyksiltä. Vuoden 1770 väestönlaskennan mukaan Sighnaghissa asui sata perhettä, pääosin käsityöläisiä ja kauppiaita. Kun Venäjän keisarikunta liitti Georgian itseensä vuonna 1801, Sighnaghille annettiin virallisesti kaupunkioikeudet ja siitä tuli Signakhin ujezdin (ven. Сигнахский уезд) keskus Tbilisin kuvernementissa vuonna 1802. Kaupunki kasvoi nopeasti ja Neuvostoliiton aikana siitä tuli maatalouskeskus. Georgian vakava talouskriisi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen iski myös kaupunkiin, mutta viime aikoina suuri Georgian hallituksen ja useiden kansainvälisten järjestöjen rahoittama uudelleenrakennushanke on nykyaikaistanut kaupungin infrastruktuuria ja yrittänyt vastata turistien kasvavaan kiinnostukseen kaupunkia kohtaan.

Maantiede ja ilmasto

Sighnaghin kaupungin pinta-ala on 2,978 neliökilometriä ja 24,3 prosenttia sen alueesta on asuinaluetta. Sighnaghi sijaitsee noin 113 kilometriä Georgian pääkaupungista Tbilisistä kaakkoon. Sighnaghin piirikunta levittäytyy kaupungin itä- ja lounaispuolilla. Kaupunki sijaitsee Gombori-vuorijonon itäisellä reunalla – vuorijono muodostaa vedenjakajan Iori- ja Alazani-jokien laaksojen välille hedelmällisellä maaseutu- ja puutarhaviljelyalueella. Kaupunki on noin 790 metrin korkeudella merenpinnasta Alazanin jokilaakson yläpuolella kasvokkain Suuren Kaukasuksen kanssa.
Sighnaghissa on lauha ilmasto. Alueella on neljä vuodenaikaa; talvet ovat kohtalaisen kylmiä ja kesät kuumia. Korkein keskilämpötila on 24,3 astetta celsiusta heinäkuussa ja alhaisin keskilämpötila 0,2 astetta tammikuussa. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 602,1–949,7 millimetriä, ja rankimmat sateet osuvat kevätkuukausille ja alkukesälle.

Kulttuuri ja nähtävyydet

Sighnaghissa sijaitsee useita historiallisia ja kulttuurisia nähtävyyksiä, ja alue on ollut valtion erityissuojeluksessa vuodesta 1975 lähtien. Kaupunkia ympäröivät 1700-luvun linnoitusmuurien jäänteet. Kaupungissa on kaksi ortodoksikirkkoa, Pyhän Yrjön ja Pyhän Stefanoksen kirkot. Arvostettu Bodben luostari sijaitsee kahden kilometrin päässä kaupungista ja on pyhiinvaelluskohde, sillä se liitetään Pyhään Ninoon, Georgian 300-luvun apostoliin. 
Paikallinen, 1950-luvulla perustettu etnografinen ja arkeologinen museo kunnostettiin nykyaikaiseksi näyttelytilaksi, Sighnaghin museoksi, vuonna 2007.
Arthur Demarest

Arthur Demarest on arkeologi ja antropologi, joka on tutkinut mm. mayojen sivilisaatiota. Hän on työskennellyt Mesoamerikassa yli 25 vuotta. Demarestia pidetään yhtenä parhaista olmeekki- ja mayakulttuurien tuntijoista.

Ura

Demarestin ensimmäinen opinahjo oli Tulanen yliopisto New Orleansissa, josta hän myös valmistui. Tämän jälkeen seurasi Harvardin yliopisto, josta hän valmistui 1981 tohtoriksi arkeologiassa ja antropologiassa. Hänet myös hyväksyttiin arvostettuun Society of Fellows -seuraan. Vuodesta 1984 lähtien Demarest on opettanut Tennesseessä Vanderbiltin yliopistossa, jossa hän on Mesoamerikan arkeologian laitoksen johtaja. Vuonna 2004 Guatemalan presidentti Óscar Berger myönsi Demarestille Orden Nacional -kunniamerkin hänen arkeologisesta työstään Guatemalassa sekä hänen ponnisteluistaan maya-alkuperäisväestön olojen parantamiseksi.
Demarest on kirjoittanut useita kirjoja sekä lukemattomia artikkeleita. Hänen kiinnostuksensa kohteisiin lukeutuvat myös inkat, atsteekit sekä antropologinen teoria.
Ishak Belfodil

Seurajoukkueura

Belfodil pelasi juniorivuotensa Ranskassa edustaen OSC Élancourtia, Trappes Saint-Quentin FC:tä, PSG:tä, Boulogne-Billancourtia, Clermontia ja Lyonia. Ammattilaisuransa hän aloitti Lyonissa, jossa pelasi ensimmäisen Ligue 1 -ottelunsa 22. elokuuta 2009, kun joukkue voitti Auxerren vieraissa 3–0. Belfodil pelasi kaudella 2009–2010 kolme pääsarjaottelua. Seuraavan kauden hän pelasi kokonaisuudessaan seuran kakkosjoukkueessa. Kaudella 2011–2012 Belfodil edusti Lyonia seitsemässä liigaottelussa syksyn aikana. Tammikuussa 2012 hänet lainattiin Italian Serie A:han Bolognaan, jossa hän pelasi kahdeksan sarjaottelua.
Belfodil jatkoi Serie A:ssa myös seuraavalla kaudella, sillä Lyon myi hänet heinäkuussa 2012 Parmaan kolmella miljoonalla eurolla. Hän teki läpimurtonsa pääsarjatasolla pelaten 33 ottelua ja tehden kahdeksan maalia. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa Belfodil teki 2. syyskuuta 2012, kun Parma voitti Chievo Veronan kotonaan 2–0. Heinäkuussa 2013 Belfodil siirtyi kolmanteen Serie A -seuraansa, kun Internazionale hankki hänet 7,5 miljoonalla eurolla. Hän pelasi kauden 2013–2014 syyspuoliskon aikana milanolaisseurassa kahdeksan sarjaottelua. Tammikuussa 2014 Internazionale lainasi Belfodilin niin ikään Serie A:ssa pelaavaan Livornoon, jossa hän pelasi 17 sarjaottelua. Maalittoman kauden jälkeen Belfodil siirtyi heinäkuussa 2014 takaisin Parmaan. Kaudella 2014–2015 hän teki 23 Serie A:n ottelussa yhden maalin. Heinäkuussa 2015 Belfodil siirtyi UAE Arabian Gulf Leaguessa pelaavaan Baniyas Clubiin.

Maajoukkueura

Belfodil edusti nuorisomaajoukkueissa Ranskaa kaikissa ikäluokissa alle 17-vuotiaista alle 20-vuotiaisiin. Hän oli mukana alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Romaniassa 2011, joissa pelasi viisi ottelua ja teki maalin 1–0-voitossa Itävallassa. Aikuisten maajoukkuetasolla Belfodil valitsi Algerian pelaten ensimmäisen A-maaottelunsa vuonna 2013. Hän oli mukana Afrikan-mestaruuskilpailuissa Päiväntasaajan Guineassa 2015 ja pelasi siellä neljä ottelua.
Jana Šemjakina

Jana Volodymyrivna Šemjakina (ukr. Яна Володимирівна Шемякіна, s. 5. tammikuuta 1986 Lviv) on ukrainalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aselajinsa on kalpa. Šemjakina voitti Lontoon olympialaisissa 2012 kalvan yksilökilpailun. Hän oli mukana myös Pekingissä 2008 ja Rio de Janeirossa, mutta näissä ei sijoittunut 10. parhaan joukkoon. Sekä Lontoossa että Rio de Janeirossa hän osallistui myös kalvan joukkuekilpailuun, mutta Ukrainan joukkue jäi kummassallakin kerralla kahdeksanneksi. Šemjakinalla on myös yksilökilpailuista yksi MM–pronssi vuodelta 2014. Hänellä on yksi Euroopan-mestaruus vuodelta 2005 yksilökilpailussa ja EM-pronssi vuodelta 2009. Hänellä on myös joukkuekilpailusta MM-pronssi vuodelta 2015 sekä EM-pronssi vuodelta 2005.
Marja (Unto Monosen tango)

Marja on Unto Monosen säveltämä ja sanoittama tango. Se on ilmestynyt vuonna 1966 laulaja Esko Rahkosen singlellä (Philips 340776), jonka toinen kappale on ”Ruiskukkanen”. ”Marja”-kappaleen kesto on 2:44. Singlellä Rahkosta säestää Erkki Melakosken johtama orkesteri. Melakoski on myös sovittanut kappaleen.
Musiikkipalvelu Spotifyn sivustolla ”Marja” on Esko Rahkosen vuonna 2004 ilmestyneen albumin Syvä kuin meri yhteydessä. Albumilla kappale on neljäntenä laulujen "Odotin pitkän illan" ja ”Joku odottaa kirjettäsi” välissä.
Annabelle: Creation

Juoni

Vuonna 1943 nukentekijä Samuel Mullinsin ja hänen vaimonsa Estherin 5-vuotias tytär Annabelle, kutsumanimeltään Bee, kuoli ohiajavan auton törmätessä häneen.
Vuonna 1955 Mullinsin pariskunta majoittaa luokseen nunna Charlotten ja kuusi orpotyttöä, joiden orpokoti lopetettiin. Ensimmäisen yön aikana nuori poliota sairastava tyttö Janice herää ja salaperäisten paperilappuihin kirjoitettujen viestien houkuttelemana menee Been huoneeseen ja avaa nukkekodista löytyneellä avaimella komeron, jossa on Been näköinen posliininukke. Tämän jälkeen Janice alkaa nähdä Been haamun ja kokee muiden tyttöjen kanssa pelottavia asioita. Toisen yön aikana Janice haavoittuu haamun pudottaessa hänet Samuelin suunnittelemasta hissituolista. Janice päätyy pyörätuoliin, mutta Been haamu vetää hänet sisään latoon ja riivaa hänen kehonsa. Janicen ystävä Linda kertoo Samuelille tästä, mutta pian tämän jälkeen Janice tappaa Samuelin.
Sisar Charlotte puhuu Eshterin kanssa, joka on salaperäisesti menettänyt puolet kasvoistaan. Eshter paljastaa, että pian Been kuoleman jälkeen, Been haamua esittänyt tuntematon olento pyysi saada asettua yhteen Samuelin tekemistä nukeista. Mullinsit tulivat myöhemmit tajunneeksi, että haamu olikin oikeasti demoni, joka etsi itselleen ruumista. Demoni oli tuhonnut puolet Eshterin kasvoista yrittäessään riivata hänet. Mutta pariskunta pyysi apua kirkolta, jolloin papit siunasivat Been huoneen pyhällä vedellä, Samuelin lukitessa nuken komeroon ja liimatessa oveen Raamatusta revittyjä sivuja. Demoni murhaa Eshterin ja yrittää hyökätä sekä Charlotten että tyttöjen kimppuun. Riivattu Janice jahtaa Lindaa ja seuraa tätä Been huoneeseen, missä Charlotte lopulta lukitsee sekä Janicen että nuken komeroon. 
Seuraavana päivänä poliisit saapuvat ja tutkivat talon. He löytävät nuken, joka viedään todistusaineistona pois. Janice oli paennut aiemmin komerosta löytyneen kolon kautta ja selvittänyt tiensä Santa Monicaan, jossa hän esiintyi nimellä "Annabelle" päätyessään Higginsin perheen adoptoimaksi. Vuonna 1967 Annabelle Higgins oli muodostanut satanistisen kultin poikaystävänsä kanssa. Eräänä yönä he murhaavat Annabellen adoptiovanhemmat ja tulevat herättäneeksi Higginsien naapureiden, Mia ja John Formin, huomion.
Lopputekstien välissä näytetyssä kohtauksessa, Annabelle-nukke nähdään liikkumattomana komerossa, kunnes se yhtäkkisesti kääntää päätään. Lopputekstien jälkeen näytetyssä kohtauksessa, joka sijoittuu vuoden 1952 Romaniaan, demoninunna Valak näyttäytyy Cârțan luostarissa.

Tuotanto

Lokakuussa 2015 vahvistettiin, että Annabellelle toteuttaisiin jatko-osa. David F. Sandberg korvasi Leonettin ohjaajana maaliskuussa 2016. Ensimmäisen elokuvan käsikirjoittaja Gary Dauberman palasi käsikirjoittamaan tämänkin elokuvan, Peter Safranin ja James Wan palatessa tuottajiksi. Kuvaukset alkoivat 27. kesäkuuta 2016 Los Angelesissa Warner Bros. Studiosin omissa tiloissa. ja päättyivät 15. elokuuta 2016. Elokuvan säveltäjäksi valittiin Benjamin Wallfisch. Maaliskuussa 2017 Sandberg paljasti elokuvan virallisen nimen olevan Annabelle: Creation. Lisäksi elokuvan kerrottiinkin olevan jatko-osan sijaan esiosa.