google/wiki40b huggingface dataset:
Nimetönlampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Parannesjoen valuma-alueeseen (35.493) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 163,4 metriä mpy.
Anianiau

Levinneisyys

Anianiauta tavataan Havaijisaariin kuuluvalla Kauain saarella. Lajin populaatioksi arvioitiin vuonna 2003 noin 44 400 yksilöä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja sitä uhkaavat vieraslajit.

Elintavat

Anianiau elää pääasiassa yli 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji selviää myös häirityissä elinympäristöissä, mutta silloin sen populaatio ei ole yhtä tiheä kuin luonnontilaisissa ympäristöissä. Se käyttää ravinnokseen mettä ja niveljalkaisia, erityisesti perhostoukkia ja hämähäkkejäl. Anianiau pesii Metrosideros polymorpha -puissa.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1913

Suomen mestarit

Gunnar Helin; Ilmari Saxell, Artur Johansson; Alexander Holmström, Hugo Mantila, Rudolf Lundqvist; Peter Sikow, Knut Johansson, Ragnar Wickström, Lars Schybergson; Richard Schybergson - K. Marasoff.
Irene Dukaina

Irene Dukaina (m.kreik. Εἰρήνη Δούκαινα, Eirēnē Dūkaina, 1066 – 19. helmikuuta 1123) oli Bysantin keisarinna ja Aleksios I Komnenoksen vaimo.
Irene kuului mahtavaan Dukasten sukuun, jonka riveistä olivat tulleet keisarit Konstantinos X Dukas ja Mikael VII Dukas. Irenen ja Aleksioksen välit eivät koskaan olleet lämpimät, vaikka pari saikin seitsemän lasta.
Kun Aleksios kaappasi vallan vuonna 1081, hän muutti keisarilliseen palatsiin asumaan äitinsä, Anna Dalassenan ja Mikael VII:n lesken Marian kanssa. Luultavasti Aleksios suunnitteli menevänsä naimisiin leskikeisarinnan kanssa. Irene sai asua palatsin alakerrassa. Vanhan tavan mukaan Irene olisi pitänyt kruunata keisarinnaksi samaan aikaan kun Aleksios kruunattiin keisariksi, mutta näin ei käynyt. Lopulta Irene kruunattiin viikko Aleksioksen jälkeen, kun kansa ja kaupungin patriarkka olivat painostaneet tätä.
Parin ensimmäinen lapsi Anna syntyi pian sen jälkeen, kun Aleksios oli palannut taistelemasta Robert Guiscardia vastaan vuonna 1083. Annasta suunniteltiin heti alkuunsa Mikael VII:n pojan Konstantinoksen vaimoa. Mutta kun Irene sai Johanneksen vuonna 1087, Aleksios päätti tehdä tästä kruununperillisen ja syrjäyttää Konstantinoksen.
Kun Aleksios oli kuolemaisillaan vuonna 1118, Irene olisi halunnut, että Annan miehestä Nikeforos Bryennioksesta olisi tullut uusi keisari hänen poikansa Johanneksen sijaan. Aleksios kuitenkin suosi Johannesta ja sai tämän ottamaan vallan omiin käsiinsä. Anna ja Irene yrittivät syrjäyttää Johanneksen, mutta yritys epäonnistui. Irene vetäytyi itse rakennuttamaansa luostariin, jossa hän myös kuoli.
Anna Komnena kirjoitti myöhemmin isänsä elämäkerran, jossa hän myös kuvailee äitiään. Irene oli erittäin lukenut ihminen ja erityisen kiinnostunut uskonnosta. Hän lahjoitti suuria summia luostareille ja Anna mainitsee myös, että hän oli erittäin antelias myös tavallisia ihmisiä kohtaan.
Idänsitruunaperhonen

Koko ja ulkonäkö

Idänsitruunaperhonen muistuttaa varsin paljon sitruunaperhosta (Gonepteryx rhamni). Siivet ovat pituuteensa nähden leveät ja etusiiven kärki on suvulle tyypilliseen tapaan terävä. Takasiivessä on leveä kannus, joka on pitempi kuin muilla sitruunaperhosilla. Takasiiven ulkoreuna on kannuksen takana loivasti mutkitteleva. Siipien väri on vihertävänkeltainen ja oranssi keskitäplä on hyvin pieni tai puuttuu kokonaan. Koiraan etusiivet ovat takasiipiä kirkkaamman keltaiset ja siipien yläpinnalla siipisuomut ovat epätasaisesti, minkä vuoksi siipi näyttää jauhoiselta. Tuntosarven kärki on alapuolelta vaaleanpunainen.

Levinneisyys ja lentoaika

Idänsitruunaperhosta tavataan Balkanin niemimaan eteläosissa, pääasiassa Kreikassa ja levinneisyysalue ulottuu Turkkiin, Kaukasukselle ja Keski-Aasian läpi Himalajalle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuulta elokuulle ja talvehtimisen jälkeen maalis-huhtikuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Idänsitruunaperhonen elää mäkisissä maastoissa, kuivissa metsissä, pensaikkoisilla niityillä sekä puoliaavikoilla.

Ravintokasvi

Toukka elää paatsamilla (Rhamnus) sekä kärsimyskruunulla (Paliurus spina-christi).
Euroopan vapaakauppajärjestö

Suomen EFTA-liitännäisjäsenyys

Skandinaaviset veljeskansat olivat kaavailleet pohjoismaista tulliliittoa miltei koko 1950-luvun ajan. Suomi suhtautui asiaan varovasti eikä kiirehtinyt päätöstään. Niin kutsuttu ulkoseitsikko eli EEC:n ulkopuolelle jääneet OECD-maat, joihin Suomi ei kuulunut, aloittivat loppuvuonna 1958 Ruotsin ja Britannian johdolla neuvottelut yhteisestä vapaakauppa-alueesta. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja Pravda varoitti Skandinavian maita liittymästä vapaakauppa-alueeseen, joka olisi vain NATO:n peitejärjestö.
Pääministeri V. J. Sukselainen ilmoitti pohjoismaisessa pääministerikokouksessa Kungsälvissä Ruotsissa heinäkuussa 1959, että Suomi voisi liittyä EFTAn jäseneksi vain siinä tapauksessa ettei siihen sisältyisi poliittisia sitoumuksia. Vapaakauppasopimuksen syntyminen loppuvuoden 1959 aikana oli Suomelle ongelma, koska Ruotsi uhkasi Suomen pahimpana kilpailijana vallata Britannian paperimarkkinat. Toisaalta Suomi oli sitoutunut myöntämään Neuvostoliitolle samat edut kuin muillekin kauppakumppaneilleen. Marraskuussa 1959 hallitus antoi eduskunnalle EFTA-kysymyksestä tiedonannon, jossa todettiin vapaakauppaetujen välttämättömyys Suomen kilpailukyvylle, mutta myös niihin liittyneet poliittiset ja tekniset vaikeudet. Eduskunta antoi hallitukselle neuvotteluvaltuudet kaupallisten etujen hankkimiseksi ilman poliittisia sitoumuksia.
Miltei samanaikaisesti EFTA-sopimuksen voimaanastumisen kanssa Neuvostoliitto jätti Suomelle nootin, jossa se vaati samoja etuja, jotka Suomi valmistautui antamaan EFTAn jäsenmaille. Neuvotteluja Suomen ja EFTAn suhteiden järjestämisestä käytiin tiiviisti kevään 1960 ajan ja Suomen pääneuvottelijana oli suurlähettiläs Olavi Munkki. Presidentti Urho Kekkonen katsoi, että Sukselaisen maalaisliittolaisen vähemmistöhallituksen tilalle olisi saatava enemmistöhallitus, johon Moskovan olisi EFTA-neuvotteluissa helpompi luottaa. Hallitustunnustelijan, Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajan Päiviö Hetemäen yritys raukesi Kokoomuksen alettua epäillä Kekkosen vain pyrkivän käyttämään EFTA-sopimusta välikappaleenaan sisäpoliittisen valtansa kasvattamiseksi. Ongelma ratkesi lopulta Neuvostoliiton puoluejohtajan Nikita Hruštšovin vierailtua Urho Kekkosen 60-vuotispäivillä syyskuun alussa 1960, jolloin todettiin, että Neuvostoliitto ymmärsi Suomen pyrkimykset kilpailukykynsä säilyttämiseksi. Neuvottelut Neuvostoliiton vaatimasta niin sanotusta suosituimmuuslausekkeesta käytiin Moskovassa marraskuussa 1960, ja näin syntyi neuvotteluratkaisu, jonka sekä EFTA että Neuvostoliitto saattoivat hyväksyä. Neuvostoliitolle periaatteellisen suosituimmuuslausekkeen taloudellinen merkitys oli vähäinen, koska Suomi osti Neuvostoliitosta lähinnä raaka-aineita, joita EFTAn tullijärjestelyt eivät koskeneet. FINEFTA-sopimus astui voimaan heinäkuun alussa 1961.
Koivulovimittari

Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat pienten tummien pisteiden kirjomat, kellanruskeat ja ulkoreunaltaan selvästi tummemmat. Siipien poikki kulkee kaksi pienistä, osin yhteensulautuneista pisteistä muodostuvaa tummaa poikkijuovaa. Juovien väliin jäävä alue kapenee huomattavasti siiven takaosaa kohti. Poikkiviirujen välissä on tummanruskea, rengasmainen täplä. Takasiivissä ei ole yläpinnalla huomattavaa kuviointia, mutta ulkoreunan tuntumasta ne ovat usein tiheäpisteiset. Siipien ulkoreuna on sukulaislajien tapaan mutkitteleva. Koivulovimittari on Ennomos-suvun melko samannäköisistä perhoslajeista selvästi suurin, sillä siipiväli on 41–54 mm.
Samannäköisiä lajeja ovat etenkin leppälovimittari (Ennomos alniarius) ja tammilovimittari (Ennomos erosarius).

Levinneisyys ja lentoaika

Esiintymisalue ulottuu Keski-Euroopasta Aasian poikki Japaniin. Koivulovimittari on Suomessa etelään painottunut sisämaalaji. Sitä tavataan silti Etelä-Lappiin saakka, joskin levinneisyys on pohjoisessa painottunut länteen. Perhonen lentää elokuun alusta syyskuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat

Lehti- ja sekametsissä viihtyvä perhonen, jonka voi tavata myös puistoista ja puutarhoista. Perhoset alkavat lentää hämärän laskeuduttua ja naaraita tulee valojen luokse jo illalla. Koiraat kiinnostuvat valoista yleensä vasta aamuyön tunteina. Päivisin perhonen lepää siivet yläviistossa teeskennellen kuollutta lehteä. Munat talvehtivat.

Ravintokasvi

Toukka elää useilla eri lehtipuilla, etenkin koivuilla (Betula).
Étienne Davignon

Varakreivi Étienne Davignon (s. 4. lokakuuta 1932) on belgialainen poliitikko ja liikemies, joka oli Euroopan komission jäsen vuosina 1977–1985, josta varapuheenjohtajana vuodesta 1981 alkaen. Tätä ennen hän johti Kansainvälistä energiajärjestöä vuosina 1974-1977.
Étienne Davignon syntyi diplomaattiperheeseen Budapestissa ja sai lain tohtorinarvon Louvainin katolisesta yliopistosta. Hän on myöhemmin toiminut Bilderberg-kokousten puheenjohtajana. 
Davignon on luonut myös huomattavan uran liikemiehenä. Hän johti Société Générale de Belgique -pankkia vuosina 1989–2001. Hän on Brussels Airlinesin hallituksen puheenjohtaja sekä useiden muiden yritysten hallituksen jäsen.
Davignon osallistui lukuisiin Bilderberg-ryhmän kokouksiin ja toimi sen ohjausryhmässä. Davignonin mukaan Bilderberg-ryhmä toimi euron kätilönä.
Jinnah (elokuva)

Juoni

Jinnah seuraa Muhammed Ali Jinnahin (1876–1948) elämänkulkua, nykyisen Pakistanin (entinen Brittiläinen Intia) perustajasta. Kun Jinnah (Christopher Lee) kuolee, hänet otetaan taivaalliseen odotushuoneeseen missä päätetään hänen kohtalostaan. Häntä koskevat tiedot ovat kadoksissa ja nimettömän tarkastajan (Shashi Kapoor) täytyy kysellä häneltä tämän elämästä täyttääkseen tarinansa. Jinnah kertoo vuoden 1947 avainkohdat, kun Intia oli itsenäistymässä Isosta-Britanniasta ja siitä, kun hän irrottautui Jawaharlal Nehrun ja Mahatma Gandhin johtamasta puolueesta, ja ajoi Intiasta erillisen itsenäisen muslimivaltion Pakistanin.
Nuorempana Jinnah (Richard Lintern) oli asianajajana  Iso-Britanniassa. Hän oli naimisissa Rattanbai "Ruttie" Petitin (Indira Varma) kanssa, mutta tämä menehtyi syöpään eikä avioliitto ollut kovinkaan onnellinen. Muslimijohtaja Muhammad Iqbalin (Marc Zuber) pyynnöstä Lontooseen asettunut Jinnah palaa kotimaahansa johtamaan itsenäisyystaistelua. Olennaisena apuna on sisar Fatima (Shireen Shah), joka on veljensä veroinen rohkeudessa ja itsepäisyydessä.
Mahatma Gandhi ehdottaa Jinnahia rupeamaan uuden Intian pääministeriksi, mutta Jinnah kieltäytyy kunniasta; Jawaharlal Nehru ottaa työn vastaan. Jinnahin vastassa on brittiläinen Intian varakuningas lordi Louis Mountbatten, joka vastustaa uuden valtion, Pakistanin perustamista.

Vastaanotto

Jinnahin varhaisimmat arvostelut olivat kielteisiä, mutta Pakistanissa elokuva sai paljon myönteistä palautetta.
Joigny

Maantiede

Joignyn kaupunki sijaitsee Yonnen departementin keskustassa ja sieltä on 140 kilometriä kaakossa sijaitsevaan Pariisiin. Kaupunki on rakentunut Yonne-joen varrelle.

Historia

Kaupungin alueella on ollut asutusta jo neoliittisellä ajalla, josta ovat todisteina useat esiinkaivetut asutuskeskittymät. Roomalaisajalla kaupungin nimeksi muodostui Joviniacum. Sensin kreivi Raynard vanhempi rakennutti paikalle linnoituksen, joka on alkuna nykyiselle kaupungille. Kaupungin virallisena perustamisvuotena pidetään vuotta 996. Suuri tulipalo tuhosi melkein lähes koko puusta rakennetun kaupungin vuonna 1539.
Kaupunki sijaitsi aina Ranskan vallankumoukseen saakka Champagnen maakunnassa. Joignyn kreivit olivat herttuakunnan ensimmäisiä päärejä.
Kaupunki rakennettiin alun perin korkeaan nimenkärkeen, joka oli paikalle niin puolustuksellisesti kuin kaupankin kannalta edullinen sijainti koska sen dominoi leveää jokea, joka oli kommunikaation keskeinen väylä. Paikalle rakennettu silta ol yhteystekijä luonnonrikkaiden jokirantamien välillä, ja toi kaupungille vaurautta.
Kaupunki koki voimakkaita pommituksia toisen maailmansodan aikana. Kaupungin keskuaukio, La place Saint-Jean tuhoutui näissä pommituksissa melko täydellisesti, kuten myös uudelleen rakennettu kruununvoudin talo.
Mattolaituri (kahvila)

Mattolaituri on 19.4.2011 avattu, Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva merenrantakahvila. Mattolaiturin ovat perustaneet ja omistavat kansanedustaja ja näyttelijä Antero Vartia ja hänen isänsä Esko Vartia. Kahvila sijaitsee Uunisaaren ja Harakan välisen salmen kohdalla. Kahvila on auki vain kesäkaudella.
Helsingin Kaupungin rakennusvalvontavirasto myönsi Mattolaiturin rakennustöistä kunniamaininnan Antero Vartialle ja runkourakoitsija Markku Sieppalalle Mattolaiturin talvibetonointitöistä. Erityisesti betonirakenne on rakennusvalvontaviraston mukaan onnistunut erinomaisesti ja viraston mukaan se luo vaikutelman, että kiinteistö on aina ollut kyseisellä paikalla.
Kahvila sijaitsee suunnilleen samalla kohdalla kuin Kaivopuiston mattolaituri.
Marco Barba

Marco Antonio Barba López (s. 10. marraskuuta 1985 Sevilla) on espanjalainen moottoriurheilija.

Ura

Hän kilpaili vuonna 2003 Espanjan Formula Junior 1600 -sarjassa ollen 12:s. Seuraavana vuonna hän sijoittui sarjan toiseksi. Vuonna 2004 Barba kilpaili Espanjan Formula 3 -mestaruussarjassa neljässä kilpailussa. Seuraavana vuonna hän oli sarjan kolmas Copa de España -luokassa ja kymmenes pääluokassa. Hän jatkoi pääluokassa seuraavat kaksi vuotta sijoittuen vuonna 2007 sarjan toiseksi. Vuosina 2006 ja 2008-09 Barba kilpaili myös Formula Renault 3.5 -sarjassa vaihtelevalla menestyksellä. Vuonna 2010 Barba voitti European F3 Open -sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua GP3-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2011 Barba kilpaili Auto GP -sarjassa sijoittuen 15:nneksi. Barban veli Álvaro kilpailee International GT Open -sarjassa.
Viipurin Urheilijat

Historia

Seura perustettiin 10. heinäkuuta 1918 Viipurissa, ja sen lajeina olivat yleisurheilu ja hiihto. Pian perustamisen jälkeen seurasta tuli parhaita ja suurimpia yleisurheiluseuroja. Talvi- ja jatkosodan aikana seuran toiminta oli vähäinen ja sijoittui lähinnä Helsinkiin. Vuonna 1945 seuran toimintaa päätettiin siirtää Helsinkiin. Seura voitti Kalevan maljan viisi kertaa peräkkäin vuosina 1971–1975, ja kaksi mestaruutta lisää tuli vuosina 1983 ja 1988.
John Cassin

John Cassin (6. syyskuuta 1813 Providence, Yhdysvallat – 10. tammikuuta 1869 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Cassin syntyi kveekariperheeseen Philadelphian lähellä. Hän kävi kveekarien sisäoppilaitoksen Westtownissa Pennsylvaniassa. 
Cassin oli Amerikan ensimmäinen varsinainen taksonomi. Hän kuvaili ja nimesi 198 lintulajia, joita Alexander Wilson ja John James Audubon eivät edes maininneet eivätkä kuvittaneet, muun muassa oliivikertun ja kanelisorsan. Hän tutki ja nimesi myös muita eliöitä, mutta linnut olivat hänelle sydämen asia. Hän oli loistava lintumaalari, jonka taidot on asetettu lähelle edellä mainittujen herrojen tasoa.
Hänet nimitettiin Philadelphian luonnontieteellisen akatemian hoitajaksi 1842. Hänen päähuomionsa kiinnittyi akatemian lintukokoelmaan. Varakkaan philadelphialaisen tohtorin Thomas Wilsonin avustuksella Cassin hankki erittäin laajan kokoelman lintujen nahkoja eri puolilta maapalloa. Thomas Wilson kustansi myös akatemian laajan lintutieteellisen kirjaston. Näiden ja Cassinin tarmokkuuden ansiosta akatemia oli lintutieteen huipulla 1800-luvun puolivälissä.
Cassin julkaisi lukuisia teoksia, joista tunnetuimmat ovat Illustrations of the Birds of California, Texas, Oregon, British and Russian America (1853–1856) ja Birds of North America (1860), yhdessä Bairdin ja Lawrencen kanssa.
Yhdysvaltain sisällissodassa Cassin palveli Unionin joukoissa, mutta joutui Konfederaation vangiksi.
Cassin kuoli todennäköisesti arsenikin aiheuttamaan myrkytykseen, sillä parikymmentä vuotta arsenikilla käsiteltyjä linnunnahkoja lajiteltuaan ja tutkittuaan, ilman suojakäsineitä, hänen elimistönsä keräsi sitä lopulta liikaa.
Cassinin kunniaksi on nimetty suuri joukko lintuja, panamanjuoksukyyhky (Leptotila cassini), lännenlepakkokiitäjä (Neafrapus cassini), kultakaulustikka (Veniliornis cassini), harmaapäävireo (Vireo cassinii), purosieppo (Muscicapa cassini), harsukutoja (Malimbus cassini), mäntypunavarpunen (Carpodacus cassinii), choconkultapyrstö (Psarocolius cassini), harmaasirkkuli (Aimophila cassinii) ja valkosilmätangara (Mitrospingus cassinii).
Reunamoreeni

Reunamoreeni on harjumainen moreenivalli, joka on syntynyt sulavan jäätikön kasaamasta aineesta. Reunamoreenia voidaan myös kutsua päätemoreeniksi. Reunamoreeni on aina poikittain sulavan jäätikön virtaussuuntaa vastaan.
Takaisinpäin vetäytyvän mannerjäätikön sulaminen on myös saattanut pysähtyä jopa sadoiksi vuosiksi, jolloin mannerjäätikön reunan eteen on kasaantunut moreenia ja muita kiviaineksia muodostaen harjumaisen moreeniselänteen. Silloin kun tällainen muodostuma sisältää paljon lajittunutta harjuainesta siitä käytetään nimitystä reunamuodostuma. Esimerkiksi Salpausselät ovat reunamuodostumia.
Jäätikkö irrottaa moreenia kalliosta ja kuljettaa sitä mukanaan. Reunamoreenin syntyessä jäätikkö on pysytellyt paikallaan ja on ollut melko kylmä kausi. Osa reunamoreenista rakentuu sorasta, jota jäätikkö työntää edellään. Usein reunamoreenit ovat ylhäältä katsottuna kaarevia, jopa hevosenkengänmuotoisia moreenisilmukoita. Reunamoreenin rakenne voi olla hyvinkin mutkikas.
Koverassa osassa on ollut jäätikkökieleke, jonka leveys on voinut olla 500 m – 300 km. Jos reunamoreeni koostuu useasta osasta, on ollut kylmä kausi, jolloin kylmemmät ja lämpimämmät ajat ovat vuorotelleet. Jyrkkä ja terävä reunamoreeni kertoo äkillisestä viilentymisestä. Loiva reunamoreeni kertoo pitkästä, heikosta viilenemisestä. Reunamoreeneja on syntynyt jääkaudella ja nykyäänkin lähimenneisyydessä kylminä kausina.
Lamborghini LM002

Lamborghini LM002 on Lamborghinin vuosina 1986–1993 valmistama maastoauto, jonka kokonaisvalmistusmäärän arvioidaan olevan noin 301 kappaletta. Auto oli erikoinen malli Lamborghinille, joka on tullut tunnetuksi lähinnä suorituskykyisistä GT- ja superautoista.
LM002 alkoi projektina vuonna 1977 protyypillä, jonka koodinimi oli Lamborghini Cheetah. Se oli malli, jota Lamborghini toivoi myyvänsä Yhdysvaltain armeijalle. Alkuperäinen Cheetah-prototyyppi käytti taakse asennettua Chryslerin V8-moottoria, joka tuhoutui Yhdysvaltain armeijan testeissä. Tämä johti sihen, että Lamborghini kehitti LM001-mallin, joka oli hyvin samankaltainen kuin alkuperäinen Cheetah, mutta siinä oli AMC:n V8-moottori. Mallin myötä kävi selväksi, että takamoottori ei ollut hyvä ajatellen ajo-ominaisuuksia maastokäytössä. Seuraavassa versiossa, LM002:ssa, moottori (nyt V12 Countachista) olikin asennettu eteen. Pitkän testaamisen ja muuntelun jälkeen sille annettiin viimein sarjanumero ja nimettiin LM002:ksi.
Autolle annettiin lempinimeksi Rambo-Lambo. Se oli muotoiltu aggressiiviseen tyyliin ja siinä oli tehokas moottori. Siviiliversiot oli pakattu täyteen luksusvarusteita: täysi nahkasisustus, tummennetut sähköikkunat, ilmastointi ja stereolaitteisto asennettuna kattopaneeliin. Pirelli valmisti autoon kaksi ”run-flat”-rengastyyppiä. Sotilasversiosta oli luksusvarusteet poistettu ja siihen oli tehty lisäyksiä, kuten asennuspaikat konekiväärille. Saudi-Arabian armeija tilasi 40 autoa, joissa oli avattava katto.
MagiCAD

MagiCAD on suomalainen CAD-ohjelmisto talotekniseen suunnitteluun.

Yritys

MagiCADiä kehittää raumalainen yritys nimeltä MAgiCAD Group Oy, jonka palveluksessa on tällä hetkellä noin 100 työntekijää (tilanne 2016). Yritys on pohjoismaiden suurin talotekniikka-alan ohjelmistotalo. Yrityksen on osa kansainvälistä Glodon Group -konsernia.  
MagiCAD Groupin palveluihin kuuluvat tuotemallinnuspalvelut sekä asiakaskohtainen ohjelmistokehitys.

Ohjelma

Ensimmäinen MagiCAD lanseerattiin markkinoille vuonna 1998. MagiCAD sai Bostonissa 12. maaliskuuta 2007 IFC2x3 -sertifikaatin. 
MagiCAD kattaa työkalut LVI- ja sähköjärjestelmien suunnitteluun ja piirtämiseen. MagiCAD toimii AutoCAD MEPin ja Revit MEPin kanssa. 3D on MagiCADissä perusominaisuus. Se mahdollistaa suunnittelun todellisilla tuotteilla, risteilytarkastelut, leikkauskuvat sekä tarkat massaluettelot. MagiCADillä voi tehdä muun muassa mitoitus-, tasapainotus- (painehäviölaskenta), ääni-, lämpöhäviö- sekä määrä- ja massalaskennat. MagiCADillä voi tehdä suunnitelmat todellisilla tuotteilla, jolloin suunnitelmat, laskennat ja raportit perustuvat aina todellisiin tuotteisiin ja oikeisiin tuotetietoihin.
Talotekniikan tuotteiden tuotemallinnus tapahtuu omilla Qmodel- ja Qbase-teknologioilla. Tuotemalli sisältää tuotteen 3D-geometrian luomiseen liittyvän datan sekä valmistajan ilmoittaman teknisen datan. MagiCADin sisään rakennettu Qmodel-engine generoi MagiCAD-käyttäjän tarpeisiin luonnollisen näköisen ja oikeaa teknistä dataa sisältävän objektin. Näin lopputuloksena syntyvä järjestelmäsuunnitelma on mitoitettu ja piirretty oikein.
Leo Blech

Leo Blech (21. huhtikuuta 1871 Aachen, Saksa – 25. elokuuta 1958 Berliini, Saksa) oli saksalainen oopperasäveltäjä ja kapellimestari. Hän oli Woldemar Bargielin ja Engelbert Humperdinckin oppilas, ja toimi oopperanjohtajana Berliinissä, Wienissä, Riiassa sekä Tukholmassa.

Ura

Blech opiskeli Berliinissä käymänsä Hochschulen jälkeen aluksi kaupallista alaa vuosina 1887–1891, vaikka oli jo nuorena taitava pianisti. Myöhemmin hän aloitti musiikin opinnot Berliinissä, jossa Woldemar Bargiel opetti hänelle säveltämistä ja Ernst Rudorff pianonsoittoa. Vuonna 1893 Blech sävelsi ensimmäisen oopperansa Aglajan ja sai Aachenin kaupunginteatterin apulaiskapellimestarin paikan. Tänä aikana hän sai opetusta myös Engelbert Humperdinckiltä.
Blech muutti Prahaan vuonna 1899, jossa hän työskenteli vuoteen 1906 asti Saksan kansallisteatterissa. Siellä hän johti muun muassa Eugen d'Albertin Tieflandin kantaesityksen vuonna 1903. Blech sai kutsun Berliinin hovioopperaan (nykyinen Staatsoper Unter den Linden) 1906, jonka Generalmusikdirektoriksi hänet nimitettiin vuonna 1913. Vuosina 1923–1926 Blech työskenteli Deutsches Opernhausissa Charlottenburgissa (nykyinen Deutsche Oper Berlin), Berliinin kansanoopperassa (nykyinen Theater des Westens) ja lopulta Wienin kansanoopperassa. Tämän jälkeen Blech palasi Berliiniin Generalmusikdirektoriksi Staatsoper Unter den Lindeniin, jossa hän ohjasi vuoteen 1937 mennessä yhteensä 2 846 esitystä.
Natsien vallan aikana Blech sai aluksi pitää työnsä juutalaisesta syntyperästään huolimatta Hermann Göringin päädramaturgi Heinz Tietjenille antamalla erityisluvalla. Lopulta hän joutui kuitenkin lähtemään maasta. Blech muutti aluksi Liettuaan ja työskenteli siellä Riian kansallisoopperassa. Neuvostoliiton miehittäessä maan vuonna 1940 häntä pyydettiin Moskovan konservatorion johtajaksi. Blech kuitenkin kieltäytyi ja jäi Riikaan, jonka Saksa valloitti vuonna 1941. Heinz Tietjenin avulla hän vältti pakkosiirtämisen ghettoon ja pakeni vaimonsa kanssa salaa Berliinin ja Sassnitzin kautta Ruotsiin. Siellä hän toimi Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Tukholmassa, jossa hänet oli nimitetty hovikapellimestariksi jo vuonna 1935. Tänä aikana Blech oli mukana perustamassa Freie Deutsche Kulturbundia, ja toimi siinä aktiivisesti.
Vuonna 1949 hän palasi Saksaan Charlottenburgiin, ja toimi siellä Generalmusikdirektorina. Huonontunut kuulo pakotti hänet lopettamaan työt vuonna 1953. Blech kuoli Berliinissä 25. elokuuta 1958, ja hänet haudattiin Heerstraßen hautausmaalle.

Yksityiselämä

Blech meni naimisiin sopraano Martha Frankin (1871–1962) kanssa vuonna 1899. Myös heidän tyttärestään Lislistä tuli laulaja. Lisl meni naimisiin kapellimestari Herbert Sandbergin kanssa.