Irving Fisher

Elämäkerta

Fisher syntyi Saugertiesin kylässä New Yorkin osa­valtiossa. Hänen isänsä oli opettaja ja kongre­gatio­naalisen kirkon pappi, joka kasvatti poikansa uskomaan, että hänestä piti tulla hyödyllinen yhtei­skunnan jäsen. Vaikka hän oli kasvanut uskonnollisessa perheessä, hänestä tuli myöhemmin ateisti, mutta post­millenialistisella evankelisella protestantismilla oli silti edelleen suuri vaikutus hänen ajatuksiinsa. Lapsena hän osoitti huomattavaa matemaattista lahjakkuutta ja kekseliäisyyttä. Viikon kuluttua siitä kun hänet oli hyväksytty Yalen yliopistoon, hänen isänsä kuoli 53 vuoden iässä. Tämän jälkeen Irving elätti äitinsä, veljensä ja itsensä pääasiassa toimimalla yksityis­opettajana. Hän suoritti luokassaan ensimmäisenä Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 1888, ja sitä ennen hänet oli myös valittu jäseneksi Skull and Bones -seuraan.
Vuonna 1891 Fisher väitteli ensimmäisenä Yalen yliopistossa filosofian tohtoriksi. Hänen väitös­työn ohjaajinaan toimivat teoreettinen fyysikko Willard Gibbs ja sosiologi William Graham Sumner. Opiskelijana Fisher oli osoittanut erityistä lahjakkuutta matematiikassa, mutta hänestä vaikutti siltä, että taloustiede soi hänelle suurempia mahdollisuuksia tutkimus­työhön ja vaikutus­mahdollisuuksia yhteis­kunnallisiin asioihin, joista hän oli huolissaan. Vuonna 1892 julkaistussa väitöskirjassaan Mathematical Investigations in the Theory of Value and Prices hän muotoili täsmällisesti yleisen tasapainon teorian. Kun hän aloitti sen kirjoittamisen, hän ei tiennyt, että Euroopassa Léon Walras oppilaineen oli jo kehittänyt saman­kaltaisen mallin. Siitä huolimatta Fisherin työ osoittautui erittäin merkittäväksi, ja eurooppa­laisetkin asian­tuntijat kuten Francis Edgeworth tunnustivat sen merkityksen välittömästi ja pitivät sitä ensi­luokkaisena.
Suoritettuaan tutkinnon Yalessa Fisher opiskeli Berliinissä ja Pariisissa. Vuonna 1890 hän palasi Yaleen ja toimi siellä ensin yksityis­opettajana, vuodesta 1898 lähtien poliittisen talousteiteen professorina ja vuodesta 1935 lähtien emeritusprofessorina. Hän toimitti Yale Review -julkaisua vuosina 1896–1910 ja toimi monissa oppineiden seuroissa, instituuteissa ja hyvän­tekeväisyys­järjestöissä. Hän oli American Economic Associationin (AEA) puheen­johtaja vuonna 1918. American Mathematical Society (AMS) valitsi hänet Gubbs-luennoitsi­jakseen vuonna 1929. Yhtenä ekonometrian varhaisista johtavista kehittäjistä hän perusti vuonna 1930 yhdessä Ragnar Frischin ja Charles F. Roosin kanssa alan yhdistyksen, Econometric Society, jonka ensimmäisenä puheen­johtajana hän toimi.
Fisher oli tuottelias kirjoittaja. Tieteellisten teosten ja artikkelien ohella hän kirjoitti myös sanoma- ja aikakaus­lehtiin ja käsitteli monia yhteis­kunnallisia kysymyksiä niin ensimmäisen maailman­sodan, 1920-luvun nousu­kauden kuin 1930-luvun lamankin aikana. Hän teki useita käytännöllisiä keksintöjä. Keksinnöillään ja osake­sijoituksillaan hän rikastui, mutta menetti suuren osan varoistaan 1929 pörssi­romahduksen seurauksena.
Fisher osallistui myös useisiin yhteis­kunnallisiin ja terveydellisiin kampanjoihin. Hän kannatti vegetarianismia, kieltolakia ja eugeniikkaa. Hän kuoli New Yorkissa 80 vuoden ikäisenä vuonna 1947.

Utiliteettiteoria

James Tobin väitti, että talous­tieteen uus­klassista vallan­kumousta merkinneet älylliset läpi­murrot tapahtuivat Euroopassa vuoden 1870 aikoihin. Seuraavien 20 vuoden ajan asiasta käytiin vilkasta väittelyä, jonka tuloksena uusi teoria saatiin lopulta pitkälti yhdistetyksi sitä edeltäneeseen klassiseen talous­tieteelliseen perintöön. Joseph A. Schumpeterin mukaan tämän vaikutuksesta tuloksena 1890-luvulla oli

»perustan suuri laajeneminen ja ... levollinen tunne, jotka molemmat antoivat pinta­puoliselle tarkkailijalle vaikutelman lopulli­suudesta – kreikkalaisen temppelin lopulli­suudesta, joka levittää täydelliset linjansa pilvetöntä taivasta vasten. Tietenkään, kuten Tobin huomauttaa, temppeli ei ollut missään mielessä täydellinen. Sen rakentaminen ja koristeleminen jatkuvat vielä tänäkin päivänä, vaikka uskolliset väki­joukot jo käyvätkin siellä palvomassa. Amerikkalaiset talous­tieteilijät eivät olleet läsnä sitä luotaessa. Huomattavassa määrin he rakensivat oman temppelinsä itsenäisesti ja sovittivat prosessiin jonkin verran uutta arkkitehtuuria. He osallistuivat aktiivisesti ajanjakson 1870–1914 kansain­välisiin väittelyihin ja synteeseihin. Ainakin kaksi amerikka­laista toimi "temppelin" merkittävinä rakentajina, John Bates Clark ja Irving Fisher. He ja muut toivat uusklassisen teorian amerikka­laisiin lehtiin, luokka­huoneisiin ja oppi­kirjoihin ja sen analyyttiset välineet tutkijoiden ja toimeen­panijoiden työkalu­pakkeihin. Lopulta, hyväksi tai pahaksi, heidän paradigmansa hallitsi maan taloustiedettä.» 
Tehdessään yhteenvedon utiliteettiteorian historiasta talous­tieteilijä George Stigler kirjoitti, että Fisherin väitös­kirja oli ollut "loistava" ja korosti, että se sisälsi "ensimmäisen huolellisen tutkimuksen hyöty­funktioiden mitattavuudesta ja niiden merkityksestä kysynnän teoriassa." Vaikka hänen julkaistu teoksensa sisälsi epätavallisen paljon ajan talous­tieteilijöille tarkoitettuja matemaattisia yksityis­kohtia, Fisher yritti aina soveltaa analyysejään elävään elämään ja esittää teoriansa niin selvästi kuin mahdollista. Esimerkiksi täydentääkseen väitös­kirjassaan esittämiään todisteluja hän rakensi hydraulisen koneen, jossa oli pumppuja ja hanoja, havainnollistaakseen sen avulla visuaalisesti, kuinka markkinoilla hinnat asettuvat tasa­painoon kysynnän tai tarjonnan muuttuessa.

Korko ja pääoma

Uusklassisen taloustieteen piirissä Fisher muistetaan nykyisin todennäköisesti parhaiten pääomaa, investointeja ja korkokantoja koskevasta teoriastaan, jonka hän esitti ensimmäiseksi teoksessaan The Nature of Capital and Income ("Pääoman ja tulon luonne") vuonna 1906 ja pidemmälle kehitettynä teoksessaan The Rate of Interest ("Korkokanta") vuonna 1907. Hänen teoksensa The Theory of Interest ("Korkoteoria") vuodenta 1930 oli yhteenveto tutkimuksista, joita hän oli eläessään tehnyt pääomasta, pääoman budjetoinnista, arvopaperimarkkinoista ja korkokantaan vaikuttavista tekijöistä, inflaatio mukaan luettuna.
Fisherin mukaan subjetiivinen taloudellinen arvo ei ollut ainoastaan omistettujen tai vaihdettujen tavaroiden ja palvelusten määrän funktio vaan riippuu myös siitä ajan­kohdasta, jolloin ne hankitaan. Heti saatavilla olevan hyödykkeen arvo on eri suuri kuin samanlaisen, myöhemmin saatavan hyödykkeen arvon; arvolla ei ole vain määrällinen, vaan myös ajallinen ulottuvuus. Tulevaisuudessa saatavien hyödykkeiden suhteellinen hinta verrattuna niiden hintaan, jotka nytkin olisivat saatavilla mutta joiden hankkimisesta pidätytään, on mitattavissa korko­kannalla. Fisher käytti vapaasti hyväkseen samoja diagrammeja, joita yleisesti käytettiin taloustieteen opetuksessa, mutta antoi akseleilleen nimet "kulutus nyt" ja "kulutus ensi jaksolla"; tavallisesti ne saattoivat olla esimerkiksi "omenoita" ja "appelsiineja". Näin kehittämänsä teorian, joka osoittaa huomattavaa näkemystä, hän esitti yksityis­kohtaisesti teoksessaan "The Theory of Interest".
Tästä mallista, jota myöhemmin yhdistettiin useamman hyödykkeen ja jakson tapauksiin (jopa äärettömän monen jakson), on tullut yleisesti hyväksytty pääoman ja koron teoria, jota käsitellään monissa oppikirjoissa. Myös Hirshleifer on selostanut tätä teoreettista edistys­askelta.

Vuoden 1929 pörssiromahdus

Vuoden 1929 pörssiromahduksen ja sitä seuranneen suuren laman vuoksi Fisher menetti sekä suuren osan omaisuudestaan että pitkälti myös akateemisen maineensa. Kolme päivää ennen romahdusta hän oli ennustanut, että osakkeiden hinnat olivat päätyneet pysyvästi korkealle tasolle. Vielä 21. lokakuuta 1929 hän uskoi, että osakkeiden hinnat tulisivat edelleen nousemaan, ja keskiviikkona 23. lokakuuta hän sanoi pankkiirien kokouksessa, että useimpien arvopaperien arvot eivät olleet laskeneet. Vielä kuukausia romahduksen jälkeen hän vaikuutteli sijoittajille, että uusi nousu oli kohta tulossa. Kun lama oli pahimmillaan, hän kyllä varoitti, että meneillään ollut deflaatio oli syynä siihen, että yhä useammat velalliset joutuivat maksu­kyvyttömiksi, mistä oli Yhdys­valtain taloudelle suurta haittaa, koska deflaatio nosti dollari­määräisten velkojen reaaliarvoja. Koska Fisheriin ei hänen vuonna 1929 antamiensa lausuntojen vuoksi enää luotettu, harvat kiinnittivät huomiota myöskään hänen analyysiinsä velka­deflaatiosta laman syynä. Sen sijaan yhä yleisemmin käännyttiin Keynesin ajatusten kannalle. Vasta 1980-luvulta lähtien Fisherin velka­deflaatio­teoria on jälleen saanut osakseen enenevää huomiota.

Konstruktiivinen tulovero

Miamin yliopiston lainopillisen tiedekunnan talous­tieteen professori Lawrence Lokken on väittänyt, että Fisherin vuonna 1942 julkaisema kirja oli niiden käsitysten taustalla, joiden vuoksi Yhdysvaltain senaatin jäsenet Pete DOmenici, Sam Nunn ja Bob Kerrey vuonna 1995 laativat ehdotuksensa verotuksen uudistamiseksi. Käsitys oli, että tarpeetonta tuhlausta, joka on vaikeasti määriteltävissä lakitekstiin sopivalla tavalla, voitaisiin verottaa siten, että verotettavasta tulosta vähennettäisiin netto­määräiset investoinnit ja säästöt sekä tietyn suuruinen välttämättömiin menoihin tarvittava rahamäärä. Tämä edistäisi investointeihin käytettävissä olevien rahavarojen syntymistä.

Yhteiskunnalliset ja terveyskampanjat

Vuonna 1898 Fisherillä todettiin tuberkuloosi, sama tauti, joka oli tappanut hänen isänsä. Hän vietti kolme vuotta parantolassa ja parani lopulta täysin. Tämä kokemus sai hänet toimimaan aktiivisesti monissa kansan­terveyttä edistävissä hankkeissa. Hän oli yksi Life Extension Instituten perustajista, ja sen jäsenenä hän oli yksi vuonna 1915 julkaistun menestysteoksen How ti Live: Rules for Healthful Living Based on Modern Science ("Kuinka elää: Nykyaikaiseen tieteeseen perustuvia ohjeita terveelliseen elämään") kirjoittajista. Hän suositteli muun muassa säännöllistä fyysistä harjoittelua sekä punaisen lihan, tupakan ja alkoholi­juomien välttämistä. Vuonna 1924 Fisher kirjoitti Reader's Digest -lehteen tupakointia vastustavan artikkelin, jossa hän väitti, että tupakka huonontaa ihmisen koko kehon kuntoa, alentaa sen elinvoimaa ja vastustuskykyä sekä toimii alkoholin ja oopiumin tavoin huumaavana myrkkynä, joskin yleensä pienemmässä määrin.
Fisher kannatti alkoholin kieltämistä lailla ja kirjoitti kolme kirjasta, jossa hän puolusti Yhdys­valtain kielto­lakia kansan­tervey­dellisistä ja taloudelliseen tuottavuuteen liittyvistä syistä. Hän puolusti myös eugeniikkaa ja toimi Eugenics Record Officen neuvonantajana sekä American Eugenics Societyn ensimmäisenä puheenjohtajana.
Kun hänen tyttärellään Margaretilla todettiin skitsofrenia, Fisher hoidatti häntä Trentonin psykiatrisessa sairaalassa, jonka johtajana oli psykiatri Henry Cotton. Cotton uskoi teoriaan, jonka mukaan mieli­sairaudet aiheutuivat hampaiden juuriin, suolistoon tai muualle kehoon kertyneestä tartunta-aineesta ja sen aiheuttamasta paikallisesta veren­myrkytyksestä. Cotton väitti myös, että tämän infektoituneen kudoksen poistaminen kirurgisella leikkauksella voisi lieventää potilaan mielenhäiriötä. Trentonissa Margaret Fisherille tehtiin suolisto­leikkauksia ja hänen paksu­suolensa poistettiin, mihin hän lopulta kuoli. Siitä huolimatta Irving Fisher oli edelleen vakuuttunut siitä, että Cotton oli menetellyt oikealla tavalla.