google/wiki40b huggingface dataset:
Appenzell Innerrhoden

Maantiede

Kantoni rajoittuu Sankt Gallenin ja Appenzell Ausserrhodenin kantoneihin. Kantonin korkein kohta on Säntisvuori (2 502 m mpy.) Appenzellin kantonien rajalla, alueen lounaisnurkassa.

Historia

Appenzell Innerrhodenin kantoni syntyi vuonna 1597, kun Appenzellin kantoni jakaantui uskonnollisista syistä kahtia katoliseen Land Appenzell der inneren Rhodeniin (nykyisin Appenzell Innerrhoden) ja protestanttiseen Land Appenzell der äussern Rhodeniin (nykyisin Appenzell Ausserhoden).
Appenzell Innerrhodenin naiset saivat vuonna 1990, viimeisenä Sveitsissä, äänioikeuden kantonitasolla, kun liittovaltion tuomioistuin tulkitsi paikallisen lainsäädännön perustuslain vastaiseksi.

Kansankokous

Kantonin ylin päättävä elin on kansankokous (saks. Landsgemeinde), joka kokoontuu vuosittain Appenzellin kylän keskusaukiolle (saks. Landsgemeindeplatz). Kokoukseen on osallistumisoikeus kaikilla 18 vuotta täyttäneillä kantonissa asuvilla Sveitsin kansalaisilla. Heitä on noin 13 000 henkilöä. Kansankokouksessa valitaan tärkeimmät virkamiehet, muun muassa kantonin oikeusistuimen jäsenet, sekä tehdään kantonin tärkeimmät talouspäätökset.

Talous

Maataloudella on vahvat perinteet Appenzellin kantoneissa: kantonin maa-alasta yli puolet maatalouskäytössä ja työpaikoista 12 prosenttia (vuonna 2014) alkutuotannossa.
Appenzeller-juusto on peräisin Appenzellin alueelta. Appenzell on myös perinteistä tekstiilintuotantoaluetta, etenkin pellavaa tuotettiin 1500-luvulta aina 1920-luvulle asti.

Liikenne

Suuret liikenneväylät (moottoritie A1 pohjoisessa ja A13 idässä sekä päärautatiet) ohittavat kantonin, mutta pienten etäisyyksien ansiosta liikenneyhteydet ovat hyvät. Appenzeller Bahnen AG on alueellinen rautatieyhtiö.
Lagstads skola

Lagstads skola on Espoon keskuksessa sijaitseva ruotsinkielinen peruskoulu, jossa toimii luokat 1–10. Koulun rehtorina toimii Agneta Torsell.

Rakennushistoriaa

Ruotsinkielinen Lagstads skola oli Espoon ensimmäinen kansakoulu, alun perin nimeltään Lagstads folkskola. Se rakennettiin vuosina 1871–1874 Espoonjoen varteen kirkon omistamalle tilalle Espoon kirkon vastarannalle. Puurakennuksessa oli luokkahuone erikseen tytöille ja pojille sekä naisopettajan asunto. Erikseen oli pihapiirissä oli miesopettajan asunto sekä talousrakennus. Vuonna 1954 valmistuneen kivikoulun on suunnitellut arkkitehti Toivo Pelli. Vuonna 2017 tehdyssä Espoon koulurakennusten inventoinnissa sen todetaan olevan hyvin toteutettua julkista arkirakentamista ajalleen tyypillisin ratkaisuin. Ensimmäisen laajennuksen sanotaan soveltuvan vanhaan rakennukseen ja ympäristöönsä paremmin kuin toisen, vuonna 2006 toteutetun.
Bautzenin joulumarkkinat

Bautzenin joulumarkkinat on perinteinen joulunalusajan tapahtuma Bautzenissä Saksassa. Ne ovat todella vanha perinne, ensimmäinen maininta on vuodelta 1384. Markkinat järjestetään kaupungin päätorilla (Hauptmarkt), Reichenstraßella ja Viljatorilla (Kornmarkt). markkinoilla myydään syötävää ja juotavaa, alueen perinteisiä käsityötuotteita, lasikoristeita ja leikkikaluja.
SMS Schleswig-Holstein

Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa se oli mukana Skagerrakin taistelussa kesällä 1916, jossa se kärsi vaurioita brittilaivaston tykkitulesta. Sodan lopunaikana Schleswig-Holstein toimi huoltoaluksena ja lopulta majoitusaluksena Kielissä. Alus oli yksi kuudesta vanhentuneesta taistelulaivasta, jotka Versailles’n rauhansopimus salli jättää Saksan laivastolle rannikkopuolustuskäyttöön. Se toimi rannikkopuolustuslaivueen lippulaivana vuoteen 1935 saakka.
Sisaraluksensa SMS Schlesienin lailla alus oli vanhentunut toisen maailmansodan alkaessa, sillä aikalaistensa lailla sen vedenalainen panssarointi oli heikkoa eikä laiva kestäisi torpedo-osumia. Molemmat alukset olivat palvelleet koululaivoina, mutta sodan sytyttyä kummatkin toimivat rajoitetussa palveluksessa ja osallistuivat muutamiin sotatoimiin.
USS Niagara (1877)

Valmistus

Höyryrahtilaiva Niagaran valmisti John Roach and Sons Chesteristä Pennsylvaniasta vuonna 1877. Laivasto osti 11. huhtikuuta 1898 aluksen Ward Steamship Companylta nimen säilyttäen. Alus varustettiin Collier Servicen tislaus ja huoltoalukseksi ja se otettiin palvelukseen 11. huhtikuuta 1898 New Yorkissa päällikkönään kommodori George A. Bicknell.

Palvelus

Alus lähti 25. huhtikuuta New Yorkista Karibialle matkaten Virginian Norfolkin ja Floridan Key Westin kautta. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua alus oli laivaston mukana Kuubassa, Puerto Ricossa ja Haitilla. Alus palasi 26. toukokuuta Hampton Roadsiin, mistä se jatkoi neljä päivää myöhemmin takaisin Kuubaan ja Puerto Ricoon. Alus viipyi Karibialla 24. heinäkuuta asti, jolloin se lähti paluumatkalle Guantanamonlahdelta New Yorkiin. Alus saapui 3. syyskuuta New Yorkiin, missä se viipyi palveluksestapoistoonsa asti 14. lokakuuta. Alus myytiin 19. heinäkuuta 1899.
Varpu Tuovinen

Varpu Johanna Tuovinen (s. 21. joulukuuta 1936 Eno) on suomalainen uransa päättänyt kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Tuovinen edusti urallaan Enon Kisa-Poikia, Uimaharjun Karia ja Joensuun Katajaa. Tuovinen oli ammatiltaan poliisi; hänet nimitettiin Joensuun ensimmäiseksi naiskonstaapeliksi vuonna 1965.
Tuovinen sai kuulantyönnöstä viisi SM-hopeaa vuosina 1958, 1959, 1960, 1963 ja 1964 ja yhden SM-pronssin vuonna 1965. Kiekonheitossa hän oli parhaimmillaan neljäs vuosina 1962 ja 1963. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Tuovinen sai kuulantyönnöstä hopeaa vuosina 1963 ja 1965. Tuovinen edusti Suomea maaotteluissa vuosien 1958 ja 1966 välillä.
Tuovinen pelasi myös pesäpalloa ja heitti keihästä. Hän asuu Joensuussa.
T. O. Vahervuori

Torsten Oskar (T. O.) Vahervuori, vuoteen 1908 Nordquist (8. tammikuuta 1901 Helsinki – 25. kesäkuuta 1978 Luhanka) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän oli ulkoasiainministeriön osastopäällikkö 1946–1950, lähettiläs Rio de Janeirossa 1950–1956 ja Kööpenhaminassa 1956–1957, valtiosihteeri 1957–1960 ja suurlähettiläs Roomassa , Kyproksella ja Tunisiassa vuosina 1961–1968.Hänen uraansa on luonnehdittu siten, että Suomessa hän eteni ulkoministeriön virkahierarkian huipulle mutta hän ei aktiivisesti tavoitellut Suomen kannalta poliittiselta painoarvoltaan keskeisimpiä ulkomaisia asemapaikkoja. Vahervuori oli klassisen koulukunnan karriääridiplomaatti, joka sai osakseen laajalti arvostusta perehtyessään antaumuksella asemamaidensa kieliin ja kulttuureihin.
Nefertiti

Muumio

Brittiläinen egyptologi Joann Fletcher uskoo löytäneensä ja tunnistaneensa Nefertitin muumion, mutta hänen teoriansa on kohdannut laajaa vastustusta. Ennen Fletcherin tutkimuksia Egyptin museoviraston johtaja Zahi Hawass röntgenkuvasi yhdessä Kent Weeksin kanssa kyseistä muumiota, ja he totesivat sen olevan noin 16-vuotiaana kuollut tyttö, kun taas Nefertitin olisi pitänyt olla yli 30-vuotias. Useat egyptologit pitävät Fletcherin tutkimuksia epätieteellisinä, ja yleisesti katsotaan, ettei Nefertitin muumiota ole vielä löydetty.

Veistos

Nefertitistä valmistunut veistos, rintakuva, on sijoitettuna Berliinin Museosaarelle egyptiläisen taiteen kokoelmaan Neues Museumiin. Veistos on muinaisen Egyptin taiteen jäljennetyin teos. Rintakuvan on luultavasti veistänyt kuvanveistäjä Thutmosis, jonka työpajasta veistos löytyi. Veistoksesta on uusien kuvantamismenetelmien avulla löydetty kipsipinnan alta toiset, kiviset kasvot. Veistoksen löysi vuonna 1912 egyptologi Ludwig Borchardt. Veistos siirrettiin Museosaaren Vanhasta museosta Uuteen museoon rakennustöiden valmistuttua 2009.
Sveitsiläinen taidehistorioitsija Henri Stierlin on väittänyt veistosta väärennetyksi ja esittänyt, että se olisi tehty 1912 mutta että sitä ei alkujaan olisi ollut tarkoitettu väärennökseksi. Stierlinin mukaan Borckhardt olisi tehnyt sen esitelläkseen siinä egyptiläisiä koruja, mutta kun arvovaltaiset vieraat olivat ihastelleet sitä aitona, Borckhardt ei olisi halunnut nolata heitä. Berliinin egyptiläisen museon (Neues Museumissa) johtaja Dietrich Wildung on kuitenkin torjunut väitteen.
Egypti on tammikuussa 2011 esittänyt Saksalle virallisen palauttamisvaatimuksen. Egyptin mukaan veistos vietiin maasta vuonna 1912 väärennetyillä asiakirjoilla.
Tranebergin silta

Tranebergin silta (ruots. Tranebergsbron) on Tukholmassa sijaitseva silta, joka yhdistää Kungsholmenin saaren ja Tranebergin kaupunginosan sekä samalla kantakaupungin ja Länsi-Tukholman. Siltaa ylittävät kävelijät, pyöräilijät, autoilijat sekä Tukholman metron vihreä linja. Se on 450 metriä pitkä, 27 metriä leveä sekä 32 metriä korkea.
Vuonna 1934 valmistuneen sillan suunnittelivat arkkitehdit Paul Hedquist ja David Dahl, ja sen rakennuttivat insinöörit Ernst Nilsson ja Salomon Kasarnowsky sveitsiläisen betoniasiantuntija E. Freyssinet’n avustuksella. Silta kunnostettiin ja uusittiin 2000-luvulla. Valmistuessaan Tranebergsbron oli jänneväliltään maailman pisin betonisilta. Sen jänneväli on noin 180 metriä.
Ensimmäisen sillan samalle paikalle rakennutti jo kuningas Kustaa III saadakseen kulkuyhteyden Tukholmasta Drottningholmin linnaan.
Sekasorto (yhtye)

Sekasorto on helsinkiläinen punkbändi, joka on perustettu 1985. Tästä ensimmäisestä kokoonpanosta bändissä on nykyään mukana laulaja Kaide ja alkuperäisbasisti Timppa. Alkuperäisjäsenten lisäksi nykyään bändissä on mukana kitaristi Joonas ja rumpali Janne. Sekasorron kokoonpanoissa vuosien varrella on soittanut noin 20 eri muusikkoa. Bändi on erittäin kantaa ottava niin laulun teksteissä kuin bändin soittajien toiminnan kauttakin. Bändi tunnetaan raivokkaasta lavaesiintymisestä, jossa musiikin lisäksi on erilaista rekvisiittaa ja biisien välissä on poliittisia runoja ja agitaatiopuheita. Sekasorto on esiintynyt vuosien varrella mitä erilaisimmissa paikoissa ja tilaisuuksissa mm. vallatuissa taloissa, soramontussa, festivaaleilla, pimeässä kellarissa, Finlandia-talossa(Kaide ja valvontakomissio) , kuorma-auton lavalla, mielenosoituksissa ja kirkossa. Yleisönä on ollut mm. punkkareita, kansalaisaktivisteja, presidentti Mauno Koivisto ja Tellervo Koivisto, presidentti Tarja Halonen sekä tavallisia ihmisiä. Sekasorto on konsertoinut myös ulkomailla, mm. Lontoossa, Rii'assa ja Tallinnassa. Sekasorron musiikkia on käytetty elokuvissa, radio-ohjelmien tunnuksissa ja monissa tv-ohjelmissa. Sekasorto jatkaa edelleen alkuperäisellä, arvoilleen uskollisella tavalla keikkailua ja yhteiskunnallista vaikuttamista ja bändin voikin löytää esiintymästä monenlaisista paikoista ja mitä erilaisimmille yleisöille.
Joel Madden

Elämä

Joelilla on viisi minuuttia vanhempi kaksoisveli Benjamin "Benji" Madden, joka on Good Charlotten kitaristi. Lisäksi hän toimii PETA:ssa vahvasti eläinten oikeuksien puolesta.
Madden seurusteli parin vuoden ajan näyttelijä-laulaja Hilary Duffin kanssa. 
Madden meni naimisiin Nicole Richien kanssa 11. joulukuuta 2010. Heillä on kaksi lasta; tammikuussa 2008 syntynyt tytär, Harlow Winter Kate Madden sekä 9. syyskuuta 2009 syntynyt poika, Sparrow James Midnight Madden.
Joel Madden on veljensä Benji Maddenin tavoin kasvissyöjä. Hän on myös HIM-fani. Madden kävi ensimmäisen kerran Suomessa 19. maaliskuuta 2007.
Teini-iässään Benji ja Joel vaihtoivat sukunimensä isänsä sukunimestä 'Combs' äitinsä sukunimeen 'Madden'.
Kalle Lähdesmäki

Kalle Johannes Lähdesmäki (s. 11. marraskuuta 1952) on suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja, joka toimi pitkään S-ryhmässä ja sitten Minimani-halpahalliketjun toimitusjohtajana. Hän on toiminut Suomen Ampumahiihtoliiton puheenjohtajana vuosina 2006–2010 ja uudelleen vuodesta 2016. Hän sau kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 2010. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri.
Lähdesmäki toimi vuodesta 1985 Etelä-Pohjanmaan Osuuskaupan toimitusjohtajana, puolitoista vuotta myös Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan johtajana, sitten joitakin kuukausia Härmän kuntokeskuksen toimitusjohtajana ja 2006–2013 Minimanin toimitusjohtajana. Hän on toiminut myös Seinäjoen Tangomarkkinoiden puheenjohtajana.
Atlanta Reign

Historia

Elokuussa 2018 ilmoitettiin, että Atlanta Esports Ventures (Cox Enterprisesin ja Province Inc.:n yhteishanke) oli ostanut yhden Activision Blizzardin tarjoamista laajennuspaikoista Overwatch Leagueen. Syyskuussa 2019 Atlanta ilmoitti hankkineensa päävalmentajakseen San Francisco Shockin entisen päävalmentaja Brad ”Sephy” Rajanin. 28. lokakuuta 2018 Atlanta ilmoitti täyden pelaajakokoonpanonsa, joka ei sisältänyt yhtään aiemmin sarjassa pelanneita pelaajia, vaan kokoonpanon kaikki jäsenet tulivat alemmasta Overwatch Contenders -sarjasta.
Atlanta pelasi ensimmäisen runkosarjaottelunsa OWL:ssä 15. helmikuuta 2019 Florida Mayhemiä vastaan, voittaen puhtaasti 4–0. Atlanta eteni esikoiskautensa ensimmäisen runkosarjavaiheen pudotuspeleihin, mutta hävisi puolivälierissä Philadelphia Fusionille. Ensimmäisen vaiheen pudotuspelien jälkeen DPS/Tank -pelaaja Daniel ”Dafran” Francesca ilmoitti vetäytyvänsä joukkueesta. Seuraavalla viikolla Atlanta hankki Support-pelaaja Daniel ”FunnyAstro” Hathawayn kaksisuuntaisella sopimuksella, DPS-pelaaja Andrej ”babybay” Francistyn vaihtokaupassa San Francisco Shockista, ja Off-Tank -pelaaja Nathan ”frd” Goebelin Los Angeles Gladiatorsin akatemiajoukkue Gladiators Legionista.
Propaganda ensimmäisessä maailmansodassa

Propaganda ensimmäisessä maailmansodassa pyrki värväämään sotilaita ja luomaan isänmaallista taistelutahtoa. Vihollisen tekemistä julmuuksista kerrottiin kauhutarinoita ja sotasensuurilla pyrittiin estämään tietojen leviämistä tappiollisista taisteluista.
Britanniassa propaganda ajoi ihmisiä ensimmäisen maailmansodan alussa liittymään armeijaan ja lähtemään rintamalle. Lehdet julistivat joka maassa sodan alussa toiveikasta, isänmaallista propagandaa. Propaganda pyrki luomaan taistelutahtoa, ja kylvämään vihaa vastustajia kohtaan, sekä kasvattamaan omien poliitikkojen suosiota. Isossa-Britanniassa ennen sotaa sitä vastustaneet poliitikot pitivät mahtipontisia isämaallisia värväyspuheita, joilla houkuteltiin sotilaita liittymään armeijalle ja lähtemään rintamalle. Eräs värvääjä, Horatio Bottomley, joka piti erityyppisiä värväyspuheita erilaisista palkkioista, ja sai värvättyä eniten miehiä. Lontoossa kierteli naisia, jotka tarjosivat siviilipukuisille miehille valkoisia sulkia, jotka symboloivat pelkuruutta ja epäisänmaallisuutta. Sodanvastaisia kirjoituksia julkaisivat pasifistit ja muut sodanvastustajat, sekä bolševikit ja kommunistit, joiden mukaan vallankumouksellinen defaitismi ja kieltäytyminen rintamapalveluksesta imperialistisia päämääriä palvelevan sodan aikana ajoi vallankumouksen asiaa.
Sotasensuuri pyrki estämään tietojen leviämisen tappiollisista taisteluista siviiliväestön keskuuteen. Britanniassa sensuuri esti sotakirjeenvaihtajien saapumisen rintamalle ja ranskalaisille ei kerrottu oman armeijansa tappiosta maan rajalla. Monet Britannian lehdet taipuivat itsesensuurin avulla levittämään isänmaallista propagandaa. Propaganda vastusti myös oman maan epäisänmaallisiksi väitettyjä aineksia. Propagandalla haettiin myös puolueettomien maiden kannatusta.
Vihollisen tekemiä hirmutekoja liioiteltiin. On totta, että saksalaiset tekivät julmia tekoja Belgiassa, mutta niitä liioiteltiin Ranskan propagandassa. Saksalaisten väitettiin silpovan naisia. Rintamalle levisi huhuja, jotka paisuivat ja muuttuivat mielikuvituksellisiksi ja makaabereiksi kiertäessään rintamalla. Saksan rintamamiesten juoruissa väitettiin esimerkiksi venäläisten saapuneen länsirintamalle.
Osa propagandasta oli esimerkiksi sukupuolitautien vastaista valistusta.
Propagandan tueksi ja myös vastapainoksi painettiin rintamalla sotilaiden omasta aloitteesta rintamalehtiä, joissa oli ankaraa sotilashuumoria ja poliitikkoihin ja sotaherroihin kohdistuvia ilkeyksiä. Sodan loppupuolella levitettiin Saksan rintamasotilaiden keskuudessa vallankumouksellista propagandaa.
Lauri Apajalahti

Lauri Einari Apajalahti (vuoteen 1906 Lindqvist, 9. elokuuta 1892 Helsinki – 2. tammikuuta 1964 Helsinki) oli helsinkiläisen Kallion seurakunnan kirkkoherra ja sitä ennen toimi Helsingissä Agricolan ja Johanneksen seurakunnissa. Vuodet 1945–1951 hän oli Tampereen tuomiokapitulin asessori.
Apajalahdella ja hänen puolisollaan Eeva Bertha o.s. Tulenheimolla (vuoteen 1906 Thulé) oli kuusi lasta. Heidän lapsensa olivat Samuli, Juhani, Elina, Heikki, Eero ja Markku Apajalahti.
Koulutukseltaan Apajalahti oli teologian tohtori. Hän oli Helsingin lääninrovasti ja valvoi kirkkomusiikin osastoa Sibelius-akatemiassa.
Käsipainot

Käsipaino on voimaharjoittelussa käytettävä apuväline.

Varhaishistoria

Käsipainon edeltäjää käytettiin Intiassa jo yli tuhat vuotta sitten. Se oli muodoltaan nuijamainen. Nimellä ”nal” tunnettu voimailuväline oli muodoltaan levytangon ja käsipainon väliltä. Sitä käytettiin usein pareittain eri urheilumuotojen voimaharjoittelussa.

Keskiajalta alkaen

Osansa välineen kehityshistoriasta kertoo sen nimi. Käsipainoa tarkoittava englannin kielen sana ”dumbbell” kehittyi Tudor-suvun aikaan Englannissa. Urheilijat käyttivät harjoituksissaan kirkonkelloja vahvistaakseen ylävartalonsa lihaksia. Kellot painoivat muutamista sadoista grammoista moniin kilogrammoihin asti. Kello (engl. bell) olisi nosteltaessa aiheuttanut kovaa melua, joten urheilijat ottivat siitä pois kielen. Tästä juontuu käsipainon nimitys dumbbell (suom. ”mykkäkello”). Kun voimailijat rupesivat valmistamaan omia käsipainojaan, he säilyttivät nimityksen, mutta muuttivat välineen muotoa. Käsipainojen levypainojen koot kasvoivat: Ne saattoivat painaa jopa kymmeniä kiloja. Levypainot täytettiin aluksi vedellä tai hiekalla.
Vääpelin kauhu

Juoni

Teknikko Olavi Kaukonen saa yllättäen palvelukseenastumismääräyksen, jonka olisi kuulunut saada insinööri Kautonen. Kautoselta on jäänyt varusmiespalvelus suorittamatta, mutta Kaukonen vanhana sotaveteraanina ihmettelee, miksi hän on saanut kutsun. Hän lähtee kasarmille selvittämään asiaa. Samaan saapumiserään on sattunut myös "pärinäpoikia", joita kantahenkilökunta katselee tyytymättömänä, mutta toteaa heidänkin väessä oppivan tavoille.
Jatkossa edetään tuttujen sotilasfarssien kaavojen mukaan, ja juoneen on lisätty Kaukosen ja Liisan välille annos romantiikkaa. Välillä esitetään ajan henkeen kuuluvaa rock-musiikkia. Kaukosen poistuttua luvatta yksiköstään oikea Kautonen haetaan kotoaan varuskuntaan ja sekaannus selvitetään. Kaukonen kertoo olevansa sotaveteraani ja kertoo terveisensä Itä-Karjalasta. Muiden alokkaiden jäädessä suorittamaan palvelustaan Kaukonen lähtee kotimatkalle.

Arviot

Vaikka aikalaisarvioissa alkoi jo olla kyllästymistä sotilasfarsseihin, saa tämä elokuva kiitostakin, ja sitä jopa pidettiin siihenastisista sotilasfarsseista parhaana. Kaikki eivät pitäneet siitä, esimerkiksi Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) luonnehtii: "Kevyt kuin valtion kukkaro ja suruton kuin poliitikon omatunto."
Erään myöhemmän kriitikon mukaan elokuvassa on avointa asennekasvatusta. Toinen näkee siinä tarkasteltavan sodan käyneen sukupolven ja elokuvan tekoajan nykynuorison välistä kuilua, mutta kriitikko katsoo, että yhteiskunnallinen ajattelu ei yllä pitkälle. Hauskimpana kohtauksena pidetään jaksoa, jossa tanssitaan rokkia.
FS Alma (1867)

Palvelus

Alus määrättiin palvelukseen otettaessa Kiinan asemalle kontra-amiraali Duprén lippulaivaksi. Se lähti Brestistä 15. kesäkuuta 1870. Alus ajoi karille Japaninmerellä 15. heinäkuuta, jolloin sen valeköli irtosi. Saksan Ranskan sodan alettua Alma esti joulukuun puolestä välistä 1870 alkaen aina sodan loppuun Preussin laivaston korvettien Hertha ja Medusa pääsyn Jokohamasta merelle. Alus joutui 24. elokuuta 1871 Jokohamassa pyörremyrskyyn.
Belliqueuse vapautti 1. elokuuta 1872 Alman Kiinan asemalta ja alus saapui Touloniin 16. tammikuuta 1873. Se liitettiin kehityslaivueeseen 8. lokakuuta ja alus oli reservissä Cherbourgissa 1876-1881. Alus palasi palvelukseen 1. maaliskuuta 1881, jolloin se liitettiin Lähi-idän laivueeseen. Alus tulitti 6.-16. heinäkuuta Tunisian satamakaupunki Sfaxia Ranskan miehittäessä Tunisian. Alus palautettiin Cherbourgissa reserviin 8. tammikuuta 1883. Alus todettiin palveluskelvottomaksi 12. maaliskuuta 1886 ja se myytiin toukokuussa 1893 129 000 francilla.
Charlotte Gainsbourg

Charlotte Lucy Gainsbourg (s. 21. heinäkuuta 1971 Lontoo, Britannia) on ranskalainen näyttelijä ja laulaja. 
Gainsbourg on näytellyt muun muassa elokuvissa Jane Eyre – salattu rakkaus (1996), 21 grammaa (2003), The Science of Sleep (2006), I’m Not There (2007) ja Nymphomaniac (2013). Vuonna 2009 hän sai Cannesin elokuvajuhlilla parhaan naisnäyttelijän palkinnon roolisuorituksestaan Lars von Trierin elokuvassa Antichrist.
Gainsbourgin vanhemmat ovat Serge Gainsbourg ja Jane Birkin.
Maija Arela

Maija Arela (o.s. Valkama, s. 1950 Tampere) on suomalainen tekstiilitaiteilija ja värisuunnittelija. Hän on Arela Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Arela valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1975, jonka jälkeen hän toimi tekstiilisuunnittelijana Tampellassa, Lapinniemen Puuvillatehtaassa ja E. Heleniuksella, kunnes perusti Niinnon Oy:n Antti Hoiskon kanssa 1991. Vuodesta 2008 Arela on toiminut päätoimisesti perustamansa Arela Oy:n toimitusjohtajana.
Arela on suunnitellut painokuoseja useille suomalaisille tekstiilialan yrityksille, mukaan lukien Finlayson, Reima, Nanso, Rukka, Luhta, Ril’s, Suomen Trikoo ja Tutta. Hänen suunnittelemiaan painokuoseja on nähty mm. Suomen hiihtomaajoukkueella Naganon olympialaisissa 1998, äitiyspakkauksen vauvanvaatteissa sekä naistenvaatemallistoissa. 
Arela on nykyisin tunnettu etenkin värisuunnitteluosaamisestaan, ja hän on toiminut kansainvälisessä Intercolor-värineuvostossa vuodesta 1982.  
Minimalistisiin kashmirneuleisiin erikoistuneen Arelan Maija perusti vuonna 2006. Nykyisin hän johtaa yritystä yhdessä tytärtensä Anni ja Viivi Arelan kanssa.  
Arela on opettanut tekstiili- ja värisuunnittelua mm. Taideteollisessa korkeakoulussa, Lapin yliopistossa, Helsinki Design Schoolissa ja Hämeen ammattikorkeakoulussa.
Arelan luottamustehtäviin kuuluvat jäsenyydet Valtion muotoilutoimikunnassa (2006–2013), Pirkanmaan taidetoimikunnassa (2005–2009), Design Forumin hallituksessa (1987–1989).
Arela on palkittu lukuisilla tunnustuksilla uransa aikana. Tekstiilitaiteilijat Texo ry valitsi hänet Vuoden tekstiilitaiteilijaksi 1987. Arelalle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun Ansioristi vuonna 2012.
Elokuva-Aitta

Elokuva-Aitta oli vuosina 1932–1968 ilmestynyt, elokuviin keskittynyt aikakauslehti. Se oli aikoinaan Suomen suurin elokuvajulkaisu, vuonna 1952 sen levikki oli 30 500. Päätoimittajana toimi muun muassa Seura-lehden perustanut Ensio Rislakki.
Vuonna 1966 päätoimittajana on ollut Kirsti Jaantila ja lehteä on kustantanut  Lehtiaitta Oy, jonka toimitus on sijainnut osoitteessa Fredrikinkatu 48, Helsinki. Lehti on ilmestynyt joka toinen viikko eli 24 numeroa vuodessa. Lehti on painettu Kustannusosakeyhtiö Otavan syväpainossa Helsingissä. Irtonumeron hinta oli 1:20 mk ja vuosikerran 21 mk.

Historia

Elokuva-Aitta-lehden juuret ulottuivat "filmitaiteelliseen"  Filmiaitta-aikakauslehteen, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1921. Sen ruotsinkielinen rinnakkaispainos Filmrevyn ilmestyi vuosina 1921–1927. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Ragnar Öller. Lehden ilmestymistiheys vaihteli, mutta se tuli ilmestyi kaksi kertaa kuukaudessa. Vuonna 1927 Suomi-Filmi perusti Filmiaitalle kilpailevan elokuvalehden Elokuva, joka taistelisi sen "trustia" vastaan, ja lehtien välinen nokitus jatkuikin vuoteen 1928 asti. Vuosien 1931–32 taloudellinen lama ajoi lehdet yhteen, ja ne yhdistyivät vuonna 1932 Elokuva-Aitaksi.
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Elokuva-Aitta oli vuonna 1933 sijalla 38, vuonna 1943 sijalla 14, vuonna 1953 sijalla 27 ja vuonna 1963 sijalla 55.
Miinanraivaaja SM 4

Palveluskäyttö

Alus otettiin palvelukseen 1940. Sotatoimien päätyttyä se kuului II raivausosastoon raivaustoiminnan päättymiseen saakka. Se poistettiin palveluksesta 1951.
SM 4:n sisaralukset olivat Sm 1, SM 2 ja SM 3.