google/wiki40b huggingface dataset:
Kipinätyöstö

Kipinätyöstö on metalliesineiden valmistustapa, jossa yleensä grafiitti- tai kuparielektrodilla siirretään materiaalia sähkön avulla öljyyn upotetusta metallikappaleesta. Tämä työstömenetelmä on kehitetty 1940-luvulla. Kipinätyöstöä käytetään paljon muovituotteille tarkoitettujen ruiskuvalukoneiden muottien valmistuksessa.
Kipinätyöstössä hyödynnetään sähköisen kipinöinnin aiheuttamaa termistä eroosiota työstettävän kappaleen pinnalla. Tasavirtaa hyödyntävässä tekniikassa elektrodin ja kappaleen väliin jää kipinärako, jossa virtaa dielektrinen eristävä neste. Liikuttamalla elektrodia kappaleen suhteen voidaan kappale muovata halutun muotoiseksi. Menetelmän etuna on se, että sillä pystytään muokkaamaan myös kovia ja karkaistuja materiaaleja. Kipinätyöstö on suhteellisen hidas valmistusmenetelmä.
Etsikkokäräjät

Etsikkokäräjät olivat Ruotsissa (ja sen mukana Suomessa kuninkaan tai kuninkaan valtuuttamien henkilöiden pitämiä käräjiä. Kuninkaan tuomiovallasta kerrotaan jo Ruotsin maakuntalaeissa, mutta tarkemmat määräykset kuninkaan käräjistä annettiin maanlaeissa, joissa niitä nimitetään kuninkaan etsikko- ja oikaisukäräjiksi. Etsikkokäräjillä oli tavallisesti 12-miehinen lautakunta, johon kuului kuusi rälssimiestä ja kuusi talonpoikaa. Kun Birger-jaarli sääti rauhanlain, kuninkaan tuomiovalta sai entistä laajemman merkityksen. Maunu Eerikinpojan maanlaissa määrättiin niitä pidettäviksi kihlakunnissa, ja näissä lautakuntaan kuului kuusi rälssimiestä ja kuusi talonpoikaa. Nämä jäsenet nimitti tuomari. Eerik Pommerilainen muutti etsikkokäräjäsäädöksiä: Hän määräsi jokaiseen maakuntaan vakinaisen tuomioistuimen ja kumosi mahdollisuuden vedota kuninkaaseen. Tuomareina olivat piispa, laamanni, kaksi kanunkia sekä kuusi kuninkaan valitsemaa ritaria ja asemiestä. Etsikkokäräjiä pidettiin erityisesti 1500-luvulla. Ne lakkasivat, kun hovioikeuksia alettiin perustaa vuonna 1614.
Eero Sangi

Uran alku

D-juniori-iässä Sangi liittyi Limingan Niittomiesten lentopallojoukkueeseen, jossa hän vietti juniorivuotensa. Limingan ajan jälkeen joukkueeksi valikoitui naapuriseura Oulun Etta. Loukkaantumiset alkoivat pian haitata uraa, jolloin Sangi alkoi panostaa opiskeluun täysipäiväisen urheilun sijaan. Kun loukkaantumiset alkoivat vähitellen helpottaa, hän allekirjoitti 2002-2003 kaudeksi liigasopimuksen Keski-Savon Paterin kanssa. Hyvän tulokaskauden jälkeen Sangi palasi kotiseudulleen vahvistamaan Kempeleen Pyrinnön 1-sarjan joukkuetta. Seuraava kausi meni saman sarjan Ettassa.

Takaisin liigaan

Kaudeksi 2006-2007 Sangi palasi SM-liigaan. Tällä kertaa joukkue oli edelliskauden päätteeksi liigaan noussut Kempeleen Lentopallo. Kausi sujui vaihtelevasti niin joukkueelta kuin Sangiltakin ja päättyi lopulta pettymykseen pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle. Kesän aikana polvivamma uusiutui, ja Sangi siirtyi takaisin kolmossarjan kasvattajaseuraan Limingan Niittomiehiin. Kausi Niittomiehissä sytytti liigahaaveet uudelleen, ja Sangi lähti KempeLen joukkueeseen keskimieheksi.
Wolfgang Seidel

Wolfgang Seidel (4. heinäkuuta 1926 Dresden – 1. maaliskuuta 1987 München) oli saksalainen F1-kuljettaja. Seidel ajoi yleensä itsensä mukaan nimetyillä autoilla tai jotka olivat Scuderia Colonian omistamia.

Kilpailulisenssin menetys

Seidel menetti kilpailulisenssinsä vuonna 1962, kun hän kritisoi jyrkästi Saksan kansallisen autourheilun ylintä päättävää komissiota eli ONS:ää (saks. Oberste Nationale Sportkommission für Automobilsport in Deutschland), kisajärjestäjiä sekä Saksan autourheiluklubia eli AvD:tä (saks. Automobilclub von Deutschland). Kritiikin kohteena oli Seidelin kokema vääryys vuoden 1962 Saksan GP:ssä, jossa hän ei päässyt kilpailuun, koska oli teknisen mittausvirheen mukaan ajanut harjoituksissa vain 4 kierrosta sääntöjen vaatiman vähimmäismäärän 5 sijasta. Seidelilta vietiin sekä kilpailulisenssi että AvD:n jäsenyys. Lisäksi ONS asetti hänelle elinikäisen kilpailukiellon, joka muutettiin myöhemmin kahden vuoden mittaiseksi. Seidel yritti myöhemmin osallistua sarjan ulkopuoliseen Meksikon osakilpailuun ja haki osallistumislupaa FIA:lta, jota hän ei koskaan saanut. Kiellon ja vääryyden seurauksena Seidel lopetti kilpailemisen.
Puukemia

Puukemia on orgaanisen kemian osa-alue, joka tutkii puun kemiallista koostumusta, puun rakenneosien reaktioita ja puunjalostusta (mm. sellunkeitto ja paperinvalmistus).

Historia ja tutkimusalat

Puukemian tutkimukselle Suomessa antoi varsinaisen sysäyksen talvi- ja jatkosodan aikainen tarvikepula. Tuolloin jouduttiin muiden materiaalien puutteessa keksimään korvaavia ratkaisuja puusta. Sodanaikainen tutkimustyö hyödytti alan kehitystä myös sotien jälkeen. Professori Eero Sjöström oli aikakauden merkittävä puukemian tutkija ja hän myös kirjoitti merkittävän osan alan suomenkielisestä oppikirjallisuudesta.
Puukemian tutkimus on perinteisesti käsitellyt niin sanottujen puun pääkomponenttien eli selluloosan, hemiselluloosan ja ligniinin kemiallista tutkimusta. Sen ohella on tutkittu niin kutsuttuja sivukomponentteja, kuten mäntyöljyjä ja terpeenejä.

Tutkimus ja koulutus

Puukemian koulutusta Suomessa on pitkään järjestänyt Aalto-yliopiston Teknillisen korkeakoulun puunjalostustekniikan osasto, joka on myös alan merkittävä tutkimusyksikkö. Nykyisin koulutus TKK:ssa tunnetaan puunjalostuksen kemian nimellä. TKK:n ohella puukemian tutkimusta on tehty Jyväskylän yliopistossa, jossa alan tutkimusta on pitkään tehnyt professori Raimo Alén.
Talousguru-kilpailu

Talousguru-kilpailu on lukiolaisille suunnattu taloustietokilpailu. Kilpailun järjestää Finanssialan Keskusliitto, Historian ja yhteiskuntaopin opettajien liitto, FINEn Vakuutus- ja rahoitusneuvonta, Taloustoimittajat ry ja Suomen Lukiolaisten Liitto. 
Kilpailu on järjestetty vuosittain vuodesta 1997 lähtien 
Voittajat:
Talousguru 2019 Elias Järventaus Etelä-Tapiolan lukio
Talousguru 2018 Tuukka Tuomikoski Kastellin lukio
Talousguru 2017 Jooa Mustonen Gymnasiet Lärkan
Talousguru 2016 Maija Löyskä Etelä-Tapiolan lukio
Talousguru 2015
Otso Kirveskari
Kuninkaantien lukio
Talousguru 2014
Heidi Häyrynen
Etelä-Tapiolan lukio
Talousguru 2013
Opiskelija Antti Luukkanen
Helsingin normaalilyseon lukio
Talousguru 2012
Opiskelija Daniel Sazonov
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu
Talousguru 2011
Opiskelija Juhana Tikkanen
Ressun lukio, Helsinki
Talousguru 2010
Opiskelija Lauri Mikkola
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu
Talousguru 2009
Opiskelija Eero Nurmi
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu
Talousguru 2008
Opiskelija Eemeli Lehto
Etelä-Tapiolan lukio
Talousguru 2007 -kilpailua ei
järjestetty
Talousguru 2006
Opiskelija Teemu Laitinen
Keuruun lukio
Talousguru 2005
Opiskelija Ilmari Mäkimattila
Helsingin yliopiston Viikin
normaalikoulu
Talousguru 2004
Opiskelija Antti Koulumies
Helsingin Suomalainen yhteiskoulu
Talousguru 2003
Opiskelija Joonas Rahkola
Muhoksen lukio
Talousguru 2002
Opiskelija Pekka Kettunen
Putaan lukio, Tornio
Talousguru 2001
Opiskelija Tiina Kanninen
Sammon lukio, Tampere
Talousguru 2000
Opiskelija Pekko Tonteri
Kouvolan Lyseon lukio
Talousguru 1999
Opiskelija Ilmari Piela
Helsingin normaalilyseo
Talousguru 1998
Opiskelija Tuomas Piirtola
Jyväskylän normaalikoulun lukio
Talousguru 1997
Opiskelija Matti Leppänen
Rovaniemen Lyseonpuiston lukio
Carl Fredrik Pöndinen

Carl Fredrik Pöndinen, nimi alkuaan Kalle Pöntinen (18. tammikuuta 1849 Kronstadt, Venäjä – 7. heinäkuuta 1928 Porrassalmi, Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen Mikkelissä vaikuttanut tukkukauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Kuparisepän poika Kalle Pöntinen kävi Grenmanin ala-alkeiskoulun Mikkelissä ja muutti sitten 14-vuotiaana Heinolaan kauppa-apulaiseksi kauppias Lemströmin liikkeeseen. Hän palasi Mikkeliin parin vuoden kuluttua ja oli kauppa-apulaisena Juho Pylkkäsen liikkeessä. Kun Pylkkänen kuoli vuonna 1872 Pöntinen osti liikkeen perikunnalta ja ryhtyi harjoittamaan tukkukauppaa ja laivanvarustusta. Hän muutti sukunimensä muotoon Pöndinen ja sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1900.
Pöndisellä oli omistuksessaan Siivo, Elli, Tapio ja Helvi-nimiset laivat. Siivo-laiva liikennöi pääasiassa Mikkelin ja Pietarin välillä kun taas muut laivat liikennöivät Mikkelistä myös Viipuriin, Helsinkiin ja Tallinnaan. Laivoilla vietiin Mikkelistä voita ja puutavaraa ja tuotiin viljatuotteita, tupakkaa ja rautaa Mikkelin seudun kauppaliikkeisiin. Pöndinen omisti Mikkelissä myös viinikaupan Mikkelin Viinikauppa Oy:n nimellä. Hänellä oli vuoteen 1924 saakka kauppakartano Mikkelin torin laidalla ja vuosina 1888-1890 rakennettu kivitalo Porrassalmenkatu 18:ssa. Lisäksi Pöndisellä oli Kotiranta-niminen huvila Porrassalmella joka siirtyi lahjoituksena Mikkelin kaupungille Pöndisen kuoleman jälkeen. Pöndinen oli Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsenenä yli 30 vuoden ajan 1875–1907. 
Pöndisen ja hänen sisarensa lahjoittamilla varoilla hankittiin vuonna 1899 Mikkelin kaupunkiseurakunnan kirkkoon Pekka Halosen maalaama alttaritaulu Jeesus ristillä, kunnostettiin palokunnan talon juhlasali sekä rahoitettiin Mikkelin kaupunginkirjaston rakentamista 1970-luvulla. Pöndisen mukaan on saanut nimensä Mikkelissä Pöndisenkuja.
Ampezzon Dolomiitit

Ampezzon Dolomiitit (ital. Dolomiti Ampezzane) on Itäisiin Dolomiitteihin kuuluva vuoristoalue koillis-Italiassa. Alueen vuoret sijaitsevat Bellunon maakunnassa, ja Cortina d'Ampezzon lomailu- ja talviurheilukeskus sijaitsee kutakuinkin keskellä Ampezzon Dolomiitteja. Korkein Ampezzon Dolomiitteihin kuuluva huippu on Monte Antelao (3 263 metriä).
Alueelle perustettiin 11 000 -hehtaarinen Ampezzon Dolomiittien luonnonpuisto (ital. Parco Naturale delle Dolomiti d'Ampezzo) vuonna 1990. Luonnonpuisto levittäytyy Cortina d'Ampezzon pohjoispuolella ja lomittuu Fanes-Senes-Braiesin luonnonpuiston (ital. Parco Naturale Fanes-Senes-Braies) kanssa muodostaen 37 000 hehtaaria laajan luonnonpuistoalueen.
Subscriber Identity Module

Subscriber Identity Module (SIM) on älykortti, jota käytetään matkapuhelinliittymän tilaajan yksilöllisen IMSI-avaimen tietoturvalliseen tallentamiseen. SIM-kortteja käytetään laajimmin GSM-protokollan kanssa, mutta yhteensopivaa moduulia käytetään myös UMTS-päätelaitteissa (USIM) ja IDEN-puhelimissa sekä WLAN-päätelaitteen käyttäjän tunnistamisessa. Kortti sisältää tallennustilaa myös tekstiviesteille ja puhelinluettelolle, tyypillisesti 128—255 paikkaa.

Tekniset ominaisuudet

SIM-kortilla on mikrotietokone, joka tekee tarvittavat operaatiot perustuen siihen tallennettuun tietoon. Se koostuu prosessorista, ROM-muistista, RAM-muistista, EEPROM-muistista sekä I/O-piireistä. 
SIM-korteissa on eri kokoisia tallennusmuisteja; suurin koko on 128 kt, yleisin 64 kt.
Kortin käyttöä ja sisältöä voidaan suojata käyttäen PIN-koodia. Ensimmäinen koodeista, PIN1, voidaan määritellä ohjaamaan puhelimen normaalia käyttöä. Toista koodia, PIN2:ta, voidaan käyttää määräämään erikoistoimintojen käyttöä (kuten rajoittamaan soitettavien numeroiden määrää tiettyyn listaan). PUK1- ja PUK2-koodeja käytetään asettamaan PIN1- ja PIN2-koodit alkutilaansa (esitetyssä järjestyksessä).

Kortin ulkonäkö

Varhaisimmat SIM-kortit olivat noin luottokortin kokoisia, 85 mm × 54 mm. Kilpailu kuitenkin johti nopeasti pienempään versioon kortista, mini-SIMiin (25 mm × 15 mm). Useissa älypuhelimissa on käytetty sitäkin pienempiä mikro-SIM-kortteja (15 mm × 12 mm), ja sen jälkeen käyttöön otettiin nano-SIM-kortit (12,3 × 8,8 mm). Nano-SIM on myös edeltäjiään ohuempi.

Palvelut

Kortille voidaan sijoittaa myös sovelluksia, jotka toteutetaan SIM Application Toolkitin (STK) määrittelemää rajapintaa käyttäen. Suomessa SIM-kortin voi saada varustettuna mobiilivarmenteella, joka suorittaa käyttäjän henkilöllisyyden todentamiseen talletetun ID:n ja henkilön syöttämän tunnusluvun yhdistelmällä.
SIM-kortti on myös tietovarasto. Se tallentaa matkapuhelinverkon tilatietoja kuten kulloisenkin paikkatiedon (LAI). Jos päätelaitteesta kytketään jännite pois ja taas takaisin, SIM-kortilla olevaa tietoa käytetään löytämään, millä alueella päätelaite oli. Tämä säästää aikaa, koska matkapuhelimen ei tarvitse etsiä läpi kaikkia mahdollisia taajuuksia, vaan se voi päätellä millä taajuuksilla paikallinen tukiasema todennäköisesti toimii.
Japanin PDC-protokolla mahdollistaa myös SIM-kortin käytön, mutta tätä ominaisuutta ei ole koskaan otettu käyttöön kaupallisesti. Rajapintamäärittely päätelaitteen ja SIM-kortin välille on kuvattu RCR STD-27:n liitteessä 4.
Rauhantuomari

Rauhantuomari on eräissä maissa käytetty nimitys maallikkoalituomarista, ei välttämättä lainoppineesta henkilöstä, joka voi arvostettuna kansalaisena yhteisössä nauttimansa luottamuksen ansiosta toimia välittäjänä vähäisempien lainopillisten kiistojen yhteydessä.
Rauhantuomarit valitaan Yhdysvalloissa normaaleilla avoimilla vaaleilla; rauhantuomarin vakanssi on monelle aloittelevalle poliitikolle ponnahduslauta ylemmäs; muissa maissa käytäntö vaihtelee nimittämisestä vaaleihin.
Esimerkiksi Skotlannissa rauhantuomari käsittelee asioita piirioikeudessa yksin tai kolmen tuomarin kanssa yhdessä tuomioistuimen lainoppineen virkamiehen tai oikeudellisen neuvonantajan kanssa.
Yhdysvalloissa joissakin osavaltioissa, kuten Kaliforniassa, rauhantuomari voi toimittaa siviiliavioliittoon vihkimisiä.
Lounais-Lappi

Historia

Lounais-Lappi on 48-vuotias lehti. Julkaiseminen aloitettiin Kemin Ilmoituslehtenä 2. helmikuuta 1962. Ensimmäinen päätoimittaja oli Tauno Laukkanen ja painopaikkana Kemin Painotuote. 1980-luvulla lehden nimeksi vaihdettiin Lounais-Lappi.
Syyskuussa 1988 lehden omistussuhteet muuttuivat. Uudeksi omistajaksi tuli Peräpohjolan Viestintä Oy, jonka omistivat Lapin Kansa ja Kalottitarra Oy. Vuoden 1991 lopulla Lapin Kansa myi lehden Pohjolan Sanomille, joka lakkautti lehden. Kesällä 1992 Kimmo Arstio ja Matti Koskenranta perustivat Julkaisupalvelu Lounais-Lappi Oy:n, joka ryhtyi julkaisemaan Uusi Lounais-Lappi -nimistä lehteä. Päätoimittajana aloitti Arstio ja toimitusjohtajana Koskenranta.
Syksyllä 2004 Lounais-Lappi vaihtoi jälleen omistajaa, kun Arstio ja Koskenranta myivät lehden Kaleva-konsernille.
Lounais-Lappi siirtyi Alma Median omistukseen 14.6.2013.
Deadstar Assembly

2001

Deadstar Assembly perustettiin Dearbornin ja entisen teknotuottaja Luis Duranin yhteistyönä. He pestasivat kosketinsoittajaksi Mubon. (Ex-Basic Humans) Myöhemmin yhtyeeseen liitettiin the Dro (Ex-DeeSaad) ja Cygnus. (Ex-The C60's)

Debyyttialbumi

Yhtye julkaisi nimikkoalbuminsa vuonna 2003. Kyseinen teos sisälsi 13 kappaletta, joista etenkin Real Life-laina Send me an Angel herätti laajaa huomiota eteläfloridalaisilla radiokanavilla ja erinäisillä goottiklubeilla. Real Lifen Đavid Sterry otti yhteyttä bändiin ja henkilökohtaisesti mainosti "DSA":n versiota vanhasta hitistiään. Albumi myi reilut 15 000 kappaletta tähän päivään saakka.

The Dark Hole Sessions, Vol. 1

Samana vuonna yhtye julkaisi ensimmäisen DVD:nsä, joka sisälsi keikkoja eri kiertueilta ja bonusmateriaalia heidän kahden vuoden olemassaolonsa ajoilta. Kiertäessään Wednesday 13:n kanssa yhtye alkoi kirjoittaa uutta materiaalia. Yllättäen 2 vuotta albumin julkaisemisen jälkeen iski pienimuotoinen mediasirkus yhtyeen ympärille, joka hidasti kakkoslevyn tekoa. Vuonna 2005 bändi hyppäsikin uudestaan kiertämään ja sai sponsorointia muun muassa B.C. Richiltä ja Kustom Amplificationilta vieraillessaan NAMM 2005:ssä.

Unsaved

DSA alko työstämään Unsavedia vuonna 2005 Jeremy Tsaskan tuottamana. Albumin sisältö oli debyyttiä henkilökohtaisempaa ja se julkaistiinkin 28. huhtikuuta 2006 Pure Recordsin alaisena maailmanlaajuisesti. Sama tapahtui Yhdysvalloissa kuukausia myöhemmin 11. Heinäkuuta. Albumin aikainen julkaisu maailmalla johtui saksalaisen Dockyardin kautta.
Mubo jätti yhtyeen juuri ennen jenkkijulkaisua, mikä jätti bändin vailla kosketinsoittajaa seuraavalle kiertueelle. Hänet korvattiin pikaisesti sKuzilla ja yhtye kuvasi videon sinkulleen "Killing Myself Again" uuden kosketinsoittajan voimin.

Dark Hole Sessions, Vol. 2

Vuonna 2008 yhtye julkaisi jatko-osan kolmivuotiselle DVD:lleen. DVD sisälsi tuttuun tapaan keikkailua, videolokeja ja backstagesekoilua.
DVD sai osakseen huomiota näyttäen yhtyeen vaikuttavan lavashown, sisältäen kaasunaamareita, laservaloja ja pyrotekniikkaa.

Coat of Arms

Vuonna 2009 yhtye ilmoitti Cygnuksen jättäneen yhtyeen. Hänet korvattiin Kriz D.K:lla. Albumi sisälsi muun muassa uudelleennauhoitetun version yhtyeen balladista Breathe for Me.
Joulukuussa 2008 yhtyeen kosketinsoittaja sKuzin ilmoitettiin jättäneen yhtyeen.
Syksyllä 2009 Mubo soitti yhden keikan tuuratakseen sKuzia St. Petersburgissa, Floridassa kolmen vuoden jälkeen. Joulukuussa yhtye ilmoittikin Mubon palanneen yhtyeeseen.
Albumi julkaistiin 13. huhtikuuta 2010 Pohjois-Amerikassa. Eritoten Hot Topic myi albumia tuottoisasti.
Pietari Tiikkiläinen

Pietari Tiikkiläinen (ven. Пётр Абра́мович Тикиля́йнен, Pjotr Abramovitš Tikiljainen, 3. elokuuta 1921 nykyisen Leningradin alueen Volossovan piirin Pekunitsan kunnan Markkovan kylä – 28. heinäkuuta 1941 Suojärven piirin Tolvajärven lähellä) oli puna-armeijan alikersantti, joka kuolemansa jälkeen sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen.
Tiikkiläinen syntyi inkerinsuomalaiseen talonpoikaisperheeseen. Isän varhaisen kuoleman jälkeen hän auttoi äitiä taloudenpidossa ja valmistui keskikoulusta vuonna 1939. Tämän jälkeen hän työskenteli Pekunitsan postissa.
Vuonna 1939 Tiikkiläinen kutsuttiin puna-armeijaan, jonka riveissä hän osallistui talvisotaan. Jatkosodan alettua hän toimi ryhmänjohtajana seitsemännen armeijakunnan 71. kivääridivisioonan 52. rykmentissä, joka yritti pysäyttää suomalaisten hyökkäyksen ensin Korpiselän luona ja sitten Tolvajärven itärannalla. Ryhmän tehtävänä oli estää vihollisen pääsy Vuohtjärven ja Munjärvenlahden kautta Petroskoihin johtavalle tielle. Tiikkiläisen johtamat puna-armeijalaiset torjuivat hyökkäykset Ylä-Tolvajärven Ristisalmen luona vuorokauden ajan. Ammusten loputtua ryhmänjohtaja komensi miehensä pistintaisteluun, jossa hän kaatui. Kuolemansa jälkeen Tiikkiläiselle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi ja Leninin kunniamerkki.
Tiikkiläisen haudalle Suojärvelle pystytettiin muistomerkki vuonna 1966. Hänen mukaansa on nimetty myös yksi Suojärven kaduista. Tiikkiläisen käymän keskikoulun seinään on kiinnitetty muistolaatta. Petroskoissa Antikaisenkadun muistogalleriassa on hänen kuvansa. Tiikkiläisen elämästä kertoo Pekka Mutasen kirja Poika Markkovan kylästä.
Asuntosäätiö

Asuntosäätiö on kuuden kansalaisjärjestön vuonna 1951 perustama  säätiö, jonka perustamisen tavoitteina oli asuntopulan voittaminen ja tavallisten ihmisten asumistason kohottaminen. Tarkoituksena on yhä hyvien asuinalueiden suunnittelu ja rakennuttaminen. Perustajat olivat Väestöliitto, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Vuokralaisten keskusliitto, Invalidiliitto, Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö (SAK) ja Virkamiesliitto.Perustajajärjestöt ovat yhä mukana toiminnassa siten, että heillä on edustajansa Asuntosäätiön valtuuskunnassa ja hallituksessa.  Säätiön ensimmäinen toiminnanjohtaja oli Väestöliiton toiminnanjohtaja  Heikki von Hertzen.
Asuntosäätiö-konserni on Suomen neljänneksi suurin asuinkiinteistöjen omistaja.  Sen tytäryhtiö Asuntosäätiön Asumisoikeus Oy on Suomen suurin asumisoikeusyhtiö. 
Asuntosäätiön rakennuttamia ovat muun muassa Espoossa Tapiolan puutarhakaupunki, Soukka ja Kivenlahti. Se omistaa vuokra- ja asumisoikeusasuntoja.
Asuntosäätiö-konsernin toimitusjohtaja on Esa Kankainen.
Hieronta

Hieronta on hoitotarkoituksessa tehtävää kudosten mekaanista muokkausta. Lihasten pehmentämisessä käytettäviä tekniikoita ovat muun muassa sively, painelu ja puristelu. Hieronnan vaikutukset ovat moninaiset; pääasiassa se kuitenkin vaikuttaa vilkastuttamalla kudosten aineenvaihduntaa. Yleisimmin hierontaa käytetään fyysisistä suorituksista tai tapaturmista seuranneiden lihasten jännitystilojen ja niistä aiheutuneiden kipujen laukaisuun, mutta sitä voidaan käyttää myös eroottisena keinona. Suomessa hierontaa tekevät virallisen näyttötutkinnon suorittaneet ns. koulutetut hierojat, jotka ovat terveydenhuollon ammattihenkilöitä ja näin ollen oikeutettuja myös potilasvahinkovakuutukseen.
Eri puolilla maailmaa ovat erilaiset hierontatekniikat käytössä, muun muassa thaimaalainen thaihieronta, japanilainen shiatsu, Breema-hoidot, klassinen ruotsalainen hieronta  ja virolainen hunajahieronta. Kaikkiaan maailmassa on ainakin 150 erilaista hierontatekniikkaa.
Topi Raitanen

Topi Olli Vihtori Raitanen (s. 7. helmikuuta 1996 Tampere) on suomalainen estejuoksija ja suunnistaja. Hän kilpailee 3 000 metrin estejuoksussa, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2019 Turussa juostu 8.21,47. Yleisurheilussa Raitanen edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja suunnistuksessa Helsingin Suunnistajia. Raitasta valmentaa Janne Ukonmaanaho.

Yleisurheilu

Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 Raitanen sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa neljänneksi ajalla 8.40,69. Kesäuniversiadeissa 2017 Taipeissa hän oli 3 000 metrin estejuoksussa neljäs ennätysajallaan 8.37,42. Maastojuoksun EM-kilpailuissa Raitanen sijoittui alle 23-vuotiaiden sarjassa kahdeksanneksi 2017.
Vuoden 2018 EM-kisoissa Berliinissä Raitanen juoksi 3 000 metrin estejuoksun alkuerässä ennätyksensä 8.28,48 ja oli loppukilpailussa kahdeksas.
Raitanen juoksi helmikuussa 2019 Helsingissä sisäradalla 3 000 metriä ennätykseensä 8.01,00. Aika alitti neljällä sekunnilla Glasgow’n EM-hallikilpailujen tulosrajan. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän juoksi alkuerissä ennätyksensä ja Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaan halliajan 7.55,71, muttei selviytynyt loppukilpailuun. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui estejuoksun alkuerissä.

SM-kilpailut ja maaottelut

Vuonna 2015 Raitanen voitti 3 000 metrin estejuoksussa kultaa 19-vuotiaissa niin Suomen- kuin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissakin. Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän on voittanut estejuoksun vuosina 2017 (ajalla 8.41,55), 2018 (8.49,87) ja 2019 (8.46,97) ja vuonna 2015 hän sijoittui toiseksi (8.52,75). Vuonna 2018 hän voitti Suomi–Ruotsi-maaottelussa lisäksi 1 500 metrin juoksun ajalla 3.45,45.
Kalevan kisoissa Raitanen on voittanut 3 000 metrin estejuoksussa Suomen-mestaruuden 2017 Seinäjoella, 2018 Jyväskylässä ja 2019 Lappeenrannassa. Hän on voittanut sisäratojen Suomen-mestaruuden 3 000 metrin juoksussa 2018. Maastojuoksun Suomen-mestaruuden hän on voittanut 4 kilometrin matkalla vuosina 2016, 2017 ja 2019.

Suunnistus

Suunnistuksessa Raitanen on osallistunut neljä kertaa nuorten MM-kilpailuihin. Vuoden 2015 kilpailuista Norjassa hän saavutti kultaa viestistä ja oli kuudes sprintissä. Vuonna 2014 hän saavutti Makedoniassa järjestetyistä nuorten EM-suunnistuksista pronssia pitkällä matkalla ja hopeaa viestissä. Vuoden 2012 nuorten EM-kilpailuista Ranskassa Raitanen saavutti hopeaa niin ikään viestistä.
Aimo Ryynänen

Aimo Ryynänen on Tampereen yliopiston kunnallisoikeuden professori emeritus. Hänen tutkimuskohteitaan on muun muassa kunnallinen itsehallinto, yhdentymiskehityksen vaikutukset alueiden ja kuntien asemaan sekä kuntalain soveltamiseen liittyvät kysymykset. Ryynänen on kirjoittanut monia kunnallisoikeudellisia teoksia. 
Hän toimii myös Orimattilan kaupunginvaltuutettuna edustaen kokoomusta. Vuosina 1997–2000 hän toimi Orimattilan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana, vuosina 2001–2008 kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajistossa sekä vuosina 2009–2010 kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana. Hänellä on lukuisia kansallisia ja paikallisia luottamustehtäviä.