google/wiki40b huggingface dataset:
Ted Nolan

Jääkiekkolijaura

Jääkiekkouransa Nolan aloitti kotipaikkakunnallaan OHA-liigan Sault Ste. Marie Greyhoundsissa. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta, tuloksena 126:ssa ottelussa 22 maalia ja 46 syöttöä. Detroit Red Wings varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 78 vuonna 1978. Hän päätyi pelaamaan lukuisissa eri Red Wingsin farmiseuroissa; CHL:n Kansas City Red Wings, AHL:n Adirondack Red Wings ja Rochester Americans. Nolan sai ensimmäisen ammattilaispelinsä kaudella 1981–82, jonka jälkeen pitkän farmikomennuksen jälkeen nousi uudelleen Detroitin kokoonpanoon loppukaudeksi 1983–84.
Nolan siirtyi Detroit-sopimuksensa loputtua Pittsburgh Penguinsiin. Ainoa kausi jäi kuitenkin tyngäksi. Hän pelasi kymmenen ottelua farmijoukkue Baltimore Skipjacksissa AHL:ssä ja 18 Pittsburghissa. Kausi 1985–86 jäi Nolanin uran viimeiseksi ja hän ripusti luistimensa naulaan.

Valmentajaura

Ensimmäisen valmentajantehtävänsä Nolan sai OHL-liigaan siirtyneestä vanhasta kotijoukkueestaan Sault Ste. Marie Greyhoundsista vuonna 1988 kesken kauden. Hän toimi joukkueen valmentajana vuoteen 1994 asti, ja hänen aikanaan Sault Ste. Marie eteni kolmesti Memorial Cup -turnaukseen, jonka se voitti vuonna 1993.
Kaudeksi 1994–95 Nolan palkattiin Hartford Whalersin apulaisvalmentajaksi. Jo seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Buffalo Sabresin päävalmentajaksi, jona pysyi kauden 1996–97 loppuun saakka. Toisena päävalmentajakautenaan Nolan sai Jack Adams Awardin, eli NHL:n parhaan valmentajan palkinnon.
Sabres-pestin jälkeen Nolanille tarjottiin päävalmentajan paikkaa Tampa Bay Lightningissa ja apuvalmentajan paikkaa New York Islandersissa. Nolan kieltäytyi molemmista. Hänestä oli määrä tulla Toronto Torosin valmentaja uuteen WHA-liigaan, mutta hanke kaatui WHA-liigan perustamisen peruuntumiseen. Nolanista tuli Moncton Wildcatsin valmentaja QMJHL:ään. Joukkueen oli tarkoitus isännöidä Memorial Cup -ottelua, mutta julkisuudessa sattuneiden sanaharkkojen takia Nolan lopetti pestinsä.
Ongelmiin ajautunut New York Islanders tarvitsi uutta valmentajaa NHL:ssä, ja Nolan otti päävalmentajan paikan vastaan, vaikka oli aluksi kieltäytynyt siitä. Kaikkien yllätykseksi Islanders ylsi heti ensimmäisellä Nolanin kaudella 2006–07 pudotuspeleihin. 
Heinäkuussa 2008 hän jätti New York Islandersin päävalmentajan tehtävän. Tämän jälkeen hän on toiminut vuosina 2009–2011 AHL-seura Rochester Americansin jääkiekkotoiminnan varapuheenjohtajana (Vice President of Hockey Operations) ja vuodesta 2011 Latvian jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana.
Zooey Deschanel

Varhainen elämä

Deschanel syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa, vuonna 1980. Hän on kameramies/ohjaaja Caleb Deschanelin ja näyttelijä Mary Jo Deschanelin (o.s. Weir) tytär, ja hänellä on sekä ranskalaiset että irlantilaiset sukujuuret. Hänet nimettiin Zooey Glassin mukaan, joka on J. D. Salingerin vuoden 1961 teoksen Franny ja Zooey päähahmon nimi. Hänen isosiskonsa, Emily Deschanel, on myös näyttelijä ja näyttelee pääosaa tv-sarjassa Bones.
Deschanel asui Los Angelesissa, mutta vietti suuren osan lapsuudestaan matkustaen, koska hänen isänsä kuvasi elokuvia ympäri maailmaa; hän sanoi myöhemmin: "Vihasin ainaista matkustamista. Olen nyt todella onnellinen että sain kokea sen, mutta silloin olin todella onneton, koska jouduin jättämään ystäväni Los Angelesiin ja menemään paikkoihin joissa ei ollut ruokaa josta pidin tai asioita joihin olin tottunut." Hän halusi kuitenkin jo lapsena päästä näyttelijäksi, mutta hänen vanhempansa kielsivät sen siihen asti, kunnes hän olisi tarpeeksi vanha ajaakseen itse koe-esiintymisiin. Hän kävi yksityistä preppauskoulua Crossroadsissa, joka sijaitsi Santa Monicassa ja jossa hän ystävystyi tulevien tähtien kuten Jake Gyllenhaalin ja Kate Hudsonin kanssa. Hän harrasti laulamista koko high schoolin ajan ja suunnitteli pyrkivänsä uralle musiikkiteatterissa ja osallistui esittävän taiteen French Woods -festivaaleille.  Hän kävi Northwestern Universitya seitsemän kuukautta, kunnes jätti opintonsa kesken pyrkiäkseen toteuttamaan lapsuuden unelmansa näyttelijänä.

Ura

Zooey Deschanel laulaa ja soittaa ukulelea yhtyeessä She & Him.
Christian Boltanski

Christian Boltanski (s. 6. syyskuuta 1944 Pariisi) on ranskalainen taiteilija.
Boltanskin taiteen lähtökohta on tila. Hän rakentaa siihen kokonaistaideteoksen, tarinan. Kuolema on hänen keskeisiä aiheitaan, ja taustalla on todellisuutta, lapsuuden kokemuksia, sillä Boltanskin isä on juutalainen. Lähipiiri kuitenkin pääasiassa pelastui tuholta. Syyllisyys on toinen hänen keskeisiä teemojaan.
Boltanski aloitti uransa taidemaalarina, minimalistina, mutta hylkäsi maalaamisen 1960-luvulla. Boltanskin 1980-luvun tuotannossa sarja Monumentit on tärkein teossarja. Hän on usein pitänyt näyttelyitä museoiden ja gallerioiden ulkopuolella, kuten kirkoissa ja rautatieasemilla.
Boltanski on naimisissa taiteilija Annette Messagerin kanssa. Boltanskin isä on ukrainalaistaustainen juutalainen, äiti on korsikalainen.
Taiteilijan työnsä ohella Boltanski on toiminut opettajana Pariisin École nationale supérieure des Beaux-Artsissa ja suomalaisista kuvataiteilijoista ainakin Tiina Ketara on opiskellut hänen johdollaan ja nimennyt Boltanskin vaikuttajakseen.

Suomessa

Boltanski osallistui Ars 74 -näyttelyyn, ja hän oli Helsingin juhlaviikkojen vuoden 1998 taiteilija, jolloin hänellä oli näyttely Elokuun yö Helsingin Taidehallissa. Boltanskin teos Sydänarkisto toteutettiin Helsingissä, Joensuussa, Rovaniemellä ja Vaasassa vuonna 2012 osana Ihme-nykytaidefestivaalia.
Juhani Tarna

Juhani Tarna (s. 1937 Kankaanpää) on suomalainen taidemaalari, jota pidetään yhtenä suomalaisen abstraktin taiteen uranuurtajista. Hän on myös toinen Kankaanpään taidekoulun perustajista.

Ura

Tarna opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa ja Vapaassa taidekoulussa 1956–1960 ja sen jälkeen Pariisin Académie de la Grande Chaumièressa vuonna 1964. Hän oli aikaisemmin vieraillut kaupungissa jo vuosina 1958 ja 1960, tutustuen Denise Renén galleriassa Victor Vasarelyn kineettisiin maalauksiin. Tarnan opettajina Vapaassa taidekoulussa olivat muun muassa Unto Pusa ja Sam Vanni sekä opiskelutovereina Tor Arne, Erkki Hienonen, Kauko Hämäläinen ja Seppo Kärkkäinen. Vielä 1950-luvun puolivälissä Tarna oli kiinnostunut populaarikulttuurista ja sarjakuvasta, mutta siirtyi taideopinnot aloitettuaan konstruktivismiin. 1960-luvun alussa Tarnan ja Kauko Räikkeen ympärille muodostui niin sanottu "Kankaanpään kolonia", joka ammensi vaikutteitaan kubismista ja konkretismista. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti 1962 Helsingissä taidegalleria Pinxissä. Vuonna 1965 Tarna ja Räike perustivat Kankaanpään taidekoulun, jonka johtajana hän toimi vuodet 1973–1980.

Teoksia

Tarnan merkittäviin töihin lukeutuu muun muassa Porin teknillisen oppilaitoksen aulaan 1966 tehty seinämaalaus Savuja, joka on yksi harvoista täysin abstrakteista julkisista taideteoksista Suomessa. Vuonna 1956 hän aloitti piirtämään kunnianhimoista suurkaupunkiin sijoittuvaa sarjakuvaa Metropolis, jota ei kuitenkaan milloinkaan julkaistu. Säilyneistä piirroksista koottiin vuonna 2013 Porin taidemuseon ja Kankaanpään kaupunginmuseon yhdessä toteuttama näyttely. Piirroksia on esillä myös Kankaanpään Galleriassa toukokuussa 2015.
Rehu

Rehu tarkoittaa mitä tahansa suun kautta tapahtuvaan eläinten ruokintaan tarkoitettua ainetta tai tuotetta, mukaan lukien lisäaineet, riippumatta siitä, onko jalostettu, osittain jalostettu vai jalostamaton.
Lehmien ja lihakarjan rehuja valmistetaan nurmikasveista. Suomen yleisin nurmikasvi on timotei.
Pikkuvuorimedestäjä

Levinneisyys

Pikkuvuorimedestäjää tavataan Burundissa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Keniassa, Nigeriassa, Ruandassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa ja Ugandassa. Sitä on kuvattu yleisestä runsaslukuiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Donald Pleasence

Elämäkerta

Pleasence aloitti näyttelijänuransa teatterissa ja näytteli Humisevien harjujen dramatisoinnissa vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikana Pleasence palveli Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa. Hänet ammuttiin alas ja hän vietti loppusodan saksalaisessa sotavankileirissä Stalag Luft I:ssä. Vaikka elämä leirissä oli kurjaa, Pleasence perusti sinne vangeista koostuneen teatteriryhmän arjen piristykseksi.
Pleasencen elokuvaura alkoi sivuroolista komediaelokuvassa Orders Are Orders vuonna 1954. Hän oli mukana yli 200 tuotannossa yli 40 vuotta kestäneen uransa aikana. Hänen ensimmäisiä tunnettuja roolejaan olivat Colin Blythe elokuvassa Suuri pakoretki (1964) sekä Ernst Stavro Blofeld James Bond -elokuvassa Elät vain kahdesti (1967). Hän pääsi myös vierailemaan Columbo-televisioelokuvaan Lohtua viinistä (Any Old Port in a Storm) murhaajan rooliin. Hänestä tuli yksi ohjaaja John Carpenterin luottonäyttelijöistä Halloween – naamioiden yö- elokuvan jälkeen ja esiintyi hänen ohjaamissaan elokuvissa Pako New Yorkista sekä Pimeyden ruhtinas. Hän näytteli myös Suomessa elokuvan Puhelin kuvauksissa. Hän näytteli viimeisen roolinsa elokuvassa Halloween: The Curse of Michael Myers. Pleasence kuoli Ranskassa vuonna 1995 sydämensiirtoleikkauksesta aiheutuneisiin komplikaatioihin.
DeSoto Adventurer

Historia

Vuoden 1956 DeSoto Adventureria valmistettiin rajoitettu 996:n  kappaleen erä, ja autot myytiin muutaman viikon sisällä. Adventureria oli ensimmäisen mallivuoden aikana saatavana ainoastaan valkoisena hardtopina. Auton katto, pölykapselit ja sivujen nuolikuviot olivat kullanväriset. Adventurerit valmistettiin Indianapolis 500- kilpailun virallisena kisa-autona toimineen DeSoto Firefliten inspiroimana. Auto tunnettiin myös lempinimellä "Golden Adventurer"  (kultainen seikkailija).
Kaksi vuoden 1956 DeSoto Adventuresia otti osaa Pikes Peak International Hill Climbiin  ja Daytona Beachin autokilpailuun,  joista jälkimmäisessä Adventuresin huippunopeudeksi mitattiin 230 kilometriä/tunnissa.
Toisen mallivuoden aikana Adventureria valmistettiin 1 950 kappaletta, ja autoa oli saatavana myös convertiblenä. Uusi kori oli aiempaa matalampi ja hieman pidempi ja auton massiivinen puskuri-jäähdytinsäleikkö-yhdistelmä edusti Chryslerin tulevaisuuteen tähtäävää "Look Forward"-politiikkaa. Myös auton moottori koki muutoksia, ja teholukemiksi saatiin 345 hevosvoimaa. Samalla Adventurerista tuli ensimmäinen amerikkalainen auto, jonka perusversiossa oli yksi hevosvoima yhtä moottorin kuutiotuumaa kohti (345 cubic inch).
Vuonna 1959 Adventurer koki vain pieniä ulkoisia uudistuksia, mutta sen vakiovarusteista löytyi muun muassa kääntyvät etupenkit.   Adventureria tehtiin vuoteen 1960, jolloin koko DeSoto-merkki päätettiin lopettaa vähentyneen myynnin seurauksena.
Nanumanga

Maantiede

Nanumanga sijaitsee Tyynellämerellä, Tuvalun saarivaltion pohjoisosassa, noin 390 kilometriä Funafutista luoteeseen. Saaren pinta-ala on suunnilleen 2,8 neliökilometriä, ja se on soikean muotoinen. Sen pituus on noin 3 kilometriä, ja leveimmillään se on noin 1,5 kilometriä. Saari on vulkaanista alkuperää, ja sen pohjoisosassa sijaitsee Vaiatoa-niminen suolajärvi. Nanumangan eteläosissa on myös kaksi pienempää vesialuetta, Loto'aiga ja Haapai.

Ilmasto ja ilmastonmuutos

Nanumangalla on trooppinen ilmasto, vuorokauden kuukausikeskilämpotila on noin 27–28 °C. Saaren keskimääräinen vuosittainen sademäärä on noin 2 600 millimetriä.

Eläimistö ja kasvisto

Saaren eteläosissa on mangrovemetsää.

Historia

Nanumangan pohjoispuolelta on löydetty merenalainen luola, jonka sisällä oli todisteita siitä, että saarella on asuttu yli 8 000 vuotta sitten.
Ensimmäinen Nanumangan todistetusti löytänyt eurooppalainen oli espanjalainen kauppias Don Francisco Maurelle, joka löysi sen vuonna 5. toukokuuta 1781. Hän kutsui saarta nimellä "Isla del Cocal", mutta ei noussut saarella maihin.
Vuonna 1880 Louis Becke saapui saarelle kauppiaaksi. Häntä ennen kauppiaana oli toiminut Tom de Wolf.
Vuonna 1892 Nukufetau liitettiin muiden nykyään Tuvalulle kuuluvien atollien ja saarien lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan Gilbert- ja Ellicesaarten protektoraattiin, josta tuli vuonna 1916 siirtomaa. Nukufetausta tuli osa Tuvalua maan itsenäistyttyä vuonna 1978.
Nanumangan saarella avattiin postitoimisto vuonna 1925.

Väestö

Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan Nanumangalla oli 481 asukasta ja väestöntiheys oli 173 as./km². Vuonna 2002 saarella oli ollut 589 asukasta. Saaren väestönkasvu kymmenessä vuodessa oli -18,3 prosenttia, suurin väestönvähennys Tuvalun yhdeksästä saaresta. 1980-luvulla saaren väkiluku oli lähes 700. Suurin osa saaren väestöstä asuu sen länsiosissa kahdessa kylässä, Tokelaussa ja Tongassa, joissa molemmissa oli yli 200 asukasta vuonna 2012. 
Nanumangalla puhutaan pääasiassa tuvalun kielen pohjoistuvalun murretta.
Suurin osa Nanumangan asukkaista kuuluu protestanttiseen Tuvalun kirkkoon. Atollilla on myös pieni Jehovan todistajien yhteisö ja muita pieniä uskonnollisia ryhmiä.
Askos

Askos (kr. viinileili) oli öljyn tai viinin säilytykseen käytetty matala ja pyöreä leiliä muistuttava astia, jossa oli pitkäkaulainen nokka ja vartalon yli kaareutuva kädensija.
Pohjanmaan höyrylaivayhtiö

Pohjanmaan höyrylaivayhtiö (Österbottniska Ångfartygs-Bolaget, stiftadt af Grefve Berg) oli vuonna 1857 perustettu Pohjanmaan rannikkokaupunkien ja Pietarin väliä liikennöivä laivayhtiö. Laivayhtiö sai keisari Aleksanteri II:lta Pietarista keisarillisella sinetillä varustetun kirjeen, jossa annettiin lupa käyttää keisarin nimeä uudessa laivassa.
Yhtiön perustajia oli muun muassa apteekkari ja yritysjohtaja Erik Julin. Yhtiön osakepääomaksi tuli 225 000 hopearuplaa. Se jakautui 2250 osakkeeseen. Lisäksi yhtiö sai valtiolta korottoman 150 000 ruplan lainan.
Yhtiön historia oli myrskyisä. Ristiriidoista keskusteltiin sanomalehtien välityksellä. Valtionlainan takaisinmaksu aiheutti vaikeuksia. Kun ensimmäinen maksuerä erääntyi 1862, pystyi yhtiö hädin tuskin selviytymään maksusta. Usko yhtiöön oli 1860-luvun alussa heikko. 100 ruplan nimellisarvoisia osakkeita myytiin 10 ruplalla, kunhan ostaja sitoutui vastaamaan lisäksi valtionlainasta 66 2/3 ruplan edestä.
Menestys parani myöhemmin, ja vuosina 1864–1875 pystyttiin osinkoakin jakamaan melkein joka vuosi. Kilpailu kuitenkin kiristyi ja yhtiön kalusto kului. Yhtiö purettiin vuonna 1875.
Tunnusraitayökkönen

Koko ja ulkonäkö

Tunnusraitayökkönen on keskikokoinen, perusväritykseltään vaatimaton, ruskean ja harmaankirjava yökköslaji. Etusiiven keskellä, rangastäplän ja munuaistäplän välissä, on yleensä selvästi erottuva, hyvin tumma, hieman isoa L-kirjainta muistuttava kuvio. Tämä tunnusomainen kuvio voi kuitenkin olla myös keskiruskea tai jopa selvästi muuta siipeä vaaleampi, ja joskus rengastäplä saattaa jakaa sen kahteen osaan. Siiven takaosassa, keskivarjossa, on yleensä näkyvissä toinen tumma, likimain suorakaiteen muotoinen kuvio. Takasiivet ovat vaaleanruskeat, ja siipiväli on 31–38 mm. Ulkonäöltään samantapaisia lajeja ovat kilpiruuniyökkönen (Xestia c-nigrum) ja kolmioruuniyökkönen (Xestia triangulum)

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue kattaa koko Euroopan. Keski-Euroopassa laji lentää maalis-huhtikuussa, Suomessa aikuiset perhoset lentävät huhtikuun puolivälistä kesäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Tunnusraitayökkönen on erittäin yleinen laji, jonka yleisyyttä lisää sen viihtyminen kaikenlaisissa ympäristöissä. Laji on aktiivinen pimeän aikaan ja lentää helposti valolle. Päivisin aikuisia perhosia voi löytää lepäämästä ulkovalojen läheisyydessä. Aikuiset perhoset viereilevat kukilla. Laji talvehtii kotelona.

Ravintokasvi

Toukka syö monia kasvilajeja.
Lisa Murkowski

Yksityiselämä

Murkowski on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Gustav Klingstedt

Gustav Klingstedt (s. 8. joulukuuta 1985 Helsinki) on suomalainen aitajuoksija. Hän edustaa HIFK:ta. 
Aikuisten SM-kisoista Klingstedt on saavuttanut 400 metrin aitajuoksusta pronssia vuosina 2011 ja 2012. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut hopeaa 300 metrin aitajuoksussa 2012 ja 400 metrin juoksussa 2015 sekä viestikilpailuissa kultaa 2012, hopeaa 2014 ja 2017 sekä pronssia 2019. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksusta 2011 ja 2012 sekä kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksusta 2013, 2014, 2015 ja 2018. 400 metrin aitajuoksun ennätyksensä 51,67 s hän juoksi Ruotsi–Suomi-maaottelussa 2012. 
Hänellä on maaotteluedustuksia.
Erik Fordell

Erik Fritiof Fordell (2. heinäkuuta 1917 Kokkolan pitäjä – 21. joulukuuta 1981 Kokkola) oli suomenruotsalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa 44 sinfoniaa, konserttoja, yksinlauluja ja kuoroteoksia.
Fordell opiskeli mm. Bengt Carlsonin, Jussi Jalaksen, Aarre Merikannon ja Leo Funtekin johdolla. Tyylillisesti hän edustaa 1920-luvun ekspressionismia. Fordell valmistui Helsingin Kirkkomusiikkiopistosta 1930-luvun lopulla ja jatkoi sävellysopintojaan Sibelius-Akatemiassa 1940-luvulla. Fordell teki työuransa Kokkolassa musiikkiliikkeenhoitajana, kapellimestarina ja pianonsoitonopettajana.
Fordell julkaisi muistelmansa vuonna 1981: En musikers minnesbilder.
Benoît Magimel

Benoît Magimel (11. toukokuuta 1974 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa 12-vuotiaasta asti ja kuuluu nykyisin ranskalaisen elokuvan suuriin tähtiin.
Hän eli vuosia ranskalaisen näyttelijättären Juliette Binochen kanssa, jonka hän tapasi elokuvan Vuosisadan rakkaustarina (Les Enfants du Siècle, 1999) kuvauksilla. Hänellä on Julietten kanssa tytär, Hannah. Benoît voitti parhaan miesnäyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla elokuvasta Pianonopettaja (La Pianiste, 2001).
Eric Dane

Ura

Esiinnyttyään San Mateo High Schoolin näytelmässä Kaikki minun poikani Dane päätti keskittyä näyttelijän uraansa. Hän muutti Los Angelesiin, jossa hän näytteli pienissä rooleissa muun muassa televisiosarjoissa Saved by the Bell, The Wonder Years, Roseanne ja Pulmuset. Vuonna 2000 Dane allekirjoitti sopimuksen rooliin draamasarjassa Gideon's Crossing, jonka jälkeen hän sai roolin tv-sarjassa Siskoni on noita. 
Danen ensimmäinen päärooli oli elokuvassa The Basket (1999). Hän esiintyi myös elokuvissa Zoe, Duncan, Jack & Jane, Sol Goode, Feast, Open Water 2 ja X-Men: Viimeinen kohtaaminen.
Vuonna 2005 Dane vieraili ABC:n draamasarjassa Greyn anatomia tri Mark Sloanina. Koska katsojien reaktio hahmoon oli positiivinen, Danen hahmosta tuli yksi sarjan kolmannen kauden päähenkilöistä. 
Joulukuussa 2006 Dane näytteli tv-elokuvassa Wedding Wars homomiehen veljeä, joka kannattaa homoavioliittoja.

Yksityiselämä

Dane syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa. Hänellä on aškenasijuutalaisia, suomalaisia, englantilaisia ja saksalaisia sukujuuria. Hänen isoäitinsä oli suomalaistaustainen. Dane kasvatettiin äitinsä tavoin juutalaiseksi ja hän kävi Sequoia High Schoolia (Redwood City, Kalifornia) vuosina 1987–1990 ja San Mateo High Schoolia (Kalifornia) vuonna 1991. 
Vuonna 2001 hän seurusteli hetkellisesti Lara Flynn Boylen kanssa. Dane meni naimisiin näyttelijä Rebecca Gayheartin kanssa 29. lokakuuta 2004. Vuonna 2010 heille syntyi tytär. Dane ja Balthazar Getty ovat hyviä ystäviä.
Valtimon kirkko

Kirkkotila

Kirkon sisätilaa hallitsevat korkeiden pilareiden kannattamat parvet ja siniharmaat penkkirivit. Kuoriosa erottuu selvästi muusta kirkkotilasta. Siellä ovat armonvälineet, kastemalja, alttaripöytä ja saarnatuoli. Sisälle kirkkoon astutaan punaista mattoa pitkin. Siniharmaa sisäkatto on taivaan symboli.

Alttaritaulu

Alttaritaulun on maalannut enolainen Eino Härkönen vuonna 1931. Se esittää Kristusta ristillä, joka on pelastushistorian keskeinen, tummasävyinen tapahtuma. Henkilöiden malleina Härkönen käytti tavallisia kansanihmisiä. Taustana on hirmuisesta henkien taistelusta kertovia synkkiä pilviä.

Kirkkoa koristavat kuvat ja niiden symboliikkaa

Kirkossa on alttaritaulun lisäksi 33 kuva-aihetta tai reliefiä. Taiteilija J. O. Raja-aho on valmistanut evankelistojen reliefit, ja kaikki muu on taiteilija Urho Lehtisen käsialaa. 
Suurin maalaus on holvikatossa. Se on lähes kuusi metriä pitkä ja kolme metriä leveä, valohohtoisin värein maalattu taivaallinen näkymä. Siinä ovat Pyhän Kolminaisuuden vertauskuvat Isä, Poika ja Pyhä Henki sekä salaperäinen ilmestyspyörä. Kristuksen kolmea virkaa, ylipapillista, profeetallista ja kuninkaallista, edustavat enkelit. Niistä alin tarjoaa kirkkovieraalle voiton seppeleen ja ojentaa hänelle kutsuvasti kätensä. 
Saarnatuolin kolmella sivulla ovat uskon päähyveitä esittävät kuvat, alttarin puolella toivo, edessä usko ja katesivulla rakkaus. Laintaulut saarnatuolin katolla muistuttavat rakkauden kaksoiskäskystä: ”Rakasta Herraa sinun Jumalaasi kaikesta sydämestäsi, kaikesta sielustasi ja kaikesta mielestäsi ja lähimmäistäsi niin kuin itseäsi.” 
Alttariin päin katsottuna alkaa vasemmalta puolelta koko kirkon sisäänsä sulkeva kuvien ja symbolien kehä. Siihen on piirretty evankelistat Matteus, Markus, Luukas ja Johannes. Heidän sanomansa on ilmaistu kuuden vertauskuvan avulla. Jokaista symbolikuvaa kehystävässä reunuksessa on kaksi ohdaketta ja neljä tähkää, jotka symboloivat sitä, että Jumalan siunaus on kirousta väkevämpi.
Gerrit de Veer

Gerrit de Veer (noin 1570 – noin 1598) oli alankomaalainen laivatimpuri, joka osallistui tutkimusmatkailija Jacob van Heemskerkin ja Willem Barentsin retkelle Koillisväylän etsimiseksi Jäämereltä 1596–1597. De Veer piti päiväkirjaa, ja kuvaili ensimmäisenä Novaja Zemljalla havaitun niin sanotun Novaja Zemlja -efektin, heijastusilmiön, jossa aurinko näyttää jo nousseen, vaikka on vielä useita asteita taivaanrannan alapuolella. Ensimmäisenä eurooppalaisena de Veer kuvaili A-vitamiinin yliannostusta ihmisen syötyä jääkarhun maksaa.
De Veer löysi Huippuvuorilta pesiviä valkoposkihanhia vuonna 1596. Koska lajin muuttoa ei tuolloin vielä tunnettu, Britanniassa oli kuviteltu valkoposkihanhien syntyvän meressä kelluvista havupuiden pölkyistä. Tarinan kirjasi walesilainen Giraldus Cambrensis noin vuonna 1186. Tarinasta tuli ajan mittaan niin uskottava, että se esiintyy 1500-luvun tietokirjailijoiden, kuten William Turnerin, Konrad von Gesnerin ja Aldrovandin, teoksissa. Mainittakoon, että 1200-luvulla elänyt Fredrik II piti tarinaa silkkana hölynpölynä. De Veerin havainnon jälkeen myytti haudattiin nopeasti, mutta hanhenkaulaa tarkoittava barnacle esiintyy edelleen valkoposkihanhen englanninkielisessä nimessä Barnacle Goose.
Pleurosaurus

Piirteet

Pleurosaurus oli yksi harvoista vedessä eläneistä alkuliskoista. Se oli lähemmäs 1,5 metriä pitkä josta kolmasosa oli häntää. Pleurosauruksella oli virtaviivainen käärmemäinen pitkänomainen ruumis, verraten lyhyet jalat ja vahva häntä. Se pystyi uimaan nopeasti kiemurtelemalla käärmemäisesti. Etujalat olivat takajalkoja lyhyemmät eivätkä lyhyet jalat auttaneet uimista. Kuono oli edestä kapeampi ja sieraimet sijaitsivat kaukana takana päässä, lähellä silmiä.