google/wiki40b huggingface dataset:
Porin kuninkaankartano

Porin kuninkaankartano oli 1500–1600-luvuilla Porissa sijainnut kuninkaankartano. Se oli Kokemäenkartanon linnaläänin hallintopaikka vuosina 1558–1634. Kartanon rakennukset hävisivät 1700-luvulla.

Perustaminen ja sijainti

Kokemäenkartanon linnaläänin ensimmäinen hallintopaikka oli Kokemäenkartano, joka rakennettiin Kokemäellä jo 1300-luvun alkupuolella. Sieltä hallinto siirrettiin ensin 1549 Ulvilan kuninkaankartanoon ja sitten Poriin, kun kaupunki perustettiin vuonna 1558.
Kuninkaankartano sijaitsi Porin silloisen kaupunkialueen ulkopuolella paikassa, jossa nykyään on vuonna 1863 rakennettu Keski-Porin kirkko puistoineen sekä Linnansillan eteläpää.

Kartanon rakentaminen

Suuri osa kartanon rakennuksista oli vajaan 10 kilometrin päästä siirrettyjä vanhoja Ulvilan kuninkaankartanon hirsirakennuksia. Niitä oli yhteensä lähes kaksikymmentä. Päärakennus valmistui paikallisten talonpoikien päivätyönä sekä palkattujen kirvesmiesten rakentamana vuosina 1558–1559. Työmaa oli ajan oloihin nähden valtava, sillä talonpoikia oli rakentajina noin 500 ja kirvesmiehiä 50. Lisäksi paikalla oli tiilenlyöjiä sekä kymmenen muuraria.
Ristin muotoiseen pitkään päärakennukseen muurattiin yhteensä neljä kellaria sekä 14 savupiippua, jotka olivat 1500-luvun Suomessa harvinaisia. Tavalliset kaupunkilaiset asuivat tuolloin yleensä piiputtomissa savupirteissä. Päärakennukseen hankittiin myös ikkunalaseja, jotka tuotiin paikalle Danzigista. Kartanon ylellisen ulkomuodon takia kaupunkilaiset alkoivat nimittää sitä linnaksi. Porin perustaneen Juhana-herttuan aikomuksena oli laajentaa kuninkaankartano oikeaksi kivilinnaksi, joka olisi rakennettu hieman kartanon länsipuolelle, nykyisen Hallituskadun ja Antinkadun risteyksen kohdalle. Talonpoikia määrättiin kuljettamaan paikalle kiviä eri puolilta Satakuntaa, mutta linna jäi lopulta rakentamatta.

Linnaläänin lakkauttamisen jälkeen

Porin kuninkaankartano toimi Kokemäenkartanon linnaläänin hallintopaikkana vuoteen 1634 saakka, kunnes linnalääni lakkautettiin ja perustettiin uusi Turun ja Porin lääni. Uusi kukoistuskausi koitti kuitenkin joitakin vuosia myöhemmin, kun kartano vuosina 1651–1663 kuului Porin kreivikunnalle. Kuninkaankartanon lopullinen rappioituminen alkoi vuonna 1680 tapahtuneen kreivikunnan lopettamisen myötä.
Kartanon rakennuksia oli merkittynä vielä vuonna 1734 L.V. Ekmanin piirtämässä kaupunkikartassa, mutta vuoden 1799 Isaac Tillbergin kartasta näkyy, että kaupunkialue oli jo laajentunut kuninkaankartanon maille ja sen rakennukset hävinneet. Kivilinnan rakentamiseen tarkoitettuja kiviä oli Linnanmäeksi nimetyllä paikalla vielä 1800-luvun alussa, mutta ne käytettiin myöhemmin muihin rakennushankkeisiin.
Kuninkaankartanon pienoismalli on nykyään nähtävissä Satakunnan Museon perusnäyttelyssä.
Käsivarsi (Suomi)

Käsivarsi eli Käsivarren Lappi on Suomen alueen kapea, ”Suomi-neidon” käsivartta muistuttava ulkonema Luoteis-Lapissa, Ruotsin ja Norjan välissä. Käsivarsi kuuluu Enontekiön kuntaan ja siellä on vuodesta 1991 lähtien sijainnut Käsivarren erämaa-alue.
Käsivarren pohjoisimmasta osasta käytetään toisinaan nimitystä Yliperä, paikallisten keskuudessa usein Yläperä. Termiä ei ole tarkkaan määritelty, mutta nykyään sillä tarkoitetaan yleensä suurtuntureiden aluetta Käsivarren pohjoisimmassa nurkkauksessa. Aiemmin termi miellettiin ehkä laajemmin koko Käsivartta kattavaksi. Kai-Veikko Vuoristo kuvaa Yliperää seuraavasti: ”Yliperäksi kutsuttu alue on arktista seutua, missä talven valta on pitkä, kesä lyhyt. Yliperässä, kaukana metsänrajan pohjoispuolella, vallitsevat tunturit ja paljakat. – – Koko vuoristo huipentuu joukkoon yli tuhatmetrisiä tuntureita, jotka jäävät vain niukasti ikuisen lumen vyöhykkeen alapuolelle.”
Vuosina 1920–1944 Suomeen kuulunutta Petsamoa nimitetään joskus Suomen itäiseksi käsivarreksi.
Suomen korkein tunturi Halti ja kaikki yli tuhat metriä korkeat tunturit sijaitsevat Käsivarressa.
Nokia Moonraker

Ominaisuudet

Nokia Moonrakerin käyttö perustuu pyyhkäisyihin. Neliskulmaisen kosketusnäytön yläpuolelta pyyhkäisemällä saa näkyviin sovellukset ja alapuolelta pyyhkäisemällä ilmoitukset. Painamalla näyttöä pitkään saa näkyviin valmistilan viimeisimmät ilmoitukset. Näytön alapuolella on fyysinen näppäin, jota painamalla voi siirtyä kotinäkymän ja valmiustilanäkymän välillä. Moonrakerin näytöllä näkyy jatkuvasti kellonaika.
Nokia Moonrakeriin on saatavilla kustomoitavia kellotauluja ja irrotettavia erivärisiä hihnoja. Sillä voi käyttää muun muassa sähköpostia, Facebookia ja MixRadiota. Moonrakerissa on myös kameran kaukolaukaisu ja askelmittari. Moonrakerin sensoreiden ansiosta sillä voi lukea esimerkiksi tekstiviestejä kättä nostamalla ja sammuttaa näytön kättä laskemalla.
Svante Niilonpoika

Svante Niilonpoika (1460 – 2. tammikuuta 1512) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1504 – 1512. Hänestä on käytetty myös nimeä Svante Sture, koska hän oli isoäitinsä puolelta Sture-sukua, ja koska hänen poikansa Sten Sture nuorempi otti tämän nimen. Itse hän ei Sture-nimeä käyttänyt. Maallisista mahtimiehistä ja piispoista koostuva valtaneuvosto nimitti (1504) Svante Niilonpojan valtionhoitajaksi Sten Sturen kuoltua 1503 toivoen, että Svante alistuisi sen tahtoon ja jatkaisi neuvotteluja Tanskan kanssa. Käytännössä Svante Niilonpoika jatkoi edeltäjänsä linjoilla, vastusti unionia Tanskan kanssa ja pyrki rajoittamaan valtaneuvoston valtaa. Svante Niilonpojan kaudella tanskalaiset tekivät voimakkaammalla laivastollaan tuhoisia hyökkäyksiä Ruotsiin ja Suomeen hävittäen mm. Porvoon. Svante Niilonpoika oli valtionhoitajakautenaan naimisissa Mette Dyren kanssa, mutta oli nuorempana ollut aviossa Iliana Gäddan kanssa, joka oli Sten Sture nuoremman äiti.
Kotasenlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,4 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 154,6 metriä mpy.
Ke (kana)

Alkuperä

Hiragana け on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 計 ja katakana ケ kanjista 介.

Tarkkeet

Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut げ ja ゲ, jotka lausutaan /ge/.

Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ke », ja niiden soinnilliset vastineet « ge ».
Scandinavian Defendo

Scandinavian Defendo on suoraviivainen ja yksinkertainen itsepuolustuslaji sekä voimankäyttöjärjestelmä. Laji on suomalaislähtöinen ja kehitetty Jyrki Saarion johdolla. Defendoa harrastatetaan Suomessa yli 20 seurassa ja lisäksi myös muun muassa Unkarissa, Puolassa, Irlannissa, Ruotsissa, Tšekissä, Ranskassa, Iso-Britanniassa ja USA:ssa . Scandinavian Defendon kansainvälinen kattojärjestö on vuodesta 2009 lähtien ollut Defendo Alliance ja Suomessa Scandinavian Defendo Finland ry.
Scandinavian Defendon itsepuolustustustekniikoista on kehitetty myös eri ammattiryhmille tarkoitettuja voimankäyttöjärjestelmiä (Blue, Green, White). Ne täydentävät Defendon perustekniikoita kunkin ammattiryhmän erityistarpeilla.

Historia

Scandinavian Defendo ei perustu suoranaisesti mihinkään aikaisempaan lajiin tai suuntaukseen, vaan sen perustana on Jyrki Saarion lähes neljänkymmenen vuoden kokemus maailman tehokkaimmista itsepuolustusjärjestelmistä. Hänen johdollaan kehitystyöhön on osallistunut myös lukuisia muita itsepuolustus-, kamppailu- ja voimankäyttökouluttajia.  Scandinavian Defendo pohjautuu todellisessa elämässä saatuihin kokemuksiin, joita analysoimalla järjestelmään on valittu todellisissa voimankäyttötilanteissa toimivia itsepuolustustekniikoita ja -ratkaisumalleja.
Jyrki Saariolle on myönnetty ohjaajan pätevyys yli kymmenessä maailmanlaajuisessa lähitaistelu-, itsepuolustus- ja kamppailulajissa. Hän on opiskellut ja harjoitellut itsepuolustus- ja kamppailulajeja lukuisissa maissa ja maanosissa, ja on mm. Israelista lähtöisin olevan Krav Magan Euroopan pioneereja. Hänelle on myönnetty myös muiden muassa viiden danin mustavyö Kickboxingissa.
Nimeä Scandinavian Defendo on käytetty vuodesta 2005 alkaen. Defendo on latinaa, ja se tarkoittaa “puolusta” tai “suojele”.

Voimankäyttöjärjestelmät

Defendo Blue on tarkoitettu erityisesti järjestyksenvalvontatehtävissä toimiville kontrollialan ammattilaisille (poliisit, vartijat, järjestyksenvalvojat ym.). Bluessa keskitytään kuljetus- ja hallintaotteisiin, raudoittamiseen ja voimankäyttövälineiden käyttöön (mukaan lukien ampuma-ase). Defendo Bluen pääkouluttajana toimii Antti Nurmi.
Defendo Green on suunnattu erityisesti sotilaskäyttöön. Greenissä otetaan huomioon tarve myös tappavan voiman käyttämiselle sekä toimimiselle raskaassa taisteluvarustuksessa. Defendo Greenin pääkouluttajana toimii Petteri Kantola.
Defendo White huomioi tarpeen kevyemmälle voimankäytölle. Se soveltuu erityisesti opetus-, hoito- ja pelastusalalle. Whitessa pyritään minimoimaan fyysisen voiman käyttäminen. Defendo Whiten pääkouluttajana toimii Jussi Jokinen.
Aarne T. K. Lahtinen

Aarne T. K. Lahtinen (s. 1934) on suomalainen kääntäjä.
Peptidisidos

Peptidisidos on amidisidostyyppi. Se on kahden alfa-aminohapon välinen kovalenttinen sidos.
Peptidisidos voi muun muassa muodostua dehydraatioreaktion kautta. Tässä reaktiossa yhden α-aminohapon karboksyyliryhmä (-COOH) reagoi toisen α-aminohapon aminoryhmän (-NH₂) kanssa, aminohapot yhtyvät peptidisidoksen muodostaen ja vapautuu vesimolekyyli (H₂O). Reaktio on kondensaatioreaktio.
Peptidisidoksesta voidaan puhua vain, kun yhtyneet amino- tai karboksyyliryhmät eivät ole osa aminohapon sivuryhmää R. Esimerkiksi lysiinissä myös sivuryhmässä on aminoryhmä ja glutamiinihapolla sivuryhmässä on karboksyyliryhmä. Nämä voivat reagoida keskenään tai jonkin toisen aminohapon kanssa muodostaen vaihtoehtoisen isopeptidisidoksen.
Peptidisidosta kutsutaan joskus eupeptidisidokseksi (eng. eupeptide bond), erityisesti kerrottaessa isopeptidisidoksista samassa yhteydessä, jotta sidostyypit voidaan selkeästi erottaa toisistaan.
Yksi tai useampi perättäinen peptidisidos muodostaa peptidin ja jos sidoksia on kylliksi, kyseessä on proteiini.

cis-trans-isomeria ja sidoskulmat

Atomien C–N peptidisidokset ovat kiertymättömiä ja siksi peptidisidoksen lähialue on kolmiulotteiselta rakenteeltaan tasomainen. Kiertymättömyys johtuu peptidisidoksen resonanssista, jonka saa aikaan elektronien "siirtyminen" eli delokalisoituminen atomien O ja C välisestä kaksoissidoksesta osin myös N-atomin π-orbitaaleille. Tämä saa C–N sidoksen käyttäytymään aivan kuin niiden välillä olisi kaksoissidos. Siksi peptidisidoksilla on cis-trans-isomeriaa. Proteiineissa valtaosa on trans-sidoksia, sillä niiden muodostuminen on energeettisesti edullisempaa kuin cis-muodon, jossa kohdakkaiset ryhmät muodostavat steerisen esteen.
N–Cα ja Cα–C (Cα on α-hiili) väliset sidokset voivat taas kiertyä φ- ja ψ-kiertokulmiin vastaavasti. Kiertyminen on mahdollista sillä sidokset ovat yksöissidoksia ilman resonanssia. Näidenkin kiertyminen on tosin rajoittunutta johtuen aminohappojen sivuryhmien R aiheuttamista steerisistä esteistä. Mahdollisia kulmia voidaan kuvata kaksiulotteisella Ramachandran-kuvaajalla, jossa φ- ja ψ-kulmat ovat x- ja y-akseleina vastaavasti.

Biosynteesi

Proteiinien peptidisidoksia muodostavat ribosomit soluissa ATP:n tuoman energian avulla translaatioksi kutsutussa prosessissa. Tiettyjä peptidisidoksia muodostavat omanlaisensa entsyymit: esimerkiksi glutationi-tripeptidin kysteiini-glysiini peptidisidoksen muodostaa glutationisyntetaasi. Glutamaatti-kysteiiniligaasi muodostaa toisen sidoksen, joka on isopeptidisidos.

Hajoaminen

Peptidisidos voi hajota hydrolyyttisesti eli veden liittyessä sidokseen, mutta tämä on äärimmäisen hidasta. 25 °C vesiliuoksessa peptidisidoksen muodostumisen tasapainoreaktio on hydrolyysin suuntaan sidosten muodostumisen sijaan. Kuitenkin näissä oloissa sidosten ei-katalyyttisen hajoamisen puoliintumisaika on 350–600 vuotta per sidos. Edes pH:n muutos alueella 4.2–7.8 tai ionivahvuuden muutos ei vaikuta merkittävästi hajoamisnopeuteen. Kehossa sidoksia hajottavat katalyyttisesti siksi proteaasit. Vesiliuoksessa sidosten rikkoutuminen hydrolyyttisesti vapauttaa 8–16 kJ/mol (2–4 kcal/mol) Gibbsin energiaa 25–37 °C lämpötilassa.
Pontianak

Pontianak on kaupunki Indonesiassa. Se on Borneon saarella sijaitsevan Länsi-Kalimantanin provinssin pääkaupunki. Pontianak sijaitsee juuri päiväntasaajalla. Kaupungin asukasluku on noin 555 000.
Milan Milutinović

Milan Milutinović (Милан Милутиновић, s. 19. joulukuuta 1942 Belgrad, Serbia) toimi Jugoslavian suuremman tasavallan, Serbian presidenttinä 1998-2002. Hän oli Jugoslavian suurlähettiläs ja ulkoministeri 1995–1998. Hän oli Slobodan Miloševićin läheinen liittolainen. Kun hänen kautensa presidenttinä päättyi joulukuussa 2002 hän antautui Entisen Jugoslavian kansainväliselle rikostuomioistuimelle.
Milutinović opiskeli Belgradissa, ja suoritti tutkinnon oikeustieteessä.
Jugoslavian ulkoministerinä hän otti osaa 1995 Daytonin neuvotteluihin, joissa saatiin viimein aikaan rauhansopimus.
Miloševićin toisen ja viimeisen sallitun kauden päättyessä vuoden 1997 presidentinvaalien kaksi ensimmäistä äänestyskertaa hylättiin, koska äänestysprosentti jäi liian alhaiseksi. Kahden kerran jälkeen sosialistipuolue vaihtoi ehdokkaansa Lilićista Milutinovićiin. Hän ei ollut kovin tunnettu ehdokas, koska oli palvellut pitkään lähettiläänä Kreikassa, mutta hän sai viimein 59,23 % äänistä äänestysprosentin ollessa vain vähän yli vaaditun (50,98 %). Vaaleja boikotoivat puolueet ja radikaalipuolueen vastaehdokas Vojislav Šešelj esittivät syytöksiä vaalivilpistä.
Asemassaan presidenttinä hänestä tuli puolustusneuvoston jäsen. Presidenttinä hänellä oli paljon valtaa, mutta tosiasiassa hän tuskin uskalsi panna vastaan ja todellisen vallan katsottiin olevan Miloševićilla.
Presidenttinä Milutinović nautti diplomaattista koskemattomuutta, joka päättyi 2002 lopussa. Haagissa yritetään todistaa hänen tienneen Jugoslavian liittoarmeijan sotarikoksista ja ettei hän tehnyt tarpeeksi niiden estämiseksi ja syyllisten rankaisemiseksi. Milutinovićin mukaan hän oli vain keulakuva, jolla oli hyvin vähän valtaa asioiden kulkuun.
Milutinovićin oikeudenkäynti alkoi 10. heinäkuuta 2006. Sotarikostuomioistuin vapautti Milutinovićin 26.2.2009. Syyttäjät olivat vaatineet Milutinovićille 20 vuoden vankeusrangaistusta, mutta tuomioistuin julisti hänet syyttömäksi.
Kaukainen unelma

Juoni

Margo Sullivan, Kate Powell ja Laura Templeton ovat kasvaneet yhdessä Templeton Housessa. Margo on ainainen unelmoija, Kate ainainen järkeilijä ja Lauralla on sydän paikallaan. Siinä missä Katen aseena on aivot, ja Lauran aseena hyvä sydän, Margo hyödyntää ulkoista kauneuttaan. Margo on Templetonin hotellisuvun palvelijan Ann Sullivanin ainoa lapsi. Margolle ei suotu samoja oikeuksia kuin Templetonien lapsille, mutta hän oli aina liian ylpeä ottaakseen apua vastaan. Kuvankaunis Margo raivaa tiensä huippumalliksi, mutta joutuu nöyrtymään, kun hänen maineen- ja menestyksentäyteinen maailmansa yllättäen romahtaa. Hän palaa kotiin ystäviensä luo rakentamaan elämäänsä uudelleen. Paluun jälkeen hänen ja Josh Templetonin entinen rakkaus syttyy jälleen. Margo ystävineen perustaa menestyvän kirpputoriliikkeen Pretensesin. Etenkin sängyssä Margolla ja Joshilla synkkaa paremmin kuin hyvin. Matkaan asettuneiden mutkien kautta he kuitenkin alkavat toden teolla seurustella ja harkitsevat kumpikin avioliittoa. Margo ja Josh päätyvät yhteen, ja hetki sitä ennen syntynyt väärinkäsitys pettämisestä oikaistaan.
Selkovat

Tuntomerkit

Selkovat ovat kesävihantia puita. Kaksiriviset lehdet ovat korvakkeellisia ja saha- tai nyhälaitaisia. Lehtilavat ovat sulkasuonisia, keskisuonesta haarautuvat sivusuonet päättyvät laidan hampaiden kärkiin. Selkovat ovat sekasopuisia: niillä on sekä yksineuvoisia että kaksineuvoisia kukkia samassa puussa. Kukat ovat yksitellen tai pienissä ryppäissä uusien versojen lehtihangoissa. Kukkien kellomaiset kehät ovat 4–6 -liuskaisia. Vihreät hedelmät ovat epäsymmetrisiä: vinoja ja dorsaaliselta tai selkäpuoleltaan kölillisiä. Niitä on perinteisesti pidetty rakenteen perusteella luumarjoina, vaikka niissä ei ole mehukkaita osia.

Levinneisyys

Selkovat kasvavat Kaakkois-Euroopassa ja Lähi-idässä sekä Itä-Aasiassa.
Nikolai Kondratjev

Nikolai Dmitrijevitš Kondratjev (ven. Николай Дмитриевич Кондратьев; 4. maaliskuuta 1892 – 17. syyskuuta 1938) oli neuvostovenäläinen taloustieteilijä, joka kannatti Leninin vuonna 1921 aloittamaa uutta talouspolitiikkaa (NEP), jolla edistettiin pienten yksityisten yritysten toimintaa Neuvostoliitossa. Kondratjev tunnetaan parhaiten hänen esittämästään teoriasta, jonka mukaan länsimaiset kapitalistiset taloudet noudattavat sykliä jossa tietyin pitkin aikavälein (50–60 vuotta) lama- ja nousukaudet vuorottelevat. Näitä pitkäaikaisia suhdannevaihteluita kutsutaan Kondratjevin aalloiksi eli sykleiksi.
Nikolai Kondratjev syntyi Kostroman läänissä Moskovan pohjoispuolella talonpoikaiseen perheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa ennen vallankumousta. Hänen ensimmäiset tieteelliset työnsä olivat maatalouden sekä tilastotieteen ja elintarviketuotannon alalla. Kondratjev oli Sosialistivallankumouksellisen puolueen merkittävä jäsen. Lokakuun 5. päivänä 1917, 25 vuoden iässä, hänet nimitettiin varaministeriksi Aleksandr Kerenskin viimeiseen hallitukseen, joka kesti vain muutaman päivän.
Kondratjev oli perustamassa Moskovaan suhdannetalouden tutkimuskeskusta, Konjunktuuri-instituuttia vuonna 1920, ja hänestä tuli sen johtaja. Vuonna 1922 hän julkaisi teoksen Maailmantalous ja suhdanteet sodan aikana ja jälkeen. Hän oli mukana suunnittelemassa Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelmaa maatalouden osalta vuosina 1923–1925. Julkaistuaan ensimmäisen ​​version pitkän-ajan talousaaltoteoriastaan Kondratjev matkusti vuonna 1924 Isoon-Britanniaan, Saksaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin, missä hän vieraili useissa yliopistoissa ennen paluutaan Venäjälle. Vuonna 1928 hän julkaisi teoksen Bolšije tsikly konjunktury ("Suuret suhdannesyklit"), joka käännettiin pian myös saksaksi. Teoksen lyhyempi versio julkaistiin vuonna 1935 englanniksi Review of Economic Statistics -julkaisusarjassa, ja hänen ajatuksensa saivat suosiota lännessä, kunnes jäivät John Maynard Keynesin taloustieteellisen ajattelun varjoon.
Leninin kuoltua 1924 ja Stalinin tultua valtaan Kondratjevin ajatukset joutuivat epäsuosioon Neuvostoliitossa. Kondratjev erotettiin Konjunktuuri-instituutin johtajan virasta vuonna 1928 ja pidätettiin heinäkuussa 1930 syytettynä "Talonpoikaisen työväenpuolueen" jäsenyydestä (tämän ilmeisesti olemattoman puolueen keksi NKVD). Hänet tuomittiin "kulakki-professorina" kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen, ja hän suoritti tuomiotaan helmikuusta 1932 lähtien Suzdalissa Moskovan lähistöllä. Heikkenevästä terveydestään huolimatta Kondratjev jatkoi tutkimuksiaan ja suunnitteli useita uusia kirjoja niiden pohjalta. Jotkut näistä teksteistä myös valmistuivat ja julkaistiin myöhemmin. Kondratjev teloitettiin työleirillä Moskovan lähellä 17. syyskuuta 1938. Hänet rehabilitoitiin Neuvostoliitossa vuonna 1987.
Cecilia Brækhus

Nyrkkeilyura

Brækhus aloitti nyrkkeilyn vuonna 2007 saksalaisen Wilfried Sauerlandin tallin ottelijana. Vuoden 2009 maaliskuussa hän voitti WBA- ja WBC-liittojen väliaikaisen mestaruuden ottelussa Vinni Skovgaardia vastaan. Ottelussa haettiin seuraajaa vöistä luopuneelle Holly Holmille. 
Brækhus on puolustanut mestaruuttaan menestyksellisesti useaan otteeseen. Ensimmäisen kerran hän puolusti mestaruutta Revenge of the Giant -tapahtumassa Helsingissä, Suomessa. Ottelussa hän voitti Amy Yuratovacin kaikin tuomariäänin. Toisen kerran Brækhus puolusti mestaruutta Lucia Morellia vastaan. Tämäkin ottelu päättyi Brækhusin voittoon kaikin tuomariäänin.
Seitsemännen kerran Brækhus puolusti mestaruutta 3. joulukuuta 2011 käydyssä ottelussa, jossa haastaja Kuulei Kupihea hävisi kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä. Kamppailu käytiin Hartwall-areenalla.
Vuonna 2013 Brækhus puolusti mestaruutta Mia St.John vastaan voittaen tämän kolmannessa erässä tuomarin keskeyttäessä ottelun.
Harlequin

Historiaa

Harlequin Books -kustantamon perusti Kanadan Winnipegissä vuonna 1949 Hudson’s Bay Companyn arktisena tutkimusmatkailijana toiminut Richard H. G. Bonnycastle. Aluksi sen päätuotteita olivat salapoliisikertomukset, lännentarinat ja keittokirjat. Kun yrityksen kustannustoiminnan johtoon tuli perustajan vaimo Mary Bonnycastle, Harlequin alkoi kilpailla kanadalaisten perheenemäntien suosiosta paljon myyvien brittiläisten romanttisten lukemistojen kanssa. Harlequin solmi sopimuksen brittiläisen Mills & Boon -yhtiön kanssa ja alkoi julkaista sen romanttisista kirjoista pehmeäkantisia taskukirjapainoksia. Teksteistä editoitiin huolella pois kaikki liian suorasukainen seksuaalinen aineisto. Tyypillinen tarinan rakenne oli naisen ja miehen kohtaaminen sattumalta eksoottisessa tai muuten kiinnostavassa paikassa, siitä käynnistyvä romanttinen suhde joka auttaa molempia osapuolia selviytymään ongelmistaan ja onnellinen loppu, useimmiten naimisiin meno.
Entinen kemikaliotuotteiden kauppias Lawrence Heisey tuli Harlequinin johtoon vuonna 1971 ja mullisti yrityksen jakelustrategian viemällä kirjat kirjakaupoista päivittäistavarakauppoihin ja tavarataloihin, joissa niiden kohderyhmä muutenkin asioi. Niitä annettiin aluksi erilaisten kodinhoitotuotteiden kylkiäisenä toivoen, että ilmaisten näytekappaleiden saajista tulisi kirjojen vakio-ostajia. Vuonna 1975 Harlequin osti brittikumppaninsa Mills & Boonin. Tuohon aikaan jo 70 prosenttia yhtiön myynnistä tuli Kanadan ulkopuolelta.
Berliinin muurin murtumisen 1989 jälkeen Harlequin jakoi juuri avautuneilla Itä-Euroopan raja-asemilla yli 700 000 ilmaista näytekirjaa, ja jo pari vuotta myöhemmin yhtiön tuotteita oli myyty Unkarissa seitsemän miljoonaa. 1990-luvun keskivaiheilta alkaen Harlequin alkoi edetä myös Kiinan ja Intian markkinoille.
Myös yhtiön julkaisuohjelma on laajentunut 1990-luvulta alkaen muihinkin naisille suunnattuihin tarinatyyppeihin: jännityskertomuksiin, pikkukaupunkidraamoihin, yliluonnollisiin kauhutarinoihin, monimuotoisempiin romansseihin ja nuorten naisten ”chick lit” -lajityyppiin. Kirjailijoiden nimiä on alettu tuoda vahvemmin esiin kuin aiemmissa Harlequin-sarjoissa, eikä seksuaalisuuden kuvaamista enää niin kaihdeta. Pienemmille erityisyleisöille, kuten LGTB-kohderyhmälle ja erilaisten tyylilajien ystäville on alettu julkaista omia lukemistosarjoja. Monipuolistumista on helpottanut siirtyminen painetuista kirjoista digitaaliseen tarjontaan.

Harlequin Suomessa

Suomennettuja Harlekiini-kirjoja alettiin myydä Suomessa vuonna 1979, ja Suomen kautta Harlequin kaavaili tuolloin pääsevänsä myös Neuvostoliiton markkinoille. Rautakirjalla oli puolestaan oikeudet Harlequinin Julia-sarjaan, ja muita Harlequin-kirjoja jakeli aluksi Musiikki-Fazerin sisaryhtiö Oy Levypiste Ab. Kirjoja julkaistiin Suomessa puolen tusinaa nimikettä joka kuukausi, ja niitä ostettiin ensimmäisten kahden ja puolen vuoden aikana noin miljoona kappaletta 150 eri nimikkeenä.
ISO 3166-2:LC

ISO 3166-2:LC on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Saint Lucialle. ISO 3166-2:LC on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kymmenen kunnan koodit.