google/wiki40b huggingface dataset:
José Luis Chilavert

José Luis Félix Chilavert González (s. 27. heinäkuuta 1965 Luque) on paraguaylainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapallomaalivahti. Häntä pidetään yleisesti maansa kautta aikain parhaana jalkapalloilijana. Chilavert oli peliurallaan jalkapallomaailman johtavia vapaapotkuspesialisteja ja ampui usein myös joukkueensa rangaistuspotkut. Tämä maalivahdeille epätavallinen taito nosti hänet kautta aikain eniten maaleja tehneeksi maalivahdiksi, kunnes Rogério Ceni ohitti hänet vuonna 2006. Chilavert teki urallaan yhteensä 62 maalia, joista kahdeksan maaotteluissa. Neljä hänen maaottelumaaleistaan tehtiin Paraguayn karsiessa vuoden 2002 maailmanmestaruuskisoihin.
Chilavert teki debyyttinsä jalkapalloilijana 15-vuotiaana pelatessaan Sportivo Luqueñossa, joka oli tuolloin kakkosdivisioonajoukkue. Vuonna 1984 hän siirtyi argentiinalaisen San Lorenzon riveihin, jossa pelasi neljä vuotta. Vuonna 1988 Chilavert siirtyi Real Zaragozaan Espanjaan ja pelasi siellä kolme kautta. 1990-luvun alussa hän palasi Argentiinaan, missä hän pelasi Vélez Sársfield -joukkueessa lähes koko vuosikymmenen. Hän oli voittamassa neljää Argentiinan mestaruutta ja niiden lisäksi Copa Libertadores -turnausta ja Intercontinental Cupia, molempia vuonna 1994. Vuonna 1999, pelatessaan edelleen Vélez Sársfieldissa, hän teki ottelussa Ferro Carril Oestea vastaan hattutempun ensimmäisenä maalivahtina jalkapallohistoriassa.
Chilavert äänestettiin maailman parhaaksi maalivahdiksi vuosina 1995, 1997 ja 1998. Vuonna 1998 hän osallistui ensimmäistä kertaa jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin vieden maansa lopulta neljännesvälieriin, joissa se hävisi tulevalle maailmanmestarille Ranskalle vasta jatkoajalla.
Paitsi pelitaidoistaan, Chilavert tunnettiin pelikentillä myös tulisesta luonteestaan. Hän sylki vuoden 2002 maailmanmestaruuskisojen karsintaottelussa brasilialaisen Roberto Carlosin päälle, minkä vuoksi FIFA antoi hänelle kolmen ottelun kansainvälisen pelikiellon. Tämän vuoksi hän joutui seuraamaan Paraguayn kahta ensimmäistä peliä itse kisoissa katsomosta.
Chilavert ilmoitti joulukuussa 2003 uransa päättymisestä, mutta pyörsi sittemmin päätöksensä ja palasi kahden RC Strasbourgissa Ranskassa ja yhden Club Atlético Peñarolissa Uruguayssa pelatun vuoden jälkeen vielä kaudeksi Véleziin. Hän päätti uransa lopullisesti vuonna 2004 ja pelasi jäähyväisottelunsa 11. marraskuuta. Maaotteluja Chilavertille kertyi vuosien varrella yhteensä 74, joissa hän teki kahdeksan maalia.
James Jesus Angleton

James Jesus Angleton (9. joulukuuta 1917 – 11. toukokuuta 1987) oli pitkäaikainen CIA:n vastavakoilun johtaja. Hänen virallinen nimikkeensä oli vastavakoilun operatiivinen apulaisjohtaja (engl. Associate Deputy Director of Operations for Counter-Intelligence, ADDOCI).
Viherkuhankeittäjä

Levinneisyys

Viherkuhankeittäjää tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sitä on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
HMS Activity

Muutostyöt

Alus siirrettiin 4. lokakuuta 1943 Gladstonen telakalle Liverpooliin muutostöitä varten. Aluksen muutostöiden yhteydessä rakennettiin 492 jalan lentokansi ja silta sen oikeaan reunaan. Aluksen ruumaan rakennettiin 100 jalkaa pitkä hangaari, jonka korkeus oli 21 jalkaa. Lyhyt hangaari mahdollisti ainoastaan hyvin pienen konemäärän. Aluksen hissin koko oli 42 kertaa 20 jalkaa ja se kykeni siirtämään 10 000 paunan lentokoneen. Alukselle rakennettiin lentokoneita varten 20 000 gallonan polttoainevarasto.
Alus aseistettiin kaksiputkisella 4 tuuman 45 kaliiperin tykillä perässä ja kymmenellä kaksiputkisella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Tykeistä neljä asennettiin ulkoneville alustoille lentokannen alapuolelle ja kuusi yläkannen tasolle. Lisäksi alukselle asennettiin neljä yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä leveille alustoille.
Alus kykeni operoimaan virallisesti joko kuudella torpedopommittajalla ja neljällä hävittäjällä tai neljällä torpedopommittajalla ja kuudella hävittäjällä. Aluksella oli lentokoneita varten 20 000 gallonaa polttoainetta ja 10 kpl 18 tuuman torpedoita, 36 kpl 500 paunan ja 96 kpl 240 paunan sirpalepommeja sekä 144 kpl Mk XI -syvyyspommeja.

Palvelus

HMS Activityä käytettiin 1943 tukialustoiminnan kouluttamiseen uusille lentäjille, kunnes se aloitti uransa Atlantilla ja Jäämeren saattueiden suojana. Alus toimi suojaustehtävänsä ohella useaan otteeseen laivastontankkialuksena.
Alus osallistui ensimmäisen kerran suojaustehtävään saattueen JW58 kaukosuojaukseen vara-amiraali Dalrymple-Hamiltonin komennossa. Osaston muodostivat Dalrymple-Hamiltonin lippulaiva risteilijä HMS Diadem (komentaja E. G. A. Clifford), saattuetukialukset HMS Activity, jonka päällikkönä oli komentaja Willoughby, kannellaan kolme 819 laivueen Fairey Swordfishiä ja seitsemän Grumman F4F Wildcatiä ja HMS Tracker (komentaja Huntley) kannellaan seitsemän Grumman F4F Wildcatiä ja kaksitoista Grumman TBF Avengeria. Osaston hävittäjäsuojana olivat HMS Impulsive, HMS Inconstant, HMS Obedient, HMS Offa, HMS Opportune, HMS Onslow, HMS Oribi, HMS Orwell, HMS Saumarez, HMS Serapis, HMS Scorpion ja HMNoS Stord.
Alus kuljetti 1945 täydennyslentokoneita Kauko-Itään. HMS Activity myytiin huhtikuussa 1946 ja alus ristittiin Breconshireksi. Alus saapui romutettavaksi 24. huhtikuuta 1967 Miharaan Japaniin.
Caudron G.4

Variaatiot

Ensimmäinen G.4:n prototyyppi lensi maaliskuussa 1915. G.4-koneita rakennettiin kolmea pääversiota A2-mallia tiedusteluun, B2-mallia pommitukseen ja E2-mallia koulutukseen. A2 oli varustettu radiolla esimerkiksi tykistön tulenjohtoa varten, B2 pystyi kuljettamaan jopa 100 kg pommeja ja E2 oli varustettu kaksilla ohjaimilla. G.4IB (ransk. Blindage) oli panssaroitu versio. Koneesta oli myös muita pommitus- ja saattokoneversioita.
Kaikkia G.4:n eri versioita rakennettiin yhteensä 1 358 kpl.

Käyttö Suomessa

Ilmailuvoimien ainoa Caudron G.4 ostettiin Flyg Aktiebolagetilta 26. huhtikuuta 1923 varaosien ja kahden Caudron G.3:n kera 100 000 markan hinnalla. Flyg Aktiebolaget oli ostanut koneen Ranskasta. Kone ei saanut tunnusnumeroa.
Tyyppi oli käytössä mitä ilmeisimmin ambulanssikoneena vuonna 1923.
Bint Jbeil

Taistelut

Israelin Golanin prikaati ryhtyi hyökkäykseen alueella 25. heinäkuuta 2006. Edeltävänä päivänä yöllä Israelin helikopteri putosi ja molemmat lentäjät kuolivat. 26. heinäkuuta ilmoitti Israel tappioikseen yhdeksän kaatunutta ja 25 haavoittunutta. 29. heinäkuuta Israelin maavoimat vetäytyivät.
The Jerusalem Postissa Yaakov Katzin kirjoittamassa artikkelissa Israelin 7. prikaatin komentajana eversti Amnon Eshel Assulin viittasi 25. heinäkuuta Israelin armeijan pitäneen Bint Jbeiliin "terrorin pääkaupunkina". Assulinin mukaan Israelin armeija olisi ottanut Bint Jbeilin haltuunsa ja 40 Hizbollahin taistelijaa olisi saanut surmansa, mutta kaupungin ulkopuolella olisi vielä vastarintapesäkkeitä ja että kaupungin torille olisi jäänyt sata taistelijaa kätkeytyneenä. Seitsemännen prikaatin kanssa taisteli Golanin prikaati ja laskuvarjojoukot. Assulini mukaan taistelijat olisivat ampuneet sairaaloista, kouluista ja moskeijoista. Operaation oli suunniteltu kestävän kahdesta kolmeen päivään, mutta se voi jatkua pidempään.
Kerenin patteriston komentajan everstiluutnantti Avi Manon mukaan patteristo oli ampunut 3 000 kranaattia Bint Jbeiliin operaation alettua aikaisemmin viikolla. Tykistötuli voitiin osoittaa suoraan taloihin ja muihin kohteisiin, jolloin tuho oli Manon mukaan suurempaa kuin Hizbollahin Israeliin ampumien rakettien aiheuttama.
Timo Kelaranta

Timo Sakari Kelaranta (s. 22. toukokuuta 1951 Helsinki) on espoolainen valokuvaaja, joka valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1975. Hän toimi Taideteollisen korkeakoulun lehtorina 1983–1992, apulaisprofessorina 1992–1994 ja professorina 1999–2001. Vuodet 1994–1999 hän oli taiteilijaprofessori. Kelaranta on saanut valokuvataiteen valtionpalkinnon 1985 ja 1991 sekä valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan 2002.
Kelaranta on pitänyt yksityisnäyttelyn Chiassossa, Chicagossa, Lundissa, Madridissa, Nizzassa, Odensessa ja Pariisissa sekä osallistunut yhteisnäyttelyihin Amsterdamissa, Karlsruhessa, New Yorkissa ja Tukholmassa. Lisäksi hän on pitänyt retrospektiiviset näyttelyt Ljubljanassa 1992 ja Suomen valokuvataiteen museossa Helsingissä 2012. Kelarannan teoksia on Suomen valokuvataiteen museon,Kiasman, Espoon kaupungin ja Tukholman Moderna museetin kokoelmissa.
Kelaranta on jäsenenä vuonna 1973 perustetussa SAFTRA-valokuvaosuuskunnassa, jonka muut jäsenet ovat Ben Kaila, Matti Koivumäki, Veli-Heikki Uusitupa ja Risto Vuorimies. Valokuvauksen lisäksi ryhmä on muun muassa suunnitellut suuren määrän suomalaisia äänilevykansia.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli valokuvaaja Eeva Nikkonen (k.), toinen Auli Leskinen.
Kelarannalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 2012 ja taiteilijaeläke vuonna 2014.
Haukijärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,4 metriä mpy.
Marc Almond

Marc Almond (oik. Peter Mark Sinclair Almond) (s. 9. heinäkuuta 1957 Southport, Lancashire, Britannia) on englantilainen laulaja-lauluntekijä. Hänen levyjään on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
Gronwallin identiteetti

Gronwallin identiteetti on matemaattinen lause, jonka mukaan kaikilla x:n arvoilla ovat voimassa seuraavat yhtälöt:
\frac{d^{n}}{dx^{n}}\left(\frac{\sin x}{x}\right)=\frac{1}{x^{n+1}}\int_{0}^{x}y^{n}\sin \left (y+\frac{n+1}{2}\pi\right )dy.
ja
\frac{d^{n}}{dx^{n}}\left(\frac{1-\cos x}{x}\right)=\frac{1}{x^{n+1}}\int_{0}^{x}y^{n}\cos \left (y+\frac{n\pi}{2}\right)dy.
Euroopan Formula 3 -kausi 2015

Euroopan Formula 3 -kausi 2015 oli sarjan kolmas kausi nykyiselle Euroopan Formula 3 mestaruussarjalle. Kausi alkoi 11. huhtikuuta Englannin Silverstonessa ja päättyi 18. lokakuuta Saksan Hockenheimringillä.
Sarjan mestaruuden voitti ruotsalainen Felix Rosenqvist. Toiseksi tuli italialainen Antonio Giovinazzi ja kolmanneksi brittiläinen Jake Dennis.
Cienfuegos (provinssi)

Cienfuegos on yksi Kuuban provinsseista. Sen pääkaupunki on myös nimeltään Cienfuegos. Ranskalaiset uudisasukkaat perustivat sen vuonna 1819. Cienfuegos on Kuuban pienin provinssi ja sen talous perustuu melkein kokonaan sokerin valmistamiseen. Sokeritehtaat ja viljelmät vievätkin suuren osan alueen pinta-alasta.
Cienfuegosissa on mahdollista harrastaa sukellusta, mikä on hyvin suosittua sekä paikallisten että turistien keskuudessa. Rannikolla onkin useita vedenalaisia luolia. Lisäksi turisteja kiinnostaa vuoristolla olevat vesiputoukset.
Lauri Äijö

Lauri Alfred Äijö (17. toukokuuta 1917 Kauhajoki – 20. tammikuuta 2004 Mikkeli) oli Suomen ilmavoimien tähystäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Äijö lensi jatko- ja Lapin sodassa pommikoneen tähystäjänä kaikkiaan 110 sotalentoa. Luutnantti Äijö nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944 numerolla 182, viimeisenä Suomen ilmavoimien 19:stä ritarista. Hän oli myös viimeisenä elossa ollut lentäjäritari.

Elämä ja ura

Äijö syntyi Kauhajoella, Etelä-Pohjanmaalla, maanviljelijä Alfred ja Maria (o.s. Pakkala) perheeseen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kauhajoen yhteiskoulusta vuonna 1938, jonka jälkeen hän astui suorittamaan asepalvelustaan 3. lokakuuta 1938 Kenttätykistörykmentti 3:een Viipuriin. Äijö siirtyi vapaaehtoisena tykistöstä ilmavoimiin, Kauhavan ilmasotakouluun, jossa hän suoritti Tähystäjäkurssi 2:en. Kurssi loppui juuri ennen kuin talvisota päättyi, ja vänrikiksi ylennetty Äijö siirrettiin reserviin 6. toukokuuta 1940.
Jatkosodan alkaessa Äijö komennettiin Lentolaivue 44:ään 17. kesäkuuta 1941. Hän lensi Bristol Blenheim -pommikoneen tähystäjänä 13. toukokuuta 1942 asti, jolloin hänet komennettiin Lentolaivue 48:an yhteydessä toimivaan erilliseen valokuvauslentueeseen (Lentue Ahtiainen). Joulukuussa 1942 hänet komennettiin takaisin Lentolaivue 44:ään, jossa hän lensi sodan loppuun Junkers Ju 88 -koneen tähystäjänä. Hänet kotiutettiin 25. marraskuuta 1944. Luutnantti Äijö nimitettiin ilmavoimien komentajan 7. heinäkuuta 1944 tekemän nimitysesityksen perusteella Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944.
Siviilissä Äijö jatkoi keskeytyneitä opintojaan valmistuen maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi. Hän toimi vuoteen 1980 asti Savo-Karjalan Meijeriliiton toiminnanjohtajana. Äijö ylennettiin reservissä kapteeniksi 6. joulukuuta 1968. Maanviljelysneuvoksen arvonimi myönnettiin Äijölle vuonna 1978. Äijö osallistui myös Mannerheim-ristin ritarien Säätiön toimintaan ollen säätiön valtuuskunnan varajäsen vuosina 1976–77, hallituksen varajäsen vuosina 1977–87 sekä jäsen vuodesta 1987 aina kuolemaansa vuonna 2004 asti.
Gaganyaan

Gaganyaan on Intian kehitteillä oleva miehitetty avaruusalus.
Aluksen kehittäjinä toimivat Hindustan Aeronautics Limited (HAL) ja Intian avaruustutkimusjärjestö ISRO. Intian hallitus on kertonut varanneensa ensimmäistä miehitettyä lentoa varten sata miljardia rupiaa (1,23 mrd.e). Miehittämätön testilento on tarkoitus tehdä joulukuussa 2020.
Gaganyaan on hindiä ja tarkoittaa avaruusalusta.

Rakentaminen

Alus on kehitteillä.

Tehtävä

Alus on tarkoitettu miehitettyihin LEO-lentoihin kolmihenkisellä miehistöllä.
Valentine Strasser

Elämä

Valentine Esegragbo Melvine Strasser syntyi 26. huhtikuuta 1967 Freetownissa, Sierra Leonen pääkaupungissa krion etniseen ryhmään kuuluville vanhemmille. Strasser varttui Allen Townin naapurustossa Freetownin itäpuolella. 
Strasser suoritti toisen asteen opintonsa Freetownin Sierra Leone Grammar Schoolissa ja valmistui sieltä 18-vuotiaana vuonna 1985. Hän oli toisen asteen opintojaan suorittaessa lahjakas matematiikassa ja kemiassa.

Sotilaallinen ura

Valmistuessaan toisen asten koulutuksesta vuonna 1985 Strasser värväytyi maan asevoimiin 18-vuotiaana jolloin hänet sijoitettiin upseerikadetiksi Benguema Military Training Academyyn Benguemaan, Freetownin ulkopuolella sijaitsevaan kaupungiin. Koulutuksensa jälkeen Strasser asetettiin palvelukseen Sierra Leonen asevoimiin 18-vuotiaana. Hänet lähetettiin Kailahunin piirikunnassa sijaitsevalle Darun kasarmille.
Foday Sankohin johtajama Revolutionary United Front aloitti ensimmäisen hyökkäyksensä 25. maaliskuuta 1991 Kailahunin piirikunnan Buedun kylissä. Strasser ja muut sotilaat jotka jo olivat Kailahunissa sijaitsevalla kasarmilla lähetettiin johtamaan Revolutionary United Frontin vastaista vastarintaa.

Presidenttiys

Strasserin ollessa sotarintamalla Kailahunin piirikunnassa Revolutionary United Frontia vastaan, presidentti Joseph Saidu Momohin johtama valtio ei varustanut maan asevoimille tarpeeksi saappaita ja muita välttämättömiä armeijavarusteita auttamaan Strasseria ja hänen rinnallaan taistelevia sotilaita. Sotilaat eivät ikinä saaneet palkkaansa ajallaan eikä heidän hyvinvointinsa ollut valtion suurimpien prioriteettien listalla. 
Useiden pyyntöjen, varoitusten ja uhkausten toimimatta nuoreet sotilaat päättivät jättää Kailahunin sotatantereen mennäkseen Freetownissa sijaitsevaan presidentin rakennukseen 29. huhtikuuta 1992 protestoimaan sodan aiheuttamia takaiskuja, vaatien maksamattomia palkkojansa. Sotilaat olivat Strasserin ja hänen parhaan ystävänsä Solomon Musan johtamana. Sotilaiden ilmestyminen pääkaupunkiin pakotti presidentti Momohin pakenemaan maasta, jolloin hän meni maanpakoon pohjoisen rajanaapurin Guinean Conakryyn. Tämä motivoi Strasserin ja hänen joukkonsa kaappaamaan vallan ja muodostamaan NPRC:n Strasserin ollessa sen johtajana ja Sierra Leonen valtionpäämiehenä. 25-vuotiaasta Strasserista tuli maailman nuorin valtionpäämies.
Fiat 124

Fiat 124 (1966–1974) oli italialaisen Fiatin seuraaja 1300-mallille. Auto valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1967. Suomessa auto on tullut tunnetuksi siihen perustuvasta neuvostoliittolaisesta Ladasta.
Fiat 124:ää pidettiin perinteisenä ja hyvänä perheautona. Siinä oli eteen pitkittäin sijoitettu 1200-kuutioinen nelisylinterinen moottori (60 hv), joka siirsi voiman nelivaihteisen vaihteiston kautta takapyöriin. Fiat 124:ää valmistettiin neljänä eri korimallina: berlina (sedan), farmari, Spider (avomalli) ja coupé. Suomeen tuotiin virallisen maahantuonnin kautta vain sedania.
Vuonna 1968 tuli saataville uudistettu malli, 124 Special (124 S), jossa oli neljä pyöreää valonheitintä ja 1400-kuutioinen moottori (70 hv). Perusmalli säilyi yhä tuotannossa.
Vuonna 1970 124 koki kasvojenkohotuksen. Lisäksi tuli saataville malli Special T, jossa oli Spiderin 80-hevosvoimainen, kahdella yläpuolisella nokka-akselilla varustettu moottori.
Vuonna 1974 lopetettiin berlinan tuotanto. Peruskorimallia eri merkkisinä autoina kuitenkin valmistettiin vielä tämän jälkeenkin muualla maailmassa, muun muassa Venäjällä, Espanjassa ja Turkissa. Auton seuraaja oli Fiat 131 (Mirafiori). Italiassa autoa tehtiin noin 1,5 miljoonaa kappaletta, maailmanlaajuisesti noin neljä miljoonaa.
Pyhän Joosefin roomalaiskatolinen kirkko (Mobile)

Pyhän Joosefin roomalaiskatolinen kirkko (engl. Saint Joseph's Roman Catholic Church) on kirkko Mobilen kaupungissa Alabaman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kirkko valmistui vuonna 1907. Vuonna 1991 kirkko pääsi National Register of Historic Places -rekisteriin. Kirkko edustaa tyyliltään uusgoottilaista arkkitehtuuria. Kirkko on muurattu tiilistä.
Tuomas Heikkilä

Tuomas Mikael Heikkilä (s. 26. tammikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen historiantutkija, Helsingin yliopiston yleisen historian dosentti ja kirkkohistorian laitoksen yliopistonlehtori.
Heikkilä valmistui filosofian maisteriksi 1996 ja filosofian lisensiaatiksi 1997. Hänen jatko-opintoihinsa kuului myös lukuvuosi Vatikaanissa Biblioteca Apostolica Vaticanassa 1996-1997. Filosofian tohtorin arvon hän saavutti 2002. Vuonna 2003 Heikkilä oli filosofisen tiedekunnan promootion doctor primus. Hän on hoitanut erilaisia virkoja Helsingin yliopiston historian laitoksella vuodesta 1998 lähtien (Euroopan historian assistentti 1998-1999, 2002, yleisen historian yliassistentti 1999-2003, yleisen historian yliopistonlehtori 2003, 2005, yleisen historian professori 2004). Heikkilä on myös toiminut Suomen Rooman-instituutin säätiön asiamiehenä. Vuosina 2013–2017 hän toimi instituutin johtajana.
Heikkilän tutkimustyössä on korostunut keskiajan historia, tärkeimpinä teemoina pyhimykset (viimeksi Suomen pyhä Henrik), pyhimyskultit ja kanonisaatio, keskiaikaiset käsikirjoitukset, kodikologia ja paleografia, Saksan ja Italian sydänkeskiaika sekä paaviuden historia.
Historian laitoksen lisäksi Heikkilä on opettanut Helsingin yliopiston avoimessa yliopistossa. Hän on ollut myös mukana useissa keskiaikaisten lähteiden editioprojekteissa (esimerkiksi Kansallisarkiston Diplomatarium Fennicum -tietokanta).
Ohjaspenta

Koko ja ulkonäkö

Ohjaspenta kasvaa noin 20 cm pitkäksi. Sen vartalo on pitkittäissuunnassa keltamustaraitainen.

Alkuperä

Ohjaspenta elää luonnossa indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen

Ohjaspenta on rauhallinen ja seuloo pohjahiekasta äyriäisiä ja matoja ruoakseen.

Ravinto

Ohjaspennat syövät lihapitoista ruokaa.
Hinewehi Mohi

Hinewehi Mohi (s. 1964) on uusiseelantilainen maorilaulajatar.
Hinewehi Mohi syntyi Waipukuraussa ja asuu nykyisin Aucklandissa. Hän opiskeli Waikaton yliopistossa . Hänen ensimmäinen albuminsa oli Oceania (1999), jolla hän teki yhteistyötä Jaz Colemanin kanssa. Levy julkaistiin kansainvälisesti ja myi yksistään Uudessa-Seelannissa platinaa.
Mohi on naimisissa ja hänellä on CP-vammainen tytär Hineraukatauri.
Antti Lahti

Antti Lahti on kuopiolainen, 1979 syntynyt tanssija-koreografi. Turun konservatoriosta vuonna 1999 tanssijaksi valmistumisensa jälkeen hän on esiintynyt useiden koreografien (mm. Virpi Pahkinen, Sasha Pepeljajev, Ari Numminen) ja ohjaajien (mm. Mikko Roiha, Leea Klemola, Maarit Ruikka) teoksissa, työskennellyt koreografina itsenäisissä tanssiproduktioissa, näytelmissä ja musikaaleissa, opettanut ammattilaisia ja harrastajia, sekä toiminut tanssin hallinnollisissa ja tuotannollissa tehtävissä.
Lahti on työskennellyt pitkään kahdessa ensemblessä, ensin turkulaisessa Aurinkobaletissa vuosina 1999-2003 ja kuopiolaisessa Tanssiteatteri Minimissä 2003 eteenpäin, jota hän on myös johtanut vuodesta 2006 vastaten ryhmän taiteellisesta suunnittelusta ja vuodesta 2009 myös taloudesta. Tällä hetkellä hän toimivapaalla Minimistä keskittyen omaan taiteelliseen työskentelyyn.
Kiinnostus tanssiin, liikkeeseen ja fyysisen ilmaisun mahdollisuuksiin syttyi hip hop -kulttuurin ja katutanssin kautta. Lahti oli yksi 90-luvun lopulla vaikuttaneen MidPoint Rockers -breikkiryhmän perustajajäseniä.
Vuodesta 2006 hänen oman koreografisen työskentelyn mielenkiinnon kohteena on ollut helposti liikuteltavien mobiilien esitysratkaisujen kehittäminen.
Tomás de Berlanga

Nousu piispaksi

Tomás de Berlanga syntyi Berlanga de Duerossa vuonna 1486. Hänet vihittiin maaliskuussa 1508 dominikaanipapiksi San Estebanin luostarissa. Hänet valittiin samalla Hispaniolan saarelle dominikaaniluostarin prioriksi.
Tomás de Berlanga valittiin helmikuussa 1534 Panamán piispaksi, ja hän aloitti tehtävässä heinäkuussa. Hänen johdettavanaan oli laaja arkkihiippakunta. Francisco Pizarro oli vain muutamaa vuotta aikaisemmin löytänyt Perun.

Galápagossaarten löytäminen

Kuningas Kaarle I määräsi vuonna 1534 Tomás de Berlangan lähtemään Peruun tutkimaan alueen maantieteellisistä ja kansatieteellisistä erityispiirteistä. Samalla hänen tarkoituksenaan oli sovittaa Pizarron ja Diego de Almagron välistä kiistaa aluejaoista. Tomás de Berlanga lähti 23. helmikuuta 1535 Panamasta, mutta voimakas merivirta kuljetti hänet perun sijaan Galápagossaarille.
Vaikka Galápagossaarilla oli saattanut vierailla inkoja, Tomás de Berlanga oli todistetusti ensimmäinen saarilla käynyt ihminen. Hän saapui sinne 10. maaliskuuta 1535. Hänen johtamansa ertkikunta kävi maissa etsimässä vettä. Tomás de Berlanga piti saaria rumana ja autiona paikkana, mutta hän reportoi silti monien eläinten populaatioista.

Paluu Espanjaan

Tomás de Berlanga erosi vuonna 1537 Panamán piispan virasta. Hän palasi sen jälkeen Espanjaan ja kuoli kotikaupungissaan vuonna 1551.
Matthew Goniwe

Matthew Goniwe (s. 1947 Cradock, Itä-Kap – 27. kesäkuuta 1985) oli eteläafrikkalainen opettaja ja ihmisoikeusaktivisti, jonka Etelä-Afrikan turvallisuuspoliisi murhasi ”Cradockin nelikön” jäsenenä vuonna 1985. Vuonna 2003 Etelä-Afrikan valtio myönsi Matthew Goniwelle hopeisen Luthulin kunniamerkin tämän omistautumisesta vapaalle, oikeudenmukaiselle ja demokraattiselle Etelä-Afrikalle.
Goniwe opiskeli Fort Haren yliopistossa opettajaksi ja töyskenteli Sam Xhallien koulussa matematiikan ja tieteiden opettajana. Hän vaikutti myös pienessä maanalaisessa järjestössä People’s Front for the Liberation of South Africa (PFULSA). Vuonna 1976 hänet pidätettiin poliittisesta toiminnasta yhdessä kuuden muun ryhmän aktivistin kanssa, joihin kuului Dumisa Ntsebeza. Viisi ryhmän jäsentä, mukaan lukien Matthew Goniwe, tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin vain joitakin päiviä ennen Transkein bantustanin muodollista itsenäistymistä.
Vapauduttuaan vankilasta Goniwe palasi opettajaksi Graaff-Reinetin kaupunkiin ja opiskeli bachelor-tutkinnon University of South Africassa. Vuonna 1983 Goniwe nousi Cradockin korkeita vuokria vastustaneiden mielenosoitusten johtajaksi. Etelä-Afrikan opetusministeriö yritti poliittisen painostuksen vuoksi siirtää hänet takaisin Graaff-Reinetiin, mutta tämä johti opettajien ja oppilaiden 15 kuukautta kestäneen kouluboikottiin.
27. kesäkuuta 1985 turvallisuuspoliisi kaappasi Matthew Goniwen ja muut Cradockin nelikön jäsenet heidän palatessaan Cradockiin Port Elizabethissa pidetystä kokouksesta. Nelikkö kuljetettiin Olifantshoekin solaan ja edelleen Port Elizabethiin, missä heidät pahoinpideltiin ja murhattiin. Turvallisuuspoliisi poltti ruumiit ja niiden kuljetukseen käytetyn auton. Seitsemän poliisia (Eric Alexander Taylor, Gerhardus Johannes Lotz, Nicholas Janse van Rensburg, Harold Snyman, Johan Martin van Zyl, Hermanus Barend du Plessis ja Eugene de Kock) anoivat Totuuskomissiolta armahdusta murhasta vuonna 1998.