google/wiki40b huggingface dataset:
Karjalan pedagoginen akatemia

Historia

Vuonna 1931 Petroskoihin perustettiin Karjalan pedagoginen instituutti, jonka ensimmäisenä johtajana toimi Ivan Vihko. Aluksi se käsitti vain fysiikan ja tekniikan osaston. Myöhemmin perustettiin luonnontieteen tiedekunta (1932), pedagoginen työläistiedekunta (1932), historiallis-filologinen tiedekunta (1933) ja kaksivuotinen opettajainstituutti (1934). Vuonna 1940 instituutin pohjalta muodostettiin Karjalais-suomalainen yliopisto, nykyinen Petroskoin valtionyliopisto. Sodan aikana vuonna 1943 yliopiston opettajainstituutti aloitti toiminnan uudelleen Vienan Kemissä, ja 1944 se palasi Petroskoihin. Vuonna 1951 perustettiin erilleen Karjalais-suomalainen valtiollinen pedagoginen instituutti, joka nimettiin 1956 Karjalan valtiolliseksi pedagogiseksi instituutiksi ja vuonna 1996 Karjalan pedagogiseksi yliopistoksi. Nimen Karjalan pedagoginen valtionakatemia oppilaitos sai vuonna 2009. Vuonna 2013 se palasi osaksi Petroskoin valtionyliopistoa kasvatustieteen ja psykologian instituuttina (Institut pedagogii i psihologii).
Vuonna 2008 akatemiassa oli kymmenen tiedekuntaa ja joitakin erillislaitoksia. Päätoimisia opiskelijoita oli noin 3 500 ja etäopiskelijoita 1 500. Jatko-opintoja on voinut harjoittaa vuodesta 1962 lähtien. Vuonna 1992 alettiin kouluttaa karjalan ja vepsän kielen opettajia.
Aisha Abd al-Rahman

Aisha Abd al-Rahman (muita kirjoitusmuotoja Aisha Abdul-Rahman ja Aisha Abdel-Rahman (18. marraskuuta 1913 Dammietta – 1. joulukuuta 1998 Kairo) oli egyptiläinen kirjailija ja kirjallisuuden professori, joka julkaisi teoksiaan kirjailijanimellä Bint al-Shati ("joenrannan tytär"). 
Abd al-Rahman aloitti työuransa lehtitoimittajana päivälehti Al-Ahramissa vuonna 1937 ja valmistui Kairon yliopistosta (aiemmin King Fuad University) vuonna 1939. Maisteri hänestä tuli vuonna 1941 ja filosofian tohtori 1951 pääaineenaan varhainen islamilainen kirjallisuus. Vuonna 1962 hänestä tuli Ain Shamsin yliopiston Women's Collegen arabialaisen kirjallisuuden professori.
Opetustyön ohella Abd al-Rahman kirjoitti kaunokirjallisia teoksia ja varhaisten musliminaisten elämäkertoja (muun muassa profeetta Muhammadin äidin, vaimojen ja tyttärien). 
Al-Rahman oli naimisissa tohtori Amin el-Khoulin (k. 1973) kanssa. Amin el-Khouli toimi Al-Rahmanin ohjaajana hänen opiskelleessaan Kairon yliopistossa. Pariskunta meni naimisiin vuonna 1947.
Nikias

Nikias (noin 470 eaa. - 414 eaa.) oli ateenalainen sotilas ja valtiomies Peloponnesolaissodan aikana. Nikias peri isältään Nikeratokselta suuren omaisuuden, joka koostui etupäässä osuudesta Laurionin hopeakaivoksiin.
Perikleen kuoleman jälkeen Nikias nousi Kleonin ohella Ateenan johtohahmoksi. Nikias valittiin myös usein strategiksi eli kenraaliksi. Nikias käytti varojaan saadakseen kansan puolelleen. Hän järjesti muun muassa uskonnollisia menoja ja teatteriesityksiä. Hänet tunnettiin hyvin hurskaana henkilönä, joka otti uskonnolliset asiat hyvin vakavasti.
Vuonna 425 eaa. Sparta kärsi tappion Ateenaa vastaan Sfakterian taistelussa. Sparta oli tämän jälkeen valmis rauhantekoon. Nikias oli myös valmis rauhaan Spartan kanssa, mutta Kleon ja monet muut halusivat kukistaa Spartan perusteellisesti. Delionin ja Amfipoliin tappioiden jälkeen Ateenassa oltiin valmiita kuuntelemaan Nikiaan rauhanehdotusta. Vuonna 421 eaa. Sparta ja Ateena solmivat rauhansopimuksen, joka tunnetaan nimellä Nikiaan rauhan.
Kleon kuoli Amfipoliin taistelussa, mutta hänen politiikkaansa jatkoi Alkibiades. Nikias ja Alkibiades olivat usein eri mieltä asioista, ja lopulta eräs demagogi Hyperbolos yritti saada jommankumman karkotettua ostrakismin avulla. Nikias ja Alkibiades päättivät kuitenkin sopia riitansa ja saivat lopulta yhteisen vihollisensa Hyperboloksen karkotetuksi maanpakoon.
Vuonna 415 eaa. Ateena sai avunpyynnön liittolaisiltaa Sisiliassa. Alkibiades halusi lähettää retkikunnan liittolaisten avuksi. Nikias taas vastusti koko suunnitelmaa. Saadakseen retkikunnan peruutettua Nikias yritti yliampua retkikuntaa varten tarvittavan laivaston suuruutta. Hänen suunnitelmansa meni kuitenkin myttyyn, kun kansankokous päätti lähettää hänen ehdottamansa suuremman retkikunnan. Kansankokous valitsi myös Nikiaan ja Alkibiadeen johtamaan retkikuntaa erään Lamakhoksen kanssa. Pian päästyään Sisiliaan retkikunta joutui vaikeuksiin. Alkibiades joutui lähtemään maanpakoon, kun häntä alettiin Ateenassa syyttä poissa olevana eräästä uskonnollisesta rikkomuksesta.
Sisilian sotaretki loppui kuitenkin Ateenan kannalta erittäin kohtalokkaasti. Melkein kaikki Sisilialle lähetetyt ateenalaiset sotilaat menehtyivät. Nikias itse teloitettiin.
Viljo Suutari

Viljo Herman Suutari (11. joulukuuta 1903 – 1987) oli Kuljetusliiton sihteeri, kirjailija, satamajätkä, rautatieläinen ja toimittaja. Jatkosodan aikana hän oli vangittuna Koveron keskitysleirillä. Suutari toimi myös Helsingin vapaa-ajattelijat ry;n puheenjohtajana, aina vuoteen 1956.
Suutari kävi kansakoulun ja opiskeli myöhemmin Työväen Akatemiassa ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa.
Rue McClanahan

Eddi-Rue McClanahan (21. helmikuuta 1934 Healdton, Oklahoma – 3. kesäkuuta 2010 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti roolistaan Tyttökullat-televisiosarjassa.

Nuoruus

McClanahan syntyi Oklahoman Healdtonissa. Hänen äitinsä Dreda Rheua-Nell oli töissä kauneussalongissa ja hänen isänsä William Edwin McClanahan oli rakennusurakoitsija. McClanahanilla oli irlantilaisia ja Choctaw-intiaani sukujuuria. Hän varttui Ardomoressa Oklahomassa ja valmistui Ardomoren High Schoolista 1953. Tulsan yliopistossa hänen pääaineensa olivat saksa ja teatteritaiteet. McClanahan kuului myös Kappa Alpha Theta -sisarkuntaan.

Ura

McClanahan aloitti näyttelemisen New Yorkin pikkuteattereissa 1957, mutta teki ensiesiintymisensä Broadwayllä vasta 1969 näyttelemällä Sally Weberiä John Sebastianin ohjaamassa musikaalissa Dustin Hoffmanin ja Jimmy Shinen kanssa. McClanahanin läpimurto tapahtui vuonna 1970 televisiosarjassa Another World, jossa hän näytteli mielipuolista lastenhoitajaa Caroline Johnsonia. Sarjassa hän rakastui hoitamiensa lasten isään ja myrkytti perheen äidin. McClanahanin roolin oli tarkoitus olla korkeintaan muutaman jakson mittainen, mutta se paisuikin vuoden pituiseksi työsuoritukseksi, joka päättyi siihen kun Caroline kidnappasi lapset ja joutui oikeuden eteen. Another Worldin jälkeen McClanahan näytteli sarjassa Where the Heart Is ilkeää Margaret Jardinia.
McClanahan esiintyi 1980-luvulla suositussa komediasarjassa Tyttökullat, jossa hän näytteli huikentelevaista Blanche Deveraux'ta. McClanahan palkittiin sarjasta Emmy-palkinnolla.
McClanahan kuoli aivoinfarktiin kesäkuussa 2010.
Akseli Riihonen

Akseli Riihonen (1. kesäkuuta 1891 Kuorevesi – 26. toukokuuta 1965) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.

Perhe ja koulutus

Riihosen vanhemmat olivat maanviljelijä Samuli Riihonen ja Hilma Törne. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Laina Lydia Korpelan kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Valtion poliisikoulun Suomenlinnassa vuonna 1927.

Jääkärikausi

Riihonen työskenteli työmiehenä Kuorevedellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Riihonen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella, muun muassa Kuokkalassa sekä etenemiseen Rajajoelle.

Sisällissodan jälkeinen aika

Riihonen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana I pataljoonan 1. ja 3. komppaniassa. Hän oli komennettuna 14. elokuuta – 28. syyskuuta 1918 väliseksi ajaksi opettajaksi rykmentin aliupseerikursseille. Riihonen erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestöön. Suojeluskuntajärjestössä hänet sijoitettiin aluksi Vesannon ja 12. toukokuuta 1920 alkaen Koskenpään suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Hän erosi suojeluskuntajärjestöstä 15. kesäkuuta 1921 ja siirtyi metsäkasööriksi Kymi oy:n palvelukseen. Hän toimi myöhemmin Kymi oy:n työnjohtajana Kuhmoniemellä. Kymi oy:ltä hän siirtyi poliisivoimiin, jossa hänet määrättiin 25. elokuuta 1926 alkaen nuoremmaksi ja 28. maaliskuuta 1933 alkaen vanhemmaksi poliisikonstaapeliksi Kuhmoniemen nimismiespiiriin.
Risto Sassali

Risto Sassali (10. helmikuuta 1928 Raahe – 25. marraskuuta 1985 Oulu) oli suomalainen Raahessa asunut runoilija.
Raahen Katinhännässä syntynyt Sassali kävi neljä luokkaa Raahen seminaarin harjoituskoulua ja sen jälkeen Raahen keskikoulua. Koulu jäi kuitenkin kesken, kun hän karkasi kahden toverinsa kanssa merille koulun neljänneltä luokalta. Myöhemmin Sassali kävi vielä Ruona Oy:n ammattikoulua.
Sassali työskenteli pitkään höyrylaivan lämmittäjänä ja vuosina 1956–1961 hän palveli myös Ranskan muukalaislegioonassa Algeriassa – myöhemmin hän mainitsi vain saaneensa Saharan kuumasta auringosta kurkkuunsa ikuisen janon. Päästyään legioonasta Sassali vietti kulkurielämää kiertäen ympäri Ranskaa. Hän sairastui lopulta keuhkokuumeeseen ja joutui sairaalaan. Saatuaan tietää isänsä kuolleen ja jättäneen pienen perinnön Sassali palasi Suomeen ja Raaheen.
Sassali työskenteli sitten sorvaajana Raahe Oy:ssä ja Kone Oy:ssä, mutta alkoholinkäyttö aiheutti aina välillä katkoksia työssäkäyntiin.
Sassali aloitti kirjoittamisen jo 14–15-vuotiaana ja ensimmäiset hänen runonsa julkaistiin 1950 tai 1951 Merimies-lehdessä. Sittemmin Sassali kirjoitti myös raahelaisiin lehtiin ja Raahelainen-lehdessä julkaistiin Sassalin kirjoittamia ”avorismeja”, joiden aiheet liittyivät raahelaiseen elämään ja kaupungin tapahtumiin. Sassalin runot käsittelivät pääasiassa merimieselämää, mutta hän kirjoitti myös riimitettyjä Raahe-aiheisia runoja.
Risto Sassalilla on ranskalaisen naisen kanssa poika ajalta, jolloin hän toimi muukalaislegioonan jälkeen Pariisissa jonkin aikaa muun muassa elokuvaohjaajan henkivartijana. Hänen poikansa, merikapteenin, vierailu 1980-luvulla Suomessa ilahdutti Ristoa suuresti. 
Sassali sai Raahen kaupungin taidetunnustuspalkinnon 1980 ja hän oli kunniavieraana kesällä 1985 pidetyillä Pekanpäivillä, kun Raahen Laulutoverit esittivät Kaj Chydeniuksen Sassalin tekstiin säveltämän Tramppi-laulun. Raahen Laulutoverit julkaisi myös vuonna 2001 Tramppi-cd:n, jolla on Sassalin runoja lauluiksi sovitettuina.
Risto Sassali kuoli tapaturmaisesti Oulussa marraskuussa 1985 jäätyään junan alle.
Autosaattue

Autosaattue on useammista ajoneuvoista koostuva saattue, jolla voidaan toimittaa esimerkiksi arvokkaita, kuten presidenttien tai rock-tähtien hautajaisia tai valtiovierailuja. Autosaattue voi olla myös esimerkiksi vieraan valtion presidentin tai muun valtiollisen virkamiehen vierailua varten järjestetty saattue.
Saattueessa voi olla vieraan tai vainajan lisäksi adjutantteja, lääkäreitä, vieraan tai vainajan sukukulaisia, ja poliiseja tai muuta turvallisuushenkilökuntaa.
Saattueita on monesti seuraamassa suuri yleisö.
Koiralampi (Heinola, Vahteristo)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118,1 metriä mpy.
Maija Barić

Maija Barić (ent. Ruuska, s. 20. huhtikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen nukketeatteritaiteilija, käsikirjoittaja, ohjaaja, kirjailija ja lauluntekijä.

Opinnot

Maija Barić kirjoitti ylioppilaaksi 1969 Alppilan yhteislyseosta ja valmistui lastentarhanopettajaksi vuonna 1972 Helsingissä. Hän opiskeli musiikkia vuosina 1969-1971 Berliinin Hochschule für Musik -korkeakoulussa. Vuosina 1974-1977 hän opiskeli nukketeatteria Prahan Muusisten Taiteiden Akatemiassa (DAMU) Suomen kulttuurirahaston apurahan turvin. Vuosina 1980-82 hän syvensi ammatillista osaamistaan Prahassa Tšekkoslovakian valtion kulttuuriapurahan tuella.

Työ ja saavutukset

Vuonna 1977 Maija Barić perusti Nukketeatteri Sampon yhdessä Bojan Barićin ja Anneli Forssin kanssa. Maija Barić toimi Nukketeatteri Sampon taiteellisena johtajana aina vuoteen 2014 asti.
Maija Barić on käsikirjoittanut ja ohjannut lähes 30 näytelmää Nukketeatteri Sampossa, ja suunnitellut ja rakentanut teatterinuket ja lavastuksen näihin esityksiin ja myös esiintynyt itse monissa niistä. Teatterityön ohella hän toimi nukeillanäyttelijänä myös useissa tv-ohjelmissa.
Tunnetuimpia Maijan luomista nukketeatterihahmoista ovat Duppaduulix, Tohelo ja Torvelo.
Maijan teatterinukkeja on nähty näyttelyissä Helsingissä, Turussa ja Tampereella vuodesta 1987 lähtien. Niitä on pysyvästi näytteillä Nukketeatteri Sampon galleriassa Helsingin Erottajankadulla.
Maija on julkaissut useita kirjoja, mm. Nukketeatteria! -kirjan (kuvitus Kristiina Louhi), joka esittelee nukketeatterin tekemistä ja on käännetty kymmenille kielille, ja useita Tohelo ja Torvelo -kirjoja. Hän on myös kirjoittanut nukketeatteria käsitteleviä artikkeleita vuodesta 1981 lähtien eri taide- ja varhaiskasvatusjulkaisuihin.
Maija on säveltänyt ja sanoittanut kymmenittäin lauluja Sampon esityksiin. Niitä on myös julkaistu äänitteillä, jotka kuuluvat olennaisesti suomalaiseen musiikkikasvatukseen päiväkodeissa ja musiikkileikkikouluissa. Vuonna 2005 näitä sävellyksiä koottiin myös Lauluja! -nuottikirjaan. Maijan tunnetuimpia lauluja ovat mm. ”Pieni ystäväni mun”, joka on hyvin käytetty esimerkiksi muskarien loppulauluna, ”Silitän poskesi nukkaa”,”Joulu tulla jollottaa”, ”Ihmeellinen amaryllis”, ”Pikkuruiset piipertäjät Tipi ja Topi”.

Opetustyö

Maija Barić on toiminut nukketeatterin luennoitsijana ja kouluttajana vuodesta 1977 lähtien mm. Helsingin yliopistossa, Sibelius-Akatemiassa, Teatterikorkeakoulussa, Helsingin Konservatoriossa (myöh. Stadia, nyk. Metropolia Ammattikorkeakoulu), eri kaupunkien kesäyliopistoissa, Mannerheimin Lastensuojeluliiton, eri yhdistysten ja seurakuntien kursseilla eri puolilla Suomea, sekä myös Ruotsissa ja Virossa.

Perhe

Barićilla on neljä lasta; Anna (1977-2007), Iivo (s. 1978), Maria (s. 1984), Julia (s. 1986).
Kirkkonummen keskusta

Kirkkonummen keskusta (ruots. Kyrkslätt centrum) on Kirkkonummen kunnan keskustaajama, jossa sijaitsee suurin osa kunnan palveluista sekä asukkaista. Rantarata kulkee keskustan halki, ja juna-aseman vieressä on myös kunnan linja-autoasema sekä taksiasema. Kantatie 51 välillä Kivenlahti-Kirkkonummi on paranneltu moottoritieksi vuosina 2010–2013, joten kulkuyhteydet Helsingin suuntaan ovat parantuneet huomattavasti. Kirkkonummen keskustaan kuuluu useita asuinalueita, jotka ovat saaneet oman nimensä. Näihin lukeutuvat esimerkiksi Rajakumpu, osa Finnsbackasta, Kirkkolaakso ja Kolsari.

Historia ja nykyaika

Kirkkonummen keskusta oli pitkään harvaan asuttu, maalaiskylämäinen alue. Alueella on paljon 1960–1970-luvuilla rakennettuja taloja ja liikerakennuksia. Alkuvuodesta 2008 keskustaa alettiin kehittämään, kun vanhalle viljapellolle alettiin rakentaa kunnan ensimmäistä K-Citymarketia. Myös uusi kunnantalo rakennettiin ja avattiin tammikuussa 2012 aivan keskustaan, vanhan hiekkaparkkipaikan kohdalle. Entinen kunnantalo sijaitsi vanhassa sairaalarakennuksessa Heikkilässä. Lisäksi asuinrakennuksia, liikerakennuksia, pysäköintitaloja, uusia teitä ja toreja on rakennettu paljon. Kunta haluaa keskittää palveluita enemmän myös rantaradan varteen, kun ennen kunnan varsinainen keskusta sijaitsi Kirkkonummen kirkon edustalla. Kirkkonummi pyrkii saamaan uuden keskustan valmiiksi vuoteen 2020 mennessä.
Tilakaavio

Yleiskuvaus

Tilakaavioita käytetään kuvaamaan järjestelmän käyttäytyminen. Tilakaaviot kuvaavat mahdollisia tiloja, jotka voivat vastaanottaa tapahtumia. Tapahtumista riippuen siirtymiä voi olla tilasta toisiin tiloihin tai itseensä.
Tilakaaviolla yleensä esitetään graafisesti tilakone. Toinen mahdollinen esitys on tilasiirtymäkaavio.
Palazzo Chiericati

Palazzo Chiericati on renessanssipalatsi Vicenzassa Venetossa Pohjois-Italiassa. Sen on suunnitellut Andrea Palladio. Vuodesta 1855 se on ollut Museo Civico ("Kaupunginmuseo") ja nyttemmin se on kaupungin taidegalleria. Muiden Palladion suunnittelemien vicenzalaisten rakennusten tavoin se kuuluu Unescon maailmanperintökohteeseen Veneton Palladion villat.
Palazzon suunnittelun antoi Palladiolle tehtäväksi kreivi Girolamo Chiericati. Arkkitehti aloitti työnsä 1550, mutta sisustustöitä rahoitti vielä Girolamo Chiericatin kuoltua tämän poika ja perillinen Valerio. Palatsin sai kuitenkin lopullisesti valmiiksi vasta noin 1680 mahdollisesti Carlo Borella.
Ronnie Hawkins

Ronnie Hawkins (s. 10. tammikuuta 1935, Arkansas) on yhdysvaltalainen rock and roll -muusikko. Hänen serkkunsa Dale Hawkins vaikuttaa samalla alalla. 
Hawkins perusti yhtyeensä "The Hawksin" opiskellessaan Arkansas'n yliopistossa. Hän muutti vuonna 1958 Kanadaan ja päätti siellä menestyttyään asettua maahan pysyvästi. Kappaleet "Forty Days" ja "Mary Lou" nousivat hiteiksi vuonna 1959. The Hawks toimi Hawkinsin taustayhtyeenä vuoteen 1963 saakka, ja myöhemmin se on tullut itsenäisesti kuuluisaksi The Bandina.
Hawkins on otettu Canadian Music Hall of Fameen, Canada's Walk of Fameen ja Rockabilly Hall of Fameen. Hän on toipunut haimasyövästä.
Astronomia nova

Astronomia nova (suom. Uusi tähtitiede) on Johannes Keplerin kirjoittama, vuonna 1609 julkaistu kirja. Kirja esittelee kaksi ensimmäistä myöhemmin Keplerin lakeina tunnetuista planeettojen kiertoratoja kuvaavista yhtälöistä.
Tyko Brahen kuoltua vuonna 1601 Johannes Kepler vei hänen vuosien aikana tekemänsä havainnot planeettojen liikkeistä. Hän ryhtyi tämän ennennäkemättömän tarkan aineiston pohjalta tutkimaan Marsin rataliikettä. Näiden tutkimusten pohjalta syntynyt käsikirjoitus valmistui vuonna 1605 ja luovutettiin Keplerin työnantajalle, prinssi Rudolphille. Matemaattisten apuneuvojen, mm. analyyttinen geometria, puuttuessa Kepler pyrki sovittamaan havaintotiedot eri soikioradoille. Rahoituksen puutteen vuoksi teoksen painatus viivästyi ja se painettiin vasta vuonna 1609.
Kymmenen vuotta myöhemmin ilmestynyt Harmonice Mundi sisälsi Keplerin viimeisen eli kolmannen lain.
Ballistinen ohjus

Ballistinen ohjus on lentävä ohjus, joka laukaistaan raketin lailla lähes pystysuoraan korkealle lentoradalle, josta raketti tai sen kärki putoaa ballistisesti kohteeseen.

IRBM, ICBM, ydinohjus

Termiä käytetään nykyään pääosin keskimatkan (Intermediate Range Ballistic Missile, IRBM) ja mannertenvälisistä (Intercontinental Ballistic Missile, ICBM) ohjuksista, jotka lentävät lähiavaruuteen asti ja poltettuaan polttoaineensa seuraavat ballistista rataa painovoiman vetämänä kohteeseensa.
Pitkän matkan ja mannertenväliset ballistiset ohjukset pystyvät saavuttamaan minkä tahansa paikan maapallolla ja niitä käytetään lähes yksinomaan ydinaseiden kuljetukseen. Niitä oli kylmän sodan aikana tuhansia ja niiden ydinkärkiä moninkertainen määrä. MIRV-ohjuksissa on kuusikin ydinkärkeä, jotka pystytään kohdistamaan eri maaleihin.

Torjunta

Ballististen ohjusten torjunta on melko vaikeaa, koska laukaisusta maaliin osumiseen kuluu vain noin 10–30 minuuttia ja raketti ja sen asekuorma liikkuvat likimain nopeudella, jolla satelliitit liikkuvat matalalla kiertoradalla eli noin 7–8 km/s. Persianlahden sodassa Irakin keskimatkan Scud-ohjusten laukaisut ja radat havaittiin Yhdysvaltain ilmavoimien DSP-ennakkovaroitussatelliiteilla ja Patriot-torjuntaohjuksille tarvittavat koordinaatit laskettiin jossakin Yhdysvalloissa. Laajemmassa sodassa, jossa ohjusten määrä voisi olla tuhansia tunnissa, kaikkien ohjusten torjuntaan ei ole keinoja.

Historia

Ensimmäinen ballistinen ohjus oli saksalainen V2, joka ammuttiin ensimmäisen kerran 2. syyskuuta 1944 Pariisiin ja myöhemmin satoja ammuttiin Lontooseen ja Antwerpeniin.
Myöhemmin V-2:sta kehitettiin muun muassa Neuvostoliitossa Scud. V-2 on ollut myös Yhdysvaltain Redstone-ohjuksen suunnittelun lähtökohtana. Jopa Kiinan ohjusten suunnittelu pohjautuu V-2-ohjukseen. Edellä mainitut ohjukset käyttävät tavallisia räjähtäviä taistelukärkiä, mutta Scud voidaan lisäksi varustaa erikoiskärjillä: kemiallisin tai ydinasein. Scudin kaltaisia keskimatkaa (muutama sata km) lyhyemmän kantaman taktisia ballistisia ohjuksia on ollut lukuisa määrä.
Yhdysvalloissa ohjuksia kehittivät 1940–1950-luvuilla maavoimien JPL-laboratorio ja Redstonen varikko sekä laivaston NRL-laboratorio. Pitkän kantaman ohjusta alettiin suunnitella jo 1946, mutta Karel Bossartin vetämä WS-117-projekti toteutui Atlas-ohjuksena vasta 1950-luvun puolivälin Dwight D. Eisenhowerin ”Crash Program” -ohjelmissa.
Iskmo

Iskmo on kylä Mustasaaren kunnassa. Se sijaitsee noin 7 kilometriä Vaasasta. Kylässä on päiväkoti joka aiemmin toimi kouluna. Iskmossa on myös vapaaehtoinen palokunta. Eräs tunnettu iskmolainen on Suomen yleisurheilumaajoukkueessa kilpaileva Richard Mitts. Iskmo-Jungsund BK on paikkakunnalla toimiva aktiivinen jalkapalloseura, jolla on 240 pelaajaa 14 joukkueessa. Kylän osa on myös Grönvik, joka tunnetaan siellä aikoinaan toimineesta Grönvikin lasitehtaasta.

Iskmon nimestä

Vanhoista asiakirjoista löytyvät muodot: Iskimo (1543) ja Iskmå (1571). Nimi ääntyy i:smɷ. Alkuosa Isk- on mahdollisesti peräisin miehennimen Iisak suomenkielisellä Pohjanmaalla käytetyistä muodoista Iiska, Iisko, Iska tai Isko. Loppuosa -mo juontuu suomenkielisestä sanasta maa tarkoittaen suurta saarta.
Carlos Tévez

Ura

Tévez aloitti ammattilaisuransa Argentiinan Primera Divisiónin Boca Juniorsissa. Hän pelasi edustusjoukkueessa vuodet 2001–2004, jona aikana se voitti neljä mestaruutta. Vuodet 2005–2006 hän edusti Brasilian Série A:n Corinthiansia. Suurempien seurojen kiinnostuksesta huolimatta Tévez siirtyi syksyllä 2006 yllättäen West Hamiin yhdessä Javier Mascheranon kanssa. Tévezin ja Mascheranon siirtoihin liittyneiden epäselvyyksien vuoksi West Hamille annettiin ennätyssuuret sakot.
Pitkien sopimusneuvotteluiden ja West Hamin estelyistäkin huolimatta Tévez siirtyi lainasopimuksella Manchester Unitediin kesällä 2007. Tévez voitti Manchester Unitedissa Valioliigan kahdesti ja Mestarien liigan kerran. Sopimuksen loputtua hän siirtyi Unitedin paikalliskilpailija Manchester Cityyn, jonka hyökkäys oli jo ennestään vahva, sillä seuran kirjoilla oli muun muassa Robinho, Roque Santa Cruz, Craig Bellamy, Valeri Božinov, Benjani ja Felipe Caicedo. Tévez teki Cityn kanssa viisivuotisen sopimuksen. Tévez sai Manchester Cityssä numeron 32.
Tévez voitti Englannin valioliigan maalikuninkuuden kaudella 2010-2011 yhdessä Manchester Unitedin Dimitar Berbatovin kanssa, 20 maalilla. Seuraavalla kaudella hän voitti Valioliigan mestaruuden. Tevez siirtyi kesällä 2013 Juventukseen. Juventuksessa hän sai numeron 10. Siirtosummaksi on arvioitu n.11,8 miljoonaa euroa. Hän voitti Juventuksessa kaksi Italian mestaruutta ja teki kahden kauden aikana yhteensä 39 Serie A -maalia. Kesällä 2015 hän siirtyi takaisin Boca Juniorsiin.

Maajoukkue

Tévez pelasi Argentiinan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa nuorten MM-kilpailuissa Trinidad ja Tobagossa 2001. Debyyttinsä miesten maajoukkueessa Tévez teki toukokuussa 2004 ottelussa Paraguayta vastaan. Myöhemmin samana vuonna hän loisti Ateenan olympiakisoissa, jossa teki kahdeksan maalia ja voitti kultamitalin. Tévez kuului maajoukkueen kokoonpanoon Argentiinan maajoukkueessa maailmanmestaruuskilpailuissa 2006 ja 2010 sekä Copa Americassa 2007, 2011 ja 2015.
Tévez on pelannut kaikkiaan 76 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.