google/wiki40b huggingface dataset:
Davichi

2008–2010

Davichi julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa Amaranth 4. helmikuuta 2008. Single "I Love You Even Though I Hate You" voitti Kuukauden tulokas -palkinnon. Studioalbumista julkaistiin uudelleenjulkaisu Vivid Summer Edition 8. heinäkuuta, jonka mukana julkaistiin uusi single "Love and War". Duo voitti 2008 vuoden lopussa Parhaan uuden artistin -palkinnon Mama Awards-, Golden Disk- ja Seoul Music -gaaloissa.
Duo julkaisi ensimmäisen EP:nsä Davichi in Wonderland 5. maaliskuuta 2009, ja sen mukana julkaistiin single "8282". "8282" -singlestä tuli suosittu, ja se menestyi hyvin Korean musiikkilistoilla. 
Toinen EP Innocence julkaistiin 6. maaliskuuta 2010. Sen singlellä "Time, Please Stop" oli mukana T-aran Eunjung.

2011–2012

Duon kolmas EP Love Delight levisi laittomasti internettiin kaksi päivää ennen julkaisuaan. EP:n julkaisupäivää ei kuitenkaan muutettu, vaan se julkaistiin ilmoittettuna julkaisupäivänä 29. elokuuta 2011. Singleen "Don't Say Goodbye" julkaistiin samaan aikaan musiikkivideo. Single oli Gaonin latauslistan ja Billboardin K-pop Hot 100 -listan listaykkönen.
Lokakuussa 2012 ilmoitettiin, että duo jättäsisi levy-yhtiönsä, ja perustasi oman. Kuitenkin kuukautta myöhemmin duon levy-yhtiö Core Contents Media ilmoitti, että duo oli muuttanut mielensä ja allerkirjoittanut uuden sopimuksen yhtiön kanssa.

2013–2014

Duon uusi single "Turtle" ennakkojulkaistiin 3. maaliskuuta 2013, ja toinen studioalbumi Mystic Ballad julkaistiin huhtikuussa. "Just the Two of Us" single julkaistiin albumin kanssa. Duo voitti viidennentoista musiikkiohjelmapalkintonsa "Just the Two of Us" singlellä. 
Duon sopimus Core Contents Median kanssa loppui helmikuussa 2014. Duo ei uusinut sopimusta, vaan julkaisi levy-yhtiön alaisuudessa viimeisen EP:nsä 6,7 kesäkuussa 2014. Duo julkaisi kappaleen It's Okay, That's Love 13. heinäkuuta saman nimiseen tv-sarjaan. Pian sen jälkeen duo allekirjoitti sopimuksen CJ E&M:n kanssa.

2015–2016

Duo julkaisi viidennen EP:nsä Davichi Hug 21. tammikuuta 2015 uuden levy-yhtiön alaisuudessa. EP sisälsi singlet "Crying Again" ja "Sorry, I'm Happy". Joulukuussa duo julkaisi yhteissinglen "White" Jay Parkin kanssa.
Duo julkaisi kuudenen EP:nsä 50 x Half joulukuussa 2016, joka sisälsi uudet singlet "Beside Me" ja "Love Is To Give". Ensimmäisen soolokonserttinsa "Davichi In Tempo <50 X Half>" duo piti vuoden lopussa.

2017–nykyhetki

Duo julkaisi digitaalisen singlen "To Me" 11. lokakuuta 2017. Duon toinen soolokonsertti "Davichi La êve Concert 2017" pidettiin jälleen vuoden lopussa.
Duo julkaisi kolmannen studioalbuminsa &10 25. tammikuuta 2018, joka juhlisti duon 10-vuotisvuosipäivää. Sen mukana julkaistiin single "Days Without You".
Unto Uneksija

Unto Uneksija on Veikko Savolaisen piirtäjänimimerkillään Joonas luoma suomalainen sarjakuva, joka ilmestyi Pellervossa vuosina 1966–1999 ja sen seuraajassa Kodin Pellervossa vuosina 2000–2010. Savolaisen ohella sarjaa ovat piirtäneet lyhyen aikaa myös Risto Mäkinen (1969), Tarmo Koivisto (1972–1974) ja Kari Leppänen (1976). Vuonna 1999 Unto Uneksijasta ilmestyi Pellervon kustantamana myös sarjakuva-albumi.
Unto Uneksija ehti ilmestyä yhteensä 44 vuotta, mikä teki siitä yhden pisimpään ilmestyneistä suomalaisista sarjakuvista. Muita likimain yhtä pitkään ilmestyneitä ovat olleet Kotiliedessä ilmestynyt, Asmo Alhon luoma Kieku ja Kaiku, joka ehti ilmestyä 43 vuotta; Kuluttajain Lehdessä ilmestynyt, Ola Fogelbergin luoma ja hänen tyttärensä Toto Kailan isänsä kuoltua vuonna 1952 jatkama Pekka Puupää, jota nämä piirsivät vuosina 1925–1976; sekä Jyrki Paavolan ja Risto Nurisalon Puutaheinää, joka on ilmestynyt Hymy-lehdessä vuodesta 1965.
Xbox Games Store

Xbox Games Store (aiemmin Xbox Live Marketplace) on Microsoftin tarjoama latauspalvelu Xbox 360- ja Xbox One -pelikonsoleille. Palvelussa on tarjolla niin ilmaisia kuin maksullisiakin tuotteita, kuten lisäsisältöä videopeleihin sekä digitaalisia kokoversioita peleistä. Maksullisiin tuotteisiin vaadittiin aiemmin Microsoft Pointseja eli pisteitä, joilla maksu tapahtuu. Pisteitä pystyi ostamaan joko tavarataloista tai pankkikortilla suoraan Xbox Livestä. Elokuussa 2013 Microsoft Pointseista luovuttiin, ja siirryttiin käyttämään paikallista valuuttaa.
Arto Halonen

Arto Tapio Halonen (s. 11. tammikuuta 1964 Joensuu) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä. Halonen on DocPoint-dokumenttielokuvafestivaalin perustaja ja oli sen taiteellinen johtaja vuosina 2001–2004. 
Arto Halosella on oma tuotantoyhtiö, Art Films production AFP Oy. 
Halonen on elokuvantekijänä itseoppinut. Ensimmäinen elokuva syntyi lopputyönä Joensuun kauppaoppilaitoksen taide- ja ympäristökasvatuksen kurssilla. Sitten syntyi parin vuoden aikana kaksitoista 8 mm:n kaitafilmille kuvattua elokuvaa Joensuun elokuvakerhosta lainatuilla välineillä. Vuonna 1983 syntyi ensimmäinen työ televisiolle. Halosen lyhytelokuvat menestyivät festivaaleilla niin hyvin, että häneltä tilattiin kolmiosaiseksi tarkoitettu pitkien elokuvien sarja Sodan kasvot, joka jäi kuitenkin kesken. Aaro Iivari Aukusti, maanviljelijän poika (1988) on televisiolle tehty dokumentti Joensuun entisestä kaupunginjohtajasta. Sitä seurasivat televisiossa esitetyt animaatioelokuvat Turisti (1989) ja Lammenneidin tarina (1990). Seuraavat kaksi projektia olivat urheiludokumentteja. Valo varjon takaa (1990) kertoo aitajuoksija Arto Bryggaresta ja Ringside (1992) nyrkkeilijä Tarmo Uusivirrasta. Vuonna 1993 Arto Halonen ohjasi televisiolle näytelmän Onnellinen hääpäivä. Sitä seurasivat dokumentti Veren perintö (1995) ja näytelmäelokuva Koti (1995).
Arto Halosen ohjaukset Unelmoija ja unikansa (1998) ja Karmapa – Jumaluuden kaksi tietä (1998) ovat osa Yleisradion Dokumenttiprojektin kolmasulottuvuus.fi-ohjelmistoa. Edellinen kertoo Malesian sademetsien eristyneestä heimosta, jälkimmäinen Tiibetin uskonnollisen johtajan valintaan liittyviä poliittisia hankaluuksia. 1990-luvun lopulta lähtien Halonen on työskennellyt paljon ulkomailla, muun muassa Kuubassa ja Venäjällä. Taivasta vasten (2000) oli Kirgisiassa yhteistuotantona toteutettu dokumentti, jossa Halonen toimi käsikirjoittajana ja ohjaajana. Vuonna 2009 Halonen teki kaksi dokumenttia nuorena kuolleesta laulaja-lauluntekijästä Pekka Strengistä (Strengin puutarhassa ja Magneettimies).
Halosen elokuva Prinsessa esitettiin Montrealin elokuvajuhlilla 2010. Hän sai samana vuonna Suomen mielenterveysseuran mielenterveyspalkinnon, jonka perusteissa sanottiin, että Halonen on ”töissään puhunut suvaitsevaisuuden, erilaisuuden hyväksymisen ja välittämisen puolesta”. Vuonna 2012 Halonen julkaisi Suomen hiihdon dopinghistoriaa käsittelevän elokuvan Sinivalkoinen valhe.
Halonen oli parisuhteessa muusikko Terhi Kokkosen kanssa, ja heillä on suhteesta yksi lapsi, joka syntyi keväällä 2010. Parin erosta uutisoitiin vuonna 2013.
Jon Jones (ohjaaja)

Jon Jones on brittiläinen televisio-ohjaaja ja käsikirjoittaja, jonka töihin kuuluvat ITV:n draamasarja Rimakauhua ja rakkautta, Channel 4 -draama A Very Social Secretary ja ITV:n vuoden 2007 filmatisointi Jane Austenin Northanger Abbey -teoksesta. Rimakauhua ja rakkautta toi hänelle ehdokkuuden Parhaan uuden fiktio-ohjaajan Bafta-palkinnon saajaksi Television Craft Awards -palkintogaalassa 2000.
Edinburghin kirjamessut

Edinburghin kirjamessut (Edinburgh International Book Festival) on vuosittain elokuussa Skotlannissa Edinburghissa järjestettävä kirjallisuustapahtuma. Messuja on mainittu lajissaan maailman suurimmaksi tapahtumaksi. Tapahtumassa järjestetään erilaisia kulttuuri- ja politiikka-aiheisia keskusteluja, ja siellä on myös runsaasti lastenohjelmaa.
Messut järjestetään samaan aikaan kuin muun muassa Edinburgh Festivaliin kuuluvat esittävien taiteiden festivaalit Edinburgh International Festival ja Edinburgh Festival Fringe.

Historia

Kirjamessut järjestettiin ensimmäisen kerran teltassa Edinburghissa vuonna 1983, ja alkuun ne järjestettiin joka toinen vuosi, vuodesta 1997 vuosittain. Nykyisin kirjamessut on suuri ja koko ajan kasvava kansainvälinen tapahtuma, joka liittyy Edinburghin elokuisiin kulttuuritapahtumiin. Mahdollisesti juuri tästä syystä nimesi Unesco vuonna 2004 Edinburghin ensimmäiseksi kirjallisuuskaupungiksi, City of Literature.
Harry Schauman

Harry Schauman (22. marraskuuta 1879 Vaasa – 11. helmikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja lahjoittaja. Schauman peri vanhemmiltaan huomattavan omaisuuden. Hänen isänsä oli kauppaneuvos Axel Schauman (1855–1903) ja äitinsä Hanna Schauman (1859–1917). Hanna Schauman hoiti leskeksi jäätyään suvun konsernia Vaasassa ja perusti samassa yhteydessä Vaasan höyryleipomon. Harry Schauman hankki taloudellisen valvonnan sekä Vaasan höyryleipomoon että Vaasan höyrymyllyyn. Hän oli myös Vaasan suurin yksityinen kiinteistönomistaja.
Schaumanin perustamia ovat Vasa IFK (1900) Vaasan uimaseura (1902) sekä Svensk-österbottniska samfundet, jolle hän testamenttasi suurimman osan omaisuuttaan.
Vuonna 1937 perustetun Harry Schaumans stiftelsen tehtävä on edistää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla tiedettä, koulutusta ja ruotsinkielistä kulttuuria. Se omistaa merkittävän määrän kiinteistöjä Vaasassa. 1980-luvun lopulla säätiö sijoitti sanomalehtiin, ja vuonna 1998 se perusti HSS Media Ab -konsernin, johon kuuluvat Vasabladet, Österbottens Tidning ja Syd-Österbotten, aiemmin myös suomenkielinen Pietarsaaren Sanomat.
Finnwind

Finnwind Oy on 1993 perustettu suomalainen teknologia- ja asiantuntijayritys, joka valmistaa, markkinoi ja asentaa aurinkopaneelijärjestelmiä, pientuulivoimaloita sekä saarekeverkkotuotteita. 
Pientuulivoimalat sekä aurinkopaneelien asennusjärjestelmät ovat yrityksen omia tuotteita ja valmistettu Suomessa. Finnwind Oy:n tuotesuunnittelu ja valmistusprosessit on sertifioitu EN1090 mukaisesti.Aurinkopaneeleita Finnwind Oy tuo maahan Euroopasta sekä Intiasta. Finnwind Oy:llä on yksinoikeus Suomen markkinoilla Tier 1 valmistaja Vikram Solarin aurinkopaneeleille.
Vuonna 2016 Finnwind Oy käynnisti yhteistyön Etelä-Savon Energian (ESE) kanssa. ESE ja Finnwind toimittivat tuolloin Suomen suurimman maa-asenteisen aurinkovoimalan Suomen Voimalle Haminaan. Yhteistyön seurauksena Etelä-Savon Energia osti 25% omistuksen Finnwind Oy:n osakekannasta.
Vuonna 2017 Finnwind Oy toimitti Suomen ensimmäiset lento-asemilla olevat aurinkovoimalat Helsinki-Vantaan lentoasemalle Finavialle sekä Finnairille.
Finnwind Oy tekee yhteistyötä aurinkopaneelijärjestelmien asennuksessa useiden suomalaisten energiayhtiöiden kanssa.
Elektroniikkalaitos

Organisaatio

Laitos oli osa Puolustusvoimien Materiaalilaitosta ja 1. tammikuuta 2008 – 31. joulukuuta 2008 osa perustettua Maavoimien materiaalilaitosta. Se toimi aikaisemmin nimellä Viestikeskuskorjaamo (VKeskKmo).
Juupajoen Lylyssä sijainnut Lylyn Varikko (entinen Lylyn Viestivarikko, LyVV) kuului Elektroniikkalaitoksen organisaatioon korjaamotoimintojen osalta.
Puolustusvoimien strateginen kumppaniyritys Millog Oy otti laitoksen tehtävät ja Lylyn toimipisteen hoitaakseen perustamisensa myötä 1.1.2009. Riihimäen yksikön päällikkönä toimii Pertti Tenhunen.
Abominations of Desolation

Kokoonpano

Kokoonpano levyllä on hieman epäselvää. Ilmoitettu on kaksi erilaista kokoonpanoa:
Häpyluu

Häpyluu (lat. os pubis) on lonkkaluun etummaisin osa. Vasen ja oikea häpyluu liittyvät toisiinsa häpyliitoksen (symphysis pubica) välityksellä. Lapsella häpyluu on muusta lonkkaluusta erillinen, ruston erottama osa, joka vähitellen murrosiän aikana yhtyy lonkkaluuhun ruston luutuessa.

Rakenne

Häpyluu voidaan jakaa anatomisesti kolmeen osaan.
Häpyluun runko (corpus ossis pubis) muodostaa viidenneksen lonkkamaljasta (acetabulum). Sen ulkopinta muodostaa osan sekä puolikuumaisesta nivelpinnasta (facies lunata acetabuli) että lonkkamaljan kuopasta (fossa acetabuli). Rungon sisäpinta taas toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta (m. obturatorius internus).
Häpyluun ylähaara (ramus superior ossis pubis) lähtee rungosta mediaanitasossa ja yhtyy vartalon keskiviivassa vastakkaisen puolen häpyluun ylähaaraan. Ylähaara jaetaan edelleen mediaaliseen ja lateraaliseen osaan. Mediaalinen osa on muodoltaan jokseenkin nelikulmio. Sen terävä lateraalireuna muodostaa lonkkaluun peittyneen aukon (foramen obturatum) harjun, joka toimii lähtökohtana häpyluu-reisiluu-siteelle (ligamentum pubofemorale). Yläreuna taas muodostaa osan häpyluun harjannetta (pecten ossis pubis). Lateraalisella osalla puolestaan on kolme pintaa - nouseva, laskeva ja posteriorinen. Nouseva pinta on osa häpyluun harjannetta. Tämän linjan edessä lateraaliosa on pinnaltaan kolmiomainen (lateraalisesti leveämpi kuin mediaalisesti) ja harjannelihaksen (m. pectineus) peittämä. Posterioripinta muodostaa osan pikkulantion (pelvis minor) etureunasta.
Häpyluun alahaara (ramus inferior ossis pubis) on ohut ja litteä osa, joka kulkee lateraalisuuntaan ja alas ylähaaran mediaalipuolelta. Se kapenee laskeutuessaan ja niveltyy lopulta istuinluun (os ischium) nousevaan haaraan peittyneen aukon alapuolella. Sen anterioripinta on karkea ja siihen kiinnittyy useita lihaksia - osa hoikkalihaksesta (m. gracilis), osa ulommasta peittäjälihaksesta (m. obturatorius externus), reiden lyhyt lähentäjälihas (m. adductor brevis) ja reiden pitkä lähentäjälihas (m. adductor longus). Alahaaran posterioripinta on sileä ja toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta. Mediaalireuna on paksu, karkea ja ulospäin kääntynyt (erityisesti naisilla) ja siinä on kaksi alaspäin osoittavaa harjua, jotka ovat jatkoa istuinluun nousevan haaran vastaaville rakenteille. Ulompaan harjuun kiinnittyy välilihan (perineum) pinnallinen kalvo, sisempään taas lantion alapohjan (diaphragma urogenitale) laskeva kalvo. Lateraalireuna on ohut ja terävä ja se muodostaa osan peittyneen aukon reunasta sekä toimii kiinnityskohtana peittäjäkalvolle (membrana obturatoria).
Edzard Schaper

Edzard Hellmuth Schaper (1908–1984) oli saksalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän asui Virossa 19301940 ja Suomessa 19401944, vuodesta 1947 Sveitsissä. Hänen tuotantonsa keskeinen teema on ihmisen suhde uskontoon ja yhteiskuntajärjestelmiin. Hän käänsi suomalaista kirjallisuutta, muun muassa Aleksis Kiven Seitsemän veljestä, Frans Eemil Sillanpään teoksen Hurskas kurjuus. Hänen omia teoksiaan on suomennettu.
Nights of the Nova

Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Axel Haga.
Ann Shoemaker

Ann Shoemaker (10. tammikuuta 1891 Brooklyn, New York – 18. syyskuuta 1978 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli naimisissa näyttelijä Henry Stephensonin kanssa.
Branka Katić

Ura

Branka Katić aloitti uransa 14-vuotiaana elokuvassa Nije lako sa muškarcima. Hän opiskeli teatterialaa Novi Sadissa. Katić esiintyi näytelmissä Suboticassa, Novi Sadissa ja Belgradissa. Sittemmin hän on näytellyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa Serbiassa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hän on esiintynyt mm. elokuvissa Musta kissa, valkoinen kissa (1998), Heinäkuussa (2000) ja Public Enemies (2009). Katić oli mukana brittiläisessä televisiosarjassa Näkemiin vaan, muru! vuosina 2002–2004. Vuodesta 2007 lähtien hän on esiintynyt yhdysvaltalaisessa draamasarjassa Big Love.

Yksityiselämä

Branka Katić on ollut naimisissa brittiläisen ohjaajan Julian Farinon kanssa vuodesta 2000. Parilla on pojat Louis ja Joe.
Sovremennik

Sovremennik (ven. Совреме́нник, ”Aikalainen”) oli Pietarissa vuosina 1836–1866 ilmestynyt aikakauslehti.
Aleksandr Puškinin perustama kirjallisuuslehti Sovremennik ilmestyi aluksi kerran kolmessa kuukaudessa. Puškin piti sitä Literaturnaja gazetan jatkajana. Lehden painos oli aluksi 2 400 ja vuoden 1836 lopussa 900 kappaletta. Runoilijan kuoleman jälkeen sitä julkaisi Vasili Žukovskin johtama kirjailijaryhmä. Toimittajina työskentelivät vuorotellen Pjotr Pletnjov, Andrei Krajevski, Vladimir Odojevski ja Pjotr Vjazemski. Vuonna 1838 Sovremennik siirtyi Pletnjovin julkaistavaksi. Sisällöltään linjaton lehti ilmestyi epäsäännöllisesti ja vuoteen 1846 mennessä sen tilaajamäärä laski 233:een. Niinpä Pletnjov luovutti sen julkaisuoikeudet Nikolai Nekrasoville ja Ivan Panajeville.
Nekrasovin ja Panajevin vuodesta 1847 julkaiseman Sovremennikin aatteellinen johtaja oli Vissarion Belinski, joka käytti sitä vallankumouksellisten aatteiden ja realistisen tyylisuunnan edistämiseksi. Lehteä avustivat myös Aleksandr Herzen, Ivan Turgenev, Ivan Gontšarov ja monet muut kirjailijat. Sensuuri ahdisti Sovremennikia erityisen ankarasti vuosina 1848–1855.
Vuonna 1853 lehden toimitukseen tuli Nikolai Tšernyševski ja vuonna 1856 Nikolai Dobroljubov. Linjaltaan vallankumouksellinen Sovremennik kävi ankaraa polemiikkia liberaalien ja konservatiivisten lehtien kanssa. Samalla se kuitenkin menetti Leo Tolstoin ja Turgenevin kaltaisia kirjailijoita. Lehden sisällöstä tuli etupäässä poliittinen, ja vuoden 1861 talonpoikaisreformin edellä se kiinnitti paljon huomiota maaorjuuden lakkauttamiseen. Vuosina 1859–1861 Sovremennik kiisteli myös Herzenin Kolokolin ja vuosina 1861–1865 Dostojevskin veljesten Vremjan ja Epohan kanssa. Vuosina 1859–1863 lehdessä julkaistiin Dobroljubovin toimittamaa satiirista osastoa Svistok.
Dobroljubovin kuolema, lehden lakkauttaminen kahdeksaksi kuukaudeksi vuonna 1862 ja Tšernyševskin pidätys olivat kova isku Sovremennikille. Nekrasov onnistui jatkamaan sen julkaisemista vuoden 1863 alussa, mutta lehti ei enää onnistunut nousemaan entiselle tasolleen. Toimittajina työskentelivät Nekrasovin lisäksi Mihail Saltykov-Štšedrin, Maksim Antonovitš, Grigori Jelisejev ja Aleksandr Pypin. Saltykovin tilalle tuli vuonna 1864 Juli Žukovski. Toimittajat kannattivat eri suuntauksia ja riitelivät keskenään. Nekrasov kamppaili sensuuria vastaan, mutta uuden lehdistölain hyväksymisen jälkeen lehti lakkautettiin lopullisesti.
Vaninon satama

Vaninon satama (ven. Порт Ванино, Морской порт Ванино,  (Morskoi) port Vanino, LOCODE: RU VNN) on Venäjän Habarovskin aluepiirin 37,3 tuhannen asukkaan (2010) Vaninon piirin hallintokeskuksessa, 17,0 tuhaannen  asukkaan Vaninon kaupunkityyppisen taajamassa sijaitseva merisatama. Satama löytyy Tyynenmereen kuuluvan Japaninmeren pohjoisosassa sijaitsevan Tatariansalmen eteläosista, Sahalinin saaren länsipuolelta. Linnuntietä noin 15 kilometriä sataman eteläpuolella sijaitsee 27,7 tuhannen asukkaan Sovetskaja Gavanin kaupunki.
Vaninon satama Habarovskin aluepiirin kartalla Venäjän Kaukoidässä
Sataman toimintoja valvoo Vaninon satamahallinto (ven.  ФГУ "Администрация морского порта Ванино",  FGU Administrantsija morskogo porta Vanino). 
Vuoden 2013 alussa uutisoitiin, että venäläinen kaivos- ja metallialan suurkonserni, pörssinoteerattu Metšel osti määräysvallan Vaninon satamassa toimivan Vanino Commercial Sea Port -satamayhtiön osakkeista. Tämän operaattoriyhtiön hallussa oli vuonna 2011 vajaa kolmannes (5,9 milj. t.) sataman kautta kulkeneesta rahdista ja pääosa sataman laituripaikoista. Sataman alueella toimii kuitenkin useita muitakin satamaoperaattoreita, kuten Daltransugol (ЗАО "Дальтрансуголь") ja Transbunker Vanino (ООО "Трансбункер-Ванино", nestebulk). Sataman suurimmat laituripaikat kuuluvat Daltransugol-yhtiölle: syväykseltään 18,5 metrin 361 metriä pitkä laituri ja toinen samanmittainen laituri 14,5 metrin syväyksellä.  Hiiltä laivaava Daltransugol oli myös rahtimääräisesti suurin satamatoimija.
Peuran polku

Peuran polku on 115 km:n mittainen retkeilyreitistö Pohjois-Pohjanmaalla ja Keski-Suomessa Suomenselän vedenjakajalla.
Polku kulkee pääasiassa luonnontilaisten ja suojeltujen erämaiden halki Salamajärven kansallispuistossa, Salamanperän luonnonpuistossa ja Etelä-Sydänmaan suojelualueella, Perhon, Kinnulan, Kivijärven, Lestijärven ja Reisjärven kunnissa. 
Reitti on osa Euroopan kauko­vaellus­reittiä numero E6, ja sen varrella on useita yöpymispaikkoja eräkämpissä ja laavurakennelmissa. Reitin varrella voi havaita useita suojeltuja eläin- ja kasvilajeja.
Rémi Joseph Gustave Sainte-Marie

Rémi Joseph Gustave Sainte-Marie (s. 11. tammikuuta 1938 La Minerve) on kanadalaissyntyinen, Malawissa uransa luonut roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Valkoisten Isien papiksi 29. kesäkuuta 1963 ja nimitettiin Dedzan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Molicunzan titulaaripiispaksi 14. helmikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Leanza, jota avustivat Gervazio Moses Chisendera ja Felix Eugenio Mkhori.
Sainte-Marie sai 7. syyskuuta 2000 nimityksen Dedzan piispaksi. 18. helmikuuta 2006 hänet nimitettiin Lilongwen koadjuuttoripiispaksi, ja 4. heinäkuuta 2007 hänestä tuli sen piispa. 9. helmikuuta 2011 hän sai nimityksen sen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 3. heinäkuuta 2013.
Räikälänjoen valuma-alue

Räikälänjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.89) on Vanajan reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 189,25 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 9,27 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kernaalanjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Hiidenjoen alueelle (35.81).

Räikälänjoen alaosan alue (35.891)

Räikälänjoen alaosan yläjuoksun nimi on Jokilanjoki, joka alkaa Pikku-Munakkaasta ja laskee Suojärveen. Siitä jatkaa Koskenjoki, joka on ensin leveä Koskenjoen järvi ja sitten joki. Se laskee Viralanjärveen. Alaosan alajuoksu on nimeltään Räikälänjoki. Se alkaa Kuotolanjärvestä ja se laskee Kernaalanjärveen. Metsässä sijaitseva Lähdelammi laskee Viralanjärveen ja lähes kuivunut kosteikko Kuuslammi laskee Koskenjokeen.

Alajärven alue (35.892)

Alajärven alueeseen kuuluvat itse Alajärvi ja sen lähialue sekä Välijoki ja sen järvet, joita ovat Iso-Munakas  ja Pikku-Munakas. Alajärveen laskee suoraan vain Kaakkolammi, mutta muut laskevat pitkiä yhteisiä ojia pitkin. Järven etelärantaan laskee Vesajoki, joka on Pyyttämön laskujoki. Sen valuma-alueeseen kuuluvat myös Suvitiellinen ja  Vesajärvi. Järven luoteispäähän laskee Tömäjärven laskuoja Kivioja. Tömäjärven valuma-alueeseen kuuluvat myös Mustalammi, Hepolammi ja Omettalammi.

Alajoen valuma-alue (35.893)

Alajoki laskee Takajärvestä Alajärveen. Takajärveen laskevat kaikki valuma-alueen latvavedet ja niiden järvet ja lammet. Osa järvistä laskevat suoraan järveen omia ojia myöten. Sellaisia ovat Vinjalammi, Tyvilammi, joka laskee pitkää Heinisuonojaa myöten etelärantaan, Iso Rastaslammi ja Löyttylammi. Hautalammilla ei ole laskuojaa, mutta se kuuluu Takajärven lähialueeseen. Muita laskuojattomia järviä ovat Kalaton ja Ahvenlammi.  Myös Mustalammi sijaitsee järven lähellä, mutta sen valuma-alueen yläjuoksulla sijaitsee vielä Ruokalammi, Kirppulammi, Kaivolammi, Emälammi, Iso Kilpilammi, Pikku Kilpilammi, Väärälammi, Ahvenlammi ja Luokkalammi. Laskujoen varrella sijaitseva Verilammin laskuoja yhtyy Alajokeen sen puolivälissä.
Pároksen arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Esineisiin kuuluu veistoksia, jotka on tehty tunnetusta paikallisesta paroslaisesta marmorista, sekä muun muassa keramiikkaa, lasiesineitä, lattiamosaiikkeja, rakennusten koristeosia ja sarkofageja.
Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa neoliittisen ajan naisfiguriini; marmorinen gorgo 500-luvulta eaa.; Arkhilokheionin eli Arkhilokhoksen heroonin marmoriset reliefilaatat samoin 500-luvulta eaa.; marmoriset Artemiin patsaat Delionin Apollonin ja Artemiin pyhäköstä 400- ja 300-luvuilta eaa.; marmorinen Niken patsas noin vuodelta 470 eaa.; valtaistuimella istuvaa jumalatarta esittävä patsas; sekä niin kutsutun Paroslaisen kronikan sisältävä stele (Marmor Parium) 200-luvulta eaa.