google/wiki40b huggingface dataset:
Lainkuuliainen kansalainen

Juoni

Eräänä iltana Clyde Sheltonin taloon tunkeutuu kaksi rikollista ja tappaa hänen vaimonsa ja tyttärensä. Oikeudessa syyttäjä sopii asiasta rikollisten kanssa tavalla, jota Shelton pitää epäoikeudenmukaisena. Kymmenen vuotta myöhemmin Shelton ryhtyy valtavaan kosto-operaatioon.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula näkee elokuvan yhtenä tuhansista ”oikeutettu kosto” -tarinatyypin elokuvista. ”Systeemin polvilleen pakottavan jäärän nihilismi paisutellaan sellaisiin mittasuhteisiin, ettei hänen kostonsa ole ainoastaan kyseenalainen vaan sen järjettömyys loukkaa myös yleisön ajattelukykyä.”
FS Catinat (1896)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1911 ja se romutettiin.
Good Wife

Juoni

Sarjan tarina keskittyy Alicia Florrickiin (Julianna Margulies), jonka puoliso Peter Florrick (Chris Noth), entinen Chicagon valtion syyttäjä, joutuu vankilaan julkisen seksi- ja korruptioskandaalin vuoksi. Alicia palaa vanhaan työhönsä juridiikan pariin rakentaakseen uudelleen maineensa ja elättääkseen kaksi lastaan. Sarjan alkuasetelma sai inspiraationsa pääasiassa Eliot Spitzerin prostituutioskandaalista sekä muista amerikkalaisten poliitikkojen, kuten John Edwardsin ja Bill Clintonin, seksiskandaaleista.

Kansainväliset lähetykset

Good Wife-sarja on myyty useille ulkomaisille televisiokanaville; muun muassa Irlantiin (RTÉ Two), Hollantiin (NET 5) In The Netherlands the series premiered on January 1, 2010 on NET 5, Saudi-Arabiaan (MBC), Isoon-Britanniaan (Channel 4 ja More4), Australiaan (Network Ten), Etelä-Afrikkaan (M-Net), Etelä-Aasiaan, Keski-Euroopan joihinkin osiin, Latinalaiseen Amerikkaan (Universal Channel), Saksaan (ProSieben), Ruotsiin (TV4), Suomeen (Nelonen), Hongkongiin (TVB Pearl) ja Unkariin (Tv2).
Fjodor Jurkovski

Fjodor Nikolajevitš Jurkovski (ven. Фёдор Никола́евич Юрко́вский, 1851 Nikolajev – 11. syyskuuta (J: 30 elokuuta) 1896 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Fjodor Jurkovski syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli Pietarin merenkulkuopistossa, teknologisessa instituutissa ja lääketieteellis-kirurgisessa akatemiassa valmistumatta mistään. Vuonna 1874 hän levitti vallankumouksellista propagandaa, joutui pidätetyksi, mutta pääsi vapaaksi takuita vastaan. Kansan vapautusjärjestön jäsenenä hän kannatti ”venäläisten jakobiinien” näkemyksiä ja vaati terrorismin käyttöä vallankumouksen välineenä.
Vuonna 1879 Jurkovski murtautui H’ersonin valtionrahastoon, josta vallankumoukselliset saivat yli puolentoista miljoonan ruplan saaliin. Salanimellä Saška-inžener hän osallistui Aleksanteri II:n ja Kiovan kenraalikuvernöörin murhayritysten valmisteluun. Hänet pidätettiin vuonna 1880 ja tuomittiin Kiovassa kahdenkymmenen vuoden pakkotyörangaistukseen ja sitä seuraavaan elinkautiseen karkotukseen. Vuonna 1881 Jurkovski saapui Irkutskin kautta Karan pakkotyövankilaan, jossa hän osallistui petturiksi epäillyn Pjotr Uspenskin murhaan. Toukokuussa 1882 hän pakeni Karasta, mutta jäi kiinni Kiinan rajalla, minkä jälkeen rangaistusaikaa lisättiin kymmenellä vuodella. Karan vankilalevottomuuksiin osallistunut Jurkovski lähetettiin vuonna 1883 Pietariin, jossa hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa. Vuonna 1884 hänet siirrettiin Pähkinälinnan vankilaan, jossa hän kuoli ilmeisesti krooniseen munuaistulehdukseen.
Karassa ja myöhemmin uudestaan Pähkinälinnassa Jurkovski kirjoitti muistelmia ja keskeneräiseksi jääneen romaanin Bulgakov.
Ringstraße

Ringstraße on Itävallan Wienin vanhaa kaupunkia ympäröivä osittain yksisuuntainen kehäkatu. Sen eri osilla on nimet: Stubenring, Parkring, Schubert-Ring, Kärtner Ring, Opernring, Burgring, Dr.-Karl-Renner-Ring, Universitätsring ja Schottenring.
Pormestari Karl Luegerin mukaan nimetty Dr.-Karl-Lueger-Ring herätti närää, ja Wienin kaupunki päätti vuonna 2012 muuttaa nimen Universitätsringiksi.
Ringstraßen kohdalla sijaitsi aiemmin Wienin kaupunginmuuri, mutta se purettiin 1800-luvun lopulla keisarin käskystä, ja tilalle rakennettiin kehämäinen puistokatu.
Yūgure (1934)

Palvelus

Alus upposi 21. heinäkuuta 1943 Vella Lavellan lahdella Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien hyökkäyksessä.
Ralf Pettersson

Ralf Filip Pettersson (23. toukokuuta 1945 Helsinki – 3. marraskuuta 2011 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen professori ja lääketieteen tutkija.
Pettersson väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1974, ja hänen aiheenaan oli punkeista eristetty uusi virus. Hän osoitti, että tämä Uukuniemi-virus poikkesi rakenteeltaan aikaisemmin tunnetuista viruksista. Hän sai nimityksen Helsingin yliopiston virologian dosentiksi 1978, ja hän teki sen jälkeen merkittävän kansainvälisen uran. Hän oli fysiologian ja lääketieteen Nobel-komitean jäsen, varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja 1990–2000.
Pettersson oli Karolinska institutetin molekyylibiologian professori ja Vetenskapsakademienin ulkomainen jäsen.
FC-88

FC-88 Kemi eli FC Kemi on kemiläinen jalkapalloseura, joka aloitti toimintansa 1920 nimellä Karjalahden Ihme. Jalkapallossa miesten tasolla ensimmäinen virallinen ottelu pelattiin 14. joulukuuta 1971. Omaksi seurakseen jalkapallojaosto erkaantui vuonna 1988. Kaudella 2012 FC-88:n edustusjoukkue pelaa Kolmosta, ja parhaimmillaan joukkue on pelannut Kakkosessa kaudella 2001. Seuran kasvatteja ovat mm. Keijo Huusko, Juha Pasoja, Anssi Jaakkola ja Jaakko Isteri.
2-kloori-6-nitrotolueeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 2-kloori-6-nitrotolueeni on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.

Valmistus ja käyttö

2-kloori-6-nitrotolueenia valmistetaan klooraamalla o-nitrotolueenia. Katalyyttinä reaktiossa käytetään rauta(III)kloridia. 2-kloori-6-nitrotolueenin lisäksi reaktiossa muodostuu hieman myös 2-kloori-4-nitrotolueenia ja nämä isomeerit voidaan erottaa toisistaan tislaamalla alennetussa paineessa.
2-kloori-6-nitrotolueeni voidaan pelkistää vedyttämällä, jolloin muodostuu 6-kloori-o-toluidiinia, jota käytetään atsovärien, 2,6-diklooritolueenin ja 2,6-diklooribentsaldehydin valmistamiseen. Yhdistettä käytetään myös eräiden lääkeaineiden kuten pindololin synteeseissä.
Jerevanin televisiotorni

Jerevanin televisiotorni (armeniaksi Երևանի հեռուստաաշտարակ) on vapaasti seisova teräsrakenteinen televisiotorni Jerevanin kaupungissa Armeniassa. Televisiotorni rakennettiin vuosina 1974–1977. Televisiotorni on 311,7 meriä korkea.
Televisiotorni korvasi aiemman 180 metriä korkea tv-tornin, joka siirrettiin vuonna 1973 Gjumrin kaupunkiin, silloiseen Leninakaniin.
Primera Divisió

Primera Divisió on Andorran korkein miesten ammattilaisjalkapallosarja. Sarjassa pelaa kahdeksan joukkuetta, jotka kukin kohtaavat toisensa kahdesti. Primera Divisió perustettiin vuonna 1995 ja sitä hallinnoi Andorran jalkapalloliitto. Ennen sarjan perustamista maan parhaat joukkueet pelasivat Espanjan alasarjoissa. Sarjan voittaja pääsee vuosittain mukaan Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle.
Projekti 613

Suunnittelu ja valmistus

Veneen suunnittelu perustui sotaa edeltäneeseen S-luokkaan, (keskiraskas tai Stalinets-luokka), Štš-luokkaan sekä saksalaisiin Tyyppi VIIC:hen ja Tyyppi XXI:een. Uutta sukellusvenesarjaa alettiin suunnitella jo 1942 projektinumerolla 608, joka 1946 kertyneen kokemuksen ja sotasaalisveneiden perusteella sai numeron 613. Suunnittelijana oli suunnittelutoimisto TsKB-18 "Lazurit" Gorkissa. Veneitä rakensivat telakat Gorkissa, Leningradissa, Nikolajevissa ja Komsomolsk-na-Amuressa.
Veneessä on neljä 533 mm:n torpedoputkea edessä ja kaksi takana ja 12 torpedoa tai 22 miinaa. Ensimmäisiin veneisiin asennettiin myös kaksi 25 millimetrin ilmatorjuntatykkiä torniin. Toisessa valmistussarjassa oli 57 mm tykki, ja joissain veneissä koko IT-aseistus poistettiin.
Ulkomaille veneitä vietiin Albaniaan neljä, Bulgariaan kaksi, Egyptiin seitsemän, Indonesiaan kaksitoista, Pohjois-Koreaan neljä ja Puolaan neljä. Kiinan kansantasavalta osti viisi venettä ja kokosi itse 21 Neuvostoliiton toimittamista komponenteista.

Ohjusversio

1950-luvulla muutamaan veneeseen asennettiin Tšelomein suunnittelema P-5 "Pjatjorka" -ohjus (SS-N-3c Shaddock). Ohjus tuli pyöreään säiliöön veneen rungon päälle tornin taa. Vene sai lännessä koodinimen Whiskey Single Cylinder. Ohjuksen laukaisu ja maaliinohjaus vaati veneen pysymistä pinnalla, ja sen kantomatka oli 250 merimailia. Tarkoitus oli ilmeisesti uhata Yhdysvaltain rannikkoa 930 kg:n RDS-4-ydinkärjellä. Ohjukset hämmensivät perin pohjin lännen tiedustelun, joka käytti kuudesta eri ohjuksesta samaa koodinimeä.
Vuosina 1958–1960 kuuteen veneeseen lisättiin kaksi ohjussäiliötä projektissa 644, jonka veneet saivat koodinimen Whiskey Twin Cylinder. Vuoden 1960 jälkeen kuuden veneen runkoa jatkettiin projektissa 665, jolloin niihin mahtui neljä ohjusta. Nämä veneet saivat koodinimen Whiskey Long Bin. Myöhempi vuoden 1963 P-6 Progress (NATO: SS-N-3a) -ohjus pystyi myös pinta-alusten, kuten Yhdysvaltain lentotukialusten torjuntaan. Erikoistunut ohjusvene rakennettiin projektissa 651 (Juliett).
Ladenburg

Maantiede

Ladenburg sijaitsee Neckarjoen varrella 96–106 metrin korkeudella. Läheisimpiin suurkaupunkeihin lukeutuvat Heidelberg ja Mannheim. Heidelberg sijaitsee Ladenburgista kaakkoon ja Mannheim luoteiseen. Ladenburgin naapurikuntia ovat Ilvesheim, Heddesheim, Hirschberg an der Weinstraße, Schriesheim ja Dossenheim.

Historia

Ladenburgin alueen ensimmäisiä asukkaita olivat keltit, jotka saapuivat alueelle satoja vuosia ennen ajanlaskun alkua. Kelttiläinen asutus kantoi nimeä Lokudonom, jonka myöhempi roomalainen asu oli Lopodunum. Vuonna 98 jälkeen ajanlaskun alun keisari Trajanus myönsi asutukselle kaupunginoikeudet. Ladenburg oli roomalaisen Civitas Ulpia Sueborum Nicrensiumin keskuskaupunki. 
Roomalainen Ladenburg koki kukoistuskautensa 200- ja 300-luvuilla, joiden ajalta on löytynyt runsaasti arkeologisia löydöksiä. Myöhäisantiikin aikana Ladenburgissa sijaitsi roomalainen rajalinnoitus. Myöhemmin kaupungista muodostui frankkilainen hovikaupunki ja Wormsin piispojen residenssi.
Keijärvi (järvi Ylöjärvellä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 141 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Keijärvi alkaa Vaasantien kohdalta ja jatkuu pohoissuunnassa aina Asuntilaan asti. Keijärvi on tärkeä osa Ylöjärven kaupunkikuvaa, koska esimerkiksi Ylöjärven kaupungintalon valtuustosalista aukeaa näkymä järvelle. Se on 3,1 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.
Järven rantaviivan pituus on 11 kilometriä. Keijärven eteläpään halki kulkee Tampere–Seinäjoki-rautatie, joka erottaa pienen lammen Keijärvestä. Keijärven ja kyseisen lammen välillä kulkee venetunneli.

Virkistys ja kalastus

Järven rannalla on kaksi Ylöjärven kaupungin virallista uimarantaa, Aron ranta ja Räikän ranta. Lisäksi Aron rannan tuntumassa on soutuveneranta. Keijärvessä ei saa käyttää motorisoituja kulkuvälineitä.
Keijärven kalalajeihin kuuluvat hauki, ahven, kiiski, muikku, lahna, sorva, ja särki. Siikaa ja muikkua kalastetaan yleisesti verkoilla. Uisteleminen on hieman harvinaisempaa moottorivenekiellosta johtuen, mutta uistellen saatavat kalat ovat siika, hauki, ahven ja lahna. Vesistöön on istutettu kuhaa, järvitaimenta, kirjolohta sekä planktonsiikaa. Keijärven pohjassa on monia lähteitä, jotka voivat heikentää Keijärven jääpeitettä talvisin. Keijärven jäällä liikkuessa pitääkin olla varovainen, vaikka jään paksuus olisi riittävä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Keijärven valuma-alueeseen (35.313) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144 metriä mpy.
MIMO

MIMO-tekniikalla (Multiple-Input and Multiple-Output) tarkoitetaan tietoliikennetekniikkaa, jossa sekä lähetykseen että vastaanottoon käytetään samanaikaisesti useampaa kuin yhtä antennia.

Käyttötavat ja edut

MIMO-tekniikkaa voidaan hyödyntää pääasiassa kahdella eri tavalla: maksimoimaan tiedonsiirtonopeus tai parantamaan tiedonsiirron luotettavuutta.
Tiedonsiirtonopeuden maksimointiin käytetään tilallista limitystä (engl. spatial multiplexing, joskus myös MIMO-SM). Kun vastaanottajalla on käytettävissään vähintään yhtä monta antennia kuin lähettäjällä, voidaan kutakin lähettäjä-vastaanottaja-antenniparia käyttää yksilöllisesti. Tällöin lähettäjä pilkkoo sarjamuotoisen sähkeen useammalle antennille, jotka lähettävät yksilöllisen osan signaalista rinnan samanaikaisesti samalla lähetyskanavalla. Vastaanottopäässä eri aikoihin saapuvat signaalit kootaan jälleen yhdeksi tietovirraksi. Usean lähetys- ja vastaanottoantennin käytöllä voidaan saavuttaa huomattavasti suurempi tiedonsiirtokapasiteetti kuin yhdellä antennilla. Teoriassa lähetettävän datan määrä voidaan kertoa antenniparien määrällä, mutta käytännössä toteutus aiheuttaa myös häviöitä esimerkiksi signaalien häiritessä toisiaan. Etu on verrattavissa kaistanleveyden tai lähetystehon kasvattamisesta saatavaan hyötyyn.
Tiedonsiirron luotettavuuteen pyritään käyttämällä aika-tila-koodausta (engl. space time coding, diversity coding), jolla minimoidaan häipymisestä aiheutuvia haittoja kuten viivettä. Siinä sama signaali lähetetään useammasta antennista samanaikaisesti. Näin saavutetaan parempi virheensieto, eli pystytään luomaan yksiantennijärjestelmää luotettavampi verkko. Usein samalla paranee myös kantama.

Haasteet

MIMO-järjestelmien suunnittelijoiden keskeisenä haasteena on eri aikaan vastaanotettujen signaalien yhdistämisen suorittavien ohjelmistopohjaisten algoritmien kehittäminen.
Weikko Läheniemi

Weikko Matti Läheniemi (22. kesäkuuta 1893 Räisälä – 15. huhtikuuta 1918 Kauksamo, Kivennapa) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui ensin suojeluskuntajoukkojen kouluttajana ja myöhemmin komppanian- ja pataljoonankomentajana.

Perhetausta ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Läheniemi ja Aina Maria Streng. Hänen isänsä Matti Läheniemi tunnettiin radikaalina talonpoikaispoliitikkona. Läheniemi kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Käkisalmen yhteiskoulua. Opintojaan hän jatkoi yksityisesti muun muassa kielikursseilla Helsingissä. Hän suoritti syyskuussa 1915 pääsytutkinnon Kansallisteatterin teatterikouluun.

Jääkärikausi

Läheniemi viljeli opintojensa ohella kotitilaansa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 3. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Fire Emblem

Sarjan pelit

Fire Emblem -sarjan pelejä on tähän mennessä julkaistu yhteensä 16 osaa, joista 15 Nintendon eri konsoleille sekä yksi (Fire Emblem Heroes) Android ja iOS -alustoille. Sarjan kuusi ensimmäistä osaa julkaistiin vain Japanissa. Sarjan peleistä muutamat ovat paranneltuja versioita aiemmista osista, kuten Shadow Dragon (Ankokuryū to hikari no tsurugi) sekä Echoes: Shadows of Valentia (Gaiden). Fates koostuu kolmesta erillisestä, toisiaan lähellä olevasta versiosta: Birthright, Conquest ja Revelation.

Muu media

Fire Emblem: monshō no nazo-pelin pohjalta tehtiin myös kaksiosainen OVA-animesarja.
Nicholas Clark

Nicholas Clark on yhdysvaltalainen videopelien suunnittelija ja thatgamecompanyn työntekijä. Clark opiskeli nykyisen kollegansa, Jenova Chenin kanssa tietokonetieteitä Etelä-Kalifornian yliopistossa. Siellä he kehittivät yhteisvoimin flOw-nimisen Flash-pelin, joka käännettiin thatgamecompanyn perustettua myös PlayStation 3:lle. Clarkin toimenkuvaan kuuluu erityisesti pääsuunnittelu.
Peltikannuasetelma

Peltikannuasetelma on Tuomas von Boehmin tekemä kivipiirros eli litografia, 21,4×41 cm, vuodelta 1955.
Ateneumin taidemuseon hallussa olevan Peltikannuasetelma-kivipiirroksen Tuomas von Boehm toteutti aiemmin, vuonna 1953 öljymaalauksena.
Von Boehmin graafinen tuotanto on oleellinen osa suomalaista taidehistoriaa. Hän oli järjestämässä myös Viiva ja väri -näyttelyitä Helsingin Taidehalliin grafiikan ja piirustuksen tunnetuksi tekemiseksi. Von Boehmin taiteellisena esikuvana oli muun muassa ranskalainen Roland Oudot, jonka tuotantoa leimaava ulkoisen todellisuuden jalostaminen surrealismin suuntaan näkyy myös von Boehmin monissa teoksissa.
Haijainen (Mietoinen)

Historia

Ensimmäinen kirjallinen maininta Haijaisten kylästä on vuodelta 1472. Kylä on ollut aikanaan yksi Mietoisten suurimmista. Vielä 1600-luvulla kylässä oli kuusi taloa Jaakkola, Juusela, Junnila ja Rekola sekä kaksi muuta, nimeltään tuntematonta tilaa jotka yhdistyivät Junnilaan ja Rekolaan vuosisadan aikana. Kylän tilat ovat Rekolaa lukuun ottamatta olleet rälssitiloja aina 1670-luvulle saakka, jolloin kruunu otti kylän maat haltuunsa. Jaakkolan tila ostettiin uudelleen perintötilaksi vuonna 1790, muut talot puolestaan lunastettiin 1800-luvun aikana. Viimeiset lunastukset tapahtuivat vuosina 1846 ja 1859.
1900-luvun alussa Haijaisten tilalla oli asui myös kaksi mäkitupalaista ja suutari. Junnilasta lohkottiin 1910-luvulla Vuorelan sekä Sisarluodon tilat ja Rekolasta lohkottiin Päivölän ja Metsolan tilat 1920-luvulla. Itse Rekolan kantatila autioitui myöhemmin.

Kylämaisema ja luonto

Haijaisten vanha kyläasutus sijaitsee molemmin puolin Unikankareentietä, noin kilometrin etäisyydellä Mietoisten keskustasta. Myös kylän uudempi asutus sijaitsee tien tuntumassa, kylän lounaispuoli taas koostuu laajoista peltoaukeista.
M/S Nordlys

Rakentaminen

Alus tilattiin Volkswerft GmbH:lta Stralsundista Saksasta. Sen köli laskettiin 16. lokakuuta 1992 telakkanumerolla 102 ja alus laskettiin vesille 13. elokuuta 1993. Alus luovutettiin 16. maaliskuuta 1994 Troms Fylkes Dampskibsselskapille. Se teki neitsytmatkansa vieraillen Kööpenhaminassa ja Hampurissa. Aluksen kastoi 22. maaliskuuta Oslossa Kirsti Kolle Gröndal, jonka jälkeen alus vieraili Stavangerissa, Newcastlessa ja Lontoossa.

Liikennöintihistoria

Alus aloitti 4. huhtikuuta 1994 liikennöinnin Bergenistä Kirkenesiin. Maaliskuussa 2006 alus siirtyi Hurtigruten Group ASA -yhtiölle. Alus oli huollettavana 11. marraskuuta 2008 alkaen ja se palasi reitilleen 2009.
Laivan konehuoneessa syttyi 15. syyskuuta 2011 tulipalo sen ollessa lähellä Ålesundia, jolloin sillä olleet 207 matkustajaa evakuoitiin pelastusveneisiin. Kaksi laivan henkilökuntaan kuulunutta kuoli ja 16 loukkaantui. Liikuntakyvytön alus hinattiin 21. syyskuuta Fiskarstrand Verftille korjattavaksi.
Nissan Bolero

Nissan Bolero on japanilaisen Autechin valmistama ylellinen muunnos Nissan Marchista (Euroopassa Nissan Micra). Eurooppaan Boleroa ei ole tuotu, koska kysyntä pienille ”luksusautoille” on vähäistä.

March Bolero K11

Ensimmäinen Bolero on vanhanaikaisesti muotoiltu ja se perustuu K11-Micraan. Etumaski on kookas ja kromattu ja keulassa on käytetty muutenkin reilusti kromia, esimerkiksi puskureissa.

March Bolero Mk.II

Toisen mallin kori on samanlainen kuin K12-korimallin Micrassa, mutta etumaski on kookkaampi ja kromattu. Takana ei lue Nissanin nimeä vaan pelkästään Autech Bolero.
Myllyojan kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Tuohtiaiseen laskevan Myllyojan itäpuolella on korkea kallioseinämä, johon maalaus on tehty. Kallioseinämä seuraa luode-kaakko-suuntaista syvännettä, joka aikoinaan yhdisti Myllylammen ja Hiijärven Tuohtiaiseen aikana, jolloin vesi oli korkeammalla. Maalaus sijaitsi muinaiseen salmeen laskeneen kallioseinämän kaakkoispäässä, missä on kallion korkein kohta ja kalliossa kulmasyvennys. Myllylammen ja Hiijärven välissä ei ole korkeuseroa ja kallion alla levittäytyvä suo on samaa umpeen kasvanutta vesistöä. Kallion saavuttaa seuraamalla metsätietä kallion yläpuolelle ja laskeutumalla sitä pitkin alas rämeen reunalle.

Maalaus

Ylin kuvio on pystyviiva, joka on tulkittu jäänteeksi ihmishahmosta. Ihmishahmo on voitu maalata kuin sivulta nähtynä, jolloin pyöreän pään alapuolelta ojentuisi eteenpäin kaksi heikosti erottuvaa kättä. Viivan alapuolella näkyy selvänä niin sanottu kaksoisvenekuvio, jossa toinen vene maalataan ensimmäisen yläpuolelle samaan kohtaan. Ylemmässä veneessä näkyy 8 miehistönviivaa ja alemmassa 9. Veneiden pohja on maalattu melko suoralla vaakavedolla, mutta keulassa tai perässä erottuu lievä nousu. Alemman veneen toisessa päässä on maalattu veto alaspäin, kuin peräsimen merkiksi. Miehistön viivat ovat lähes yhtäpitkät. Veneiden pituudet ovat noin 25 senttimetriä. Lisäksi kalliosta erottuu alempana punaväriläiskä, jonka sisältö jää katsojalle epävarmaksi. Pekka Kivikäs ja Ismo Luukkonen näkevät niissä jäänteitä ihmishamoista.
Metelinkiukaat

Maantietoa

Saariryhmässä on neljä saarta, joista suurin saari on 260 metriä pitkä, 130 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria . Saaria suojaa pohjoisessa Oravisaari ja kaakossa Vehkasaari. Lännessä päin sijaitsee pieni Hiidenlahti, joka jää Vanhannenän ja Viitanenän niemien suojaan. Saaria erottaa mantereesta Oravisalmi, jonka nimi on Metelinkiukaiden kohdalla Omenalahti. Salmen takana mantereella kohoaa Oravivuori, jonka eteläosaa kutsutaan Kukkulankorveksi. Siellä kohoaa näkötorni paikalla, joka toimi yhtenä Struven ketjun kolmiomittauspaikkana. Saaret ovat matalia ja suurin saari on samalla myös korkein. Se yltää noin 90 metrin korkeuteen merenpinnasta (mpy.), jolloin se kohoaa 12 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta. Suurimmalla ja pienimmällä saarella on vapaa-ajan asunto. Muut saaret ovat autioita. Saaret ohittaa Oravisalmen kautta merkitty veneväylä.

Luontoarvoja

Saaret ovat luonnonsuojelualueita, jotka on sisällytetty osaksi Natura 2000-aluetta Vanhanselkä–Ruppavuori (FI0900079, yhteensä 306 ha). Muuta saaret paitsi eteläisin saari ovat suojeltuja ja suurin saari on mökkitonttia lukuun ottamatta suojeltu.

Etymologiaa

Metelinkiukaat-nimi taas viittaa siihen, että paikka on mahdollisesti ollut muinaisuskon kannalta esimerkiksi palvontapaikka tai hautauspaikka, lapinraunio. Metelinkiuas, joka näyttää lähinnä kiviröykkiöltä eli lapinrauniolta, on eräs näiden kansanomainen nimitys.
Andrejs Krūkliņš

Andrejs Krūkliņš (10. tammikuuta 1891) oli latvialainen urheilija. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Venäjän edustajana. Hän sijoittui viidenneksi 1500 metrin juoksun semifinaalissa karsiutuen finaalista. Hän myös osallistui maratoniin, mutta ei juossut loppuun asti. Krūkliņš kuoli 110-vuotiaana vuonna 2001.
Olavi Erämetsä

Kurt Heikki Olavi Erämetsä (vuoteen 1936 Enwald; 10. lokakuuta 1906 Lahti – 3. tammikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kemisti, joka toimi Teknillisen korkeakoulun epäorgaanisen kemian professorina vuosina 1947–1973. Hän oli myös Suomalaisten Kemistien Seuran puheenjohtaja 1945–1946, Teknillisten tieteiden akatemian perustajajäsen 1957 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1961.
Erämetsän vanhemmat, kouluneuvos Kurt H. Enwald ja Ingrid Viola Ryberg, olivat molemmat luonnontieteen opettajia Kuopion lyseossa, josta hän itsekin kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1926. Kemiasta ja geologiasta kiinnostunut Erämetsä valmistui diplomi-insinööriksi 1934 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1938 aiheenaan indiumin esiintyminen suomalaisissa mineraaleissa. Hän toimi Teknillisessä korkeakoulussa analyyttisen kemian lehtorina vuosina 1940–1946 ja sen jälkeen epäorgaanisen kemian professorina. Hänen professorikaudellaan TKK:lle hankittiin uutta laitteistoa, kuten spektrografi ja Suomen ensimmäinen kipinäherätykseen perustuva massaspektrometri. Erämetsä kehitti yhdessä Thure Georg Sahaman kanssa vuonna 1939 kompleksinmuodostukseen ja kromatografiaan perustuvan uuden menetelmän harvinaisten maametallien erottamiseen. Hänen aloitteestaan harvinaisten maametallien teollinen tuotanto aloitettiin 1960-luvulla Typpi Oy:n tehtailla Oulussa.
Erämetsän tunnetuin, joskin kiistelty saavutus oli prometium-alkuaineen väitetty eristäminen luonnosta. Hän kertoi kyenneensä eristämään prometiumin isotooppia Pm-147:ää vuonna 1964 Kuolan niemimaan apatiitista ja julkaisi löydöksensä seuraavana vuonna. Kansainvälinen tiedeyhteisö suhtautui löydökseen epäillen, sillä vaikka prometiumia voikin syntyä luonnossa uraanimalmin hajoamistuotteena, lyhyen puoliintumisajan vuoksi sen pitoisuuden luonnonmineraaleissa arveltiin olevan liian pieni eristettäväksi.