google/wiki40b huggingface dataset:
Laskiaispulla

Laskiaispulla on pulla, joka on nykyään täytetty kermavaahdolla ja joko mantelimassalla tai hillolla. Se on muunnelma saksalaisesta Heißweckesta. Alkuperäisen ruotsalaisen 1700-luvulta olevan reseptin mukaan (nykymaun mukaan vain vähän) makeisessa{ laskiaispullassa ei ollut mitään täytettä, ja se tarjottiin lämpimässä maidossa syvällä lautasella. Näin se syötiin usein Suomessakin maaseudulla vielä 1900-luvulla. 
Mantelimassaa lisättiin vasta 1800-luvun lopussa. Konditoriat lisäsivät kermavaahtoa vasta 1900-luvulla. Laskiaispullia on tarjoiltu lämpimässä maidossa jo 1700-luvulla vuoden ajasta riippumatta jälkiruokana rikkaille. Pulla leivottiin hienoista valkoisista vehnäjauhoista, joihin vain rikkailla oli varaa. Mausteina käytettiin siihen aikaan joskus vähän suolaa (nykymaun mukaan vain vähän) makean pullan vastapainoksi ja joillakin Ruotsin alueilla kanelia. 
Laskiaispullat levisivät Suomeen vasta 1900-luvun alkupuoliskolla ja alun perin vain ruotsinkielisten rannikkoseuduille. Pulavuosina mantelimassa on korvattu usein hillolla mantelimassan vaikean saatavuuden ja korkean hinnan vuoksi, mutta ruotsinkielisissä suomalaisissa perheissä mantelimassa on edelleen tavallisempi. Alkuperämaassa Ruotsissa täytteenä on aina mantelimassaa, mutta hilloversioita löydetään Suomen lisäksi usein myös Norjasta ja Tanskasta.
Laskiaispulla on perinneleivos, ja sitä syödään laskiaisena, kuten myös hernekeittoa.
Suomalaistyyppinen laskiaispulla tunnetaan myös Ruotsissa, jossa sen nimi on semla. Virossa tunnetaan se nimellä vastlakukkel.
Helen Elde

Helen Elde (ent. Jurkka, o.s. Mäkinen; s. 17. joulukuuta 1939 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hänen alkuperäinen nimensä on Helen Tuovi Mäkinen. Hän on ollut naimisissa näyttelijä Sakari Jurkan kanssa vuosina 1963–1978, ja heillä on kaksi lasta.
Elde on näytellyt seitsemässä elokuvassa sekä ohjannut ja käsikirjoittanut yhden elokuvan.
Tomo Vukšić

Tomo Vukšić (s. 9. tammikuuta 1954 Studenci) on bosniahertsegovinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki Mostar-Duvnon hiippakuntaan diakoniksi Marko Jozinović 3. joulukuuta 1979 ja papiksi Petar Čule 29. kesäkuuta 1980. Vukšić sai 1. helmikuuta 2011 nimityksen Bosnia ja Hertsegovinan sotilaspiispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 2. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Vinko Puljic, jota avustivat Ratko Perić ja Franjo Komarica.
Överdog

Julkaisut

Överdog on julkaissut musiikkia CD-, C-kasetti-, digi- ja vinyyliformaatissa. Useampi julkaisuista on noussut Suomen viralliselle listalle.
Nippi

Tavalliset telapuristimet

Paperin ollessa viiraosalta puristinosalle tullessaan kosteaa ensimmäisellä telapuristimella viivapaineet ovat vähäisiä, esimerkiksi 40 kN/m-50 kN/m, kun taas toisella telapuristimella ne voivat olla jo 60 kN/m-70 kN/m. Kolmannella telapuristimella voivat viivapaineet olla jo 80 kN/m - 120 kN/m.

Isotelapuristimet

Tavallisia telapuristimia suuremman kuiva-ainepitoisuuden saavuttamiseksi käytetään halkaisijaltaan tavallisia telapuristimia suurempihalkaisijaisia telapuristimia, mitä kutsutaan isoteloiksi kartonginvalmistuksessa, missä koneen käyntinopeus on hitaampi kuin paperinvalmistuksessa ja missä kartonkiradan neliomassa on suurempi kuin paperinvalmistuksessa. Näin ollen kartonkirata kestää murtumatta suurempaa puristusvoimaa kuin paperirata. Siksi voidaan käyttää tavanomaista telapuristinta suurempaa viivapainetta, jolloin painekuviosta tulee kuvaajaltaa terävämpi. Tällöin puhutaan kovasta nipistä eli kovasta puristuksesta.

Kenkäpuristimet

Kenkäpuristimissa viivapaineet voivat olla moninkertaisia kolmannen telepuristimen viivapaineisiin verrattuina. Puristuksen painemuotokuvaajan ollessa pidempi, kutsutaan kenkäpuristimen puristusta "pitkäksi nipiksi" johtuen siitä, että paperi on yhdessä kenkäpuristimessa puristuksessa pidempään kuin telapuristimessa.
A-ryhmä

A-ryhmä, eli 1-ryhmä on FIAn autoiluluokka. A-ryhmän kisoissa ajetaan sarjavalmisteisilla autoilla, joita valmistetaan yhden vuoden aikana vähintään 2 500 kappaletta ja lisäksi auton perusmallia pitää olla valmistettu vähintään 25 000 kappaletta (esim. Subaru Impreza WRX STi:tä 2 500 kpl ja koko Subaru Impreza -mallistoa 25 000 kpl). Vuoteen 1991 asti luokittelumäärä oli 5 000 kappaletta. Evolution-malleissa tämä luokitteluraja oli kuitenkin vain 500 kappaletta.
A-ryhmään kuuluu 3 alaryhmää, jotka ovat yli 2,5 litran, 1,6–2,5 litran ja alle 1,6 litran moottoreilla varustetut autot. Autojen renkaiden leveys oli riippuvainen moottorin iskutilavuudesta.
Tuumorinekroositekijä alfa

Tuumorinekroositekijä alfa (TNF-alfa) on tulehdusreaktion syntyyn vaikuttava välittäjäaine eli sytokiini. TNF-alfa on pääasiassa makrofagien erittämä proteiini, joka osallistuu tulehdusreaktion lisäksi monenlaisiin biologisiin prosesseihin, kuten solunjakautumiseen, solujen erilaistumiseen, apoptoosiin, rasva-aineiden metaboliaan ja verihyytymän muodostukseen. Sillä on havaittu olevan osuutta mm. autoimmuunisairauksissa, insuliiniresistanssissa ja syövässä. TNF-alfan vasta-aine on infliksimabi. Tuumorinekroositekijä alfan vanha nimitys on kakektiini.

Toimintamekanismi

TNF-alfa sekä sen solukalvon läpäisevä TNF-alfareseptori ovat kolmesta osasta kohdistuvia eli trimeerisiä proteiineja. TNF-alfan sitoutuminen solukalvon pinnalla olevaan TNF-alfareseptoriin johtaa reseptorin soluliman puoleisten osien asennon muuttumiseen. Tällöin soluliman puoleiset osat voivat aktivoida erilaisia viestimekanismeja, jotka johtavat edelleen seriini/treoniinikinaasien aktivoitumiseen. Aktivoituneet seriini/treosiinikinaasit fosforyloivat IκB-kinaasin (IKK), jolloin se aktivoituu. Fosforyloitu IκB-kinaasi liittää IκB-proteiinin kahteen seriinitähteeseen fosfaattia. Tämä fosforylaatio johtaa ubikitiinin liittämiseen IκB-proteiiniin. Proteasomit tunnistavat ubikitinoidun IκB:n ja hajottavat sen. Tällöin IκB:n solulimaan sitoma NFκB-proteiini vapautuu sen otteesta ja kulkeutuu tumaan. Tumassa NFκB yhdessä muiden proteiinien kanssa lisää kohdegeeniensä luentaa eli transkriptiota.

Käyttö diagnostiikassa

Tulehdusvälittäjäaineiden pitoisuuksia tutkimalla voidaan arvioida, onko potilaalla koko elimistön laajuinen eli systeeminen tulehdus (engl. "systemic inflammatory response syndrome", SIRS) ja kuinka voimakas tulehdus on. SIRS:n voi aiheuttaa verenmyrkytys, laaja-alainen fyysinen trauma tai palovamma, autoimmuunitauti tai sydämen iskemia- reperfuusiotapahtuma, jossa verenkierto palaa hapenpuutteesta kärsineeseen kudokseen. Tulehdusvälittäjäainemäärityksiä voidaan käyttää apuna myös epäiltäessä kryptogeenisen eli tuntemattoman syyn aiheuttaman infektion laukaisemaa SIRS:iä.
Hyvin korkeita TNF-alfa-pitoisuuksia on todettu esim. meningokokki-bakteerien aiheuttamassa verenmyrkytyksessä. Veren TNF-alfa-taso kuitenkin vaihtelee nopeasti johtuen TNF-alfa:n lyhyestä puoliintumisajasta plasmassa (alle 5 min). Tämän vuoksi varmempi määritys saadaan selvittämällä pitoisuus useamman kerran.
Léon Cogniet

Léon Cogniet (29. elokuuta 1794 Pariisi - 20. marraskuuta 1880 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. 
Cogniet aloitti taideopiskelunsa vuonna 1812 opettajanaan Pierre-Narcisse Guérin. Myös hänen sisarensa Marie Amélie Cogniet oli taidemaalari. 
Cognietille myönnettiin vuonna 1817 stipendi maalauksestaan "Castor ja Pollux pelastavat Helenan". Stipendin turvin hän siirtyi Romaan missä vietti viisi seuraavaa vuotta. Vuonna 1827 Cogniet maalasi Pyhän Tapanin elämsätä kertovia muraaleja Saint-Nicholas-des-Champsin kirkkoon. Häneltä tilattiin sarja maalauksia jotka kertoivat Napoleonin sotaretkestä Egyptiin. Niitä hän maalasi Louvren kattoon vuodet 1833-1835.
Vuosina 1840- 1860 Cogniet opetti maalaustaidetta naisille yhdessä sisarensa kanssa. Hän solmi avioliiton oppilaansa Catherine Caroline Thévinin kanssa. Vuoden 1843 jälkeen hän keskittyi lähes pelkästään opettamiseen, maalaten silloin tällöin jonkun muotokuvan. Maalaamisen hän lopetti kokonaan vuonna 1855.
Cogniet teki pitkän uran opettajana. Vuonna 1831 hän opetti muotoilua Lycée Louis Le-Grandissa ja École Polytechniquesa vuodet 1847- 1861. Vuonna 1861 hänet nimitettiin École des Beaux-Artsin professoriksi mitä virkaa hän hoiti vuoteen 1863 asti jolloin jäi eläkkeelle. 
Eläköitymisestä jälkeen Cogniet opetti vielä jonkin aikaa yksityisoppilaitaan, kunnes luopui siitäkin. Kuollessan hän oli lähes unohdettu.
Nertšinskin pakkotyövankila

Nertšinskin pakkotyövankila (ven. Не́рчинская ка́торга, Nertšinskaja katorga) oli Venäjällä nykyisessä Taka-Baikalian aluepiirissä 1700-luvulta 1900-luvun alkuun saakka toiminut rangaistuslaitos.
Tsaariperheen omistaman Nertšinskin vuorityöpiirikunnan alueella toiminut vankila syntyi 1700-luvun alussa. Vankeja käytettiin työvoimana hopea-, lyijy- ja kultakaivoksissa, valimoissa, viina- ja suolatehtaissa sekä erilaisissa rakennus- ja aputöissä. Tehdashallinnon yhteyteen kuulunut vankilajärjestelmä siirrettiin vuonna 1869 Venäjän sisäministeriön alaisuuteen.
Pakkotyövankilan hallinto toimi Aleksandrovski Zavodissa ja Tšitassa. Kaivosten ja tehtaiden yhteyteen rakennetut vankilat oli jaettu Algatšin, Zerentuin ja Karan vankilapiireihin. Algatšin yhteyteen kuuluivat mm. Akatuin ja Pokrovskajan vankilat nykyisessä Aleksandrovski Zavodin piirissä. Nykyisten Kalgan ja Nertšinski Zavodin piirien alueella sijaitsivat Zerentuin yhteydessä toimineet Kadajan, Kutomaran ja Maltsevskajan vankilat. Karan vankilapiiri käsitti pohjoisempana nykyisessä Sretenskin piirissä sijaitsevat Kara-joen kultaesiintymät.
Nertšinskin pakkotyövankila oli Venäjän tärkein rangaistusvankien karkotuspaikka. Se oli tunnettu epäinhimillisistä oloistaan ja kesäisin tapahtuneista vankien joukkopaoista. Tavallisten rikollisten lisäksi sinne lähetettiin poliittisia vankeja. Ensimmäisiä olivat vuonna 1826 saapuneet dekabristit. Heitä seurasivat Puolan vuosien 1830–1831 kapinalliset. Vuonna 1850 vankilaan saapui Mihail Petraševski tovereineen ja vuonna 1862 runoilija ja vallankumouksellinen Mihail Mihailov. Vuonna 1864 Nertšinskin kaivoksille lähetettiin kaksi tuhatta Puolan vuosien 1863–1864 kapinaan osallistunutta. Samana vuonna seudulle karkotettiin Nikolai Tšernyševski. Vuosikymmenen lopussa sinne saapui Nikolai Išutin ja 1870-luvun alussa joukko Sergei Netšajevin kannattajia. Suurin osa narodnikeista kärsi rangaistustaan Karassa. Vuosien 1905–1907 vallankumouksen jälkeen poliittisten vankien määrä lisääntyi huomattavasti. Heistä tunnetuimpia olivat sosialistivallankumoukselliset Grigori Geršuni, Proš Prošjan, Jegor Sozonov ja Marija Spiridonova. Karkotettujen joukossa olivat Venäjän valtakunnanduuman bolševikkiryhmän edustajat Vasili Serov ja Aleksandr Važganov sekä myöhempi neuvostojohtaja Jemeljan Jaroslavski.
Venäjän väliaikainen hallitus vapautti poliittiset vangit helmikuun vallankumouksen jälkeen. Samalla armahdettiin myös tavalliset rikolliset. Nertšinskin pakkotyövankila lopetti toimintansa maaliskuussa 1918.
Isokirjopeippi

Kasvin historiaa

Isokirjopeippi on jo vanha koristekasvi Suomessakin. Varsinkin jugendkaudella, vuosina 1890–1915 Suomen rahvas kasvatti sitä maaseudulla huonekasvina.

Tuntomerkit

Isokirjopeippi kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Ominaista kasville ovat kirkasväriset lehdet, yleensä punaiseen ja lilaan vivahtavat sävyt. Alun perin kasvi on trooppinen rikkakasvi. Värinokkonen-nimensä se on saanut nokkosta muistuttavasta ulkonäöstään.

Levinneisyys

Isokirjopeipin levinneisyysalue käsittää koko Kaakkois-Aasian ja ulottuu pohjoisessa Taiwaniin ja Kiinan kaakkoisrannikolle, lännessä Intiaan ja Sri Lankaan, etelässä Australian pohjoisrannikolle ja idässä Salomonsaarille.

Hoito ja kasvatus

Isokirjopeippi menestyy ikkunalaudalla, parvekkeella ja amppelissa sekä valoisalla paikalla ulkona. 
Kasvin voi idättää siemenestä, itämisaika on 2–3 viikkoa 20 °C:ssa. Kylvö tehdään yleensä tammi-kesäkuussa. Kasvi lisääntyy helposti myös pistokkaasta, ja juurruttaminen on helppoa. Kasvia tulisi nyppiä n. 5 viikon välein ja myös leikata, jolloin haaroittuminen on runsaampaa. Kukkimaan kasvia ei kannata päästää, sillä kukat vievät värikkyyden lehdistä. Värikkyyttä heikentää myös liian typpipitoinen lannoitus. Kasvia ei pidä päästää kuivumaan; se viihtyy valoisassa paikassa. Mullan tulisi olla hieman hapanta. Ruukkukasvina isokirjopeippi kasvaa yleensä noin 30 cm:n korkuiseksi, mutta onpa se Suomessa kasvanut yli 80 cm korkeaksi pensaaksikin; isossa ruukussa, hyvässä valossa ja hyvin lannoitetussa, kosteassa mullassa. Isokirjopeipin normaali elinikä on muutama vuosi.
Suomen Säveltäjät

Suomen Säveltäjät ry (ruots. Föreningen Finlands Tonsättare rf) on vuonna 1945 perustettu järjestö, jonka jäsenistö koostuu vakavan musiikin parissa työskentelevistä säveltäjistä. Yhdistyksen tarkoituksena on toimia eri puolilla maata ammattiaan harjoittavien jäsentensä keskinäisenä yhdyssiteenä, valvoa ja tukea säveltäjien taiteellisia, ammatillisia ja taloudellisia etuja sekä edistää maan luovaa säveltaidetta.
Suomen Säveltäjät ry osallistuu intressipiiriinsä liittyvien organisaatioiden toimintaan, ottaa tarvittaessa kantaa ajankohtaisiin kulttuuripoliittisiin kysymyksiin ja pyrkii edesauttamaan suomalaisen musiikin esittämistä, levyttämistä ja kustantamista. Yhdistys järjestää jäsenilleen myös koulutustilaisuuksia yhdessä eri alojen asiantuntijoiden kanssa.
Suomen Säveltäjät ry:n perusti 28 suomalaista taidemusiikin säveltäjää Erik Bergmanin ja Kalervo Tuukkasen aloitteesta. Yhdistyksen päätehtäväksi koettiin taidemusiikin tekijöiden talouden turvaaminen, mistä syystä ensimmäisiin toimenpiteisiin kuului Suomen Säveltäjien Sibelius-rahaston perustaminen. Hankkeen kummina toimi säveltäjä Jean Sibelius itse, ja hänet kutsuttiin yhdistyksen ensimmäiseksi kunniajäseneksi.
Yhdistyksen jäsenmäärä oli vuonna 2014 noin 200. Yhdistyksen kotipaikka on Helsinki, ja sen puheenjohtaja on säveltäjä Antti Auvinen.
Suomen Säveltäjät -yhdistys toimii Kansainvälisen nykymusiikkiseuran (ISCM) kansallisena sektiona.
Fosgeeni

Käyttö

Fosgeeni on bulkkikemikaali, jonka suurin käyttötarkoitus on nykyään polykarbonaattimuovien valmistus, mutta sitä käytetään myös isosyanaattien valmistuksessa polyuretaanimuovien ja muiden karbamaattien (esim. torjunta-aineet) valmistukseen. Fosgeenia valmistetaan hapettamalla hiilimonoksidia kloorikaasulla.
Fosgeenia käytettiin taistelukaasuna ensimmäisessä maailmansodassa, ja sen käyttöä valvotaan kemiallisten aseiden kieltosopimuksen mukaan.

Myrkyllisyys

Fosgeeni on salakavala myrkky, sillä sille altistuminen johtaa oireisiin vasta 24–72 tunnin kuluessa. Fosgeeni on voimakas alkylointiaine (tarkemmin karboksylointiaine) ja solumyrkky, ja se reagoi keuhkojen seinämän proteiinien kanssa. Fosgeenialtistus johtaa nesteen kerääntymiseen keuhkoihin, ja kuolema seuraa yleensä verenhukan, šokin ja hengityselinten pettämisen seurauksena. Toisin kuin hermokaasut, fosgeeni tappaa ainoastaan hengitettynä, ei siis ihon läpi imeytyneenä.
Astrometria

Astrometria on tähtitieteen osa-alue, joka tutkii tähtien sekä muiden taivaankappaleiden paikkoja, etäisyyksiä ja ominaisliikkeitä taivaalla. Astrometria on luonut perustan taivaanmekaniikalle, tähtien liikkeiden tutkimukselle ja galaktiselle tähtitieteelle.

Historia

Astrometria on yksi vanhimmista tieteenlajeista, ja se kehittyi yksinkertaisesta tähtien paikanmäärityksestä. Astrometrian isänä voidaan pitää Hipparkosta, joka laati ensimmäisen kirkkausskaalaa käyttävän tähtiluettelon 100-luvulla eaa. Hipparkoksen käyttämä logaritminen skaala perustui silmin havaittuihin kirkkauksiin ja on yhä nykyisin käytössä perusperiaatteiltaan samanlaisena. Modernin astrometrian kehitti Friedrich Bessel teoksellaan Fundamenta astronomiae, johon oli merkitty 3222 tähden keskimääräinen sijainti 1750–1762 tehtyjen havaintojen perusteella.
Astrometria on synnyttänyt merkittäviä keksintöjä ja edistysaskeleita tieteessä. Aurinkokelloa käytettiin kellonajan mittaukseen ja astrolabit sekä myöhemmin sekstantit auttoivat taivaan kulmien selvittämisessä. Tyko Brahe todisti planeettojen liikkeiden tarkoilla mittauksilla Kopernikuksen aurinkokeskisen maailmankuvan oikeaksi. Lopulta 1900-luvun alussa Henrietta Swan Leavitt havaitsi kefeidien muuttumisjakson ja luminositeetin olevan verrannollisia toisiinsa, kun läheisten kefeidien etäisyyksiä oli laskettu parallaksin avulla. Siten saatettiin laskea minkä tahansa kefeidin etäisyys, ja Edwin Hubble osoitti eräiden tähtisumujen sijaitsevan Linnunradan ulkopuolella muodostaen galakseja.

Nykyisiä tutkimuskohteita

Euroopan avaruusjärjestön Hipparcos-satelliitti määritti vuosina 1989–1993 yli miljoonan tähden sijainnin astrometrisin menetelmin 20–30 millikaarisekunnin tarkkuudella. Myös Maata lähelle radallaan saapuvien asteroidien jäljittäminen tapahtuu astrometrian keinoin. Muiden tähtien ympäriltä on havaittu eksoplaneettoja mittaamalla niiden aiheuttamia pieniä muutoksia tähden näennäisessä sijainnissa, kun tähti ja planeetta kiertävät toistensa ympäri. Lisäksi astrometriaa on käytetty määrittämään pimeän aineen jakautumista galakseissa.
Vega (Street Fighter)

Elämäkerta

Vega syntyi 27. tammikuuta 1967 Kataloniassa, Espanjassa aatelisperheeseen. Nuorena hän alkoi harjoitella Savatea ja Täysi-ikäisenä hän opetteli härkätaistelua, joka kuului aatelisten perinteisiin. Sittemmin Vega muutti Japaniin, jossa hän opetteli ninjutsua. Palattuaan kotimaahansa Vega liittyi salaiseen häkkitaistelupiiriin, jossa hän käytti hyväkseen oppimiansa taitoja yhdistämällä härkätaistelun ninjutsun kanssa. Vegasta tuli samalla hyvin nopeasti turnauksen parhaimpia tappelijoita. Sittemmin Vegan elämään iski tragedia, kun hän oli katsomassa äitinsä kuolemaa isänsä tappaessa hänet. Murha oli isän mukaan rangaistus epäkunnioituksesta isää kohtaan. Tämä sekoitti Vegan mielen ja hän ryhtyi elämään kaksoiselämää: päivisin sulavakäytöksisenä aatelisena ja öisin narsistisena tappajana, joka silppusi rumia ihmisiä käteen kiinnitetyillä pitkillä kolmiteräisillä terillä. Ensimmäiseksi uhriksi joutui hänen isänsä.
Vegan julma taistelutaito ja säälimätön luonne vaikuttivat Shadaloo rikospomo M. Bisonin niin suuresti, että hän tuli henkilökohtaisesti tarjoamaan töitä Shadaloo organisaatioon. Vega hyväksyi tarjouksen parantaakseen esteettistä ymmärrystään. Liityttyään Shadaloohon hänestä tuli yksi M. Bisonin kolmesta henkilökohtaisesta henkivartijasta. Vega oli samalla myös organisaation salamurhaoperaatioiden valvojana. Hän kuitenkin epäonnistui suojelemaan Bisonin salaista "Psycho Drive" -projektia.
Vega palasi pitkän hiljaiselon jälkeen takaisin uudelleen Shadaloon palkkalistoille salamurhaajaksi. Hän on muun muassa hyökännyt Sethin SIN -organisaatioon varastaakseen arvokasta tietoa heidän uudesta projektista. Vega yritti samalla myös tappaa Chun-Lin.

Elokuvat

Vega esiintyi ensi kerran valkokankaalla vuonna 1994 elokuvassa Street Fighter, jossa hahmo työskenteli Shadaloo Tongissa Sagatin alaisena. Vegalla oli elokuvassa hyvin pieni rooli, tapellen vasta lopussa Ryuta vastaan. Hahmoa näytteli Jay Tavare.
Vuonna 2009 Chun-Lihin perustuvassa elokuvassa Street Fighter: The Legend of Chun-Li Vega toimi tällä kertaa alkuperäisen tarinansa mukaan Bisonin alaisena. Poikkeuksellisesti Vegan syy pitää naamiota oli elokuvan mukaan peittää rumaa naamaansa, kun taas alun perin idea oli suojella kauniita kasvojaan. Hahmoa näytteli Black Eyed Peasista tuttu muusikko Taboo.
Louis Leakey

Louis Seymour Bazett Leakey (L. S. B. Leakey) (7. elokuuta 1903 Kenia – 1. lokakuuta 1972) oli kenialainen arkeologi ja luonnontieteilijä. Hänen työnsä ihmisen evoluution tutkijana on merkittävää, ja hän kuuluu Raymond Dartin ja Robert Broomin rinnalla kolmen merkittävimmän alan uranuurtajatutkijan joukkoon.
Leakeyn isä toimi lähetyssaarnaajana Keniassa. Leakey kävi koulun Britanniassa Weymouthissa ja jatkoi opintoja Cambridgen yliopiston St John’s Collegessa. Loukkaannuttuaan rugbyssa hän lähti toipilaana ollessaan British Museumin järjestämälle tutkimusretkelle etsimään dinosaurusten luurankoja. Retken seurauksena hän päätti ryhtyä fossiilien etsijäksi ja valmistui sittemmin antropologiksi.
Vuonna 1926 Leakey ryhtyi valmistelemaan tutkimusretkeä Afrikkaan tarkoituksena etsiä ihmisen kantamuotoa. Tutkijapiireissä ajatusta pidettiin hulluna, sillä ihmisen alkukoti oli tuolloisen käsityksen mukaan Eurooppa. Hän työskenteli Nairobin kansallismuseon hyväksi 30 vuotta, ja sen työn ohella keskeinen tutkimuspaikka oli Olduvain rotko, jossa hän vaimonsa Mary Leakeyn ja myöhemmin poikiensa kanssa teki hidasta tutkimustyötä. Hän nimesi yhden löydön nimelle Homo habilis.
Hänen työtään on jatkanut hänen pojistaan Richard Leakey.
Leakey tuki Birutė Galdikasin työtä orankien, Jane Goodallin työtä simpanssien ja Dian Fosseyn työtä gorilloiden parissa.
Hydroksiurea

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hydroksiurea on värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin poolisiin liuottimiin kuten veteen ja etanoliin. Hydroksiurea on niin kutsuttu antimetaboliitti. Syöpien hoidossa hydroksiurean vaikutus perustuu siihen, että se toimii ribonukleotidireduktaasin inhibiittorina. Solut tarvitsevat ribonukleotidireduktaasia DNA:n synteesissä tarvittavien deoksiribonukleotidien biosynteesiin. Vaikutus kohdistuu solun elinkierrossa erityisesti niin kutsuttuun S-vaiheeseen. Hydroksiureaa käytetään muun muassa kohdunkaulan syövän, kroonisen myelooisen leukemian hoidossa. Lisäksi muita käyttökohteita ovat polysytemia veran eli liiallisten punasolujen määrän ja trombosytoosin eli liiallisten verihiutaleiden määrän hoitaminen. Hydroksiurea on myös tärkeä lääkeaine sirppisoluanemian hoidossa. Yhdiste metaboloituu ihmiselimistössä typpimonoksidiksi ja indusoi sikiövaiheen hemoglobiinin muodostumista.

Haittavaikutukset

Tyypillisiä hydroksiurean aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla päänsärky, huonovointisuus, kuumeilu, sekä ihoreaktiot. Tyypillisiä ovat myös luuydinsuppressio, mikä voi johtaa anemioihin. Lääkeaine voi myös aiheuttaa säärihaavoja.

Valmistus

Hydroksiurean valmistuksen lähtöaineet ovat hydroksyyliamiini ja kaliumsyanaatti. Reaktio suoritetaan tyypillisesti johtamalla hydroksyyliamiiniliuosta emäksisellä ioninvaihtohartsilla ja kaliumsyanaatilla täytetyn kolonnin läpi.
YSR:n piirikunta

Piirikunnan nimi

Vuonna 2010 Kadapan piirikunta uudelleennimettiin YSR:n piirikunnaksi 2. syyskuuta 2009 menehtyneen Andhra Pradeshin pääministerin Y. S. Rajasekhara Reddyn mukaan, joka oli kotoisin piirikunnasta.
Alajärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,4 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Padasjoen alueeseen (14.251) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 81,9 metriä mpy.
Jämsän reitti

Jämsän reitti on vesistöreitti Jämsän, Petäjäveden ja Multian kuntien alueella Keski-Suomessa. Se kuuluu Kymijoen vesistöön, ja sen vedet laskevat Jämsänjokea pitkin Päijänteeseen. Reitin valuma-alueet ovat Multialta alkava Pengerjoen valuma-alue, Petäjävedeltä alkava Ala-Kintauden valuma-alue ja Petäjäveden alue. Pengerjoen ja Ala-Kintauden alueet yhtyvät Jämsänvesi-nimisessä järvessä. Ison Rautaveden valuma-alue on Koskenpäässä ja Jämsänjoen alue sen eteläpuolella.
Jämsänvedeltä alaspäin vesistöä nimitetään Wanhan Witosen melontareitiksi, ja se koostuu pienistä järvistä, joista ja koskista, jotka ovat kohtuullisen helppoja melottavia. Reitin varrella vaihtelevat erämaaluonto ja rakennettu kulttuurimaisema. Melontareitin kokonaispituus on 75 km. Wanha Witonen on saanut nimensä vuonna 1909 käyttöönotetusta arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelemasta viiden markan setelistä. Setelin keskellä kuvattu järvimaisema on maalattu Jämsänkosken Rasuanniemestä.
Erwin Planck

Elämä

Erwin Planck oli kuuluisan fyysikon Max Planckin poika. Vuonna 1932 hänestä tuli valtiosihteeri valtakunnankansliaan Franz von Papenin ja myöhemmin Kurt von Schleicherin alaisuuteen. Schleicher murhattiin vuonna 1934 pitkien puukkojen yönä. Planck yritti turhaan selvittää ystävänsä Schleicherin murhaa.