google/wiki40b huggingface dataset:
VT-linja

Vammelsuun–Taipaleen linja eli VT-linja oli suomalaisten toinen puolustuslinja jatkosodassa Karjalankannaksella.
Ylipäällikkö antoi 6. marraskuuta 1941, määräyksen Karjalankannaksen armeijakunnille, että niiden oli määrä suunnitella etulinjan taakse tukilinja. Näin suunniteltiin VT-linja, jonka rakennustöitä tehtiin vuosina 1942–1943, joihin osallistui pääosin Kannaksen yleisreservejä, joka oli perin vähäinen joukko näinkin suureen rakennusurakkaan. Myöhemmin linjan rakennustöissä käytettiin päälinjasta (Mannerheim-linja) taakse reserviin vedetyt 3. ja 18. divisioonan sekä Ratsuväkiprikaatin miehet aina Neuvostoliiton suurhyökkäykseen asti. Rakennustöiden johtoon Mannerheim määräsi Yleisesikunnan päällikön kenraaliluutnantti Edvard Hanellin 28. tammikuuta 1942 alkaen.
VT-linja kulki Suomenlahdelta Vammelsuusta Sahakylään, jossa se ylitti Viipurin–Leningradin radan ja jatkoi Kuuterselän kylään ja edelleen Kotselän kylään ja edelleen Kivennavan, Siiranmäen kautta Kirjasalon rajamutkaan, josta se siirtyi valtakunnan rajan poikki Neuvostoliiton puolelle Raasulissa. Raasulista linja jatkoi Raudun eteläpuolitse Riiskaan Vuoksen suvannon rannalle ja edelleen Taipaleenjokea pitkin Laatokkaan.
Puna-armeijan suurhyökkäyksen alkaessa kesäkuussa 1944 oli VT-linja vielä keskeneräinen. Se oli linnoitettu jotensakin Vemmelsuulla ja Kivennavan kaistalla sekä joltisakin Sahakylässä ja Viipurin–Leningradin radan varressa. Näin tämä keskeneräinen tukiasema murtui Kuuterselässä 15. kesäkuuta. Samaan aikaan puolustus murtui Suomenlahden lähellä, ja vaikka Siiranmäessä saatiin torjuntavoitto, se ei enää pelastanut VT-asemaa. Linjaa puolustamassa oli liian vähän suomalaisia, vain viisi divisioonaa ja ratsuväkiprikaati, venäläisten viittä armeijakuntaa vastaan. Lisäksi torjunnan kannalta tärkeä tykistö puuttui. Linjan murruttua suomalaiset aloittivat vetäytymisen VKT-asemaan 16. kesäkuuta 1944 alkaen.
Päijänne (Mänttä-Vilppula, Innala)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Salusjärven valuma-alueeseen (35.419) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113 metriä mpy.
Armfeltin koulu

Armfeltin koulu on peruskoulu Salon kaupungissa Halikossa. Koulun nimi oli vuoteen 2009 asti Halikon yläaste. Koulu palvelee Halikon, Kuusjoen, Pajulan, Hajalan ja osaa Ollikkalan alueiden 1.–9 -luokkalaisia, joita koulussa on yhteensä noin 910. Opettajia koulussa on 79.
Armfeltin koulussa on ensimmäisellä luokalla kaksi yleisopetuksen rinnakkaisluokkaa, toisella luokalla on kaksi rinnakkaisluokkaa, kolmannella luokalla on kolme rinnakkaisluokkaa, neljännellä luokalla on kaksi rinnakkaisluokkaa, viidennellä luokalla on kaksi rinnakkaisluokkaa ja kuudennella luokalla on kolme rinnakkaisluokkaa. Lisäksi koulussa on kolme erityisluokkaa vuosiluokilla 1.–6. Seitsemännellä luokalla on kahdeksan rinnakkaisluokkaa, kahdeksannella luokalla on kymmenen rinnakkaisluokkaa ja yhdeksännellä luokalla on yhdeksän rinnakkaisluokkaa. Lisäksi koulussa toimii joustavan perusopetuksen jopo-luokka ja kolme yksilöllistetyn opetuksen Y-luokkaa.
Sääntelyhäiriö

Teoriaa

Sääntelyhäiriö voi tapahtua kysyntä- tai tarjontapuolella. Kysyntäpuolen häiriöt voivat liittyä äänestyskäyttäytymisen ongelmiin tai preferenssien paljastamisen ongelmaan: miten saada tietää kuluttajien todelliset preferenssit, jos näiden ei tarvitse todistaa niiden voimakkuutta kukkarollaan, tai miten kerätä niistä tarpeeksi yksityiskohtaista informaatiota muuten kuin hintamekanismin kautta. Tarjontapuolen ongelmat liittyvät usein päämies-agentti-ongelmaan.

Näennäismarkkinat

Joskus sääntelyhäiriöitä yritetään välttää käyttämällä sääntelyn apuna näennäismarkkinoita. Tällöin tulee vastaan näennäismarkkinahäiriöitä, joilla on samoja syitä kuin markkinahäiriöillä.
Elgin, Joliet and Eastern Railway

Elgin, Joliet and Eastern Railway (AAR-lyhenne: EJE) on yhdysvaltalainen Class II -luokan rautatie joka toimii Illinoisin ja Indianan osavaltioiden alueella.
Loppuvuodesta 2007 Canadian National ilmoitti aikeistaan ostaa valtaosan yhtiön rataverkosta ja toiminnoista, kauppa odottaa vielä Surface Transportation Boardin hyväksyntää.

Rataverkko

175 mailin mittainen rautatie kulkee Chicagon esikaupunkialueen reunamilla kulkien Garystä, Chicagon eteläpuolelta Michiganjärven rannalta Jolietin ja Elginin kautta Waukeganiin Chicagon pohjoispuolelle jälleen Michiganjärven rantaan, muodostaen puoliympyrän. Radalta on siis yhteydet kaikkiin Chicagosta lähteviin eri yhtiöiden pääratoihin, joita kautta se lähettää ja vastaanottaa liikennettä. Yhteyksiä on myös mm. Indiana Harbor Belt, Belt Railway of Chicago, ja Chicago Rail Link -terminaalirautatieyhtiöihin. Radalla on myös monia sivuratoja ja raiteita. Suurin ja vilkkain ratapiha on Kirk Yard, 58 raiteen järjestelyratapiha Garyssa, joka käsittelee päivittäin yli 1000 vaunua. Myös Jolietissa on suuri noin 60 raiteen ratapiha, mutta sitä käytetään nykyään lähinnä ylimääräisten tavaravaunujen varastointiin ja se käsitteleekin vain noin 100 vaunua päivässä.

Liikennöinti

Radan varrella on paljon raskasta teollisuutta, mm. lukuisia terästehtaita, kemianteollisuutta, öljynjalostamoja, voimaloita, logistiikkakeskuksia ja konepajoja. Ehkäpä merkittävin asiakas on US Steelin massiivinen terästehdas Garyssa.
EJE hoitaa myös US Steel:in tehtaiden sisäiset vaihtotyöt, tehtailla operoi vuorokauden aikana noin 40 vaihtotyövuoroa.
Jussi V. Koivisto

Jussi V. Koivisto on suomalainen kauppatieteiden tohtori, joka on erikoistunut kansainväliseen kauppaan. 
Jussi V. Koivisto on suorittanut kauppatieteiden tohtorin tutkinnon Helsingin kauppakorkeakoulussa, joka tunnetaan nykyään Aalto-yliopiston  kauppakorkeakouluna, vuonna 1999 pääaineenaan kansainvälinen liiketoiminta. Hänen koulutuksensa sisältää myös filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1989, ja orkesterinjohdon D-kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa vuonna 1990.
Kansainvälisesti Jussi V. Koivisto on toiminut vierailevana professorina ja vierailevana tutkijana mm. Stanfordin yliopistossa, Tokyo University of Foreign Studies -yliopistossa, Klagenfurtin yliopistossa, Canada China Istitutessa, University of Albertassa, ja Korea Institute of Industrial Policy Studiesissa. Suomessa, hän on luennoinut tai tutkinut Helsingin kauppakorkeakoulussa, Teknillisessä korkeakoulussa, Vaasan yliopistossa, Tampereen yliopistossa ja ETLAssa.
Elinkeinoelämässä, Jussi V. Koivisto on työskennellyt mm Datex-Ohmeda Oyj:ssä, Nokia Oyj:ssä vastuualueenaan kansainvälinen yritysten fuusiot ja yritysostot, divestoinnit ja strategisen allianssit, VIA Groupissa johtajana ja strategiakonsulttina, ja TeliaSonera Oyj:ssä vastuualueenaan suunnitella ja tukea lajoja yritysarkkitehtuurin sekä organisaation ja toimintamallin muutoksia. Lisäksi hän on konsultoinut lukuisia yrityksiä useissa maissa. Hän on toiminut myös  Cone Advisor Oy:n advisory boardin jäsenenä. Hän on myös toiminut konsulttina lukuisille yrityksille erityisesti biotekniikan, lääkinnällisten laitteiden, lääkkeiden ja tieto- ja viestintätekniikan toimialoilla, sekä valtion virastoille, ja hallitustenvälisille organisaatioille.
Jussi V. Koivisto on kirjoittanut tai mukana kirjoittamassa kirjoja ja artikkeleita yrityskaupoista ja fuusioista, kulttuurienvälisestä liikkeenjohdosta, ksähköisen liiketoiminnan kansainvälisestä oikeudesta, teknologiastrategiasta, liiketoiminnasta Kiinassa ja Japanissa, ja korkeakoulujen kansainvälistymisestä. Hän on myös tuottanut tv-dokumentteja kansainvälistymisen strategioista ja prosesseista suomalaisissa yrityksissä.
Soong Mei-ling

Lapsuus

Kuuden lapsen perheeseen Song Meiling syntyi Shanghaissa varakkaan hakkakiinalaisen  metodistiliikemiehen Charlie Soongin perheeseen. Encyclopædia Britannican mukaan Song Meiling syntyi Wenchangissa, Hainanin saarella. Hän kävi yhdysvaltalaista yksityiskoulua Shanghaissa 8-vuotiaasta lähtien ja valmistui 1917 hyvin arvosanoin Yhdysvaltain itärannikolla sijaitsevasta Wellesleyn Collegesta.

Avioliitto

Song Meiling tapasi Tšiang Kai-šekin vuonna 1920. Tämä oli Songia 11 vuotta vanhempi, naimisissa ja buddhalainen, joista syistä Songin äiti vastusti avioliittoa tyttärensä kanssa. Asia korjaantui, kun Tšiang Kai-šek sai avioeron ja lupasi kääntyä kristinuskoon. Pariskunta oli lapseton.
Song Meilin auttoi miestään ymmärtämään länsimaista kulttuuria ja sai aikaan kenraali Claire Lee Chennaultin johtaman kiinalais-amerikkalaisen lentokoulun perustamisen. Hän vaati koko toisen maailmansodan ajan Yhdysvalloilta enemmän sotavarusteita Kiinalle.
Yhdysvalloissa Song oli hyvin suosittu. Hänen kuvansa ilmestyi usein Time–aikakauslehden kannessa. Kun Tšiang Kai-šekistä tehtiin vuoden mies, Song sai liikanimekseen 'Lohikäärme-Lady'. Song Meilingistä tuli 18. helmikuuta 1943 ensimmäinen Kiinan kansalainen, joka puhui Yhdysvaltain kongressissa. Hänen aiheenaan oli Kiinan panos meneillään olleessa sodassa. Samana vuonna hän osallistui näkyvästi valtionpäämiesten tapaamiseen, niin sanottuun Kairon konferenssiin. 
Kun Tšiang Kai-šekin hallitus koki tappion Kiinan sisällissodassa vuonna 1949, Song Meiling seurasi miestään Taiwanin saarelle. Song Meilingin sisko Song Qingling jäi Manner-Kiinaan ja liittyi kommunisteihin. Tšiang Kai-šekin kuoleman jälkeen vuonna 1975 Song Meilingilla oli ristiriitaiset suhteet Taiwanin uuden presidentin Tšiang Tšing-kuon kanssa, joka oli Tšiang Kai-šekin poika ensimmäisestä avioliitosta.

Muutto Yhdysvaltoihin

Vuonna 1975 Song Meiling muutti Yhdysvaltoihin. Songin perhe omisti 146 000 m²  kiinteistön New Yorkin läheltä. Song Meiling palasi vuonna 1988 Taiwaniin Tšiang Tšing-kuon hautajaisiin, joissa tapasi vanhoja liittolaisiaan ja yritti päästä valtaan. Mutta Taiwanin uudeksi presidentiksi valittiin erilaisen poliittisen suuntauksen omaava Lee Teng-hui, ja Song Meiling palasi takaisin Yhdysvaltoihin.  
Tämän jälkeen Song Meiling näyttäytyi harvoin julkisuudessa. Vuonna 1995 hänet kutsuttiin Yhdysvaltain kongressiin viettämään toisen maailmansodan päättymisen 50-vuotispäivää. Song Meiling vieraili Taiwanilla viimeisen kerran vuonna 1995. 
Song myi Long Islandilla, Upper East Sidessa sijainneen Gracie Squaren kiinteistönsä vuonna 2000, asui loppuelämänsä  mustapukuisten henkivartijoidensa kanssa, yksin Manhattanilla. Song kuoli Manhattanin asunnossaan vuonna 2003, 102 tai 106 vuoden iässä riippuen siitä syntyikö hän vuonna 1897 vai 1901 mikä on kiisteltyä. Hänet on haudattu Ferncliffin hautausmaalle Hartsdaleen New Yorkiin.
Jalustin (luu)

Jalustin (lat. stapes) on yksi välikorvan kuuloluista. Jalustin on korvan sisin kuuloluu, ja se välittää kuuloluuketjun värähtelyjä eteisikkunan kautta sisäkorvaan. Noin kolmen millimetrin pituudellaan jalustin on pienin ja kevyin ihmisen luista.
Dearborn

Yleistä

Ennen siirtoaisten saapumista, alueella oli jo tuhansia vuosia elänyt erilaisia alkuperäiskansoja. Historiallisesti tunnetut heimot kuuluivat valtaosin algonkilaista kieliperhettä edustaneisiin, mutta alueella asui myös irokeesien kieliryhmään kuuluneita huroneita. Ranskalaisilla oli alueella kauppa-asema, joka palveli vastaperustettua Detroitia ja sen siirtokuntalaisia. Euroopassa käydyn Seitsenvuotisen sodan heijastuessa myös merientakaisiin siirtokuntiin, Ranska menetti tämän alueen hallinnan Britti-imperiumille vuonna 1763.
Dearbornin alueelle alkoi asettua lisää Euroopasta tulleita siirtolaisia Yhdysvaltain vapaussodan päätyttyä ja olojen rauhoituttua. Väestömäärän kasvaessa alueen siirtokunnista muodostettiin vuonna 1833 Dearborn Township, jonka sisällä silloinen Dearbornvillen kylä oli. Alueet nimettiin Yhdysvaltain vapaussodan aikaisen patriootti Henry Dearbornin kunniaksi. Alue yhdistettiin yhdeksi Dearbornin kunnaksi vuonna 1893.
Vuonna 1927 Dearbornista tuli kaupunki. Kaupungin nykyiset rajat ovat perua vuonna 1928 pidetystä äänestyksestä, jonka tuloksena Dearborn yhdistyi naapurikuntansa Fordsonin kanssa.
Näiden kahden kunnan entinen raja-alue, Dearbornin läntisellä laidalla, on edelleen hyvin harvaan rakennettu. Henry Ford osti täältä isot maa-alueet, joille hän rakennutti asuinkiinteistönsä Fair Lanen. Myöhempiä samalle seudulle sijoittuneita kiinteistöjä ovat Ford Motor Companyn pääkonttori sekä muita yhtiön toimintaan liittyviä rakennuksia, Ford-lentokenttä, joka on myöhemmin muutettu ajoneuvojen testialueeksi, The Henry Ford -ulkoilmamuseo, Henry Ford Centennial Library -kirjasto, taidekeskus Ford Community & Performing Arts Center ja ostoskeskus Fairlane Town Center. Koska seutu oli Henry Fordin aikana viljelysmaata, nykyisinkin alueen avoimilla alueilla viljellään auringonkukkia ja Henry Fordin suosikkia, soijapapua. Satoa alueelta ei kuitenkaan kerätä.
Aki Linnanahde

Aki Linnanahde (s. 26. joulukuuta 1978 Tampere) on suomalainen juontaja, toimittaja ja tuottaja. Linnanahde juontaa Radio Novan Aamua yhdessä Minna Kuukan kanssa.

Ura

Linnanahde aloitti työnsä radion parissa Sport FM:llä, jossa hän työskenteli juontajana ja tuottajana vuosina 2001–2003. Vuonna 2003 Sport FM lopetti toimintansa ja Linnanahde siirtyi Radio Cityn iltapäiväjuontajaksi. Elokuussa 2005 hän alkoi juontaa Radio Cityn aamua ja sai työstään Vuoden radiojuontaja 2006 -tittelin yhdessä kollegansa Jussi Heikelän kanssa.
Radio City lopetti toimintansa vuonna 2006. Linnanahde siirtyi juontamaan Heikelä-Linnanahde Korporaatiota Radio Rock -kanavalle. Heikelä-Linnanahde Korporaatio valittiin vuoden 2009 Radio Gaalassa Vuoden parhaaksi radio-ohjelmaksi. Linnanahteen viimeinen lähetys Radio Rockilla kuultiin 6. marraskuuta 2009.
Aki Linnanahde toimi studioisäntänä Urheilukanavan televisioimissa Veikkausliigan jalkapallo-otteluissa sekä URHOtv:n urheiluohjelmissa. Hän on juontanut kaksi tuotantokautta TV2:n Sisu – Tarinoita urheilusta -ohjelmaa. Toukokuussa 2010 Aki Linnanahde nimitettiin MTV Median jääkiekkotuottajaksi, vastuualueenaan uuden kiekkotuotteen suunnittelu ja tuotannon johtaminen. Hän irtisanoutui omasta tahdostaan jo vuoden kuluttua ja siirtyi Yellow Film & TV -tuotantoyhtiöön tekemään televisio-ohjelmia. Linnanahde toimi tuottajana Venla -palkitussa Mestareiden mestari -realityohjelmassa. Ohjelmaa esitettiin MTV3:ella vuoden 2012 tammikuusta alkaen. Samana keväänä Linnanahde tuotti ja käsikirjoitti TV5:llä päivittäistä Tuomas Enbuske Talk Show’ta.
Elokuussa 2012 Linnanahde palasi radion pariin ja aloitti juontotyöt Radio Novalla. Hän juonsi Enbuske & Linnanahde Crew’ta yhdessä Tuomas Enbusken ja Minna Kuukan kanssa. Enbuske ja Linnanahde laajensivat ohjelmaa myös television puolelle. Syksyllä 2012 Enbuske & Linnanahde Crew’ta esitettiin Subin torstai-illoissa. Ohjelma siirtyi MTV3:elle vuoden 2013 alussa ja sitä tehtiin yhteensä kuusi tuotantokautta. Ohjelma palkittiin parhaan keskusteluohjelman Venlalla vuonna 2014.
Vuonna 2014 Linnanahde perusti Aku Hirviniemen kanssa Digimates-yrityksen, joka tuotti internetsivuja ja yrityksille digitaalisia viestintäratkaisuja.
Keväällä 2016 Aki Linnanahde teki paluun Radio Novalle ja aloitti kanavan aamuohjelman juontajana yhdessä Minna Kuukan kanssa. Saman vuoden syksynä Linnanahde toimi tuottajana Arman Alizadin ensimmäisessä suorassa keskusteluohjelmassa ArmanLIVE:ssä.
Linnanahteen esikoisteos, jääkiekkoilija Jere Karalahden elämäkerta Jere ilmestyi syksyllä 2017. Kirja oli vuoden 2017 kuunnelluin äänikirja ja myydyin tietokirja.
Helmikuussa 2018 Aki Linnanahde avasi oman YouTube -kanavan.

Yksityiselämä

Aki Linnanahde syntyi vuonna 1978 Tampereella. Hänen isänsä oli Matti Linnanahde. Hän on asunut suurimman osan lapsuudestaan ja nuoruudestaan Nurmijärvellä.
Nykyään Linnanahde asuu perheensä kanssa Vantaalla, mutta viettää paljon vapaa-aikaansa myös Turussa.
Linnanahde suoritti varusmiespalveluksensa vuonna 1998. Sotilasarvoltaan hän on kersantti.
Emil Öist

Emil Arvid Öist (10. tammikuuta 1895 Vaasa – 30. heinäkuuta 1966) oli suomalainen jääkärivääpeli ja suojeluskuntaupseeri.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat puuseppä Johan Öist ja Sofia Maria Rönnholm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Tyra Alice Påttin kanssa.

Opinnot

Öist kävi kansakoulun ja Vaasan kauppakoulua vuosina 1915–1916.

Jääkärikausi

Öist työskenteli liikeapulaisena Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Aa-joelta hänet lähetettiin Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 2. elokuuta 1917. Takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon hän palasi helmikuussa 1918 juuri ennen pataljoonan kotiuttamista.

Suomen sisällissota

Öist saapui takaisin Suomeen 24. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella matkalla Vaasaan. Perille päästyään hänet ylennettiin jefreitteriksi ja komennettiin joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, missä joukossa hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Öist siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, jonka tunnettiin myöhemmin nimellä Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä vääpelinä 2. konekiväärikomppaniassa. myöhemmin hänet siirrettiin Turun kaupungin komendanttivirastoon ja oli 15. tammikuuta - 30. kesäkuuta 1919 välisen ajan kouluttajana Vaasan suojeluskunnassa. Armeijasta hän erosi sotapalveluksesta 1. lokakuuta 1920 ja sai sen jälkeen töitä prokuristina ja osastopäällikkönä C. J. Hartmanin liikkeestä Vaasasta. Siviilitöidensä ohella hän toimi myös Suojeluskuntajärjestössä vuosina 1920–1924 ollen päällikkönä Vaasan suojeluskunnan 3. komppaniassa ja myöhemmin Vaasan suojeluskuntapiirin IV alueella.

Talvi- ja jatkosota

Öist osallistui talvisotaan Vaasan suojeluskuntapiirin II alueen päällikkönä ja jatkosodan puhjettua hän sai johdettavakseen Vaasan suojeluskuntapiiri. Sotien jälkeen hän palasi C. J. Hartmanin palvelukseen.
Särölammit

Maantietoa

Särölamminkorvessa ja sen pohjoispuolella on kolme lampea, joita kutsutaan monikossa Särölammit. Niistä pohjoisin on samalla suurin lammista. Sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Etelämpänä oleva lampi on 200 metriä pitkä ja eteläpuolella oleva kolmas lampi on alle 100 metriä leveä. Pohjoisen lammen rantaviivan pituus on 500 metriä. Kaikkien lampien rannat ovat soistunutta metsämaata, mutta eteläisen lammen rannat ovat avosuota. Pohjoimmassa lammessa on saari.

Vesistösuhteet

Lammet sijaitsevat Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen yläosan valuma-alue kuuluu. Lampien vedenpintojen korkeudet ovat 143,3 metriä mpy. (suurin), 143,5 metriä (keskimmäinen) ja 143,9 metriä (eteläisin). Lammet on yhdistetty toisiinsa ja eteläisiin soihin kaivetuilla ojilla, joita on lampien välissäkin useita. Lammet laskevat ojaa myöten, joka yhtyy alempana Sitturinojaa, joka laskee Renkajärveen.
MIDI

MIDI (lyhenne englannin kielen sanoista Musical Instrument Digital Interface, joka tarkoittaa musiikkisoittimien digitaalista liitäntää tai rajapintaa) on tiedonsiirtojärjestelmä, joka on suunniteltu välittämään viestejä sähköisten musiikkilaitteiden välillä.

Yleistä

MIDI mahdollistaa esimerkiksi tietokoneiden, syntetisaattoreiden, äänikorttien ja rumpukoneiden välisen viestinnän ja tiedonvaihdon.
Myös useat soittamisen opetteluun käytetyt ohjelmistot kuten Guitar Pro ja TuxGuitar, sekä nuotinnusohjelmistot kuten Sibelius, Rosegarden, MuseScore, Dinothesus  ja Finale, hyödyntävät MIDI-rajapintaa.
General MIDI on standardi MIDI-laitteiden yhtenäistämiseksi. Lähinnä General MIDI määrittää eri soitinäänet ja niiden sijainnin; esimerkiksi yleensä rummut/perkussiot ohjataan kanavalla 10. Itse MIDI voi ohjata melkoisen määrän eri toimintoja. 
Nykyisin yleisesti käytössä ovat tietokoneissa VST-instrumentit ja -efektit. Niitä ohjataan joko MIDI:llä tai sekvensseri-ohjelman automaatio-toiminnolla. Sekvensseriin voi nykyisin syöttää nuottidataa vaikkapa pelkästään kanavalla yksi. Sekvenseriohjelmassa näitä kanavia tai raitoja voi olla esimerkiksi 48, tai rajattomasti, riippuen tietokoneen tehosta. Yleisimpiä MIDI-sekvenssereitä ovat Cubase, Reason, Ableton Live, Reaper, SONAR, FL Studio sekä LMMS.

Historia

1970-luvun lopulla elektroniset musiikintekovälineet alkoivat yleistyä niiden hinnan laskemisen seurauksena. Kuitenkin useimmat laitteet eri valmistajilta olivat yhteensopimattomia keskenään ja ne tarvitsivat useita lisälaitteita toimiakseen yhdessä. Vuonna 1981 ääni-insinööri ja syntetisaattorisuunnittelija Dave Smith esitteli Audio Engineering Societylle suunnittelemansa MIDI-standardin ratkaisuna tähän ongelmaan. Ehdotus herätti laajaa kiinnostusta. MIDI-standardimäärittely 1.0 on kirjoitettu vuonna 1982, mutta on päivitetty useita kertoja sen jälkeen. 
Nykyään Dave Smithin yleensä sanotaan olevan MIDI:n isä. MIDI-teknologia on tätä nykyä standardisoitu ja sitä ylläpitää MIDI Manufacturers Association (MMA).
Atari ST oli ensimmäinen tietokone, jossa oli integroitu MIDI-tuki.
Nazzareno Zamperla

Nazzareno Zamperla (s. 25. huhtikuuta 1937 Treviso) on italialainen elokuvanäyttelijä.
Sirkusperheeseen syntynyt Zamperla työskenteli sijaisnäyttelijänä ja esitti 1960-luvulta lähtien sivuosia seikkailu- ja peplum-elokuvissa sekä spagettiwesterneissä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Nick Anderson ja kutsumanimellä Neno. Zamperlan veli Rinaldo on myös esiintynyt elokuvissa.
Juuli Niemi

Juuli Niemi (s. 24. heinäkuuta 1981) on suomalainen proosarunoilija, kirjailija ja käsikirjoittaja.
Niemi on valmistunut ylioppilaaksi vuonna 1999 ja opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa sekä kirjoittamista Oriveden opistossa. Hänen esikoisteoksensa Tara ilmestyi vuonna 2003. Häneltä on julkaistu myös toinen proosarunoteos Pitkästä ilosta (2005) sekä novellikokoelma Tule hyvä (2007). Hänen teoksensa Et kävele yksin sai vuoden 2016 lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon.
Niemi on käsikirjoittanut sisarensa Inari Niemen ohjaaman Kesäpaikka-novellielokuvan (2009) sekä isänsä Raimo O. Niemen ohjaaman elokuvan Roskisprinssi (2011). Jälkimmäinen perustuu Tuija Lehtisen samannimiseen romaaniin.
Pertti Nieminen (urheilija)

Pertti Ilmari ”Pepita” Nieminen (9. joulukuuta 1936 Hämeenlinna – 9. marraskuuta 2016 Turku) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.
Nieminen aloitti uransa HPK:ssa vuonna 1952. Kerhossa hän pelasi kuusi kautta ennen siirtymistään TPS:aan. Hän oli turkulaisten ensimmäisiä hankintoja muualta Suomesta. Turussa Nieminen pelasi uransa loppuun, vuoteen 1971. Kahtena viimeisenä kautena hän toimi TPS:n pelaajavalmentajana ja myöhemmin pelkkänä valmentajana. Nieminen pelasi SM-sarjaurallaan 211 ottelua ja teki pisteet 135+57.
Nieminen pelasi maajoukkueessa 82 kertaa tehoin 27+8. MM-kisoissa hän pelasi viidesti ja olympialaisissa kerran.
Jalkapallossa Nieminen voitti SM-hopeaa TPS:ssa vuonna 1960.
Pertti Niemisen veli Antero Nieminen pelasi jääkiekkoa maalivahtina HPK:ssa.
Tuula Väätäinen

Tuula Anneli Väätäinen (o.s. Häkkinen; s. 2. lokakuuta 1955 Maaninka) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko Savo-Karjalasta. Hän toimi Pohjois-Savon vaalipiirin kansanedustajana kolmen vaalikauden ajan vuosina 2003–2015. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Väätäinen ei tullut valituksi jatkokaudelle; hänen äänimääränsä oli 4698. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Väätäinen palasi eduskuntaan.
Eduskunnassa Tuula Väätäinen istui kaudella 2011–2015 puolustusvaliokunnassa sekä valtiovarainvaliokunnan hallinto- ja turvallisuusjaostossa sekä kunta- ja terveysjaostossa. Siilinjärven kunnanvaltuuston jäsen Väätäinen oli vuosina 1992-2014. ja toimi Ensi- ja turvakotien liiton varapuheenjohtajana vuosina 2011-2016. 
Kuopion Invalidit ry:n puheenjohtajana Tuula Väätäinen on toiminut vuodesta 2015 lähtien ja vuodesta 2017 hän on ollut Kuopion kaupunginvaltuuston 2. vpj.,  ja vuodesta 2018 Savonia-ammattikorkeakoulun hallituksen jäsen. Koulutukseltaan Väätäinen on erikoissairaanhoitaja ja perheterapeutti.