google/wiki40b huggingface dataset:
Freddie Spencer

Frederick "Freddie" Burdette Spencer (s. 20. joulukuuta 1961 Shreveport, Louisiana) on kilpauransa lopettanut yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän on lajin kolminkertainen maailmanmestari. Spencer voitti 250-kuutioisten MM-sarjan vuonna 1985 ja 500-kuutioisten MM-sarjan vuosina 1983 ja 1985. Spencer teki historiaa voittamalla 250- ja 500cc -luokkien maailmanmestaruudet samana vuonna. Kukaan muu ei ole pystynyt vastaavaan. Hän oli 500-kuutioisten nuorin osakilpailuvoittaja ja nuorin maailmanmestari, kunnes espanjalainen Marc Márquez rikkoi molemmat ennätykset vuonna 2013.
Freddie Spencer, lempinimeltään Fast Freddie aloitti moottoripyöräilyuransa sorakisoissa. Ensimmäisen kerran hän kilpaili 5-vuotiaana. Ratakisaan Spencer osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1972 11-vuotiaana 100-kuutioisella Yamahalla. Ammattilaiseksi hän siirtyi vuonna 1978. Spencer voitti USA:n Superbike -sarjan osakilpailun alle 19-vuotiaana ja on nuorin osakilpailuvoittaja. Vuosina 1980 ja 1981 hän osallistui villillä kortilla kahteen MotoGP-osakilpailuun, mutta ei päässyt kummallakaan kertaa maaliin. Ensimmäisen täyden MM-sarjan Spencer kiersi kaudella 1982, jolloin hän voitti ensimmäisen MM-osakilpailunsa alle 21-vuotiaana ja oli kokonaispisteissä kolmas. Seuraavalla kaudella Spencer voitti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden alle 22-vuotiaana. Hän voitti maanmiehensä Kenny Robertsin kahdella pisteellä. Kaudella 1984 Spencer voitti viisi osakilpailua ja oli kerran toinen, mutta niin monta osakilpailua jäi väliin, että hän oli kokonaispisteissä vasta neljäs. Freddie Spencerin paras kausi oli 1985 jolloin hän voitti sensaatiomaisesti sekä 250-kuutioisten että 500-kuutioisten maailmanmestaruudet. Hän voitti molemmissa luokissa seitsemän osakilpailua ja oli yhteensä 18 kertaa palkintopallilla. Spencer voitti viisi kertaa osakilpailun samana päivänä molemmissa sarjoissa.
Tuplamestaruuskauden jälkeen Spencer kärsi loukkaantumisista eikä saanut enää palkintopallisijoituksia. Hän ajoi seuraavan kerran täyden MM-sarjan vasta kaudella 1989, joka jäi myös viimeiseksi. Spencer ajoi vielä kaudella 1993 kolme osakilpailua ja lopetti sitten MotoGP-uransa. Yhdysvaltain Superbike-sarjassa hän ajoi vielä muutamia osakilpailuja ja päätti kilpauransa lopullisesti kaudella 1996.
Kilpauran jälkeen Freddie Spencer on toiminut televisiossa moottoripyöräkilpailujen asiantuntijakommentaattorina. Hän on myös pitänyt ajokoulua Las Vegasissa vuodesta 1997 lähtien.
Mohamed Fofana

Seurajoukkueura

Fofana muutti Pariisiin vuonna 2001 ja sieltä myöhemmin Englantiin, jossa hän edusti Oxford Unitedia kolmen vuoden ajan. MYPAn kanssa Fofana teki sopimuksen elokuussa 2006. Lisäksi hän pelasi Veikkausliigassa FC Lahden joukkueessa kaudet 2009–2010. Yhteensä Fofanalle kertyi 88 liigaottelua, joissa hän teki 7 maalia.
Kaudeksi 2011 hän siirtyi Ykkösessä pelaavaan FC PoPaan ja sieltä jo kesäkuun alussa Kakkosen B-lohkon Lohjan Palloon loppukauden mittaisella sopimuksella. Lohjalta hän siirtyi vuonna 2012 Atlantikseen, jossa hän pelasi 2 kautta. Kaudeksi 2014 Fofana siirtyi Ykkösen PK-35:een, jossa keskikenttäpelaaja pelasi ainoastaan 2 ottelua.
Viimeisin seura Fofanalla oli Kakkosessa pelaava FC Viikingit. Viikingeissä Fofana pelasi kausina 2015–2016 yhteensä 36 ottelua, joissa hän teki 8 maalia.

Maajoukkueura

Vuonna 2007 Fofana pelasi myös Guinean olympiajoukkueessa.
Fellmannia

Oppimiskeskus Fellmannia on Lahden ydinkeskustaan elokuussa 2011 avattu uuden ajan oppimiskeskus, jonka palvelukokonaisuuden muodostavat innovatiiviset oppimisympäristöt, Korkeakoulujen yhteiskirjasto, verkko-opetuksen kehittämis- ja palvelukeskittymä sekä kokous-, kahvila- ja ravintolapalvelut. Lisäksi talossa toimivat Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijapalvelut, matkailun ala sekä opiskelijayhdistys LAMKO ry. Fellmannia toimii tiedon ja oppimisen kohtaamispaikkana eri koulutusalojen ja -asteiden opiskelijoille, opettajille, tutkijoille, kaupunkilaisille, seminaari- ja kokousvieraille sekä kaikille tiedontarvitsijoille. Uutta monialaista palvelukonseptia tuotetaan yhdessä Lahden ammattikorkeakoulun (LAMK), Lahden yliopistokeskuksen toimijoiden ja Koulutuskeskus Salpauksen opetusten kanssa.
Karkkilan kirkko

Seurakunnan historia

Tarkkaa tietoa ei ole, milloin Pyhäjärvi, alkujaan Pahajärvi, josta Karkkila on myöhemmin erotettu omaksi kunnakseen, sai kappelioikeudet, mutta kuninkaalle lähetetyn anomuskirjeen perusteella on oletettu sen tapahtuneen 1654. Sitä ennen se kuului Vihdin seurakuntaan ja sitä kautta Lohjan laajaan kirkkopitäjään. Omaksi kirkkoherrakunnaksi se erotettiin 1881.
Ensimmäinen kirkko rakennettiin noin 1660, ja se oli aluksi saarnahuone. Sen paikka oli todennäköisesti nykyisen kirkon eteläpuolella. Se oli pieni, kooltaan 15 ¾ × 7 kyynärää. Siinä oli miesten puolella 8 penkkiä ja naisten puolella 10 penkkiä. Eteisessä oli kolme ikkunaa. Pohjoissivulla oli sakaristo. Kirkon sisustuksesta on jäljellä muun muassa vanha kaappi punaiseksi maalattuna. Kirkon vieressä oli pieni kellotapuli, jossa oli yksi kello, joka särkyi 1697. Vasta 1740 se valettiin uudelleen ja samalla suurennettiin. Valun teki Turussa mestari Nähsman. Samana vuonna kirkon alle rakennettiin viinikellari. Vanhan kirkon alle haudattin viimeinen vainaja 1798, jolloin uusi kirkko oli jo käytössä. Riitaisan suunnittelun uuden kirkon paikasta päätti Vihdin seurakunnan kirkkoherra Yrjö Lagus valitsemalla nykyisen sijainnin. Laguksen muistomerkki vuodelta 1863 on kirkon vieressä ja kertoo hänen arvostuksestaan.
Huonoon kuntoon menneen tapulin tilalle valmistui uusi 1804. Rakennusmestari oli Martti Tolpo Vaskijärven Hongostosta. Vanhan kellon lisäksi siihen tuli myöhemmin uusi pienempi kello.
Vaikka seurakunta erotettiin omaksi seurakunnakseen keisarin käskykirjeellä 1861, käytännön toimiin ei päästy ennen kuin kirkkoherran ja kappalaiset virat tulivat avoimiksi. Itsenäisen seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra oli Anders Adrian Candolin. Pyhäjärvellä oli ollut todennäköisesti kolme papin asuntoa ennen nykyistä, vuonna 1900 valmistunutta rakennusta.
Kirkko sai urut 1873. Aluksi ne olivat 6-äänikertaiset, mutta 1908 ne laajennettiin 13-äänikertaisiksi.
Hautausmaata kirkon ympärillä laajennettiin aikojen kuluessa muutaman kerran, mutta vuonna 1939 otettiin Keinumäellä käyttöön uusi hautausmaa.
Nykyiseen kirkkoon tehtiin ensimmäiset laajemmat korjaustyöt 1954, jolloin se laudoitettiin sisäpuolelta. Se sai myös sähkölämmityksen vuodesta 1899 käytössä olleen kamiinalämmityksen tilalle. Kirkko maalattiin jälleen punaiseksi.
Kun Karkkila erotettiin kauppalaksi Ul. Pyhäjärven kunnasta 1932, seurakunta jäi yhteiseksi. Vuonna 1969 kuntaliitoksen yhteydessä seurakunnan uudeksi nimeksi tuli Karkkilan seurakunta.
Olaf Thon

Olaf Thon (s. 1. toukokuuta 1966 Gelsenkirchen, Länsi-Saksa) on entinen jalkapalloilija ja maailmanmestari. Thon oli puolustava keskikenttäpelaaja.
Olaf Thon aloitti ammattilaisuransa kaudella 1983-84 Saksan 2. Bundesliigassa FC Schalke 04:n joukkueessa. Hän pelasi tulokaskauttaan lukuun ottamatta koko uransa Bundesliigassa FC Schalken ja FC Bayern Münchenin joukkueissa. Thon voitti Bayern Münchenin joukkueessa kolme Saksan mestaruutta ja Schalke 04:n riveissä kaksi Saksan Cupia ja UEFA Cupin. Olaf Thon lopetti uransa kauden 2001-02 päätteeksi.
Thon debytoi Saksan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 1984. Hän pelasi kolmissa MM-kisoissa ja voitti yhden maailmanmestaruuden ja yhden hopean. Hopeaa tuli vuoden 1986 kisoista ja maailmanmestaruus neljä vuotta myöhemmin Italian kisoista. Olaf Thon palasi yllättäen maajoukkueeseen vuonna 1997 oltuaan poissa maajoukkuekuvioista jo neljä vuotta. Hän mahtui vielä vuoden 1998 MM-kisojen joukkueeseen ja lopetti maajoukkueuransa kisojen jälkeen. Thon pelasi 52 maaottelussa ja teki niissä 3 maalia.
Eileen Law

Eileen Law (16. lokakuuta 1900 Belfast – 30. marraskuuta 1978 Toronto) oli kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan kontra-altto. Hän opiskeli Kanadan musiikkiakatemiassa vuosina 1922–26 laulamista Jenny Taggartin ja pianonsoittoa Ernest MacMillanin johdolla. Lisäksi hän sai opetusta Hope Morganilta, Emmy Heimiltä, Pauline Donaldalta ja Louis Bachnerilta.  
Law esiintyi muun muassa Toronton sinfoniaorkesterin, yhdysvaltalaisten sinfoniaorkestereiden ja Toronton Mendelssohn-kuoron kanssa. Hän tuli tunnetuksi ensisijaisesti oratorioiden osuuksien tulkitsijana. Torontossa hän osallistui Matteus-passion esityksiin 25 vuoden ajan. Hän esiintyi myös oopperoissa, kuten Lohengrinissa. Law kuului The Royal Conservatory of Musicin henkilökuntaan Torontossa vuosina 1938–77 ja työskenteli myös Toronton yliopistossa 1952–61. Hän piti näiden toimiensa ohella kesäkursseja useissa eri keskuksissa.
Alex de Angelis

Alex de Angelis (s. 26. helmikuuta 1984 Rimini) on sanmarinolainen ratamoottoripyöräilijä, joka ajaa nykyisin MotoGP-luokan NGM Forward Racing-tallissa Yamahalla.

Ura

Hän ajoi ensimmäisen kilpailunsa nykyisen Moto3-luokan edeltäjässä 125-kuutioisissa jo vuonna 1999. Vuodet 1999-2003 de Angelis ajoi 125-kuutioisissa ilman voittoja, kunnes siirtyi kaudeksi 2004 nykyisen Moto2-luokan edeltäjään 250-kuutioisiin. 250-kuutioisissa de Angelis ajoi neljä kautta ja voitti ensimmäisen kilpailunsa vuonna 2006 Valenciassa. Paras sijoitus sarjassa oli kolmas, joka tuli kausina 2006 ja 2007.
Kaudeksi 2008 de Angelis siirtyi pääluokkaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli sarjan neljästoista eikä selviytynyt kertaakaan palkintokorokkeelle. Seuraavalla kaudella tuli jo yksi kakkossija ja sarjan kahdeksas tila.
Seuraavaksi kaudeksi de Angelis palasi kuitenkin Moto2-luokkaan. Hän ajoi kauden aikana myös kolme kilpailua pääluokassa. Moto2-luokassa hän voitti yhden kilpailun ja oli sarjan yhdestoista. De Angelis oli kauden aikana osallisena kolarissa, joka vaati japanilaiskuljettaja Shoya Tomizawan hengen de Angelisin kotikilpailussa Misanossa. Kaudella 2011 de Angelis jatkoi Moto2:sessa. Hän oli sarjan neljäs voitettuaan yhden kilpailun ja oltuaan kahdesti palkintokorokkeella. 2012 de Angelis jatkoi jälleen Moto2-sarjassa. Hän vaihtoi kesken kauden tallia Suterilta FTR:lle. Vaihdettuaan tallia de Angelis onnistui voittamaan yhden kilpailun ja oli sarjan kahdestoista.
Seuraavan kauden eli kauden 2013 de Angelis aloitti jälleen Moto2-luokassa, mutta ajoi Yhdysvaltain GP:n pääluokassa. Kausi Moto2:sessa ei tuottanut menestystä ja de Angelis oli sarjan neljästoista. Kausi 2014 alkoi jälleen Moto2:sessa, mutta Intian GP:n jälkeen de Angelis siirtyi Forward Racingin tiimiin MotoGP:hen. De Angelis on 179 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.
Sotilassosiologia

Suomessa

Sotilassosiologiaa on tutkittu Maanpuolustuskorkeakoulun käyttäytymistieteiden laitoksella. Nykyisin sotilassosiologiaa opetetaan Maanpuolustuskorkeakoulun johtamisen ja sotilaspedagogiikan laitoksella.
Lisäksi Suomessa toimii Sotilassosiologinen Seura ry.
Semiregulaarinen monitahokas

Yleisiä huomioita

Monissa teoksissa termiä semiregulaarinen monitahokas on käytetty myös Arkhimedeen kappaleen synonyyminä.
Monitahokkaat, joiden tahkot ovat säännöllisiä monikulmioita, ovat vain osittain samoja kuin Gosset'n tarkoittamassa merkityksessä semiregulaariset monitahokkaat. Samoin on erotettava toisistaan monitahokkaat, joiden kärkikuviot ovat säännöllisiä monikulmioita, ja toisaalta semiregulaaristen monitahokkaiden tahkotransitiiviset duaalit.
Coxeter ym. (1954) käyttivät termiä semiregulaariset monitahokkaat luokittelemaan uniformiset monitahokkaat, joiden Wythoffin symboli on muotoa p q | r. Tämän määritelmän mukaan semiregulaarisia ovat vain kuusi kahdestatoista Arkhimedeen kappaleesta sekä säännölliset särmiöt sekä useat ei-kuperat kappaleet, mutta eivät esimerkiksi säännölliset antiprismat.  Myöhemmin, vuonna 1973 Coxeter käytti Gosset'n määritelmää kommentoimatta sitä, hyväksymällä sen implisiittisesti.
Muun muassa Robert Williams on nimittänyt semiregulaarisiksi kuperia uniformisia monitahokkaita, lukuun ottamatta viittä säännöllistä monitahokasta mutta Arkhimedeen kappaleet, uniformiset särmiöt ja uniformiset antiprismat mukaan luettuina. 
Peter Cromwell mainitsee vuonna 1997 alaviitteessä sivulla 149, että nykyisin semiregulaarisilla monitahokkailla tarkoitetaan Arkhimedeen ja Catalanin kappaleita, joista viimeksi mainitut ovat Arkhimedeen kappaleiden duaaleja. Samassa kirjassa sivulta 367 lähtien hän kuitenkin käsitelee Catalanin kappaleiden suhdetta "semiregulaarisiin" Arkhimedeen kappaleisiin, ikään kuin termi semiregulaarinen ei kattaisikaan Catalanin kappaleita.
Martinlampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Lauhjoen valuma-alueeseen (14.147) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 111,4 metriä mpy.
Françoise d’Aubigné de Maintenon

Françoise d’Aubigné de Maintenon eli Madame de Maintenon (23. marraskuuta 1635 – 15. huhtikuuta 1719) oli ranskalainen markiisitar ja kuningas Ludvig XIV:n toinen vaimo. Avioliitosta huolimatta hän ei saanut kuningattaren asemaa, koska avioliittoa ei virallistettu.
Hän oli naimisissa runoilija Paul Scarronin kanssa, ja hänet tunnettiin tuolloin nimellä Madame Scarron. Jäätyään leskeksi hän toimi vuodesta 1660 kuninkaan lasten kasvattajana ja sai jo silloin vaikutusvaltaa kuninkaaseen. Lopulta hänestä tuli Ludvig XIV:n rakastajatar. Kuningas osti hänelle Maintenonin kunnassa olevan linnan Château de Maintenonin ja teki hänestä Maintenonin markiisittaren. He avioituivat salaa vuonna 1685 sen jälkeen, kun kuningas oli jäänyt leskeksi ensimmäisestä avioliitostaan Marie-Thérèse d’Autrichen kanssa. Madame de Mainenon oli kiihkeä katolilainen ja vaikutti siihen, että hugenotteja suojellut Nantesin edikti kumottiin kuninkaallisella Fontainebleaun ediktillä 1685.
Kuninkaan kuoleman 1715 jälkeen madame vetäytyi Saint-Cyriin, jossa toimi hänen vuonna 1684 perustamansa koulu, varattomille aatelistytöille tarkoitettu Maison royale de Saint-Louis.
Alamökki

Alamökki (Eppu Normaali -veistos) on Kimmo Schroderuksen tekemä taideteos Ylöjärvellä. Ylöjärven kaupungintalon edustalla oleva teräksinen teos on kunnianosoitus Eppu Normaali -yhtyeelle. Se paljastettiin 29. elokuuta 2018. Teos, jonka kustannusarvio oli 100 000 euroa, rahoitettiin pääosin kulttuuritarkoituksiin annetuin testamenttivaroin.

Teoksen tekotapa ja rakenne

Alamökki-teoksen idea syntyi jo teosta toteuttamaan valitun taiteilijan ja Eppu Normaalin ensitapaamisella. Alkuperäinen Alamökki on Martti ja Mikko ”Pantse” Syrjän lapsuudenkodin pihapiirissä sijaitseva yhtyeen varhainen harjoituskämppä, joka on toiminut aikanaan Takamaan vanhan koulun keittolana. Martti Syrjän mukaan yhtye oli välittömästi vaikuttunut ideasta.
Veistoksen mallina on ollut Eppu Normaalin ensimmäisen treenikämpän ja myöhemmän studion, ”alamökin”, päätyseinä. Mökin seinästä on otettu silikonimuotti. Ohut ja kaartuileva veistos on tehty useiden työvaiheiden kautta ja valettu haponkestävästä teräksestä. Valusta on vastannut Taidevalimo P. Venäläinen Oy. Teoksen korkeus on 325 cm, leveys 365 cm, syvyys 70 cm ja se painaa noin 500 kg. Teoksen jalusta on Kurun harmaata graniittia.

Julkistaminen

Teoksen julkistustilaisuuden pitopaikaksi kaupunki oli varannut kaupungintalon aukion, kirkkopuiston ja näiden välisen tiealueen. Teivon ravikeskuksen pysäköintialueelta oli järjestetty ilmainen bussikuljetus. Juhlassa Eppu Normaali soitti keikan kaupungintaloa vastapäätä olevan talon katolla.

Kommentteja teoksesta

Martti Syrjä kuvailee teosta näin: ”kaunis, kookas ja kiiltävä esine”, joka näyttää ”ulkoavaruudesta kaupungintalon eteen laskeutuneelta”. Ajatus Alamökin seinästä Ylöjärven keskusaukiolla oli hänestä puhutteleva, absurdi ja yllättävä. Yhtye piti teosta todellisena seinästä revittynä huumorina. Syrjän veljesten Martin ja Mikon äiti Kirsi Kunnas kommentoi teosta: "Se on kaunis veistos ja miellyttää auringonkin silmää".
Ylöjärven kaupunki kunnioitti veistoshankkeella yhtyeen uraa ja sitoutumista kotikaupunkiinsa. Kaupunginjohtaja Jarkko Sorvanto kuvaili hanketta: "Tämä on ollut poikkeuksellinen, sanoisin jopa historiallinen hanke. On hienoa, että Ylöjärven ja Eppu Normaalin pitkä yhteinen tarina sai myös tällaisen muodon." Martti Syrjä kertoi yhtyeen tunnoista: "Historiallista on myös se, että kaupunki osoittaa arvostustaan meille tällä tavalla. Se on tuntunut ihmeelliseltä ja hienolta. Tämä on ensimmäinen asia, joka saa meidät nöyrtymään minkään edessä. Sekin on historiallista".
Haitin jääkiekkomaajoukkue

Haitin jääkiekkomaajoukkue on IIHF:n ulkopuolinen epävirallinen maajoukkue, joka on pelannut vain yhden näytösottelun. Kanadan Quebecissa 23. huhtikuuta 2017 pelatussa ottelussa se hävisi Libanonin joukkuelle maalein 7–4. Haitin joukkueessa pelasi muiden muassa entinen NHL-pelaaja Georges Laraque. Joukkuetta valmensi kanadalainen Robert Haddock.
Ladysmith Black Mambazo

Ladysmith Black Mambazo on eteläafrikkalainen kuoro, joka esittää säestyksetöntä mbube-musiikkia. Kuoro saavutti kansainvälistä mainetta esiintyessään Paul Simonin albumilla Graceland.
Kuoron perusti Joseph Shabalala. Köyhään kahdeksanlapsiseen perheeseen Etelä-Afrikan Ladysmithissä syntynyt Shabalala lauloi zulukuoro Blacksissa, jonka johtaja hänestä sittemmin tuli. Ladysmith Black Mambazon hän perusti 1975 kuultuaan Jumalan äänen, joka määräsi hänet paastolle. Paasto sai hänet näkemään näkyjä uudenlaisesta laulumusiikista, joka syntyikin kun Shabalala yhdisti zulu-perinteen kolme erillistä laulutapaa ja otti vaikutteita myös amerikkalaisesta gospelista.
Vuonna 1973 Ladysmith Black Mambazo julkaisi ensimmäisen albuminsa Amabutho, jota myytiin kuoron kotimaassa kultalevyyn oikeuttava määrä. Tämän jälkeen kuoro on esiintynyt laajalti Yhdysvalloissa ja Euroopassa muun muassa The Corrsin, Stevie Wonderin, Dolly Partonin ja George Clintonin kanssa. Kuoro on voittanut Grammy-palkinnon vuonna 1987 parhaasta folk-levystä albumilla Shaka Zulu ja parhaan maailmanmusiikkialbumin palkinnon vuonna 2005 albumilla Raise Your Spirit Higher.
Ladysmith Black Mambazo vieraili Pori Jazz -festivaaleilla vuonna 2004.
Yhdislehtinen

Yhdislehtinen on kukan teriön muoto, jossa terälehdet ovat osittain kasvaneet yhteen, toisin kuin erillislehtisessä teriössä. Yhdislehtinen kukka voi olla joko säteittäinen tai vastakohtainen. Säteittäinen yhdislehtinen teriö voi olla ratasmainen, kellomainen, kuten kellokasveilla, ruukkumainen, tai torvimainen. Vastakohtainen yhdislehtinen teriö voi olla huulimainen, kuten huulikukkaiskasvieilla, esimerkiksi mintulla, tai kielimäinen, kuten mykerökukkaiskasvien kukinnoissa olevilla pikkukukilla. Kielimäisessä teriössä yhteenkasvaneet terälehdet osoittavat samaan suuntaan. Sellaisia ovat esimerkiksi päivänkakkaran mykeröä ympäröivät laitakukat, joita usein sanotaan terälehdiksi, vaikka ne itse asiassa ovat pieniä kukkia, joissa jokaisessa on viisi yhteenkasvanutta terälehteä.
Raymond Poincaré

Elämäkerta

Poincaré oli kotoisin Bar-le-Ducista, Meusen departementista. Hän oli virkamies ja meteorologi Nicolas Antoinin Hélène Poincarén poika. Hän opiskeli Pariisissa lakia. Lapsena hän todisti Ranskan–Preussin sodan aikaisen kotiseutunsa saksalaismiehityksen.
Hänet valittiin edustajainhuoneeseen vuonna 1887 Lorrainesta. Hän saavutti mainetta talouden asiantuntijana ja istui budjettineuvotteluissa 1890–1891 ja 1892. Hän oli Charles Dupuyn ensimmäisessä hallituksessa huhti–marraskuun 1893 koulutus-, taide- ja uskontoministerinä ja toisessa ja kolmannessa hallituksessa toukokuun 1894–tammikuun 1895 ajan talousministerinä. Alexandre Ribotin hallituksessa Poincaré oli jälleen koulutusministeri.
Syksyllä 1895 hänet nimitettiin parlamentin varapuhemieheksi. Radikaalipuolueen kovasta vastustuksesta huolimatta hän toimi tässä tehtävässä 1897 saakka. Vuonna 1906 hän palasi talousministeriksi lyhytaikaiseen Sarrienin ministeriöön. Hän oli perustamassa keskustaoikeistolaista ARD-puoluetta (Alliance républicaine démocratique) vuonna 1901. Puolue muutti nimensä PRD:ksi vuonna 1911. Poincaré kirjoitti ja julkaisi tänä aikana seitsemän nidettä esseitä kirjallisuudesta ja politiikasta.
Poincarésta tuli pääministeri tammikuussa 1912. Hän alkoi ajaa tiukkaa saksalaisvastaista politiikkaa ja solmi uudelleen liittolaissuhteet Venäjään. Hän ajoi asevelvollisuuden pidentämistä kahdesta kolmeen vuoteen. Hänet valittiin Ranskan presidentiksi 17. tammikuuta 1913 Armand Fallièresin jälkeen. Hän yritti tehdä presidentinvirasta poliittisen voimatekijän ensi kertaa sitten 1870-luvun marsalkka Mac-Mahonin. Poincaré onnistui toteuttamaan jyrkkää ulkopolitiikkaansa, ja maailmansodan syttyessä hän otti tehtäväkseen tukea Ranskan sotaponnistelua tukemalla kansan taistelutahtoa. Hän jäi kuitenkin politiikasta sivummalle nimittäessään entisen vastustajansa Georges Clemenceaun pääministeriksi marraskuussa 1917.
Vuonna 1920 Poincarén kausi presidenttinä päättyi. Hän palasi senaattiin, mutta seurasi tarkasti ulkopolitiikkaa ja ajoi Versailles’n rauhan ehtojen tarkkaa noudattamista. Tämä sai presidentti Alexandre Millerandin nimittämään hänet jälleen pääministeriksi vuonna 1922 tavoitteena jyrkentää Aristide Briandin harjoittamaa myönnyttelypolitiikkaa Saksaa kohtaan. Poincaré noudatti tiukkaa linjaa saksalaisia kohtaan ja määräsi Ruhrin alueen miehityksen vuonna 1923, kun Saksan Wilhelm Cunon hallitus oli kykenemätön maksamaan sotakorvauksia. Vastarinnan ja miehityksen aiheuttamat kustannukset johtivat kuitenkin radikaalien ja sosialistien voittoon vuoden 1924 parlamenttivaaleissa ja Poincaréen eroon.
Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1926, Poincaré kutsuttiin uudelleen pääministeriksi ja talousministeriksi talouskriisin vuoksi. Poincaré sai vakautettua frangin arvon yhteen viidennekseen sen sotaa edeltäneestä arvosta. Saksaan hän suhtautui jo myöntyvämmin, mutta katkaisi diplomaattisuhteet Neuvostoliittoon. Hän johti keskusta-oikeiston voittoon 1928 vaaleissa, mutta vetäytyi eläkkeelle seuraavana vuonna. Viimeisinä vuosinaan hän kirjoitti laajat muistelmansa. Poincaré kuoli vuonna 1934.
Frank Hopkins

Frank Hopkins (Frank T. Hopkins), (1865–1951) oli yhdysvaltalainen ammattiratsastaja ja mustangihevosten suojelua edistänyt cowboy. Hänen väitetään voittaneen yli neljäsataa pitkän matkan ratsastuskilpailua. Hän jatkoi tätä harrastustaan yli 60-vuotiaaksi. Hopkinsilla itselläänkin oli mustangi, nimeltä Hidalgo. Hopkinsista ei tiedetä paljoa, mutta sanotaan että hänen äitinsä oli intiaani, johon Frank Hopkinsin isä rakastui saapuessaan Amerikkaan.