google/wiki40b huggingface dataset:
Raina Kabaivanska

Raina Kabaivanska (bulg. Райна Кабаиванска, s. 15. joulukuuta 1934) on bulgarialainen sopraano. Hän syntyi Burgasissa Mustanmeren rannalla. Kabaivanskan isä oli eläinlääkäri ja kirjailija, äiti fysiikan professori.
Kabaivanska teki oopperadebyyttinsä Bulgarian kansallisoopperassa Sofiassa vuonna 1957, jolloin hän esitti Tatjanan roolin Pjotr Tšaikovskin teoksessa Jevgeni Onegin. Hän alkoi saada lisääntyvää kansainvälistä mainetta La Scalan -debyyttinsä jälkeen vuonna 1961.
Kabaivanska on ehtinyt uransa aikana esiintyä maailman tunnetuimmissa oopperataloissa, joiden joukkoon kuuluvat Metropolitan-ooppera, La Scala, Covent Garden, Bolšoi-teatteri ja Teatro Colón. 
Kabaivanskan repertuaariin kuuluu Tšaikovskin lisäksi muiden muassa Richard Straussin, Jules Massenet’n, Richard Wagnerin, Leoš Janáčekin, Gaetano Donizettin, Giuseppe Verdin ja verististen säveltäjien tuotantoa.
Työelämän laatu

Julkinen kehittämistyö

Suomessa työelämään liittyvät asiat ovat valtiovallan osalta pääsääntöisesti työ- ja elinkeinoministeriön sekä sosiaali- ja terveysministeriön vastuulla. Työ- ja elinkeinoministeriössä on vuodesta 2008 lähtien toiminut työelämä- ja markkinaosaston alaisuudessa erityinen työelämän laatu –ryhmä jonka tehtävänä on koordinoida työelämän laadun kehittämistyötä. Vuodesta 2008 ryhmän vetämänä on toiminut työelämän laadun ja tuottavuuden kehittämisen TYLA -toimenpidehanke. Valtiovallan eri toimilla tähdätään työvoiman vähentyessä niin työurien pidentymiseen, kuin mahdollisimman hyvään tapaan yhdistää työn tekeminen sekä yksityiselämän ja arjen sujuvuus.
Työsuojeluun liittyvistä asioista Suomessa vastaa sosiaali- ja terveysministeriön työsuojeluosasto. Se ohjaa aluehallintovirastojen työsuojelun vastuualueita, valmistelee ja kehittää työsuojelun lainsäädäntöä sekä työsuojelupolitiikkaa ja huolehtii kansainvälisestä yhteistyöstä työsuojelun alalla. STM:n hallinnonalalla toimii työterveyslaitos jonka tehtäviin kuuluvat muun muassa työelämään liittyvä tutkimus- ja kehitystyö, tiedotustoiminta, koulutus sekä asiantuntijapalveluiden tarjonta.
Keskeisimmät suomalaiset työelämän laatua mittaavat tutkimukset ovat tilastokeskuksen tuottama työolotutkimus, työterveyslaitoksen toimittama työ ja terveys Suomessa -tutkimus sekä työ- ja elinkeinoministeriön työolobarometri.
Ohjelmallisesti työelämää on kehitetty Suomessa 1990-luvun alkupuolelta asti. Kansallinen tuottavuusohjelma käynnistyi vuonna 1993, työelämän kehittämisohjelma Tyke vuonna 1996, kansallinen ikäohjelma vuonna 1998 ja työssä jaksamisen tutkimus- ja toimenpideohjelma vuonna 2000. Kaikki ohjelmat on sittemmin arvioitu ja niitä on pidetty onnistuneina. Suomi onkin saanut ohjelmien myötä osakseen kansainvälistä huomiota ja tunnustusta aktiivisuudestaan työelämän kehittämisessä.
Vuonna 2003 ohjelmat päätettiin koota uuden yhteisen sateenvarjon alle ja siten perustettiin Tykes -ohjelma joka toimi vuosina 2004-2009. Sen budjetti oli kokonaisuudessaan noin 87 miljoonaa euroa ja ohjelman projekteihin osallistui noin 250 000 työntekijää. Tämän jälkeen on vuodesta 2009 lähtien Tekesissä toiminut Tyke –rahoituspalvelu, joka myöntää rahoitusta työorganisaatioiden kehittämisprojekteihin.
Työelämän laatuun liittyvää aineistoa EU:ssa tuottaa Dublinissa sijaitseva Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö.
Franz Kirsnik

Franz Kirsnik (myös Kirschnik, 1741 Tšekki, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 1802) oli tšekkiläinen soitinrakentaja, joka vaikutti Pietarissa ja tunnettiin aikansa parhaana urkujen rakentajana Venäjällä.
Kirsnik tuotti yhdessä Christian Kratzensteinin kanssa vapaalehdykkäkielten rakenteen, joka otettiin sittemmin käyttöön muun muassa huuliharppujen, harmonikkojen, concertinojen sekä harmonien kielten tuotannossa. Esimerkiksi kiinalaisista suu-uruista poiketen teräksiset vapaalehdykkäkielet kiinnitettiin eri alustalle, kun ne aiemmin oli leikattu siten, että sama materiaali muodosti sekä kielen että kehyksen. Nyt vapaalehdykkäkielet saatiin soimaan huomattavasti pienemmillä rakenteilla, eikä niihin tarvittu putkia äänen vahvistamiseksi. Keksintö raportoitiin ensimmäistä kertaa vuonna 1770.
SMS S135

Valmistus

Alus tilattiin Schichaulta. Sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 1008 ja alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1917. Se valmistui 15. maaliskuuta 1918.

Palvelus

Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Reichsmarinessa, kunnes se poistettiin alusluettelosta 5. marraskuuta 1919. Alus luovutettiin Ranskalle 20. heinäkuuta 1920 Cherbourgissa. Alus liitettiin Ranskan laivastoon nimellä Mazaré ja se poistettiin palveluksesta 24. heinäkuuta 1935. Alus romutettiin.
Hidden & Dangerous

Vastaanotto

Pelillä on 74/100 pistettä Metacritic-kerääjäsivustolla.
Alainen-Kinko

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,3 metriä mpy.
Karl Grönhagen

Karl Gustav Ferdinand Grönhagen (3. toukokuuta 1865 Hamina – 2. toukokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kapteeni, sanomalehtimies, kustantaja ja taidemaalari.
Grönhagenin vanhemmat olivat eversti Berndt Adolf Grönhagen (1815–1888) ja Lydia Krabbe (1839–1929). Hän kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vuodesta 1883 Viipurissa linjarykmentissä upseerina. Grönhagen siirtyi rykmentin mukana Venäjälle ja palveli armeijassa vuoteen 1893 saakka yleten kapteeniksi. Hän siirtyi 1897 sanomalehtimieheksi ja kirjoitti venäläisiin vapaamielisiin lehtiin. Sortovuosina 1900-luvun alussa Grönhagen puolusti Suomen asemaa kirjoituksissaan ja vastusti maan venäläistämistä. Hän julkaisi useita venäjänkielisiä Suomen matkustusoppaita sekä muita Suomea käsitelleitä julkaisuja. Vuonna 1906 Grönhagen oli mukana järjestämässä Viipurissa pidettyä ensimmäisen valtakunnanduuman edustajien kokousta, joka pidettiin sen jälkeen kun duuma oli hajotettu. Toimintansa vuoksi Grönhagen joutui olemaan vankilassa ja kaksi kertaa karkotettuna Siperiassa.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Grönhagen eli perheineen vaikeissa oloissa Venäjällä, hänen vaimonsa menehtyi ja hänen vanhin poikansa joutui teloitetuksi. Hän pääsi palaamaan Suomeen nuorimpien lastensa kanssa 1920 ja asettui sitten Viipuriin jossa hänellä oli valokuvaamo. Grönhagen julkaisi ruotsinkieliset muistelmansa 1924. Samana vuonna hän julkaisi myös venäjänkielisen satiirin Nuku ikuista unta Venäjän oloista nimimerkillä Don Carlos. Vuonna 1930 F. Tilgmann Oy julkaisi sarjan Karl Grönhagenin kuvittamia ja runoillaan varustamia neuvostovastaisia postikortteja.
Karl Grönhagen oli naimisissa kolme kertaa, ensin Edla Hessin (1866–1919) kanssa, sitten vuodesta 1911 Zina von Holzmannin (1885–1919) kanssa ja vuodesta 1926 Elisabet Grigorieffin (s. 1896) kanssa. Kirjailija ja antropologi  Yrjö von Grönhagen oli hänen poikansa toisesta avioliitosta.
Sinineontokko

Koko ja ulkonäkö

Sinineontokko kasvaa noin 3,5 cm pitkäksi. Sen vartalo on puikkomainen, kyljessä huomiota herättävä neonsininen raita. Muuten kala on tummanharmaa, vatsapuolelta vaaleampi.

Alkuperä

Sinineontokko elää luonnossa läntisen Atlantin trooppisissa osissa. Se on suosittu riutta-akvaarion kala.

Käyttäytyminen

Sinineontokko toimii puhdistajakalana ja syö loisia toisten kalojen iholta. Se saattaa pysähtyä akvaarion pohjalle tai jonkun korallin päälle rintaeviensä varaan.  Käyttäytyminen on tyypillistä muillekin tokoille, mutta virtaviivainen sinineontokko voi näyttää sairaalta tehdessään näin. 
Sinineontokko on mainio kala nanoriuttoihin. Ne viihtyvät parhaiten pienissä ryhmissä tai pareittain. Sopivana minimiallaskokona voidaan pitää parille yksilölle 50-litraista akvaariota, jossa on paljon elävää kiveä ja tehokas vaahdotus.

Ravinto

Loisten lisäksi lihaisa valmisruoka kelpaa sinineontokoille.
Belgian rugby union -maajoukkue

Arvokisat

Belgia pelaa European Nations Cupissa 1B-divisioonassa.
Belgia on karsiutunut kaikista maailmanmestaruuskilpailuista.
NHL:n varaustilaisuus 1991

NHL:n varaustilaisuus 1991 oli NHL:n 29. vuotuinen varaustilaisuus. Se järjestettiin Memorial Auditoriumissa, Buffalossa, 22. kesäkuuta 1991. Quebec Nordiques varasi ensimmäisenä kanadalaisen keskushyökkääjän Eric Lindrosin. Yhtään suomalaista ei varattu ensimmäisellä kierroksella. Myöhemmillä kierroksilla varattiin kuusi suomalaista.
Ensimmäisenä varattu Eric Lindros ei suostunut tekemään sopimusta hänet varanneen Quebec Nordiquesin kanssa, minkä seurauksena Nordiques kauppasi Lindrosin Philadelphia Flyersiin ja sai vaihdossa kuudentena varatun Peter Forsbergin.
Hurtti ukko

Hurtti ukko (myös Hurtti Ukko, ruots. Gamle Hurtig) on Johan Ludvig Runebergin runoteoksen Vänrikki Stoolin tarinat vuonna 1848 ilmestyneeseen ensimmäiseen kokoelmaan sisältyvä runo. Runo kertoo Suomen sotaan osallistuvasta vanhasta ruotusotamiehestä. Sana "hurttiukko" on vakiintunut suomen kielessä tarkoittamaan vanhemman puoleista ja palveluskelpoisuudeltaan kyseenalaista reserviläistä.
Ruotsin kuningaskunnan armeijassa Kuopion komppaniassa palveli ruodussa 54 (Siilinjärven Räimästä) Adam Mechelin Hurtig (s. 1769), joka oli Suomen sodan aikoihin noin 39–40-vuotias.  Suomen sodassa Ruotsin puolella taistelleet olivat keskimäärin noin 35-vuotiaita ruotusotilaita. Joukko-osastossa saattoi tosin olla kirjoilla lapsia tai teini-ikäisiä nuoria.
Karl Collan sävelsi Runebergin runoon Hurtti-Ukko-marssin, josta tuli Kainuun prikaatin kunniamarssi.
Hurtig runon tarkoittamassa mielessä tarkoittaa urheaa. Nykysuomessa sana hurttiukko on alkanut myöhemmin tarkoittaa palveluskunnoltaan vajaakuntoista sotilasta. Kielteistä sivumerkitystä sanalle on tuottanut myös Suomen puolustusvoimien aikaisempi komentaja, kenraali Gustav Hägglund 2009 vaatimalla hurttiukkoja pois reservistä (ensimmäisen luokan varareserviiin).
Schleswig-Holstein (F216)

Palvelus

Alus on palveluksessa 2014.
Alpertti Rieskjärvi

Taustaa

Aloitti klassisen kitaran opinnot Lappeenrannan musiikkiopistossa 1981. Voitti K.V. Leinon kitarakilpailun 3. sijan 1992.

Yhtyeet, joissa ollut kitaristina

K.V. Leinon kitarakilpailun 3. sija 1992 Selma -yhtyeen kitaristina 1995-2008 Morian -yhtyeen kitaristina 2002-2004 Airut -yhtyeen kitaristina 2006-2008 Hausmylly -yhtyeen kitaristina 2007-2010 Devoid Of Fate -yhtyeen kitaristina 2012- Rusty Shovel -yhtyeen kitaristina 2011-

Muut ansiot

Radio Suomipopin tunnarit 2012 Pasi (Poju) Heinosen kanssa.

Pelicans -fanibiisin kitarat Pojun kanssa.

Älä sano mitään ääneen -sävellys, jota Petri Alangon kanssa

JJK-tunnusbiisin sovitus

Poju - Kattilat jakoon kitarat ja banjot

Poju vs. Waldo - Hanskat kattoon – kitarat
Pekka-pelikortit

Pekka-pelikortit ja rasismi

Pekka-pelikorttien on nähty uusintavan kolonialistista kuvastoa ihmisroduista ja niiden eriarvoisuudesta. Korttien nimenmuutoksella pyrittiin pääsemään eroon pelin herättämistä syrjivistä mielikuvista, mutta korttien rasistinen kuvasto jäi ennalleen. Pekka-kortteja voidaan pitää haitallisena lastenkulttuurina syrjintää uusintavan kuvastonsa ja pelimuodon vuoksi.

Hullunkuriset perheet

Pekka-korteilla voidaan pelata myös Hullunkuriset perheet -peliä. Vastaava idea on englantilaisessa Happy Families -pelissä.
Ahmed Dini Ahmed

Ahmed Dini Ahmed (1932 – 12. syyskuuta 2004) oli djiboutilainen poliitikko. Hän oli Djiboutin varapresidentti vuosina 1959–1960 sekä pääministeri vuosina 1977–1978. 
Ahmed Dini Ahmed syntyi Mablan alueella maansa pohjoisosassa. Hän opiskeli terveysteknikoksi ja lähti politiikkaan 26-vuotiaana. Jo seuraavana vuonna hänet valittiin varapresidentiksi. Hän kuoli 12. syyskuuta 2004 72-vuotiaana. Hän oli karsimaattinen poliitikko, ja hänen kuolemansa ennen vuoden 2005 presidentinvaaleja oli suuri menetys  Djiboutin oppositiolle.
Gersonides

Levi ben Gershon (hepreaksi ‏לוי בן גרשון‎, paremmin tunnettu nimellä Gersonides tai Ralbag; 1288-1344) oli juutalainen rabbi, filosofi, matemaatikko, astrologi ja Talmud-oppinut. Hän oli kotoisin Bagnolsista, Languedocista, Ranskasta.
Grímsvötnin tulivuorenpurkaus 2011

Grímsvötnin tulivuorenpurkaus 2011 alkoi lauantaina 21. toukokuuta 2011, kun Islannin aktiivisin tulivuori Grímsvötn syöksi taivaalle valkoista savua noin 10–15 kilometrin, hetkellisesti jopa 20 kilometrin, korkeuteen. Grímsvötn sijaitsee Vatnajökull-jäätiköllä. Purkauksen ohella alueella oli myös pieniä maanjäristyksiä. Tulivuori purkautui edellisen kerran vuonna 2004. Purkauksesta odotettiin Grímsvötnin rajuinta sataan vuoteen.
Tuhka saavutti maanantaina 23. toukokuuta Skotlannin. Se jatkoi levittäytymistä Länsi-Euroopan ja Pohjoismaiden yli samalla laimentuen. Suomen ilmatilaa ei tarvinnut sulkea tuhkapilven takia. Tiistaina 25. toukokuuta Islannin Ilmatieteen laitos (Iceland Met Office, IMO) vahvisti purkauksen tauonneen 2.40 UTC. Myöhemmin tiistaina IMO tiedotti, ettei enempiä tuhkapilviä ole odotettavissa.

Vaikutukset lentoliikenteeseen

Purkauksesta ei ollut odotettavissa samanlaista katastrofia Euroopan ilmaliikenteelle kuin edellisenä vuonna sattuneesta Eyjafjallajökullin tulivuorenpurkauksesta, koska nyt tuhka oli rakenteeltaan karkeampaa. Eyjafjallajökullin tapauksessa tuhka oli hyvin hienoa, ja se nousi erittäin korkealle ilmakehään. Vain Islannin, Grönlannin, Irlannin ja Skotlannin ilmatilat olivat suljettuina tai rajoitettuina tuhkan vuoksi. Purkauksella ei ollut vaikutuksia Euroopan sisäiseen tai Atlantin ylittävään liikenteeseen.
Islannin ilmatilan sulkeminen vaikutti lähinnä Islantiin suuntautuviin ja Islannista lähteviin lentoihin. Tuhkan saavutettua Skotlannin paikalliset lentoyhtiöt peruivat lentojaan ainakin maanantailta 23. toukokuuta ja tiistailta 24. toukokuuta. Viranomaiset sulkivat ilmatilan Skotlannissa tiistaina 24. toukokuuta. Irlantilainen halpalentoyhtiö Ryanair vastusti jyrkästi ilmatilan sulkemista ja suoritti tiistaina koneillaan koelentoja suljetussa ilmatilassa osoittaakseen sulkemisen olevan tarpeetonta.
Euroopassa peruttiin yli 900 lentoa 90 000:sta.
Elbe

Sivujoet

Elben suurimmat sivujoet ovat Vltava, Saale ja Havel. Muita sivujokia ovat muun muassa Mulde, Eger/Ohře, Elster ja Iser/Jizera. Yksi pienistä sivujoista on Hampurin läpi virtaava Alster. Havelin sivujoki Spree virtaa Berliinin läpi. Myös Kielin kanavan kautta virtaa vettä Elbeen.

Kuljetusreitti

Joki kulkee muun muassa Dresdenin, Magdeburgin ja Hampurin kautta. Laivaväylä Euroopan kolmanneksi suurimpaan satamaan, Hampurin satamaan, kulkee Elbeä pitkin. Joki on yhteydessä Itämereen Elbe–Lyypekki-kanavan kautta sekä Havelin, Spreen, Spree–Oder-kanavan ja Oderin kautta kuin myös Oder–Havel-kanavaa ja Oderia pitkin. Elbe on lähes koko matkaltaan purjehduskelpoinen: rahtiliikenne on mahdollista aina Tšekin Chvaleticeen, lähelle Pardubiceä asti.

Elben vesistöalue

Elben valuma-alue on kaikkiaan 148 268 km². Noin 2/3 alueesta on Saksaa ja noin kolmannes Tšekkiä. Pieni alue kuuluu myös Puolaan ja Itävaltaan.

Elben vedenlaatu ja kalakannat

Elbe oli yksi Euroopan saastuneimmista joista toisen maailmansodan ja 1980-luvun välillä. 1800-luvulla Hampuri otti juomavettä Elbestä, ja myös viemärit johdettiin sinne. Tämä johti koleraepidemiaan vuonna 1892.
Itä-Saksan ja Tšekkoslovakian teollisuuspäästöt romahtivat talousuudistusten myötä, ja veden laatu parani huomattavasti. Edelleen joessa on paljon levää, ja kun se kuolee alajuoksulla syntyy happikatoa ja kalakuolemia Hampurin seudulla kesäaikaan.
Kemikaalien määrä vedessä on vähentynyt, mutta kaloissa on edelleen sellaisia pitoisuuksia fenoleita ja muita vierasaineita, että niiden markkinoiminen ruokakalaksi on vaikeaa. Ajoittain on puhuttu suosituksista Elben kalan syömisen rajoittamiseksi. Joen varren lämpövoimalaitokset käyttävät jokivettä lauhdutukseen, mikä johtaa paikallisiin lämpenemisiin ja huonontaa kalojen elinoloja.
2000-luvulla joesta on tavattu aiemmin Välimerelle kuuluneita lajeja: paksuhuulikeltti, rusotäplämullo ja sardiini (Sardina pilchardus).
Sakaki (1915)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1932.
Jussi Jännes

Juho Kaarlo Väinö (Jussi) Jännes (23. maaliskuuta 1922 Helsinki – 12. maaliskuuta 1967 Las Palmas, Espanja) oli suomalainen maisema-arkkitehti, joka suunnitteli muun muassa Espoon Tapiolan ulkoalueet.  
Genetz-sukuun kuuluneen Jänneksen vanhemmat olivat maatalouspoliitikko, lähettiläs, professori ja MTK:n puheenjohtaja Juho Jännes ja Suomen sotilaskotiliiton puheenjohtaja Toini Liljeström. Hänen sisaruksiaan olivat professori Lauri Jännes (1917–2002) ja taidegraafikko Lea Ignatius (1913–1990). Jännes kirjoitti ylioppilaaksi 1942, valmistui hortonomiksi Lepaan puutarhaopistosta 1948 ja jatkoi opintojaan Ruotsissa ja Tanskassa. Suomeen hän palasi 1955 Kööpenhaminan Kuninkaallisesta taideakatemiasta, suorittamatta siellä kuitenkaan loppututkintoa. Arkkitehtina Jännes aloitti Aarne Ervin toimistossa, jonka ehdotus voitti Espoon Tapiolan suunnittelukilpailun. Työskenneltyään kaksi vuotta Erville Jännes siirtyi vuodeksi Tapiolaa rakennuttaneen Asuntosäätiön palvelukseen. Hänen 1958 perustamansa oman suunnittelutoimiston ensimmäisiä töitä olivat juuri Tapiolan ja Turun yliopiston ulkoalueet. Tapiolaan Jännes suunnitteli kymmenen vuoden aikana kaiken kaikkiaan yhteensä yli 80 kohdetta, kuten keskeiset avoimet puistoalueet Silkkiniitty ja Leimuniitty. Myöhemmin hän suunnitteli muun muassa Rovaniemen Korkalovaaran ja Jyväskylän Viitaniemen alueita, Alkon Rajamäen tehtaiden pihat Nurmijärvellä, Helsingin yliopiston kirjaston laitosten ulkoalueet Asikkalan Urajärvellä, monia voimalaitosten pihoja sekä yhtenä viimeisistä töistään Saimaan kanavan ympäristöä.
Jännes oli Suomen ensimmäisiä maisema-arkkitehteja, jotka keskittyivät pelkästään suunnitteluun, kun aiemmin puutarha-arkkitehdeilla oli ollut tapana myös rakentaa itse suunnittelemansa kohteet. Hän kehitti omintakeisen esitystyylin suunnitelmilleen, jonka esikuvana on pidetty hänen tanskalaista opettajaansa Carl Theodor Sørenseniä. Hänen arvellaan saaneen vaikutteita myös Brasílian maisemasuunnittelija Roberto Burle Marxilta ja amerikkalaiselta Thomas Churchiltä. Jänneksen suunnitelmiinsa sisällyttämiä laajoja nurmialueita ja eksoottisten kasvien käyttöä kritisoitiin aikanaan Suomessa, mutta hän sai myös seuraajia kuten Maj-Lis Rosenbröijer. Hänen vaikutuksensa alan opettajana ja kehittäjänä myös laajemmin oli merkittävä.   
Jännes opetti Teknillisessä korkeakoulussa ja oli Suomen Puutarha-arkkitehdit ry:n puheenjohtaja 1964–1966.
Esmerk

Historia

Esmerk Oy:n perusti toimittaja Kari Salonen vuonna 1975. Vuonna 1979 alkoi laajentuminen ulkomaille, ensimmäisenä Tukholmaan. Vuoteen 1995 mennessä Esmerkillä oli toimintaa Englannissa, Ranskassa, Saksassa, Espanjassa, Singaporessa, Hongkongissa, Malesiassa, Argentiinassa, Virossa ja Venäjällä. Vuonna 1999 Kari ja Satu Salonen myivät yrityksen Sanoma-WSOY:hyn kuuluneelle Startelille, ja yrityksen Suomen-toimisto muutti Sanomataloon. Tuolloin Esmerk toimi neljässätoista maassa 110 työntekijän voimin, ja yhtiön liikevaihdosta 80 % syntyi Suomessa, Englannissa, Ruotsissa ja Saksassa.
2000-luvulla Esmerk keskittyi yhä enemmän internet-sisältöjen seuraamiseen. Vuonna 2012 M-Brain osti Esmerkin 10 miljoonan euron kauppahinnalla Sanoma Learningiltä. Tuolloin (2011) Esmerkin liikevaihto oli 10,6 miljoonaa euroa ja liikevoitto ilman kertaluonteisia eriä 1,0 miljoonaa euroa. Yhtiö työllisti noin 190 henkilöä.
Idman & Arvela

Ab Parfumerie Idman & Arvela Oy oli vuosina 1907–1959 toiminut Suomen suurin kosmeettisten tuotteiden valmistaja. Vuonna 1907 perustetun yrityksen parasta aikaa olivat sotien jälkeiset vuodet, jolloin kosmetiikan tuonti oli säännösteltyä ja kotimainen tuotanto korvasi sitä. Idman & Arvela oli vuonna 1948 Suomen suurin ja parhaiten varusteltu hajuvesitehdas, joka työllisti 34 henkeä.

Historiaa

Idman & Arvelan perustivat vuonna 1907 apteekkari Einar Idman ja vaimonsa Doris o. s. Puustinen alun perin nimellä Finska Farmaceutiska Agentur. Parin vuoden kuluttua yhtiökumppaniksi tuli Ilmari Arvela, mutta vuonna 1912 Idman otti taas yrityksen kokonaan haltuunsa. Arvelan nimi säilyi toiminimessä, kun se muutettiin vuonna 1917 osakeyhtiöksi. Yhtiön toimialaksi määriteltiin ”agentuuriliike sekä valmistaa ja myydä parfyymeja, hiusväriä, eau de colognia, saippuoita, farmaseuttisia, kemiallisia, kosmeettisia ja teknisiä valmisteita”. Vuosina 1919–1921 yhtiöllä oli sivuliike Parfumerie le Coq Tukholmassa ja sitten Helsingissä. Sivuliikkeitä ja tytäryhtiöitä oli useita Suomessakin, kuten Kajaanin Rohdoskauppa Oy.
Einar Idman sai kauppaneuvoksen arvon 1945. Samana vuonna hänen vaimonsa Doris kuoli, ja Idman avioitui seuraavana vuonna Aune Inkeri Ahlströmin kanssa. Idman kuoli 1954.
Huhtamäki-yhtymä osti vuonna 1959 Idman & Arvelan. Yhtiön teknokemiallisen tehtaan toiminta siirrettiin Fincos Oy:n yhteyteen ja sen harjoittama kosmeettisen alan tukkukauppa Lääketukku Oy:lle. Idman & Arvelan vanhahtavana pidetystä valikoimasta ei kuitenkaan säilytetty montakaan tuotetta. Vuonna 1975 Lounais-Suomen Osuusteurastamo (LSO) osti yhtiön ja muutti sen nimeksi Oy Finnpet Ab. Se fuusioitiin 1981 Turun Teurastamo Oy:öön.
Veikko Ruoppila

Veikko Ilmari Ruoppila (8. elokuuta 1907 Lammi – 2. lokakuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen filologi. Hän oli Helsingin yliopiston suomalaisen filologian apulaisprofessori 1959–1974.
Ruoppila kirjoitti tutkimuksia murresanastosta, muoto- ja äänneopista, kielenhuollosta sekä äidinkielen opetuksesta. Hänen sota-aikana tekemänsä väitöskirja Kotieläinten nimitykset suomen murteissa (I, väitösosa 1943 ja II, jatko-osa 1947) oli sanastomaantieteellistä tutkimusta, jollaista Suomessa ei ollut aiemmin tehty. Muita merkittäviä teoksia ovat Äyrämöismurteiden äännehistoria (1955) ja Itä-Kannaksen murresanakirja (1984).
Ruoppila oli 44 vuotta mukana Suomen murteiden sanakirjan toimittamisessa. Hän teki sanankeräystyötä ahkerasti kentällä, kuten aiemmin monet kielentutkijat, ja osallistui myös monien seurojen ja yhteisöjen toimintaan. Virittäjän päätoimittaja hän oli vuosina 1960–1970.
Castlevania 64

Juoni

Transylvaniassa on kadonnut lapsia. Ainoa johtolanka on, että heidät on viety demoniseen Castlevania -nimiseen linnaan, joten jälleen leviää pelko siitä, että kreivi Dracula olisi jälleen noussut kuolleista riivaamaan maailmaa. Kun pimeyden voimat ottavat taas vallan Transylvaniassa, päättävät kaksi ihmistä toimia. Yksi heistä on Reinhardt Schneider niminen nuorimies, jolla on aseenaan Belmont-klaanin legendaarinen Vampyyrintappaja-ruoska. Toinen on Reinhardtin mukaan lähtenyt tyttö nimeltään Carrie Fernandez, jolla on maagisia voimia. Ystävykset matkaavat kohti Castlevaniaa ja sen sisällä vaanivia vaaroja, aikeenaan tehdä pimeyden prinssin aikeet tyhjiksi.

Arvostelut

Ilmestyttyään peliä myytiin menestyksellä ja peli sai alkuun tunnustusta pelilehdiltä, jotka mm. ehtivät mainita peliä "onnistuneeksi käännökseksi kuuluisasta pelisarjasta". Myös pelin sen aikaisia grafiikoita ja äänimaailmaa on kautta aikain kehuttu.
Ajan myötä sitä on kumminkin luonnehdittu Castlevania -sarjan heikoimpiin peleihin. Toisin kuin pelin demot antoivat ymmärtää, peli oli tehty kiireellä ja jäänyt monelta osin keskeneräiseksi, mm. pelihahmojen määrässä, sillä alun perin valittavia pelihahmoja piti olla neljä. Myös pelimaailma ei ollut niin avoin kuin demoissa luvattiin. Suurinta kritiikkiä peli on kumminkin saanut kontrolleista ja surkeaakin surkeammaksi haukutusta kamerasta, mikä teki pelattavuudesta erittäin vaikeaa.
Pelille tehtiin myös samalle alustalle päivitys nimeltään Castlevania: Legacy of Darkness, joka korjasi monta virhettä, mitä Castlevania 64:ssa esiintyi. Kyseinen peli onkin saanut enemmän arvostusta, vaikka onkin jäänyt vähälle huomiolle.