google/wiki40b huggingface dataset:
Teknikmagasinet

Yrityshistoria ja omistus

Teknikmagasinetin perustivat Bengt-Åke Printz, Urban Printz sekä Jannis Östlund vuonna 1989. Ensimmäinen ketjun myymälä avattiin Skärholmeniin, Tukholman lääniin. Perustajien haaveena ja tavoitteena oli luoda koko maan kattava myymäläketju, jonka monipuolinen ja ainutlaatuinen tuotevalikoima koostuisi jännittävistä ja hauskoista sekä hinnaltaan kilpailukykyisistä elektroniikka- ja harrastetuotteista – käsittäen niin tunnettuja merkkituotteita kuin joukosta erottuvia harvinaisuuksia. Tavoitelistan kärkisijoilla olivat myös laadukas asiakaspalvelu ja asiakkaiden ostoturvallisuus. Tällä hetkellä yrityksellä on 75 myymälää Ruotsissa, 20 Norjassa sekä toukokuusta 2013 alkaen viisi Suomessa. Yritys on historiallisesti avannut noin kymmenen uutta myymälää vuosittain. Yrityksen liikevaihto on historiallisesti kasvanut noin 25 % vuodessa. Vuoteen 2003 asti Teknikmagasinetin omistajiin kuuluivat yrityksen alkuperäiset perustajat. Tammikuun alusta vuonna 2004 yhtiön omistussuhteet muuttuivat ja yrityksen omistajiksi tulivat pääomasijoitusyhtiö 3i, Bo Lundqvist sekä ryhmä yrityksen omia työntekijöitä. Teknikmagasinetin perustajiin kuulunut Jannis Östlund toimii yrityksen toimitusjohtajana ja Urban Printz varatoimitusjohtajana.   
Marraskuussa 2011 tapahtui Teknikmagasinetin omistussuhteissa muutoksia, kun Venture Capital osti 3i:n osan yrityksestä.

Teknikmagasinet Ruotsissa

Teknikmagasinet avasi ensimmäisen myymälänsä vuonna 1989 Skärholmenissa, Tukholman läänissä. Nykyään yrityksellä on 75 myymälää Ruotsissa. Yrityksen pääkonttori Järfällassa, Tukholman läänissä.

Teknikmagasinet Norjassa

Teknikmagasinet laajensi yritystoimintaansa Ruotsin ulkopuolelle vuonna 2005. Tällöin yritys avasi ensimmäisen myymälänsä Osloon, Stovnerin ostoskeskukseen. Yrityksen laajentuminen Norjan markkinoille on ollut nopeaa, ja tällä hetkellä Norjassa on yhteensä 20 myymälää.

Teknikmagasinet Suomessa

Syyskuussa 2008 Teknikmagasinet avasi ensimmäisen Suomen myymälänsä Vantaan kauppakeskus Jumboon. Kivijalkamyymälän lisäksi yritys lanseerasi 1. lokakuuta 2008 verkkokaupan paikallisille markkinoille.
Toisen Suomen myymälänsä yritys avasi Helsinkiin kauppakeskus Kamppiin marraskuussa 2009. 1.3.2012 avattiin kolmas Suomen myymälä Espoon Iso Omena -kauppakeskuksessa. Toukokuussa 2013 Teknikmagasinet avasi kaksi uutta myymälää Helsingin Itikseen sekä Espoon Selloon. Lisäksi yrityksellä on liikkeet Lempäälän Ideaparkissa ja Turussa Hansan kauppakeskuksessa. Jyväskylään avattiin liike toukokuussa 2015. Keväällä 2016 avattiin liike Ouluun Kauppakeskus Valkeaan.
Wrede af Elimä

Wrede af Elimä on vanha ruotsalainen ja suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku, baltiansaksalaista alkuperää. Ruotsissa sukuun on historiallisesti kuulunut paljon sotilaita, Suomessa eri alojen vaikuttajia. Suku elää edelleen sekä Ruotsissa että Suomessa.

Historia

Vanhaa aatelia (uradel) edustavan Wreden suvun oletetaan olevan lähtöisin Saksan Westfalenista, jossa vuonna 1202 oli Arnsbergin kreivin palveluksessa Everhardus Wrethe -niminen henkilö. Suvun oletetaan siirtyneen Millinghausenin kautta Liivinmaalle viimeistään 1500-luvun keskivaiheilla. Siellä suvun varhaisin tunnettu edustaja oli 1500-luvun jälkipuoliskolla elänyt saksalaisen ritarikunnan ritari ja hovijunkkari Caspar Wrede, Wredenhoffin ja Nyenhoffin herra. Hänen poikansa ratsumestari Henrik Wrede asettui vuoden 1600 tienoilla Ruotsin palvelukseen ja tuli kuuluisaksi pelastaessaan kuningas Kaarle IX:n hengen – uhraten samalla omansa – Kirkholman taistelussa vuonna 1605 tarjotessaan hänelle oman ratsunsa. Kiitollisena kuningas luovutti vuonna 1608 hänen leskelleen ja lapsilleen Elimäen neljänneskunnan sekä eräitä muita alueita rälssimaaksi ikuisiksi ajoiksi, oikeudella perustaa säteri haluamaansa paikkaan. Suvun suomalaisen haaran edustajat perustivat kyseiselle alueelle myöhemmin kymmenkunta kartanoa.
Isänsä ansioiden johdosta Henrik Wreden pojat naturalisoitiin vuonna 1625 Ruotsin aateliin ja kuningatar Kristiina korotti heidät vuonna 1653 vapaaherralliseen säätyyn. Suku esiteltiin seuraavana vuonna Ruotsin ritarihuoneelle vapaaherrallisena sukuna numero 44 nimellä Wrede af Elimä. Sukuun kuulunut maamarsalkka Fabian Wrede korotettiin vuonna 1687 kreiviksi, mutta kreivillinen suku nro 27 jäi lyhytikäiseksi, sillä hän kuoli ilman miespuolisia jälkeläisiä vuonna 1712. Myös sotamarsalkka Fabian Wrede korotettiin vuonna 1809 kreiviksi, mutta introdusointia ei koskaan suoritettu.
Suvun alkuperäinen päämieslinja asettui Baltiaan ja merkittiin vuonna 1746 Viron ja 1870 Saarenmaan ritarihuoneelle nimellä von Wrede. Eräs sukuhaara viljeli vanhaa Wredenhoffin sukutilaa 1900-luvulle saakka. Baltiaan asettuneen sukuhaaran edustajista ei tiedetä vuoden 1939 jälkeen, mutta he saattoivat siirtyä takaisin Saksaan. Saksassa asuu nykyään myös muita Wrede-nimisiä vapaaherrallisia aatelissukuja.
Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suku sai vapaaherrallisena sukuna järjestysnumeron 2 – numero 1 meni Fleming-suvulle. Suku on vuodesta 1810 lähtien omistanut Wredebyn kartanon Anjalassa, nykyisessä Kouvolassa.
Kellopunamesikko

Koko ja ulkonäkö

Kellopunamesikko on pienehkö lintu, kooltaan 9–11 cm. Aikuisen koiraan rinta, pää ja selkä ovat kirkkaan punaiset. Siivet ovat väriltään mustat. Koiraan alavatsa on valkoinen, joskin myös täysin punavatsaisia populaatioita tunnetaan. Naaraat ja nuoret linnut ovat yleisväritykseltään ruskeita. Poskissa niillä on punertava täplä. Pyrstö on kellopunamesikolla suhteellisen lyhyt ja nokka on pitkä ja alaspäin kaareva.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kellopunamesikko elää Indonesialle kuuluvista saarista muun muassa Sulawesilla, Sulalla, Bacanilla ja Burulla. Lisäksi laji elää Uudessa-Kaledoniassa ja Australiassa. Australiassa lajia tavataan itärannikolla Queenslandista Victorian osavaltioon ulottuvalla alueella. Laji on pääosin paikkalintu eivätkä eri saarilla elävät populaatiot sekoitu. Populaatiot ovat huomattavasti eristäytyneitä muista populaatioista. Australiassa kellopunamesikot elävät avoimissa metsissä ja erityisesti vesialueiden läheisyydessä. Toisinaan lajia tavataan myös sademetsissä. Lintuja tavataan myös kaupunkien puistoissa ja puutarhoissa. Indonesiassa lajia tavataan alkuperäisissä tiheissä vuoristometsissä, jotka sijaitsevat yleensä 700–2 400 metrin korkeudella merenpinnasta.

Pesintä ja ravinto

Kellopunamesikoiden pesimäkausi kestää heinäkuulta tammikuuhun. Yhdellä linnulla voi olla jopa kolme pesintää saman pesimäkauden aikana. Kuppimainen pesä rakennetaan oksanhaarukkaan ruohoista ja puunkuoresta ja sidotaan yhteen hämähäkin seitillä. Naaras munii yleensä kaksi munaa, joita vain se hautoo. Koiras auttaa poikasten ruokinnassa. 
Kellopunamesikon ravinto koostuu pääasiassa kasvien medestä, mutta se syö myös hedelmiä ja hyönteisiä. Linnut ruokailevat yksin, pareittain tai pieninä parvina.
Njagan

Talous ja liikenne

Teollisuuskaupungin talous pohjautuu alueen raaka-aineisiin ja sisältää petrokemian tuotanto- ja jalostustoimintaa, energiantuotantoa ja metsäteollisuutta. Kaupungissa ja sen lähistöllä toimivat muun muassa venäläis-brittiläinen öljy-yhtiö TNK-BP (TNK-Njagan) ja pääosin suomalaisomisteinen OAO Fortum, joka rakentaa piirikunnan lounaisosiin  myös uutta voimalaitoskapasiteettia (Njaganin voimalaitokset, Няганская ГРЭС). 
Fortumin Nyagan GRES -voimala vihittiin käyttöön Njaganissa 24.9.2013. Maakaasua polttoaineenaan käyttävä kaasukombilaitos koostuu kolmesta yksiköstä ja sen arvioidaan valmistuttuaan tuottavan 9,8 terawattituntia sähköä vuositasolla, mikä vastaa noin 3,1 miljoonan venäläisen kodin energiankulutusta. Ensimmäinen yksikkö valmistui ja otettiin käyttöön maaliskuussa 2013, toinen on suunniteltu otettavaksi käyttöön 2013 loppuun mennessä, viimeinen 2014 loppuun mennessä. 
Voimalan vihkitilaisuudessa 24.9.2013 voimalan avasivat seremoniallisesti Venäjän federaation presidenttin Vladimir Putin ja Suomen presidentti Sauli Niinistö. Kyseessä on merkittävä investointi, joka kattaa kolmanneksen kaikista suomalaisista investoinneista Venäjälle vuodesta 1991. Investointiohjelma maksaa Fortumille kaikkiaan noin 4,5 miljardia euroa. 

Kaupunkiin saapuu rautatie Serovista ja Ivdelista Sovetskin kautta. Ympärivuoden liikennöitävissä oleva maantieverkko oli vielä 2000-luvulle tultaessa paikallinen, eikä ulottunut piirikunnan pääkaupunkiin tai naapurialueen Ivdeliin saakka. Vuonna 2008 avattiin kuitenkin Jekaterinburgiin johtava maantie ja myös piirikunnan pääkaupunkiin Hanty-Mansijskiin johtaa maantieyhteys. Noin 15 kilometriä kaupungin itäpuolella on Njaganin lentokenttä.
Tupakkateollisuus

Tupakkateollisuus oikeudessa

Ensimmäiset yksittäisten ihmisten oikeudenkäynnit korvausvaatimuksineen tupakkayhtiöitä vastaan alkoivat vuonna 1954. Suomessa kansainvälinen tupakkateollisuus koki tupakkaoikeudenkäynnit niin uhkaaviksi, että käytti paljon rahaa todistajien hankkimiseen ja lobbaamiseen.

Euroopan unionin tuotantotuki

Euroopan unioni käyttää noin miljardi euroa vuosittain tupakan tuotannon tukemiseen. Tuki kohdistuu noin 135 000 viljelijälle ja tekee noin 7 300 euroa henkilöä kohden. Suurin osa viljelijöistä asuu Kreikassa ja Italiassa. Muita viljelymaita ovat mm. Espanja, Ranska, Saksa ja Unkari.

Suurimmat tuottajamaat

Suurimmassa tuottajamaassa Kiinassa kulutetaan vuodessa yhteensä noin 2,2 biljoonaa savuketta, joka on 40 prosenttia maailman kokonaiskulutuksesta. Tupakkaa viljellään yli 100 maassa ja suotuisimmat kasvatusolosuhteet ovat 50 pohjoisen ja 40 eteläisen leveysasteen välillä.

Laiton tupakkakauppa

On arvioitu, että maailmalla poltettiin vuonna 2008 noin 330 miljardia laitonta savuketta, joka on 6 % maailman tupakan kokonaiskulutuksesta. Toisinaan väärennettyjä savukkeita on mahdotonta erottaa aidoista tuotteista. Väärennetyt savukkeet saattavat sisältää kiellettyjä lisäaineita ja muodostaa suuremman terveysriskin kuin aidot tuotteet.
Viranomaisten on vaikea saada kiinni laittomia tupakanvalmistajia, koska tilapäiset tehtaat piilotetaan hyvin ja voidaan hävittää nopeasti.
Kummitus (yhtye)

Historia

Yhtyeen tyyli oli tamperelaisen ohjelmatoimistovetäjä Heikki Kauppisen ideoima. Ajatuksena oli lanseerata markkinoille yhtye, joka naamioituisi niin, ettei sen jäsenten kasvoja koskaan paljastettaisi julkisuudessa. Lisäksi jokaiselle muusikolle annettaisiin oma taiteilijanimi. Kauppinen ehdotti ajatusta tuolloin Ähtärissä toimineelle Matthews-yhtyeelle, josta tehtiin Kummitus.  
Yhtyeen musiikillisena linjana oli eräänlainen kauhurock. Love Records kiinnittikin yhtyeen talliinsa keväällä 1975. Yhtye levytti singlen "Kuoleman liekki / Kalman koura", jonka tuottajana toimi Pave Maijanen. Yhtyeen kokoonpano oli tuolloin Jussi Niemi (kitara), Hannu Latva-Hakuni (koskettimet), Juhani ”Olli” Kivistö (basso) ja Seppo Tammilehto (rummut). Singlellä lauloivat Kivistö ja Niemi.  
Kummitus teki ensimmäisen keikkansa kesällä 1975 Kangasniemen Syvälahden lavalla. Tuolloin myös single oli jo julkaistu.
Yhtyeen suurin keikka oli Dr. Feelgoodin lämmittelijänä Oulun Kuusrockissa heinäkuussa 1975. Jokaisen soittajan koregrafia oli tarkkaan suunniteltu. Vasta lavalle mennessään yhtye tajusi, että on liian valoista. Yhtyeen konseptiin kun kuului esiintyä pimeässä. Keikan jälkeen yhtyeestä kohistiin ja jäsenten henkilöllisyyksiä arvailtiin. Kouluissa jaettiin Kummitus-aiheisia lukujärjestyksiä, sekä tarroja.  Yhtye pääsi jopa koulukirjojen ja Suosikin kanteen.
Kummitus keikkaili olemassaolonsa aikana muun muassa Hurriganesin kakkosyhtyeenä. Yhtyeen naamioitumista ei kuitenkaan jaksanut ymmärtää yleisö kuin myöskään siinä soittaneet muusikot. Varsin pian yhtye luopuikin maskeistaan ja teki keikkoja lavasteenaan vain valoshow. 
Love Records ei halunnut jatkaa yhteistyötä Kummituksen kanssa, mutta myöhemmin syksyllä yhtye äänitti lahtelaisessa Microvox-studiossa kokonaisen albumin Kahdet kasvot. Levylle basistiksi vaihtui Pertti ”Roope” Hurmalainen. Albumin solisteina kuullaan Tammilehtoa ja Niemeä, jotka ovat myös säveltäneet levyn materiaalin. Albumin tuottajina toimivat Kari Kantalainen ja Vesa Majanen ja se julkaistiin BASF-levymerkillä. Myöhemmin 2000-luvulla levystä on tullut keräilyharvinaisuus.  
Riitainen orkesteri toimi vielä talven 1976, jonka jälkeen siitä tehtiin trio. Kokoonpano oli tässä vaiheessa Eero Peltonen (kitara), Seppo Tammilehto (rummut) ja yhtyeeseen palannut Juhani Kivistö (basso). Kummitus säesti kesällä muutamia keikkoja Mikko Alataloa otsikolla Manserock-76. Elokuussa yhtye kuitenkin hajosi lopullisesti Seppo Tammilehdon lähtiessä takaisin Alwari Tuohitorven rumpaliksi. Ennalta sovittuja Kummitus-keikkoja tekivät vielä tämän jälkeenkin jonkin aikaa satunnaiset Tampereen bändipiirien kokoonpanot.

Esiintyminen

Yhtyeen jäsenillä oli peruukit päässään, ja he olivat maalanneet itsensä neonväreillä luurangoiksi. Keikkojen aikana lavan takaosassa oli televisioita, jotka näyttivät kauhuelokuvia ja musiikkivideoita. Keikat alkoivat yleensä puheella: "Maasta sinä olet tullut, maaksi pitää sinun jälleen tuleman”. Sen aikana joku yhtyeen jäsenistä heitti kauhalla hiekkaa lavalle.
Norman Baillie-Stewart

Elämäkerta

Baillie-Stewart valmistui 1927 Sandhurstin kuninkaallisesta sotakorkeakoulusta, jonka jälkeen hän palveli Seaforth Highlanders -rykmentissä. Vuonna 1933 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen salaisten tietojen luovuttamisesta saksalaisille seksuaalisia palveluksia ja 90 punnan korvausta vastaan. Tuomionsa Baillie-Stewart kärsi Lontoon Towerissa, ja hän oli viimeinen siellä vankina ollut Britannian kansalainen. Hän vapautui vankilasta 1937, jonka jälkeen hän matkusti Itävaltaan ja anoi maan kansalaisuutta. Anomukseen ei suostuttu ja häntä pyydettiin poistumaan maasta, sillä häntä epäiltiin natsivakoojaksi. Baillie-Stewart muutti Bratislavaan, josta hän anschlussin jälkeen palasi takaisin Itävaltaan. Ollessaan ystävänsä järjestämässä juhlassa, Baillie-Stewart arvosteli Saksan radion englanninkielisiä ohjelmia. Tämän kuuli sattumalta juhliin osallistunut itävaltalaisen radioaseman työntekijä, joka kertoi asiasta esimiehilleen. Baillie-Stewart teki onnistuneen koe-esiintymisen, jonka jälkeen hän siirtyi Reichs-Rundfunkille Berliiniin. Ensimmäisen lähetyksensä hän teki viikkoa ennen Ison-Britannian sodanjulistusta Saksalle.
Syyskuussa 1939 Jonah Barrington käytti Daily Express -lehden artikkelissa lähetysten tekijästä nimitystä Lord Haw-Haw, mikä viittasi esiintyjän yläluokkaiseen puhetapaan. Vaikka nykyään Lord Haw-Haw'na tunnetaan ensisijaisesti William Joyce, niin todennäköisesti Barrington oli kuunnellut Baillie-Stewartin tekemiä lähetyksiä, johon kuvaus puhetavasta myös sopii. Omaelämäkerrassaan Baillie-Stewart kuitenkin kertoo alkuperäisen Lord Haw-Haw'n olleen Wolff Mittler.
Baillie-Stewart oli kuitenkin pettynyt hänelle luettavaksi annettujen käsikirjoitusten tasoon ja joulukuussa 1939 hänet erotettiin Reichs-Rundfunkista, jonka jälkeen hän toimi kielenkääntäjänä ulkoministeriössä ja englannin opettajana yliopistossa. Saksan kansalaisuuden hän sai alkuvuonna 1940. Keväällä 1942 Baillie-Stewart teki vielä joitain radiolähetyksiä Reichs-Rundfunkille ja Radio Luxembourgille, mutta pyrki välttelemään räikeintä propagandasisältöä. Sodan loppuvaiheessa vuonna 1945 Baillie-Stewart pidätettiin Itävallassa, jonne hän oli edellisenä vuonna muuttanut saamaan lääketieteellistä hoitoa. Hän sai syytteen vihollisen avustamisesta, koska syyttäjä Hartley Shawcross ei uskonut vakavamman syytteen maanpetoksesta menevän läpi oikeudessa. Kuultuaan syyttäjän päätöksestä luopua maanpetossyytteestä, MI5 pyrki saamaan Baillie-Stewartin karkotettua Neuvostoliiton valvomalle vyöhykkeelle, koska siellä ei ole "lakiteknistä hiustenhalkomista". Tähän ei suostuttu ja Baillie-Stewart sai viiden vuoden vankeustuomion, jonka kärsittyään hän muutti Irlantiin, jossa hän myöhemmin perusti perheen. Baillie-Stewart kuoli Dublinissa 1966.
Stéphane Mallarmé

Elämä

Mallarmé toimi päätoimisesti englannin opettajana ja toimittajana. Hän järjesti kotonaan kirjallisia salonkeja, joihin osallistuivat muun muassa Marcel Proust, W. B. Yeats, Rainer Maria Rilke, Paul Valéry ja Paul Verlaine. He tapasivat kokoontua tiistai-iltaisin, josta syystä ryhmää kutsutaan nimellä les Mardistes. Charles Baudelairen Pahan kukat -runokokoelma (1861) vaikutti suuresti Mallarmén varhaistuotantoon. Hän ihaili myös Edgar Allan Poen runoja, joita hän käänsi ranskaksi.

”Maailma on olemassa päätyäkseen kirjaan”

Vuonna 1866 Le Parnasse contemporain julkaisi kymmenen Mallarmén runoa, muun muassa runon ”Brise marine” (Merituuli). Hän kirjoitti myös runomuotoista näytelmää Hérodiade, joka jäi kuitenkin keskeneräiseksi. Sille läheistä sukua on pitkä rooliruno ”Faunin iltapäivä” (L’après-midi d’un faune, 1876).
Mallarmé suunnitteli pitkään suurta teosta, Kirjaa isolla K:lla, josta hän kertoi kirjeenvaihdossaan ystävilleen. Tätä suurteosta hän ei kuitenkaan koskaan julkaissut. Siitä on jäljellä vain katkelmia, joista Jacques Scherer on toimittanut kokoelman Le ’Livre’ de Mallarmé (1957/1977). ”Kirjan” piti olla kaikkien kirjojen hyperbola ja sen tarkoitus oli kattaa koko kaikkeus. Mallarmén kuningasajatus on, että ”Maailma on olemassa päätyäkseen Kirjaan.” (Le monde existe pour aboutir à un Livre).

Mallarmén merkitys jälkipolville

Paul Valéry välitti luennoissaan Mallarmén ajatuksia Kirjasta, josta Maurice Blanchot sai ajatuksia teoksiinsa Kirjallinen avaruus (1955) ja Le livre à venir (1959, Tulevaisuuden kirja). Mallarmén ja Lautréamont’n runokielen uudistus on aiheena myös Julia Kristevan väitöskirjassa La révolution du language poétique (Runokielen vallankumous, 1969). Jean-Paul Sartren postuumisti ilmestyneessä teoksessa Mallarmé. La lucidité et sa face d’ombre (Mallarmé. Älyn kirkkaus ja sen varjopuoli, 1986) Sartre korottaa Mallarmén runoilijaksi ylitse muiden. Mallarmé on suuresti vaikuttanut myös muihin ranskalaisiin ajattelijoihin, kuten Roland Barthesiin, Jacques Derridaan, Michel Foucault'hon ja Jacques Lacaniin.

Tunnetuimmat teokset

Mallarmén tunnetuimpia teoksia ovat Faunin iltapäivä (1876, suom. Einari Aaltonen (2006), Divagations (Harhautumia, 1897) ja Un coup de dés jamais n’abolira le hasard (Yksi nopanheitto ei milloinkaan poista sattumaa, 1897) sekä postuumisti ilmestynyt Igitur (1925).
Iso-Lankko

Maantiede

Järven pinta-ala on 150 hehtaaria ja sen pituus on 2,7 kilometriä ja leveys 1,3 kilometriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa 700 metriä pitkä Metruusinoja, joka laskee Haukijärveen. Siihen laskee vain muutama metsäoja sekä idästä Kalajoki, joka on Kalajärven ja Keidaslammin laskujoki.
Järven rantaviiva on 17,6 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Katiskanlahdessa, Kuusnokanlahdessa ja Sävilahdessa on vetiset kosteikot. Seutu on hyvin kivikkoista, joten kiviä löytyy järven rantavedestäkin runsaasti.
Järvessä on 17 saarta, joista Isoluoto on ylivoimaisesti suurin. Sen pituus on 800 metiä ja leveys 300 metriä. Muita saaria ovat esimerkiksi Sunttiluoto, Viitaluoto, Selkäluoto, Lehtiluoto, Korkealuoto, kaksi Pikkuluotoa ja Majaluoto. Kortesluoto on nykyään osa Isoluotoa. Järven rannoilla ja luodoilla on paljon loma-asutusta, jonne pääsee seututieltä 2560. Ulvilan raja kulkee järven eteläosan yli.
Ruth Baldwin Cowan

Ruth Baldwin Cowan (15. kesäkuuta 1901 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat – 5. helmikuuta 1993 Harper's Ferry, Länsi-Virginia, Yhdysvallat) oli ensimmäisiä yhdysvaltalaisia naissotakirjeenvaihtajia. Hän käytti toimittajaniminään Ruth Cowania ja R. Baldwin Cowania. Jälkimmäistä hän käytti varsinkin, kun kyseessä oli "miehinen" uutinen.
Salt Lake Cityssä 1901 syntynyt Cowan oli kahdeksanvuotias, kun hänen isänsä, kaivosmies William Henry Cowan kuoli. Ruth Cowan muutti äitinsä Ida Baldwinin kanssa Floridaan, jossa äiti yritti käynnistää hedelmätilaa. Hankkeen epäonnistuttua he palasivat Salt Lake Cityyn, josta he muuttivat edelleen Texasiin. Ruth Cowan valmistui Texasin yliopistosta Austinissa 1923.

Ura

Cowan työskenteli alkuun algebran opettajana, mutta ajautui toimittajan uralle San Antonio Evening News -lehteen. Pian hän kirjoitti freelancerina muihinkin sanomalehtiin. Uutistoimisto United Press (UP) palkkasi hänet kirjeenvaihtajaksi nimellä R. Baldwin Cowan, ja hän työskenteli menestyksekkäästi kuukausien ajan. Kun UP sai tietää, että hän on nainen, hänet erotettiin pian. Hän sähkötti toiseen uutistoimistoon Associated Pressille (AP) ja kertoi, kuinka hänelle oli käynyt. AP palkkasi Cowanin Chicagoon, jossa hän kirjoitti muun muassa järjestäytyneen rikollisuuden toimista ja Al Caponen oikeudenkäynnistä. Hän sai myöhemmin siirroon Washingtoniin 1940.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen jatkoi AP:n Washingtonin toimistossa. Vuonna 1956 hän jäi pois toimittajan työstä ja meni naimisiin alivaltiosihteeri Bradley C. Nashin kanssa. Hän työskenteli PR-neuvonantajana ja alivaltiosihteerin apulaisena sekä toimi naisten kansallisen lehdistökerhon puheenjohtajana. Cowan ja hänen puolisonsa palvelivat Eisenhowerin hallinnon looppuun, vuoteen 1961. Hän vietti eläkepäiviä miehensä kanssa Harper's Ferryssä Länsi-Virginiassa, jossa hän kuoli luonnollisiin syihin nukkuessaan.
Family Life – varttumisen tuska

Juoni

Elokuva seuraa takaumina metroasemalta poliisin huostaan otettavan tytön edeltäviä elämäntapahtumia sekä tytön ja perheen aiempia keskusteluja sosiaali- ja terveysviranomaisten kanssa. Eräs uusi edistyksellinen terapiamuoto tuntuu auttavan tyttöä, mutta kun sen tarjoaminen lakkautetaan ja siirrytään taas perinteisiin hoitoihin kuten sähköšokkeihin, tytön tila huononee.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti Loachin luontevaa dokumentaarista tyyliä elokuvassa niin vakuuttavana, että ”on lähes vaikea uskoa esiintyjiä – joista useat amatöörejä – sepitetyiksi henkilöiksi”.
Vähälammi (Pirkkala)

Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria. Lampi sijaitsee Sikoluhta nimisellä suoalueella, joka on syntynyt Pyhäjärveen laskevan Sikojoen tulvalaakson reunoille asti. Sikoluhadan lammikoista erottuu Vähälammi suurimpana vaikka se on ruohottumassa umpeen. Lammen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Historiaa

Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimeä ei näy. Vähäjärven kohdalla onkin ”Isolampeen” asti ulottuva pitkä lahti, jonka laajentumassa voi erottaa Vähälammin piirteet. Vähälammi on saattanut syntyä vasta silloin, kun Pyhäjärven vedenpintaa laskettiin parilla metrillä.
Vuoden 1953 peruskartassa lammen nimi kirjoitettiin ”Vähälampi” ja se oli nykyistä paljon suurempi. Sikojoki virtasi Vähälammen lounaista reunaa myöten ja kuului osaksi jokea. Myös Sikoluhta oli monin paikoin nykyistä kapeampi, sillä jotkin peltopalstat ulottuivat joenuomaan asti paikoissa, jotka ovat nykyään suota. Karttaan on myös merkitty pehkun nostoa merkitsevät alueet. Pehkunnoston jäljiltä syntyivät monet Sikoluhdan vesialtaat, jotka näkyvät vuoden 1975 kartassa. Vielä vuoden 1991 kartassa tilanne oli samanlainen kuin vuonna 1975. Myöhemmin Vähälammi kasvaa umpeen ja kuroutuu erilleen Sikojoesta.
Haggai

Haggai oli heprealainen profeetta, yksi kahdestatoista pienestä profeetasta ja Haggain kirjan kirjoittaja. Haggai eli Jerusalemin toisen temppelin aikana 500-luvulla eaa.
HMS B.4

Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa HMS B.4 oli sijoitettuna Doveriin 3. sukellusvenelaivueeseen. Alus oli laivueensa mukana Goodwinsistä Calais'iin suojaamassa siirtoarmeijan siirtymistä Ranskaan. Vuoden 1915 lopulla alus siirrettiin Ardrossaniin, jossa se korvasi A-luokan sukellusveneen Clyden paikallislaivueessa. Alus myytiin 1. huhtikuuta 1919 romutettavaksi.