google/wiki40b huggingface dataset:
Luotettava Todistus

Historia

Yhtyeen esimuoto sai alkunsa maaliskuulla 1998 kun Sami Nortunen päätti perustaa niin sanotun gospel-yhtyeen Antti Kivekkään kanssa. Johtoajatuksena yhtyeelle oli tehdä musiikkia joka omalta osaltaan laajentaisi suomigospelin silloista kovin yksipuolista tarjontaa. Keväämmällä Mikko Korkiavuori otettiin yhtyeeseen rumpaliksi ja pian sen jälkeen Arvi Katila basistiksi. Näin oli syntynyt humoristisesti nimetty kristillistä hard rockia esittävä yhtye "Jeesuspössööt". Loppuvuodesta Antti Kivekäs lähti yhtyeestä mikä sai aikaan suuria muutoksia yhtyeen toiminnassa. Kokoonpano, nimi ja tyylisuunta muuttuivat. Arvi Katila siirtyi kitaraan ja Mika Niemi otettiin basistiksi, musiikkityyli muuttui raskaammaksi ja nimeksi tuli Luotettava Todistus.
Vuosina 1998-2001 yhtye konsertoi varsin paljon mutta toimi kuitenkin lähinnä harrastepohjalta. Yhtye nauhoitti demonauhoja vuosittain mutta omaa tyylisuuntaa ei tahtonut löytyä. Mika Niemi lähti yhtyeestä loppuvuodesta 2001.
Toisella neljänneksellä 2002 yhtye soitti kokoonpanolla: Sami Nortunen kitara, Ville Karhu rummut, Mikko Korkiavuori kitara, Arvi Katila kitara ja Tero Kurkimäki basso. Yhtyeen musiikkityyli muuttui merkittävästi uuden kokoonpanon myötä.
Bändi nauhoitti syksyllä 2004 7 biisiä käsittävän demon, joka julkaistiin yhdessä ensimmäisen Maata näkyvissä -festareiden esiintymisen yhteydessä.
Vuonna 2005 ilmestyi yhtyeen EP Musta huone. Nauhoite sisälsi selvästi uuden tyylisuunnan nopeita ja monipuolisempia kappaleita.
2006 ilmestyi seuraava EP, joka sisälsi neljä uutta kappaletta. Tyylisuunta pysyi Mustan huoneen viitoittamalla tiellä.
EP julkaistiin taas Maata näkyvissä -festareilla. Keikka taltioitiin vuoden päästä ilmestyvälle bändin ensimmäiselle DVD/CD yhdistelmälle. DVD:n ja CD:n biisijärjestys oli ensimmäiset kahdeksan biisiä sama ja lisäksi CD sisälsi kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta.
Bändi soitti tämän jälkeen lukuisia keikkoja. Erinäisten vaiheiden jälkeen Maata näkyvissä -festareilla 2008 yhtye ilmoitti jäsenten vaihdon, jolloin kaikki soittajat vaihtuivat. Vain Sami ja Tero jatkoivat bändissä. Alkuvuodesta 2010 myös Tero jätti bändin muiden kiireidensä vuoksi.
2010 vuoden alussa bändiin liittyi soolokitaristiksi Tomi Pulkkinen. Hieman myöhemmin Tuomas jättäytyi pois bändistä ja hänen tilanneen bassoa tuli soittamaan Mikko Männistö. Bändi julkaisi toukokuun lopulla promonauhoitteen ilmaiseen jakoon myspace-sivustolle.
Vuoden 2010 syksy meni tehdessä neljä keikkaa. Mikko pääsi hyvin bändiin sisään kehittäen ja luoden uusia bassokuvioita. 2010 vuoden viimeisen keikan jälkeen Jussi ilmoitti päätöksestään siirtyä sivuun rumpalin tontilta. Vanha rumpali Ville soitti muutamia keikkoja Jussin jälkeen. Uusi rumpali on haussa.
Vuonna 2013 Henri Nortunen liittyi bändiin rumpaliksi.

Musiikki

Yhtyeen musiikki on hyökkäävää ja lainailee aineksia useista metallimusiikin alalajeista. Etenkin thrash- -vaikutteet kuuluvat musiikissa vahvasti. Sanoitukset lähestyvät elämää kristityn näkökulmasta.
Jani Niskakangas

Jani Niskakangas (s. 1990) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut lentopallon Mestaruusliigassa, Hurrikaani-Loimaan riveissä kaudesta 2009–2010 lähtien. Niskakangas on rooliltaan yleispelaaja, ja hän on voittanut SM-hopean vuonna 2012 Hurrikaanin riveissä.
Niskakangas on edustanut urallaan myös Saarijärven Pullistusta 1-sarjassa kaudella 2008–2009, SaPu on myös Niskakankaan kasvattajaseura, sekä kausilla 2006–2008 Kuortaneen Urheiluopistoa (nuorten maajoukkue) 1- ja 2-sarjoissa. Niskakangas kuului poikien vuonna 1989–1990-syntyneiden maajoukkueryhmään juniorina.
Niskakangas valittiin kauden miesjunioriksi vuonna 2010. Hän pelasi sadannen liigaottelunsa kauden 2012–2013 alussa.
Pohjalaisten Osakuntien Laulajat

Pohjalaisten Osakuntien Laulajat (POL) on Helsingin yliopiston pohjalaisosakuntien (Etelä-Pohjalainen Osakunta, Pohjois-Pohjalainen Osakunta ja Vasa Nation) piirissä toimiva opiskelijoiden sekakuoro. Siihen kuuluu nykyään noin 40 harrastajalaulajaa, ja sen johtajana toimii kuoronjohdon Julia Lainema.
POL:n edeltäjä oli 1920-luvulla alkunsa saanut mieskuoro Pohjalaiset Mieslaulajat. Nykymallin muotoiseksi kuoro muutettiin vuonna 1963. Sen johtajina ovat toimineet mm. laulaja-säveltäjä Hannu Sinnemäki, säveltäjä Pekka Jalkanen, pianisti Matti Perttula, kuoronjohtaja, kansanmusiikin opiskelija Anneli Kont-Rahtola, kapellimestariopiskelija Andrus Kallastu ja Sibelius-Akatemian musiikinteorian lehtori, dir. mus. Aarre Joutsenvirta. Syksystä 2007 kevääseen 2016  POL:n laulunjohtajana on toimineen Satu Simolan työtä jatkamaan ryhtyi MuM Julia Lainema syksystä 2016 alkaen. 
POL esiintyy erilaisissa tapahtumissa kuten opiskelijariennoissa, kirkkokonserteissa sekä kiertueilla niin Suomessa kuin ulkomailla, ja se on tehnyt myös äänityksiä ja levytyksiä. Kuoron ohjelmisto ulottuu renessanssimusiikista kevyeen musiikkiin ja nykysäveltäjien teoksiin; erityisesti siihen sisältyy pohjalaissäveltäjien, kuten Toivo Kuulan ja Leevi Madetojan, sekakuorosävellyksiä.
Interstate Highway System

Historiaa

Vuonna 1912 Yhdysvalloissa oli 3,5 miljoonan kilometrin pituinen tieverkosto, mutta asvaltoituja niistä ei ollut ainoatakaan ja vain 300 000 kilometriä oli päällystetty hiekalla, soralla tai kivellä. Asian muuttamiseksi perustettiin Lincoln Highway Association (LHA), joka jo seuraavana vuonna päätti tien lopullisen reitin. 1920-luvulla oli jo saatu kehitettyä alempitasoista Highway-järjestelmää osavaltiotasolla, esimerkiksi New Yorkin osavaltion Parkway System. Autoliikenteen kasvaessa räjähdysmäisesti suunnittelijat näkivät tilanteen vaativan valtakunnallista järjestelmää korvaamaan paikallinen. Tämä sama nähtiin myös muualla autoistuneessa maailmassa, tosin huomattavasti pienemmässä mittakaavassa. Vaikka Interstate-järjestelmän rakentaminen jatkuu, se julistettiin virallisesti valmiiksi jo vuonna 1991 jolloin alkuperäisestä suunnitelmasta oli jäänyt toteuttamatta noin 2,5 kilometriä. Tieverkon rakentamiseen kului 35 vuoden aikana 114 miljardia Yhdysvaltain dollaria.

Maankäyttö ja rahoitus

Useassa kaupungissa Interstaten johtaessa keskustan halki on rakennusmaan täydellisen hyödyntämisen vuoksi tie rakennettu useaan kerrokseen, tai tiet alittavat rakennukset tunnelissa. Lähes kaikki Interstate-tiet ovat osavaltioiden tai tietulliyhtiöiden ylläpitämiä, vain kolmessa paikassa ne saavat liittovaltion rahoitusta; Woodrow Wilsonin silta, Interstate 95 ja Interstate 495. Muutamissa paikoissa ylläpidosta vastaa paikallishallinto; Baltimoressa Interstate 70 ja 80 kaupungin sisällä, New York Cityssä lyhyt osuus Interstate 278:aa, Washington D.C.:ssä osia Interstate 66, 295, 395, 695 kaupungin sisällä. Interstate-nimitys on käytössä myös Alaskassa ja Puerto Ricossa budjettiteknisistä syistä, vaikka niitä ei ole rakennettu  Interstate-standardin mukaisiksi. Puerto Ricossa näistä teistä käytetään nimitystä Autopistas.
Lähes kaikki osavaltioiden pääkaupungit on yhdistetty Interstate Highway -järjestelmään, vain viisi kaupunkia on sen ulkopuolella. Määrä vähenee vielä kun Interstate 580 Renon ja Carson Cityn välille Nevadassa valmistuu. Vilkkaimmin liikennöity Interstate Highway -osuus on Interstate 405 Seal Beachissa Kaliforniassa. Vuonna 2002 liikennemääräksi arvioitiin 377 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. 
Interstate-verkosto on luotu myös maanpuolustuksellisia tarpeita silmällä pitäen, ja Yhdysvalloissa onkin levinnyt kaupunkitarina siitä, että joka viides maili Interstate-teistä olisi rakennettu niin suoraksi ja tasaiseksi, että niitä voitaisiin käyttää sotilaskoneiden kiitoratana. Tämä tarina ei kuitenkaan pidä paikkaansa.
P. T. Hakala

Paavotapio (P. T.) Hakala (27. elokuuta 1941 Leppävirta – 12. maaliskuuta 2013) oli suomalainen opettaja ja rehtori.
Hakala opiskeli Helsingin yliopistossa ensin yhteiskuntatieteitä ja sitten suomen kieltä, kirjallisuutta ja musiikkitiedettä. Hänen pro gradu-tutkielmansa käsitteli Maria Jotunin kielenkäyttöä. 1980-luvulla Hakala suoritti vielä teatteritieteen laudaturin Helsingin yliopistossa.
Hakala toimi Kemin lukiossa rehtorina vuosina 1969–1990. Hän julkaisi vuonna 1982 ilmaisutaidon oppikirjan ja oli sitten virkavapaalla rehtorin virasta toimien kouluhallituksessa ylimääräisenä ilmaisutaidon ylitarkastajana. Hän opetti ilmaisutaitoa myös Jyväskylän yliopistossa sekä kurssimuotoisesti eri puolilla Suomea. Hakala oli Pohjolan Sanomat-lehdessä kirjallisuus- ja musiikkikriitikkona vuodesta 1972 alkaen ja toimi myöhemmin myös teatterikriitikkona. 
Rehtorin virasta erottuaan Hakala toimi vapaana kirjoittajana. Hän sai halvauskohtauksen 1997 ja vietti lopun elämänsä pyörätuolissa. Hakalan muotokuva paljastettiin tammikuussa 2014 Kemin lyseon lukion auditoriossa.
Kaisa Korhonen

Kaisa Korhonen (s. 20. heinäkuuta 1941 Sotkamo) on suomalainen teatteriohjaaja, näyttelijä, laulaja ja dramaturgi.
Korhonen opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen näyttely- ja lavastustaiteen osastolla 1961–1965. Hän oli Suomen teatterikoulun ensimmäinen ohjaajantyön lehtori 1972–1977, teatterityön professori Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella 1984–1989, Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun väliaikainen professori 1992–1993 ja ohjaajantyön professori 1995–2000.
Korhonen debytoi Ylioppilasteatterin ohjaajana vuonna 1965 ja toimi teatterin taiteellisena johtajana 1965–1967. Hän oli Svenska Teaternissa toimineen KOM-näyttämön ohjaaja ja taiteellinen johtaja 1969–1970 ja oli perustamassa suomenkielistä KOM-teatteria, jonka ohjaajana ja näyttelijänä hän toimi 1971–1972. Lilla Teaternin teatterinjohtajana Korhonen työskenteli vuodet 1981–1984.
Vuosina 1989–1992 Korhonen oli Tampereen Teatterin Musta Rakkaus -teatteriryhmän ohjaaja. Helsingin Kaupunginteatterissa hän toimi sisäisen ryhmän taiteellisena johtajana 1993–1995.
Taiteen keskustoimikunta nimesi Korhosen taiteilijaprofessoriksi kahdeksi ja puoleksi vuodeksi vuoden 2007 alusta. Hänet promovoitiin teatteritaiteen kunniatohtoriksi Teatterikorkeakoulun promootiossa vuonna 2009.
Korhonen oli keskeinen henkilö Lapualaisoopperan synnyssä 1966 ja toimi aktiivisesti poliittisessa laululiikkeessä. Hänen ensimmäinen oma albuminsa Kaisa Korhonen ilmestyi vuonna 1969 ja viimeisin albuminsa Maamme lauluja vuonna 1977. Korhonen on esiintynyt myös mm. KOM-Teatterin sekä Varaquen levyillä.
Korhosella on kaksi lasta Kaj Chydeniuksen kanssa: Kalle ja Jussi.
S/S Tippa

S/S Tippa on vuonna 1892 Uumajassa rakennettu höyrylaiva, joka toimi pitkään Repola-Viipuri Oy:n ja myöhemmin Rauma-Repola Oy:n hinaajana. Yhtiö osti aluksen armeijalle pakkoluovutetun ja vetäytymisvaiheen aikana upotetun Repola 3 -nimisen laivan tilalle.
Ammattiliikenteessä S/S Tippa hinasi muun muassa hakeproomuja Joensuusta ja Kukkapään sahalta Joutsenoon. Ammattiliikenteen päätyttyä alus siirtyi vuonna 1973 yksityisomistukseen ja toimii edelleen huvialuksena Saimaalla.
Alus on Museoviraston perinnelaivarekisterissä ja Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Eugen Terttula

Eugen Terttula (5. kesäkuuta 1926 Uusikirkko – 25. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja, dramaturgi sekä teatteri- ja elokuvakriitikko. Terttula ohjasi uransa aikana 79 näytelmää ja hänet tunnettiin erityisesti Bertolt Brechtin näytelmien ohjaajana.
Terttula oli Tampereen Työväenteatterin johtajana 1964–1968. Hänen aikanaan perustettiin teatterin yhteyteen Kellariteatteri 1965. Tampereen kauden jälkeen Terttula oli Helsingin kaupunginteatterin teatterinjohtajana 1968–1970 ja taiteellisena johtajana 1970–1974.
Terttula toimi Suomen Sosialidemokraatin teatteri- ja elokuvakriitikkona. Vuonna 1951 hän teilasi Rovaniemen markkinoilla -elokuvan tunnetulla Törky on törkyä -arvostelullaan. Terttula sai Pro Finlandia-mitalin 1973.
Meredith Vieira

Meredith Vieira (s. 30. joulukuuta 1953 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja talk-show -juontaja. Hän on voittanut monta Daytime Emmy -palkintoa. Hänet tunnetaan muun muassa televisio-ohjelmista The Rosie O'Donnell Show, The View, Late Night with Conan O'Brien, Today, Entertainment Tonight ja Haluatko miljonääriksi?.
Hän on näytellyt myös muutamissa elokuvissa.

Yksityiselämä

Meredith Vieira on naimisissa Richard M. Cohenin kanssa, heillä on kolme lasta Benjamin Edwin (s. 1989), Gabriel Anthony (s. 1991) ja Lily Max (s. 1993). Vieira on portugalilaista syntyperää.
Nikolai Grigorjev

Nikolai Dmitrijevitš Grigorjev (ven. Николай Дмитриевич Григорьев; 14. elokuuta 1895 Moskova – 10. lokakuuta 1938 Moskova) oli venäläinen shakinpelaaja sekä loppupelitehtävien säveltäjä.
Grigorjev oli Moskovan mestari neljä kertaa: 1921, 1922, 1923–24 ja 1929. Hänen pelaajauransa kesti vuodesta 1910 vuoteen 1929. Hän hävisi pelit Aleksandr Alehinille (1915 ja 1919) ja Mihail Botvinnikille (1927)
Uljaste järv

Maantietoa

Järvi sijaitsee Sondasta kolme kilometriä luoteeseen ja se on jäänyt mutkan tekevän harjujakson kainaloon. Sen pinta-ala on 62 ha (hehtaaria) ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Harju katkaisee valuma-alueen itäpuolelta taehokkaasti ja järven länsipuoli on ojatonta suota. Siksi järven valuma-alueen laajuus on vain 1,1 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,2 metriä ja suurin syvyys 6,4 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0014 km³ (kuutiokilometriä) eli 1,4 miljoonaa m³ . Sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä ja rannat ovat enimmäkseen metsäistä harjunrinnettä ja soistunutta metsää. Vain itärannan harjun rannassa on asutusta.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (viroksi pehme- ja heledaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jossa järven vedessä on alhaiset humuspitoisuudet (viroksi semidüstroofne tai poolhuumustoiteline, SD) . Veden ravinnepitoisuudet ovat kuitenkin korkeita, joten sitä pidetään myös eutrofisena järvenä.

Luontoarvoja

Järven ympäristöön on rajattu suojelualue (viroksi Uljaste oos koos Uljaste järvega), joka sisältää suomaata, harjujakson ja Mädäjärven. Alueella on myös luontopolku.
Leopold II (Toscana)

Leopold II (saks. Leopold Johann Joseph Franz Ferdinand Karl; 3. lokakuuta 1797 Firenze – 29. tammikuuta 1870 Rooma) oli Toscanan suurherttua vuosina 1824–1859. Hän menetti valtakuntansa Italian yhdistymisen seurauksena.
Leopoldin vanhemmat olivat Habsburg-sukuinen suurherttua Ferdinand III ja Molempain Sisiliain prinsessa Maria Luisa. Itävallan keisari Frans I oli hänen setänsä. Leopold tuli hallitsijaksi isänsä kuoltua vuonna 1824. Hän toteutti hallinnossa ja koululaitoksessa liberaaleja uudistuksia, joiden ansiosta hän sai maineen yhtenä Italian edistyksellisimmistä hallitsijoista. Vallankumousvuonna 1848 Leopold antoi valtakunnalleen perustuslain 17. helmikuuta, ensimmäisten joukossa Italiassa. Yleisen mielipiteen painostuksesta hän lähetti toscanalaisia joukkoja sotaan Itävaltaa vastaan. Kun vallankumous Toscanassa vaikutti radikalisoituvan, hän lähti tammikuun lopussa 1849 maanpakoon ja siirtyi vallankumousta myöskin paenneen paavi Pius IX:n suojiin Gaetan linnoituskaupunkiin. Toscana julistettiin välillä tasavallaksi, mutta sotilaallisten tappioiden jälkeen kansalliskokous kutsui huhtikuussa 1849 suurherttuan takaisin. Leopoldin pyynnöstä Itävallan joukot valtasivat Toscanan toukokuussa 1849 ja tukahduttivat vallankumouksen. Leopold itse palasi valtakuntaansa vasta heinäkuun lopussa. Itävallan miehitys Toscanassa jatkui vuoteen 1855.
Kääntyminen vastavallankumoukselliseksi ja tukeutuminen itävaltalaisiin miehitysjoukkoihin romahduttivat Leopoldin kansansuosion. Lisäksi hän hajotti parlamentin syyskuussa 1850 ja peruutti antamansa perustuslain toukokuussa 1852. Hän kieltäytyi liittymästä vuonna 1859 uuteen sotaan Itävaltaa vastaan, mutta arvatessaan uuden vallankumouksen olevan ovella hän lähti uudelleen maanpakoon 27. huhtikuuta. Leopold ilmoitti 21. heinäkuuta 1859 luopuvansa kruunusta poikansa Ferdinand IV:n hyväksi, joka ei tosiasiassa koskaan päässyt hallitsemaan valtakuntaansa. Leopold asui tämän jälkeen maanpaossa Itävaltaan kuuluneessa Böömissä. Hän kuoli vuonna 1870 ollessaan matkalla Roomassa ja hänet haudattiin Habsburgien perinteiseen hautapaikkaan Wienin Kapusiinikirkon kryptaan.
Leopold II:n ensimmäinen puoliso oli Saksin prinsessa Maria Anna, joka kuoli vuonna 1832. Hänen toinen puolisonsa oli Molempain Sisiliain kuninkaan Frans I:n tytär Maria Antonia. Heidän poikiaan olivat suurherttua Ferdinand IV ja arkkiherttua Juhana.
Länsirintamalta ei mitään uutta (vuoden 1979 elokuva)

Juoni

Paul Baumer (Thomas) valmistuu luokkatoveriensa tavoin koulusta. Heidän opettajansa Kantorek (Pleasence) kehottaa heitä värväytymään sankarillista sotaa varten ja nuorina ja arvostelukyvyttöminä he liittyvät. Koulutuksesta vastaa simputtava korpraali Himmelstoss (Holm) ja ennen siirtymistä tositoimiin tämä saakin pienen palautuksen kurista. Rintamalla Baumeria komentaa ja neuvoo vanha ja sodassakin kokenut Stanislaus Katzinsky (Borgnine) jolla on paitsi kuudes aisti ruoan hankkimisen suhteen myös muita käytännön neuvoja. Yksi näistä neuvoista on jättää pistin kotiin ja lyödä ranskalaisia lapiolla sillä se tekee pahempaa jälkeä. Ajan myötä Baumerin toverit kuolevat tai haavoittuvat ja hän itsekin saa loman toipumisaikanaan palaten kotiin mitä hän ei enää tunnista samaksi. Ikuisen oloinen Kat kuolee haavoituttuaan jalkaan, simputtava Himmelstoss saa siirron rintamalle ja myös kuolee ja kirjoittaessaan luokkatoverilleen tylystä kuolleisuudesta joka koskee myös heidän ryhmäänsä ilmenee että kukaan ei voi selvitä tuhannesta vaarasta.
Severina Vučković

Severina Kojić (o.s. Vučković, 21. huhtikuuta 1972 Split, Jugoslavia) on kroatialainen pop/folk-laulaja. Levyillään hän käyttää nimeä Severina. Hän on maansa suosituimpia artisteja. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat muun muassa "Kad si sam", "Dalmatinka", "Djevojka sa sela", "Ja samo pjevam", "Paloma Nera", "Virujem u te", "Ante", "Adio ljube", "Hrvatica", "Adam i Seva", "Moja štikla" ja "Krivi spoj".
Vuonna 2004 Severina aiheutti kotimaassaan skandaalin, kun internetissä levisi video, jossa Severina harrasti kiihkeää seksiä silloin naimisissa olleen miehen kanssa. Severina haastoi tiedoston julkaisseen internet-portaalin oikeuteen, mutta Zagrebin paikallinen tuomioistuin hylkäsi syytteen.
Maaliskuussa 2006 Severina valittiin edustamaan Kroatiaa kappaleella "Moja štikla" Euroviisuihin Ateenassa Kreikassa sijoittuen kahdenneksitoista saaden 56 pistettä.
Bagdadin rautatie

Bagdadin rautatie (turk. Bağdat Demiryolu, engl. Baghdad Railway, saks. Bagdadbahn) oli 1600 kilometriä pitkä rautatie, jonka suunniteltiin yhdistävän turkkilaisen Konyan ja irakilaisen Bagdadin kaupungit kulkien nykyajan Turkin, Syyrian ja Irakin halki.
Saksalaiset aloittivat radan rakentamisen 1800-luvun lopulla Turkissa ja rata valmistui vuonna 1940.
Rautatien rahoituksesta ja insinöörityöstä vastasivat lähinnä saksalaiset pankit ja yhtiöt, jotka olivat aiemmin 1890-luvulla rakentaneet Anatolian rautatien, joka yhdisti Istanbulin, Ankaran ja Konyan. Radan valmistuminen olisi merkinyt Berliinistä Bagdadiin ulottuvaa rautatieverkkoa. Saksalaiset pyrkivät perustamaan Bagdadiin Persianlahden satamaa. Osmanien valtakunta puolestaan halusi säilyttää valtansa Arabiassa ja pyrki ulottamaan vaikutusvaltaansa Punaisen meren kautta Egyptiin, jota hallitsi Iso-Britannia. Saksalaiset hankkivat pääsyn ja omistajuuden Irakin öljykentille ja rautatie Basraan olisi merkinnyt helpompaa kulkua Saksan siirtomaavallan itäisiin osiin Suezin kanavan ohi.
Rautatiestä tuli ensimmäistä maailmansotaa edeltäneiden kansainvälisten riitojen syy. On esitetty, että riidat olisi ratkaistu ennen sodan alkua, kun Saksa ja Iso-Britannia allekirjoittivat rautatietä koskevan sopimuksen 15. kesäkuuta 1914, mutta kiistoja on pidetty myös yhtenä tärkeimmistä elokuussa samana vuonna alkaneeseen sotaan johtaneista syistä. Tekniset vaikeudet etäisillä Taurusvuorilla ja diplomaattiset keskeytykset hidastivat radan valmistumista. Vuonna 1915 rata oli yhä 480 kilometriä vailla valmistumista, joka rajoitti sen tehokasta käyttöä sodan päämäärien hyväksi. Britit myös valtasivat Bagdadin ja Arabian Lawrencena tunnettu brittiupseeri T. E. Lawrence johti nostattamiaan paikallisia sissijoukkoja jo valmistunutta Hejazin rautatieta vastaan etelässä.
Isosta-Britanniasta itsenäistynyt Irak osti alueellaan olevat osuudet ja aloitti radan rakentamisen 1926. Se valmistui 15. heinäkuuta 1940 ja kahta päivää myöhemmin Taurus Express lähti ensimmäiselle matkalleen Istanbul-Bagdadin välille.
Hannu Harkola

Hannu Harkola (s. 21. syyskuuta 1944) on suomalainen šakkitehtävien laatija, šakinpelaaja, šakin järjestömies, toimittaja ja kirjailija. Hän toimi Suomen Tehtäväniekkojen puheenjohtajana 1971-2001.

Tunnustuksia

Harkola on saanut toiminnastaan erilaisia kunnianosoituksia. Laadinnallisista ansioista Hannu Harkolalle myönnettiin 1999 kansallisen tehtävämestarin arvonimi. Sen lisäksi hän on saanut kansallisen tehtävätuomarin arvon 1995 pätevyysalueena apumattitehtävät. Pitkäaikaisesta toiminnastaan ST:n tehtävissä Harkola sai ST:n kultaisen ansiomerkin 2004. Samana vuonna hänelle myönnettiin myös šakin kultainen ansiomerkki. WFCC myönsi hänelle vuonna 2015 tehtäväshakin kunniamestarin (Honorary Master of Chess Composition) arvon.
Suomen Tehtäväniekat on vuodesta 1960 lähtien vuosittain myöntänyt vuoden ajaksi erityisen ansioituneelle tehtäväniekalle kunniakiertopalkinnon. Palkinto myönnettiin 1976 Harkolalle.
Maanviljelysseura

Maanviljelysseura (lyhenne mvs.) on maaseudulla maa- ja karjatalousneuvontaa antava järjestö. Ne ovat olleet läheisissä väleissä marttojen kanssa aina 1930-luvun puoliväliin asti.
Paikallisiksi yhdistyksiksi syntyneet maamiesseurat ja pienviljelijäyhdistykset perustettiin edistämään käytännöllistä maataloutta. Niistä tuli vaikutusvaltaa käyttäviä yhteisöjä monissa hankkeissa. Maanviljelysseurojen keskusjärjestö on Suomen Maatalousseurojen keskusliitto joka perustettiin 1906.
Ruotsinkielisille perustettiin A. Sixtus Lindholmin aloitteesta vuonna 1910 oma Svenska Lantbrukssällskapens i Finland förbund.
James Lovelock

James Ephraim Lovelock (s. 26. heinäkuuta 1919) on riippumaton brittiläinen tiedemies, kirjailija, ympäristönsuojelija ja tulevaisuudentutkija. Lovelock tunnetaan parhaiten Gaia-hypoteesistaan, jonka mukaan Maa toimii eräänlaisen superorganismin tavoin itseään säätelevänä kokonaisuutena. Keskustelua on käyty siitä, pitääkö Lovelockin esitys Maapallosta elollisen olennon kaltaisena kappaleena ottaa kirjaimellisesti vai vertauskuvallisesti.
Lovelock syntyi Letchworthissä ja opiskeli kemiaa Manchesterin yliopistossa. Hän on lääketieteen ja biofysiikan tohtori. Nykyään hän asuu Cornwallissa Isossa-Britanniassa. 1950-luvulla Lovelock kehitti laitteita, joiden avulla voidaan tutkia kaasujen pitoisuuksia Maan ilmakehässä. Niiden avulla voitiin muun muassa seurata otsonikatoa aiheuttavien CFC-yhdisteiden kertymistä ilmakehään. Gaia-hypoteesin Lovelock kehitti 1960-luvulla ollessaan NASAn palveluksessa. Ohjelman tavoitteena oli kehittää laitteita planeettojen ilmakehien ja maaperän tutkimiseen sekä erityisesti löytää elämää Marsista.
Viime vuosina Lovelock on aiheuttanut kohua puhumalla voimakkaasti ydinvoiman puolesta, koska hänen mielestään ydinvoima on ainoa realistinen keino pysäyttää ilmaston lämpeneminen. Hän uskoo ilmastonmuutoksen aiheuttavan miljardien ihmisten kuoleman.