google/wiki40b huggingface dataset:
Elinkeino-oikeus

Elinkeino-oikeus on oikeudenala, jonka piiriin kuuluvat elinkeinonharjoittamista ja elinkeinon harjoittamisen oikeutta koskevat asiat. Joissakin maissa elinkeino-oikeus on elinkeinoasioita käsittelevä erityistuomioistuin. Subjektiivisena oikeutena elinkeino-oikeus tarkoittaa jokaiselle kansalaiselle kuuluvaa oikeutta harjoittaa elinkeinoa.
Elinkeino-oikeus sijoittuu oikeudenalojen jaottelussa markkinaoikeuden alalohkoksi. Markkinaoikeuden muut osa-alueet ovat kilpailuoikeus eli kilpailunrajoitusoikeus, kilpailumenettelyoikeus, tuotepolitiikkaan ja tuoteturvallisuuteen liittyvä oikeus sekä kuluttajaoikeus eräiltä keskeisiltä osiltaan. Markkinaoikeus luo puitteet elinkeino- ja yritystoiminnalle. Laajasti ymmärrettyy elinkeino-oikeuteen kuuluvat elinkeinojen harjoittamista, julkista yritystoimintaa, maassa olevia ulkomaisia elinkeinonharjoittajia, talouspolitiikkaa, ulkomaankauppaa, valuuttamääräyksiä ja yritystoiminnan valvontaa säätelevät normit ja oikeuskäytäntö. Elinkeino-oikeuden pyrkimyksenä on ohjata elinkeinotoimintaa oikeana ja tarkoituksenmukaisena pidettyyn päämäärään. Sitä varten säädetty lainsäädäntö on eri yhteiskunta- ja talousjärjestelmissä erilainen.

Historiaa

Suomen vanhimmat elinkeinot metsästys ja kalastus olivat pitkään vailla oikeudellista sääntelyä. Samoina oli karjanhoidon ja kaskiviljelyn laita. Sen sijaan kauppaa, käsityötä ja merenkulkua on säännelty keskiajalta lähtien. Varhainen kaupankäynti pyrittiin keskittämään kaupunkeihin. Jo vuonna 1284 Maunu Ladonlukko kielsi maakaupan. Maaseudun asukkaille jäi kuitenkin oikeus omiksi tarpeikseen ostaa, myydä ja vaihtaa maalaistavaroita. Myös käsityöelinkeinot haluttiin saada kaupunkien yksinoikeudeksi. Keskittämispyrkimys ei kuitenkaan koskenut pitäjänkäsityöläisiä, kuten räätäleitä, seppiä ja suutareita. Kaupungissa elinkeinoja saivat harjoittaa porvarisoikeuksien haltijat. Keskiajan ja uuden ajan taitteessa käsityöammattien harjoittamista alkoi kahlita ammattikuntalaitos. Meritse tapahtuvaa ulkomaankauppaa saivat harjoittaa vain tietyt kaupungit. Sitä sääteli muun muassa vuoden 1614 kauppa- ja purjehdussääntö.
Nykyaikaisen teollisuuden syntyminen edellytti taloudellisia vapauksia, kuten elinkeino-, muuttamis- ja työsopimusvapautta. Kehitys lähti liikkeelle Englannista 1700-luvulla ja levisi vähitellen ympäri Eurooppaa. Elinkeinovapautta edistivät esimerkiksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus 1766 ja Ranskan suuri vallankumous, joka toteutti tämän vapauden 1791. Pohjoismaissa elinkeinovapaus toteutui 1800-luvulla. Suomessa uudistukset toteutuivat melko myöhään. Vuonna 1859 säädettiin ammattikuntajärjestelmän piirin koskevan vain 15:tä ammattia. Ammattikuntapakko kumottiin 1868. Lopullisesti elinkeinovapaus toteutui 1879. Elinkeinovapauslaki (122/1919) säädettiin 1919.
Mohamed Abdullahi Mohamed

Henkilöhistoria

Mohamed Abdullahi syntyi Mogadishussa, Somaliassa vuonna 1962 Marehan Darod-klaanin perheeseen. Kutsumanimeltään Mohamed Abdullahi on "Farmajo" ja hän on kotoisin Gedon alueelta maan lounaisosista. Mohamed Abdullahi on sekä Somalian että Yhdysvaltain kansalainen. Hänen vaimonsa on Zeinab Moallim, jonka kanssa hänellä on neljä lasta (kaksi poikaa ja kaksi tytärtä).

Koulutus

Mohamed Abdullahi sai koulutuksensa Yhdysvalloissa. Vuosina 1989–1993 hän suoritti kandidaatin tutkinnon historiassa University at Buffalossa Buffalossa New Yorkin osavaltiossa. Hän suoritti 2009 maisterin tutkinnon valtiotieteissä (American Studies) samassa yliopistossa. Hänen opinnäytetyönsä otsikko oli "U.S. Strategic Interest in Somalia: From the Cold War Era to the War on Terror."

Ura

Mohamed Abdullahi työskenteli Somalian ulkoministeriössä ennen Siad Barren kaatumista ja sisällissodan puhkeamista vuonna 1991. Vuosina 1985–1988 hän toimi Somalian suurlähetystön ensimmäisenä sihteerinä Washingtonissa ja myöhemmin myös ihmisoikeusjärjestöissä.
Mohamed Abdullahi opetti johtajuutta ja konfliktien hallintaa Erie Community Collegessa SUNY:ssa.

Pääministerinä

14. lokakuuta 2010 Mohamed Abdullahi nimitettiin Somalian uudeksi pääministeriksi. Politiikantutkijat olivat optimistisia Mohamed Abdullahin mahdollisuuksista kohdata maan eteläosan kapinalliset. Ulkopuolisena pakolaisena, vailla poliittista painolastia ja suhteellisen nuorena henkilönä hän olisi saattanut pystyä yhdistämään maan eripuraiset klaanit. Mohamedin hallintokokemus ja yliopistotausta antoivat toiveita demokraattisen hallintomallin palauttamisesta Somaliaan.
Vajaan kahdeksan kuukauden mittaisen valtakautensa aikana hän ei kuitenkaan onnistunut muuttamaan tilannetta, ja hallituksen valtaan jäi edelleen osa pääkaupunkia, jossa se taistelee Al-Shabaab-kapinallisia vastaan. 10. kesäkuuta 2011 räjähdyksessä kuoli kaupungissa sisäministeri ja seuraavana päivänä hallituksen joukot surmasivat Fazul Abdullah Mohammedin, jota pidettiin Itä-Afrikan al-Qaidan johtajana.
Mohamed Abdullahi valittiin Somalian presidentiksi helmikuussa 2017. Presidentin valinta ei tapahdu suoralla kansanvaalilla vaan klaaneittain.
Edgar Allan Poe: Lyhyt elämä

Vastaanotto

Tähtivaeltajan Tiina Raevaara kirjoitti, että kiintoisuudestaan huolimatta kirja on ärsyttävä. Elämäkerturi suhtautuu kohteeseensa jonkinlaisena myyttisenä hahmona, jonka elämänpolku oli päällystetty enteillä. Ackroyd löytää outoja yhteyksiä esimerkiksi siitä, että Poe piti salakirjoitusten ratkaisemisesta. Poen henkisen tilan merkitystä hänen ruumiilliselle kunnolleen liioitellaan.
Tallulah Bankhead

Tallulah Brockman Bankhead (31. tammikuuta 1902 – 12. joulukuuta 1968) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja talk show -juontaja.

Lapsuus

Bankhead syntyi Huntsvillessä Alabamassa 31. tammikuuta vuonna 1902. Hänen isänsä oli  William B. Bankhead, joka edusti demokraatteja Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneessa. Myös hänen setänsä ja isoisänsä olivat olleet mukana politiikassa; kumpikin oli aikanaan ollut senaatissa. Hekin olivat puoluekannaltaan demokraatteja. Bankheadin äiti kuoli synnyttäessään tytärtään. 
Bankheadia kierrätettiin monessa eri oppilaitoksessa. Hän jopa vietti vuoden katolisessa koulussa, vaikka ei katolinen ollutkaan.

Ura

15-vuotiaana Bankhead muutti perheineen New Yorkiin, ja alkoi saada pieniä rooleja. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli The Squab Farm vuodelta 1917. Bankhead tuli työnsä ulkopuolella tunnetuksi kovana juhlijana. Hän myös kokeili tänä aikana kokaiinia ja marijuanaa. Alkoholin hän jätti rauhaan. 
Vuonna 1923 Bankhead teki debyyttinsä Lontoon teatterilavoilla. Bankhead esiintyi yli 12 näytelmässä seuraavan kahdeksan vuoden aikana. Hän myös esiintyi New York Cityn Broadwaylla Pulitzer-palkitussa They Knew What They Wanted-näytelmässä. Tämä rooli teki Bankheadista kuuluisan. Hän palasi Britanniaan, ja vuosikymmenen loppuun mennessä hänestä oli tullut Englannin kuuluisin naisnäyttelijä.
Vuonna 1931 hän palasi takaisin kotimaahansa saatuaan sopimuksen Paramount-yhtiön kanssa. Ura ei kuitenkaan lähtenyt käyntiin kuten oli suunniteltu, vaan kriitikot tyrmäsivät Bankheadin suoritukset nopeasti. 
Bankhead tuli kuuluisaksi villeistä juhlistaan, joissa ei ollut mitään estoja. Hän ei salaillut biseksuaalisuuttaan, ja hänet yhdistettiin moniin sen ajan naisjulkkiksiin. Hänellä kerrotaan olleen suhde muun muassa Greta Garbon ja Marlene Dietrichin kanssa.
1934 hän palasi New Yorkiin. Muutaman seuraavan vuoden ajan hän esiintyi näytelmissä. Hän myös havitteli Scarlett O'Haran roolia elokuvasta Tuulen viemää, mutta menetti mahdollisuutensa rooliin tuottajien todettua hänet liian vanhaksi. Lopulta Vivien Leigh sai osan, ja Bankhead palasi Broadwaylle.
Kymmenen vuotta myöhemmin Bankhead sai osan Alfred Hitchcockin elokuvasta Pelastusvene. Tätä pidetään hänen parhaana suorituksenaan valkokankaalla. 
1950- ja 1960-luvulla hän jatkoi näyttelemistä Broadwaylla ja teki muutamia rooleja myös elokuvissa. Lisäksi hän juonsi omaa suosittua ohjelmaansa radiossa. Bankhead alkoi saada rooleja lisäksi myös televisiosta. Hän juonsi hetken omaa talk show'taan, jota ei kuitenkaan uusittu toiselle kaudelle. 
Bankheadin viimeinen elokuva oli brittiläinen kauhuelokuva Die! Die! My Darling! vuodelta 1965. Kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi viimeisen kerran televisiosarjassa Batman.
Tallulah Bankhead kuoli New York Cityssä 12. joulukuuta 1968. Hänet on haudattu Marylandin osavaltioon.
Metsänkävijät

Metsänkävijät ovat partiolippukuntia, joiden nimet päättyvät ko. sanaan kuten Helsingin Metsänkävijät, tai eri Metsänkävijälippukunnissa toimivia tai aiemmin toimineita partiolaisia. Metsänkävijälippukuntia on tällä hetkellä 23 kappaletta eri puolilla Suomea. Ensimmäisen Metsänkävijät-nimisen lippukunnan perusti Ilmari "Iso-Hukka" Vainio Helsinkiin vuonna 1917. Tulevina vuosina Vainio perusti Metsänkävijälippukuntia muillekin paikkakunnille, ja vuonna 1919 näiden yhteistyöelimeksi perustettiin Suomen Metsänkävijät. Eri Metsänkävijälippukunnilla on yhteisiä perinteitä, tapoja ja tunnuksia, esimerkiksi yhdenmukainen sinivalkoinen partiohuivi.
Vuonna 2004 toiminnassa olivat seuraavat Metsänkävijälippukunnat: Helsinki (perustettu 1917), Viipuri (1917, toimii nykyään Helsingissä), Hämeenlinna (1917), Oulu (1917), Turku (1925), Joensuu (1928), Jyväskylä (1933), Kuusankoski (1933), Viiala (1938), Vantaa (1957), Rajamäki (1959), Tapiola (1964), Tammisalo (1969), Kirkkonummi (1976), Muhos (1977), Veitsiluoto (1978), Vaala (1985), Punkalaidun (1985), Järvenpää (1987), Tammela (1991), Espoo (1993), Miehikkälä (2003) ja Porvoo (2004).
Metsänkävijälippukuntiin kuuluvista partiolaisista käytetään myös termiä Mänkijä. Sanan etymologinen alkuperä viittaa 1900-luvun vaihteen vironkieliseen ilmaisuun "mängiä" eli leikkiä.
Novosibirskin alue

Maantiede

Novosibirskin alue kuuluu pääasiassa Länsi-Siperian alankoon, vain itäosassa on ylänköä. Alueen merkittävimmät joet ovat Ob ja Om. Suurimmat järvet ovat Tšany, Sartlan, Ubinskoje ja Urjum. Alueen eteläosat ovat aroa ja pohjoisosat lehti- ja havumetsää. Soita on noin 35 % pinta-alasta.

Historia

Novosibirskin alue perustettiin 28. syyskuuta 1937, jolloin Länsi-Siperian aluepiiri jaettiin kahteen osaan, Altain aluepiiriksi ja Novosibirskin alueeseen. Vuonna 1943 Novosibirskin alueesta erotettiin Kemerovon alue ja vuonna 1944 Tomskin alue.

Hallinto

Novosibirskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja alueen pääkaupunki on Novosibirsk (1903–25 nimenä Novonikolajevsk). Alue on jaettu hallinnollisesti 30 piiriin ja 14 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat aluehallinnon päämies ja alueneuvosto.

Talous

Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Novosibirskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 482,0 miljardin ruplan osuuden eli 1,29 % Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 180,8 tuhatta ruplaa eli noin 4 429 euroa. Tämä on vain 69 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rauta-, värimetalli-, kemian-, elintarvike-, rakennusaine- ja kevytteollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, vihanneksia, pellavaa ja auringonkukkia. Lisäksi on karjan ja siipikarjanhoitoa.
Mustalammi (Kuru)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Työtönjoen–Pitkäjärven alueeseen (35.352) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 136,1 metriä mpy.
Afrikankaija

Esiintyminen

Afrikankaijat elävät keskisessä päiväntasaajan Afrikassa, lännessä Kamerunista itään Sudaniin, Keniaan ja Tansaniaan, sekä etelässä Malawiin, Sambiaan ja Agolaan. Sen holotyypin kuvaili Philipp Jakob Cretzschmar Kurdufanista Sudanista 1827.

Yleisyys lemmikkinä

Afrikankaija ei ole Suomessa järin yleinen lemmikki. Ruotsissa lintu on runsaasti yleisempi.
RFA Olmeda (A124)

Valmistus

Alus tilattiin 4. helmikuuta 1963 Swan Hunterilta Wallsendistä Tyne and Wearista, missä köli laskettiin 27. elokuuta 1963 telakkanumerolla 2004. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1964 nimettynä RFA Oleanderiksi ja otettiin palvelukseen 18. lokakuuta 1965.

Palvelus

Oleanderin hyväksyntäkokeet saatiin päätökseen 18. lokakuuta 1965 ja se lähti Tyne-joelta Portsmouthiin 23. lokakuuta. Alus nimettiin 4. joulukuuta 1967 uudelleen Olmedaksi, jottei se sekaantuisi Leander-luokan nimikkoalukseen HMS Leanderiin. Se oli eräs ensimmäisistä aluksista, jotka Britannian kuninkaallinen laivasto lähetti Etelä-Atlantille Argentiinan vallattua 1982 Falklandinsaaret. Alus otti varsinaisten sotatoimien jo päätyttyä osaa operaatio Keyholeen, jossa takaisin vallattiin Thule.
Persianlahden sodassa alus ei palvellut 1991 sisaralustensa tavoin Persianlahdella, vaan se tuli Välimerellä HMS Ark Royalin ympärille koottua laivasto-osastoa ja tankkasi Persianlahdelle matkaavia aluksia.
Alus poistettiin palveluksesta tammikuussa 1994, jonka jälkeen se ankkuroitiin Portsmouthiin. Alus myytiin intialaiselle romuttamolle, joka  nimesi siirtoa varten aluksen 5. heinäkuuta 1994 MV Niaxcoksi. Se saapui 17. elokuuta romutettavaksi Alangiin.
Haaviston Leeni

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin jo syntyaikanaan vanhentuneena. Toini Aaltosen (Suomen Sosialidemokraatti) mukaan se hymyilyttää katsojaa naiiviudellaan. Myönteisiäkin näkemyksiä elokuvasta esitettiin Olavi Veistäjä (Aamulehti) kirjoittaa: ”Tämä vanha tarina uusissa kehyksissä on huoliteltuna filmityönä laatuunkäyvä ajanvietefilmi.” Hufvudstadsbladetin kriitikon mukaan elokuva oli kunnioitettava yritys tehdä hyvää elokuvaa, mutta perusta on hatara. Näyttelijöiden valinta ja heidän roolityönsä sen sijaan saavat kiitosta.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa on pidetty ”paatoksellisena pelastusarmeijapropagandassa kylpevänä moraalisaarnana”, ja sen tragiikan tahaton koomisuus tekee siitä suorastaan kulttielokuvan. Sitä on pidetty myös jo valmistuessaan vanhanaikaisena, aikalaiskritiikeissäkin, joissa kuitenkin näyttelijävalinnat saivat kiitosta.
Manny Charlton

Manuel (Manny) Charlton (s. 25. heinäkuuta 1941 La Linea, Espanja) on espanjalaissyntyinen, Skotlannissa varttunut kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Nazareth-yhtyeen kitaristina ja perustajajäsenenä.
Charltonilla oli iso rooli Nazarethin menestyksessä. Hän toimi yhtyeen tuottajana ja pääsäveltäjänä monilla albumeilla ja hänen suora, bluesmainen soittotyylinsä sopi hyvin Dan McCaffertyn raakaan laulusoundiin. 
Manny Charlton erosi Nazarethista vuonna 1990 sisäisten erimielisyyksien johdosta ja on sen jälkeen johtanut omaa yhtyettään sekä julkaissut sooloalbumeja. Vuonna 2006 hän oli mukana ruotsalaisessa From Behind -yhtyeessä yhdessä Nicky Mooren (ex-Samson) kanssa.
Nazarethin 40-vuotisjuhlavuonna, vuonna 2008 Charlton käytti kiertueellaan kolmen amerikkalaismuusikon kanssa Nazareth-nimeä herättäen närää oikean Nazarethin keskuudessa. Helmikuussa 2009 ilmoitettiin, että Charlton on jäänyt eläkkeelle muusikon uraltaan ja että kiistat Nazarethin kanssa on sovittu.
Olli Hiidensalo

Olli Abraham Hiidensalo (s. 2. helmikuuta 1991 Nummi-Pusula) on suomalainen ampuma- ja maastohiihtäjä. Hän edustaa ampumahiihdossa Lahden Hiihtoseuraa ja maastohiihdossa Vantaan Hiihtoseuraa. Hän kilpailee myös suunnistuksessa seuranaan Delta.
Hiidensalo sijoittui 29:nneksi uransa ensimmäisessä ampumahiihdon maailmancup-kilpailussa, Östersundin normaalimatkalla marraskuussa 2013. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 23:nneksi Oslon takaa-ajokilpailussa kaudella 2018−2019. Nuorten MM-kilpailuissa hän on ollut viestissä neljäs Torsbyssä 2010 ja normaalimatkalla 12:s Kontiolahdella 2012. 
Hiidensalo on osallistunut aikuisten arvokilpailuihin MM-kilpailuista 2015 lähtien. Hän sijoittui Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pikakilpailussa 19:nneksi ja sekaviestissä kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan 25:s pikamatkalla Östersundissa 2019.
Hiidensalo saavutti ensimmäiset ampumahiihdon aikuisten sarjan henkilökohtaiset SM-mitalinsa oltuaan toinen pikamatkalla ja takaa-ajossa 2013. Ampumahiihdossa Hiidensalo on voittanut viestin Suomen-mestaruuden Lahden Hiihtoseuran joukkueessa vuosina 2012, 2014, 2015, 2016 ja 2017. Hän on voittanut myös henkilökohtaisia Suomen-mestaruuksia. Maastohiihdon SM-viestikultaa hän on voittanut Vantaan Hiihtoseuran joukkueessa vuosina 2012 ja 2017. 
Hiidensaloa valmentaa fysiikkapuolella Jarmo Punkkinen.
Mierolan silta

Aikaisempi puinen silta

Mierolansalmessa on ollut siltoja jo 1600-luvulta lähtien. Paikalla ollut vuonna 1904 valmistunut kolmeosainen puinen ponsiansassilta oli ollut tarkoitus uusia kivisillaksi. Silloinen Tie- ja vesirakennusten ylihallitus oli tehnyt jo suunnitelman kivisillasta. Suunnitelmia jouduttiin tarkastelemaan uudestaan, kun punakaartilaiset polttivat vetäytyessään vanhan sillan keväällä 1918. Uusi silta oli pakko saada pikaisesti.

Uusi teräsbetonisilta

Kivisillan rakentamisesta jouduttiin luopumaan sen pitkän rakentamisajan ja korkeamman hinnan takia. Helsinkiläinen Oy Constructor Ab teki tarjouksen ja sai rakentaakseen uuden teräsbetonisillan. Urakka oli kokonaisurakka, eli Constructor hankki myös sillan suunnittelun.
 Mierolan silta on kolmeaukkoinen, teräsbetoninen holvisilta. Reunimmaisten aukkojen jännemitat ovat 7 metriä ja keskiaukko, rakenteellisesti kolmenivelinen holvi, on jännemitaltaan 30,6 metriä. Keskiaukon vapaaksi väliksi jää 30,2 metriä. Välituet on perustettu puupaaluille. Keskiaukon nuolikorkeus eli aukon laen etäisyys kantojen yhdyssuorasta on 4,7 metriä. Sillan leveys on 6 metriä, ja hyötyleveydeksi jäi 5,8 metriä. Uusi silta tukeutuu vanhasta sillasta säilyneisiin järeisiin kivisiin maatukiin.
Sillan rakentaminen kesti kahdeksisen kuukautta, ja se avattiin liikenteelle 5. lokakuuta 1919. Siltaa on kunnostettu mm. 1980-luvun alussa, kun siitä tuli museosilta.
Mierolan sillan esteettisestä ilmeestä vastasi arkkitehti Sigurd Frosterus. Silta on julkisivuiltaan monumentaalinen, mutta sen massiivisuutta on tasapainotettu – esimerkiksi sillan betoniset umpikaiteet saavat holvin ohuen laen vaikuttamaan paksummalta. Sillan ulkopinta on profiloitu muotin pystyrimoituksella. Hämäläisessä järvimaisemassa oleva silta on ollut taiteilijoiden suosiossa. Se on kuvattu myös Hattulan vaakunassa.
Munkkivuoren ostoskeskus

Munkkivuoren ostoskeskus on Helsingin Munkkivuoressa sijaitseva ostoskeskus. Se avattiin 3. joulukuuta 1959.
Vuonna 1959 valmistuneen ostoskeskuksen rakennutti Otto Wuorio Oy ja sen suunnittelivat arkkitehdit Olavi Terho, Antti Pernaja, Juhani Kivikoski ja Nils Sandell. Ostoskeskusta on laajennettu sekä korjattu vuonna 1964 ja 1994, jolloin alataso otettiin käyttöön pysäköintihallia varten. Tällöin ostoskeskukseen muutti myös S-market. Muita ostoskeskuksessa toimivia liikkeitä ovat muun muassa K-Supermarket, Alko ja Fazer.
Ostoskeskusta hoitaa Munkin yrittäjäyhdistys ry. Museoviraston luokitus Munkkivuoren ostoskeskukselle on vuodesta 2002 ollut A1 niin kulttuuriselta kuin toiminnalliselta arvoltaan.

Ostoskeskuksen nimi

Ostoskeskuksen nimiehdotuksista käytiin alussa melkoista kiistaa, sillä Suomessa ei ennen ollut ostoskeskuksia, eikä sellaiselle ollut keksitty vielä nimeä. Samoihin aikoihin ryhdyttiin rakentamaan Ostoskeskus Puotinharjun Puhosta, joten Uusi Suomi -lehti järjesti nimestä kilpailun. Kilpailun voitti sana ostokeskus 500 äänellä.
Yhtenä ehdotuksena tuli myös puhos. Sanan oli keksinyt kielitieteilijä, professori Kustaa Vilkuna, joka toivoi, että kaikkia kauppiasyhteisöjä ryhdyttäisiin kutsumaan tällä nimityksellä. Ehdotus ei kuitenkaan mennyt läpi, joten nimenä päätettiin alussa käyttää "Munkkivaaran ostokeskusta", joka toimi tuolloin vähän aikaa myös ostoskeskuksen apteekin nimenä. Nimi vakiintui kuitenkin myöhemmin Munkkivuoren ostoskeskukseksi, kaupunginosan nimen mukaan.

Alkuperäiset yritykset

Ostoskeskuksen alkuperäisiä yrityksiä olivat Fazer, Varuboden, HOK:n Baari, Kemikalio Clou. lisäksi oli pankkeja, kuten HOP, SYP, Torkkelin säästöpankki sekä Kansallis-Osake-Pankin pankkiauto. Päivittäistavarakauppiaana toimi PIVO, joka myös keksi ensimmäisenä Suomessa einesruoan. Yksi pitkäaikaisimmista ostarilla toimivista yrityksistä on Tukkatalo, joka on ollut siellä 50 vuotta.

Metrosuunnitelmat

Suunniteltaessa metroa Helsinkiin oli Reino Castrénin metrosuunnitelmissa myös linja, joka olisi tullut Munkkivuoreen. Kyseessä olisi ollut aivan maan pinnan alla kulkenut kevytmetro, joka olisi ollut hyvin samankaltainen kuin ovat Helsingin raitiotiet. Munkkivuoren ostoskeskusta laajennettaessa vuonna 1964 varattiin tilat myös mahdolliselle metroasemalle. Ostoskeskuksen Alko sijaitsee nykyään tilassa, jota kaavailtiin metroaseman lippuhalliksi. Sen alla on keskeneräinen, louheen täyttämä halli, johon ei koskaan rakennettu varsinaista metroasemaa.
Bob Goodenow

Robert W. "Bob" Goodenow (29. lokakuuta 1952 Dearborn, Michigan) on yhdysvaltalainen lakimies ja jääkiekkovaikuttaja, joka johti NHL:n pelaajayhdistystä NHLPA:ta 1992–2005.
Goodenow valmistui Harvardin yliopistosta 1974 ja Detroit Mercyn yliopiston lakikoulusta 1979. Harvardissa hän pelasi myös jääkiekkoa yliopistojoukkueessa. Hän oli Harvard Crimsonin kapteenina NCAA-sarjassa. Valmistumisensa jälkeen Goodenow yritti Washington Capitalsin NHL-joukkueeseen mutta ei mahtunut joukkueeseen. Tämän jälkeen hän teki sopimuksen IHL:n Flint Generalsin kanssa. Hän pelasi Generalsissa kaksi kautta ja lopetti kiekkouransa keväällä 1976.
Jääkiekkouransa jälkeen Goodenow siirtyi lakialalle ja piti toimistoa Dearbornissa, Michiganissa. Hänen asiakkaanaan oli myös useita jääkiekkoilijoita, kuten Kelly Miller, Joel Otto ja Brett Hull, jolle hän neuvotteli St. Louis Bluesiin vuonna 1990 nelivuotisen sopimuksen, jonka arvo oli 7,1 miljoonaa dollaria. Hullin sopimuksen jälkeen muutkin huippupelaajat alkoivat saada arvokkaampia sopimuksia.
Goodenow'sta tuli NHLPA:n varatoimitusjohtaja vuonna 1990. Hän toimi virassaan vähän reilun vuoden ja nousi toimitusjohtajaksi 1. tammikuuta 1992 Alan Eaglesonin eron jälkeen. Goodenow johti NHLPA:ta välittömistä oikean ammattiliiton suuntaan. Hän alkoi sivistää pelaajia työntekijäasioista. Hän järjesti myös pelaajien lakon juuri ennen kauden 1991–1992 pudotuspelejä. Goodenow sai nimeä pelaajien etujen ajajana.
Goodenow'n aikana NHLPA:sta kasvoi ammattimainen organisaatio. Hän teki saman NHLPA:lle kuin Gary Bettman NHL:lle. Kun Goodenow tuli NHLPA:n johtoon yhdistyksellä oli vain kaksi täyspäiväistä työntekijää ja johtaja Eagleson työskenteli vain osa-aikaisesti. Vuonna 2004 NHLPA:lla oli noin 50 työntekijää. Samalla yhdistyksen liikevaihto kasvoi 25-kertaiseksi. Pelaajien palkat kasvoivat Goodenow'n aikana räjähdysmäisesti. 1990-luvun alussa keskipalkka oli 271 000 dollaria, kun vuoteen 2004 mennessä ne olivat nousseet 1,8 miljoonaan dollariin.
Goodenow jätti NHLPA:n kesällä 2005 kaksi vuotta ennen sopimuksensa umpeutumista. Kausi 2004–2005 oli jäänyt pelaamatta työsulun takia. Työsulku alkoi virallisesti syyskuussa 2004, kun NHL ja NHLPA eivät olleet onnistuneet neuvottelemaan uutta työehtosopimusta. NHL vaati uuteen sopimukseen palkkakattoa, joka oli sidottu liigan liikevaihtoon. Goodenow ei suostunut tähän. Lopulta lähes vuoden työsulun jälkeen Goodenow oli pakotettu hyväksymään myös palkkakatto, kun osapuolet solmivat uuden työehtosopimuksen kesällä 2005. Goodenow jätti NHLPA:n heinäkuussa, ja hänen tilalleen yhdistyksen johtoon nousi Ted Saskin.
Jorma Sairanen

Jorma Sairanen (s. 1954) on suomalainen televisiojohtaja, joka työskenteli vuosina 1986–1997 MTV Oy:n ohjelmapäällikkönä ja vuosina 2001–2014 ohjelmajohtajana.
Vuonna 1997 Sairanen lähti muutamaksi vuodeksi MTV:stä ja oli perustamassa sen kilpailijaa Nelosta. Hän on työskennellyt myös Ruutunelosen kanavajohtajana, Kolmostelevision johtajana sekä MTV:n apulaisjohtajana. Vuodenvaihteessa 2013–2014 Jorma Sairanen jäi MTV:stä eläkkeelle ja Kristiina Werner-Autiosta tuli uusi MTV Median ohjelmajohtaja.
Koulutukseltaan Sairanen on kauppatieteiden kandidaatti.
Maaliskuussa 2017 ilmestyi Sairasen yhdessä Kalle Kinnusen kanssa kirjoittama kohua herättänyt muistelmateos Daddy Cool – Kolme vuosikymmentä televisiomaailman huipulla, jossa Sairanen muistelee televisiouraansa ja sen aikana tapaamiaan ihmisiä hyvinkin suorapuheisesti.