google/wiki40b huggingface dataset:
Ukrainan ilmavoimat

Kalusto

Vuoden 2015 alussa arvioitiin, että kun lasketaan mukaan kaikki tilapäisesti käytöstä poistetut koneet, ilmavoimilla oli mahdollisuus käyttää yli viittäsataa konetta. Maavoimien käytössä on lisäksi 72 taisteluhelikopteria. Merivoimilla on käytössään kolme Beriev Be-12-konetta ja kahdeksan Kamov Ka-27-konetta. Lisäksi merivoimilla on varastossa koneita, jotka eivät ole lentokelpoisia.
Krimin valtauksen yhteydessä Venäjä otti haltuunsa seitsemän MiG-29 yksipaikkaista konetta ja kaksi MiG-29UB kaksipaikkaista. Krimille sijoitetuista kolmestakymmenestä MiG-29 -koneesta ainakin osa on siirtynyt Venäjälle.
Vuoden 2014 kuluessa kalustosta poistui lähes puolet, erään arvion mukaan 400 koneesta 222 koneeseen. Poistuvista koneista osa tuhoutui onnettomuuksissa, osan ampuivat venäläiset tai kapinalliset, osa joutui sotasaaliiksi.
Erityisesti hävittäjäkoneiden määrä on pienentynyt. Flight-julkaisun mukaan Ukrainalla oli 2015 jäljellä ja toimintakuntoisina 19 MiG-29, 16 Su-27, 15 Su-25 and 11 Su-24 -konetta.

Toimipaikat

Ilmavoimien esikunta toimii Vinnytsjan kaupungissa. Ukraina peri lukuisia Neuvostoliiton ilmavoimien tukikohtia, mutta niitä suljettiin 1990-luvulla kustannusten säästämiseksi. Krimin valtauksessa maa menetti Belbekin tukikohdan lähellä Sevastopolia.
Kirkkojuopa

Kirkkojuopa on Kokemäenjoen vanha suuhaara Ulvilassa. Sen ja Kokemäenjoen pääuoman väliin jää Saarenluoto, jolla sijaitsee Ulvilan Saaren kartano. Vastapäätä Saaren kartanoa Kirkkojuovan itärannalla sijaitsee Ulvilan kirkko. Kirkkojuovan ylittävät Ulvilan kirkolta Saarenluotoon Saaren kartanon ja Ulvilan kirkon luota johtava yksityistie Saarentie sekä Saarenluodon pohjoisosan halki kulkeva valtatie 11.
Granodioriitti

Granodioriitti on graniittia muistuttava syväkivilaji, joka sisältää plagioklaasia, kalimaasälpää, kvartsia ja sarvivälkettä tai biotiittia. Granodioriitti eroaa graniitista siten, että granodioriitissa on plagioklaasia enemmän kuin kalimaasälpää, graniitissa kalimaasälpää on enemmän kuin plagioklaasia. Granodioriitti on Suomessa yleinen kivilaji. Yleissävyltään granodioriitit ovat tummempia johtuen esimerkiksi mustasta sarvivälkkeestä.
Muinaisaavikko

Muinaisaavikko on entinen aavikko, jolla nykyään kasvaa kasvillisuutta hiekkadyynien päällä. Viimeisen 12 500 vuoden sisällä 10 % maasta 30 pohjoisen ja eteläisen leveyspiirin välillä on ollut aavikkoa, mutta tuulisena, kuivana ja nykyistä kylmempänä jääkauden huippukautena noin 18 000 vuotta sitten jopa 50 %. Joillakin muinaisilla dyynikentillä kasvaa nykyään savannia, jopa sademetsää, ja monet muinaiset dyynikentät saavat sadetta nyt 80–150 mm. Keski-Nebraskassa sijaitsee muinainen Sand Hillsin hiekkakenttä, jonka pinta-ala on 57 00 neliökilometriä. Siellä on suuria, jopa 120 metrin korkuisia kasvillisuuden peittämiä dyynejä.
Ko Mak

Ko Mak (thaiksi เกาะหมาก) on pieni trooppinen saari Tratin provinssissa, Thaimaassa. Elinkeino on matkailu. Ko Changin menestyksen myötä Ko Mak on tullut hiljaisuutta ja yksityisyyttä vaativien matkailjoiden tietoisuuteen. Ko Mak on osa Moo Ko Changin meriluonnonpuistoaluetta.

Kuvaus saaresta

Ko Makissa on 27 kilometriä rannikkoa, monta pitkää hiekkarantaa, muutama kukkula ja sen koko on noin 16 neliökilometriä. Saarella on kymmenisen bungalow-lomamökkikylää. Matkailijoille tarkoitettuihin aktiviteetteihin kuuluvat snorklaus, laitesukellus, mopoajelut sekä melonta merikajakilla, myös hiljaisen kauden aikana.

Lähisaaret

Alhaisen laskuveden aikaan on mahdollista kävellä Ko Kham -saarelle, joka on Ko Makia pienempi ja sijaitsee alle kilometrin päässä luoteessa. Ko Phi on myös luoteessa Ko Makiin nähden. Ko Phissä ei ole asutusta. Ko Khamiin ja Ko Phiihin on helppo meloa merikajakilla Ko Makin luoteisosan lomamökeiltä. Kummallakin pikkusaarella on snorklauspaikkoja.

Yhteydet saarelle

Laivamatka saarelle kestää hitaammalla veneellä Laem Ngopista noin kolme tuntia ja pikaveneellä tunnin. Myös Ko Changilta Ban Bang Baosta on laivayhteys Ko Makille.
Dekaani

Dekaani (lat. decanus 'kymmenenpäämies') on akateeminen ja kirkollinen hallintotehtävä.

Dekaani Suomessa

Suomessa dekaani on yliopiston tiedekunnan johtaja. Dekaanin tehtävää ei mainita yliopistolaissa, joten nimikkeen käyttö riippuu yliopistosta. Dekaaniksi valittavan on oltava ennestään tiedekunnan professori. Dekaanin tehtävä on määräaikainen, ja tehtävään valitaan yleensä 3−5 vuoden ajaksi. Perinteisesti dekaanin on valinnut tiedekuntaneuvosto järjestäytyessään, mutta vuoden 2010 alusta voimaan tulleen yliopistolain myötä dekaanin nimitystapa riippuu yliopistosta.
Dekaani johtaa ja valvoo tiedekunnan toimintaa ja kehittämistä sekä toimii tiedekuntaneuvoston tai tiedekunnan johtokunnan puheenjohtajana. Dekaanin ollessa estynyt hänen tehtäviään hoitaa varadekaani.
Dekaani voi vastata myös tiedekuntaa suuremman yliopiston osan hallinnoinnista. Tällainen tehtävä oli jonkin aikaa Aalto-yliopistossa käytössä ollut johtava dekaani.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tuomiokapitulin virastossa hiippakuntadekaani johtaa hiippakunnallista seurakuntia tukevaa toiminnallista työtä. Aikaisemmin kyseisen viran haltijasta käytettiin nimitystä hiippakunnan pääsihteeri.

Dekaani muualla

Dekaani (decanus) tarkoitti alun perin Rooman keisarikunnan armeijassa ja sittemmin luostareissa kymmenen sotilaan ja munkin päämiestä. Ensimmäisten yliopistojen syntyessä usein luostareiden yhteyteen nimike siirtyi tarkoittamaan eriasteisia hallintotehtäviä yliopistoissa.
Varsinkin englanninkielisessä maailmassa dekaani (engl. dean) voi tarkoittaa myös muunlaista hallintotehtävää kuin tiedekunnan johtamista. Toisaalta dekaani voi myös vastata jostain toiminta-alueesta kuten opiskelijapalveluista. Myös vuosikursseilla voi jokaisella olla oma dekaaninsa.
Dekaania käytetään jokin verran myös alemmissa oppilaitoksissa tarkoittamassa hallintotehtävää.
Dekaani on yhä käytössä myös katolisen ja anglikaanisen kirkon eri tasoisista johtotehtävistä. Esimerkiksi Joseph Alois Ratzinger (edellinen Rooman piispa ja katolisen kirkon johtaja) oli kardinaalikollegion dekaani, kunnes hänet valittiin Rooman paaviksi.
Saksalanharju

Saksalanharju on Haukivuorella Etelä-Savossa sijaitseva moreenimuodostuma ja yksi Ympäristöministeriön määrittelemistä valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista Suomessa.
Nimestään huolimatta se ei ole harju sanan geologisessa merkityksessä vaan drumliini, joka kuuluu moreenimuodostumiin. Drumliinit ovat virtaviivaisia, sukkulanmuotoisia, usein kalliosydämisiä, yleensä luode-kaakko-suuntaisia moreenimäkiä, jollaisia on etenkin Savossa runsaasti. Korkein kohta 168 metriä.
Mikkelin ja Pieksämäen välinen kantatie 72 kulkee Saksalanharjua pitkin.  Harjulla sijaitsevalla Saksalan kylällä on huoltoasema kioskeineen ja levähdysalueineen ("Harjun Helmi"), sekä matkailunähtävyyskohteena "Martin Galleria". Harjulta avautuu näköala Kyyvedelle.
Rhyl

Rhyl (kymriksi Y Rhyl) on kylpylä- ja yliopistokaupunki Cardiganinlahden rannalla Walesissa. on kaupunki Denbighshiressä Walesin pohjoisrannikolla. Rhyl on ollut pitkään suosittu rantalomakohde. Matkailuperinne ulottuu aina Viktoriaaniselle ajalle, jolloin se tunnettiin eleganttina yläluokan kohteena. Toisen maailmansodan jälkeen seudun luonne on muuttunut huomattavasti lähimmistä suurkaupungeista saapuneiden turistien johdosta. Se oli pahasti rappeutunut 1990-luvulle tultaessa, mutta sen jälkeen aluetta on uudistettu merkittävin investoinnein. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2001 hieman alle 25 000 henkeä.
Solikamskin piiri

Solikamskin piiri (ven. Солика́мский райо́н, Solikamski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 5 421 neliökilometriä. Asukkaita on 17 700 henkeä (vuonna 2009).
Solikamskin piiri sijaitsee Permin aluepiirin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tšerdynin ja Krasnovišerskinin piireihin, kaakossa Aleksandrovskin piiriin, etelässä Usoljen piiriin ja Bereznikin kaupunkiin sekä lännessä Permin Komin Kosan piiriin. Noin 80 % pinta-alasta on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy ja kaliumin suolat. Suurin joki on Kama.
Piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Basim, Kasib, Krasnyi Bereg, Polovodovo, Rodniki, Tjulkino ja Tohtujevo. Hallinnollinen keskus on Solikamskin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asutuskeskuksia on yhteensä 63.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 89,8 % on venäläisiä, 1,8 % komipermjakkeja ja 1,6 % ukrainalaisia. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkevat Tšerdyniin ja Krasnovišerskiin johtavat maantiet sekä Solikamskin ja Tšusovoin välinen rautatie. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon tuotantoon. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa.
Piirissä toimii ammattikoulu, lasten taide- ja musiikkikoulut, kirjastolaitos sekä kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia. Paikallislehtenä ilmestyy Solikamski rabotši (”Solikamskin työläinen”).
Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Gorodištšen, Verh-Borovajan ja Verh-Usolkan kylien kirkot.
Jeesuksen kaste

Jeesuksen kaste on keskeinen Jeesuksen elämään liittyvä Uuden Testamentin tapahtuma, josta kerrotaan Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan evankeliumeissa ja johon myös Johanneksen evankeliumissa viitataan alluusiolla.  Johannes Kastaja kastaa Jeesuksen Jordanilla, mutta Hans Kvalbenin mukaan evankeliumeiden kuvausten painopiste on kuitenkin kasteen yhteydessä tapahtuvissa yliluonnollisissa ilmiöissä. Synoptisten evankeliumieden mukaan taivas avautuu ja Jumalan Henki laskeutuu alas kyyhkysen tavoin ja taivaasta kuuluu ääni, joka sanoo “Tämä on rakas Poikani, johon minä olen mieltynyt”.  
Nykytutkijat näkevät kasteen ja Jeesuksen ristiinnaulitsemisen kahtena keskeisenä historiallisena tosiasiana Jeesuksesta.

Tapahtuma-aika ja -paikka

Luukkaan evankeliumin mukaan Johannes Kastaja aloitti kastetoimintansa keisari Tiberiuksen viidentenätoista hallitsijavuotena. Historioitsijat eivät ole täysin yksimielisiä mistä hetkestä Tibereuksen hallitsijavuosia alettiin laskemaan, mutta tämä viidestoista vuosi ja Johanneksen kastetoiminnan aloitus ajoitetaan kuitenkin yleensä vuosille 28-29 jaa., ja Jeesuksen kaste ja opetustoiminnan aloitus tapahtui pian tämän jälkeen.
Tarkkaa kastepaikkaa ei tunneta varmasti. Johanneksen evankeliumissa mainitaan vain, että Johannes Kastaja kastoi ihmisiä Betaniassa, Jordanin toisella puolella. Paikoiksi on ehdotettu mm. nykyistä Qasr el Yahudia Länsirannalla ja Al Maghtasia Jerikon eteläpuolella, jotka molemmat ovat suosittuja kristittyjen pyhiinvaelluspaikkoja. Qasr el Yahud on tärkeä paikka itäisessä kristinuskossa. Kaksi roomalais-katolista paavia on vieraillut Al Maghatsin kastepaikalla 2000-luvulla.

Kasteen tulkinnat

Evankeliumeiden mukaan Johanneksen antama kaste oli tarkoitettu syntisille ja tämä kaste antoi mahdollisuuden katumukseen ja syntien anteeksiantamiseen. Jos Jeesus todella oli se, joksi kristityt hänet uskovat, Jeesus ei olisi tarvinnut William Barclayn mukaan syntien anteeksiantoa Jumalalta. Lisäksi jos Johannes kastoi Jeesuksen, olisi luonnollista pitää Johannesta Jeesusta mahtavampana. Jeesuksen saamaa kastetta pidetäänkin historiallisena tapahtumana, sillä kertomus oli varhaisille kristityille vaikea ja häpeällinen ja siksi tuskin keksitty.
Costa Magica

Rakentaminen

Alus tilattiin Fincantierin Sestri Ponenten telakalta Genovasta Italiasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 6087 ja alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 2003. Marraskuussa 2004 alus luovutettiin Costa Crociere SpA:lle Genovaan.

Käyttöhistoria

Alus astettiin risteilemään kaikilla merillä. Se ajoi matalikolle 3. kesäkuuta 2011 lähdettyään Kööpenhaminasta. Seuraavana päivänä hinaajat irrottivat aluksen hiekkapohjasta.
Huhtikuun 25. päivän silta

Huhtikuun 25. päivän silta (port. Ponte 25 de Abril) on Portugalissa sijaitseva riippusilta, joka ylittää Tajo-joen yhdistäen Lissabonin ja Almadan. Sillalla on kuusi autokaistaa ja kahdet rautatiekiskot.
Silta valmistui elokuussa 1966, ja siitä käytettiin vuoteen 1974 saakka nimeä Salazarin silta (eng. Salazar Bridge). Nykyinen nimi viittaa Neilikkavallankumoukseen.
Harbinin hotellipalo 2018

Tapahtumat

Palo syttyi kello 4.36 hotellin toisen kerroksen keittiössä. Se levisi noin 400 neliömetrin alalle nelikerroksisen hotellin toisessa, kolmannessa ja neljännessä kerroksessa sekä ensimmäisen kerroksen aulassa. Palomiehet evakuoivat hotellista 80 ihmistä ja pelastivat 20 loukkuun jäänyttä. Palo saatiin sammumaan kello 7.50. Palaneesta hotellista löytyi 19 kuolonuhria, ja lisäksi sairaalaan viedyistä 24 ihmisestä yksi kuoli myöhemmin.

Seuraukset

Kiinan hätätilaministeriö lähetti työryhmän Harbiniin johtamaan palon tutkintaa, ja Harbinin paikallishallinto aloitti laajat palotarkastukset kaupungin hotelleissa, sairaaloissa, vanhainkodeissa, kouluissa, ostoskeskuksissa ja muissa rakennuksissa.
Harbinin turvallisuusviranomaiset tiedottivat paloa seuranneena päivänä, että hotelli oli hylätty palotarkastuksissa ainakin viidesti paloa edeltäneiden kahden vuoden aikana. Hotellia oli pidetty paloturvallisuudeltaan heikkona jo useita vuosia. Sen käytävät olivat sokkeloisia, eikä hotellin joillain alueilla ollut poistumistiemerkintöjä eikä sammuttimia. Hotellin omistaja pidätettiin ja häntä kuulusteltiin liittyen mahdollisiin laiminlyönteihin.
Turvallisuusviranomaiset antoivat 29. elokuuta etsintäkuulutuksen 52-vuotiaasta Li Yanbinista, jonka epäiltiin liittyvän paloon. Hänen pidätykseensä johtavista tiedoista tarjottiin 400 000 yuanin (44 000 USD) palkkio. Hänet saatiin pidätettyä seuraavana päivänä.
Stacy Keach

Stacy Keach (s. 2. kesäkuuta 1941 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja selostaja. Hän on kuuluisa dramaattisista rooleista. Hän on toiminut selostajana PBS:llä ja Discoverylla, hän on myös näytellyt joitakin rooleja televisiosarjoissa ja musikaaleissa.
Pax Britannica

Pax Britannica (”brittiläinen rauha”) on suhteellinen rauhan ajanjakso Euroopassa ja muualla maailmassa vuosina 1815–1914, jolloin Brittiläinen imperiumi kasvoi maailmanlaajuiseksi sotilaalliseksi sekä taloudelliseksi hegemoniaksi ja Britannia omaksui maailmanpoliisin roolin. Ajanjakson katsotaan alkaneen 1815, jolloin Napoleonin sodat päättyivät Ranskan keisari Napoleonin tappioon Waterloon taistelussa, jolloin britit vangitsivat hänet. Pax Britannica päättyi 1914, jolloin ensimmäinen maailmansota alkoi. Samaa ajanjaksoa pidetään myös Britannian imperialismin aikakautena.
Termi on latinaa ja se on johdannainen vanhemmasta termistä Pax Romana, roomalainen rauha. Vastaavia suhteellisen rauhan ajanjaksoja kuvaavia termejä ovat muun muassa Pax Americana, jolla kuvataan nykyistä vuodesta 1945 eteenpäin Yhdysvaltain sotilaallisen ja taloudellisen hegemonian vaikutuksesta vallinnutta rauhanomaista aikaa länsimaissa ja Pax Ottomana, jolla kuvataan turkkilaishallinnon rauhoittavaa vaikutusta sen alaisilla alueilla Balkanilla ja Lähi-idässä Osmanien valtakunnan aikana.
Britannian voitto Napoleonista tarkoitti myös sitä, että Ranskan kärsimän tappion jälkeen Britannialla ei ollut tosiasiassa varteenotettavaa haastajaa kansainvälisellä areenalla, lukuun ottamatta Venäjän valtaa Keski-Aasiassa. Mainittuna aikakautena Britannian valtakunnan suoraan hallitsema alue kasvoi 26 miljoonalla neliökilometrillä ja sen asukasluku noin 400 miljoonalla. Britannia hallitsi kaikkia kauppareittejä, eikä sen merimahdilla ollut haastajaa. Varsinaisen valtansa lisäksi maailmankaupan johtavana valtiona Britannia hallitsi epäsuorasti myös useiden itsenäisten valtioiden, kuten Kiinan, Argentiinan ja Siamin taloutta.
Brittiläisen imperiumin ylivoimaa pohjusti 1800-luvun teollinen vallankumous. Höyrylaivojen ja lennättimen kaltaiset uudet keksinnöt mahdollistivat yhä suuremman valtakunnan luomisen, hallitsemisen ja puolustamisen. Vuoteen 1902 mennessä Britannian hallitsemat alueet olivat yhdistetty toisiinsa lennätinkaapeleiden verkostolla, jota kutsuttiin nimellä ”All Red Line”, sillä useissa ajan kartoissa Britannian alueet merkittiin punaisella tai vaaleanpunaisella.

Kritiikki

Joidenkin historioitsijoiden mukaan Pax Britannica on keinotekoinen ja propagandistinen perustelu Britannian pyrkimykselle maailmanvaltaan ja nimellisesti itsenäisten alueiden alistamiseen valtaansa rauhanturvaamisen varjolla. Ali Parchami huomauttaa, että ajanjakson aikana ehti tuskin kulua vuottakaan, etteivät Britannian sotilaat olisi olleet sotimassa jossakin. Vuosina 1880–1900, jolloin käsite Pax Britannica oli suosittu imperiumin emämaassa, Britannia lähetti useita sotilaallisia retkikuntia eri puolille maailmaa; 40 Intiaan, lähes 50 Afrikkaan ja ainakin kymmenen Persianlahden valtioihin ja Kaukoitään.
Pedro Contreras

Seurajoukkueura

Contreras on Real Madridin kasvatti. Hän oli mukana voittamassa Mestarien liigaa kaudella 1997–1998, vaikkakaan ei itse pelannut minuuttiakaan turnauksessa. Hän pelasi neljän kauden ajan Real Madridin reservijoukkueessa ja ensimmäiset ottelunsa edustusjoukkueessa hän pelasi kaudella 1998–1999. Kauden 1996–1997 Contreras pelasi lainalla Rayo Vallecanossa.
Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi Málagaan. Hän oli neljän pelaamansa kauden aikana joukkueen kiistaton ykkösvahti ja jäi paitsi ainoastaan kuudesta sarjaottelusta vuosina 1999–2003.
Vuonna 2003 hän teki sopimuksen sevillalaisseura Betisin kanssa. Contreras pelasi ensimmäisen kautensa aikana joukkueessa 22 ottelua, mutta seuraavalla kaudella hänelle ei otteluita kertynyt kesällä 2004 hankitun Toni Doblasin vietyä ykkösvahdin paikan. Kaudella 2005–2006 hän pelasi otteluita sekä Mestarien liigassa että UEFA Cupissa ja piti muun muassa englantilaista Chelseaa vastaan maalinsa puhtaana.
Kaudeksi 2007–2008 Contreras siirtyi lainasopimuksella Cádiziin, jossa hän pelasi 36 ottelua. Hänet vapautettiin sopimuksestaan kesällä 2008 ja samalla hän päätti pelaajauransa.

Maajoukkueura

Contreras toimi Espanjan maajoukkueen kolmosvahtina vuoden 2002 MM-kilpailuissa. Hän pelasi uransa ainoan maaottelun 16. lokakuuta 2002 ystävyysottelussa Paraguayta vastaan.
Juurussuo

Juurussuo on Kempeleessä lähellä Oulun kaupungin ja Tyrnävän kunnan rajoja sijaitseva haja-asutteinen kylä. Kylä sijaitsee Kempeleen keskustaajamasta itään, reitistä riippuen noin 15–20 kilometrin ajomatkan päässä. Kylä rajoittuu pohjoisessa Oulun Juurusojan ja Madekosken kaupunginosiin, lännessä Kokko- ja Linnakankaaseen, ja idässä Oulun Hangaskankaaseen ja Pikkaralaan. Vuonna 2013 Juurussuolla asui 243 asukasta.
Kylä kuului vuoden 1964 loppuun asti silloiseen Oulujoen kuntaan. Vuonna 1965 Oulujoen kunnan lakkautumisen yhteydessä Juurussuo liitettiin Kempeleeseen. Kylän asukkaat olivat kylläkin tehneet jo vuonna 1953 aloitteen alueensa liittämisestä Kempeleeseen, mutta hanke sai odottaa pitkään toteuttamistaan. 
Juurussuolla sijaitsee kunnan ainoa järvi, Mourunginjärvi. Järvi sijaitsee Mourungintien päässä. Järvessä on hiekkaranta, mutta syvemmälle mennessä pohja on mutaa. Järven läheisyydessä sijaitsee laavu. 
Juurussuolla toimii kylätoimikunta. Vuonna 1990 käyttöön vihitty kylätalo on rakennettu kunnan kustantamana ja kyläläisten talkootyönä.  
Kylällä toimii autokorjaamoyritys Juurussuon Autohuolto. Kylällä on myös vanha entinen vinttikoirarata. 
Kylään on tieyhteys Pikkaralasta, Madekoskelta, Tyrnävän Murrosta, Metsärinteeltä Mourunginjärven kautta ja Linnakankaalta.
Alexander Uexküll-Gyllenband

Alexander Uexküll-Gyllenband (4. huhtikuuta 1864 Pietari – 15. joulukuuta 1923 Helsinki) oli venäjänsaksalainen filosofi, vapaaherra ja todellinen valtioneuvos. Lisäksi hän toimi teatterivaikuttajana Suomessa 1910-luvulla. Hänen ensimmäinen aviopuolisonsa oli suomalainen näyttelijä Ida Aalberg.

Elämä

Uexküll-Gyllenbandtin suku oli muuttanut Venäjälle Saksasta ja Baltiasta 1600-luvulla. Sen jäsenet olivat korkeita virkamiehiä ja melko varakkaita, pari sukuun kuulunutta perhettä oli jopa rikkaita tehtaineen ja kaivoksineen. Alexander Uexküll-Gyllenbandin isä vapaaherra Alexander Uexküll-Gyllenbandt vanhempi oli senaattori, hänen äitinsä Line von Adelson oli dresdeniläisen lääkärin tytär. Uexküll-Gyllenband - hän pudotti sukunimensä lopusta t-kirjaimen pois - opiskeli Saksan yliopistoissa ja valmistui lakimieheksi, mutta oli kiinnostunut myös filosofiasta.
Uexküll-Gyllenband avioitui suomalaisen näyttelijän Ida Aalbergin kanssa Lontoossa 24. heinäkuuta 1894. Aalberg oli aikansa tunnetuimpia suomenkielisiä teatteriprimadonnia. Liitto oli Uexküll-Gyllenbandin ensimmäinen ja Aalbergin toinen - näyttelijätär oli asianajaja Lauri Kivekkään leski. Pariskunta Aalberg-Uexküll-Gyllenband asettui Pietariin, ja heillä oli asunto myös Helsingissä Vironkadulla. Avioparin kolmantena asuntona toimi kartanomainen huvila Augustenhof Pikiruukissa lähellä Viipuria Suomenlahden rannalla.
Uexküll-Gyllenband alkoi vähitellen kiinnostua teatteritaiteesta ja otti osaa niin sanottuun teatterisotaan, joka johtui Aalbergin ja Suomen Kansallisteatterin johtajien huonoista väleistä. Teatteritaiteessa hänen esikuvinaan olivat Konstantin Stanislavski ja Moskovan Taiteellinen Teatteri. Uexküll-Gyllenband jäi leskeksi tammikuussa 1915. Liitto Aalbergin kanssa oli lapseton. Uexküll-Gyllenbandin pitkäaikainen tavoite oli oman ammattiteatterin perustaminen. Toive toteutui vuonna 1919, jolloin Helsingin Uudessa ylioppilastalossa aloitti Ida Aalberg-teatteri, joka tosin jäi lyhytikäiseksi. Lisäksi Uexküll-Gyllenband kaavaili museota puolisonsa muistoksi, mutta projekti kariutui.
Vuonna 1919 Uexküll-Gyllenband avioitui Ida Aalberg-teatteriin näyttelijäksi tulleen Irja Nordbergin kanssa. Pariskunnan vanhimmasta tyttärestä, Sole Uexküllista tuli aikanaan merkittävä teatterikriitikko.