google/wiki40b huggingface dataset:
Hilja Pärssinen

Hilja Pärssinen (o.s. Lindgren; 13. heinäkuuta 1876 Halsua – 23. syyskuuta 1935 Helsinki) oli opettaja, toimittaja, kansanedustaja, kirjailija ja Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton puheenjohtaja. Hilja Pärssinen käytti myös nimeä Liinamaa ennen avioliittoa. Muutettuaan Helsingin pitäjään hänet kirjattiin seurakunnan pää- ja rippikirjaan nimellä Hilja Amanda Liinamaa.

Elämä ja ura

Pärssisen vanhemmat olivat kappalainen Karl Henrik Lindgren ja Anna Dahllund. Hän avioitui vuonna 1899 myös Sortavalan opettajaseminaarissa opiskelleen ja myöhemmin filosofian tohtoriksi valmistuneen Jaakko Pärssisen kanssa, josta erosi hieman ennen kuolemaansa. Pärssinen menehtyi rintasyöpään.  
Pärssinen kävi tyttökoulun ja Sortavalan opettajaseminaarin, josta valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1896. Hän aloitti uransa opettajana  nimellä Hilja Liinamaa Helsingin maalaiskunnan pitäjän kirkonkylässä, missä toimi vuosina 1896–1900 juuri perustetun suomenkielisen koulun Suomelan ensimmäisenä opettajana. Sieltä hän siirtyi opettajaksi Viipuriin, jossa toimi vuoteen 1906 saakka. Opettaja-aikanaan Suomelassa Pärssinen osoitti menestystä opettamisessa ja oli paikkakunnan pidetty kansanvalistaja yleensäkin. Pärssinen johti Hgin pitäjän nuorisoseuran kuoroa ja oli sanomalehti Uusimaan asiamies pitäjässä saaden jopa ruotsinkielistä väestöä tilaamaan lehden.    
Hilja Pärssinen oli Työ-lehden toimittajana Viipurissa 1906. Työläisnainen-lehden toimitussihteerinä hän toimi 1907–1917. Sisällisodan aikana vuonna 1918 hän ehti olla hetken punaisten  Suomen kansanvaltuuskunnan jäsen.  Pärssinen pakeni huhtikuussa 1918 miehensä kanssa Venäjälle tarkoituksenaan päästä sitä kautta Sveitsiin, sinne he eivät kuitenkaan päässeet. Matka johti lopulta Viroon, josta heidät palautettiin Suomeen 1919. Hilja Pärssinen tuomittiin maanpetoksesta vankeuteen 12 vuodeksi, mutta armahdettiin vuonna 1923. 
Armahduksen jälkeen Pärssiset perustivat Viipurin Talikkalan yksityisen yhteiskoulun, jonka opettajana Hilja Pärssinen oli 1927–1935.
Muiden tehtäviensä ohella Hilja Pärssinen toimi puhujana Suomen Sosialidemokraattisessa Puolueessa, Raittiuden ystävissä, Kansanvalistusseurassa ja eri työväenopistoissa. Hän oli myös Työväen sivistysliiton luennoitsija. 
Eduskunnan jäsen Pärssinen oli vuosina 1907–1918 ja 1929–1935. Hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Hän kuului eduskuntauransa aikana jäsenenä sivistysvaliokuntaan, suureen valiokuntaan, toimitusvaliokuntaan ja työväenasiainvaliokuntaan.
Ajosjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Vuolujoen valuma-alueeseen (35.775) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,4 metriä mpy.
Teosofinen Seura

Historiaa

Teosofisen Seuran Suomalaisen Osaston perustamiskirja allekirjoitettiin Tukholmassa 21. lokakuuta 1907 ja sen viralliset vihkiäiset pidettiin 17. marraskuuta 1907. Kaksi vuotta myöhemmin seuran nimi muutettiin Suomen Teosofiseksi Seuraksi.
Etenkin 1900-luvun alkupuolella teosofian vaikutus oli huomattava verrattuna sen jäsenmäärään. Siitä saivat vaikutteita monet taiteilijat ja sivistyneistön jäsenet. 
Seuran ensimmäisenä ylisihteerinä toimi kirjailija Pekka Ervast vuosina 1907-1917 sekä 1918-1919. Hänen kausiensa välillä ylisihteereinä toimivat vuonna 1917 tohtori Wilho Angervo ja vuonna 1918 Väinö H. Valvanne. Ervastin jälkeen ylisihteerinä toimi tohtori John Sonck, ja myöhemmin vuosina 1931-1949 arkkitehti Armas Rankka.
Vuonna 1933 Suomen Teosofinen Seura joutui vararikkoon ja menetti kaiken omaisuutensa. Samana päivänä kun vararikkoilmoitus lähti, päätettiin kuitenkin perustaa uusi seura, Teosofinen Seura. Tämä seura rekisteröitiin Adyarissa 11. marraskuuta 1933, ja kaikki vanhan seuran looshit ja jäsenet saivat liittyä siihen ilman eri anomusta.
Teosofinen Seura täytti vuonna 2007 sata vuotta, ja tämän johdosta Suomen osaston 100-vuotisjuhla ja 35. Teosofisen Seuran Euroopan kongressi järjestettiin 14-18.7. Helsingissä. Kongressin järjesti Teosofisen Seuran Euroopan Liitto.
Mannanmäen–Järvenkylän taistelut​

Mannanmäen taistelu

Mannanmäki on pari kilometriä Kyröskosken pohjoispuolella Järvenkylänjärven ja Kyrösjärven välisellä kapealla kannaksella sijaitseva korkea mäki, jolla oli suuri strateginen merkitys sen juurelta kulkevan maantien vuoksi. Aamuyöllä 17. maaliskuuta 400–500 punaista asettui Mannanmäen rinteille yllättääkseen maantiellä kulkevan valkoisten marssiosaston. Linderin joukot saapuivat paikalle noin kello 11, mutta väijytys epäonnistui, kun osa punakaartilaisista avasi tulen liian aikaisin valkoisten ollessa vasta parisataa metriä Mannanmäen pohjoispuolella Kostulan kansakoulun kohdalla. Kiivaan tulituksen johdosta valkoisten rivit menivät kuitenkin niin sekaisin, että Linder sai ryhmitettyä miehensä hyökkäykseen vasta iltapäivällä. Valkoisten tykistön moukaroidessa Mannanmäkeä päättivät punaiset perääntyä takaisin pääpuolustuslinjalleen, ja niin Linderin joukot pääsivät lopulta etenemään Mannanmäelle ilman vastarintaa. Valkoisten tappiot olivat viisi kaatunutta ja punaisten ainakin kaksi.
​

Järvenkylän taistelu

Ensimmäisen yhteenoton jälkeen Linder siirsi Inkulassa olleet joukot Kyrösjärven jään ylitse Osaraan, ja määräsi heidät hyökäämään punaisten pääpuolustuslinjaa vastaan iltapäivällä 18. maaliskuuta. Hyökkäys alkoi illan hämärtyessä, ja pian näkyvyys heikkeni entisestään Kyröskoskenharjulle laskeutuneen sankan sumun johdosta. Eteneminen punaisten torjuntatulessa tapahtui hitaasti, mutta lopulta valkoiset saavuttivat heidän asemansa yön pimeydessä. Taistelu juuttui nyt paikoilleen ja muuttui sekavaksi puukoin ja pistimin käydyksi lähitaisteluksi.
Tilanne laukesi kuudelta aamulla, kun venäläisupseeri A. Sokolov kokosi ammattisotilaistaan osaston, joka käynnisti rynnäkön kohti valkoisten sivustaa. Tämä sai heidän väsyneet kärkijoukkonsa pakenemaan hallitsemattomasti kohti Mannanmäkeä, jossa paniikki tarttui myös takalinjoilla olleisiin miehiin. Valkoiset vetääntyivät takaisin Ikaalisin, jonne saapunut majuri Aleksander Pell onnistui vihdoin rauhoittamaan sekasortoiset joukot. Valkoisten tappiot olivat 22 kaatunutta ja 128 haavoittunutta. Punaiset menettivät kaatuneina ainakin viisi miestä.

Muistomerkki

Valkoisen osapuolen muistomerkiksi rakennettiin Mannanmäen huipulle arkkitehti Arne Thulén suunnittelema näkötorni, joka vihittiin käyttöön taistelujen 20-vuotispäivänä 25. maaliskuuta 1938. Rakennuksen ulkoseinässä on muistolaatta, ja sisätiloissa Ikaalisten rintamalla kaatuneiden 68 valkoisen nimet sisältävä marmoritaulu.
Zeila

Historia

Antiikin aikana Zeila tunnettiin nimellä Alaviten. Nykyistä nimeä siitä on käytetty ainakin vuodesta 891, kun arabimaantieteilijä Al-Yaqubi mainitsee kaupungin kirjassaan. Zeilan merkityksen tärkeänä satamakaupunkina tuovat esille arabitieteilijät Abu Abdillah Muhammad al-Idrisi ja Ibn Said al-Maghribi, jotka kertovat Zeilan olevan etiopialaisten hallitsema orjakaupan keskus 1200-luvulla.
Zeilan merkitys kaupankäynnissä kasvoi myöhemmin ja 1500-luvulla se hallitsi orjien lisäksi kahvin, kullan ja strutsin sulkien kauppaa Lähi-itään, Kiinaan ja Intiaan. Kaupunki kehittyi myös alueen islamin uskon keskukseksi. Se kohosi lopulta oman Adalin sulttaanikuntansa pääkaupungiksi. Vuosien 1560–1660 välillä etiopialaisten sotaretket tuhosivat Zeilan ja Berberasta tuli alueen tärkein keskus.
Osmanit liittivät pian tämän jälkeen sekä Zeilan että Berberan hallintaansa. Osmanien valtakunnasta itsenäistynyt Egypti sai haltuunsa samat alueet osmaneilta. Englanti liitti pian kuitenkin Somalimaan alueen imperiumiinsa, sillä se halusi turvata Adenin laivastotukikohtaansa. Aden sai Zeilasta ja Berberasta ravintovaroja ja nämä kaupungit perustivat koko kauppansa Adenin kysynnälle.
Sisällissota, joka riehui alueella vuoteen 1996 aiheutti paljon tuhoja ja monet asukkaat pakenivat Djiboutiin. Sen jälkeen, kun Somalimaa julistautui itsenäiseksi, olot alueella ovat vakiintuneet. Monet entiset asukkaat ovat myös palanneet takaisin.
Sukellusmaski

Sukellusmaski on sukellusväline, joka mahdollistaa tarkan näkemisen veden alla.
Tavallisin sukellusmaski on ns. puolimaski joka peittää sekä silmät että nenän. Vanhimmissa malleissa oli pyöreä tai soikea lasi, mutta sittemmin on tullut hyvin suosituksi erillisillä linsseillä varustettu malli, johon voidaan vaihtaa silmälaseja vastaavia optisia linssejä. Maskin tyhjennys veden alla kuuluu sukelluskurssin perusasioihin. Tyhjentäminen tapahtuu puhaltamalla maskiin nenän kautta ilmaa ja päästämällä vesi alakautta pois. 
Sukelluksessa käytetään myös kokokasvomaskia. Cressi Scuba-mallinen maski on koko kasvojen kokoiseksi venytetty tavallinen maski. Kasvojen alaosan peittää kumiosa, jossa suun kohdalla on vahvistettu aukko hengityssäätimelle. Kokokasvomaskeissa paineilma on johdettu koko maskin alueelle eikä erillistä suukappaletta ole, hengityssäädin on niissä rakenteellinen osa kokonaisuutta ja mikrofonin käyttö ja siten puhuminen on mahdollista. Maskin pehmeät osat valmistetaan yleensä silikonista ja sen lasin tulee olla karkaistu. Jos maskia käyttävällä henkilöllä on taittovirhettä, voidaan maskiin hioa taittovirheen korjaava linssi. 
Aiemmin on ollut olemassa myös yksinomaan silmät peittäviä sukelluslaseja, joihin liittyi erikseen kaksi letkullista kumipalloa. Sukellettaessa paine puristi palloja ja näin tasasi silmäsuojuksien painetta. Menetelmää käytettiin etupäässä helmenkalastuksessa, joskin sielläkin se syrjäytyi normaalin puolimaskin tieltä: kumipallot toimivat vain muutamien metrien syvyyteen asti.
Kinga

Kinga on pohjoismaalainen kaulakoru entisajoilta, joka on norjaksi Haengersmykker. Kinga-koruja käyttivät naiset siinä kuin miehetkin. Kingoja on löydetty muinaisista haudoista satunnaisista paikoista Islannista. Kinga-korut olivat entisaikoihin yleisiä Skandinaviassa. Kingoja voi olla erilaisia, yleensä ne ovat symmetrisiä ja pyöreänmuotoisia. Korulle ei ole löydetty varsinaista merkitystä, mutta tutkijat ovat epäilleet sen viittaavan entisaikojen kuninkaisiin.
Napero-Finlandia

Napero-Finlandia on vuodesta 1993 asti järjestetty sadunkirjoituskilpailu, johon voivat osallistua 6–13-vuotiaat lapset. Kilpailun järjestää taivalkoskelainen Päätalo-instituutti.
Napero-Finlandia palkittiin vuonna 2011 Lastenkirjainstituutin jakamalla Onnimanni-palkinnolla.
Helmer Roschier

Rolf Helmer Roschier (10. tammikuuta 1891 – 17. elokuuta 1962) oli suomalainen kemisti ja Teknillisen korkeakoulun puun kemian teknologian professori 1939–1959. Hän tutki terpeenejä, selluloosan ja paperin valmistusta sekä puun sokeroitumista. Yhdessä Heikki Pellisen kanssa hän julkaisi oppikirjan Hiokkeen ja selluloosan valmistus (1953).
Roschier valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1914 ja tekniikan tohtoriksi 1918. Hänen väitöskirjansa Suomen Teknillisessä Korkeakoulussa vuodelta 1917 oli Über die Ozonisation des Apobornylens und der verschiedenen Fenchene: Beiträge zur Feststellung der konstitution dieser Kohlenwasserstoffe.
Professorin virkansa ohella Roschier toimi Kauppa- ja teollisuusministeriön teollisuusosaston päällikkönä 1942–1944 ja Typpi Osakeyhtiön ensimmäisenä toimitusjohtajana 1944–1948.
Gunnar Stålsett

Gunnar Stålsett (s. 10. helmikuuta 1935 Nordkapp) on norjalainen luterilainen pappi ja poliitikko, joka toimi Oslon hiippakunnan piispana vuosina 1998–2005. Häntä edelsi Andreas Aarflot ja seurasi Ole Christian Kvarme. Stålsett on myös toiminut Luterilaisen maailmanliiton pääsihteerinä ja Norjan Nobel-komitean jäsenenä. Hän on työskennellyt pappina ja opettanut Oslon yliopistolla.
Stålsett toimi vuosina 1972–1973 Norjan kirkollisten asioiden ja opetusministerinä. Hän johti maan keskustapuoluetta vuosina 1977–1979.
Sulaiman I

Elämäkerta

Sulaiman eli alkujaan Sam Mirza syntyi vuoden 1648 alkupuolella. Hänen isänsä oli šaahi Abbas II ja äiti tšerkessiorja nimeltään Nekhat tai Nakeha. Safavidien hallitsijasuvun lapset oli tapana kasvattaa eristettyinä ullkomaailmasta haaremissa. Sulaimanin äidinkieli oli turkkilainen, eikä tiedetä miten hyvin hän osasi koskaan persiaa. Vastuu Sulaimanin kasvatuksesta olikin Aga Nazer-nimisellä mustalla eunukilla. Sulaimanin isä Abbas II kuoli syyskuussa 1666 ja ehdolla hänen seuraajakseen oli kaksi hänen poikaansa, Sulaiman ja hänen nuorempi veljensä Hamza Mirza. Seuraajaa valittaessa päädyttiin lopulta Sulaimaniin, joka kruunattiin hallitsijaksi hallitsijanimellä Safi II 1. lokakuuta 1666.
Stenka Razinin johtamien Donin kasakkojen hyökkäystä Mazandaraniin vuosina 1668–1669 lukuun ottamatta Sulaimanin valtakausi oli suhteellisen rauhallinen. Sulaiman ei kiinnostunut maansa hallitsemisesta, vaan jätti hallinnoliset tehtävät ppitkälti virkamiehilleen nauttien itse hovielämästä. Monista edeltäjistään poiketen hän ei esimerkiksi koskaan johtanut joukkojaan sotaretkellä. Hän joi runsaasti raitistuen vain ajoittain terveydentilansa tai ohimenevän uskonnollisen hurskauden takia. Joidenkin aikalaisten mukaan hän saattoi juopuneena syyllistyä julmuuksiin ja hänen sanotaan esimerkiksi sokeuttaneen veljensä. Sulaimanin valtakaudella poliittisesti suuntautuneen ulaman vaikutusvalta kasvoi. Vaikutusvaltaiseksi hahmoksi nousi etenkin johtaviin pappeihin kuulunut Muhammad Baqir Majlis, jonka tarkemmasta vaikutuksesta on sittemmin tosin kiistelty. Hänen syykseen on usein sanottu eri vähemmistöjen vastaista vainoamispolittiikkaa, josta kärsivät esimerkiksi hindukauppiaat, juutalaiset ja zarathustralaiset.
Sulaimanin valtakauteen kuului myös loisokkaiden moskeijoiden ja palatsien rakennustyöt, jotka saivat safavidihallinnon näyttämään ulospäin todellisuutta vahvemmalta. Rakennustyöt olivat kuitenkin myös merkki siitä, että valtion varoja suunnattiin yhä enemmän uskonnollisiin löahjoituksiin ja aikanaan suvaistsevana tyunnettu Persian älyllinen maailma muuttui kapeakatseisemmaksi. Sulaiman kuoli 29. heinäkuuta 1694. Tunnetun tarinan mukaan hänellä oli kuollinvuoteellaan vaikeuksia päättää seuraajastaan. Sulaiman kutsui koolle hovi- ja virkamiehensä sanoen: "Jos haluatte helppoutta, kohottakaa valtaistuimelle Husain Mirza. Jos toiveenne on maanne kunnia, kohottakaa valtaistuimelle Abbas Mirza". Tarinan todenperäisyyttä on vaikea arvioida, mutta valtaistuimelle nousi joka tapauksessa Sultan Husain, jota eunukit pitivät helpompana ohjailla. Sulaiman haudattiin Qomin kaupunkiin monien edeltäjiensä tapaan.
Alexander Bard

Alexander Bengt Magnus Bard (s. 17. maaliskuuta 1961 Motala, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija, muusikko ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten yhtyeistään Army of Lovers, BWO ja Gravitonas.
Bard opiskeli Tukholman kauppakorkeakoulussa 1984-1988. Bard on luennoinut vuodesta 1996 Euroopassa vuorovaikutteisuuden vallankumouksesta. Hän on kirjoittanut kolme kirjaa yhdessä mediatutkija Jan Söderqvistin kanssa. Hän kääntyi vuonna 1997 zarathustralaisuuteen.
Toni Raiski

Pelaajaura

Laitahyökkääjänä pelanneen 195-senttisen Raiskin kasvattajaseura on Lapuan Korikobrat. Raiski aloitti koripallouransa Korikobrista, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi ensin alueellista II-divisioonaa ja myöhemmin valtakunnallista I-divisioonaa, jonne Korikobrat nousi kauden 2002–2003 päätteeksi.
Kaudeksi 2006–2007 Raiski vaihtoi seuraa Etelä-Pohjanmaan toiseen I-divisioonajoukkueeseen, Kauhajoen Karhuun. Karhu voitti kaudella 2006–2007 I-divisioonan runkosarjan ja nousi siten kaudeksi 2007–2008 Korisliigaan. Raiski teki jatkosopimuksen Karhuun ja pelasi kauden 2007–2008 pääsarjatasolla 35 ottelua 4,4 pisteen keskiarvolla. Joukkue putosi yhden pääsarjakauden jälkeen takaisin I-divisioonaan, ja Raiski siirtyi samalla kaudeksi 2008–2009 takaisin kasvattajaseuraansa Korikobriin.
Kaudeksi 2009–2010 Raiski siirtyi uuteen juuri perustettuun II-divisioonaseura BC Lapuaan jossa on istunut myös seuran johtokunnassa. Raiski on pelannut pitkään BC Lapuassa.
Raidetaksi

Raidetaksi (Personal Rapid Transport (PRT), Kabinenbahn, Spårtaxi, APGM) on joukkoliikenteen järjestämiskonsepti, jossa pienet, automatisoidut vaunut kuljettavat muutaman matkustajan ryhmiä muusta liikenteestä tasoerotetulla rataverkolla. Järjestelmän tärkeänä perusajatuksena on, että matkustajat voivat valita itselleen määränpään vapaasti ja kulkevat muilla pysäkeillä pysähtymättä suoraan määränpäähän. Raidetaksin kannattajien ja kehittäjien ajatuksena on, että tällainen järjestelmä olisi kilpailukykyisempi yksityisauton kanssa kuin linja-autot ja kaupunkiraideliikenteen eri muodot.
Raidetaksijärjestelmiä on kehitetty 1970-luvulta alkaen Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa ja Ruotsissa. Suomessa Hyvinkäällä toimiva teknologian kehittämiskeskus TechVilla on suunnittelemassa raidetaksijärjestelmää Vantaan Aviapolista ja Tampereen Hervantaa varten. Eero Paloheimo esitti 1990-luvulla autoliikenteen ja joukkoliikenteen korvaamista raidetaksityyppisellä "kupla"-järjestelmällä kirjassaan Syntymättömien sukupolvien Eurooppa (1996). Vaunujen ja asemien prototyyppejä on toteutettu, mutta toimivaa raidetaksijärjestelmää ei ole käytössä missään. Toteutetut raidetaksin tyyppiset järjestelmät ovat käytännössä muuttuneet pienimuotoisiksi automaattimetroiksi (Morgantown, Länsi-Virginia, Düsseldorfin lentokenttä). Toimivia raidetaksijärjestelmiä ei ole saatu toteutettua korkeiden kustannusten ja teknisten ongelmien takia.
Raidetaksijärjestelmien arvostelijat ovat esittäneet, että raidetaksikonseptissa on vaikea perusongelma. Niissä yhdistetään taksijärjestelmän yksikkökapasiteetti metron hintaiseen infrastruktuuriin. Vastustajat ovat myös esittäneet, että raidetaksihankkeet ovat vain keino hidastaa tai estää investointeja perinteiseen kaupunkiraideliikenteeseen. Raidetaksin kannattajat väittävät usein, että raidetaksi on toimiva teknologia. Teknologiaa ei ole kuitenkaan käytössä missään, joten se ei ole samalla tavalla toimivuutensa osoittanut teknologia  kuin linja-auto, kaupunkiraideliikenne tai monorail eri muodoissaan.
Los Angelesin kansainvälinen lentoasema

Historia

Los Angelesin kaupunki teki päätöksen Los Angelesin kansainvälisen lentokentän rakentamisesta Mines Fieldina tunnetulle alueelle heinäkuussa 1928. Lentokentän ensimmäinen rakennus, Hangar No. 1, rakennettiin seuraavana vuonna. Lentokenttä vihittiin käyttöön virallisesti 7. heinäkuuta 1930. Ensimmäiset kaupalliset lennot Los Angelesin lentokentällä aloitettiin kuitenkin vasta vuonna 1946. Lentokentän ensimmäinen terminaali avattiin tammikuussa 1984. Kuusi vuotta myöhemmin lentokentän alkuperäinen Hangar No. 1 -rakennus hyväksyttiin Register of Historical Places -listalle kansallisesti arvokkaana muistomerkkinä. Helmikuussa 2007 lentokentällä tehtiin ensimmäinen laaja remontti, kun Tom Bradley International -terminaaliin tehtiin 700 miljoonaa dollaria maksanut sisätilaremontti.
Lentokenttä suljettiin 29. huhtikuuta, 1992, Rodney Kingiin kohdistuneen rasistisen poliisiväkivaltatapauksen aiheuttamien Los Angelesin mellakoiden takia. Lentokenttä avautui uudelleen 17. tammikuuta, 1994, Northridgen maanjäristyksen jälkeen.

Arkkitehtuuri

LAX:iin kuuluu Theme Building-nimellä (suom. 'teemarakennus') tunnettu rakennus, joka on itsessään nähtävyys. Se on 1961 valmistunut 'avaruusajan arkkitehtuuria' (ns. Googie-arkkitehtuuria) ilmentävä rakennus, jonka on sanottu muistuttavan neljälle jalalle laskeutunutta avaruusalusta tai ufoa. Rakennuksen pääsuunnittelijoita olivat William Pereira ja Charles Luckman, mukana myös Paul Williams ja Welton Becket.

Terminaalit

Lentokenttä jakautuu yhdeksään terminaaliin, jotka muodostavat keskenään hevosenkengän muotoisen kompleksin. Terminaalien yhteenlaskettu pinta-ala on 186 000 neliömetriä.

Kiitotiet

Lentoasemalla on neljä keskenään samansuuntaista kiitotietä, 06L/24R, 06R/24L, 07L/25R ja 07R/25L.
Kiitotiellä 24L sattui 35 henkeä vaatinut onnettomuus helmikuussa 1991.

Turvallisuus

Los Angelesin kansainvälisen lentoaseman turvallisuus on Los Angelesin lentokenttäpoliisin vastuulla. Lentokenttäpoliisi perustettiin vuonna 1946 ja siihen kuului alkujaan vain kuusi aseistettua "lentokenttävartijaa" sekä yksi lentokenttäpoliisien toimintaa valvonnut valvoja. Nykyisin lentokenttäpoliisin alaisuudessa työskentelee noin 1 100 poliisia sekä siviiliä.
Äärijuutalaisten terrori Israelissa ja Palestiinassa

Nimitys

Äärijuutalaisten harjoittamaa terroria kutsutaan usein nimellä "hintalappupolitiikka", "hintalappuhyökkäykset" jne. Ajatus on se, että siirtokuntien vastustajien on maksettava hinta toimistaan.
Tämän mukaan äärijuutalaisten on kostettava palestiinalaisille ne palestiinalaisten ja Israelin hallinnon toimet, jotka haittaavat tai estävän siirtokuntalaisten elämää Länsirannalla.
Äärijuutalaisten harjoittamasta laittomasta kostamisesta käytetään myös nimiä "molemminpuolinen vastuu" (Arvut Hadadit), "taktiikka", "strategia", "doktriini", "kampanja", "periaate".

Syy

Israelissa on ollut jatkuvasti laittomia hyökkäyksiä palestiinalaisia vastaan. Nykyisessä muodossa
"hintalappukäytäntö" alkoi, kun Israel vetäytyi Gazasta pakkoevakuoiden alueen siirtokunnat näiden asukkaiden vastustuksesta välittämättä. Hintalappuhyökkäykset yleistyivät huomattavasti vuosina 2009-2010. Ne levisivät muutamassa vuodessa Länsirannalta koko Israeliin.
Äärijuutalaisten hyökkäykset tapahtuvat usein palestiinalaisten tekemän väkivallan jälkeen, tai sen jälkeen, kun Israelin hallinto on jollain tavoin haitannut juutalaissiirtokuntia.

Hyökkäysten laatu

Yleensä hyökkäykset ovat pieniä, mutta suuremmissa on aiheutettu isoja aineellisia vahinkoja tai kuollut ihmisiä.
Henkilöön kohdistuvat hyökkäykset ovat erilaista palestiinalaisten häirintää, sanallista panettelua, kivenheittoa, hyökkäyksiä, aseella tulittamisia.
Omaisuuteen kohdistuu erilaista ilkivaltaa: oliivipuiden tuhoamista ja varastamista, seinien ja autojen töhrimistä iskulauseilla, 
renkaiden puhkomista autoista, autojen polttamisia, autojen tulittamisia aseella, rakennusten polttamisia.

Kohteet

Monesti pienen laittoman siirtokunnan jäseniä on hyökännyt 
Israelin aikoessa evakuoida heidät pois palestiinalaisten kimppuun ja koteihin mm. kivittäen näitä ja tuhoten heidän oliivipuitaan. Myös
armeija jonka on määrä valvoa evakuoimista, on saanut osansa. Äärijuutalaisten tekemiä hyökkäyksiä on tapahtunut myös muslimien ja kristittyjen palvontapaikkoihin. Rauhaa kannattavat vasemmistojuutalaiset ovat myös juutalaiseḱstremistien kohteita.
Iskuista noin 80% on tapahtunut Länsirannalla ja 10-15% Jerusalemissa.

Israelilaisten mielipide

Monet Israelin hallinnon johtavat henkilöt ovat tuominneet "hintalappupolitiikan" kannattajien tekemät iskut. Monet rabbit ovat tuominneet iskut. Toisaalta ranbbi Yitzchak Ginsburgh on kehottanut oppilaitaan tekemään iskuja palestiinalaisia vatsaan.
Tiedustelupalvelu Shin Bethin mukaan myös useimmat siirtokuntalaiset vastustavat iskuja, koska katsovat niiden haittaavan siirtokuntia.

Ulkomaiden mielipide

Yhdysvallat tuomitsi "hintalappuhyökkäykset" 9. syyskuuta 2011 ja määritteli iskut elokuussa 2012 terroristihyökkäyksiksi.
Haavipallon maailmanmestaruuskilpailut

Haavipallon maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen lacrosseliiton alaisille maajoukkueille järjestettävä haavipallo- eli lacrosseturnaus. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1967 ja nykyään kisat pidetään joka neljäs vuosi. Eniten maailmanmestaruuksia on voittanut Yhdysvallat: 12 turnauksesta se on voittanut yhdeksän. Muut kolme maailmanmestaruutta ovat menneet Kanadalle.

Historia

Vuonna 1967 Kanadassa juhlittiin haavipallon satavuotisjuhlaa, jonka kunniaksi pelattiin neljän joukkueen turnaus. Yhdysvaltoja edusti Mt. Lacrosse Club Baltimoresta. Seitsemän vuotta myöhemmin, vuonna 1974, Australia juhli vastaavaa juhlaa. Siitä lähtien MM-kisat ovat olleen joka neljäs vuosi järjestettävä tapahtuma.
Joukkueita oli neljä vuoteen 1986 asti, kunnes vuonna 1990 joukkueiden määrä nousi viiteen. Nousu jatkui myös seuraavissa kisoissa 1994, jolloin joukkueita oli kuusi. Vuonna 1998 joukkueita oli jo 11, 2002 15, 2006 21 ja vuonna 2010 29. Vuoden 2014 kisoihin kutsuttiin yli 40 maata.
Suomi on pelannut kisoissa kolmesti: vuonna 2006 Suomi oli yhdeksäs, vuonna 2010 sijalla 12 ja vuonna 2014 sijalla 13.
MM-kisoja on pelattu 11 kertaa, neljässä eri valtiossa: Kanadassa, Australiassa ja Englannissa kolmesti, Yhdysvalloissa kolmesti.