Aarne Juutilainen

Perhetausta ja nuoruusaika

Aarne Juutilainen syntyi Sortavalassa rautatievirkailija Tuomas ja Helmi Sofia Juutilaisen (o.s. Kauppisen) perheeseen vuonna 1904. Koulunsa Juutilainen kävi Sortavalassa, jossa hän luki seitsemän luokkaa Sortavalan lyseossa. Nuorena poikana hän osallistui Suomen sisällissotaan lataamalla konekiväärivöitä valkoisten puolella. Sodan jälkeen vielä alaikäinen Juutilainen pyrki vapaaehtoisena Aunuksen retkelle, mutta värvärit huomasivat Juutilaisen väärentäneen vanhempiensa suostumuksen sotaretkelle.
Juutilainen harrasti pesäpalloa ja kuului ainakin vuonna 1924 Sortavalan Virityksen pesäpallojoukkueeseen.
Aarne Juutilaisen nuorempi veli oli Suomen menestyksekkäin hävittäjälentäjä ja kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari lentomestari Ilmari Juutilainen. Ilmari Juutilaisen kertomuksen mukaan Aarne Juutilainen antoi hänelle aikanaan lahjaksi Punaisen paronin Manfred von Richthofenin muistelmat, jotka herättivät ajatuksen tulla lentäjäksi.
Aarne Juutilainen valitsi ammatikseen sotilasuran. Hän kävi Reserviupseerikoulun vuonna 1925 ja jatkoi upseerinopintoja Kadettikoulussa vuosina 1926–1927, mutta joutui keskeyttämään koulun aktiiviupseerille sopimattomien elämäntapojen vuoksi ja erosi Suomen armeijasta vuonna 1928.

Muukalaislegioonassa 1930–1935

Kesäkuussa 1930 Juutilainen pestautui Ranskan muukalaislegioonaan, jossa hän palveli seuraavat viisi vuotta. Juutilainen matkusti Pariisiin ja ilmoittautui Ranskan muukalaislegioonan värväystoimistoon. Sitä kautta hän siirtyi legioonan vanhaan Fort St. Nicolas -linnoitukseen, joka on Etelä-Ranskassa, Marseillessa. Sieltä hän siirtyi Oraniin, Algeriaan, joka oli lähellä legioonan huomattavinta silloista Pohjois-Afrikan keskusta Sidi-bel-Abbesia, jonka läheisyydessä hän sai sotilaskoulutuksensa.
Koulutuksensa jälkeen hän siirtyi ”JR 3”:n keskuspaikkaan Feziin Marokon Atlas-vuoristoon ja taistelutehtäviin Ranskan  miehitystä vastustavia kapinallisia vastaan. Taistelut Marokon Atlas-vuoristossa jatkuivat vuodesta toiseen. Berberien vastarinta oli sitkeää ja vasta keväällä 1935, jolloin Aarne Juutilaisen sitoumusaika loppui, koko Marokko alistettiin Ranskan valtaan. Juutilainen palveli muukalaislegioonassa täydet viisi vuotta ja sai palkkioksi Legioonan Ristin ja Ranskan kansalaisuuden. 
Juutilainen palasi Suomeen vuonna 1935, palveli Puolustusvoimissa nuorempana upseerina vuosina 1935–1937 ja vuonna 1938 Oulun suojeluskuntapiirissä aluepäällikkönä. Legioonalaistaustastaan hän sai lempinimen ”Marokon kauhu”. Suomessa Juutilaisen työura katkeili hänen runsaan alkoholinkäyttönsä vuoksi. Syksyllä  1939 Juutilainen oli aikeissa palata muukalaislegioonaan ja suunnitteli siellä upseerin uraa, mutta Suomessa alkoi yleinen liikekannallepano eli ylimääräiset harjoitukset kuten asia virallisesti ilmaistiin.

Avioituminen

Juutilainen tutustui talvisodan aikana sortavalaiseen nuoreen kampaajaan ja parturiin Irmaan. Välirauhan aikana kesällä 1940 hän solmi avioliiton. Vihkimistilaisuus oli morsiamen vanhempien hienossa Kotkan talossa, missä hänet vihki avioliittoon pastori Rantamaa, Kollaan pappi. Avioliitto sai melkoisen julkisuuden, muun muassa Suomen Kuvalehti omisti kevättalvella koko etusivun kyseessä olleelle vihkimistapahtumalle.
Irma-rouvasta tuli upseerin puoliso, joka asui vakinaisesti Kontiolahdella. Toisinaan jatkosodan aikana rintamien vakiinnuttua Irma Juutilainen työskenteli kuukausia sotilaskodissa rintaman lähellä, jolloin hän asui ajoittain miehensä komendanttikorsussa.

Viimeiset vuodet

Rauhan tultua Aarne Juutilainen ei enää saanut otetta elämästä, vaan alkoholi sai hänestä lopullisen yliotteen. Hän asettui asumaan Helsinkiin ja elätti itsensä sekalaisilla töillä. Kollaan taistelujen aikainen aseveli, majuri Ahti Vuorensola auttoi Juutilaista siinä määrin kuin pystyi. Juutilainen kuoli yksinäisenä ja alkoholisoituneena helsinkiläisessä vanhainkodissa lokakuussa 1976 ja hänet haudattiin Malmin hautausmaalle.