McDonnell Douglas F/A-18 Hornet

Kehitys ja tuotanto

Vuoden 1973 jälkipuoliskolla Yhdysvaltain laivasto esitti vaatimukset uudeksi monikäyttöiseksi hävittäjäksi ja kevyeksi rynnäkkökoneeksi, minkä perusteella ilmailuteollisuudelle lähetettiin tarjouspyynnöt kesäkuussa 1974. Yhdysvaltain kongressi määräsi kuitenkin 28. elokuuta laivaston valitsemaan jommankumman Yhdysvaltain ilmavoimien kevyt hävittäjäkilpailun ehdokkaasta (General Dynamics YF-16 tai Northrop YF-17) laivaston uudeksi NACF-hävittäjäksi (engl. Navy Air Combat Fighter).

F/A-18A/B

McDonnell Douglasin ja Northropin yhdessä edelleen kehittämä YF-17 valittiin 2. toukokuuta 1975 NACF-kilpailun voittajaksi. Koneesta piti valmistaa kolme eri versiota: yksipaikkainen F-18 korvaamaan hävittäjänä F-4 Phantom II, yksipaikkainen A-18 korvaamaan rynnäkkökoneena A-7 Corsair II ja kaksipaikkainen TF-18A koulukoneeksi. Yksipaikkaisten F-18- ja A-18-koneiden ero rajoittui asekuormaan sekä avioniikkaan. TF-18A-kone oli yhtä taistelukykyinen kuin yksipaikkaiset, mutta sen sisäinen polttoainemäärä oli hieman pienempi. Suunnittelun tuloksena yksipaikkaisten ominaisuudet saatiin yhdistettyä F/A-18A:ksi ja taistelukykyinen kaksipaikkainen koulukone nimettiin uudelleen TF/A-18A:ksi ja edelleen F/A-18B:ksi.
Esitellyn koneen voimanlähteenä oli kaksi General Electric F404-GE-400. Tutkaksi valittiin Hughes AN/APG-65. Omasuojana koneessa oli kaksi Sidewinder-ohjusta ja 20 millimetrin M61-kanuuna. Kone kykeni kuljettamaan rynnäkkökoneena Sparrow-ohjuksia sekä erilaisia pommeja.
Marraskuussa 1975 General Electric vastaanotti tarjouksen F404-moottoreiden kehittämisestä ja tammikuussa 1976 McDonnell Douglas sai tilauksen yhdeksästä yksipaikkaisesta ja kahdesta kaksipaikkaisesta esisarjan koneesta. Koneiden ensilennon piti olla heinäkuussa 1978. Kehitys prototyypistä tuotantokoneeksi vaati kuitenkin suunniteltua enemmän aikaa ja ensimmäinen tilatuista koneista (BuNo 160775) valmistui St. Louisin tehtaalta 13. syyskuuta 1978. Jack E. Krings teki koneella ensilennon 18. marraskuuta Lambert Fieldissä.
Tammikuussa 1979 pääosa koelennoista mukaan lukien laivaston vastaanotto ja viralliset hyväksyntälennot oli suoritettu laivaston Patuxent Riverin koelentokeskuksessa. Lentotukialustestit aloitettiin kolmannella valmistuneella koneella (BuNo 160777) USS Americalla Virginia Capen edustalla 30. lokakuuta.

F/A-18C/D

Myöhemmin esiteltiin C- ja D-mallit, jotka ovat yksi- ja kaksipaikkaiset uudemmat versiot. Kaksipaikkaista D-mallia käytetään tiedusteluun, tactical air control ja forward air control -tehtäviin Yhdysvaltain laivastossa.

EA-18G Growler

EA-18G Growler on F/A-18F Super Hornetin elektroniseen sodankäyntiin tarkoitettu versio, joka lensi ensilentonsa 15. elokuuta 2006. Kone tuli Yhdysvaltain laivaston palveluskäyttöön vuonna 2009 korvaten laivaston EA-6B Prowler -koneet ja jo käytöstä poistetut ilmavoimien EF-111A Raven -koneet.
Kaksipaikkainen EA-18G Growler on elektroniseen sodankäyntiin tarkoitettu malli, jossa toinen paikka on asejärjestelmäupseerille(engl. Weapon Systems Officer).

Advanced Super Hornet

Advanced Super Hornet (ASH) on Boeingin esitys parannetulle mallille. Muutoksina aiempaan ovat muun muassa rungon muotojen mukaiset yläpuoliset lisäpolttoainesäiliöt (engl. conformal fuel tanks). Mallissa ulkoinen asekuorma voidaan sijoittaa häiveominaisuuksia parantaviin säiliöihin.

NASAn käyttämät mallit

Vuonna 1985 laivasto siirsi viisi F/A-18A:ta (BuNo 160777, 160778, 160780, 160782 ja 160785), F/A-18B (BuNo 160781) ja kaksi esisarjan F/A-18A:ta (BuNo 161121 ja 161251) NASAlle. Koneita käytettiin Ames-Dryden Flight Research Facilityssä tutkittaessa erilaisia lentotiloja. Näiden lisäksi Nasa käytti saamiaan koneita erilaisissa tutkimusprojekteissa, joista ensimmäinen oli maaliskuussa 1987 alkanut lentokoneen ympäristön ilmavirtauksia suurissa kohtauskulmissa ja suihkuvirtauksen ohjauksen vaikutuksia tutkinut High Alpha -ohjelma.

X-53

X-53 Active Aeroelastic Wing (AAW), NASA:n käyttämä tutkimus- ja teknologiademonstraatiokone.

Käyttö

Koelentojen Patuxent Riverin koelentokeskuksessa ja niitä seuranneiden Point Mugussa VX-4:ssä ja China Lakessa VX-5:ssä järjestettyjen operatiivisten testien päätyttyä F/A-18 todettiin kelvolliseksi, jotta koneiden sijoittaminen koulutus- ja taisteluyksiköihin voidaan aloittaa. Ensimmäinen Hornet-laivue Yhdysvaltain laivaston hävittäjä- ja rynnäkkölaivue VFA-125 oli perustettu NAS Lemooressa Kaliforniassa 13. marraskuuta 1980. Laivue vastaanotti ensimmäiset koneensa kolme kuukautta myöhemmin. Aluksi laivue keskittyi F-4 ja A-7 koneilla lentäneiden koulutukseen, mikä vaihtui myöhemmin uusien lentäjien tyyppikoulutukseen. Myöhemmin perustettiin koulutustehtäviin itärannikolle NAS Cecil Fieldiin Floridaan VFA-106 ja merijalkaväelle MCAS El Toroon Kaliforniaan VMFAT-101.
Ensimmäiset operatiiviset laivueet olivat merijalkaväen VMFA-314 ja VMFA-323 MCAS El Torossa, mitkä vastaanottivat koneensa tammikuussa ja maaliskuussa 1983. Laivaston A-7E-konein varustetut rynnäkkölaivueet NAS Lemooressa VA-113 ja VA-25 nimettiin uudelleen VFA-113:ksi ja VFA-25:ksi ennen uudelleen varustamista Horneteilla syksyllä 1983. Tämän jälkeen Hornetit vaihdettiin kaikkiin merijalkaväen (VMFA-115, -122, -212, -232, -235, -251, -312, -333, -451 ja 531) ja kahteen laivaston F-4 laivueeseen (VFA-151 ja -161) sekä kahteentoista laivaston A-7 laivueeseen (VFA-15, -81, -82, -83, -86, -87, -131, -132, -136, -137, -146 ja -147). Ensimmäisen kerran osallistui F/A-18C kalustolla partiomatkaan, kun VFA-82 ja VFA-86 sijoitettiin USS Americalle elokuussa 1989.
Laivaston reservin lentoyksiköihin aloitettiin kaluston sijoittaminen lokakuussa 1985 ja vuoden 1989 puoleenväliin mennessä oli kalustettu VFA-203, -303 ja -305. Ensimmäinen yksikkö, joka vastaanotti yötoimintaan kykenevät F/A-18D Hornetit korvaamaan Grumman A-6E -koneet, oli toukokuussa 1990 VMFA(AW)-121 MCAS El Torossa Arizonassa. Meijalkaväen reservilaivueet VMFA-112 ja VMFA-321 vaihtoivat F-4S-koneet Horneteihin vuoden 1990 alusta alkaen.

Kuwait

Kuwait tilasi 32 F/A-18C:tä ja kahdeksan kaksipaikkaista F/A-18D:tä, joilla se varusti Ahmed Al Jaberin lentotukikohtaan sijoitetut 9. ja 25. hävittäjälaivueet sekä 61. koulutuslentolaivueen.

Sveitsi

Sveitsi osti 26 F/A-18C:tä ja kahdeksan F/A-18D:tä, jotka toimitettiin tammikuusta 1996 joulukuuhun 1999. Koneet on sijoitettu kolmeen hävittäjälaivueeseen.

Malesia

Malesian ilmavoimien 18. laivueessa on kahdeksan F/A-18D:tä.