google/wiki40b huggingface dataset:
Väinö Pietilä

Elämäkerta

Vuonna 1893 pojan ollessa viisivuotias perhe muutti Helsinkiin. Isä sai työpaikan kivilouhimolta ja eteni työnjohtajaksi. Kuitenkin isän juopottelu johti työpaikan menettämiseen. Alkoi kiertolaiselämä eri paikkakunnilla. Isä menehtyi sydänhalvaukseen 1897.
Väinö Pietilä joutui hakeutumaan palkkatöihin 13-vuotiaana isän kuoleman jälkeen. Hän kierteli erilaisissa töissä alueenaan Suomi ja myös Venäjä. Hän oli välillä työtön ja kärsi puutetta. Kiertelevä elämä ja kasvavalle nuorukaiselle liian raskas työ johtivat alkoholin käyttöön. Nuori Pietilä lueskeli kirjoja, harrasti maalausta ja suurlakon jälkeen osallistui työväen rientoihin. Kirjallis-taiteelliset harrastukset varjelivat häntä täysin vajoamasta paheisiin. 
Galitsinassa Inkerinmaalla Pietilä tutustui sosialismiin ja oli perustamassa työväenyhdistystä. Kulttuurin saralla hän toimi työväenyhdistyksessä näytelmäohjaajana. Viipurissa hän kuului työväenyhdistykseen ja oli laulukuoron jäsenenä. Savonlinnassa hän kuului sähkötyöläisten ammattiosastoon, kuten myös Helsingissä, jonne asettui 1914.
Pietilän kirjoittamishalujen ilmentyminen alkoi 1915, kun hän rupesi avustamaan työväenlehtiä ja –julkaisuja. Hän kirjoitti näihin kertomuksia ja runoja. Pietilän kirjallisten taitojen karttuessa hän sairastui keuhkotautiin. Vallankumouskeväänä 1917 hän tunsi, että ”nyt kelpaisi alkaa elämä”. Se olikin elämän loppu. Ensimmäiseksi ja ainoaksi teokseksi jäi kertomus ”Rämeissä”, joka on kuvaus yhteiskunnan pohjakerroksesta. Teos valmistui painosta kirjailijan kuoleman jälkeen. Pietilän 29 vuoden ikäisenä katkennut elämä oli synkimpiä ja ahdistavimpia työväenliikkeen kirjallisuudenhistoriassa.
Pekka Häyry

Pekka Juha Häyry (s. 1939) on suomalainen lääkäri ja ollut Helsingin yliopiston elinsiirtokirurgian ja -immunologian henkilökohtainen ylimääräinen professori. Hänen tutkimusalaansa on ollut kokeellinen patologia ja elinsiirrot. Hänelle myönnettiin 1988 Matti Äyräpää -palkinto ja vuonna 2006 elinsiirtoalan merkittävä palkinto Sir Peter Medawar -palkinto. Häyry toimii yliopiston kliinisteoreettiseen laitokseen kuuluvan transplantaatiolaboratorion esimiehenä.
Häyry on toiminut The Transplantation Societyn johtotehtävissä, kuten seuran presidenttinä 1996–1998. Vuodesta 2002 hän on ollut Calgaryn yliopiston kliinisen kirurgian ja patologian professori.
Häyry valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1989.
Häyry jäi eläkkeelle 2008.
Kaustisen ja Ullavan seurakunta

Historia

Seurakunta perustettiin vuonna 2006 Kaustisen ja Ullavan seurakuntien yhdistyessä. Vuonna 2009 seurakunta liittyi Kokkolan seurakuntayhtymään, koska Ullavan kunta lakkautettiin ja liitettiin Kokkolan kaupunkiin. Kaustinen oli itsenäistynyt seurakuntana vuonna 1866 ja Ullava vuonna 1912.
Eufemia Rügeniläinen

Eufemia Rügeniläinen (n. 1280 – toukokuu 1312) oli Norjan kuningatar vuosina 1299–1312. Hänen puolisonsa oli kuningas Haakon V Maununpoika. Kuningaspari asui Akershusin linnassa Oslossa. Eufemia käännätti muinaisruotsiksi kolme knittelimittaista ranskalaista ritarirunoelmaa, jotka tunnetaan nimellä Eufemia-laulut. Ne ovat kaikkein vanhinta ruotsinkielistä kaunokirjallisuutta (vanhempaa kuin Eerikinkronikka, joka kirjoitettiin 1320-luvulla). Eufemian kirjakokoelma oli yksi Euroopan laajimmista hänen elinaikanaan. Kuningattaren hovissa huviteltiin lukemalla kirjoja ääneen.
Eufemian ja Haakonin tytär oli Ingeborg Norjalainen. Eufemian isä oli Rügenin ruhtinas Wizlaw II, joka kuoli vieraillessaan Oslossa vuonna 1302. Wizlaw haudattiin Oslon Mariankirkkoon, johon myös Eufemia ja Haakon haudattiin heidän kuoltuaan. Kuningasparin pääkallot löydettiin Mariankirkon raunioista vuonna 1868. Ne siirrettiin ensin Oslon yliopistoon ja sitten Akershusin linnaan. Eufemian kuolinsyytä ei tiedetä. Hänen ja Haakonin kallot olivat vuonna 2012 tutkittavina Rikshospitaletissa, jonne ne kuljetettiin raitiovaunulla.
Vuonna 2015 Oslon Bjørvikaan valmistui uusi 43 metriä leveä katu, jolle annettiin nimeksi Dronning Eufemias gate. Se kulkee päärautatieaseman ja oopperatalon välistä.

Eufemian syntyperä

Joissain vanhoissa lähteissä, ja esimerkiksi Salmonsenin tietosanakirjassa, sanotaan Wizlaw II:n olleen Eufemian isoisä eikä isä. Tällöin Eufemian isä olisi ollut kreivi Günther von Arnstein, ja tästä syystä Eufemiaakin sanotaan joskus Arnsteiniksi. Ursula Scheilin tutkimuksessa vuodelta 1945 osoitetaan kuitenkin tämä tulkinta vääräksi. Wizlawin testamentissa vuodelta 1302 hän sanoo Eufemiaa ”Norjan kuningattareksi ja rakkaaksi tyttärekseen” (domine regine norwegie filie mee predilecte).
Xaver Unsinn

Xaver Unsinn (29. marraskuuta 1929 Füssen, Saksa – 4. tammikuuta 2012 Füssen, Baijeri, Saksa) oli saksalainen jääkiekkoilija. Myöhemmin hän toimi Saksan liittotasavallan jääkiekkomaajoukkueen valmentajana vuosina 1975–1977 ja 1982–1990 sekä olympialaisissa vuonna 1964 Innsbruckissa ja samoin 1976 Innsbruckissa, missä hän valmensi joukkueensa pronssille.

Pelaajana

Xaver Unsinn pelasi Ev Fussen -seurassa vuosina 1946–1960. Unsinn oli pelaajavalmentajana ESV Kaufbeurenissa vuosina 1960–1962. Unsinn pelasi 72 maaottelua, joissa teki 24 maalia. Hän pelasi talviolympiakisoissa 1952 ja 1960 sekä maailmanmestaruuskisojen A-sarjassa vuosina 1953, 1954 ja 1959. Talviolympialaisten jääkiekkoturnauskset vuosina 1952 ja 1960 olivat samalla myös jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut.
Paraguayn jalkapallomaajoukkue

Historiaa

Paraguay osallistui jo kautta aikain ensimmäisiin jalkapallon MM-kilpailuihin, jotka järjestettiin vuonna 1930 Uruguayssa. Se pelasi myös vuoden 1950 kisoissa. 1958 Ruotsin kisoihin se selviytyi yllättäen voittamalla ratkaisevassa ottelussa Uruguayn maalein 5–0. Tuolloin joukkueessa pelasi lukuisia kansainvälisiä tähtiä kuten Juan Aguero, Jose Parodi, Juan Romero, Cayetano Ré ja Florencio Amarilla. Seuraavan kerran se pelasi MM-kisoissa vasta 28 vuotta myöhemmin vuonna 1986 Meksikossa, missä joukkueen tähti oli keskikenttämies Romerito. Kisoissa joukkue eteni toiselle kierrokselle, jolla se hävisi Englannille. Sittemmin Paraguay on selviytynyt neljästi MM-lopputurnaukseen ja päässyt kerran puolivälieriin asti.
Kanju (1943)

Palvelus

Alus upposi 15. elokuuta 1945 osuttuaan miinaan Wonsanissa ja se poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta.
Paksusarvilammas

Tuntomerkit

Paksusarvilampaan karvoitus on ruskeasta vaaleankeltaiseen, mutta turpa, peräpeili, vatsa ja takajalkojen takasivut vaaleammat ja häntä on tumma. Sarvet kääntyvät ympyräksi ja ne voivat painaa 6–15 kg eli 8–12 prosenttia koko eläimen painosta. Naaraalla sarvet ovat aina suoremmat ja lyhyemmät kuin uroksella. Sarvet alkavat kasvaa vasta noin kahden kuukauden ikäisenä, vaikka paksusarvilampaan karitsan luutappien aiheet voi erottaa jo aikaisemmin ja ne kasvavat koko eläimen eliniän ajan.
Uroksen pituus on 160–195 senttiä, säkäkorkeus 90–105 senttiä ja paino 57–135 kiloa. Naaraan pituus 128–158 senttiä, säkäkorkeus 75–90 senttiä ja paino 34–72 kiloa. Paksusarvilampaan hännän pituus on 7–15 senttiä.

Levinneisyys

Paksusarvilampaat elävät vuoristoissa ja aavikoilla. Ennen laji oli levinnyt laajemmalle, mutta nykyisin sitä on jäljellä vain hajanaisina populaationa Kanadassa Brittiläisen Kolumbian ja Albertan provinsseissa, Yhdysvaltain länsiosissa ja Pohjois-Meksikossa. Uusia kantoja on istutettu erityisesti Washingtoniin, Oregonin, Pohjois- ja Etelä-Dakotan sekä Uuden Meksikon osavaltioihin.
Kesäisin paksusarvilammas asustaa 3000 metrin korkeudessa, mutta Sierra Nevadassa se kiipeää jopa 4500 metrin korkeudessa olevilla rinteillä. Talvella ne laskeutuvat metsäisille seuduille 800-1600 metrin korkeuteen.

Ravinto

Paksusarvilammas on kasvinsyöjä. Kesät ne viettävät korkeilla laidunmailla syöden heinä- ja ruohokasveja ja keräävät mahdollisimman paljon kalsiumia ja fosforia talven varalle. Paksusarvilammas voi syödä myös lupiinia ja pärskäjuurta - toisin kuin muut kasvinsyöjät, joille ne ovat myrkyllisiä. Juolavehnää ja natoja se karttaa. Suolakiviä ne nuolevat mielellään, sillä paksusarvilampaat tarvitsevat kivennäissuoloja. Juomaveden ne saavat puroista, joita vuoristossa on runsaasti.
Paksusarvilammas märehtii ja lepää päivän aikana 4-5 kertaa omissa lepokuopissaan, jotka se merkitsee virtsallaan jokaisella käynnillään. Lepokuoppansa se kaivaa noin 30 senttiä syväksi ja metrin pitkäksi sekä nukkuu siellä yönsä.
Talvella paksusarvilampaat yrittävät löytää syötävää lumen alta kaivamalla sitä sorkallaan. Jos lunta on paljon, ne etsivät tuulten paljaiksi tai ohutlumisiksi lakaisemia paikkoja. Paksusarvilammas ei selviydy paikoissa, joilla saattaa pyryttää lunta lähes pari metriä vuodessa. Talvisin ne menevät märehtimään puiden suojaan.
Animal Planet

Animal Planet on kaapelin ja satelliitin välityksellä toimiva, vuonna 1996 perustettu brittiläinen televisiokanava, jonka omistavat Discovery (80 %) ja BBC (20%). Animal Planet on Discoveryn viidestä kanavasta ainoa, jota se ei omista kokonaan. Kanava esittää ohjelmaa ympäri vuorokauden ja se näkyy jo yli 70 maassa. Kanava on perustettu kertomaan eläimistä ja niiden suhteista ihmisiin.

Animal Planet Suomessa

Suomessa Animal Planetia voi katsoa antenni-, satelliitti- tai kaapelitalouksissa. Kanava on noin 70 prosenttisesti suomeksi tekstitetty. Joitakin Animal Planetin ohjelmia on myös näytetty ilmaiskanavilla.
Christoph Gottfried Andreas Giebel

Christoph Gottfried Andreas Giebel, myös Christian Gottfried Andreas Giebel, (13. syyskuuta 1820 Quedlinburg Sachsen – 14. marraskuuta 1881 Halle) oli saksalainen eläintieteilijä ja paleontologi.
Hän opiskeli Hallen yliopistossa matematiikkaa ja luonnonhistoriaa ja väitteli filosofian tohtoriksi 1845. 1848 hän sai eläintieteen ja paleontologian dosentin viran Hallesta. 1858 hänestä tuli Hallen yliopiston eläintieteen professori ja 1861 Hallen geologisen museon johtaja.
Teoksessaan Thesaurus ornithologiae hän nimesi muun muassa saotomenpöllösen (Otus hartlaubi).
Musei Capitolini

Musei Capitolini on joukko arkeologisia museoita Piazza del Campidogliolla Rooman Capitolium-kukkulalla. Museot sijaitsevat kolmessa palatsissa, jotka perustuvat Michelangelo Buonarrotin suunnitelmaan vuodelta 1536, ja joita on laajennettu neljänsadan vuoden ajan. Museon historia ulottuu vuoteen 1471, jolloin paavi Sixtus IV lahjoitti kokoelman antiikin aikaisia pronssipatsaita kansalle ja sijoitti ne Capitoliumille. Siitä lähtien museon kokoelmat ovat laajentuneet kattamaan suuren joukon antiikin Rooman aikaisia patsaita ja kirjoituksia, keskiaikaista ja renessanssiaikaista taidetta, sekä jalokiviä, kolikoita ja muita esineitä.
Wreckfest

Tekniikka

Pelissä on pehmeän kappaleen (engl. soft body dynamics) vauriomallinnus: kun auton kolaroi, siitä irtoaa palasia ja auton metalli taipuu ja rypistyy. Pelissä on autojen kustomointi- ja viritysmahdollisuudet. Vuonna 2015 peliin julkaistu päivitys lisäsi 3D-grafiikan fysiikkaperusteisen renderöinnin tuen pelimoottoriin.
Pelimoottori on Bugbearin itse kehittämä nimeltä ROMU.

Ääniraita

Pelin ääniraidalle valittavasta musiikista järjestettiin avoin äänestys.

Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanaksi 9/10 arvostelussaan.
V2.fi antoi pelille arvosanaksi 4/5 tähteä arvostelussaan.
James Chadwick

Opiskelu ja perhe

Chadwick syntyi Cheshiressä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vuonna 1908 hän aloitti opiskelut Manchesterin yliopistossa ja opiskeltuaan muun muassa Ernest Rutherfordin opetuksessa hän valmistui maisteriksi 1913. Opiskeluaikanaan hän työskenteli erilaisten radioaktiivisuuteen liittyvien ongelmien parissa. Hän meni naimisiin 1925 ja perheeseen syntyi kaksoistyttäret.

Ura

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Chadwick työskenteli Rutherfordin kanssa Cambridgessä Cavendish-laboratoriossa. Vuonna 1932 hän osoitti uuden alkeishiukkasen, neutronin, olemassaolon. Vain kolme vuotta löydön jälkeen, 1935, hänelle myönnettiin löydöstä Nobelin palkinto. Keksinnöllä tuli olemaan hyvin pian käytännön merkitystä toisessa maailmansodassa ydinaseen kehimisessä, mutta myös rauhan ajan sovellutuksissa kuten ydinvoiman hyötykäytössä ja materiaalien tutkimuksessa.
Vuonna 1935 Chadwick nimitettiin fysiikan professoriksi Liverpoolin yliopistoon ja toisen maailmansodan aikana 1943–1946 hän työskenteli Manhattan-projektissa Yhdysvalloissa kehittämässä atomipommia. Hän jäi virastaan eläkkeelle 1948 ja palasi Englantiin.
Fokker F.VIII

Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimien ainoa Fokker F.VIII rakennettiin N.V. Nederlandsche Vliegtuigenfabriken tehtailla Amsterdamissa vuonna 1928 rekisteritunnukselle H-NAEL. Koneen valmistusnumero oli 5076. Lentoyhtiö KLM käytti sitä reittiliikenteessä tunnuksella PH-AEI ja 1937 se myytiin British Airwaysille rekisteritunnuksella G-AEPU lentämään reittilentoja kanaalin yli. Ruotsalainen G.A. Flygrender osti koneen 1939, siirtolennon tapahtuessa 7. huhtikuuta 1939 reitillä Amsterdam-Kööpenhamina-Torslanda. Ruotsissa koneella lennettiin pääasiassa Göteborgin ympäristössä.
Talvisodan aikana järjesti Ruotsissa Nationella Samlingen -yhdistys kansalaiskeräyksen, jonka tuotolla ostettiin Suomelle G. A. Flygrederiltä 73 500 kruunulla edellä mainittu Fokker F.VIII -kone. Kone oli tunnukseltaan SE-AHA, ja se oli muista poiketen varustettu Pratt & Whitney Wasp -moottoreilla. Kone lennettiin Suomeen 11. marraskuuta 1940 siirtolentotunnuksella OH-FOA. Kone sai tunnuksen FE-1 ja muun muassa huonokuntoisten siipien takia suoritetun peruskorjauksen jälkeen kone luovutettiin 4. elokuuta 1941 Lentolaivue 46:lle, jolla se suoritti huoltolentoja Lunkulan saaresta olevalta lentokentältä Karjalan armeijalle ja toi paluukyytinä haavoittuneita. Koneyksilöllä ehdittiin tehdä vain kymmenen lentoa, 45 h 15 min, ennen kuin se tuhoutui 27. syyskuuta 1941 polttoaineputkistoon päässeen ilman takia lennolla Latvan kentälle. Henkilövahingoilta vältyttiin, vaikka koneessa oli ainakin yksi pahasti haavoittunut ja pakkolasku tehtiin umpimetsään.
Hiiden alue

Hiiden alueella tarkoitetaan Lohjan lähiseutua. Siihen kuuluvat Lohjan lisäksi Karkkila, Siuntio ja Vihti. Alueen entisiä kuntia ovat Lohjaan vuosina 2007 ja 2013 liitetyt Sammatti,Nummi-Pusula ja Karjalohja. Alueella tehdään yhteistyötä muun muassa Hiiden Opiston ja LUKKI-kirjastokimpan muodossa.
Sana "hiisi" on ennen Hiiden alueeseen liittyvien laitosten ja yhteisöjen nykyisten nimien antamista esiintynyt alueen kahden suurimman kunnan, Vihdin ja Lohjan, alueelle ulottuvan Hiidenveden nimessä.
Jussi Nuorela

Ura

Nuorela aloitti jalkapallon Valkeakosken Nappulaliigassa, ja hänet valittiin Nappulaliigan vuoden pojaksi 1986. Nuorela pelasi myös Nappulaliigan edustusjoukkueissa, VaNassa ja VaNLissa, josta siirtyi FC Hakan junioreihin. Nuorela kävi läpi seuran juniorikoulun ja nousi seuran edustusjoukkueeseen 1990-luvun alussa. Hän debytoi pääsarjassa vuonna 1991, jolloin hän pelasi kaksi liigaottelua, mutta varsinaisen läpimurtonsa Hakassa hän suoritti kaudella 1992. Samana vuonna hänet palkittiin Suomessa myös vuoden poikapelaajana.
Vuonna 1993 Nuorela siirtyi PSV Eindhoveniin, jonka edustusjoukkueessa hän ei kuitenkaan koskaan pelannut. Vuonna 1995 Nuorela käväisi Hakassa voittamassa Suomen mestaruuden.
Talvikaudeksi 1996–1997 Nuorela siirtyi alankomaalaiseen FC Zwolleen. Alankomaista matka jatkui Saksaan, Fortuna Düsseldorfin joukkueeseen 1999. Sieltä Nuorela palasi kotimaahansa, MyPan riveihin vuonna 2000. MyPan riveissä Nuorela voitti Veikkausliigassa pronssia kahdesti, jonka jälkeen hän siirtyi pian taas ulkomaille, tällä kertaa osoitteena oli Ruotsi ja Malmö FF. Malmön tehdessä virheen Nuorelan rekisteröinnissä, hän käväisi lainalla Tanskassa Silkeborgissa. Malmöstä Nuorela siirtyi Turkkiin Elazigsporiin. Elokuussa 2004 hän puolestaan siirtyi Sveitsin sarjoissa pelaavaan liechtensteinilaiseen FC Vaduziin.
Elokuussa 2005 Nuorela palasi Suomeen, tällä kertaa Turun Palloseuraan. Kaudeksi 2008 TPS:ssa kapteeninakin toiminut Nuorela vaihtoi seuraa paikalliskilpailija FC Interiin, jossa hän aloitti A-junioreiden vastuuvalmentajana mutta myös pelaajana. Kauden päätteeksi Inter juhli Suomen mestaruutta, johon Nuorela myös päätti pelaajauransa. Vuonna 2010 Interin A-juniorien valmentamisen ohella hän valmensi myös yhteistyöseura FC Sinimustia Kakkosessa. Kausi kuitenkin päättyi putoamiseen. Tämän jälkeen hän solmi kolmen vuoden sopimuksen Ykkösen FC Espoon kanssa. Sopimus jäi kuitenkin vain kahden vuoden pituiseksi, sillä joukkue putosi kumpanakin kautena sarjastaan. Kaudeksi 2013 Nuorela nimitettiin TPS:n apuvalmentajaksi. Seuraavaksi vuodeksi hän siirtyi B-junioreiden päävalmentajaksi. Kauden 2015 päätteeksi Nuorela valittiin vuoden juniorivalmentajaksi.
Vuonna 2016 hän siirtyi Interiin valmentamaan vuonna 2002 syntyneitä junioreita. Marraskuusta 2016 lähtien hänen vastuullaan ovat olleet myös vuonna 2003 syntyneet.
Suomen maajoukkueessa Nuorela pelasi 20 ottelua.
Takashi Shimizu

Takashi Shimizu (jap. 清水崇 Shimizu Takashi, s. 27. heinäkuuta 1972 Maebashi, Gunman prefektuuri, Japani) on japanilainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten Ju-on- ja Kauna-kauhuelokuvasarjoistaan.
Kasvoton mies

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa onnistuneeksi ja koskettavaksi ensiohjaukseksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ylälampi (Luumäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Hujajärven–Konnikkajoen valuma-alueeseen (14.186) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,7 metriä mpy.
Joey Bishop

Joey Bishop, oik. Joseph Abraham Gottlieb, (3. helmikuuta 1918 – 17. lokakuuta 2007) oli amerikanjuutalainen viihdetaiteilija ja koomikko. Hän oli osa Rat Pack -jengiä yhdessä Frank Sinatran, Peter Lawfordin, Sammy Davis Jr:n ja Dean Martinin kanssa.
Joey Bishop teki merkittävän uran televisiossa ja koomikkona. Comedy Central on nimennyt hänet sadan suurimman stand up -koomikon joukkoon. Hän oli naimisissa Sylvia Ruzgan kanssa aina vuodesta 1941 Sylvian kuolemaan vuoteen 1999 asti. Hän kuoli 89-vuotiaana.
Goodyear

Moottoriurheilu

Goodyear toimitti renkaita muun muassa Formula 1 -sarjaan vuodesta 1965 vuoteen 1998 asti. Formula 1 -sarjan rengasvalmistajista Goodyear on menestynein.
Tiago Splitter

Seurajoukkueet

Splitter aloitti koripallon Ipiranga-Badescin juniorijoukkueissa. Hän siirtyi Eurooppaan vuonna 2000, kun Tau Ceramica hankki hänet. Splitter lainattiin kuitenkin heti Araba Goragon riveihin EBA-liigaan. Vuonna 2001 hän siirtyi CB Bilbao Berriin, joka pelasi LEB-2-liigaa. Bilbaossa hän pelasi vuoteen 2003 asti, jolloin joukkue pelasi LEB 1:ssä. Kaudeksi 2003–2004 Splitter siirtyi Tau Ceramicaan.
Splitter ilmottautui vuosien 2004, 2005 ja 2006 varaustilaisuuksiin, mutta vetäytyi joka kerta pois ennen varsinaista varaustilaisuutta. Vuoden 2007 varaustilaisuuteen hän kuitenkin osallistui, jolloin San Antonio Spurs varasi hänet ensimmäisellä kierroksella. Hän ei kuitenkaan siirtynyt NBA:han, vaan pelasi vuoteen 2010 asti Tau Ceramicassa. Kesällä 2010 hän siirtyi San Antonio Spursiin.
Heinäkuussa 2015 Splitter siirtyi vaihtokaupan myötä Atlanta Hawksiin.

Maajoukkue

Splitter on pelannut Brasilian koripallomaajoukkueen riveissä muun muassa vuosien 2002, 2006 ja 2010 MM-kilpailuissa. Vuoden 2002 MM-kisoissa hän oli ainoastaan 17-vuotias. Hän edusti Brasiliaa myös vuoden 2003 Pan-Amerikan kisoissa.

Yksityiselämä

Splitterillä on sekä Brasilian että Espanjan kansalaisuudet. Hänen siskonsa oli koripalloilija Michelle Splitter, joka kuoli leukemiaan.
Relaatioestetiikka

Relaatioestetiikan tai relaatiotaiteen (engl. Relational art, Relational aesthetics) lähtökohtina ovat ihmissuhteet tai ihmissuhteiden kokonaisuus ja niiden sosiaalinen konteksti. Ranskalainen taidekriitikko ja kuraattori Nicolas Bourriaud määritteli relaatioestetiikan kartoittaessaan 1990-luvun taidetta esseekokoelmassaan Esthétique Rélationnel (1997). 
Bourriaud väittää relaatioestetiikan saavan teoreettisen horisontin "ihmisten vuorovaikutusten piiristä ja sen sosiaalisesta kontekstista, pikemminkin kuin oletuksen itsenäisestä ja yksityisestä symbolisesta tilasta". Relationaaliset taideteokset pyrkivät perustumaan subjektien välisiin kohtaamisiin (ovatpa ne sananmukaisia tai potentiaalisia), joissa merkitys käsitellään kollektiivisesti, pikemminkin kuin yksilöllisen kulutuksen privatisoidussa tilassa. 
Relaatiotaiteen käytännöille on tyypillistä päättämättömyys, ne ovat tekemisissä ihmissuhteiden verkostojen ja niiden sosiaalisten kontekstien kanssa joista sellaiset suhteet saavat alkunsa. Relaatiotaide on korostanut myös teosten osuutta lahjoina ja monissa muodoissa, kuten aterioina, juhlina, julisteina, roolienhakutilanteina, peleinä, keskusteluina ja muina sosiaalisten tapahtumien tyyppeinä ja yhteistöinä. Tässä yhteydessä korostuu taideteoksen käyttö. Taide on taiteilijan ja katsojan välillä vaihdettavaa informaatiota, jonka suhdevaikutus perustuu sen herättämään vastaanottoon.
Relaatioestetiikan tarkoituksina on kääntää taidemuseo ylösalaisin, aiheuttaa sekasortoa sen perinnäisissä tavoissa ja museokävijän odotuksissa kunnioitusta herättäviä, arvostettujen taiteilijoiden tekemiä teoksia kohtaan. Laajemmassa mielessä se herkistää uudelleen ihmiset jokapäiväiselle ympäristölleen ja jopa toisilleen.
Esimerkkinä relaatioestetiikasta on pidetty Guggenheim-museossa New Yorkissa vuonna 2008 järjestettyä kymmenen taiteilijan  näyttelyä theanyspacewhatever, jossa kymmenen taiteilijaa (Angela Bulloch, Maurizio Cattelan, Liam Gillick, Douglas Gordon, Pierre Huyghe, Jorge Pardo, Philippe Parreno, Rirkrit Tiravanija, Dominique Gonzalez-Foerster ja Carsten Höller) esittivät teoksiaan.
Heta Kuchkan teoksia on nähty relaatioestetiikkana.