google/wiki40b huggingface dataset:
Skotlantilainen keittiö

Skotlantilainen keittiö on syntynyt Skotlannin karuissa luonnonoloissa, missä luonnon antimet ovat niukat ja ne on opittu käyttämään tarkasti hyväksi. Vanhan skotlantilaisen sanonnan mukaan "Joka ruokaa halveksii, on hullu". Perinteinen skotlantilainen keittiö on ollut yksinkertainen ja perustunut kauraan, ohraan, juureksiin sekä karjankasvatukseen ja kalastukseen. Skotlannin tunnetuimpia ruokia ja juomia ovat lampaan sisälmyksistä valmistettava haggis, skottiviski ja kaurapuuro. Skotlantilaisesta Aberdeen Angus -karjarodusta saatavaa naudanlihaa pidetään yhtenä maailman parhaimmista.
Haggis on skotlantilaisten kansallisruoka. Se on makkarankaltainen täytetty lampaan mahalaukku, johon laitetaan lampaan sisälmyksiä (kuten maksaa, sydäntä ja keuhkoja), lampaan talia, sipulia, karkeita kaurajauhoja sekä mausteita, joskus myös sian mahalaukkua ja kylkeä. Haggista syödään vuoden ympäri mutta erityisesti uudenvuodenaattona sekä seremoniallisesti Burnsin päivällisellä (Burns' Night) 25. tammikuuta kansallisrunoilija Robert Burnsin syntymäpäivänä.
Viski keksittiin luultavimmin Irlannissa. Sen valmistus kuitenkin levisi pian myös Skotlantiin, missä juoman valmistusaineita oli hyvin saatavilla ja viileä ilmasto sopi sen valmistukseen. Nykyisin juuri skottiviskiä pidetään viskin perikuvana.
Kaura oli skottien perusruokaa ennen perunan saapumista, sillä kaura soveltuu viljoista parhaiten Skotlannin Ylämaiden olosuhteisiin. Yleisimpiä skotlantilaisia kauraruokia ovat kaurapuuro, kaurakakkuset ja murokakut. Kaurapuuro on yhä suosittu aamiainen Skotlannissa. Lammaspaimenet keittivät sitä perinteisesti viikoksi kerrallaan ja leikkasivat jähmettyneestä puurosta viipaleita, jotka he paistoivat. Puuron kanssa on syöty kylmää maitoa tai kermaa sekä suolaa ja joskus sokeria.
Pieni Pyhävesi

Maantietoa

Pieni Pyhävesi sijaitsee Mäntyharjulla Poitinniemen kylässä ja on Kymijoen vesistön latvajärvi. Järven pinta-ala on 177 ha ja keskisyvyys on noin 3 metriä. Poitinjoki yhdistää järven Kapiaveden ja Petkelsalmen kautta Pyhäveteen, jonka pinnankorkeus on samalla tasolla (81,5 m merenpinnasta).
André Glucksmann

André Glucksmann (19. kesäkuuta 1937 Boulogne-Billancourt –  10. marraskuuta 2015 Pariisi) oli ranskalainen filosofi ja esseisti, jonka vanhemmat olivat Itävallan juutalaisia.

Elämänvaiheita

Glucksmann suoritti ylioppilastutkinnon Lyonissa ja opiskeli sen jälkeen École normale supérieure de Saint-Cloudessa. Hän oli koulutukseltaan filosofi, ja hänestä tuli CNRSn (Centre national de la recherche scientifique) tutkija ja sodan, ydinpelotteen ja ydinsodankäynnin strategian asiantuntija. Hän toimi tehtävässä filosofi Raymond Aronin alaisuudessa. Vuonna 1968 Glucksmann julkaisi ensimmäisen kirjansa ”Le Discours de la Guerre”. Hän myös osallistui toukokuun 1968 tapahtumiin stalinistis-maolaisena militanttina, ja 1970-luvulla hän oli aktiivisesti mukana vastustamassa Neuvostoliiton sortojärjestelmää. Vuonna 1972 hän luonnehti Ranskaa ”fasistiseksi diktatuuriksi” artikkelissa, joka julkaistiin ”Les Temps Modernes” -lehdessä. Hän kuitenkin haaveili Euroopan kokonaisuuden yhdistymisestä aina Lissabonista Moskovaan saakka. Vuonna 1975 hän julkaisi teoksen ”La Cuisinière et le mangeur d’hommes, réflexions sur l'État, le marxisme et les camps de concentration”, jossa on hänen ajatuksiaan valtiosta, marxismista ja keskitysleireistä. Tämä kirja sekä 1977 ilmestynyt teos ”Les Maîtres penseurs” olivat suuria myyntimenestyksiä, mutta saivat osakseen kriittisistä huomioita eri puolilta Eurooppaa.
1980-luvulla hän julkaisi useita teoksia ja kirjoitti Ranskan lehdistöön runsaasti Berliinin muurin sortumisesta. Yleensä hän piti oikeutettuna amerikkalaisten ja israelilaisten ottamaa asennetta ulkopolitiikkaan, eritoten kun oli kyse Irakin konfliktista. Vuonna 2003 hän arvosteli Le Monde -lehdessä ankarasti ”rauhanleiriä” ja todisteli voimakkaasti, että Saddam Husseinilla on hallussaan joukkotuhoaseita. Samaan aikaa hän osallistui thik tankin ”Cercle de l’Oratoire” perustamiseen kuten myös aikakauslehti ”Le Meilleur des Mondesin" luomiseen. Muiden toimiensa ohessa hänestä tuli ”Amis du Meilleur des Mondes” yhdistyksen puheenjohtaja. Tämä yhdistyksen tarkoituksena on julkaista Le Meilleur des Mondesin -lehteä yhdessä Denoël-kustantamon kanssa.
André Glucksmann oli myös tunnettu eräiden muiden intellektuellien, kuten ranskalaisen Bernard-Henri Lévyn, ohella tuesta NATO:n hyökkäykselle Serbiaan vuonna 1999. Hän tuki myös voimakkaasti tšetšeenien asiaa, ja hän oleskeli Tšetšeniassa laittomasti kuukauden ajan. Hän moitti järjestelmällisesti länsimaita niiden asenteesta Vladimir Putinin politiikkaa kohtaan, jota hän piti omahyväisenä.
Vuonna 2007 hän tuki presidenttivaaleissa Nicolas Sarkozyta. Tästä ja hänen kirjoittelustaan sekä kannanotoistaan asian puolesta sikisi voimakas mielipiteidenvaihto. Jean-Marie Laclavetine julisti Glucksmannin menettäneen uskottavuutensa, kuten hän menetti sen jo aikoinaan sitoutuessaan stalinistis-maolaiseen politiikkaan.
Terveystyyny

Terveystyyny on muotoiltu tyyny, joka antaa päälle parempaa tukea, esim. niskan seutu ei välttämättä jää terveystyynyn kanssa niin tyhjän päälle. Terveystyynyn valintaan vaikuttaa henkilön tapa nukkua, esim. nukkuuko kyljellään tai selällään. Terveystyynyjä on monenlaisia ja yleensä ne ovat tavallisia tyynyjä kalliimpia.
Telitromysiini

Ominaisuudet ja käyttö

Rakenteeltaan telitromysiini on erytromysiinin puolisynteettinen johdannainen. Yhdisteen rakenteeseen on synteettisesti luotu syklinen karbamaattiryhmä, eräs erytromysiinin kladinoosisokeriryhmistä on korvattu ketoryhmillä ja yhdisteeseen on liitetty sivuketjuksi butyyl-1,3-imidatsolyyli-3-pyridiiniryhmä, joka avustaa lääkeaineen sitoutumisessa bakteerisolujen ribosomeihin. Telitromysiinin etuna erytromysiiniin on sen suurempi stabiilisuus happoja vastaan.
Telitromysiini tehoaa useisiin bakeereihin ja on vanhempiin antibiootteihin verrattuna tehokkaampi erityisesti aerobisia grampositiivisia bakteereita vastaan. Yhdiste vaikuttaa sitoutumalla ribosomien suurempaan niin kutsuttuun 50S-alayksikköön ja yhdiste estää täten bakteerien proteiinisynteesiä. Telitromysiini on hyväksytty käytettäväksi muun muassa keuhkokuumeen hoitoon.

Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä telitromysiinin haittavaikutuksia ovat ruuansulatuskanavan oireet kuten huonovointisuus, vatsakivut ja ripuli. 2000-luvun alussa alkoi ilmetä viitteitä telitromysiinin vakavasta maksatoksisuudesta, joka on saattanut eräissä tapauksissa johtaa jopa kuolemaan. Erityisen vakavia haittavaikutuksia telitromysiini voi aiheuttaa myasthenia gravista sairastaville potilaille. Näitä voivat olla vaikeutuvat lihasten heikkous ja hengenahdistus. Tila voi olla jopa hengenvaarallinen, minkä vuoksi Yhdysvaltain lääketurvallisuusviranomainen FDA määräsi lääkeainetta sisältäviin pakkauksiin asiasta merkinnän.
Tellervo Tapionlinna

Tellervo Oma Ilona Tapionlinna (s. 24. lokakuuta 1911 Vilppula – 6. lokakuuta 1974 Espoo) oli suomalainen opettaja ja kirjallisuuden tutkija.
Tapionlinnan vanhemmat olivat Jalo Johannes Turkkila Tapionlinna (1883–1947) ja Hilja Helmi Tapionlinna.
Tellervo Tapionlinna toimi 1942–1950 Järvenpään yhteiskoulun äidinkielen opettajana ja Töölön yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1950–1974. Hän väitteli tohtoriksi 1946 Helsingin yliopistossa, väitöskirja käsitteli englantilaista runoilijaa Dorothy Wordsworthia.
Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle. Haudan osoite on 2-9-113.
Kiovan kana

Kiovan kana on ruokalaji, joka valmistetaan avaamalla kananrintafile veitsellä ohueksi fileeksi ja taittamalla se kylmän voitäytteen ympärille. Tämän jälkeen rulla paneroidaan ja uppopaistetaan öljyssä. Leikkeen sisällä oleva voitäyte vaihtelee, ja se saattaa sisältää muun muassa yrtti- tai valkosipulivoita. Ukrainassa leike tarjoillaan usein tuoreiden herneiden ja siivutettujen perunoiden kera.
Kiovan kanan valmistusmenetelmä ei ole alun perin ukrainalainen, vaikka ruokalaji onkin nimetty Ukrainan pääkaupungin mukaan. Kiovan kana kehitettiin Neuvostoliitossa 1950-luvulla, kun Moskovassa avattiin uusi Hotelli Ukraina. Itse reseptin alkuperä ajoittuu kuitenkin jo 1900-luvun alkupuolen Pietariin.
Rolf Bergroth

Rolf Johannes Bergroth (4. elokuuta 1909 Turku – 28. tammikuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianonsoiton opettaja.
Rolf Bergroth opiskeli pianonsoittoa 1920-luvun lopulla kotimaassa mm. Kosti Vehasen johdolla sekä sittemmin useaan otteeseen Pariisissa. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1930. 
Bergroth niitti mainetta pianistina sekä monissa soolokonserteissaan että pianosolistina orkesterisävellysten konserteissa. Hän konsertoi Suomen ohella laajasti myös ulkomailla. Hän oli ranskalaisen pianotyylin pidetty taitaja, jonka soitto oli eleganttia ja selkeää sekä soinniltaan läpikuultavaa. Hänen tulkintansa olivat yleensä vähäeleisen klassisia. Bergroth oli arvostettu muun muassa Chopin-tulkitsijana.
Bergroth oli Sibelius-Akatemian pitkäaikainen pianonsoiton opettaja vuosina 1941–1978. Hän julkaisi myös esseitä.
Stephen Tjephe

Stephen Tjephe (s. 1. elokuuta 1955) on myanmarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. maaliskuuta 1984 ja nimitettiin Loikawin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Nova Barbaran titulaaripiispaksi 19. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Salvatore Pennacchio, jota avustivat Sotero Phamo Thein Myint ja Matthias U Shwe.
Lojze Peterle

Alojz "Lojze" Peterle (s. 5. heinäkuuta 1948) on slovenialainen poliitikko ja diplomaatti. Hän johti Slovenian Kristillisdemokraattista puoluetta sen perustamisesta, 1980-luvun lopulta, sen yhdistymiseen muihin puolueisiin 2000-luvulla.
Peterle tuli - tuolloin vielä Jugoslaviaan kuuluneen - Slovenian pääministeriksi toukokuussa 1990 Demokraattisen opposition koalition voitettua parlamenttivaalit. Seuraavana vuonna hän julisti Slovenian itsenäiseksi valtioksi. Peterle toimi pääministerinä toukokuuhun 1992 saakka. Hän toimi varapääministerinä ja ulkoministerinä tammikuusta 1993 lokakuuhun 1994 sekä uudelleen ulkoministerinä kesäkuusta marraskuuhun vuonna 2000.
Vuoden 2004 EU-vaaleissa Peterle valittiin Europarlamenttiin Uuden Slovenian listoilta. Hänet valittiin edustamansa Euroopan kansanpuolueen varapuheenjohtajaksi kolmivuotiskaudeksi maaliskuussa 2006.
Marraskuussa 2006 Peterle ilmoitti osallistuvansa Slovenian presidentinvaaleihin 2007. Hän pääsikin toiselle kierrokselle, mutta hävisi Danilo Türkille saaden itse vain 31 % äänistä.
Sky Saxon

Sky "Sunlight" Saxon (oik. Richard Elvern Marsh, 20. elokuuta 1937 – 25. kesäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen rock and roll -muusikko, joka oli 1960-luvulla Los Angelesissa vaikuttaneen psykedeelistä ja garage rockia esittäneen yhtyeen The Seedsin johtaja, laulaja ja basisti.
Saxon perusti Seedsin 1965, ja yhtyeen ensimmäinen levy ilmestyi 1966. Yhtyeen menestys jäi vähäiseksi, lähinnä on historiaan jäänyt sen ensisingle "Pushing too Hard". 1970-luvulla hän liittyi hippikommuuniin The Source Family, joka kuitenkin hajosi, kun sen johtaja Father Yod kuoli 1974. Eräiden jäsenten kanssa Saxon jatkoi musiikin tekemistä, ja levypaketti God and Hair sen materiaalista julkaistiin Japanissa 1998.
Jason Smith (jääkiekkoilija s. 1972)

Ura

Smith pelasi juniorijääkiekkoa WHL:ssä kolmessa eri seurassa vuosina 1989–1993. Kesken kauden 1992–1993 hän siirtyi aikuisten ECHL-sarjaan. Vuosina 1992–2002 Smith pelasi useissa alemmissa ammattilaissarjoissa Pohjois-Amerikassa. Vuonna 2001 hän siirtyi Alankomaiden pääsarjan Amsterdam Tigersiin, jossa hän pelasi vuoteen 2005 asti. Vuonna 2002 hänet valittiin Eredivisien kauden parhaaksi puolustajaksi. Vuonna 2005 Smith lopetti jääkiekkouransa.
Smith pelasi jo lapsena rullakiekkoa ja vuosina 1994–1996 Smith pelasi kesäisin rullakiekon Pohjois-Amerikan pääsarjassa, Roller Hockey Internationalissa.
Smithin isä on Cree-intiaani ja äiti Ojibwa-intiaani. Smith asui lapsuutensa intiaanireservaatissa.
Ted Chiang

Henkilöhistoria

Ted Chiang valmistui Brownin yliopistosta Rhode Islandilla tietojenkäsittelytieteestä.
Keskijana

Keskijana eli mediaani on geometriassa jana, jonka toinen päätepiste on kohdejanan keskipisteessä. Esimerkiksi kolmiossa keskijana kulkee kolmion kärjestä vastakkaisen sivun keskipisteeseen eli kantapisteeseen. (Mediaani tarkoittaa myös erästä keskilukua: lukusarjan keskimmäistä lukuarvoa.)
Keskijanan kantapiste merkitään usein alaviitteellä, mutta merkinnässä on lähteistä riippuen eroja. Jos jana alkaa pisteestä A, saatetaan kantapistettä merkitä  tai . Joskus se merkitään  tai , jos se sijaitsee janalla 
Tässä merkitään kolmion sivujen pituuksia kirjaimilla a, b ja c sekä kolmion kärkiä kirjaimilla A, B ja C. Kantapisteet ovat silloin Mₐ, Mb ja Mc sekä keskijanojen pituudet mₐ, mb ja mc.

Yleisiä teoreemoja

Jos kolmiossa on keskijanat yhtä pitkät kuin vastinjanat toisessa kolmiossa, ovat kolmiot yhtenevät.
Jokainen keskijana leikkaa toisensa suhteessa 1 : 2. Keskijanat jakavat kukin yksin kolmion kahteen pinta-alaltaan tai, tasapaksulla levyllä vastaavasti, painoltaan yhtä painavaan, osaan.
Kolmion keskijanat jakavat kolmion kuuteen pienempään kolmioon, joilla kaikilla on sama pinta-ala.
Kolmion keskijanojen kantapisteiden kautta voidaan piirtää ympyrä. Tämä ympyrä kulkee myös kolmion korkeusjanojen kantapisteiden kautta.
Keskijanojen kantapisteistä muodostuu keskinen kolmio, jonka painopiste sama kuin alkuperäiselläkin kolmiolla.
Jos kolmion keskijana on samalla korkeusjana eli se kohtaa janan kohtisuorasti, on kolmio tasakylkinen- tai tasasivuinen kolmio.

Painopiste

Kolmion keskijanat leikkaavat aina samassa pisteessä, jota kutsutaan painopisteeksi ja merkitään usein kirjaimella G. Painopiste jakaa jokaisen keskijanan osiin suhteessa 2 : 1 siten, että janan lyhyempi osa jää kantapisteen puolelle.
Rakastunut Pariisissa

Vastaanotto

Yhdysvaltalainen National Board of Review myönsi Rakastuneelle Pariisissa erikoispalkinnon sen kuvaukseen liittyvistä innovaatioista. Leonard Gershe oli ehdolla Writers Guild of America -palkintoon parhaiten kirjoitetusta musikaalista. Stanley Donen oli ehdolla Directors Guild of American ohjaajapalkintoon ja Cannesin kultaiseen palmuun. Elokuva sai neljä Oscar-palkintoehdokkuutta: paras alkuperäiskäsikirjoitus (Leonard Gershe), paras puvustus (Edith Head ja Hubert de Givenchy), paras kuvaus (Ray June ja Hal Pereira) sekä paras lavastus (George Davis, Sam Comer ja Ray Moyer).
The New York Timesin kriitikot valitsivat Rakastuneen Pariisissa vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Guy Madison

Guy Madison (oikealta nimeltään Robert Ozell Moseley; 19. tammikuuta 1922 Pumpkin Center, Kalifornia – 6. helmikuuta 1996 Palm Springs) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Guy Madison palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli David O. Selznickin Since You Went Away vuonna 1944. Hän esiintyi romanttisissa komedioissa ja draamoissa ja tuli tunnetuksi pääosastaan televisio- ja kuunnelmasarjassa The Adventures of Wild Bill Hickok (1951–1958), josta tehtiin myös elokuvia. 1960-luvulla Madison näytteli italialaisissa ja saksalaisissa seikkailu- ja toimintaelokuvissa. Hän palasi Yhdysvaltoihin 1970-luvun alussa, mutta esiintyi sen jälkeen vain pienissä sivurooleissa.
Madison oli naimisissa näyttelijöiden Gail Russellin ja Sheila Connollyn kanssa. Hän kuoli keuhkolaajentumaan.
Funkturm

Funkturm on Berliinissä sijaitseva radiomastoksi rakennettu torni ja yksi kaupungin maamerkeistä. Teräsristikkotorni on antenneineen 150 metriä korkea ja muistuttaa ulkonäöltään etäisesti Pariisin Eiffel-tornia. Tornissa on näköalatasanne 126 metrin ja näköalaravintola 55 metrin korkeudella. Ilman antennia tornin korkeus on 147 metriä. Teräsrakennelma painaa 400 tonnia ja perustukset 220 tonnia. Funkturm sijaitsee Westendin kaupunginosassa keskustan länsipuolella, lähellä Theodor-Heuss-Platzia.
Funkturm rakennettiin vuoden 1926 Saksan kolmansien kansainvälisten radiomessujen yhteydessä. Sen suunnitteli Heinrich Straumer. Rakentaminen alkoi marraskuussa 1924 ja torni avattiin 3. syyskuuta 1926. Tornissa on ainutlaatuiset posliiniset perustukset, jotka toimivat eristeinä. Kranaatit tuhosivat yhden tornin päätuista vuoden 1945 Berliinin taistelun yhteydessä, mutta torni pysyi pystyssä. Tornin ympärille rakennettiin 1920-luvulta alkaen Berliinin messualue ja kaupungin radiotalo. Tornin huipulla oli alun perin 3000 watin lampulla varustettu majakka, joka ohjasi Berliiniin saapuvia lentokoneita, mutta se on sittemmin poistettu. Funkturmista lähetettiin vuonna 1929 Saksan ensimmäiset televisiokuvat ja vuonna 1935 maailman ensimmäinen säännöllinen televisiolähetys. Tornista ei enää lähetetä tavallisia televisio- tai radiolähetyksiä, mutta se toimii edelleen muun muassa poliisiradion paikallisena lähettimenä ja matkapuhelinverkon tukiasemana.
Tornissa on vuodesta 1926 alkaen käynyt noin 17 miljoonaa vierailijaa. Näköalatasanteelle mahtuu kerrallaan enintään 45 ihmistä ja sinne vie vain yksi hissi. Rakennus suojeltiin vuonna 1966.
Berliiniläiset tuntevat tornin lempinimellä Langer Lulatsch.
Kanarianpodenco

Ulkonäkö

Keskikokoinen, pitkähkölinjainen, hoikka, kevytrakenteinen ja erittäin vastustuskykyinen. Luusto on hyvin kehittynyt. Rasvakerroksen puuttumisen johdosta kylkiluut, selkäranka ja sarvennaiset ovat näkyvissä. Lihaksisto on erittäin hyvin kehittynyt ja kuiva, lihasten supistuminen näkyy ihon alla. Kanarianpodencon säkäkorkeus on urokset 55–64cm, nartut 53-60cm. Koska koirat elävät ja metsästävät erilaisissa maasto-olosuhteissa, nämä keskiarvot voivat vaihdella. Siten 2 cm:n ylitykset tai alitukset voidaan hyväksyä, kunhan rodunomainen tyyppi säilyy. Se on hieman pitkänomainen ja erittäin lihaksikas. Väriltään se on puna-valkoinen, punainen sävy voi olla voimakas, vaihdellen oranssista tummanpunaiseen (mahonki). Näiden värien kaikki yhdistelmät ovat sallittuja. Sen karvapeite on yleensä lyhyttä.

Luonne

Kanarianpodenco on edelleen metsästyskoira: se on sopeutunut täydellisesti työhönsä ja pystyy ylittämään vaikeakulkuisen, kuten kivisen ja vuoristoisen, hiekkaisen tai preeriamaisen maaston, tunkeutumaan luolastoihin ja kapeisiin käytäviin, liikkumaan pensaikoissa ja metsissä. Se ei pelkää mitään esteitä. Metsästys voidaan aloittaa 9 kk iässä. Työskennellessään kanarianpodenco ei yleensä hauku. Se on riistaa ajaessaan rohkea, päättäväinen, nopea ja erittäin ketterä. Se on viisas ja omistajalleen äärimmäisen uskollinen ja jalo. Peloton, tarmokas, kiihkeä ja voimaa uhkuva. Ylväs, ei koskaan aggressiivinen. Pyyteettömästi isäntäänsä kiintynyt. Sietää kärsivällisesti ankarimmankin työpäivän ilman pienintäkään merkkiä väsymyksestä.

Alkuperä

Kanarianpodenco on työskennellyt maanviljelijän apuna, joka on tarvinnut metsästyskoiraa. Sillä on erinomaiset ominaisuudet tähän tehtävään -hyvä haju- ja näköaisti, kuulo, nopeus- minkä vuoksi se on ollut aina maanviljelijälle suureksi avuksi ja hän on alkanut vähitellen jalostaa sitä haluamaansa suuntaan. Kanarianpodenco on levinnyt kotiseutunsa lisäksi mm. Etelä-Amerikkaan.
Pertti Viinanen

Pertti Johannes Viinanen (9. huhtikuuta 1937 Ruokolahti – 31. lokakuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SAK:n puheenjohtajana 1980-luvulla.

Elämäkerta

Käytyään kansakoulun ja sen kaksivuotisen jatkokoulun Viinanen aloitti työelämässä aluksi metsätyömiehenä. Vuonna 1955 hän pääsi töihin ensin kärrääjäksi ja sitten trukinkuljettajaksi Enso-Gutzeitin Kaukopään tehtaille.
Viinasen ammattiyhdistysura alkoi vuonna 1963, kun hänet valittiin luottamusmieheksi, ja myöhemmin hänestä tuli Paperiliiton toimitsija ja palkkasihteeri. Vuonna 1976 Viinanen valittiin SAK:n johtoon sen kolmanneksi puheenjohtajaksi, ja 1981 hänestä tuli SAK:n puheenjohtaja Pekka Oivion jäätyä eläkkeelle. Kun Viinasen puheenjohtajakausi päättyi 1990, hän joutui käymään läpi vaikean sydämen ohitusleikkauksen. Viinanen palasi leikkauksen jälkeen työelämään ja toimi Eläketiedotustoimiston toimitusjohtajana 1991–2000, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Viinanen kuoli lokakuussa 2012 Helsingin Terhokodissa. Hän sairasti kuollessaan syöpää.
Kruunuerakkohaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 75–85 cm, naaraan ollessa hieman koirasta kookkaamman. Lintu voi painaa 3 kg. Kookas haukka, jolla on lyhyt pyrstö ja pitkät jalat. Höyhenpuku on pääosin tummanruskea, tummassa pyrstössä on vaalea poikkiraita ja koivet ovat keltaiset. Päälaella on töyhtö. Nuoren linnun vaalea vatsapuoli on tummaviiruinen ja höyhenpuku on kauttaaltaan vaaleampi kuin vanhan linnun. Laji voi elää 40-vuotiaaksi.
Kruunuerakkohaukka istuskelee mielellään pylväiden, aidantolppien tms. nokassa vaanien saalista. Se vaikuttaa kömpelöltä mutta on kuitenkin tehokas saalistaja.
Erakkohaukkoja on 2 lajia, tämän lajin lisäksi erakkohaukka (H. solitarius).

Esiintyminen

Laji asuttaa Etelä-Amerikan keskiosia Andien itäpuolella Boliviassa, Brasiliassa, Argentiinassa ja Paraguayssa. Uruguaysta laji on mahdollisesti kuollut sukupuuttoon. Laji on uhanalainen, vaarantunut. Vähenemisen syistä ei olla täysin selvillä, mutta ainakin paikalliset maanviljelijät ja karjankasvattajat ampuvat niitä. Tappaminen on vähentynyt viime vuosikymmeninä.

Elinympäristö

Avoimet ja harvakasvuiset metsät sekä pampa.

Lisääntyminen

Naaras munii vain yhden munan.

Ravinto

Pyydystää saaliikseen nisäkkäitä, pääasiassa jyrsijöitä ja jäniseläimiä, sekä lintuja, kaloja ja todennäköisesti myös käärmeitä.
Roman de la Rose

Roman de la Rose, Ruusuromaani, oli muinaisranskalainen allegorinen runo. Sen alkuosan sepitti Guillaume de Lorris, loppuosan 40 vuotta myöhemmin Jean de Meung. Alku on herkkävivahteinen lemmenruno ja ritarirakkauden sääntökokoelma, jälkipuoli kyyninen, pikkutarkka ja karkean aistillinen.
Lorrisin ja Meungin Ruusuromaanista (noin 1240-1280) muodostui Johan Huizingan mukaan aristokraattisen rakkauden muotojen tietosanakirja, joka ilmensi aikakauden eroottista elämänkäsitystä, elämän esittämistä tietyltä näkökannalta. Tässä mielessä Huizinga rinnastaa Ruusuromaanin ja skolastiikan hallitsevan luokan julkisesti ilmaistun arvomaailman jäsentäjinä. Ruusunromaani levisi satoina käsikirjoituskopioina ja kehittyi aikakautensa kommentoiduimmaksi tekstiksi.
Teos jakautuu kahteen osaan: De Lorrisin kirjoittamat säkeet ammentavat vaikutteita ritarikirjallisuudesta ja ihannoivat Ruusun saavuttamattomuutta. De Meungin kirjoittama, huomattavasti laajempi toinen osa erittelee rakkauden teemoja ja toisaalta sisältää naisvihan sävyjä. Osien välillä on näin ollen jännitteitä.