google/wiki40b huggingface dataset:
Sikainfluenssa Euroopassa

Euroopan Unioni

27. huhtikuuta 2009 Euroopan Unionin terveysministeriö neuvoi eurooppalaisia olemaan matkustamatta Yhdysvaltoihin tai Meksikoon, ellei asia olisi kiireellinen. Tämä johtui ensimmäisestä tapauksesta Espanjassa.
Euroopan Unionin ulkoministeri Benita Ferrero-Waldner ehdotti 27. huhtikuuta kaikkien Meksikoon menevien lentojen peruuttamista ja jopa lentokenttien desifioimista maailmanlaajuisen epidemian välttämiseksi.

Bosnia ja Hertsegovina

Bosnia ja Hertsegovina raportoi ensimmäisestä tapauksesta 29. kesäkuuta.

Espanja

Espanjassa oli 3. toukokuuta 2009 eniten sikainfluenssaksi sanottua influenssa A/H1N1-tartuntaa Euroopan maista. Vahvistettuja tartuntoja oli 40, epäiltyjä 101 eikä kukaan ollut tiettävästi vielä kuollut tautiin.

Gibraltar

Gibraltar raportoi ensimmäisestä tapauksesta 24. kesäkuuta.

Itävalta

Monet mahdolliset tapaukset Itävallassa olivat negatiivisia lukuun ottamatta wieniläistä 28-vuotiasta naista, jonka tulos oli positiivinen. Itävalta oli yhdeksäs Euroopan maa, jonne sikainfluenssa levisi. Edelleen testeissä on kaksi mahdollista tapausta. 22. kesäkuuta 2009 Itävallassa oli todettu 64 tapausta.

Latvia

21. kesäkuuta 2009 Pohjois-Amerikasta palannut nainen oli joutunut sairaalaan. Hänelle oli tullut outoja oireita lentokoneessa. Myöhemmin hänellä todettiin sikainfluenssa.
Myöhemmin kesäkuussa amerikkalainen opiskelijaryhmä matkasi Baltiassa. 26. kesäkuuta viidellä heistä oli varmistettu sikainfluenssa. Sairastuneet opiskelijat jäivät Tallinnaan, Viroon, mutta loput ryhmästä lähetettiin tutkimuksiin.

Monaco

Monaco raportoi ensimmäisesta varmistetusta H1N1-tapauksesta 17. kesäkuuta. Uhri oli nuori monacolainen, joka palasi Yhdysvalloista. Tapaus todettiin L’Archetin sairaalassa.

Montenegro

Montenegrossa on varmistettu 10 sikainfluenssatapausta.

Saksa

Saksassa kahden bielefeldiläisen miehen ja yhden naisen epäiltiin sairastuneen, mutta kokeissa heistä ei löydetty influenssaa.
Ensimmäinen ihmistartunta löydettiin Regensburgissa 29. huhtikuuta 2009. Sikainfluenssa oli tarttunut 22-vuotiaaseen Hampurista kotoisin olevaan naiseen Meksikon matkalla. Influenssa löydettiin myös 37–vuotiaasta kulmbachilaisesta naisesta, joka oli myös matkaillut Meksikossa. Muita epäiltyjä tartuntoja tutkitaan parhaillaan.
Vappuna ilmoitettiin, että Baijerin osavaltiossa sikainfluenssapotilasta hoitanut sairaanhoitaja oli saanut tartunnan.

Slovenia

Ensimmäinen varmistettu tartunta Sloveniassa oli 19. kesäkuuta; New Yorkista palannut nainen sai tartunnan. 9. elokuuta 2009 tehtiin paljon testejä, joiden tuloksista 177 oli positiivisia ja 772 negatiivisia.

Yhdistynyt kuningaskunta

1. kesäkuuta Isossa-Britanniassa oli eniten sikainfluenssaa. Tautia oli todettu 255:llä. 14. kesäkuuta 2009 Isossa-Britanniassa kuoli Euroopan ensimmäinen ihminen sikainfluenssaan.[7]
Jim Gilmore

James Stuart ”Jim” Gilmore III (s. 6. lokakuuta 1949 Richmond) on Virginian kuvernöörinä toiminut republikaanipoliitikko.
Vuonna 1997 Gilmore, joka vuonna 1993 oli valittu Virginian oikeusministeriksi, voitti vastaehdokkaansa Don Beyerin Virginian kuvernöörinvaaleissa. Hän toimi kuvernöörinä vuoteen 2002. Hän pyrki republikaanien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2008 vaaleihin, mutta vetäytyi ehdokaskilpailusta jo kesällä 2007, ennen esivaaleja. Vuonna 2008 hän oli ehdolla Yhdysvaltain senaattiin Virginiasta, mutta hävisi vaalit Mark Warnerille.
Sulautuva oppiminen

Sulautuva oppiminen (engl. blended learning) tarkoittaa oppimisen ympäristöjen sulautumista.
Oppimisympäristön sulattaminen tarkoittaa esimerkiksi sitä, että luokkahuone ja virtuaalinen oppimisympäristö sulautetaan yhdeksi kokonaisuudeksi, jossa oppiminen tapahtuu. Usein opetuksen sulauttaminen tarkoittaa, että sulautetaan synkronista ja asynkronista opetusta.  Opetukseen voidaan myös sulauttaa erilaista pedagogiikkaa ja didaktiikkaa.
Sosiaalisen median myötä tiedon ja informaation määrä on kasvanut räjähdysmäisesti. Tietoa on saatavilla monilta kanavilta jopa ähkyyn saakka. Tietojärjestelmät sulautuvat osaksi jokapäiväisiä toimintoja ja verkkoympäristöt vakiintuvat osaksi arkeamme. Oppimista ei sen vuoksi voi rajoittaa enää vain yhteen paikaan, vaan oppimista tapahtuu eri ympäristöissä ja eri aikoina läpi elämän. Oppimisen ympäristöt sulautuvat.
Sulautuva oppiminen on käsitteenä läheinen tutkivan oppimisen käsitteelle. Oleellista on oppimisen perustana olevan tiedon rakentuminen yhteisöllisenä prosessina. Opiskelija ottaa itseohjautuvan roolin suunnittelemalla, ohjaamalla ja arvioimalla toimintaansa ja opettaja toimii asiantuntijan mallina ja ohjaa ongelmanratkaisuprosessia.
Sosiaalisen median ja oppimisen sulautumisen mukana pedagogiikkakin muotoutuu toisenlaiseksi. Verkoissa kaikki ovat toimijoita, joten opiskelijan rooli aktiivisena toimijana korostuu. Koska tietoa on saatavilla koko ajan liikaakin, opettajan tehtävässä korostuu tiedon jakamisen sijaan tiedon valikoiminen ja oppimisen ohjaaminen. Opettamisen sijaan pääpaino kohdistuu oppimiseen ja oppimisprosessin ohjaamiseen.
Suomessa sulautuvaa oppimista on tutkittu osana elinikäisen oppimisen prosessia ja määritelty sulautuvan oppimisen eroja sulautuvaan opetukseen ja monimuoto-opetukseen. Monimuoto-opetuksessa yhdistyy opetuksen menetelmien monimuotoisuus (mm. luokka-, verkko-, lähi-, etä-, ryhmä- ja luento-opetus). Lähitermi sulautuva opetus korostaa enemmän opettajakeskeistä opetuksellista näkökulmaa. Koska sulautuvan oppimisen käsite on uusi ja liittyy sosiaaliseen mediaan, joka myös on ilmiönä uusi, keskustelu jatkuu edelleen.
Anders Edvin Nylander

Anders Edvin Nylander (3. huhtikuuta 1831 Oulu – 23. toukokuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen luonnontieteilijä ja lääkäri. 
Kuopiossa toiminut Nylander julkaisi yhdessä A. E. Nordenskiöldin kanssa teoksen Finlands mollusker (1856), joka oli pitkään ainoa laajahko Suomen nilviäisiä käsittelevä systemaattinen teos. Nälkävuosina hänet määrättiin Pohjois-Suomeen opettamaan hirvenjäkälän käyttöä ruokataloudessa. Hän toimi aktiivisesti kunnallispolitiikassa ja oli Kuopion läänin maanviljelysseuran puheenjohtaja.
Nylanderin veli oli jäkälätutkija William Nylander. Hänen puolisonsa oli Rosalie Kellgren (1835–1907). Metsänhoitaja Ernst August Nylander (1866–1919) oli heidän poikansa.
Veikko Leskinen

Veikko Kullervo Leskinen (31. toukokuuta 1920 Kuhmo – 21. maaliskuuta 1958 Nilsiä) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 112. Kaukopartio-osaston johtajana 3. divisioonassa toiminut Leskinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 4. kesäkuuta 1943. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. Leskisen sotien aikana suorittamien partioretkien pituus oli yli 5 000 kilometriä. Leskinen kuoli 37-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Andrea Consigli

Ura

Consigli vietti kaksi ensimmäistä kautta lainalla Serie C1 ja Serie B tasolla Sambenedettesessa ja Riminissa ennen paluutaan kasvattajaseuraansa Atalantaan.
Vantaan Hockey Team

Vantaan Hockey Team (VHT, Vantaan HT) oli vantaalainen jääkiekkoseura vuosina 1989–1993.
Vantaalle oli tarve saada menestyksekäs joukkue sen jälkeen, kun Vantaan Kiekko oli pudonnut jääkiekon I-divisioonasta kauden 1986–1987 jälkeen. Siten koottiin Vantaan Hockey Team yhdistämällä Länsimäen Kiekon (LÄ-KI), Tikkurilan Jääveikkojen (TJV) ja Etelä-Vantaan Urheilijoiden (EVU) edustusjoukkueita B-junioritasolta alkaen. Vantaan Kiekko halusi jäädä yhdistymisen ulkopuolelle.
Seura pelasi yhden kauden jääkiekon II-divisioonassa 1989–1990, ja nousi kauden päätteeksi I-divisioonaan. Seura pelasi yhteensä kolme kautta Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonassa vuosina 1990-1993. Kaudella 1990–1991 se sijoittui sarjan kolmanneksi, seuraavalla yhdeksänneksi ja viimeisellä kymmenenneksi. Seurahistorian suurin pistemies oli kaikki neljä kautta seurassa pelannut Veli-Pekka Kinnunen, joka keräsi 122 ottelussa tehot 48+85=133.
1990-luvun puolen välin paikkeilla seuran toiminta alkoi hiipua talousvaikeuksien vuoksi. VHT oli lopulta yhdessä Vantaan Kiekon kanssa pohjana Kiekko-Vantaan synnylle 1994.
Metro International

Metro International on ruotsalainen mediatalo, jonka pääkonttori sijaitsee Luxemburgissa. Metro julkaisee ilmaisjakelulehtiä arkipäivisin ympäri maailman. Metro perustettiin Tukholmassa vuonna 1995. Pääkonttori siirrettiin Lontooseen vuonna 1998 ja sittemmin Luxemburgiin.
Metroa on julkaistu pääkaupunkiseudulla vuodesta 1999 alkaen. Lehden Helsingin-painos siirtyi Sanoman omistukseen 1. syyskuuta 2006. Samaan konserniin kuului jo ennestään Uutislehti 100. Uutislehti 100 ja Metro jatkoivat aluksi ilmestymistään rinnakkain profiloituen hieman eri kohderyhmiin ja jakelualueisiin. Myöhemmin Uutislehti 100 lakkautettiin ja muutamia sen osastoja, kuten suosittu tekstiviestipalsta, siirrettiin Metroon. Lehden nimeksi muutettiin HS Metro vuonna 2016.

Historia

Metro-konseptin loi ruotsalainen mediayhtiö Modern Times Group. Ensimmäinen Metro-lehti näki päivänvalon Tukholmassa helmikuussa 1995. Metro irrottautui Modern Times Groupista omaksi yhtiökseen Metro International S.A:ksi elokuussa 2000 ja se on listattu Tukholman pörssiin. Metro laajenee voimakkaasti uusille markkinoille ja on maailman suurin ja nopeimmin kasvava kansainvälinen kaupunkilehti. Tällä hetkellä Metro ilmestyy 21 maassa ja yli 100 suurkaupungissa. Lukijoita on päivittäin yli 21 miljoonaa.
Tiivi

Tuotteet

Elokuussa 2015 Tiivi esitteli uudenlaisen Kristalli-ikkunamalliston. Tavanomaisten ikkunan pinnassa näkyvien tappisaranoiden sijaan ikkunoissa käytetään piilosaranoita ja ikkunan lukitusmekanismi toimii yhdestä kahvasta niin, että ikkuna lukittuu puitteen ulkoreunan lisäksi ylä- ja alareunasta yhtä aika usealla lukituskielellä. Ikkunan puite on liimattu kahdesta puusta kestävyyden lisäämiseksi. Rakenne mahdollistaa entistä suurempien ikkunoiden valmistuksen ja ikkunoiden helpomman käytön. 
Tiivin mukaan suurten, yli kuuden neliön kokoisten ikkunoiden valmistusmäärät ovat 2010-luvun puolivälissä kaksinkertaistuneet parin vuoden aikana. Tiivin ikkunan leveys voi olla lähes seitsemän metriä. Liukuovilla toteutetun lasiseinän maksimileveys on lähes kuusi metriä ja korkeus 2,6 metriä.
Tiivi valmistaa ikkunoita 1+2-lasisena versiona, jonka U-arvo on 0,8–1,0, ja 1+3-lasisena versiona, jonka U-arvo on ikkunatyypistä riippuen 0,64–0,79. 1+2-lasisessa ikkunassa on yksi tasolasi sekä kaksilasinen erityslasielementti, 1+3-lasisessa ikkunassa kolmilasinen eristyslasielementti. 
Tiivin ovivalikoimaan kuuluvat ulko-ovet, parvekeovet, palo-ovet, varastonovet ja liukuovet.

Historia

Tiivin historia alkaa Eero Niskasen vuonna 1977 Haapajävelle perustamasta Haapajärven Lasi Ky:stä. Yritys oli alun perin lasitusliike, mutta ikkunoiden valmistus kuului toimintaan jo alkuvaiheessa. Vuonna 1982 Haapajärven Lasi osti Puurinki Oy:n, ja yhtiön nimeksi vaihdettiin Tiivituote Ky. Yhtiömuoto vaihtui osakeyhtiöksi vuonna 1988. 
Tiivi perusti 1990-luvulla tytäryhtiöt Ruotsiin ja Venäjälle, mutta myöhemmin tuotanto keskitettiin Suomeen ja Haapajärven tehdasta laajennettiin ja automatisoitiin. 
Tiivi toimi perheyrityksenä vuoteen 2007 saakka, jolloin Inwido Finland Oy osti yrityksen. Vuoden 2015 alussa Inwido sulautti Tiivituote Oy:n emoyhtiöön, mutta tuotanto ja tuotteiden suunnittelu jatkui ikkuna- ja ovitehtaalla Haapajärvellä.
Wade–Giles

Wade–Giles on kiinan kielen latinisointijärjestelmä.
Brittiläinen sinologi ja Cambridgen yliopiston ensimmäinen kiinan kielen professori Sir Thomas Francis Wade (1818–1895) esitteli luomansa kiinan kielen latinisointimenetelmän kirjassaan Peking Syllabry (1859).
Vuonna 1892 Herbert Allen Giles (1845–1935) auttoi Waden latinisointimenetelmää yleistymään käyttämällä sitä sanakirjassaan Chinese-English Dictionary.
Englannin kielen hallitseva asema on kiinan latinisoinnin kannalta merkinnyt sitä, että Wade-Giles vakiinnutti asemansa myös muiden kielialueiden latinisointijärjestelmänä.
Vuonna 1979 Kiinan kansantasavalta otti käyttöön uuden latinisointijärjestelmän, hanyu-pinyinin, jonka ISO hyväksyi samana vuonna. Euroopan unioni on hyväksynyt pinyinin viralliseksi kiinan latinisointijärjestelmäksi. Wade-Giles on yhä epävirallisesti käytössä erityisesti anglosaksisessa maailmassa. Virallisesti sitä käyttää vielä Taiwan.
Terho Itkonen

Ura

Itkonen kuului suomalaiseen Itkosten tiedesukuun. Hänen isänsä oli saamen kielen tutkija T. I. Itkonen.
Terho Itkonen tuli ylioppilaaksi vuonna 1951 Helsingin suomalaisesta lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja suomalais-ugrilaista kielentutkimusta. Hän valmistui kandidaatiksi 1955 ja lisensiaatiksi 1957 ja väitteli vuonna 1965. Paitsi yliopiston assistenttina hän työskenteli myös Sanakirjasäätiössä vuosina 1955–1964. Professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1965.
Laajassa tuotannossaan Itkonen on käsitellyt lukuisia suomen kielen historian ja kieliopillisen kuvauksen kysymyksiä. Hänen tutkijanotteelleen on ominaista teoreettinen kunnianhimo, joka suomen kielen näkökulmista pyrki esittämään yleiskielitieteellisesti merkityksellisiä ja kansainvälisesti kiinnostavia kielen ilmiöitä. Toisin kuin suurin osa sukupolvensa tutkijoista, Itkonen suhtautui jo varhain kriittisesti generatiivisen kielitieteen esittämiin strukturalistisiin kielen rakenteen kuvauksiin. Hänen kielinäkemyksensä korosti kielijärjestelmän avoimuutta ja analogian merkitystä kielellistä rakennetta muovaavana voimana. Hän harjoitti paljon kielitieteellisiä kenttätöitä ja perusteli esittämiään teoreettisia käsityksiä laajalla empiirisellä aineistolla.
Kielihistoriallisessa tuotannossaan Itkonen selvitteli erityisesti suomen suhdetta toisiin itämerensuomalaisiin kieliin ja saameen. Hänen artikkelissaan Välikatsaus suomen kielen juuriin (1983) esitettiin käsitys kolmeen murteeseen jakaantuneesta kantasuomesta, jota puhuttiin Suomenlahden ympäristössä. Tämä artikkeli kuului pitkään siteeratuimpiin suomenkielisiin humanistisiin tiedejulkaisuihin.
Itkonen järjesti professorina laajan suomen murteiden ja paikannimistön kenttäkeruun (Nimestäjän opas, 1961) ja koulutti kokonaisen sukupolven suomen kielen tutkijoita. Hän oli myös uuttera kielenhuoltaja, minkä osoittaa laajalevikkinen teos Kieliopas; lisäksi hän kirjoitti aiheesta runsaasti muun muassa Helsingin Sanomiin, Kielikelloon ja Virittäjään. Kielenhuoltoaiheisia kirjoituksia on koottu teoksiin Selvää suomea, Näillä näkymin ja Retkiä nykysuomeen.
Itkonen on nimetty Greifswaldin yliopiston kunniatohtoriksi.
Terho Itkosen puoliso oli fil. lis. Pirjo Ketonen vuodesta 1964. Heidän poikansa on Markus Itkonen.
Lanarvily

Urheilu

Lanarvily on isännöinyt vuodesta 1958 lähtien Mingantin cyclocross-kilpailuja. Lisäksi siellä on järjestetty Cyclocrossin maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1982.
Hindinkielinen Wikipedia

Hindinkielinen Wikipedia (hindiksi विकिपीडिया Wikipīḍiyā) on hindinkielinen Wikipedia. Se perustettiin heinäkuussa 2003 ja sen muokkaajat ovat pääasiassa intialaisia. Hindinkielisessä Wikipediassa on yli 107 000 (1.9.2013) artikkelia.
Joe Sawyer

Joseph Sauers eli Joe Sawyer (29. elokuuta 1906 – 21. huhtikuuta 1982) oli kanadalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa Biff O’Haran roolissa The Adventures of Rin Tin Tin -sarjassa. Hänet nähtiin myös useissa elokuvissa, joista viimeinen on vuodelta 1962.
Sawyer syntyi Guelphissa, Kanadassa, ja kuoli 75-vuotiaana maksasyöpään Oregonin Ashlandissa Yhdysvalloissa.
Himalajanmetsäkerttunen

Levinneisyys

Himalajanmetsäkerttusta tavataan Kiinassa, Intiassa, Pakistanissa ja Tadžikistanissa. Lajin on raportoitu olevan melko harvinainen ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Sitä uhkaavat elinympäristömuutokset.
Jay Anson

Jay Anson (4. marraskuuta 1921 New York - 12. maaliskuuta 1980 Palo Alto, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on The Amityville Horror. Hän toimi kirjailijana kuolemaansa saakka.
Elina Pylkkänen

Elina Pylkkänen on suomalainen taloustieteilijä ja Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtaja.
Pylkkänen on aiemmin työskennellyt finanssineuvoksena valtiovarainministeriön vero-osastolla, yksikön johtajana Stakesin sosiaalitalouden tutkimusohjelmassa ja ekonomistina Ruotsin valtiovarainministeriössä. Pylkkänen on keskittynyt tutkimuksessaan muun muassa työn taloustieteen teemoihin, verotukseen sekä mikrosimulointimallien kehittämiseen ja soveltamiseen. Pylkkänen on koulutukseltaan taloustieteen tohtori.
Berkeley sockets

Berkeley sockets (BSD sockets) on Berkeley Software Distributionissa (BSD) esitelty ohjelmointirajapinta (API) prosessien väliseen kommunikointiin niin sanotuilla pistokkeilla. BSD rajapinnasta on tullut de facto standardi lähes sellaisenaan, jota kutsutaan myös POSIX-standardissa nimellä POSIX sockets.
Rajapinta julkaistiin ensimmäisenä 4.2BSD:ssä vuonna 1983.
Windowsin Winsock-rajapinta on toinen vastaavankaltainen. Winsock-rajapinnassa on POSIX-määrittelyn mukaiset toiminnot. Macintosh-alustalla rajapinnan funktioiden nimeäminen on poikennut yleisesti käytetystä. iOS-alustalla rajapinta on merkittävästi erilainen. Muita erilaisia rajapintoja on X/Open Transport Interface (XTI).
Useimmat alustat nykyisin toteuttavat POSIX-määrittelyn mukaisen version verkko-ohjelmointiin.
Filotas

Filotas (m.kreik. Φιλώτας, Filōtas; kuoli 330 eaa.) oli makedonialainen sotilas. Hän oli Aleksanteri Suuren kokeneimman päällikön Parmenionin vanhin poika. Filotas eteni urallaan aina ratsuväen komentajaksi mutta ei kuitenkaan päässyt kuninkaan lähipiirin jäseneksi. Filotas johti ratsuväkeä Granikosjoen, Issoksen ja Gaugamelan taisteluissa. Ratsuväellä oli kaikissa näissä taisteluissa tärkeä osa. 
Vuoden 330 eaa. lopulla Filotas kuuli Aleksanteriin kohdistuneesta salajuonesta: eräät sotilaat aikoivat murhata kuninkaan. Filotas piti kuitenkin asian omana tietonaan. Aleksanterin johtama armeija oli edennyt jo syvälle Persian valtakunnan kaukaisimpiin maakuntiin, ja osa sotilaista toivoi jo sodan loppuvan. Jos Aleksanteri olisi murhattu, olisi Filiotaalla tai hänen isälään ollut hyvä tilaisuus kaapata valta itselleen. Aleksanteri halusi kuitenkin armahtaa Filotaan, mutta seuraavana päivänä Krateros ja Koinos syyttivät Filotasta ja hänet vangittiin. 
Aleksanteri syytti Filotasta armeijan edessä salajuonesta häntä itseään kohtaan. Makedoniassa armeijalla oli tällaisissa tapauksissa tuomiovalta. Hefaistion, Krateros ja Koenos vaativat, että Filotasta kidutettaisiin, jotta totuus selviäisi. Kidutuksen jälkeen Filotas tunnusti, että hän oli tiennyt salajuonesta ja suunnitellut isänsä kanssa vallankaappausta. Tämän kuultuaan armeija tuomitsi hänet kuolemaan. Isä tuomittiin myös kuolemaan vaikka hän olikin tuolloin Ekbatanassa.
Antiikin historioitsijoiden mukaan ei ollut varmuutta siitä, oliko Filotas tosiaan syyllinen. Ensimmäistä salajuonta pidettiin todellisena, Parmenionin ja Filotaan salajuonta ei pidetä yhtä todennäköisenä. Olihan Filotas tunnustanut vasta kidutuksen jälkeen.
Matt Lanter

Matthew Mackendree ”Matt” Lanter (s. 1. huhtikuuta 1983) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja malli. 
Lanter syntyi Massillonissa Ohiossa, ja hänen vanhempansa ovat Joseph "Joe" Lanter ja Jana Burson. Hän muutti Atlantaan, Georgiaan 8-vuotiaana vuonna 1991. Hän valmistui Collins Hill High Schoolista vuonna 2001. Lanter pelasi pesäpalloa, jalkapalloa, koripalloa ja golfia, minkä lisäksi hän harrasti voimistelua. Hän opiskeli Georgian yliopistossa pääaineenaan urheiluliiketoiminta. Lanterin kiinnostus elokuva- ja televisioteollisuuteen loi perustan keskittyä näyttelijän uraan.
Rauni Arjas

Rauni Lea Arjas (Haarala; 5. tammikuuta 1921 Orimattila – 27. tammikuuta 2006 Tampere) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1943–44 ja teki taiteellisen debyyttinsä Tampereella vuonna 1958.
Arjaksen yksityisnäyttelyitä järjestettiin Tampereella vuosina 1972, 1973 ja 1977, Raumalla 1982 sekä Kotkassa 2004. Hän pääsi edustetuksi myös ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin. Hänen töitään kuuluu Tampereen kaupungin kokoelmiin. Kansainvälisesti Arjaksen töitä oli esillä naistaiteilijoiden kansainvälisessä näyttelyssä Pariisissa 1958. Hän työskenteli myös kuvaamataidon opettajana vuosina 1971–80.
Vuktylin piiri

Vuktylin piiri (ven. муниципа́льный райо́н «Ву́кты́л», munitsipalnyi raion ”Vuktyl”, komiksi «Вуктыл» муниципальнӧй район, ”Vuktyl” munitsipalnöi raion) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1975 perustetun piirin pinta-ala on 22 400 neliökilometriä. Asukkaita on 16 200 henkeä (vuonna 2009).
Vuktylin piiri sijaitsee Komin tasavallan koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Petšoran piiriin, idässä Hanti-Mansian autonomiseen piirikuntaan sekä etelässä Troitsko-Petšorskin ja lännessä Sosnogorskin piireihin. Piirin alueella sijaitsee Jugyd Va -kansallispuisto.
Piirin hallinnollinen keskus on Vuktylin kaupunki, josta on 575 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Kaupungin lisäksi piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Dutovo, Lemtybož, Podtšerje ja Ust-Soplesk.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 67,7 % venäläisiä, 11,9 % komeja, 10,3 % ukrainalaisia, 2,0 % tataareja ja 1,8 % valkovenäläisiä.
Talous perustuu maakaasuesiintymien ja metsävarojen hyödyntämiseen. Vuktyl on Komin tasavallan kaasuntuotannon keskus.
Herbert Lehman

Varhaisemmat vaiheet

Herbert H. Lehman syntyi New Yorkissa 28. maaliskuuta 1878. Hänen isänsä Mayer Lehman oli saapunut Rimparista, Saksasta vuonna 1848 ja asettunut aluksi Montgomeryyn, Alabamaan, harjoittamaan liiketoimintaa. Lopulta hän muutti New Yorkiin sisällissodan jälkeen 
.
Lehman opiskeli Sachs Collegiate instituutissa New Yorkissa ja valmistuttuaan vuonna 1895 hän jatkoi opintojaan Williams Collegessa, josta hän valmistui vuonna 1899. Yliopiston jälkeen Lehman alkoi työskennellä tekstiilien valmistuksessa, lopulta hänestä tuli varapuheenjohtaja ja rahastonhoitaja J. Spencer Turner Companyn Brooklynin tehtaalla. Vuonna 1908 hänestä tuli sijoituspankki Lehman Brothersin osakas New Yorkissa. Vuonna 1928 hän oli vetäytynyt kokonaan liiketoiminnasta.
28. huhtikuuta 1910 Lehman meni naimisiin sanfranciscolaisen Edith Altschulin kanssa. Heillä oli kolme lasta, Peter, John ja Hilda Jane. He asuivat New Yorkissa osoitteessa 820 Park Avenue.
Hänen tyttärensä Hilda Jane karkasi Marylandiin ja meni vuonna 1940 19-vuotiaana naimisiin ranskalaisvenäläistä syntyperää olleen Boris De Vadetzkyn kanssa. Viiden vuoden kuluttua he erosivat vuonna 1945.

Politiikassa

Lehman aktivoitui politiikassa vuonna 1920, ja tuli demokraattipuolueen talousvaliokunnan puheenjohtajaksi vuonna 1928. Hänet valittiin New Yorkin varakuvernööriksi vuosina 1928 ja 1930. Hänet valittiin neljä kertaa New Yorkin kuvernööriksi: vuosina 1932, 1934, 1936 ja 1938. Lehman oli presidentti Franklin Delano Rooseveltin  New Deal "Uusjako" politiikan tukija  ja toteutti ohjelmaa samassa hengessä New Yorkissa.
3. joulukuuta 1942 hän erosi kuvernöörin virasta alle kuukausi ennen toimikautensa päättymistä, kun hänet oli nimitetty Yhdysvaltain  kansallisen avustus- ja kunnostustoiminnan johtajaksi. Hän toimi pääjohtajana Yhdistyneiden kansakuntien avustus- ja kuntoutushallinnossa vuosina 1943-1946.
Lehman oli demokraattien ehdokas senaattoriksi New Yorkista vuonna 1946, ja hän sai myös liberaalien ja Amerikan työväenpuolueen ääniä, mutta hävisi republikaanien ehdokkaalle Irving Ivesille. Vuonna 1949 hän oli ehdokkaana jälleen, tällä kertaa ylimääräisissä vaaleissa Robert F. Wagnerin erottua. Lehman kukisti John Foster Dullesin, joka oli nimitetty hoitamaan virkaa väliaikaisesti Wagnerin erottua, ja aloitti kuvernöörin virassa 3. tammikuuta 1950. Tämän vaalin aikana hän sai kansanpuolueelta ääniä. Amerikan työväenpuolue oli kehottanut jäseniään olemaan äänestämättä ketään ehdokasta. Vuonna 1950 hänet valittiin uudelleen koko kaudeksi.
Lehman oli yksi kahdesta senaattorista, jotka vastustivat Mississippin senaattori James O. Eastlandin nimittämistä   lakivaliokunnan puheenjohtajaksi. (Toinen oli Oregonin Wayne L. Morse.) Hän oli myös senaattori Joseph McCarthyn  varhainen ja äänekäs vastustaja. Lehman oli liberaali senaattori ja hänen ei katsota kuuluneen senaatin "klubin" sisäpiiriin. Hän jäi eläkkeelle eikä ollut enää ehdokkaana 1956.