google/wiki40b huggingface dataset:
Rita Pivoriunaite

Kilpaura

Pivoriunaite aloitti karaten harrastamisen 6–7 vuotiaana veljensä innoittamana. Hänen ensimmäinen kilpailu oli Liettuassa 9-vuotiaana. Pivoriunaite oli tuolloin ainut kataan osallistunut kilpailija, jonka hän myös voitti.
2008 ja 2009 Pivoriunaite saavutti EM-pronssia. Seuraavan kerran hän voitti ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa 2010. Hän kohtasi loppuottelussa maanaisensa Ruta Brazdzionyten. Samoissa kisoissa Pivoriunaite voitti myös mestaruuden katassa. 2011 hän voitti toisen peräkkäisen Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan Vilnassa. Hän kohtasi toistamiseen Brazdzionyten. Seuraavan kerran Pivoriunaite saavutti kolmannen Euroopan-mestaruutensa 2013 Sveitsissä, jossa hän voitti loppuottelussa jälleen maanaisensa Diana Maciuten. Huhtikuussa 2013 Pivoriunaite saavutti MM-pronssia yhdessä Diana Maciuten kanssa.
2015 Pivoriunaite voitti neljännen Euroopan-mestaruuden kumitessa. Loppuottelussa hän kohtasi unkarilaisen Zsofia Szabon.
Unisatu (kappale)

Äänitys

Kappale levytettiin Finnvox-studioilla Helsingissä, kun Syksyn sävel -kilpailun kappaleiden viimeinen jättöpäivä hengitti niskaan. Taustojen äänitys sujui normaalisti, mutta Seppo Rannikon sovittaman laulun nauhoituksessa oli suuria ongelmia, kun Salomon ei millään saanut b-osan alun melodiasta kiinni. Niinpä lauluraitaa äänitettiin tuntikausia aamuyön tunneille asti.

Julkaisu ja vastaanotto

”Unisatu” menestyi vuoden 1975 Syksyn sävel -kilpailussa hyvin; se sijoittui 112 000 postikorttiäänellä toiseksi, keräten kaikista äänistä noin kolmanneksen. Kilpailun voitti Erkki Liikasen ”Evakkoreki” yli 157 000 äänellä. Menestys näkyi myös levynmyynnissä, sillä ”Unisatu” oli marraskuussa Suomen kuudenneksi ja joulukuussa viidenneksi myydyin single. Kappale nousi myös radion Jokamiehen listan ykköseksi.
Singlen julkaisi Discovox-yhtiö tunnuksella DCS 524. B-puolen kappale oli ”Ei parempaa”, joka oli julkaistu alun perin jo vuonna 1972. Se oli alkujaan Salomonin toisen singlen a-puoli.
”Unisatu” ilmestyi myös Salomonin esikoisalbumilla Salomon vuonna 1976. Se oli levyn yhdestoista raita.

Muita versioita

Kappaleesta on tehty jonkin verran cover-versioita. Vuonna 1975 Uniset levytti ”Unisadun” tuoreeltaan kokoelmalevylle Mitä Suomi soittaa 4. Samana vuonna Pertti Metsärinteen orkesteri taltioi sen toiselle kokoelmalle Listoilla 4. Vuonna 1987 oli vuorossa Zetor ja vuonna 1990 Ari Klem.
Puhumattomanlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 106,8 metriä mpy.
Aleksandr Fatkullin

Ura

Fatkullin aloitti uransa kaudella 1983–1984 kasvattajaseurassaan Sibir Novosibirskissä. Joukkue putosi heti hänen tulokaskautensa jälkeen Neuvostoliiton pääsarjasta sarjatasoa alemmas. Fatkullin pelasi kauden siellä ja siirtyi sen jälkeen kaudeksi 1985–1986 Spartak Moskovan riveihin. Kesken kauden 1989–1990 hän vaihtoi Spartakista Krylja Sovetoviin. Fatkullin siirtyi kauden 1991–1992 lopulla sieltä Sveitsin Nationalliga A:n EHC Churin riveihin, jossa hän ehti pelata vain kaksi ottelua.
Kaudeksi 1992–1993 Fatkullin siirtyi Suomeen ja pelasi kauden II-divisioonaa SaPKon riveissä. Hän kuului joukkueen parhaimmistoon ja tekikin kauden aikana 42 ottelussa tehot 29+46=75. SaPKo nousi seuraavaksi kaudeksi I-divisioonaan. "Sasha" pelasi myös yhden ottelun sarjatasoa ylempänä Jokipojissa.
Noin I-divisioonakauden 1993–1994 puolessa välissä Fatkullin siirtyi SaPKosta samassa sarjassa pelanneeseen Kokkolan Hermekseen. Kaudeksi 1994–1995 hän siirtyi pelaamaan II-divisioonaa Kotkan Titaaneihin ja oli nostamassa joukkuetta I-divisioonaan keväällä 1995. Fatkullin pelasi Titaaneissa kaksi seuraavaa kautta.
Fatkullin palasi kotimaahansa kaudeksi 1997–1998 ja aloitti kauden TsSKA Moskovan riveissä. Hän palasi sieltä seitsemän ottelun jälkeen takaisin Suomeen ja SaPKon riveihin. Kymmenen SaPKo-ottelun jälkeen Fatkullin siirtyi sarjatasoa alemmas Kouvolan KooKoon riveihin.
Kevään 1998 jälkeen Fatkullin on pelannut vain kaudella 2001–2002 Itä-Euroopan liigaa HK MGU Moskovan joukkuessa, jossa hänen uransa päättyi. Fatkullin pelasi Neuvostoliiton ja Venäjän pääsarjassa yhteensä 270 ottelua tehoin 29+71=100 ja keräsi niissä 269 jäähyminuuttia.
Godefroy de Bouillon

Godefroy de Bouillon tai Godefroi de Bouillon (Gottfried Bouillonilainen tai Bouillonin Godefroy, n. 1060 – 18. heinäkuuta 1100) oli ensimmäisen ristiretken johtohahmoja ja Palestiinan ensimmäinen kristitty hallitsija. Hän oli Boulognen kreivin Eustace II:n poika.
Paavi Urbanus II:n saarnat Jerusalemin vapauttamiseksi tekivät Godefroy de Bouilloniin vaikutuksen, ja vuonna 1095 hän myi kaiken omaisuutensa ja liittyi ristiretkeläisiin veljiensä Eustacen ja Balduinin kanssa. Godefroyn ja Balduinin johtama 40 000 miehen vahvuinen armeija lähti Lorrainesta vuonna 1096. Saman vuoden marraskuussa joukot saavuttivat Konstantinopolin. Godefroy oli ensimmäinen ristiretken johtajista, joka saapui kaupunkiin. 
Ristiretkeä johtivat aluksi Toulousen kreivi Raimund IV, Taranton Bohemund ja Flanderin kreivi Robert II, Godefroyn ollessa merkitykseltään heitä vähäisempi. Hänen vaikutusvaltansa kuitenkin kasvoi Antiokian valloituksen jälkeen. Hän sai Raimundin vakuutettua siitä, että ristiretkeläisten armeija oli johdatettava kohti Jerusalemia. Godefroy de Bouillon oli tärkeässä asemassa Jerusalemin piirityksessä, ja hän oli ensimmäisten joukossa, kun kaupunki vallattiin 15. heinäkuuta 1099. 
Raimundin kieltäytyessä Jerusalemin kuninkuudesta Godefroy de Bouillon valittiin kuninkaaksi. Godefroy ei kuitenkaan halunnut ottaa kuninkaan arvonimeä kaupungissa, jossa Jeesus oli ristiinnaulittu. Sen sijaan hän omaksui arvonimen Advocatus Sancti Sepulchri, "Pyhän haudan vartija". Hallitsijana Godfrey oli heikko, mutta pitkä ja komea, vaaleatukkainen Kaarle Suuren jälkeläinen
esitettiin myöhemmissä legendoissa ja lauluissa ihannoituna hahmona, "täydellisenä kristittynä ritarina ja koko tarumaisen ristiretken verrattomana sankarina". 
Godefroy de Bouillon kuoli vuonna 1100. Hänen veljensä Balduin valittiin sen jälkeen Jerusalemin kuningaskunnan ensimmäiseksi kuninkaaksi.
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1953

Vuoden 1953 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin  18.–24. toukokuuta 1953 Varsovassa. Kilpailijoita oli 117 nyrkkeilijää 19 maasta. Uusia merkittäviä amatöörinyrkkeilyjoukkueita olivat Neuvostoliitto ja Itä-Saksa.
Veli-Pekka Oinonen

Veli-Pekka ”Puka” Oinonen (s. 19. elokuuta 1959) on suomalainen muusikko. Hän on ollut kitaristina muun muassa yhtyeissä Nights of Iguana ja Pelle Miljoona & Rockers. Lapinlahden Linnut -yhtyeessä hän oli vuosina 1989–1996 sekä jälleen vuodesta 2006 eteenpäin. Oinonen oli mukana Lapinlahden Lintujen sketsisarjoissa Kuudesti laukeava, Lapinlahden Linnut -Show, Lapinlahden Linnut! ja Muuttuuko ihminen. Oinonen soittaa kitaran lisäksi myös muun muassa sahaa ja vetopasuunaa.
Veli-Pekka Oinonen on tehnyt joitakin sävellyksiä Lapinlahden Linnuille.
Nietos (kirjasarja)

Intro

Kristian, joka on puoliksi englantilainen ja puoliksi suomalainen, muuttaa isänsä luota Lontoosta äidilleen Suomeen. Hän rakastaa musiikkia, ja perustaa kuuden luokkakaverinsa kanssa yhtyeen. Aluksi on vaikeaa, mutta pian alkaa mennä paremmin ja yhtye saa keikkoja ja pääsee jopa tunnetumman yhtyeen lämppäriksi.

Riffi

Yhtye jatkaa keikkailua, ja vuoden kasassa ollut yhtye tekee demon, ja alkaa neuvotella levy-yhtiökiinnityksestä. He saavat yhtiöltä managerikseen vaikean henkilön, joka on vaativa ja siitä tulee yhtyeelle ensimmäiset onglemat. Kristian, joka on perustanut yhtyeen on saanut sen laulajaksi Ainon ja seurustelee nyt Ainon kanssa. Aino ei kuitenkaan ole yhtyeen alkuperäisjäsen, ja levy-yhtiössä annetaan käsittää, että Ainon rooli bändissä kasvaisi ohi muiden ja alkuperäisten jäsenten ohi. Kristian ei kuitenkaan uskalla tehdä asialle mitään, sillä pelkää hieman itsekkään Ainon loukkaantuvan. Hänhän seurustelee Ainon kanssa, ja pelkää eroa.

Fade Out

Yhtye saa kahden vuoden työn teosta palkkioksi kiinnityksen levy-yhtiöön, tekee promovideon ja singlen. Singlen molemmat raidat soivat hyvin radiossa ja yhtye saa lisää ja lisää keikkapyyntöjä. Yhtyeen kosketinsoittajalla, Siirillä on paljon muita hommia, eikä Nietokselle tunnu olevan aikaa. Ainon ja Kristianin suhde rakoilee, ja lopulta Aino jättää Kristianin ja eroaa Nietoksesta. Kristian, Siiri, Milla, Timo ja Aleksi jäävät etsimään uutta solistia ja koko Nietoksen tulevaisuus on vaakalaudalla.
Juonipaljastukset päättyvät tähän.
OK Perintä

Palvelut

OK Perintä palvelee yrityksiä ja yhteisöjä tarjoamalla perintä- ja luottotietopalveluita ja huolehtimalla esimerkiksi maksumuistutuksista sekä saatavien ostosta. Osana inhimillistä perintätyyliään OK Perintä tarjoaa myös PreCollection-palvelua, jolloin kuluttaja-asiakkaalle soitetaan muistutuspuhelu ennen kuin erääntynyt lasku siirtyy perintään. 
Lisäksi OK Perintä tarjoaa neuvonta- ja lakipalveluita niin yritys- kuin kuluttaja-asiakkaille.
OK Perintä pyrkii sloganinsa mukaan olemaan uuden ajan perintätoimisto, joka harjoittaa asiakaslähtöisempää perintätapaa. Pelkkien perintäkirjeiden sijaan OK Perintä lähestyy asiakkaitaan esimerkiksi puhelimitse, tekstiviestitse tai kotisivujen chatin kautta . Vuodesta 2018 alkaen OK Perintä on tarjonnut asiakkailleen ensimmäisen maksusuunnitelman tekemistä maksuttomasti.
Pekka Turpeinen

Jouko Pekka Turpeinen (5. tammikuuta 1938 Hyrynsalmi – 19. lokakuuta 2008 ) oli Hyrynsalmella syntynyt kajaanilainen yrittäjä, joka tunnettiin erityisesti elämäntyöstään Radio Kajauksen perustajana, omistajana ja toimitusjohtajana. Hän oli myös julkisuudessa monilla värikkäillä tempauksillaan, muun muassa piilottelemalla huoltajuuskiistoista tunnettujen Kerstin Campoyn ja Outi Kosken poikia mökillään Ristijärvellä.
Turpeinen perusti vuonna 1989 Kainuun Paikallisradio Oy Kajauksen. Radio on yksi harvoista itsenäisistä paikallisradioista Suomessa. Turpeinen on myös toiminut Kainuussa ravintola- ja tekstiilialalla.
Turpeinen valittiin 182 äänellä syksyllä 2004 Kainuun maakuntavaltuustoon, ja hän toimi ensimmäisen kansanvaalilla valitun valtuuston juhlakokouksen koollekutsujana ja puheenjohtajana.
Paperiteollisuus

Paperiteollisuus on osa metsäteollisuutta. Myös nimityksiä kemiallinen metsäteollisuus ja massa- ja paperiteollisuus käytetään. Alan tuotteita ovat paperi, kartonki, mekaaninen massa ja sellu. Hienopaperiteollisuus valmistaa kirjoitus- ja muuta toimistopaperia. Kartonkiteollisuus valmistaa ruskeat paperit ja muut pakkausmateriaalit. Paperiteollisuus saa ensi sijassa raaka-aineen puusta. Se käsitellään välituote paperimassaksi josta sitten valmistetaan paperia. Paperin valmistukseen käytetään myös kierrätyspaperia.
Suomessa on 28 paperitehdasta. Suomen paperiteollisuus työllistää noin 35 000 henkilöä.
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 2009

Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 2009 järjestettiin Helsingissä 25.-28. kesäkuuta 2009. Kyseiset mestaruuskilpailut olivat osa suurta Unicef Aquatic Games –kokonaisuutta, jossa muina lajeina olivat taitouinti, vesipallo ja uimahypyt.

Kilpailut

Unicef Aquatic Games yhdisti kilpauinnin osalta yhteen nuorten ja aikuisten SM-kilpailut. Ideana oli, että aamujaksoissa uitaisiin nuorten alkuerät, aikuisten alkuerät ja viimeiseksi nuorten nk. ”kuuma erä” eli finaali. Aamun uintien perusteella jaettaisiin nuorten mitalit, jonka lisäksi 8. parasta aikuista tai nuorta pääsisivät illan aikuisten SM-finaaliin. 
Kilpailuissa jaettiin myös Uinnin Kalevan Malja, jonka voitti HSS. Nuorten pistekilpailun voitti Raision Urheilijat.

Tulokset

Taulukossa on joka lajin kohdalla ylemmällä rivillä nuorten mitalit ja alemmalla rivillä aikuisten mitalit.
Aura Nurmi

Aura Nurmi (s. 1988) on suomalainen runoilija ja lavarunoustapahtumia järjestävän Helsinki Poetry Connectionin aiempi puheenjohtaja.  
Nurmen esikoisrunoteos Villieläimiä ilmestyi Kolera-kollektiivin kustantamana vuonna 2016. Villieläimiä on kertomus vanhempien vastuuttomuudesta ja lapsista köyhässä lähiössä.  
Nurmi oli teoksesta ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2016  sekä voitti teoksellaan Kalevi Jäntin palkinnon
Nurmi käsittelee teoksissaan yhteiskunnallisia teemoja. Hän kirjoitti ja esitti vuonna 2015 runosarjan väkivaltaisesti kuolleelle 8-vuotiaalle Vilja Eerika Tarkille.
Norman Bel Geddes

Norman Melancton Bel Geddes (27. huhtikuuta 1893 Adrian, Michigan – 8. toukokuuta 1958) oli yhdysvaltalainen art deco -aikakauden muotoilija ja lavastaja, jonka erikoisalaa oli aerodynaaminen ja futuristinen muotoilu.
Norman Melancton Geddes syntyi Michiganissa ja varttui Ohion New Philadelphiassa osakevälittäjän poikana. Avioituessaan 1916 Helen Belle Schneiderin kanssa pariskunta yhdisti sukunimensä muotoon Bel Geddes. Näyttelijä Barbara Bel Geddes oli heidän tyttärensä.
Bel Geddes teki alkuun lavastuksia Los Angelesissa toimineelle Little Theaterille ja siirtyi 1918 New Yorkin Metropolitan-oopperan lavastajaksi. Hän loi visuaalisen ilmeen myös moniin Broadway-esityksiin ja Sonja Henien jääshow’hin. Hän suunnitteli lavasteet Cecil B. DeMillen elokuvaan Kahleiden katketessa (Feet of Clay, 1924).
Bel Geddes avasi oman teolliseen muotoiluun keskittyneen toimistonsa vuonna 1927 ilman mitään akateemista muotoilu- tai muuta koulutusta. Toimiston piirissä syntyi erilaisia kuluttajatuotteita cocktailravistimista radiovastaanotinten koteloihin. Hän loi myös futuristisia tuotekonsepteja joita ei koskaan toteutettu, kuten pisaranmuotoisen henkilöauton ja valtavan vesitasolentokoneen ”Airliner Number Four”, jossa olisi kansia ja erilaisia ajanviettotiloja kuin valtameriristeilijässä. Hänen lehtikirjoituksillaan ja vuonna 1932 julkaistulla kirjalla Horizons oli suuri merkitys aerodynamiikkaan eli ilmanvastuksen minimointiin perustuvalle ”virtaviivaiselle” muotoilutyylille. Hänen toinen kirjansa, Magic Motorways (1940) keskittyi liikennesuunnitteluun ja ennakoi tulevaa interstate-tieverkostoa kaupunkeja ympäröivine ohitusteineen. Bel Geddesin omaelämäkerta Miracle in the Evening julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen 1960.
Kalliohatikka

Ulkonäkö ja koko

Kalliohatikka kasvaa 8–25 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään ruohon- tai sinertävänvihreä. Varret ovat kohenevia tai pystyjä, kukinnan jälkeen piteneviä ja kaljuja tai harvaan hapsikarvaisia. Kukinnon alla oleva varren nivelväli on tavallisesti 2–3 kertaa alempien nivelvälien pituinen. Vastakkain olevat tasasoukat lehdet ovat 5–20, joskus jopa 40 mm pitkiä. Lehdet ovat nivelvälejä selvästi lyhyempiä ja ne eivät ole kouruisia. Lehtien korvakkeet ovat kalvomaisia ja ne eivät ole niveltä ympäröivästi yhdyskasvuisia. Kukat ovat pieniä, valkoisia ja pallomaisia. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 2,5–4 mm pitkiä, verholehtien pituisia tai niitä hieman lyhyempiä. Kalliohatikka kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava, munanmuotoinen kota. Siemenet ovat siipipalteisia, reunasta nuijakarvaisia ja vaihtelevat muodoltaan pallomaisista linssimäisiin.
Kalliohatikka on enimmäkseen ylitalvinen, yksivuotinen kasvi. Sen siemenet itävät jo syksyllä ruusukkeiksi, josta seuraavana keväänä kasvaa kukkavarsi.
Suomessa hyvin yleinen peltohatikka (S. arvensis) muistuttaa melko paljon kalliohatikkaa.

Levinneisyys

Kalliohatikan päälevinneisyysalue Euroopassa ulottuu Etelä-Ranskasta Saksaan ja Puolaan sekä Etelä-Norjaan sekä Etelä- ja Keski-Ruotsiin ja -Suomeen. Lisäksi laji kasvaa Alpeilla. Satunnaisemmin sitä tavataan Espanjassa, Englannissa, Ukrainan länsiosissa, Virossa ja Sisiliassa. Euroopan ulkopuolelta lajia on tavattu ainoastaan Marokossa. Suomessa kalliohatikka on alkuperäislaji, jota kasvaa Etelä- ja Länsi-Suomessa lähinnä linjan Vaasa–Lappeenranta eteläpuolella.

Elinympäristö

Kalliohatikka kasvaa kuivilla ohuthumuskerroksisilla jäkäläkallioilla, etenkin niiden lakiosissa. Lajia tavataan myös hiekkakankaiden paljastuneilla hietikkolaikuilla. Suomessa laji suosii erityisesti graniittikallioita.
M/S Regina Baltica

Käyttöhistoria

M/S Viking Song toimitettiin Pernon telakalta Viking Linelle loppukesästä 1980. Alus asetettiin Helsinki–Tukholma-reitille. Tässä tehtävässä Viking Song palveli aina vuoden 1985 keväälle asti, jolloin SF-Linen vasta valmistunut M/S Mariella korvasi sen.
Aluksen siirryttyä pois Helsinki–Tukholma-reitiltä se myytiin norjalaiselle Fred Olson Lines -varustamolle, ja sen liikennöinti loppui Suomen lipun alla toukokuussa 1985. Lyhyen telakkakäynnin jälkeen alus siirtyi Norjaan palvelemaan uutta omistajaansa nimellä Braemar. Tämän jälkeen alus palveli Baltic Linen alaisuudessa nimillä Anna Karenina ja Anna K. 
Nykyään alus tunnetaan nimellä M/S Regina Baltica; se oli Tallinkin omistuksessa ja liikennöi toukokuuhun 2010 saakka reitillä Riika–Tukholma. Alus aikarahdattiin Acciona Trasmediterranea -yhtiölle kesäkuusta 2010 alkaen. Se seilasi Välimerellä Almería–Nador-reittiä Afrikan ja Euroopan välillä.
Vuodesta 2012 vuoteen 2017 alus oli vuokrattuna kelluvaksi hotelliksi useille eri tahoille. Tallink myi Regina Baltican Sweoffshore Ltd:lle vuonna 2015.
Helmikuussa 2017 alus myytiin espanjalaiselle Balearia Eurolineas Maritimas -varustamolle, joka liikennöi aluksella reitillä Valencia–Mostaganem. Alus on rekisteröity Kyproksen lipun alle, kotisatamanaan Limassol.
Kim McGuire

Kim McGuire (1. joulukuuta 1955 New Orleans, Louisiana – 14. syyskuuta 2016 Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti elokuvasta Cry-Baby, jossa hän näytteli Mona ”Hatchet-Face” Malnorowskia.
McGuire syntyi New Orleansissa, Louisianassa. Hänen vanhempansa olivat asianajaja Raymond A. McGuire ja Mary Toole. Hänen oli alun perin tarkoitus seurata isänsä jalanjälkiä asianajajana. McGuire kuitenkin kiinnostui hyvin varhaisessa iässä näyttelemisestä ja saikin roolin John Watersin Cry-Babystä.
McGuire kuoli 60-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Greg Graffin

Gregory Walter Graffin (s. 6. marraskuuta 1964 Madison, Wisconsin), joka tunnetaan myös nimellä Greg Graffin, on yhdysvaltalainen muusikko ja professori. Hänet tunnetaan punk rock -yhtye Bad Religionin solistina sekä perustajajäsenenä.

Bad Religion

Vuonna 1979, 14 vuoden ikäisinä, Greg Graffin perusti Bad Religionin muutaman lukioaikaisen luokkatoverinsa kanssa. Yhtye perustettiin eteläisessä Kaliforniassa, San Fernando Valleyssä. Tehtyään jonkin aikaa nimeä itselleen Los Angelesin punk-scenessä sekä julkaistuaan kolme EP:tä ja kaksi täyspitkää albumia yhtye hajosi vuonna 1984. Yhtye kasattiin uudelleen vuonna 1987 How Could Hell Be Any Worse? -albumin aikaisella kokoonpanolla. Uutena jäsenenä tässä vaiheessa yhtyeeseen oli liittynyt entinen Circle Jerksin kitaristi Greg Hetson. Yhtye julkaisi seuraavana vuonna laajalti arvostetun comeback-albuminsa Suffer. Yhtye on vuoden 1988 jälkeen levyttänyt ja keikkaillut tauotta näihin päiviin asti. Bad Religion tunnetaan poliittisesti kantaa ottavista lyriikoistaan sekä tunnusomaisista harmonioista ja melodioista.
Graffin sekä yhtyeen kitaristi Brett Gurewitz ovat tällä hetkellä yhtyeen pääasialliset laulujen sanoittajat. 1990-luvun loppupuolella Graffin vastasi kolmen albumin osalta kappaleiden kirjoittamisesta yksinään, Gurewitzin erkaannuttua yhtyeestä väliaikaisesti. Greg Graffin nauhoitti ensimmäisen sooloalbuminsa vuonna 1997. Albumi "American Lesion" sisälsi pehmeämpää ja enemmän popmusiikkiin orientoitunutta materiaalia. Julkaistuaan 1990-luvulla viisi albumia monikansalliselle levy-yhtiölle, Atlantic Recordsille, Bad Religion palasi Epitaphille. Näihin aikoihin myös Gurewitz palasi yhtyeen jäsenistöön. Graffinin seuraavasta sooloalbumi nimeltään Cold as the Clay julkaistiin vuonna 2006. Uudella albumillaan Graffin esittää vanhoja amerikkalaisia folk-lauluja taustayhtyeen säestämänä. Albumin tuotti Brett Gurewitz ja sen julkaisijana toimi Epitaph Recordsin vuonna 1999 perustettu sisarlevy-yhtiö ANTI-Records. Albumi julkaistiin 10. heinäkuuta 2006.

Akateeminen ura

Graffin on opiskellut geologiaa Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa (UCLA). Hän suoritti maisterin tutkinnon geologiasta UCLA:ssa ja ansaitsi filosofian tohtorin arvonimen (Ph.D.) eläintieteestä Cornellin yliopistossa evoluutiobiologian laitoksella. Bad Religionin virallisilla nettisivuilla ja Cornellin yliopiston sivuilla olleen videopätkän mukaan Graffinin päättötyö olisikin kuitenkin ollut eläintieteiden alaan kuuluva tutkimus. Graffinin päättötyön nimi oli "Monism, Atheism and the Naturalist Worldview: Perspectives from Evolutionary Biology".
Tällä hetkellä Greg Graffin asuu Los Angelesissa, Kaliforniassa. Bad Religioniin liittyvän toiminnan lisäksi hän on luennoinut Kalifornian ja Cornellin yliopistoissa. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää neljä julkaistua teosta, joista yksi on suomennettu.
Ponsi (hallinto)

Toimenpidealoite

Suomen eduskunnassa on siirrytty käyttämään ponsi-termin sijasta nimitystä toimenpidealoite (TPA). Toimenpidealoite sisältää ehdotuksen lainvalmisteluun tai muuhun toimenpiteeseen ryhtymisestä.
Toivo Himanen

Toivo Himanen (28. tammikuuta 1905 Mikkelin maalaiskunta – 16. syyskuuta 1960) oli Savonmaan päätoimittaja.

Henkilöhistoria

Toivo Himasen vanhemmat olivat opettaja Taavi Himanen ja Nanna Benedikta Gerdt ja puoliso vuodesta 1935 Sylvi Irene Olkkonen. Himanen pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1924 ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli ensin Mikkelin Sanomien palveluksessa ja tuli Savonmaan päätoimittajaksi 1934. Hän hoiti tehtävää kuolemaansa asti. Himanen menehtyi autolautalla Tanskasta Helsinkiin, ollessaan palaamasta Itävallasta Suomeen. Hän osallistui aktiivisesti Savonlinnan kunnalliselämään, muun muassa Savonlinnan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä 1946–1953 sekä eri lautakuntien, toimikuntien, kirkkovaltuuston ja Savonlinnassa toimivien yhdistysten jäsenenä. Himanen oli myös Saimaan matkailuvaltuuskunnan asiamies 1939–1942. Sotilasarvoltaan Himanen oli luutnantti (1941).
Askola

Maantiede

Askolan vesialueita ovat Porvoonjoki ja 11 järveä kunnan itäosassa.
Askolassa ei ole Natura-alueita, mutta viisi kallioaluetta on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaiksi. Yhdessä niistä, Kirnukalliossa ovat kuuluisat Askolan hiidenkirnut. Porvoonjokilaakson valtakunnallisesti arvokas maisema-alue ulottuu myös Askolan puolelle. Kulttuurimaisemana on suojeltu myös Prestbackan kartano ja Pappilanharjun luonnonsuojelualue.

Historia

Muinaisjäännösrekisterissä on 235 löytöä Askolan alueelta. Kopinkallion kvartsilouhos on valtakunnallisesti merkittävä muinaisjäännös. Maanviljelys on aina ollut tärkeää, ja alue on ollut tiheästi asuttu jo kivikaudella. Aluksi Askolassa harjoitettiin kaskiviljelyä, 1700-luvun kuluessa siirryttiin peltoviljelyyn.
Askolan seurakunta oli osa Porvoota vuoteen 1639, jolloin siitä tuli kappeliseurakunta. Se itsenäistyi lopullisesti vuonna 1896. Askolan kirkko valmistui vuonna 1799.

Päätöksenteko

Askola kuuluu Uudenmaan vaalipiiriin ja sen kunnanvaltuustossa on 27 kunnanvaltuutettua.
Askolan kunnanjohtaja vuodesta 2016 on Jouni Martikainen. 
Vuonna 2017 valitussa valtuustossa suurin puolue on Keskusta, jolla on kahdeksan valtuutettua. Kokoomuksella  ja sosiaalidemokraateilla on seitsemän paikkaa kummallakin.  Vihreät saivat kaksi valtuutettua ja Perussuomalaiset, Vasemmistoliitto ja Kristilliset kukin yhden.

Talous

Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet olivat Konevuori Oy, Askolan Kiinteistöt ja Kallionporaus Arto Soininen. 
Pohjoismaiden suurin kanisterintekijä  Muovi-Heljanko toimii Askolassa. Se valmistaa suurimman osan Suomessa myydyistä muovisista viinapulloista ja salaattikastikepulloista.

Palvelut

Askolassa on neljä alakoulua, yläkoulu, lukio ja ammattikoulu. Alakoulut toimivat Kirkonkylän, Monninkylän, Juornaankylän ja Särkijärven kylissä.
Askolan kirjasto toimii kuudessa paikassa: kirkonkylässä, Monninkylässä ja neljällä koululla.

Ruokakulttuuri

Askolan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa, veskunakräämi eli luumukreemi sekä kuoritusta maidosta tehty kattilajuusto.