google/wiki40b huggingface dataset:
Suzhoun satama

Suzhoun satama tai erään lähteen mukaan Taicangin satama-alue (kiin. 苏州港, LOCODE: CN TAG (Taicang) tai CN CGU (Changshu ?) tai CN ZJG (Zhangjiagang)) on Kiinan itäosissa, Shanghain länsipuolella ja Nanjingin itäpuolella Jangtsejoen alajuoksulla sijaitsevan Jiangsun maakunnan Suzhoun hallintoalueen suursatama.
Maantieteellisesti satama alkaa pian maailman suurimman sataman, Shanghain sataman länsipuolelta. Lähimpänä merta ja osin Jangtsen varrelle sijoittuvaa Shanghain satamaa on Suzhoun sataman Taicangin satama-alue. Suzhoun satama jatkuu Jangtsen etelärannalla eli oikeanpuoleisella rannalla pitkälle kaistaleelle: Suzhoun hallintoalueen Zhangjiagangin satama-alue sijaitsee noin 100 kilometriä Taicangista ylävirtaan. Suzhoun satamaan kuului vuonna 2011 kaikkiaan 224 laiturialuetta, jotka kattoivat noin 60 kilometriä Jangtsen rantaa.

Maailman suurin jokisatama

Vuonna 2002 hallintoalueen Jangtsen varrella sijainneet satamat (Changshu, Taicang ja Zhangjiagang) yhteenliittämällä muodostettu Suzhoun satama on maailman suurin jokisatama. Vuoden 2011 rahtimäärällään se oli Kiinan viidenneksi suurin ja maailman seitsemänneksi suurin satama, kun sisämaanliikenne luetaan mukaan rahtitilastoihin ulkomaanliikenteen ohella. Rotterdamin sataman vuoden 2015 satamatilastossa satama listattiin nimellä Taichangin satama-alue (engl. Taicang Port Area) kokonaisrahtimäärältään (540,0 milj. tonnia) maailman viidenneksi suurimmaksi satamaksi.
Satama on suurin Kiinan yhdeksästä vuonna 2011 yli 100 miljoonaa tonnia rahtia vuodessa käsitelleestä jokisatamasta ja keskeinen Jiangsun maakunnan liikenteessä. Suzhou ylitti 100 miljoonan tonnin rajan vuonna 2005. Vuonna 2011 sataman kautta kulki jo 380 miljoonaa tonnia ja 2012 kaikkiaan 428 miljoonaa tonnia rahtia. Vuonna 2012 sataman ulkomaa rahdin volyymi ylitti 100 miljoonaa tonnia. Satamasta liikennöidään yli 400 satamaan maailman yli 100 maassa. Kun sekä koti- että ulkomaan rahtiliikenne lasketaan mukaan, Suzhoun satama listattiin vuonna 2013 jo maailman 6. suurimmaksi tavaraliikenteen satamaksi 454,3 miljoonalla tonnillaan.
Konttisatamana Suzhoun satama on kasvanut nopeasti. Sataman kautta kulki vuonna 2010 kaikkiaan 3 644 kTEU, 2011 yhteensä 4 700 kTEU ja 2012 jo 5 860 kTEU kontteja. Vuonna 2011 satama sijoittui 28. sijalle linjaliikenteen suurimpien toimijoiden laatimalla konttisatamien maailmanlistalla. Jotkut satamatilastot käsittelevät Suzhoun sataman osia vuonna 2002 tapahtuneesta liittymisestä huolimatta yhä erillisinä satamina tai ovat puutteellisia. Esimerkiksi amerikkalaisten satamaviranomaisten vuoden 2010 maailmanlistalla Suzhoun sataman Taicangin satama-alue sijoittui konttisatamana 55. sijalle.
Käenkosken voimalaitos

Käenkosken voimalaitos on vesivoimala Parkanossa. Se on valmistunut 1957, ja putouskorkeus on 13,5 metriä. Voimalaitoksen nimellisteho on kaksi megawattia. Voimala sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä. Voimalaitoksen omistajayhtiö on Killin Voima Oy, jonka omistaja on Koillis-Satakunnan Sähkö Oy. Voimala sijaitsee Kairojärven ja Riuttasjärven välissä, Riuttasjärven luusuassa.

Patoallas

Voimalaitoksen yläaltaan patoa rakennettaessa hyödynnettiin Käenkoskella Pori–Haapamäki-radan penkereitä ja itäisen mäen rinteitä. Padon alapuolelle perattiin kaksi suoraa purkautumisuomaa. Voimalan vesivarastona toimivat yläpuoliset järvet: Riuttasjärven vedenpintaa nostettiin 4,5 metriä, Savasjärven 3,5 metriä ja Kaitaveden 1,0 metriä. Patoaltaan pinta nostettiin  Linnanjärven tasolle. Patoaltaan vesien alle jäivät Riuttasjärvellä esimerkiksi Rajalahden maatila ja Jyrkkäkoski, joka ennen erotti Riuttasjärven Savajärvestä. Savajärvestä jäi veden alle Pitkäkosken läheinen suomaa ja itse Pitkäkoski, joka erotti järven Kaitavedestä. Kaitavedellä veden alle jäivät kaikki pienet saaret. Rännärinkoski suoristettiin ja perattiin syvemmäksi Kun Tampere–Seinäjoki-rata rakennettiin 1960-luvun lopulla Linnanjärven yli, ratapenger katkaisi Linnanjärven ja joenniska siirtyi rautatiesillan alle.
Kivimaan koulu

Kivimaan koulu on Lahdessa sijaitseva koulu, jossa on noin 800 oppilasta. Koulussa on luokka-asteet 1–9.
Koulun vanhempi osa on valmistunut vuonna 1948. Vuonna 1972 valmistuneessa yläkoulussa on ollut sisäilmaongelmia, ja se on päätetty purkaa. Sen tilalle rakennetaan uusi koulu ja liikuntahalli, joiden on tarkoitus valmistua vuonna 2019.
Shanelle Workman

Shanelle Workman (s. 3. elokuuta 1978 Fairfax, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Workman tunnetaan parhaiten televisiosarjasta One Life to Live. Hänen muita roolejaan ovat muun muassa Kauniiden ja rohkeiden Gabriella. Workmanin äänen voi kuulla Crash Team-pelissä Crash Tag Team Racing.
Lähdehetekaali

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen lähdehetekaali on hentovartinen ja 3–15 senttimetriä korkea, mutta vesikasvina pidempi. Varsi on pysty tai koheneva, kalju, väriltään keltainen tai punainen ja nivelistä usein juurehtiva. Kasvi on haarova ja sen haarat ulottuvat usein päärankaa pitemmälle. Varressa on harvalukuisesti vastakkaisia ja jokseenkin ruodittomia lehtiä, jotka ovat yleensä 7–20 millimetriä pitkiä. Muodoltaan lehdet ovat kapean vastapuikeita tai suikeita, ehytlaitaisia ja möyheitä. Lehdet ovat myös korvakkeellisia, ja korvakkeet ovat kalvomaisia. Kaksineuvoiset kukat ovat pieniä ja valkoisia. Ne ovat noin 2 mm leveitä ja sijaitsevat varren päässä tai lehtihangoissa 1–3 kukan nuokkuvina viuhkoina. Kukkaperät ovat 5–10 mm pitkiä, hedelmävaiheessa jopa 30 mm pitkiä. Aivan kukan alapuolella on kaksi verholehtimäistä ylälehteä. Kukan kehä on teriömäinen, viisilehtinen ja valkoinen. Heteitä on kolme kappaletta, ja emiö on yhdislehtinen. Suomessa lähdehetekaali kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on 1,5–2 mm pitkä, kolmesiemeninen musta kota. Siemenet ovat kiiltävän mustia ja kooltaan 0,9–1,6 mm.

Levinneisyys

Euroopassa lähdehetekaali on levinnyt Pyreneiden niemimaalta Länsi-Venäjälle, Valko-Venäjälle, Baltiaan, Puolaan, Unkariin sekä Balkanin vuoristoalueiden kautta Bulgariaan. Eteläisimmillään lajia tapaa Etelä-Italiassa; pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian pohjoisosiin aina Kuolan niemimaalle saakka sekä Islantiin. Afrikassa lajia kasvaa Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Aasiassa, hyvin kaukana eurooppalaisista esiintymistä, lajia kasvaa muutamin paikoin Keski-Siperiassa sekä Venäjän kaukoidässä ja Pohjois-Japanissa. Lähdehetekaali on levinnyt myös paikoitellen Pohjois-Amerikan rannikkoalueille, erityisesti mantereen koillisosaan sekä edelleen Länsi-Grönlantiin. Lajia tavataan myös Uudessa-Seelannissa. Suomessa lähdehetekaali on melko yleinen alkuperäislaji koko maassa. Runsaimmin sitä esiintyy Etelä- ja Keski-Lapissa ja lounaissaaristossa.

Elinympäristö

Lähdehetekaali on vaateliaanpuoleinen kasvupaikkansa suhteen. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat monenlaiset märät paikat kuten lähdehetteiköt, rannat, märät niityt, suo-ojat ja lammet. Laji kasvaa pääasiassa märällä maalla, mutta joskus myös vedessä. Lähdehetekaali lienee kärsinyt perinteisen rantalaidunnuksen loputtua. Esimerkiksi Ahvenanmaalla laji on monin paikoin voimakkaasti taantunut.
Kouvolan seurakuntayhtymä

Kouvolan seurakuntayhtymä on evankelis-luterilainen seurakuntayhtymä Kouvolan kaupungin alueella. Seurakuntayhtymään kuuluu viisi seurakuntaa ja Jaalan kappeliseurakunta osana Kuusankosken seurakuntaa. Jäsenseurakunnat kuuluvat Mikkelin hiippakuntaan.
Marjukka Kaminen

Marjukka Kaminen (s. 1948) on Oulun Haukiputaalla asuvat taidemaalari, joka asui ja työskenteli pitkään Yhdysvalloissa. 
Kaminen tuli ylioppilaaksi Seinäjoen tyttölyseosta 1968, opiskeli sitten hetken Suomen Taideakatemian koulussa syksyllä 1969, mutta muutti Yhdysvaltoihin ja jatkoi opintojaan New Yorkin Phoenix School of Design -oppilaitoksessa kevällä 1969 ja sitten  School of Visual Artsissa 1970-72. Debyyttinäyttelynsä Kaminen piti Helsingissä vuonna 1973. Yhdysvalloissa hän toimi kaiken kaikkiaan yli 30 vuotta, Suomessa hän on asunut pysyvästi vuodesta 2003 alkaen. Kaminen on osallistunut lukuisiin ulko- ja kotimaisiin näyttelyihin ja hänen teoksiaan on sekä yksityisissä että julkisissa kokoelmissa. Hän on saanut muun muassa Pohjoismaisen kulttuurirahaston apurahan. Kaminen oli yksi Ruotsin television vuonna tuottamassa "Neljä suomalaista New Yorkissa" -TV-ohjelmassa esitellyistä henkilöistä. Yhdysvalloissa Kaminen hankki myös konservaattorin ammatin ja työskenteli Metropolitan Museum of Art -taidemuseon egyptiläisen taiteen osaston konservoijana yli kymmenen vuotta.
Majesteettirikos

Majesteettirikos (ranskaksi lèse-majesté) on useissa monarkkisissa valtioissa hallitsijaan kohdistuva loukkaus.

Suomen laki

Ruotsin vuoden 1734 lain rikoskaari sääti majesteettirikokseksi hallitsijan tai hänen perheensä jäsenen fyysisen koskemattomuuden, henkilökohtaisen vapauden tai kunnian loukkaamisen. Kunnian loukkaaminen toteutui esimerkiksi solvaamalla julkisesti hallitsijaa tai hänen perheensä jäsentä. Samat määräykset sisältyivät vielä Suomen rikoslain alkuperäiseen 13. lukuun (39/1889). Vakavin majesteettirikos oli keisarin tai hänen perheensä jäsenen murhaaminen, josta oli säädetty seuraukseksi kuolemanrangaistus. Myös keisarin tai hänen perheensä jäsenen kunnian loukkaamiseen syyllistynyt oli tuomittava vankeus- tai kuritushuonerangaistukseen. Virallinen syyttäjä sai nostaa syytteen majesteettirikoksesta vain keisarin määräyksestä. Keisarin kukistuttua Venäjällä ja Suomen itsenäistyttyä majesteettirikoksia koskevien säännösten katsottiin rauenneen itsestään, vaikka niitä ei virallisesti kumottukaan ennen kuin vuonna 1974, jolloin niiden paikalle rikoslain 13. lukuun sijoitettiin uudet rikoksia ihmisyyttä vastaan koskevat säännökset.
Suomessa esimerkki majesteettirikoksesta on pilapiirtäjä ja kuvittaja Eric Vasströmin tapaus, jossa karikatyyrin tekeminen ja julkaiseminen Venäjän tsaarin perheestä johti vankeustuomioon vuonna 1913.

Laki muualla

Erityisen ankara majesteettirikoskäytäntö on Thaimaan kuningaskunnassa, jossa majesteetin loukkaamisesta voi saada vuosien vankeustuomioita. Maan sisäpolitiikka on epävakaata keltapaitojen ja punapaitojen kesken ja monarkki edustaa jatkuvuutta jatkuvasti epäjatkuvatilanteisessa maassa.
Eräs alankomaalainen sai 30 vuorokauden vankeustuomion vuonna 2016 loukattuaan julkisesti kuningas Willem-Alexanderia. Tuomittu oli kirjoittanut Facebookiin, että Willem-Alexander oli murhaaja, varas ja raiskaaja. Alankomaissa majesteettirikosta koskeva säädös on vuodelta 1881.
Henry Jones

Henry Burk Jones (1. elokuuta 1912 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 17. toukokuuta 1999 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Jonesin tunnetuin rooli oli elokuvassa Vaarallista kylvöä (The Bad Seed, 1956). Lisäksi hän esiintyi näytelmissä My Sister Eileen, Hamlet, The Time of Your Life, They Knew What They Wanted, The Solid Gold Cadillac ja Sunrise at Campobello, joista viimeksi mainitusta hän sai Tony-palkinnon parhaasta sivuroolista. 
Jones esiintyi urallaan yli 180 elokuvassa ja sarjassa. Elokuvista tunnetuimpiin lukeutuvat Minkäpä tyttö sille voi, Armoton ase, Houkuttelevat huulet, Vertigo – punainen kyynel, Morsian käteisellä, Karhunmarjapensas, Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat, Dingus – lännen kauhu, Varokaa revolverisankaria! ja Araknofobia. Televisiossa Jones esiintyi muun muassa ohjelmissa Alfred Hitchcock esittää, The Eleventh Hour, Channing, Phyllis, Yöjuttu, Emergency!, Hämärän rajamailla ja Burns ja Allen.
Jones kuoli 86-vuotiaana vammojen aiheuttamiin komplikaatioihin pudottuaan korkealta.
Sisä-Itävalta

Sisä-Itävalta (saks. Innerösterreich, sloveeniksi Notranja Avstrija, ital. Austria Interna) oli vuosina 1379–1619 ollut alue, jota hallitsi Habsburgin suku. Sisä-Itävalta hallitsija oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin nimittämä Sisä-Itävallan arkiherttua. Sisä-Itävaltaan kuului keisarikunnan herttuakunnat Steiermark, Kärnten, Krain ja Rannikkomaa. Arkkiherttuan kotipaikka oli Graz.
Sisä-Itävalta hajosi 1619, kun arkkiherttua Ferdinand kruunattiin keisarikunnan hallitsijaksi.
Can’t Fight the Moonlight

Vastaanotto

Barnes & Noble.comin Wendy Mitchell yllättyi kappaleesta ja kutsui sitä "ultra-tarttuvaksi". Heather Phares Allmusicilta piti kappaletta "positiivisena Britney Spearsilaisena tehoballadina." Billboardin Rimesistä ja kappaleesta kertovassa arvostelussa arvostelija kertoi että kappale "on ylivoimaisesti hänen kaikkein pakottavin pop-kappale tähän mennessä-ja yksi kiehtovammista koostumuksista tämänhetkiseltä lauluntekijältä, Diane Warrenilta."
Élisa Bonaparte

Marie Anna Élise Bonaparte (13. tammikuuta 1777 – 7. elokuuta 1820), alun perin Maria Anna Elisa Buonaparte, oli Napoleon Bonaparten sisar ja vanhin Carlo Bonaparten ja Laetitia Bonaparten aikuiseksi selvinneistä tyttäristä.
Marie Anna Élise Bonaparte meni naimisiin korsikalaisen aatelismies Pasquale Bacciochin kanssa ja he saivat neljä lasta. Ensimmäisen keisarikunnan aikaan oli keisarillisen perheen jäsen. Napoleon suhtautui myönteisesti Marie Anna Élisen eroon miehestään ja antoi hänelle maaliskuussa 1805 Piombinon ja kesäkuussa Luccan ruhtinaskunnan ja nimitti hänet 1809–1814 Toscanan suurherttuattareksi.
Marie Anna Élise Bonapartella oli suuri vaikutus Italian asioihin. Hänen aviomiehensä kuitenkin palasi ja välit Napoleonin kanssa olivat ajoittain huonot, ja 1813–1814 hän juonitteli Joachim Muratin kanssa hänen asioissaan. Napoleonin syrjäyttämisen jälkeen Ferdinand III palautettiin Toscanan suurherttuaksi, ja Élisa vetäytyi Bolognaan ja Sant'Andreaan Triesten lähelle ”contessa di Compignanon” arvonimellä.
Andrew Lancel

Andrew Lancel (s. 3. elokuuta 1970) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleista muiden muassa poliisisarjassa The Bill ja lääkärisarjassa Cardiac Arrest.
Lancel sai 7. joulukuuta 2007 Louise-vaimon kanssa ensimmäisen lapsensa, Isaac-pojan. Hänet tiedetään Everton FC:n kannattajaksi.
Eki Vainikka

Eki Vainikka (s. 1987, Lahti) on suomalainen BMX-pyöräilijä, joka on tunnettu myös ulkomailla.
Eki Vainikka aloitti 16-vuotiaana maastopyöräilyllä ja siirtyi myöhemmin bmx-pyöräilyyn. Vainikka tekee 2WBMX teamin kanssa ainoina Suomessa BMX-hyppynäytöksiä.
Vainikka on kutsuttu lukuisia kertoja ajamaan kovatasoiseen kansainväliseen bmx-kilpailuun Simpel Sessioniin. Vuonna 2009 hän sijoittui Kölnissä järjestyissä MM-kilpailujen Master minirampissa 9:nnelle sijalle. Vainikka voitti ensimmäisen Suomen Mestaruuden vuonna 2010.
ARA Santa Cruz (1937)

Palvelus

Alus palveli toisessa maailmansodassa, jonka jälkeen sen puolen tuuman konekiväärit korvattiin kahdella yksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Se luokiteltiin 1952 torpedoveneeksi (esp. torpederos), jolloin sen runkonumeroksi tuli T12 ja edelleen 1957 hävittäjäksi (esp. destructores) runkonumerolla D12. Aluksen takimmaiset torpedoputket poistettiin 1956 ja etummainen etsintävalotasanne suurennettiin ja sille asennettiin kaksi kaksiputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Samassa yhteydessä alus varustettiin tutkalla. Se poistettiin alusluettelosta 1973.
Pierce Brosnan

Varhainen elämä

Pierce Brosnan syntyi 16. toukokuuta 1953 Irlannissa. Hänen isänsä jätti perheen pian pojan syntymän jälkeen, ja kun äiti muutti Englantiin töihin, sukulaiset kasvattivat Piercen.

Näyttelijänura

Brosnan muutti 15-vuotiaana Lontooseen ryhtyäkseen näyttelijäksi. Siellä hän liittyi teatteriryhmään ja opiskeli sen jälkeen näyttelemistä Drama Centressä. Hän muutti vaimonsa kanssa Yhdysvaltoihin, missä hän sai pääroolin NBC:n salapoliisisarjassa Remington Steele (1982–1987).
Brosnan valittiin vuonna 1986 esittämään James Bondia, mutta hänen sopimuksensa NBC:n kanssa esti häntä hyväksymästä tarjousta vielä silloin. Remington Steelen jälkeen Brosnan näytteli muissa televisio- ja elokuvarooleissa.
Brosnan sai Bondin roolin vuonna 1994. Hän esiintyi neljässä Bond-elokuvassa, 007 ja kultainen silmä (1995), Huominen ei koskaan kuole (1997), Kun maailma ei riitä (1999) ja Kuolema saa odottaa (2002). Bond-elokuvien ohella Brosnan on näytellyt useissa muissakin menestyselokuvissa jännityselokuvista musikaaleihin ja komedioihin, kuten Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993), Matador (2005), Mamma Mia! (2008), The Ghost Writer (2010) ja Mamma Mia: Here We Go Again! (2018).

Yksityiselämä

Vuosina 1980–1991 Brosnan oli naimisissa australialaisen näyttelijän Cassandra Harrisin kanssa, kunnes tämä kuoli munasarjasyöpään. Vuodesta 2001 lähtien hän on ollut naimisissa yhdysvaltalaisen kirjailija ja journalisti Keely Shaye Smithin kanssa.
Brosnanilla on kolme omaa poikaa sekä adoptoitu tytär ja poika ensimmäisen vaimonsa edellisestä liitosta. Hänen adoptiotyttärensä kuoli 41-vuotiaana munasarjasyöpään vuonna 2013.
Brosnan on ympäristönsuojelija. Brosnan perusti oman tuotantoyhtiönsä Irish DreamTeamin vuonna 1996 Beau St. Clairin kanssa.
Brosnan sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2004.

Tunnustuksia

Brosnan on saanut kaksi Golden Globe -ehdokkuutta: vuonna 2006 elokuvasta Matador ja vuonna 1985  televisiosarjasta Nancy Astor. Brosnan sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1997.
Musta rakkaus

Juoni

Musta rakkaus rakentuu mustasukkaisuuden teeman ympärille. Romaanin päähenkilö on varaton opiskelija Pauli Haantie, joka rakastuu Marjatta Salmelan kanssa ja päättää lopuksi kihlata tämän.
Linna käyttää yhtenä romaanin hahmoista jo esikoisessaan Päämäärässä esittelemäänsä Unto Eskolaa. Eskola synnyttää romaanissa keskeisen jännitteen raiskattuaan Marjatan, jota Pauli pitää viattomuuden perikuvana.
Vainoharhaiselle Paulille tieto rakastetun ”petoksesta” on liian vaikea kestettäväksi, joten hän surmaa Unton. Puolisonsa väkivallan vuoksi Marjatta sairastuu, koska on menettänyt elämänhalunsa. Pauli tekee itsemurhan.
Maastopyöräily

Historia

Maastopyöräily nykymuodossaan on amerikkalaislähtöinen urheilulaji. 1970-luvun Kaliforniassa, Marinin maakunnassa paikalliset nuoret keksivät aikansa kuluksi erilaisia korvikelajeja surffaamiselle, ja pyörillä vuoripolkuja alas ajeleminen oli yksi niistä (ja rullalautailu toinen). Sen aikaisiin cruiser-tyylisiin polkupyöriin keksittiin asentaa moottoripyörien osia, kuten jarrukahvoja ja nappularenkaita. Maastopyörä kaupallistui hyvin nopeasti, ja 1990-luvulle saavuttaessa oli Suomessakin saavutettu eräänlainen buumi maastopyörissä. 1990- ja 2000-lukujen vaihteessa oli maastopyörien jousitustekniikka kehittynyt jo niin pitkälle, että voitiin puhua jo varsinaisesta edusta verrattuna täysjäykkiin maastopyöriin. 2000-luvulla eletään maastopyöräilyssä erilaistumisen aikaa, kun maastopyöräilyyn kehitetään jatkuvasti uusia tyylisuuntauksia, joita varten löydetään myös kaupallista potentiaalia pyörien kehittelyssä.
Kansainvälinen pyöräilyunioni, UCI (ransk. Union Cycliste Internationale) tunnusti maastopyöräilyn alajaoksekseen verrattain myöhään, 1990-luvun alussa, vaikka maastopyörillä oli ajeltu kilpaa Yhdysvalloissa ja Keski-Euroopassa jo kymmenisen vuotta. Ensimmäiset maailmanmestaruuskisat pidettiin Coloradossa vuonna 1990. Maastoajo otettiin olympiakisojen lajivalikoimaan Atlantan olympialaisiin 1996, alamäkiajo odottelee yhä olympiakelpoisuuttaan.
Seppo Yläsaari

Seppo Tapio Yläsaari (14. syyskuuta 1935 Viipuri – 20. tammikuuta 2001) oli suomalainen korroosiotutkimuksen ja materiaalikemian professori. Hän valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1954, diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun vuoriteollisuusosastolta 1960 ja tekniikan lisensiaatiksi 1965. Yläsaari työskenteli Teknillisen korkeakoulun korroosionestotekniikan apulaisprofessorina 1972–1984 ja professorina 1984–1998. Liki kolmenkymmenen vuoden ajan hän vastasi lähes kaikkien Suomen korroosioinsinöörien koulutuksesta. Yläsaaren tutkimusalueista tärkeimpiä olivat vedenkäsittely ja sähköinen korroosionesto. 
Seppo Yläsaaren isä Tauno August Relander vaihtoi sukunimensä 1900-luvun alussa Yläsaareksi.  Yläsaaret kuuluvat Hirvensalmen Anders Relanderista polveutuvaan Relander-sukuun; sen Isakista polveutuvaan 3. päähaaraan.
Anne Knaapi-Lamminen

Anne Kaarina Knaapi (o.s. Hakonen, s. 25. heinäkuuta 1960 Pyhäjärvi Ol) on kokoomuksen entinen kansanedustaja. Hän asuu Helsingissä.
Knaapi toimi kansanedustajana Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiristä maaliskuusta 1995 maaliskuuhun 1999. Eduskuntavaaleissa 1995 hän sai 2897 ääntä ja eduskuntavaaleissa 1999, joissa hän putosi eduskunnasta jäätyään ensimmäiselle varasijalle, 2891 ääntä. Hän oli jäsenenä lakivaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja työasiainvaliokunnassa. 
Koulutukseltaan Anne Knaapi on valtiotieteiden maisteri, aineinaan sosiaalipolitiikka, sosiologia ja kasvatustiede, ja humanististen tieteiden kandidaatti, aineinaan englantilainen ja germaaninen filologia ja valtio-oppi. Lisäksi hän on suorittanut johtamisen erikoisammattitutkinnon vuonna 2006. Vuosina 1984–1987 hän työskenteli sosiaalisihteeri-lastenvalvojana  Kuusjoella, 1987–1988 samassa tehtävässä Perttelissä ja 1988–1991 Kiihtelysvaaran sosiaalijohtajana. Vuodesta 1991 vuoteen 1999 hän oli insinööri- ja konsulttitoimisto Knaapi Oy:n toimitusjohtaja. Eduskuntavuosiensa jälkeen Knaapi-Lamminen on työskennellyt Welfare Communicationsin toimialajohtajana 2000–2002, Kiuruveden perusturvajohtajana 2004–2007 ja peruspalvelukuntayhtymä Kallion johtajana 2007–2011 sekä kansallista sosiaali- ja terveysalan avointa innovaatioympäristöä rakentavan Innokylän päällikkönä Suomen Kuntaliitossa 2011-2013. Tällä hetkellä hän on johtajana Suomen sosiaali ja terveys ry:ssä.
LAX (albumi)

Tuottajat ja vierailivat artistit

Game on sanonut että kappaleita on ollut tuottamassa Scott Storch, Cool & Dre sekä Just Blaze. Albumilla esiintyy muun muassa Lil Wayne, Ludacris, Raekwon, Keyshia Cole, Ice Cube, Ne-Yo, Nas sekä Mary J. Blige.
Ulvkærin lurit

Historiaa

Ulvkærin suolta kaivettiin vuonna 1988 turvetta lisämaaksi hiekkapohjaiselle dyynialueelle, jota oltiin parhaillaan rakentamassa. Orla Pedersen löysi turveaumasta kolme pronssiputkea, jotka hän vei kassissa paikkakuntansa omaan museoon (Vendsyssel Historiske Museum). Kun museosta tultiin tutkimaan työmaata, löydettiin sieltä vielä lisää putkenkappaleita. Edelliset lurit löydettiin Tanskasta vuonna 1894, joten tehty löytö herätti laajaa huomiota.

Kuvailua

Lurit ovat pronssia, ja ne painavat vajaa kolme kiloa ja ovat 1,75 metriä pitkät. Ne koostuvat kukin kuudesta osasta, jotka liitetään toisiinsa holkkien avulla. Yksi holkeista on lukko, jolla luri voidaan katkaista kuljetuksen ajaksi. Ulvkærista löydetyt lurit ovat samanlaisia kuin Brudevæltesta löydetyt lurit. Niiden on arveltu olevan saman pronssisepän tekemiä.

Replikoita

Ulvkærin lureista on valmistettu pronssista replikoita, joilla esiintyvät taiteilijat soittavat musiikkia.
Natriumjodidi

Ominaisuudet

Natriumjodidi on huoneenlämpötilassa värittömiä kuutiollisia kiteitä. Kiteet muuttuvat ilman vaikutuksesta kellertäviksi, koska jodidi-ioni hapettuu jodiksi. Yhdiste on hyvin hygroskooppinen ja liukenee runsaasti veteen. Liukenemistapahtuma on eksoterminen. Veden lisäksi myös monet orgaaniset yhdisteet, kuten metanoli, etanoli ja asetoni, liuottavat natriumjodidia. Natriumjodidista tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja, kuten dihydraatti NaI·2H₂O.
Halsuan kirkko

Historiaa

Kirkon rakentaminen tuli ajankohtaiseksi Kokkolan seurakuntaan kuuluneen Halsuan rukoushuonekunnan perustamisen jälkeen vuonna 1824. Kirkonkello oli aluksi kirkontornissa, mutta vuonna 1882 rakennettiin kellotapuli Juho Jaakko Kuorikosken johdolla. 
Vuonna 1906 hankittiin kirkkoon kaksiäänikertaiset ”Himanderin” eli Lahden Urkutehtaan urut, jotka sijoitetiin niitä varten rakennetulle parvelle. Uudet urut Halsualle hankittiin 1959. Ne ovat saksalaisen Jehmlichin urkutehtaan tekemät 11-äänikertaiset ja edustavat tuon aikaista neobarokki-tyyliä.
Kirkkoa on peruskorjattu vuosina 1968–1969, jolloin korjauksen suunnitteli paikallinen arkkitehti Sulo Kalliokoski sekä 2001, jolloin korjauksesta vastasi oululainen arkkitehtitoimisto Jorma Teppo Oy.
Halsuan kirkkotie ja kirkonseutu kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Museoviraston perustelujen mukaan se on edustava esimerkki Kuorikosken kirkonrakentajasuvun vaatimattomasta ja pienmittakaavaisesta rakennustyylistä. Kirkon ja tapulin lisäksi kirkonseutuun kuuluu lainamakasiini, hautausmaa sekä harjua pitkin kulkeva kirkkotie.