google/wiki40b huggingface dataset:
São Tomé ja Príncipen jalkapallomaajoukkue

Historiaa

São Tomén ja Príncipen jalkapallomaajoukkue pelasi ensimmäisen maaottelunsa 1976 Gabonissa järjestettyjen Keski-Afrikan kisojen yhteydessä Tsadin maajoukkuetta vastaan. Tsad oli ottelussa parempi maalein 5-0. Seuraava ottelu samoissa kisoissa oli Kongon tasavaltaa vastaan ja se päättyi joukkueen kaikkien aikojen suurimpaan tappioon. Kongo voitti ottelun peräti 11-0. São Tomén ja Príncipen joukkue pelasi kisojen viimeisen ottelunsa Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan ja hävisi sen luvuin 2-1.
Yhdentoista vuoden poissaolon jälkeen maajoukkue pelasi 2-0 tappioon päättyneen ottelun Guinea-Bissauta vastaan ja tämän jälkeen saavutti ensimmäiset pisteensä tasapelillä Angolaa vastaan. Tämä tasapeli oli jättiyllätys, sillä Angola sentään oli yksi maanosan kärkijoukkueista, joka myöhemmin esiintyi jopa MM-lopputurnauksessa ja São Tomé ja Príncipen joukkue oli siihen asti ollut lähinnä pisteautomaatti.
Näiden otteluiden jälkeen maajoukkue oli jälleen pitkään poissa näyttämöltä. Tällä kertaa tauko kesti yhdeksän vuotta. Tauon jälkeen pelatuissa otteluissa joukkue onnistui saavuttamaan ensimmäisen voittonsa, kun Päiväntasaajan Guinea kaatui Gabonissa pelatussa ottelussa 2-0. Seuraavassa ottelussa, joka pelattiin joukkueen kotikentällä, kaatui Sierra Leone myös numeroin 2-0. Näiden voittojen ja muutamaa ottelua myöhemmin pelatun tasapelin myötä joukkueen FIFA-ranking nousi sijalle 179.
Vuonna 2003 joukkue hävisi Libyalle 1-0 ja 8-0, mikä oli iso takaisku joukkueen aiempaan menestykseen nähden. Joukkue myös vetäytyi vuoden 2010 MM-karsinnoista ennen ensimmäistä otteluaan ja samalla putosi myös FIFA:n rankinglistojen ulkopuolelle, koska ei ollut pelannut yhtään ottelua neljään vuoteen.
11. marraskuuta 2011 joukkue palasi näyttämölle kahdeksan vuoden poissaolon jälkeen. Joukkue osallistui vuoden 2014 MM-kisojen karsintaan häviten Kongolle kotonaan 5-0 ja ylsi vieraskentällä neljä päivää myöhemmin 1-1 tasapeliin. Marraskuun 2011 FIFA:n rankinglistalla joukkue oli jälleen mukana ja listasijoitus oli 192.
2013 Afrikan mestaruuskilpailujen karsinnoissa joukkue selvitti ensi kertaa tiensä toiselle karsintakierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella kaatui Lesotho yhteismaalein 1-0. Toisella kierroksella Sierra Leone oli parempi yhteismaalein 5-4.
2015 Afrikan mestaruuskilpailujen karsinnoissa joukkue taipui jo ensimmäisellä kierroksella Beninille kahdella 2-0 tappiolla.
Variskilaiset vuorijonot

Variskilaiset vuorijonot eli variskidit eli herkynidit tarkoittaa kivihiili- ja permikaudella vuorijonopoimutuksessa muodostuneita vuorijonoja. Niitä ovat esimerkiksi Altai, Ural ja Appalakit.
Andrés Rivero Agüero

Andrés Rivero Agüero (4. helmikuuta 1905 – 11. marraskuuta 1997) oli viimeinen monipuoluevaaleissa valittu Kuuban presidentti.

Elämäkerta

Rivero syntyi köyhään perheeseen San Luisissa lähellä Santiago de Cubaa, ja opiskeli omin avuin ja suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Havannan yliopistosta 1934. Hänet valittiin Santiago de Cuban kunnanvaltuutetuksi ja hänestä tuli liberaalipuolueen johtaja ja Fulgencio Batistan ystävä. Batistan ensimmäisessä hallituksessa hän oli maatalousministeri.
Batistan ollessa maanpaossa Yhdysvalloissa Rivero harjoitti lakia ja kirjoitti politiikasta eri lehtiin. Batistan palatessa 1952 Rivero organisoi hänen yhdistyneen toimintapuolueensa. Hän tuki Batistan sotilasvallankaappausta 10. maaliskuuta 1952 ja oli opetusministerinä Batistan hallinnossa 1952–1958. Rivero valittiin senaattoriksi Pinar del Ríosta 1954 ja hänestä tuli pääministeri 1957–1958.
Rivero erosi pääministerin tehtävästä asettuakseen ehdolle Batistan tilanteen rauhoittamiseksi järjestämiin presidentinvaaleihin marraskuussa 1958. Riveroa tukivat Batistan puolue ja kolme muuta hallitusta tukevaa puoluetta ja hän voitti helposti opposition boikotoimat vaalit.
Myöskään Yhdysvallat ei suostunut tunnustamaan Riveron hallitusta, ja vaati väliaikaishallituksen perustamista ja uusia vaaleja.  Rivero pakeni Batistan kanssa maasta aamuyön tunteina 1. tammikuuta 1959 Fidel Castron johtamien kapinallisten lähestyessä pääkaupunkia. Rivero asettui aluksi Batistan kanssa Dominikaaniseen tasavaltaan mutta asui loppu elämänsä Yhdysvalloissa ja eli vaatimattomissa oloissa. Hän kuoli Miamissa 1997.
Cumulonimbus calvus

Cumulonimbus calvus (lyhenne Cb cal) on valtava kukkakaalimainen kuuropilvi, joka voi sataa ja ukkostaa, mutta jossa ei ole alasimen muotoista yläosaa.
Erään määritelmän mukaan pilvi on Cumulonimbus calvus vasta sitten, kun sen kumpuileva yläosa on muuttunut alkuperäistä, terävärajaista pehmeämmäksi ja sileämmäksi,
Pilvi ulottuu 5–6 kilometrin korkeuteen, jossa lämpötila on -15 - -25 astetta ja alijäähtyneen veden jäätyminen alkaa.
Vähä Ruonajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 17,9 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Aalisjoen valuma-alueella (67.95), jonka Aalisjärven valuma-alueeseen (67.954) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 185,1 metriä mpy.
Eveliina Piippo

Kansainväliset kilpailut

Piippo kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 28:s Lahden 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 18:nneksi Falunin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2019. Joulukuussa 2018 Beitostølenissä  Piippo hiihti ensi kertaa naisten viestijoukkueessa ja ankkuroi joukkueen kolmanneksi. 
Eveliina Piippo edusti Suomea nuorten MM-kilpailuissa Gomsissa 2018. Hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi kymmenen kilometrin yhdistelmähiihdossa. Nuorten MM-kilpailuissa Soldier Hollowissa 2017 Piippo oli viiden kilometrin vapaan kilpailussa kahdeksas ja kymmenen kilometrin yhdistelmäkilpailussa viides. 
Tammikuussa 2019 Piippo saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä alle 23-vuotiaiden sarjassa nuorten MM-kilpailuissa Lahdessa.
Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Piippo sijoittui 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 19:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 23:nneksi ja viestissä kuudenneksi.
Tammikuussa 2015 Piippo kilpaili Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Stegissä, jossa hän oli viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides, 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kuudes ja oli mukana neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Samana vuonna hän hiihti hopeaa alle 18-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuskilpailusta vapaan viideltä kilometriltä Örnsköldsvikissä.

Kansalliset kilpailut

Aikuisten SM-kilpailuissa Piippo saavutti ensimmäisen mitalinsa oltuaan kolmas 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Äänekoskella 2019. Hän oli viides vapaan kymmenen kilometrin kilpailussa Vantaalla 2018,  kuudes vapaan kolmenkymmenen kilometrin SM-kilpailussa Ylitorniolla 2017 ja seitsemäs vapaan viiden kilometrin sekä perinteisen viidentoista kilometrin SM-kilpailuissa Kontiolahdella 2017. Taivalkoskella 2016  Piippo oli yhdeksäs kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa.
SM-viestissä Piippo on saavuttanut hopeaa Kontiolahdella 2017 ja Taivalkoskella 2018 sekä pronssia Imatralla 2019.
Piippo saavutti ensimmäisen Suomen Cupin osakilpailuvoittonsa Jämijärvellä kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 14. tammikuuta 2017. 
Nuorten SM-kilpailuissa hän on voittanut useita mitaleita.
Martti Palo

Martti Palo (1. marraskuuta 1943 Helsinki – 25. lokakuuta 2009 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli näyttelijä Tauno Palo, äitinsä Sylvi Palo ja hänen veljensä Pertti Palo ja velipuoli Jukka-Pekka Palo.
Donin kasakat

Donin kasakat ovat Don-joen varrella  elävien kasakoiden muodostama yhteisö. Yhteisö muodostui 1500-luvun jälkipuolella pääasiassa isovenäläisistä talonpojista, mutta heihin kuului myös tataareita. He olivat osa suurempaa kasakkaväestöä (muita olivat Asovan, Dneprin ja Zaporozjen kasakat eli zaporogit). Kukin kasakkaryhmä pyrki olemaan toisista riippumaton valitsemalla oman hetmanin. Donin kasakka-armeija (ven. донско́е каза́чье во́йско, donskoje kazatše voisko) muodostettiin Venäjän keisarikunnan aikana vuonna 1570. Vuonna 1870 muodostettu Donin kasakoiden alue on nykyisen Rostovin alueen tietämillä.

Kasakoiden vapaus ja tasa-arvoisuus

Kasakoiden elämää ihannoidaan nykyäänkin sen tasa-arvoisuuden ja vapauden takia. Väestö kokoontui säännöllisesti kansankokouksiin, joissa käsiteltiin myös laki- ja rikosasiat. Ne myös valitsivat ylipäällikön (atamaani, hetmani). Elämä ei ollut yhtä tiukasti turpeeseen sidottua kuin muilla väestöryhmillä, sillä sotiminen oli sen keskeinen sisältö. Sodan aikana kasakkavapaus oli suurimmillaan, mutta ylipäällikköä oli toteltava ehdottomasti. Tasa-arvo oli käytännössä kuitenkin kaukana, sillä johtavat kasakkasuvut olivat etuoikeutettuja ja vauraita. Köyhempien keskuudessa sota tarkoitti usein ryöstelyä. Sodassa kasakoiden heikkoutena oli järjestelmällisen taktiikan puute ja sen halveksiminen.

Kasakat taiteessa

Donin kasakoiden elämästä vuosina 1917–1918 sisällissodan aikoina kertoo Mihail Šolohovin romaani Hiljaa virtaa Don. Tutkimuskirjallisuus tukee romaanin esittämiä tapahtumia, jossa kasakat alussa jakaantuivat kahtia valkoisten ja punaisten kannattajiksi, mutta lopulta kääntyivät joukolla bolševikkeja vastaan. Venäjän kirjallisuudessa ja taiteessa kasakka-aiheet ovat olleet keskeisiä.
Armahdus

Armahdus on hallinnollinen menettely, jossa hallitsija tai armahdusoikeutta käyttävä toimielin voi vapauttaa tuomitun rikollisen rangaistuksesta tai sen osasta, tai lieventää rangaistusta. Tyypillisimpiä armahduksia ovat kuolemanrangaistuksen muuttaminen pitkäksi vankeusrangaistukseksi, tai ehdottoman vankeusrangaistuksen loppuosan muuttaminen ehdolliseksi, kun alkuosa on kärsitty mallikelpoisesti.
Suomessa on ollut yleistä, että tasavallan presidentti armahtaa elinkautiseen vankeuteen tuomitun noin 10–15 vuoden kuluttua. Armahduksen merkitystä elinkautisvankien kohdalla on nyttemmin vähentänyt 1. lokakuuta 2006 voimaan tullut lainuudistus, jolla Helsingin hovioikeudelle annettiin oikeus hakemuksesta vapauttaa elinkautiseen tuomittu ehdonalaiseen vapauteen.

Suomessa

Suomessa armahduksesta säädetään perustuslain 105 §:ssä, jossa on säännökset sekä yksittäisestä armahduksesta että yleisestä armahduksesta eli amnestiasta. Yksittäisessä tapauksessa armahduksesta päättää tasavallan presidentti saatuaan lausunnon korkeimmalta oikeudelta. Yleisestä armahduksesta on säädettävä lailla.

Historiaa

Alun perin Ruotsin kuningas käytti sekä lainsäädäntövaltaa että ylintä rikoksia koskevaa tuomiovaltaa. Kuninkaan ratkaisuvalta siirtyi 1700-luvun kuluessa valtaneuvostolle ja oikeusrevisiolle, mutta valtion päämiehelle jäi edelleen oikeus armahtaa rikollisia yksittäistapauksissa. Autonomian aikana armahdusoikeus oli Venäjän keisarilla. Ennen vuoden 1919 hallitusmuodon säätämistä senaatin oikeusosasto valmisteli armahdusasiat esiteltäviksi keisarille. Kun oikeusosasto katsoi anomuksen "ansaitsevan huomiota", se lähetti asian oman lausuntonsa kera hallitsijan ratkaistavaksi. Muussa tapauksessa oikeusosasto saattoi itse hylätä anomuksen. Vuoden 1919 hallitusmuodossa armahdusoikeus siirrettiin tasavallan presidentille.

Oikeusvaikutukset

Perustuslain mukaan presidentti voi armahtaa tuomioistuimen määräämästä rangaistuksesta tai muusta rikosoikeudellisesta seuraamuksesta joko kokonaan tai osittain. Armahdus vaikuttaa vain rangaistuksen täytäntöönpanoon; se ei poista rikoksen syyksilukemista. Armahdettu henkilö on armahduksen jälkeenkin syyllinen tuomittuun tekoon. Armahdus ei myöskään merkitse aikaisemman tuomion muuttamista tai puuttumista muutenkaan tuomioistuimen antamaan päätökseen.
Leppymättömät

Juoni

Rachel Zachary on syntyjään intiaani, mutta hän ei tiedä sitä, sillä hänen äitinsä Matilda ei ole paljastanut enempää kuin, että hänet on adoptoitu. Perheeseen kuuluu myös kolme poikaa Ben, Cash ja Andy. Kun totuus Rachelista selviää, intiaanit palaavat vaatimaan omaansa takaisin ja nähdään, ketkä ovat todellisia ystäviä.
Tyyne Savia

Tyyne Savia (30. syyskuuta 1887 Tampere – 18. lokakuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen  valokuvaaja ja valokuvausalan kouluttaja. Hän omisti 1900-luvun alkupuolella useita valokuvaamoja Tampereella ja Helsingissä. 1920-luvulta alkaen hän järjesti valokuvausalan kursseja ja opetti Taideteollisessa keskuskoulussa yli kahden vuosikymmenen ajan.

Elämä ja ura

Tyyne Savia Syntyi Tampereella. Hän ryhtyi työskentelemään 14-vuotiaana Ida Nymanin valokuvaamossa, joka sijaitsi hänen asuintalossaan. Valokuvaamisen lisäksi hän oppi työskennellessään ruotsin kielen. Vuonna 1917 Savia osti kuvaamon itselleen, mutta se paloi vuoden 1918 levottomuuksissa.
Savia muutti Helsinkiin elokuussa 1918 ja perusti kuvaamot Sociéte Paris ja Atelier Paris. Ne sijaitsivat Aatran talossa Mikonkadulla (nyk. Mikonkatu 19).
Savia alkoi kouluttautua valokuvauksen alalla seuraamalla saksankielistä kirjallisuutta ja toimittuaan mm. tulkkina saksalaisten asiantuntijoiden järjestämillä kursseilla. Hän alkoi järjestää ammatillista koulutusta valokuvaajille 1920-luvun alusta alkaen yksityisesti, Suomen Valokuvaajain liiton nimissä ja ammattienedistämislaitoksella. Hän teki opintomatkan Tukholmaan, Göteborgiin, Malmöhön ja Kööpenhaminaan vuonna 1929 Suomen Valokuvaajain Liitolta hakemallaan matka-apurahalla ja toisen Saksaan. Hän opetti Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1928–1951.
Savian ominta alaa olivat muotokuvat ja henkilökuvat. Hän pyrki pehmeisiin muotoihin, joiden aikaansaamiseksi hän käytti ajalle ominaista suurireikäistä tyllikangasta objektiivin edessä. Toisaalta hän oli tunnettu teatteri- ja tanssivalokuvaaja. Hän kuvasi erityisesti Suomen Kansallisteatterin ja Suomalaisen oopperan näyttelijöitä ja esiintyjiä. Savia ja Atelier Paris valtasivat kuvausmarkkinoita Suomen Kansallisteatterin kuvauksia aikaisemmin hallinneelta Jukka Kuusistolta 1930-luvun alussa.
Valokuvaaja Tyyne Böök on muistellut Saviaa: ”Savia on aina ollut semmoinen pehmeä ja naisellinen. Toisinaan pukeutui niin hauskasti, oikein viimeistä muotia."

Perhe

Tyyne Savia oli naimaton. Hän opetti valokuvauksen taidon myös veljiensä Einon ja Brunon lapsille Mauno Savialle, Margareetta Savialle ja Marjatta Luomalle. He kaikki perustivat myöhemmin omat valokuvaamot.
Painotettu aritmeettinen keskiarvo

Painotettu aritmeettinen keskiarvo on matematiikassa ja tilastotieteessä yleinen menetelmä laskea lukujoukolle tai lukujonolle keskiarvo siten, että tietyt lukujoukon luvut vaikuttavat tulokseen enemmän kuin muut luvut. Jokaiseen lukuarvoon liitetään painokerroin, joka on suuri, jos luku on tarkastelun kannalta tärkeä, ja pieni, jos se taas on vähämmän tärkeä. Monesti painokertoimet määräytyvät fysikaalisen laina-alaisuuksien perusteella, joskus painokertoimet määräytyvät etäisyyteen perustuvaan ajatteluun ja parhaimmissa menetelmissä painokertoimet määräytyvät menetelmällä, joka antaa parhaan tilastollisen vastaavuuden.
Lukujoukon luvut ovat yleensä otos tutkittavana olevasta mitatusta ilmiöstä ja tarkoituksena on määrittää tutkittavaan ilmiöön liittyvä lukuarvo mahdollisimman tarkasti. Tällöin painokertoimien määräytymisessä huomioidaan ilmiön luonnollisia ominaisuuksia. Tällainen tarkoitus tekee painotetusta keskiarvosta estimaattorin. Estimaattorilla tarkoitetaan interpolaatiomenetelmää, joka pyrkii tuottamaan mahdollisimman hyviä luonnon ilmiötä seuraavia lukuarvoja. Painokertoimien määrittämiseen löytyy lukuisia strategioita.

Esimerkki

Painokertoimia käytetään, kun havainnoilla on erisuuri vaikutus tutkittavan ilmiön kannalta. Esimerkki: haluamme selvittää tankatun bensiinin keskimääräisen hinnan Suomessa ns. otantamenetelmällä, eli selvitämme bensiinin hinnan vain joillakin asemilla. Tällöin kannattaa myös selvittää kyseisen aseman myymä bensiinin määrä esimerkiksi vuodessa. Kun nyt myyntihintaa (havainnot ) painotetaan myyntimäärillä (painot ), on tulos tarkempi. Painotus ehkäisee sen, että esimerkiksi hyvin kallista hintaa pitävän aseman tiedot eivät vääristä lopputulosta, jos kyseisellä asemalla ei juuri kukaan käy tankkaamassa.
Toronton Mendelssohn-kuoro

Toronton Mendelssohn-kuoro (engl. Toronto Mendelssohn Choir) on kanadalainen sekakuoro, jonka perusti vuonna 1894 Augustus Stephen Vogt. Sitä ovat johtaneet Herbert A. Fricker (1917–1942), Sir Ernest MacMillan (1942–1957), Frederick Silvester (1957–1960), Walter Susskind (1960–1963), Elmer Iseler (1964–1998) ja Noel Edison (1997–2018). Jokainen näistä kuoronjohtajista on tuonut kuorolle uutta sekä hengellistä että maallista ohjelmistoa, joka on pitänyt sisällään kanadalaisiakin sävellyksiä ja merkittävien eurooppalaisten teosten Kanadan-ensiesityksiä. 
137-äänisen kuoron vakituisissa laulajissa on kaksikymmentä ammattimaista laulajaa, joista moni on mukana myös Mendelssohn Singers -kokoonpanossa. Kuoro on esiintynyt Toronton Massey Hallissa, Roy Thomson Hallissa ja Koerner Hallissa, mutta sitä on myös usein kuultu Yhdysvalloissa ja erinäisillä eurooppalaisfestivaaleilla.
Paholaisen sanat

Polynesialainen Eeva

Matkustaessaan Polynesiaan Gauguin otti mukaansa kokoelman valokuvia renessanssimaalauksista, Parthenonista ja Borobudurin buddhalaisesta temppelistä. Hän liitti näitä kuvia usein tahitilaismaalauksiinsa. 
Tässä polyneesialaisessa Eevassa hän visioi kanavan, jonka kautta henkinen maailma liittyy arkipäivään. Hän esitti luultavasti hyvän ja pahan tiedon elämästä ja ihmisen moraalisuudesta, jotka olivat osa Gauguinin pitkäaikaista kiinnostusta elämään ja kuolemaan. Maalauksen yläosassa oikealla olevassa punaisessa ja vihreässä kasvossa Gauguin liittää itsensä mukaan tapahtumaan kuvauksella, joka on tehty luonnosmaisesti. Tätä embleemiä hän käytti myös omakuvissaan.

Gauguinin naiskäsitys

Ottaessaan taiteilija-turistin roolin Gauguin muutti tarkastelutapaansa naisiin. Hänen matkansa yhä etäisempiin paikkoihin tarjosivat sellaisia ympäristöjä, joissa hän saattoi kuvitella esimodernia elämää. Niissä hän esitti naiset ajattomina hahmoina, pikemminkin kuin erityisinä kohteina, heidän tarinansa olivat peräisin paikallisista kansantarinoista, Raamatusta ja antiikin klassisesta mytologiasta. 
Kuitenkin Gauguin vastusti monia allegorisen representaation perinteitä, tarjoten symbolisen naishahmon täydellistämisen ja idealisoimisen sijaan usein kömpelöitä tai groteskeja elementtejä.  Gauguinin kiinnostusta kulttuurin arkkityyppeihin vastasi hänen kiintymyksensä romanttiseen myyttiin “Ikuisesta feminiinistä”,  johon monet ajan symbolistiset taiteilijat ja kirjailijat turvautuivat, jossa nainen oli vaistomainen tai henkinen olento, olipa hän häijy huokuttelija tai pyhä neitsyt.
Kompetentti lapsi

Kompetentin lapsen käsite on ollut lapsuudentutkimuksessa esillä 1990-luvulta asti. Kompetentin lapsen piirteiksi on määritelty muun muassa lapsen aktiivinen vaikuttaminen sosiaalisen todellisuuden muovaamiseen, kypsyys, itsereflektiivisyys, vastuullisuus, tavoitteellisuus, lapsen tasavertaisuus aikuisen kanssa, sekä lapsen kompetenttius tässä hetkessä eikä vasta tulevaisuudessa. Käsitteen sisällöllisten ulottuvuuksien on katsottu peilaavan muuttuneita yhteiskunnallisia olosuhteita. Yksilöllisyyttä korostava myöhäismoderni aika vaatii aiempaa enemmän joustavuutta, oma-aloitteisuutta ja reflektiivistä toimintakykyä valmiiksi annettujen rooliodotusten täyttämisen sijaan. Osana tätä muutosta lasten asemaa sekä heidän suhdettaan aikuisiin on määritelty uudestaan. Lapsuuden määrittelyiden muutokset perustuvat myös lapsikeskeisen ajattelutavan yleiseen esiinmarssiin ja politisoitumiseen (johtuen osittain YK:n lasten oikeuksien sopimuksesta) sekä lapsuuden sosiologian nousuun tieteenalana. Lapset tuotiin sosiologisen teorian keskiöön ja heidät alettiin ymmärtää aikuisiin verrattavina sosiaalisina toimijoina. Yksi merkittävä lapsuuden uudenlaisen institutionaalistumisen seuraus on ollut pedagogisten toimien kiinnittyminen yksittäiseen lapseen yleisten ikäperusteisten käytäntöjen sijasta.
Kompetenttia lasta määrittävät ajatusmallit ovat saaneet runsaasti myös kritiikkiä osakseen. Esimerkiksi Vandenbroeck ja Bouverne-Debie ovat korostaneet kompetentin lapsen käsitteen olevan kulttuurisidonnainen eikä millään muotoa arvovapaa. Pohjoismaisessa varhaiskasvatuspedagogiikassa ja yleisemmin länsimaisessa kulttuurissa lapsen(kin) odotetaan olevan kykenevä kypsään neuvotteluun ja järkevään verbaaliseen ulosantiin kun taas monissa muissa kulttuureissa tunnepitoiset toimintamallit ovat yleisiä. Tämä on johtanut siihen, että vähemmistökulttuurin edustaja suljetaan yhä usein kompetentti lapsi – käsitteen ulkopuolelle. Grantin & Sleeterin mukaan vähemmistökulttuurista tulevien lasten oma kulttuuri pyritään häivyttämään ja vahvistamaan valtakulttuurin piirteitä.
Uprichard korostaa, että käsitteen ”kompetentti” käyttö sekä aikuisen että lapsen kohdalla on yksipuolinen ja antaa vääristyneen kuvan molempien osapuolten toimijuudesta. Esimerkiksi Alanen ja Kalliala ovatkin korostaneet kompetentin lapsen käsitteessä sosiaalisen kontekstin merkityksen korostamista. Esimerkiksi Uprichardin mukaan kompetentin lapsen käsite pitää sisällään myös liian haastavia vaatimuksia ja kompetentilta lapselta saatetaan vaatia epärealistisia ominaisuuksia, mikä on johtanut aikuisuuden ja lapsuuden välisen rajan hälventymiseen. Kehityskulku on johtanut vastareaktioon, joka näkee aikuisen ehdottoman auktoriteettiaseman suhteessa lapsiin sekä lasten toiminnan rajoittamisen tämän suojelemiseksi tavoiteltavana asiaintilana. Strandellin mukaan viime vuosituhannen vaihteessa suomalaisessa yhteiskunnassa alettiin kokea lisääntyvässä määrin tarvetta suojella lapsia erilaisilta riskeiltä ja sosiaalisilta ongelmilta. Lasten yksilöllisyyttä ja itsemääräämisoikeutta ei ole pyritty kokonaan häivyttämään, mutta valtaa on enenevässä määrin pyritty siirtämään takaisin aikuisille.
Vastatapahtuma

Vastatapahtuma eli komplementtitapahtuma  (engl. complementary event) tai joskus vain vastatapaus  on yksi toden­näköisyys­laskennassa perus­käsitteistä. Annetun tapahtuman vasta­tapahtumalla tarkoitetaan tilannetta, jossa kyseinen tapahtuma ei toteudu. Jos jonkin tapahtuma todennäköisyys on A, sen vasta­tapahtuman toden­näköisyys on 1 – A.

Joukko-opillinen määritelmä

Jokainen kysymykseen tuleva tapahtuma, jolle toden­näköisyys voidaan määrittää, koostuu tietystä joukosta satunnaisilmiön alkeis­tapauksia, ja vastatapahtuma muodostuu satunnaisilmiön perusjoukon kaikista muista alkeistapauksista. Tapahtuman  vastatapahtumaa merkitään yleensä  , ,   tai  .
Vastatapahtuma voidaan merkitä joukko-opin käsittein  Määritelmä tekee tapahtumasta ja vastatapahtumasta erilliset tapahtumat.

Esimerkkejä

Tapahtuman alkeistapauksia voidaan kohdella joukon alkioina. Joukot, jotka jakavat perusjoukon kahteen osaan, ovat toisilleen komplementit joukot. Joukon komplementtijoukko  määritellään  Jos tapahtuma on tyhjä joukko, on sen vastatapahtuma perusjoukko, ja päinvastoin:  ja vastaavasti  Nopanheitossa tapahtuman "vähintään nelonen" vastatapahtuma olisi "korkeintaan kolmonen" eli  Tapahtuma ja vastatapahtuma muodostavatkin yhdessä perusjoukon:  luonnollisella tavalla.
Likainen sota

Likainen sota (esp. Guerra Sucia) oli valtion tukema väkivallan aikakausi Argentiinassa vuosina 1976–1983. Väkivallan uhreiksi joutui tuhansia vasemmistoaktivisteja, ammattiliittolaisia, opiskelijoita, journalisteja, marxilaisia sekä peronisti-sissejä. Surmansa arvioidaan saaneen yhteensä noin 30 000 hallituksen vastustajaa.
Aikakaudesta käytettiin myös nimityksiä El Proceso, lyhennelmä juntan käyttämästä nimestä Proceso de Reorganización Nacional ('Kansallinen uudelleenjärjestyminen'). Käytössä on myös nimitys la última junta militar ('viimeinen sotilasjuntta'). Ihmisoikeusloukkaukset rasittivat maan kuvaa ulkomailla, mutta juntta leimasi arvostelun Argentiinan vastaiseksi kampanjaksi.