google/wiki40b huggingface dataset:
Jyväskylän kesä

Jyväskylän kesä on vuodesta 1956 lähtien järjestetty, kansainvälisesti tunnetuksi tullut monitaiteinen kulttuuritapahtuma, johon on sisältynyt muun muassa konsertteja, teatteria, tanssia, mestarikursseja nuorille soitintaiteilijoille, elokuvanäytösten sarjoja sekä eri alojen kongresseja, seminaareja ja luentosarjoja.
Jyväskylän Kesä on vanhin pohjoismainen yhtäjaksoisesti järjestetty kulttuurifestivaali, ja siitä ovat saaneet kimmokkeen Suomen monet myöhemmin perustetut festivaalit.

Historia

Jyväskylän kesän alkuunpanijoita olivat professori Päivö Oksala, säveltäjä Seppo Nummi ja musiikkitieteen professori Timo Mäkinen. Heillä syntyi kesällä 1955 ajatus korkeatasoisesta musiikkitapahtumasta. He suunnittelivat ohjelman, ja kesällä 1956 järjestettiin ensimmäiset Musiikkikulttuuripäivät. Tapahtuma oli alkuun keskittynyt kamarimusiikkiin, mutta varsin pian mukaan tulivat myös kuvataiteet, arkkitehtuuri ja teatteri, ja nimi sai ensin muodon Jyväskylän Kulttuuripäivät, sittemmin Jyväskylän kesä.
Vuonna 1996 taloudellisessa ja ohjelmistollisessa kriisissä olleet Jyväskylän Kesä ja Jyväskylän Talvi -festivaalit yhdistettiin Jyväskylän festivaalit ry:n alle. Näin pyrittiin taloudelliseen tervehdyttämiseen. Ohjelmistoja jouduttiin kuitenkin edelleenkin kehittämään riittämättömillä voimavaroilla, ja kävijäkyselyiden sekä ohjelmistojen pohtimisen jälkeen jouduttiin päätymään Jyväskylän Talven lopettamiseen.
Kun Jyväskylän Kesä juhli viisikymmenvuotisjuhlaansa 2005, sen ohjelmisto rakennettiin edelleenkin festivaalin alkuperäisten painopisteiden mukaisesti: puheohjelma käsitteli kriittisesti ajankohtaisia teemoja ja tarkasteli tulevaa, musiikki, underground ja performanssi toteutuivat performansseissa pitkin kaupunkia, klassisen musiikin konsertissa ja klubeissa ja elokuvissa, ja uutena painotuksena tanssi on laajentunut sanattoman teatterin, mimiikan ja klovnerian suuntaan. Viimeksi mainittu tuli Kesän vuonna 1996 aloittaneen toiminnanjohtaja Tanja Rasin mukana, kun hän siirtyi Jyväskylään Kuopio Tanssii ja Soi -tapahtumasta.
Vuodesta 2018 alkaen festivaalin toiminnanjohtajana on toiminut Kyösti Ylikulju, joka siirtyi tehtävään Yläkaupungin Yö -festivaalista.
Pete Quaife

Peter Alexander Greenlaw Quaife (31. joulukuuta 1943 – 23. kesäkuuta 2010) oli englantilainen muusikko. Hänet tunnettiin The Kinksin vuosien 1964–1969 basistina. Quaife toimi yhtyeessä myös taustalaulajana.
Viherlaakson koulu ja lukio

Viherlaakson koulu ja lukio on Espoon Viherlaaksossa sijaitseva noin 710 oppilaan ja opiskelijan oppilaitos. Sen tiloissa on noin 350 oppilaan yläkoulu ja 360 opiskelijan lukio. Nykyisen oppilaitoksen edeltäjä Kauniaisten Yhteiskoulu aloitti toimintansa vuonna 1939 ja oli Espoon vanhin suomenkielinen oppikoulu. Viherlaakson ja Hakalehdon yhteiskouluissa alkoi 6. syyskuuta 1976 lähes 80 opettajan lakko.
Koulun ja lukion yhteisestä oppilaitosrakennuksesta havaittiin vuonna 2012 vakava homeongelma, ja oppilaitostoiminta siirtyi erillisiin väistötiloihin vuonna 2013. Peruskoulu siirrettiin peruskorjauksen ajaksi koulun kentälle rakennettuun siirtokouluun, ja lukio erillisiin tiloihin Kiloon. Koulun rehtori oli marraskuussa 2015 Kirsti Kupiainen ja lukion Jussi Rekilä. Koulurakennusta on tarkoitus laajentaa peruskorjauksen yhteydessä siten, että lukiossa opiskelisi kaikkiaan 540 opiskelijaa vuonna 2021.
Repe Sorsa on Duck Dodgers

Tarina

Repe Sorsa (alias Duck Dodgers) on onneton kaveri, joka oli jäätynyt avaruusaluksen sisälle 2000-luvulla ja 351 vuotta myöhemmin hän pääsi pois aluksesta. Juonikkuuden ja valheiden kautta Repe on onnistunut vakuuttamaan Maapallon puolustusyhdistykselle olevansa sankari 2000-luvulta. Tämän myötä Repe saa avaruusaluksen ja miehistön, joiden kanssa ja erityisesti avustajansa avaruuskadetti Putte Possun kanssa hän taistelee Maapallon pahinta uhkaa vastaan, marsilaisia, sekä heidän komentajaansa X-2:ta vastaan.
Aberdarevuoristo

Aberdarevuoristo on noin 160 kilometriä pitkä ylänköalueen vuorijono Keniassa Nairobin pohjoispuolella, hieman päiväntasaajasta etelään. Vuoristo on osa Itä-Afrikan hautavajoaman itäistä haaraa. Vuoriston korkeimpia huippuja ovat Oldoinyo Lesatima (Mount Satima) (3 999 m) ja Ilkinangop (3 906 m). Vuoriston länsirinne kuuluu Nyandaruan piirikuntaan ja itärinne pääosin Nyerin piirikuntaan ja Murangan piirikuntaan.
Vuoristo on ollut metsän peitossa, mutta vuonna 2002 tehdyn ilmakuvaseurannan perusteella seudulla on havaittu mittavia laittomia metsänhakkuita. Ainakin 61 neliökilometrin alalta ikivanhaa metsä ja muita puita on kaadettu muun muassa puuhiilen tuottamiseksi. Vuoriston eteläosissa on paikoin jopa 80 prosenttia metsästä hakattu luvattomasti. Metsää on raivattu myös asutukselle, karjan laidunmaaksi sekä viljelyksille. Kuvista paikallistettiin esimerkiksi useita pieniä marihuanaviljelmiä. Sittemmin suojelumääräyksillä ja aitaamalla suojelualue lähes 400 kilometrin pituisella sähköaidalla elokuuhun 2009 mennessä, saatiin vuosina 2005–2010 villieläimet pysymään paremmin suojelualueella ja metsäpinta-ala kasvuun (+20,6 %).
Vuorten yläosat noin 2 000 metristä 3 999 metriin kuuluvat Aberdaren kansallispuistoon. Kansallispuiston alueelta on tunnistettu yli 700 kasvilajia ja useita uhanalaisia eläinlajeja.
Aberdare on tärkeä osa useiden Kenian vesistöjen valuma-alueesta. Vuoristosta saadaan vettä Sasumuan ja Ndkainin tekojärvet, joilla täytetään pääosa Nairobin vesitarpeesta. Kenian suurin joki Tana saa alkunsa Aberdaren vuoristosta. Joen valuma-alue 126 927 km² vastaa lähes 21 prosenttia Kenian pinta-alasta, sekä Naivasha-järveen laskeva Malewajoki. Tanajoessa on useita 1960–1990-luvulla rakennettuja vesivoimaloita, joilla tuotetaan 55 prosenttia Kenian vesivoimasta.
Etenkin alempana Aberdarevuoriston itärinteillä tuotetaan  kenialaista teetä (mm. Kiambun piirikunnan Thikan teealue, Murang’an ja Nyerin piirikunnat). Erään näkemyksen mukaan seudun tumma, vulkaaninen maaperä ja ikivanhat metsät antavat arominsa siellä tuotetulle mustalle teelle.
Shandi

Taustaa

Kappaleen kirjoittaja Paul Stanley sai innoituksen kappaleeseen kuultuaan radiosta Bruce Springsteenin laulun ”4th of July, Asbury Park (Sandy)”. Koska Stanley ei halunnut nimetä kappaletta samoin, tuli sen nimeksi ”Shandi” laulaja Shandi Sinnamonin mukaan. Stanley on kertonut, että kappale syntyi aikakaudella, jolloin yhtyeellä oli tapailla kokeilla erilaisia asioita, ja Stanley onkin myöntänyt, ettei kappale välttämättä kuulosta perinteiseltä Kissiltä.
Paul Stanleyn lisäksi kappaleessa soittavat Tom Harper (basso), Anton Fig (rummut) ja Holly Knight (kosketinsoittimet). Harper, joka oli toiminut Paul Stanleyn kitarateknikkona Dynasty-albumin kiertueella, soittaa bassoa, koska Gene Simmons sairastui ”Shandin” äänityksen aikaan. Simmons piti Harperin vuoden 1963 Gibson Thunderbirdilla soittamasta otosta, ja kutsui Harperia jatkossa ”jätkäksi, joka soitti bassoa Shandissa”. Palkkioksi Harper sai viidensadan dollarin šekin.
Paul Stanley ja tuottaja Vini Poncia olivat kappaleesta innoissaan, mutta Poncian mukaan ei ole varmuutta, olivatko yhtyeen muut jäsenet yhtä vakuuttuneita. Levy-yhtiö Casablanca Recordsin johtaja Neil Bogart, oli mielissään, sillä hän hamusi yhyeeltä hittisinglejä ”I Was Made for Lovin' Youn” jatkoksi. Bogart uskoi kappaleeseen, ja oli varma, että ”Shandista” tulee listaykkönen.

Julkaisu ja vastaanotto

”Shandi” nousi Yhdysvalloissa sijalle 47 sekä top 10:een ainakin Norjassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Menestys ei kuitenkaan ollut odotetun suurta ja tämä aiheutti arvosteluryöpyn tuottaja Vini Ponciaa kohtaan. Ponciaa syytettiin yhtyeen viemisestä tyylillisesti liian kevyeen ja popmaiseen suuntaan. Paul Stanley on kuitenkin puolustanut Ponciaa ja todennut, ettei kukaan yhtyeen jäsen aikoinaan ollut tyylinmuutosta vastaan.
Aladár Zsélyi

Aladár Zsélyi (12. joulukuuta 1883, Bussa – 1. heinäkuuta 1914, Budapest) oli unkarilainen lentäjä, insinööri ja Unkarin ilmailupioneereja.
Zsélyi rakensi itse kolme eri lentokonetta ja lensi Unkarin ensimmäisiä lentoja niillä. Hän oli koulutukseltaan suomalaista diplomi-insinööriä vastaava ja hän myös suunnitteli lentokoneita ja ilmailuun liittyviä teknisiä innovaatioita.
26. - 27. toukokuuta 1910 Zsélyi voitti kaksi kansallista lentopalkintoa ja lensi 18 kilometrin matkan (joka oli siihen aikaan erinoimainen suoritus). 1. kesäkuuta 1910 Zsélyi loukkaantui vaikeasti pudottuaan Unkarin kansainvälisessä lentokilpailussa lennettyään ulos koneesta, jolloin hänen kätensä murtui ja hän sai aivotärähdyksen. Hän toipui sairaalassa yli kuukauden ja jatkoi lentouraansa, vaikkakin ilmailupiireissä huhuttiin hänen kuolleen.
Toivuttuaan hän jatkoi suunnittelutehtäviä suunnitellen vuonna 1912 matkustajakoneen 34 hengelle. Vuosina 1912 ja 1913 hän tutki kaasuturbiinien käyttöä lentokoneiden voimanlähteenä, mikä kertoi hänen olevansa runsaasti aikaansa edellä. Vuonna 1913 hän läpäisi lentäjätutkinnon Wiener-Neustadtissa Itävallassa ja rakensi kolmannen, tehokkaan 66 kW:n voimanlähteellä varustetun lentokoneensa, joka tuhoutui ensilennollaan kesäkuussa 1914 moottoriin tulleen vian takia. Tällöin Zsésleyn käsivarsi murtui, hän sai siihen tulehduksen ja kuoli jäykkäkouristukseen 1. heinäkuuta 1914.
Unkarin ilmavoimilla oli 1940-luvulla Focke-Wulf Fw 58 Weihe -lentokone rekisteriltään HA-FOA, joka oli nimetty Aladár Zsélyin mukaan. Myöhemmin hän sai lentokentän johtajalta oman hautakiven ja muistolaatan. Budapestin lentokentän lähistöllä on katu on nimetty hänen mukaansa. Hänestä on myös julkaistu unkarilaisia lentokoneaiheisia postimerkkejä.
Kristian Sohlberg

Kristian Sohlberg (s. 15. maaliskuuta 1978 Espoo) on suomalainen ralliautoilija, joka on osallistunut kolmeenkymmeneen WRC-kilpailuun.

Ura

Sohlberg osallistui ensimmäiseen rallikilpailuunsa 1997. Seuraavana kautena Kristian osallistui nuorten SM-sarjaan, jossa hän sijoittui debyyttikaudellaan kolmannelle sijalle. Kaudet 98-01 Sohlberg ajoi N-ryhmässä suomenmestaruudesta saavuttaen pronssimitalin viimeisellä kaudellaan. 2002 Kristian Sohlberg siirtyi tuotantoautojen MM-sarjaan, jossa hän hävisi niukasti kultamitalin. Seuraavaksi kaudeksi kuljettaja pääsi Mitsubishin tehdaskuljettajaksi tallitoverinaan Gilles Panizzi. Kauden kilpailuissa Sohlberg ei päässyt kertaankaan maaliin asti - tilille kaudesta jäi kuusi keskeytystä. 2005 hän voitti N-ryhmän SM-pronssia voittaen yhden osakilpailun, Tampereella ajetun Pirellin Rallin. Kaudella 2008 Sohlberg ajoi rallin SM-sarjaa. Hän sijoittui kerran viidenneksi ja kerran kahdeksanneksi.
Emomalii Rahmon

Elämäkerta

Rahmonov on syntyisin talonpoikaisperheestä Dangarasta Kuljabin alueelta. Hän on opiskellut tadžikkien yliopistossa. Hän työskenteli sähköteknikkona, myyntimiehenä ja ammattiliiton ja puolueen komiteoiden sihteerinä. Hän oli 1988–1992 kollektiivitilan johdossa ja valittiin 1990 Tadžikkien SNT:n korkeimman neuvoston edustajaksi. Hänet valittiin itsenäisen Tadžikistanin korkeimman neuvoston puhemieheksi 1992. Kun edellinen valtiopäämies Rahmon Nabijev poistettiin väkivalloin virastaan, Rahmonovista tuli virkaatekevä presidentti. Hänet valittiin virallisesti maan ensimmäiseksi presidentiksi 1994 opposition jättäessä osallistumatta vaaliin.
1990-luvun puolivälissä sissijoukot pitivät hallussaan itäpuolta maasta, vaikka hallituksella oli käytössään Venäjän armeijan joukkoja. Sisällissota vei arviolta 15000 ihmisen hengen. Vuonna 1997 Rahmonov solmi rauhan yhdistyneen opposition kanssa, joka koostui islamistijohtajista ja maallisista poliitikoista. Rahmonov selvisi murhayrityksestä Hudžandissa huhtikuussa 1997 ja kahdesta vallankaappausyrityksestä elokuussa 1997 ja marraskuussa 1998. Vuonna 1999 oppositio sai lisäpaikkoja hallituksessa ja hajotti oman armeijansa. Samaan aikaan kuitenkin ääriliike Uzbekistanin islamilainen liike perusti leirejä Tadžikistanin vuorille ja aloitti laajan huumekaupan Afganistanista. Tadžikistan liittyi 2001 NATO:n rauhankumppanuusohjelmaan ja liittyi Yhdysvaltain tukijoihin terrorismin vastaisessa sodassa. Sissit eliminoitiin alkuvuoteen 2002 mennessä Afganistanin operaatiossa, mutta huumekauppa jatkui vilkkaana.
Perustuslain muutosten jälkeen Rahmonov valittiin uudelleen 1999 seitsenvuotiskaudelle 97 % äänistä. 22. kesäkuuta 2003 hän sai kansanäänestyksen 96,4 % äänistä, mikä salli hänen asettua vielä kahdelle lisäkaudelle hänen virkakaudensa päättyessä 2006, aina vuoteen 2020 asti. 6. marraskuuta 2006 vaalissa hän sai 79,3 % äänistä ja hänet valittiin näin kolmannelle kaudelle. Hänen vastaehdokkaistaan menestyksekkäin sai 6,2 % äänistä.
Rahmonov kävi pyhiinvaelluksella Mekassa kesäkuussa 1997, mutta häneen ovat tehneet suuren vaikutuksen myös Zarathustran opit. Kirjassaan Rahmonov väittää Zarathustran olevan tadžikki Baktriasta. Rahmonov on naimisissa Azizmo Asadullajevan kanssa ja heillä on yhdeksän lasta.
Maaliskuussa 2007 Rahmonov ilmoitti pudottavansa sukunimestään venäläisen taivutuspäätteen -ov ja kehotti muitakin tadžikkeja seuraamaan hänen esimerkkiään, joka symboloi paluuta tadžikkien kulttuurisille ja kansallisille juurille .
Emomalii Rahmon teki Suomeen kaksipäiväisen ns. työvierailun lokakuun lopulla 2012 ja tapasi sen aikana presidentti Sauli Niinistön.
Arthur Tedder

Komentajana toisessa maailmansodassa

Toisessa maailmansodassa hän toimi vuodesta 1941 RAF:n Lähi-idän komentajana ja johti liittoutuneiden ilmaoperaatioita Välimerellä ja Pohjois-Afrikassa mukaan lukien Kreetan evakuointi toukokuussa 1941 ja Operaatio Crusader Afrikassa. Pääministeri Churchillin mielestä Tedder oli komentajaksi liian kyyninen, mikä oli vähällä johtaa hänen erottamiseensa. Voittojen ja tappioiden vaihdellessa kenraali Erwin Rommelin Afrika Korpsia vastaan Tedderin ilmavoimat olivat tärkeä tekijä liittoutuneiden voitossa, erityisesti El Alameinin taisteluissa.
Tedder ylennettiin kenraaliluutnantiksi (Air Marshal) ja hän osallistui liittoutuneiden Sisilian maihinnousun suunnitteluun. Tammikuussa 1943 pidetyn Casablancan konferenssin jälkeen Tedder nimitettiin Yhdysvaltojen kenraali Eisenhowerin alaisuuteen varaylipäälliköksi Tunisian rintamalle. Huomatessaan ettei asemaan liittynyt paljoakaan vastuuta, hän kamppaili itselleen roolin Normandian maihinnousun lentosuunnittelussa Britannian ilmajoukkojen komentajalta Trafford Leigh-Malloryltä.
Sodan viimeisenä vuonna Tedder lähetettiin hakemaan apua Neuvostoliitolta, kun länsirintama oli paineessa Ardennien taistelun vuoksi. Kun saksalaiset antautuivat ehdoitta toukokuussa 1945, oli Tedder sopimuksen allekirjoittaja kenraali Eisenhowerin puolesta.

Arvonimet ja yksityiselämä

Tedder sai ritarin arvon vuonna 1942 ja hänelle myönnettiin aatelisarvo sodan loppuessa. Hän seurasi Charles Portalia RAF:n komentajana (1946–1950). Vuonna 1950 hänestä tuli Cambridgen yliopiston kansleri. Hän avioitui kahdesti. Tedder sairastui Parkinsonin tautiin ja kuoli vuonna 1967.
Punapääkaljukas

Ulkonäkö ja koko

Tämä lintu on noin 35 senttimetrin pituinen, pyrstön osuus tästä on 14 senttiä. Punapääkaljukas on värikäs lintu: selkäpuoli on harmaa, alapuoli keltainen, pään etuosa tumma ja takaosa punainen. Koivet ovat voimakkaat ja pyrstö pitkähkö.

Esiintyminen

Punapääkaljukas esiintyy Afrikassa Guineanlahden pohjukassa Pohjois-Nigeriasta Gabonin keski-ja eteläosiin. Lajin populaation koko on tuskin enempää kuin 10 000 yksilöä. Se on uhanalainen elinympäristöjen häviämisen takia.

Elinympäristö

Punapääkaljukkaat elävät pääasiassa sademetsissä.

Lisääntyminen

Laji pesii yhdyskunnittain onkaloissa, luolissa ja laajoissa puunkoloissa.

Ravinto

Punapääkaljukas syö enimmäkseen selkärangattomia, varsinkin muurahaisia, ja myös pieniä selkärankaisia, kuten liskoja ja sammakoita.
Valkeakosken Tietotien lukio

Valkeakosken Tietotien lukio on Valkeakosken nykyinen lukio. Ennen keskustassa sijainnut lukio toimi nimellä Valkeakosken lukio, mutta nimeen lisättiin Tietotie uuden sijainnin takia. Lukio sijaitsee Hämeen ammattikorkeakoulun vieressä ja on osa Valkeakoski Campusta. Lukion rehtorina toimii Jaana Leppä.
Uusi lukiorakennus otettiin käyttöön lukuvuodelle 2009–2010. Sen tilat on suunnitellut arkkitehtitoimisto Aarne von Boehm ja kaikki luokat ovat nimetty latinankielisillä nimillä. Oppilaita koulussa on noin 400, lukuvuodesta riippuen.
Myös Päivölän opiston matematiikkalinjan n. 20 vuosittaista opiskelijaa suorittavat lukio-opintonsa Tietotien lukion kirjoilla. Oppitunnit järjestetään kuitenkin heillä Päivölän tiloissa Tarttilassa.
Kurt Bruncrona

Kurt Wilhelm Bruncrona (2. heinäkuuta 1893 Helsinki – 8. joulukuuta 1956) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelysneuvos Karl Wilhelm Bruncrona ja Augusta Carlsson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Maria Sofia Adelaide Indreniuksen kanssa.

Opinnot

Hän kävi kahdeksan luokkaa Helsingin uutta ruotsalaista yhteiskoulua. Opintojaan hän jatkoi eläinlääkintä- ja maatalouskorkeakoulussa Tanskassa vuosina 1914–1915. Sotilashallintokurssin 1. ja 2. osan hän suoritti vuosina 1926–1928.

Jääkäriaika

Hän keskeytti opintonsa Tanskassa ja suuntasi matkansa Saksaan ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, missä hän palellutti jalkansa melko pahoin. Hän osallistui keväällä 1917 Libaussa pidetyille eläinlääkintäkursseille, jotka kestivät kolme kuukautta.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn seurauksena Suomen valkoiseen kaartiin, jossa hänet sijoitettiin intendentiksi ja kolmeksi kuukaudeksi 2. komppanian päälliköksi. Rykmentin rahastonhoitajaksi hänet määrättiin 20. toukokuuta 1919. Toisen komppanian päälliköksi hänet komennettiin 1. tammikuuta 1923. Uudenmaan rykmentin talouspäälliköksi hänet nimitettiin 9. helmikuuta 1925, jossa tehtävässä oli vuoteen 1934 asti, jolloin sai siirron Yleisesikunnan aluejärjestön huoltopäälliköksi, missä tehtävässä oli vuoteen 1936 asti. Yleisesikunnan kansliatoimiston päälliköksi hänet nimitettiin 17. elokuuta 1936, josta edelleen 1. tammikuuta 1938 hänet siirrettiin puolustusministeriön kansliatoimiston päälliköksi.

Talvi- ja Jatkosota

Sotien aikana hän toimi komendanttitoimiston päällikkönä puolustusministeriössä ja Puolustusvoimain pääesikunnassa sekä Puolustusministeriön virkaatekevänä komendanttiosaston päällikkönä vuosina 1941 – 1944. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1945.

Sotien jälkeinen aika

Hän antautui maanviljelylle ja viljeli Tenholassa omistamansa Karsbyn kartanon maita ja toimi Oy Fiskars Ab:n johtokunnan jäsenenä. Hänet on haudattu Tenholaan.
Stéphane Hessel

Stéphane Hessel (20. lokakuuta 1917 Berliini, Saksa – 27. helmikuuta 2013) oli saksalaissyntyinen ranskalainen diplomaatti.
Hesselin vanhemmat olivat kääntäjä ja kirjailija Franz Hessel sekä Helen Grund, joiden elämän pohjalta Henri-Pierre Roché kirjoitti romaanin Jules ja Jim (1953) ja François Truffaut ohjasi siitä elokuvan Jules ja Jim (1962).
Perhe muutti Saksasta Ranskaan 1924. Hänen lisäkseen perheeseen kuului juutalainen isä, protestanttinen äiti ja Hesselin isoveli. Hessel aloitti opinnot École Normale Supérieuressa, mutta toinen maailmansota katkaisi ne. Kun Saksa oli vallannut Ranskan, Hessel joutui sotavangiksi. Hän pakeni Englantiin, jossa liittyi vastarintaliikkeeseen, palasi 1944 Ranskaan, joutui Gestapon vangiksi ja Buchenwaldin keskitysleirille, pakoyritysten jälkeen vielä kahdelle, mutta pääsi lopulta pakenemaan. Sodan päätyttyä hän toimi sihteerinä ryhmässä, joka laati YK:n ihmisoikeuksien julistuksen.
Poliittiselta kannaltaan sosialisti Hessel oli Ranskassa moraalinen auktoriteetti, joka piti kiinni periaatteistaan. Hesselin pamfletti Indignez-vous! (suom. Vastarintaan Atena, 2011) oli Ranskassa vuoden kirjasensaatio. Miljoonia kappaleita myyneessä, monelle kielelle käännetyssä kirjasessa Hessel esittelee epäkohtia, jotka ovat saaneet hänet vihastumaan: tuloerojen kasvu, hyvinvointivaltion heikentäminen, median ja pankkien ylivalta, laittomien siirtolaisten kohtelu ja erityisen painokkaasti tapa, jolla Israelin valtio kohtelee palestiinalaisia. Teos on ollut muun muassa Occupy-liikkeen innoittaja.
Hesselin kuoleman jälkeen Ranskan presidentti Francois Hollande sanoi Hesselistä, että "hänen suuttumuksensa ei tuntenut muita rajoja, kuin hänen oman elämänsä" ja "kun se päättyy, jättää hän meille jälkeensä opetuksen: olla hyväksymättä mitään epäoikeudenmukaisuutta".
Geremi

Ura

Geremi aloitti ammattilaisuransa kaudella 1995–1996 Racing Bafoussamissa. Hän edusti myös paraguaylaista Cerro Porteñoa ja turkkilaista Genclerbirligiä ennen siirtymistään Real Madridiin vuonna 1999. Hän edusti espanjalaisseuraa vuoteen 2002 asti. Kauden 2002–2003 Geremi pelasi lainalla Middlesbroughissa, ja tuon kauden jälkeen Chelsea osti hänet kuudella miljoonalla punnalla. Kesällä 2007 Geremi siirtyi Newcastleen ilmaisella siirrolla kolmen vuoden sopimuksella. Tammikuussa 2010 hän siirtyi puolentoista vuoden sopimuksella turkkilaiseen Ankaragücün joukkueeseen. Elokuussa 2010 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella kreikkalaiseen Larissan joukkueeseen.

Maajoukkueura

Kamerunin maajoukkueessa Geremi pelasi 118 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Vielä vuonna 2019 hänen edellään maaottelumäärässä kamerunilaisista on vain Rigobert Song. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 1996 ja viimeisen maaottelunsa hän pelasi MM-kilpailuissa 2010. Hän pelasi vuoden 2002 MM-kilpailuissa Kamerunin kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Hän oli mukana vuoden 2000 Sydneyn olympialaisissa, joissa "Kamerunin leijonat" voitti olympiakultaa.
Doupeimmat Jumala seivaa

Taustaa

Albumi sai hyvän vastaanoton ilmestyessään ja se toi Ruudolfin suuren yleisön tietoisuuteen. Sue-lehti valitsi albumin vuoden parhaaksi kotimaiseksi albumiksi vuonna 2004 (levy jakoi ykkössijan Mokoman Tämän maailman ruhtinaan hovi -levyn kanssa).
Albumin kymmenestä kappaleesta yhdeksän on tuottanut Ruudolf itse ja "Whottsdadiliyooo" -kappaleen Karri Koira. Albumilla vierailee Kemmuru-yhtyeestä tuttu Aksim nimellä Blaksim ja Karri Koira nimellä Ice Dog.
Follas novas

Follas novas on galicialaisen Rosalía de Castron runokokoelma vuodelta 1880. Se on hänen toinen ja viimeinen galician kielellä julkaisemansa runokokoelma. Suuri osa kokoelman runoista on kirjoitettu vuosina 1869-1870, kun perhe asui Simancasissa. Kokoelmassa on mukana myös 1870-luvulla kirjoitettuja runoja, joista osa oli julkaistu lehdissä jo ennen kokoelman ilmestymistä. Teosta pidetään yhtenä Galician kirjallisuuden perusteoksena, joka oli käynnistämässä Galician kulttuurin renessanssia.
Kokoelma koostuu viidestä osasta: Vaguedás, Do íntimo, Varia, Da terra sekä As viuvas dos vivos e as viuvas dos mortos.
Kokoelmaa pidetään Rosalía de Castron uran huipentumana. Se on samalla myös siirtymävaihe aikaisemman galiciankielisen kokoelman Cantares gallegos (1863) ja radikaalin En las orillas del Sar välillä. Romanttisen runouden ohella kokoelmassa on sosiaalista sanomaa, kannanottoja etenkin naisten asemasta ja taloudellisten syiden aiheuttama maaltapaon vaikutuksista. Kokoelman viimeinen osa As viuvas dos vivos e as viuvas dos mortos (Elävien ja kuolleiden lesket) kertoo naisista, joiden aviomiehet ovat lähteneet muualle hankkiman toimeentuloa. Useimmat runot on kirjoitettu kotiin jääneiden näkökulmasta, mutta yksi, Que lle igo ? (Mitä kerron hänelle) on keskustelu kahden ulkomaille muuttaneen miehen välilä, joista toinen on lähdössä käymään kotikylässä.
Galician muuttoliikkeen kuvauksena Follas novas on rinnastettu Federico García Lorcan kokoelmaan Seis poemas galegos. Kirjan esipuheessa Castro mainitsee, että Kuubaan muuttaneet galicialaiset ovat osallistuneet kokoelman rahoittamiseen ja levittämiseen.