google/wiki40b huggingface dataset:
Tohvelisankarin rouva

Juoni

Juulia on nainut ikääntyneen tilanomistaja Aadolfin, jonka veljeltä Justukselta on tiedossa huomattava perintö. Päästyään rahoihin käsiksi ahne Juulia aikoo lähteä nuoren ja varattoman rakastettunsa Veijon luo, joka on kuitenkin enemmän Juulian tytärpuolen Piian perään. Pian ilmenee, että Justuksella on muitakin perijöitä. Lisäksi paljastuu, että Justus ei ollut tehnyt testamenttia.
Kahdessa ensimmäisessä osassa esitellään satiirin keinoin henkilöiden väliset suhteet ja keskiössä on Juulian ja Aadolfin avioliitto. Mieshahmot - etenkin viinaanmenevä tohvelisankari Aadolf - vaikuttavat heikoilta, mikä puolestaan saa naishahmot näyttämään vahvoilta. Kolmas osa on farssia, jossa odotellaan Justuksen kuolemaa. Kaiken huipuksi Justus palaa kuolleista kesken omien peijaistensa.

Vastaanotto

Tohvelisankarin rouvan kantaesitys sai ristiriitaisen vastaanoton. Helsingin Sanomien Kivijärven mukaan esitys oli "ensiluokkainen"; hieman myöhemmin hän tosin myönsi kappaleen eittämättömät puutteet ja rakenteelliset heikkoudet. Uuden Suomen Lahdensuo valitteli Jotunin uudistumiskyvyttömyyttä. Hänen mielestään "erotiikka ja keskustelut kuolemasta" koettelivat "hyvän aistin rajoja".
Jossain määrin jäävi Tarkiainen kirjoitti näytelmästä: "Se on humoristinen komedia, hengenliikkeeltään niin vapaa ja peloton, ettei semmoista todellakaan ole ennen kirjoitettu tässä maassa, vaikkei siinä minun nähdäkseni pitäisi olla mitään siveellisyyttä loukkaavaa, saati sitten siveettömyyteen kehoittavaa --- ." Tarkiainen kritisoi suomalaisia teatterikriitikkoja ja kyseenalaisti heidän asiantuntemuksensa. Tarkiaisen tiukkasanaisesta ulostulosta vuorostaan loukkaantuivat Kansallisteatterin näyttelijät, joiden puolesta Kirsti Suonio laati johtokunnalle melko pitkän kirjelmän. "Näyttelijä ei voi itse työtänsä arvostella --- mutta kun hän on parhaansa koettanut ja työ on valvojiensa hyväksymä, lienee hänellä oikeus edes puolustautua", näyttelijätär kirjoitti. Suonion mielestä Tarkiainen yritti sälyttää esityksen huonoa menestystä näyttelijöiden niskoille.
Tohvelisankari rouva kaivettiin naftaliinista 1960-luvulla, jolloin sitä esitettiin Kansallisteatterin Pienellä näyttämöllä; tuolloin näytelmästä tuli menestys. Tohtori Irmeli Niemen mielestä kappaleen lopulta saavuttama voitto perustui dialogin tuoreuteen ja rohkeuteen, huumorin alkuperäisyyteen ja lahjomattomaan elämännäkemykseen. Tohvelisankarin rouva onnistui Niemen mukaan yhdistämään menneen maailman ja nykyaikaisen elämäntunteen.

Tulkitsijoita

Tohvelisankarin rouvan ensi-illassa joulukuussa 1924 Aadolfia näytteli Paavo Jännes, Justusta Urho Somersalmi, Riikkaa Kirsti Suonio ja Karoliinaa Mimmi Lähteenoja. Emännöitsijä Karoliinan salattua tytärtä Lempiä näytteli Päivi Horsma ja Piiaa Ruth Snellman.
Myöhemmissä esityksissä Juuliaa ovat näytelleet muun muassa Eva Gyldén, Elina Hoffrén, Ansa Ikonen, Tea Ista, Marja-Leena Kouki, Tiia Louste, Seija Sora ja Tiina Rinne.
Aadolfin roolin on näytellyt muiden muassa Taneli Mäkelä. Veijoa on näytellyt muun muassa Sakari Jurkka. Lempiä on tulkinnut lukuisten muiden näyttelijöiden ohella komedienne Hannele Lauri.
Maqiaon kulttuuri

Maqiaon kulttuuri oli pronssikautinen kulttuuri Kiinassa noin 1300-1000 eaa. Se kehittyi enimmäkseen Liangzhun kulttuurista ja sai vaikutteita myös muista kulttuureista. Se vaikutti Jangtsejoen suistolla samaan aikaan kuin Keski-Kiinassa vallitsi Shang-dynastia. Nykyisin on tehty löytöjä Maqiaon kulttuurin ajalta Maqiaon kaupungin itäosasta, Sanghain alueelta.
Maqiaon kulttuuri oli taantunut sitä edeltävästä Liangzhun kulttuurista siten, että Maqiaon kulttuurin aikana valmistetut kiviesineet olivat yksinkertaisempia. Se erosi edeltäjästään myös siten, että Maqiaon kulttuurin aikana saviastiat olivat useimmiten punaisia, kun taas Liangzhun kulttuurin aikaiset saviastiat olivat enimmäkseen lähes mustia.
Fatoma

Maantiede

Fatoman kunnan pinta-ala on 56,69 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Moptin piirin Socouran, pohjoisessa Kounarin ja Bassiroun sekä idässä Bandiagaran piirin Pignari Banan kuntiin. 
Kunnan alue on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Sen länsiosa kuuluu Nigerjoen tulva-alueeseen. Vesistöjä ovat Nigerin ajoittain kuivuva sivujoki Yamé sekä joukko tulvajärviä, joista tärkein on Thyn kylän länsipuolella sijaitseva Dowa. Luonnonvarainen kasvillisuus vaihtelee pensasarosta metsäsavanniin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Asutus

Kuntaan kuuluu 24 kylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Fatoman lisäksi Niacongo ja Thy. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja, markoja, bozoja ja somonoja. Vallitseva uskonto on islam.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Fatoman ohi kulkee maantie RN16, minkä ansiosta sieltä on hyvät yhteydet muun muassa Sévaréen, Moptiin ja Konnaan. Monien kylien liikenneyhteydet ovat silti heikot.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra (yli 50 % tuotannosta), hirssi, riisi, lehmänpapu, maapähkinä ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, puunhankintaa, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Fatoman viikoittaiset markkinat ovat yhdet alueen suurimmista. Teollisuutta tai matkailupalveluja kunnassa ei ole lainkaan.
Kunnassa toimii esikoulu, yhdeksän alakoulua, yläkoulu, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), kuusi lukutaitokeskusta ja kolme koraanikoulua. Fatomassa on nuorten ammattiopetuslaitos Maison Familiale. Terveyspalveluihin kuuluvat Fatoman ja Niacongon terveyskeskukset ja neuvolat, joissa käydään myös naapurikunnista. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja vesiposteja. Muita palveluja ovat Fatoman torialue karja-aitauksineen, Daladougoun puutori, joukko kauppoja, kuusi hirssimyllyä ja viljavarasto.
Aivastaminen

Aivastaminen on refleksi, jossa tapahtuu nopea uloshengitys. Yleisimmin aivastuksen laukaisee nenän limakalvojen ärsytys esimerkiksi pölyn vuoksi. Aivastuksessa ulos pakenevan ilman nopeus on noin 120 km/h. Ennätys mitatuista koetilanteessa on 167 km/h.
Aivastelu liitetään yleisesti vilustumiseen tai influenssaan, jolloin useimmilla esiintyy aivastelua. Aivastaessa on hyvä peittää suun ja nenän alue bakteerien ja virusten leviämisen välttämiseksi.

Fotogeeninen aivastus

Kirkkaasta valosta aivastelevia ihmisiä on tutkimusten mukaan merkittävä osa väestöstä. Ilmiön englanninkielinen nimi on photic sneeze reflex. Fotogeeninen aivastusrefleksi on periytyvä ominaisuus. Sitä tukee se, että 20–30 prosentilla ihmisillä asia vaivaa. Aivastelua ei aiheuta valon tietty aallonpituus, vaan valon voimakkuuden vaihtelu. Hävittäjälentäjillä tehdyt kokeet osoittavat, ettei esimerkiksi aurinkolasien käyttö estä aivastelua.
Fotogeenistä aivastusta on tutkittu vuosisatoja. Aristoteles oli yksi ensimmäisistä. Aristoteleen teorian mukaan nenä hikoilee auringon lämmöstä ja nenä hikoaa aiheuttaen mekaanisen aivastusrefleksin pitääkseen kosteuden poissa. Teoria on todistettu vääräksi 1600-luvulla Francis Baconin toimesta.
Kenties varmin teoria on voimakas näköhermon ärsytys, joka saisi aikaan aivojen alapuolella kolmoishermon ärsytyksen. Tällöin aivastus tulisi nopeasti.
Itse ilkimys 2

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotie kirjoitti, ettei jatko-osan juoni tarjoa yllätyksiä, mutta mukavasti tyyliteltyä 3D-animointia katselee kertaalleen mielikseen ja populaarikulttuurisille viittauksille voi hymähdellä. Hänestä animaatio kärsii kompromisseista, ja  suomenkielinen dubbaus riipii korvia.
Itävallan Alankomaat

Kielet

Itävallan Alankomaiden alueelliset pää­kielet olivat saksa ja sen murteeksi katsottu luxemburg, hollanti (flaami) sekä picard ja valloni. Hallinto­kielenä käytettiin myös latinaa.

Brabantin vallankumous

Itävallan Alankomaissa Joosef II:n yritykset saada aikaan vapaa­mielisiä uudistuksia herättivät ankaraa vastustusta. Vuonna 1789 joukko Alankomaiden tasavaltaan siirtyneitä pakolaisia palasi maahan, ja he voittivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan yhteiset sota­joukot Turnhoutin taistelussa pakottaen keisarilliset sota­voimat vetäytymään alueelta ja rohkaisten samalla väestöä kapinoihin useissa alueen kaupungeissa. Itävallan Alanko­maiden yksi­toista osa­valtiota, Luxemburgia lukuun ottamatta, julistautuivat itsenäisiksi ja perustivat Belgian Yhdysvallat. Vuoden 1790 lopulla keisarilliset sotavoimat kukistivat kapinat, myös Liègessä puhjenneet, ja keisari Lepold II sai alueen uudelleen hallintaansa.

Liitos Ranskaan

Vuonna 1794 käytiin Habsburgien ja vallan­kumouksellisen Ranskan välillä Sprimontin taistelu, jonka tuloksena Ranska valloitti Itä­vallan Alanko­maat ja liitti ne alueeseensa. Alueliitos vahvistettiin Campo Formion rauhansopimuksessa vuonna 1797 ja uudestaan Lunévillen rauhansopimuksessa 1801.
Wienin kongressin päätöksen mukaisesti vuonna 1815 entiset Itävallan Alankomaat yhdistettiin Alankomaihin. Liitos jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä Belgia itsenäistyi jo vuonna 1830.
Höylätavara

Höyläys

Höyläys tehdään pyörivällä terällä eli kutterilla, joka leikkaa sahatun puutavaran pinnasta muutaman millimetrin puuta pois. Käytännössä höyläys tehdään höyläkoneella, jossa on useita (4–8) kuttereita, jolloin puu saadaan yhdellä työstökerralla höylättyä kaikilta sivuiltaan. Leikkaava terä voi olla suora tai muotoiltu työstämään puun pintaan muotoaan vastaavan profiilin.
Sileähöylätty (hienohyölätty) pinta on kauttaaltaan sileää ja tasaista eikä siinä saa näkyä aaltoilua. Vielä sileämpää pintaa haluttaessa pinta voidaan hioa hiomanauhalla. Karkeahöylätty pinta on tasainen, mutta pinta ei välttämättä ole sileä. Karkeahöyläystä käytetään kuivatun sahatavaran työstämisessä mittatarkaksi. Sitä kutsutaan myös kalibroinniksi, dimensiohöyläykseksi tai raakahöyläykseksi. Karkeahöylätyllä pinnalla ei ole sileysvaatimuksia. Myös sellaista höylätavaraa valmistetaan, jonka näkyviin jäävät pinnat sileähöylätään ja piiloon jäävät pinnat karkeahöylätään. Tällaisia ovat esimerkiksi sisäverhouslaudat.
Sileä- tai karkeahöylätylle puutavaralle sallitaan ±1 mm mittapoikkeama nimellismitasta, jos nimellismitta on 100 mm tai pienempi. Jos nimellismitta on yli 100 mm, sallitaan ±1,5 mm mittapoikkeama. Määrämittaan katkaistun höylätavaran pituus saa poiketa ±2 mm ilmoitetusta mitasta.
Nikolai Išutin

Nikolai Andrejevitš Išutin (ven. Никола́й Андре́евич Ишу́тин, 15. huhtikuuta (J: 3. huhtikuuta) 1840 Serdobsk – 17. tammikuuta (J: 5. tammikuuta) 1879 Karan pakkotyövankila) oli venäläinen vallankumouksellinen ja yksi Venäjän ensimmäisiä utopistisosialisteja.
Nikolai Išutin kasvoi Serdobskissa serkkunsa Dmitri Karakozovin perheessä. Vuonna 1863 hän alkoi käydä luennoilla Moskovan yliopistossa, jonka opiskelijoiden keskuuteen hän levitti vallankumouksellista propagandaa. Hän perusti Moskovassa vuosina 1863–1866 toimineen vallankumouksellisen salaseuran, joka tunnetaan nimellä Išutinin kerho (ven. Išutinski kružok). Išutin pidätettiin huhtikuussa 1866 Karakozovin tekemän Aleksanteri II:n murhayrityksen johdosta. Hänet tuomittiin kuolemaan, mutta hirttolavalla rangaistus muutettiin ikuiseksi pakkotyöksi. Išutinia pidettiin vangittuna Pähkinälinnassa, josta hänet toukokuussa 1868 lähetettiin mielisairaana Nertšinskin pakkotyövankilaan Algatšiin. Vuonna 1871 Išutin siirrettiin Nertšan kaivoksille ja vuonna 1875 Nižnjaja Karan pakkotyövankilaan.
Jukka Aaltonen (näyttelijä)

Jukka Aaltonen (s. 1957) on suomalainen näyttelijä ja Åbo Svenska Teaterin johtaja vuodesta 2016.  
Aaltonen on opiskellut Kööpenhaminassa näyttelemistä ja näytellyt  Rovaniemen Teatterissa, Kajaanin kaupunginteatterissa, Turun Uudessa Teatterissa, Turun kaupunginteatterissa ja Åbo Svenska Teaterissa.
RN Andromeda

Palvelus

Alus upposi ilmahyökkäyksessä 17. maaliskuuta 1941.
Timo Kuuluvainen (metsänhoitaja)

Timo Kuuluvainen on metsänhoitaja, Helsingin yliopiston lehtori ja metsäekologian dosentti. Hän on erikoistunut luonnonmetsien ekologiaan, metsien ennallistamiseen ja ekosysteemipohjaiseen metsienhoitoon.
Paltamon vaakuna

Paltamon vaakuna on on saanut aiheensa tervanpoltosta ja tervakaupasta sekä niiden keskeisestä merkityksestä alueella varsinkin 1800-luvulla, joskin Paltamossa tervaa oli poltettu jo 1600-luvulla.
Vaakunan selitys on ”kultakentässä hirsittäin, alatusten, kolme mustaa tervavenettä tynnyreineen.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Paltamon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. maaliskuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. syyskuuta samana vuonna.
Vera Miles

Yksityiselämä

Vera Miles on ollut kolme kertaa naimisissa, mutta liitot ovat päättyneet eroon. Hänellä on neljä lasta Debra (s. 1950), Kelley (s. 1952), Michael (s. 1957) ja Gordon (s. 1961).
Centaur-luokka (lentotukialus)

Rakenne

Alusten merkittävin ero aiempiin luokkiin verrattuna oli kaksi kertaa tehokkaampi voimanlähde, joka mahdollisti toimimisen nopeiden osastojen kanssa. Alukset olivat jälleen paremmin suojattuja. Ammusvarastojen suojana oli kaksi tuumaa ja konehuoneiden suojana tuuma panssariterästä. Lisäksi aluksiin asennettiin tuuman paksuiset sisäiset panssarivyöt ja niiden sisätilojen jako suunniteltiin uudelleen.
Lentokansi sekä hissit oli suunniteltu kestämään 30 000 paunaa painava lentokone. Hissien koko oli 54 kertaa 44 jalkaa. Aluksen keulaan asennettiin myös höyrykatapultti mahdollistamaan koneiden lähtö. Aluksessa oli ainoastaan yksi hangaarikansi, joka oli 16 jalkaa 6 tuumaa korkea kyeten varastoimaan kaikki suunnitteluaikana tulevat lentokoneet.
Alusten aseistuksena oli neljä kaksiputkista 4,5 tuuman tykkiä, joten lentotukialusten omasuojassa oli palattu HMS Ark Royalin kaltaisiin aluksiin. Kaikkien lisäysten mahdollistamiseksi alusten runkoa laajennettiin aikaisempiin luokkiin nähden.
Nordjobb

Nordjobb on pohjoismainen työmarkkinaohjelma, joka aloitti toimintansa vuonna 1985. Ohjelman omistaa Norden-yhdistysten liitto (NYL) ja sitä rahoitetaan Pohjoismaiden ministerineuvoston, kansallisten viranomaisten ja osin projektirahojen avulla. Nordjobbia koordinoi pohjoismainen sihteeristö Malmössä, mutta Nordjobbin toimintaa on kaikissa pohjoismaissa eli Tanskassa, Suomessa, Islannissa, Norjassa ja Ruotsissa, sekä itsehallintoalueilla Färsaarilla, Grönlannissa ja Ahvenanmaalla. Nordjobb ei tavoittele voittoa ja on puolueellisesti sitoutumaton. Vuosittain Nordjobb välittää noin 700-800 työpaikkaa 18-30-vuotiaille pohjoismaalaisille ja eurooppalaisille nuorille. Nordjobbin peruskonseptiin kuuluu työpaikan ja asunnon välittäminen ja kulttuuri- ja vapaa-ajan ohjelman järjestäminen osallistujille. Perustamisensa jälkeen Nordjobb on ehtinyt hankkia kesätyön yli 25 000 pohjoismaiselle nuorelle.

Tavoite

Nordjobb tähtää nuorten liikkuvuuden parantamiseen pohjoismaisilla työmarkkinoilla ja erityisesti panostetaan nuorisotyöttömyyden torjumiseen Pohjoismaissa. Nordjobb lisää myös nuorten tietämystä Pohjoismaista sekä kiinnostusta pohjoismaisiin kieliin ja kulttuureihin.
Asetyyliasetoni

Ominaisuudet

Asetyyliasetoni on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja sekoittuu täydellisesti orgaanisten liuottimien kanssa. Asetyyliasetonilla esiintyy keto-enolitautomeriaa. Tautomerian tasapainotila riippuu aineen olomuodossa ja liuoksena liuottimesta. Esimerkiksi nestemäisenä 20 °C:ssa 82 % prosenttia yhdisteestä on enolimuodossa ja 18 % diketonina.

Valmistus ja käyttö

Asetyyliasetonin synteesiin on useita vaihtoehtoja. Teollisuudessa useimmiten käytetty tapa on isopropenyyliasetaatin isomeroiminen kuumentamalla molybdeenikatalyytin läsnä ollessa 500–600 °C:n lämpötilaan. Tuote puhdistetaan jakotislauksella. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat asetonin ja etyyliasetaatin välinen Claisen-kondensaatio, etyyliasetoasetaatin ja keteenin välinen reaktio tai asetonista ja etikkahappoanhydridistä magnesiumin suolojen tai booritrifluoridin toimiessa katalyyttinä.
Asetyyliasetonilla on useita käyttökohteita kemianteollisuudessa. Yhdiste reagoi muodostaen useita erilaisia heterosyklisiä yhdisteitä, joita käytetään lääkkeinä tai väriaineina. Se reagoi muun muassa hydratsiinien kanssa 3,5-dimetyylipyratsoleiksi, hydroksyyliamiinien kanssa muodostuu 3,5-dimetyyli-isoksatsoleja ja ureoiden, tioureoiden ja guanidiinien kanssa muodostuu 2,4-dimetyylipyrimidiinejä.
Asetyyliasetoni on kaksihampainen ligandi ja emästen länäollessa se muodostaa monien metalli-ionien kanssa asetyyliasetonaattikelaatteja. Nämä kelaatit liukenevat veden lisäksi myös veden kanssa sekoittumattomiin liuottimiin eli asetyyliasetonia voidaan käyttää metallien erottamiseen vedestä. Metallien asetyyliasetonaattikompleksit ovat myös hyödyllisiä katalyyttejä useissa orgaanisen kemian prosesseissa.
Historioitsija

Historioitsija on henkilö, jota pidetään auktoriteettinä menneisyyden tutkimisessa ja historiankirjoittajana.
Moussa Faki

Moussa Faki Mahamat (s. 21. kesäkuuta 1960 Biltine) oli Tšadin pääministeri vuosina 2003–2005. 
Faki syntyi Biltinessä, Itä-Tšadissa, ja opiskeli Kongon tasavallassa lakia. Palattuaan Tšadiin hänet nimettiin oikeustieteen professoriksi N’Djamenassa sijaitsevaan Tšadin yliopistoon. Faki nimitettiin maansa pääministeriksi 24. kesäkuuta 2003, mutta hän erosi virastaan 4. helmikuuta 2005. Hänen seuraajakseen valittiin Pascal Yoadimnadji.
Fakista tuli Tsadin ulkoministeri vuonna 2008.  Vuonna 2017 hänet valittiin Afrikan unionin komission puheenjohtajaksi.
Markoolio

Taustaa

Marko syntyi Lahdessa 1. tammikuuta vuonna 1975, mutta muutti jo kuuden kuukauden ikäisenä Ruotsiin. Marko varttui ja kävi koulua Ormingessa Tukholman lähellä. Suoritettuaan varusmiespalveluksen Tammisaaressa Marko palasi Ruotsiin. Markoolio tuli tunnetuksi Sommar och sol -esikoissinglellään. Singleä seurannut esikoisalbumi Sticker hårt ilmestyi lokakuussa 1998. Markoolio on julkaissut viisi studioalbumia, juontanut useita televisio- ja radio-ohjelmia ja saanut lukuisia palkintoja. Markoolio omistaa myös oman yökerhon ja Netgames Holdings -firmasta 3,3 prosenttia.
Patrick Manning

Patrick Augustus Mervyn Manning (17. elokuuta 1946 – 2. heinäkuuta 2016) oli Trinidad ja Tobagon pääministeri. Hän toimi pääministerinä 17. joulukuuta 1991 – 9. marraskuuta 1995 ja 24. joulukuuta 2001 – 2010 sekä konservatiivisen People’s National Movementin (kansallinen liike; PNM) johtajana 1987 lähtien. Manning oli parlamentissa San Fernando Eastin vaalipiiristä vuodesta 1971 lähtien ja oli pitkäaikaisin parlamenttiedustaja.
Manning suoritti korkeakoulututkinnon University of the West Indiesissa 1969 ja työskenteli geologina Texacolle. Hän oli ministerinasemissa vuosina 1981–198], ennen PNM:n häviötä. Manning johti puolueen voittoon 1991 vaaleissa ja nousi ensimmäisen kerran pääministeriksi. Syytöksiä korruptiosta ja yhteyksistä huumekauppiaisiin esitettiin. Manning jatkoi talouden uudistamista ja Trinidadin ja Tobagon dollarista tuli vapaasti vaihdettava. Monia valtion yrityksiä myytiin ulkomaalaisomistukseen. Vaalit järjestettiin vuonna 1995, vuotta ennen määräaikaa. PNM hävisi ja UNC:n (United National Congress, kansalliskongressi) Basdeo Pandaysta tuli pääministeri.
Manning toimi opposition johtajana 1995–2001. Hän hävisi myös 2000 vaalit, mutta hallituskriisin jälkeen 2001 järjestetyissä ennenaikaisissa parlamenttivaaleissa PNM sekä hallitseva UNC saivat molemmat 18 paikkaa. Presidentti Arthur Robinson nimitti lopulta Manningin muodostamaan hallituksen. UNC:n Panday väitti tätä perustuslain vastaiseksi ja ilmoitti muodostavansa oman hallituksensa. Osaltaan kyse oli rotupolitiikasta, koska PNM on perinteisesti mustien ja UNC intialaissyntyisten puolue. Kun parlamentin alahuone ei saanut valittua puhemiestä, eikä budjettia saatu hyväksyttyä, presidentti Robinson hajotti sen ja lokakuussa 2002 järjestettiin jälleen vaalit. Manningin puolue voitti vaalit ja hän jatkoi pääministerinä.
Manningin hallinto keräsi syytteitä kyvyttömyydestä, korruptiosta ja nepotismista. Viisi puolueen virkamiestä oli tutkittavana. Manning nimitti vaimonsa Hazel Manningin senaattoriksi ja opetusministeriksi. Väkivaltarikollisuus kasvoi, erityisesti murhat ja panttivankien sieppaukset lunnaita varten. Öljyn hinnan nousu mahdollisti tuloverojen alentamisen ja yliopistokoulutuksen palauttamisen ilmaiseksi.
Messerschmitt Bf 162

Messerschmitt Bf 162 oli saksalainen 1930-luvulla kehitetty kaksimoottorinen, yksitasoinen ja kokometallirakenteinen nopean pommikoneen prototyyppi.

Kehitys-ja käyttöhistoria

Saksan ilmailuministeriö RLM (Reichsluftfahrtministerium) julkisti vuonna 1935 spesifikaation nopean taktisen pommittajan (Schnellbomber) kehittämisestä. Spesifikaation mukaan yhden 7,9 mm konekiväärin puolustusaseistuksella varustetun koneen tuli saavuttaa ja pitää 500 kilometrin tuntinopeus 30 minuutin ajan sekä kyetä kuljettamaan 500–800 kilon pommikuorma 2 000 kilometrin päähän. Kolmehenkisen miehistön (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/kk-ampuja) operoiman koneen tuli nousta lähtökiidossa 750 metrin matkalla 20 metrin korkeuteen ja saavuttaa 7 000 metrin korkeus 25 minuutissa. RLM edellytti kultakin suunnitelmansa esittäneeltä valmistajalta kolmen prototyypin rakentamista. Lisäksi prototyyppien moottoreina tuli käyttää Daimler-Benzin uusinta moottorityyppiä, DB 600:aa.
Samaan aikaan Bayerische Flugzeugwerke AG kehitti tiedusteluversiota suunnitteluvaiheessa olevasta Messerschmitt Bf 110 -koneestaan. Tämä tiedusteluversion (Messerschmitt Bf 161) suunnitelma otettiin lähtökohdaksi nopean pommittajan kehittämiseen. Willy Messerschmittin suunnitteleman, joiltakin osin Bf 110:een perustuvan koneen ensimmäinen prototyyppi V1 (siviilitunnus D-AIXA, Wnr. 817) lensi ensilentonsa 26. helmikuuta 1937. Toinen prototyyppi, V2 (siviilitunnus D-AOBE, Wnr. 818), saatiin valmiiksi saman vuoden syksyllä, ensilento lennettiin 31. lokakuuta 1937. Näillä kahdella prototyypillä lennettyjen koelentojen tulokset osoittivat lento-ominaisuuksien olevan hyvää tasoa, ilmailuministeriön spesifikaatiossa vaadittua nopeutta ei kuitenkaan saavutettu. Tämä johti Messerschmittin osalta siihen, että yhtiö sai määräyksen keskittyä pelkästään hävittäjätuotantoon.
Messerschmittillä oli määräyksen saatuaan valmiina kolmen prototyypin rakentamiseen tarvittavat komponentit, näistä rakennettiin vielä yksi prototyyppi, Daimler-Benz DB 601A-moottoreilla varustettu ja päämitoiltaan hieman muutettu V3 (siviilitunnus D-AOVI, Wnr. 819), jonka ensilento lennettiin 20. elokuuta 1938. Loput komponentit ja puolivalmisteet käytettiin Messerschmitt Bf 110 C-version tuotannossa. Valmiista prototyypeistä V1 romutettiin koelentojen jälkeen, V2:ta käytettiin hinauskoneena Messerschmitt Me 163 -projektin yhteydessä ja V3 toimitettiin Rechlinin koelentokeskukseen jossa se toimi testialustana tulevien konetyyppien kehittämisessä.
Saksan propagandakoneisto julkaisi vuonna 1939 kuvan V1-prototyypistä nimellä Messerschmitt Jaguar. Kuvaa levitettiin propagandatarkoituksessa ympäri maailman todisteena Luftwaffen iskukyvystä.