google/wiki40b huggingface dataset:
Black (videopeli)

Pelaaminen

Pelin tasojen pituus vaihtelee. Ensimmäinen taso on noin puolen tunnin mittainen, kun taas viimeiseen tasoon voi kulua jopa kolme tuntia. Koko läpipeluuseen menee yli 17 tuntia riippuen vaikeustasosta.
Kaikkiin tasoihin on piilotettu toissijaisia kohteita (engl. secondary objectives), jotka pitää kerätä tai tuhota. Löydettävissä on tuhottavia kassakaapeja sekä kerättäviä vihkosia ja karttoja, jotka auttavat pelaajaa seuraavassa tehtävässä.
Suuren osan irtaimistosta voi tuhota ampumalla tai räjäyttämällä. Pelissä on paljon tuliaseita: muun muassa rynnäkkökivääri AK-47, konepistooli P90 ja haulikko SPAS-12. Pelaaminen on hyvin suoraviivaista: esteet selvitetään ampumalla, oli kyseessä sitten ovi tai bunkkeri, kaikki vastaantulijat ovat vihollisia ja eteneminen tapahtuu putkimaisesti. Joskus mukana on tovereita, jotka silloin tällöin tappavat satunnaisia vihollisia, mutta yleensä pelissä liikutaan yksin.

Extrat

Jos pelin läpäisee vaikeustasolla ”easy”, ei extroja kerry yhtään. Pelin pelaaminen vaikeustasolla ”normal” tarkoittaa, että käyttöön saa vähemmän kannettavia parannustarvikkeita, mutta pelin läpäisemisestä saa käyttöönsä loputtomasti ammuksia. Tämä extra koskee vain normal-vaikeustasoa ja sitä ylempiä vaikeustasoja. 
”Hard”-vaikeustaso tarkoittaa, ettei parannustarvikkeita ole lainkaan. ”Black ops” -vaikeustaso pidentää tasojen läpäisyä huomattavasti, koska pelaaja joutuu kirjaimellisesti tuhoamaan kaiken päästäkseen seuraavalle tasolle. Käyttöön saa myös M203-kranaatinheittimellä varustetun M16-rynnäkkökiväärin.

Juoni

Valtion viranhaltijan saapuu vankilan kuulusteluhuoneeseen. Hän ehdottaa, että vanki kertoisi kaiken ”seventh wavesta” ja saisi vapauden vankilasta. Vanki alkaa kertoa kaikista terroristiliikettä vastaan tehdyistä operaatiosta. Pelaaja pelaa vangin muistoissa eri tasoja läpi. 
Pelin lopussa, kun kaikki terroristijohtajat on surmattu, viranhaltija kertoo viimeisen tason päävastuksen olevankin elossa. Tämä antaa tietä mahdolliselle jatko-osalle.
Keltarinta-apali

Levinneisyys

Keltarinta-apalia tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pikku-Ahvenisto

Maantietoa

Järvi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,0 hehtaaria. Se sijaitsee Ylöjärvenharjulla ja on syvyydestään päätelleen mahdollisesti suppa. Pohjoisranta on muita rantoja jyrkempi, mutta järven ympäristössä on runsaasti harjualueelle tyypillisiä korkeusvaihteluja. Järven itäpäässä on rannan tuntumassa pieni saari. Järveen laskee vain yksi oja, joka tuo Iso-Ahveniston ja läheisen ojitetun metsän kuivatusvesiä. Järvellä ei ole omaa laskuojaa, ja vedet hupenevat suotumalla harjualueen pohjaveteen. Tästä seikasta huolimatta järvi luetaan kuuluvaksi Vihnusjärven valuma-alueeseen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 244 vuorokautta eli 8 kuukautta. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Rantoja kiertää polku. Pikku-Aveniston vapaa-ajan keskus sijaitsee järven itäpäässä, ja siihen kuuluu seitsemän rakennusta. Länsipäässä sijaitsee laavu ja tulentekopaikka. Pohjoisrannat kuuluvat suojelualueeseen, joka seuraa Ylöjärvenharjua 2,5 kilometrin matkan. Järvi itse ei sisälly suojelualueeseen.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1985, 1999 ja talvella 2012. Vedenväri on ruskeaa ja se johtuu vedessä olevasta humuksesta. Vesi on hapanta ja sen puskurikyky happamoitumista vastaan on välttävä. Vuoden 1985 tutkimuksissa järvi oli happamoitunut ja sen vesi oli joillekin kalalajeille liian hapanta. Viime aikoina järven happamuustaso on ollut parempi ja puskurikykyä on tullut lisää. Järven ravinnetaso oli talvella 1999 lievästi reheville järville ominainen. Fosforipitoisuus alitti tuolloin rehevien järvien tason (30 mikrogrammaa litrassa vettä eli µg/l). Forsforin pitoisuudet ovat laskeneet vuoden 1985 tasosta. Järven happitilanne oli talvella 2012 erinomainen. Veden happipitoisuus oli 15 metrin syvyydessä melko korkea 6,9 milligrammaa litrassa vettä (mg/l), kun pintavedessä se oli 9,3 mg/l. Järven virkistyskäyttöarvo on hyvä. Jos järvessä on lämpötilakerrostuneisuudesta johtuvia happiongelmia, se voi pudottaa järven virkistysarvoa tyydyttäväksi.

Pikku-Ahveniston vapaa-ajankeskus

Pikku-Ahvenisto on Ylöjärven kaupungin omistama vapaa-aika-alue. Sen keskus on vuonna 1906 valmistunut päärakennus (Paavo Uotila). Laajennusosa (Wivi Lönn) valmistui vuonna 1914. Talo toimii 50 hengen juhlatalona. Erikoisen leiman miljöölle antavat laajat ja paljon työtä vaatineet luonnonkivipengerrykset.
Pikku-Ahveniston pohjoisranta on suojelualuetta. Se sijaitsee Ylöjärvenharjulla, Pikku-Ahveniston järven ympärillä. Järven rannalla retkeilijöiden vapaassa käytössä oleva laavu. Kaupungin keskustaan on matkaa noin kolme kilometriä.
Ylöjärvi hankki puolet 17 hehtaarin suuruisesta Pikku-Ahveniston tilasta vuonna 1968 Mäkikylän suvulta. Toisen puolen kunta osti 1986.

Historiaa

Vuoden 1953 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin ”Vähä-Ahvenisto”. Sen rannalla sijaitsi Ahveniston maatila, jonka kolme peltoa olivat järven itä- ja länsipäässä. Vuoden 1960 kartassa sen nimi olikin ”Pikku Ahvenisto”.
Od Magic

Vastaanotto

Vesa Sisätön mukaan Od Magic on viehättävän pienimuotoinen fantasiaromaani, joka kertoo vapaan luovuuden tärkeydestä.
Monty Hallin ongelma

Monty Hallin ongelma on arvoitus, jonka ratkaisu edellyttää todennäköisyyksien arviointikykyä. Ongelma on nimetty Let’s Make a Deal -kisailuohjelman juontajana toimineen Monty Hallin mukaan, ja sen asetelma perustuu löyhästi ohjelman formaattiin.
Monty Hallin ongelmassa kilpailijalla on edessään kolme ovea. Yhden oven takana on palkintona auto, kahden muun takana vuohi. Kilpailija, joka ei tiedä minkä oven takana mikin palkinto on, saa valita ovista yhden. Valittuaan oven hän ei vielä avaa sitä. Jäljelle jääneistä kahdesta ovesta avataan toinen, ja sen takana on aina vuohi. Tämän jälkeen kilpailija saa valita, vaihtaako ensin valitsemansa oven toiseen jäljellä olevaan suljettuun oveen, vai pitääkö ensin valitsemansa oven.

N ovea

Jos ovia onkin N kappaletta ja juontaja avaa p ovea, joiden takana on vuohi, niin todennäköisyys voittaa auto vaihtamalla ovea on (N−1)/[N(N−p−1)]. Jos juontaja avaa edes yhden oven, niin on todennäköisempää voittaa auto vaihtamalla ovea. Jos juontaja avaa vain yhden oven, niin oven vaihtamisen hyöty pienenee mitä suuremmaksi N kasvaa. Toisaalta, jos juontaja avaa kaikki paitsi yhden jäljellä olevista ovista, niin todennäköisyys voittaa vaihtamalla ovea kasvaa mitä suurempi N on.
Murto (hevonen)

Kilpaura

Murto syntyi Etelä-Pohjanmaalla mutta oli kilpailuvuotensa mäntsäläläisen Eino Koskisen omistuksessa. Sen valmentajana ja ohjastajana toimi Kauko Eestilä. Murto lähti Ruotsiin kilpailemaan myös seuraavana vuonna, mutta sairastui jo menomatkalla ja toipui kunnolla kilpailukuntoon vasta keväällä 1929. Kesällä 1929 se alitti ensimmäisenä suomenhevosena 3 minuutin ajan 2 000 metrin matkalla (2.58,8), joskin tämä ennätys jäi epäviralliseksi, koska kilpailuja ei ollut vahvistettu virallisiksi. Murron askelta kuvataan poikkeuksellisen pitkäksi, ja sen jalat säilyivät hyväkuntoisina läpi kilpauran.

Jalostuskäyttö ja jälkeläiset

Keväällä 1930 Murto myytiin siitosoriiksi Seinäjoelle. Se sai yli sata jälkeläistä, näiden joukossa paljon lahjakkaita juoksijoita. Sen tärkein jälkeläinen on nykyiseen suomenhevoseen voimakkaasti vaikuttanut ja monta ravikuninkuusvoittajaa jättänyt ori Eri-Aaroni, mutta jälkeläisiin lukeutuu myös muiden muassa ravikuningas Valokas sekä ori Murti, josta polveutuvat kaksinkertainen ravikuningas Forte (ii. Murti), tämän jälkeläinen Vokker ja edelleen tämän jälkeläiset, viisinkertainen ravikuningas Viesker ja kolminkertainen ravikuningatar V.H. Suvitar. Kantaori Jaakkoon johtavaa isälinjaa kutsutaan nykyään tavallisesti Murto-linjaksi, koska kaikki nykyiset suoraa isälinjaa Jaakosta polveutuvat suomenhevoset polveutuvat siitä Murron kautta.
Murto menehtyi vuonna 1936 sairastuttuaan ähkyyn.

Kantakirjaus

Murto kantakirjattiin vuonna 1923, mutta sitä ei palkittu; sitä epäiltiin muun muassa laajojen merkkiensä (läsi ja kolme korkeaa sukkaa) vuoksi vierasveriseksi, eikä sitä olisi haluttu päästää kantakirjaan lainkaan. Sitä pidettiin tyypiltään ja liikkeiltään tyydyttävänä, ja sen säkäkorkeudeksi mitattiin 158 cm.
Heikki Saari (pappi)

Heikki Saari (25. helmikuuta 1879 Soini – 7. lokakuuta 1958) oli suomalainen pappi ja lähetyssaarnaaja. Hän toimi pappina Suomen lähetysseurassa ja teki lähetystyötä Ambomaalla vuosina 1903–1911, 1917–1922, 1924–1931 ja 1933–1947. Hän oli myös virsirunoilija ja kirjoitti sanat virteen numero 254 Sun työhös, Jeesus, kutsun sain.
Nintendocore

Nintendocore (myös nintendo rock, video rock tai nerdcore) on musiikin tyyilaji, joka yhdistelee modernin rockin aggressiivisia tyylejä chiptune -sekä videopelimusiikin kanssa. Nintendocore on kehittynyt hardcore punkista sekä metallimusiikista, ja se on ottanut otteita useista musiikin tyylilajeista.
Nintendocore-termin lanseerasi metalcoreyhtye Horse the Band, joka käytti sitä aluksi vitsinä.
Eboshi

Eboshi (jap. 烏帽子, eboshi) on japanilainen miesten päähine, joka oli käytössä lähinnä miesten virallisena tai seremonillisena päähineenä, Heian-kaudelta Meiji-kauden alkuun. Päähine valmistettiin mustasta hevosenjouhikankaasta ja joskus "tärkättiin" lakkaamalla. Malleja oli erilaisia, riippuen käyttötilanteesta ja henkilön arvoasemasta.
Nykyisin eboshi päähine on jo siirtynyt historiaan, sellaisia näkyy nō- ja kabuki-teatterin lavalla ja historiallisia pukuja esittelevissä kulkueissa.
Lontilanjoen valuma-alue

Lontilanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.27) on Pirkanmaalla Akaassa ja Hämeenlinnan Kalvolassa sijaitseva Vanajaveden alaosan alueella (35.22) Vanajaveden luoteisosassa Konhonselkään laskevan, yläjuoksulla Lontilanjokena ja alajuoksulla Nahkialanjokena tunnetun, joen valuma-alue.
Lontilanjoen valuma-alueen pinta-ala on 119 km², jonka maankäytöstä on 8,2 % taajama-alueiden ja asuinalueiden käytössä, 20,4 % on maatalouden käytössä. Metsät, puusto ja kosteikot muodostavat 71,0 % alueesta ja vesistöille jää loput 0,8 % alueesta.
Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajaveden–Pyhäjärven alueessa (35.2) toisen jakovaiheen seitsemäs osa-alue (35.27), joka laskee Vanajaveden alaosan alueeseen (35.22). Valuma-alue on jaettu vielä kolmeen kolmannen jakovaiheen osa-alueiseen. Ensimmäinen on Nahkialanjoen alue (35.271), joka alkaa Toijalan taajamassa Nahkialanjärven luusuasta ja päättyy Nahkialanjoen joensuuhun Vanajaveteen. Toinen alue on Nahkialanjärven alue (35.272) ja se alkaa Lontilan kylältä. Se sisältää ne ojat, jotka laskevat kapealta alueelta Nahkialanjokeen. Lontilan kylän pohjoispuolella sijaitsee Lontilanjoen yläosan valuma-aluen (35.273). Koko Lontilanjoen valuma-alueella sijaitsee 14 suhteellisen pientä järveä ja lampea. Niistä merkittävimmät ovat lasketun Ojajärven kaksi erillistä järviallasta Ojajärvi (eteläinen) (20 hehtaaria eli ha), Ojajärvi (pohjoinen) (18 ha) sekä vielä Ahvenuslammi (14 ha). Alueella asuu pääasiassa Akaassa Toijalan asukkaita ja entisen Kalvolan alueen asukkaita, joita on yhteensä korkeintaan 10 000.

Valuma-alueen kuvaus

Nahkialanjärvi sijaitsee Toijalan taajama-alueella ja siihen laskee etelästä Lontilanjoki ja siitä laskee pois Nahkialanjoki. Tämä laskee Vanajaveden Konhonselkään läpi kuivuneen Rätönjärven. Lontilanjoki virtaa laajan peltoaukean läpi, joka alkaa Vehkojan ja Ohtisten suunnalta. Tässä peltomaisemassa pienen Mastian laskuoja yhtyy pääjokeen. Se jää ainoaksi Nahkialanjoen alueen järveksi. Lontilan kylän kaakkoispuolella yläjuoksulla joen ominauudet ovat aivan erilaiset sen alajuoksuun verrattuna.
Täällä joki kiemurtelee kapeana ojana kerätessään vasta vettä uomaana. Pohjoisen Ojajärven laskuoja Ravinoja kiemurtelee mäkisessä maastossa ja yhtyy pääjokeen Vehkojassa. Ojajärvi oli aiemmin suurempi järvi, jota on laskettu muutamaan otteeseen. Sen eteläistä järvenosaa kutsutaan myös Ojajärveksi. Järvi ja sen lähiympäristö on luonnonsuojelualuetta. Ravinojaan laskee myös varsin korkealla sijaitseva Ahvenuslammi. Ohtisissa pääuomaan yhtyy Ruskeanoja, joka laskee Saapaslammista. Samalta kangasylängöltä, mutta omaa laskuojaansa myöten, laskevat pienet harjulammet Lapiolammi, Valkealammi sekä kaksi muuta nimetöntä lampea. Oman kokonaisuuden muodostavat Vääräjärvi ja Pikku Ohtislammi, jotka laskevat Iso Ohtislammin kautta Lontilanojaan.
Tiilitehdas

Tiilitehdas on tiilten valmistukseen erikoistunut tehdas, jossa on tarvittava laitteisto tiilten muokkaukseen, tilat kuivatukseen ja tiilten polttoon tarvittava uuni, nykyisin yleensä tunneliuuni. Tehtaaseen kuuluviksi lasketaan myös varastointialueet ja savenottoalueet, jotka yleensä menneinä aikoina sijaitsivat tehtaan välittömässä läheisyydessä. Suomeen ensimmäinen tiilitehdas perustettiin 1860-luvulla, joka sijaitsee edelleenkin Keravalla.

Tiilen valmistusprosessi

Tiiliä on osattu valmistaa jo tuhansien vuosien ajan ja valmistusmenetelmä ei ole suuresti muuttunut, joskin tuotanto on koneellistumisen myötä tehostunut ja muuttunut mittatarkemmaksi 1900-luvulla. 
Perinteinen poltettu tiili valmistetaan savesta, sahanpurusta ja hiekasta. Savimassasta puristetaan savikanki, josta tehdään tiiliaihioita. Nämä aihiot poltetaan tunneliuunissa yli 1 000 °C lämpötilassa 2–3 vuorokauden ajan, jolloin savi kuivuu kovaksi tiileksi. Suomalaisissa savissa on paljon rautaa ja siitä aiheutuu kotimaisille tiilille tunnusomainen punainen väri. Vaaleisiin tiiliin käytetään ulkomaisia kaoliinisavia.
Tiiliä valmistetaan myös kalkkihiekasta, mutta näitä ei polteta, vaan tiili karkaistaan höyryllä.

Tiiliteollisuus Suomessa

Suomessa on toiminut aikojen saatossa satoja tiilitehtaita, joista suurimmat ovat nykyään toiminnassa olevat laitokset ja pienimmät ovat olleet esimerkiksi kartanoiden omaan käyttöön tiiliä tuottaneita, vain kesäaikoina toimineita tiilitehtaita. Tiiliteollisuuden huippuaika oli 1900-luvun alussa. Vielä 1960-luvulla tiilitehtaita oli Suomessa yli 250. Nykyään ala on voimakkaasti keskittynyt muutamalle yritykselle suurten investointien ja energiaintensiivisen prosessin johdosta.
Domperidoni

Ominaisuudet ja käyttökohteet

Huoneenlämpötilassa domperidoni on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee hieman etanoliin.
Domperidonin vaikutusmekanismi perustuu dopamiini D₂-reseptorien toiminnan salpaamiseen, minkä vuoksi oksentelu ja pahoinvointi vähenee. Yhdiste ei läpäise veri-aivoestettä. Domperidonia voidaan käyttää esimerkiksi sytostaattien ja Parkinsonin taudin lääkkeiden kuten apomorfiinin ja levodopan aiheuttamaa pahoinvointia. Vuonna 2014 domperidonin käyttö Euroopan Unionin alueella rajoitettiin pahoinvoinnin ja oksentelun hoitamiseen. Sallitut annostelumuodot ovat tabletit. Aikaisemmin yhdistettä on käytetty myös esimerkiksi närästyksen ja turvotuksen hoidossa. Domperidonin metaboloituminen alkaa jo ruuansulatuskanavassa ja jatkuu maksassa. Domperidoni stimuloi prolaktiinin tuotantoa, mikä lisää naisilla maidon tuotantoa. Eräissä maissa sitä käytetäänkin lisäämään rintaruokkivien äitien maidontuotantoa, mikäli se on muuten vähäistä.
Domperidoni vauhdittaa ruoansulatusta ja ulostamista, prolaktiinin erittymisen lisääntymisen kautta.

Haittavaikutukset

Vakavimmat domperidonin haittavaikutukset ovat sydämen rytmihäiriöt. Lääkeaine pidentää sydämen QT-aikaa ja lisää riskiä niin kutsuttuun kääntyvien kärkien takykardiaan sekä kammiovärinään. Rytmihäiriö voi johtaa kuolemaan. Lääkeainetta ei saa käyttää rytmihäiriöistä jo kärsivillä potilailla tai potilailla, joilla on maksan vajaatoiminta.

Synteesi

Domperidonin synteesin ensimmäisessä vaiheessa o-kloorinitrobentseeni reagoi 3-aminopropanolin kanssa muodostaen amiinijohdannaisen. Seuraavassa vaiheessa nitroryhmä pelkistetään ja muodostuva tuote reagoi natriumsyanaatin kanssa muodostaen bentsimidatsolonirakenteen. Tämä välituote reagoi 1,4-dikloori-2-nitrobentseenin ja 4-aminopiperidiinin reaktiotuotteen kanssa. Viimeisessä vaiheessa nitroryhmä pelkistetään ja muodostuva diamiini reagoi jälleen natriumsyanaatin kanssa muodostaen toisen domperidonin bentsimidatsolonirenkaista.
Paanajärven kansallispuisto

Paanajärven kansallispuisto on kansallispuisto Karjalan tasavallan luoteisosassa, Louhen piirissä Suomen rajan pinnassa. Puisto sijaitsee Suomelle ennen sotia kuuluneella Sallan-Kuusamon alueella, ja sen alueella sijaitsi aiemmin Paanajärven kylä.
Paanajärven kansallispuistossa on lähes koskematon luonto. Eläimistö ja kasvisto on runsasta ja maisemat erinomaiset. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1992 ja on 1 040 neliökilometrin laajuinen, heti rajan takana Suomessa on Oulangan kansallispuisto. 

Paanajärven kansallispuiston tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat Ruskeakallio, Kivakkakoski ja Kivakkatunturi, Mäntykoski, Nuorunen ja itse järvi, Paanajärvi.
Puisto on saanut WWF:n PAN Parks sertifikaatin.
Kansallispuistoon pääsyyn vaaditaan lupa. Sen voi lunastaa maksua vastaan kansallispuiston vierailijakeskuksesta, joka sijaitsee Pääjärven kylässä.

Paanajärvi

Puiston "helmenä" on Paanajärvi, joka on 24 km pitkä, 1,5 km leveä ja 128 m syvä. Puiston joissa on paljon koskia ja melkoisia vesiputouksia. Vesistöissä on paljon arvokalaa.
The Pink Phink

Juoni

Animaatiossa ei itse asiassa ole juonta, vaan siinä pikemminkin esitetään Vaaleanpunaisen pantterin tekemiä temppuja animaation toiselle päähenkilölle, valkoiselle miehelle. Tämä ajatus toimii monissa muissakin myöhemmissä Vaaleanpunainen pantteri -animaatioissa.
Animaatiossa Vaaleanpunainen pantteri ja valkoinen mies maalailevat taloa. Mies haluaa tehdä talosta sinisen, mutta Vaaleanpunainen pantteri haluaa arvattavasti vaaleanpunaisen talon. Animaation aikana näytetään useita erilaisia kohtauksia tähän liittyen, esim. molemmat maalaavat yhtä seinää siten, että yläosa on sininen ja alaosa vaaleanpunainen. Sitten sinistä maalia maalataan vaaleanpunaisen päälle ja toisinpäin. Lopussa käy niin, että mies ampuu vahingossa koko talon vaaleanpunaiseksi ja hautaa kaikki vaaleanpunaiset maaliämpärit. Tämä muuttaa maailman vaaleanpunaiseksi ja Vaaleanpunainen pantteri asettuu asumaan taloon ja maalaa miehenkin vaaleanpunaiseksi.
Meksikonsininaakka

Tuntomerkit

Meksikonsininaakka on 23–35 cm pitkä. Sillä on sininen vartalo ja musta pää sekä rinta. Kurkku on valkoinen ja silmän yläpuolelta kulkee valkea silmäkulmanjuova.

Levinneisyys

Meksikonsininaakkaa tavataan kotoperäisenä Lounais-Meksikossa Guerrerossa ja Oaxacassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 1 500–7 000 yksilöä. Lajin kannankehitys on laskeva elinympäristöjen häviämisen takia ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.

Elinympäristö

Meksikonsininaakka elää pääasiassa koskemattomissa, kosteissa vuoristometsissä, joissa kasvaa tammia ja kuusia. Guerrerossa laji elää 1 525–3 500 metrin ja Oaxacassa 2 000–2 600 metrin korkeudella, eikä lajille sopivia elinympäristöjä juuri ole alle 1 800 metrissä.

Elintavat

Meksikonsininaakka etsii ravintoa pareittain tai pienissä ryhmissä. Pesimäajan ulkopuolella meksikonsininaakka voi liittyä muiden lajien kanssa sekaparviksi. Pesintöjä on todettu huhtikuusta elokuuhun.
Bill Tilden

William Tatem Tilden II (10. helmikuuta 1893 Philadelphia, Pennsylvania – 5. kesäkuuta 1953 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän oli maailmanrankingin ykkönen vuosina 1920–1925. Tilden valittiin International Tennis Hall of Fame'iin vuonna 1959.
Urheilulehti arvioi hänet 2009 kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi homo- tai biseksuaaliseksi urheilijaksi. Hän voitti Wimbledonin kaksinpelimestaruuden kolmesti vuosina 1920, 1921 ja 1930 sekä nelinpelimestaruuden vuonna 1927.

Saavutukset

Amatöörina Bill Tilden osallistui 192 turnaukseen ja voitti niistä 138.
Velimatti Sutela

Velimatti Sutela on suomalainen jalkapallovaikuttaja, urheilutoimittaja ja -selostaja. Sutela selostaa mm. Eurosport-kanavalla Formula E -sarjan osakilpailuja.  Hän toimii nykyään FC Espoon toiminnanjohtajana. Hän valmentaa FC Espoon naisten edustusjoukkuetta.
Joni Hildén

Joni Hildén (s. 11. helmikuuta 1981) on suomalainen toimittaja, urheilun taustatoimija ja poliitikko. Hänellä on vuosien kokemus suomalaisesta seuratoiminnasta ja on ollut mukana niin jääpallossa kuin salibandyssa. Hildén oli ehdolla kevään 2017 kuntavaaleissa Sosialidemokraattien ehdokkaana Vantaalla.
Hän on edustanut salibandyseura Tikkurilan Tiikereitä vuodesta 2002 lähtien ja toiminut seurassa niin juniorivalmentajana kuin edustusjoukkueen joukkueenjohtajana. Lisäksi hän on toiminut seuran tiedottajana. Hänen ääntänsä on voinut kuulla Tiikereiden miesten ja naisten kotiotteluissa vuosien varrella, kun hän on toiminut seuran kuuluttajana. Tiikereiden lisäksi hän on salibandyssa edustanut Ylhästä ja AC HaKia. Hän toimi salibandyseura EräViikinkien tiedottajana.
Jääpallossa Hildén on toiminut vuodesta 2009 lähtien HIFK:n tapahtumajohtajana ja tiedottajana. Lisäksi Joni Hildén loi yhdessä Pasi Virtasen kanssa HIFK-Bandy TV:n. Ensimmäinen Bandy-TV:n lähetys nähtiin lokakuussa 2009 Ruotsissa pelatusta jääpallon Maailman Cupista. Hildén on toiminut selostajana HIFK-Bandyn vierasotteluissa. HIFK-Bandyn tiedottajana Hildén on ehtinyt saavuttaa kolme Suomen mestaruutta ja yhden SM-pronssin. Jääpalloliitto palkitsi Hildénin yhdessä Virtasen kanssa Vuoden mediateosta vuonna 2011.
Hildén on verkkosivusto Sportin Maailman päätoimittaja. Lisäksi hän on Salibandyareenan toimittajana.
Ulla Pursiheimo

Ulla Irmeli Pursiheimo, o.s. Huttunen (s. 4. toukokuuta 1944 Viipuri) oli suomalainen matemaatikko ja Turun yliopiston sovelletun matematiikan professori emerita. Hän oli professori 1971–1999. 
Pursiheimo on perehtynyt matemaattiseen optimointiin ja kontrolliteoriaan. Myöhemmällä urallaan hän keskittyi varsinkin opetuksen kehittämiseen. Pursiheimo oli ensimmäinen matematiikan naisprofessori Suomessa ja oli 2000-luvulle asti ainoa nainen, joka on Suomessa nimitetty professorin virkaan.
Pursiheimo valmistui ylioppilaaksi 1962, filosofian kandidaatiksi 1967, lisensiaatiksi 1970, väitteli tohtoriksi 1972 Turusta. Hän oli Turun yliopiston sovelletun matematiikan assistentti 1966–1972, lehtori 1972, apulaisprofessori 1972–1974 ja professori vuodesta 1974.
Optimaatit

Optimaatit (lat. optimates) oli Rooman tasavallan aikainen poliittinen ryhmittymä, joka edusti aristokraatteja. He pyrkivät rajoittamaan kansankokousten valtaa ja vahvistamaan harvainvaltaista senaattia. Kansankokouksiin turvannutta ryhmittymää puolestaan kutsutaan populaareiksi. Optimaatit ei ollut poliittinen puolue nykymerkityksessä, vaan hajanaisempi ryhmittymä. Kuuluisia optimaateiksi luettuja poliitikkoja olivat esimerkiksi Cicero, Sulla, Cato vanhempi, Titus Annius Milo ja Marcus Junius Brutus. Pompeius oli useimmiten optimaattien puolella, vaikka asettuikin heitä vastaan ensimmäisen triumviraatin aikana.