google/wiki40b huggingface dataset:
Stereoskopia

Stereoskopia on yhteisnimitys tekniikoille, joilla kaksiulotteiseen kuvaan voidaan luoda syvyysvaikutelma. Nämä niin kutsutut 3D- eli kolmiulotteiset kuvat perustuvat siihen, että ihmisen silmien välisen pienen etäisyyden vuoksi silmät näkevät kohteen hiukan erilaisista kulmista. Kolmiulotteinen vaikutelma voidaan saada aikaan valokuvien ja muiden kaksiulotteisen kuvien ohella myös elokuviin.
Stereoskopisten kuvien eli stereogrammien valmistuksen keksi ensimmäisenä Sir Charles Wheatstone vuonna 1838. Stereoskopiaa käytetään fotogrammetriassa sekä taiteessa ja viihteessä.
ISO 216

ISO 216 on kansainvälinen standardi, joka määrittelee papereiden koot.
Standardi saatiin alun perin Saksan standardivirastosta DIN:stä (Deutsches Institut für Normung) vuonna 1922. ISO 216 määrittelee A- ja B-sarjat ja ISO 269 kirjekuorissa käytettävän C-sarjan. Standardin paperikokojen korkeuden suhde leveyteen on aina yhden suhde kahden neliöjuureen, jolloin paperiarkki puolittamalla saadaan saman muotoinen pienempi arkki. Esimerkiksi kun A4-kokoinen arkki puolitetaan, saadaan A5-kokoinen arkki. Tästä seuraa myös sisällön skaalaamisen helppous: sisältö voidaan pienentää tai suurentaa koosta toiseen ilman että sen kuvasuhde vääristyy. Peruskoko A0:n pinta-alaksi on valittu yksi neliömetri. B0:n lyhyempi sivu on yksi metri. C-sarja on hieman suurempi kuin A-sarja, jotta A-kokoinen paperi mahtuu C-kokoiseen kuoreen.
I See You

Tausta

Yhtyeen laulaja Jamie Smith kertoi albumin muistuttavan hänen julkaisemaa In Colour - albumia vuonna 2015.  
Yhtye julkaisi 10. marraskuuta 2016 tiedotteen albumin julkaisupäivän ja kansikuvan Twitterissä.   Samana päivänä julkaistiin myös albumin ensimmäinen single, On Hold. Yhtye lähti vuonna 2017 albumin julkaisun jälkeen "I See You Tour" - kiertueelle, joka kesti tammikuusta heinäkuuhun.
Trondheimin satama

Trondheimin satama (norj. Trondheim havn, LOCODE: NO TRD) on Norjassa Trondheimin kaupungissa sijaitseva satama. Siitä huolehtii Trondheim Havn IKS -niminen yritys, joka toimii useamman seudun kunnan alueella. Vuonna 2012 satamassa kävi 57 risteilyalusta, joissa oli yhteensä 69 000 matkustajaa. Myös Hurtigruten pysähtyy säännöllisesti satamassa.
Vatnshyrna

Vatnshyrna (suom. ”Vatnshornin kirja”) on nimitys keskiaikaiselle islantilaiselle kokoelmakäsikirjoitukselle, joka on sisältänyt islantilaissaagoja. Nimen Vatnshyrna käsikirjoitukselle antoi islantilainen oppinut Arngrímur Jónsson (1568–1648) todennäköisesti sen luoteisislantilaisen tilan mukaan, missä käsikirjoitus tuolloin sijaitsi (Stóra Vatnshorn). Alkuperäinen Vatnshyrna tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728, mutta lähes kaikista sen sisältämistä saagoista oli ennen paloa ehditty tehdä kopioita.  
Vatnshyrna koottiin oletettavasti vuosien 1391 ja 1395 välisenä aikana. Käsikirjoitus on laadittu Pohjois-Islannissa, Víðidalstungassa,  asuneelle Jón Hákonarsonille, joka oli myös toisen suuren kokoelmakäsikirjoituksen, erityisesti kuningassaagoja sisältävän Flateyjarbókin omistaja. Myöhemmin Vatnshyrnasta tuli osa tanskalaisen historioitsijan Peder Resenin (k. 1688) kokoelmaa, josta käsikirjoitus siirtyi Kööpenhaminan yliopiston kirjastoon.

Vatnshyrnan erityispiirteitä

Vatnshyrnassa olevista saagoista ja tarinoista useimmat sisältävät runsaasti yliluonnollisia elementtejä, mikä on nähty osoitukseksi käsikirjoituksen laatijan tai työn tilaajan mieltymyksestä ihmetarinoihin. Käsikirjoituksen sisältämistä saagoista Flóamanna saga päättyy sukupuuhun, jossa saagan päähahmon jälkeläiset jäljitetään Jón Hákonarsoniin ja tämän vaimoon saakka. Ainakin kyseinen saaga on näin ollen ollut Jón Hákonarsonin näkökulmasta merkittävä juuri siksi, että sen voitiin katsoa kuvaavan hänen sukunsa esi-isiä.
Boris Gyllenbögel

Karl Volter Boris Gyllenbögel (30. maaliskuuta 1884 Kauhajoki – 22. kesäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen eversti, diplomaatti ja rehtori.
Gyllenbögelin vanhemmat olivat nimismies Karl Natanael Gyllenbögel (1859–1926) ja Alma Maria Rosenlund (1864–1941).
Gyllenbögel kävi Haminan kadettikoulun sekä Pietarin tykistöopiston ja Pietarin sota-akatemian. Hän palveli Venäjällä muun muassa keisari Nikolai II:n esikuntaupseerina sekä sotilastehtävissä Latviassa ja Liettuassa. Everstiksi Venäjän armeijassa ylennyt Gyllenbögel oli 1917 lyhyen aikaa Uudenmaan läänin kuvernöörinä mutta hän erosi virasta heinäkuussa 1917 kieltäydyttyään hajottamasta eduskuntaa Venäjän väliaikaisen hallituksen määräyksestä. Suomen itsenäistymisen jälkeen Gyllenbögel nimitettiin Suomen asiainhoitajaksi Puolaan 1919 ja hän toimi sitten Suomen ensimmäisenä lähettiläänä Varsovassa 1920-1921. Tämän jälkeen Gyllenbögel oli Suomen asiainhoitajana Moskovassa mutta hän joutui palaamaan Suomeen 1922 neuvostohallituksen vaatimuksesta ja hänen tilalleen Moskovaan nimitettiin Antti Hackzell.
Diplomaattiuransa jälkeen Gyllenbögel toimi sitten professori Yrjö Jahnssonin ja kouluneuvos Hilma Jahnssonin perustaman Helsingin suomalaisen yksityislyseon rehtorina 1924–1938 ja opetti koulussa kieliä. Koulu sai Gyllenbögelin mukaan kutsumanimen "Jylla" ja tämä lempinimi on säilynyt ja sen seuraajilla nykypäiviin saakka. Koulu toimii nykyisin Espoonlahden koulun ja Espoonlahden lukion nimillä.
Gyllenbögelin nuorempi veli Evald Alfons Rafael Gyllenbögel (s. 1889) oli lähetystöneuvos joka toimi muun muassa Suomen edustajana Kansainliitossa ja vuodesta 1932 ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä.
Farsta strand

Farsta strand on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu hallinnollisesti Farstan kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Larsbodan, Farstan, Fagersjön ja Farstanäsetin kaupunginosat sekä Huddingen kunta. Farsta strand muodostettiin vuonna 1956 ja nykyisin siellä on asukkaita noin 5100. Maa-alaltaan kaupunginosa on 1,56 neliökilometrin suuruinen. Kun alueelle alettiin vuonna 1901 rakentaa huviloita, kutsuttiin sitä nimellä Södertörns Villastad.
Metroaseman lisäksi Farsta strandin kaupunginosassa sijaitsee Tukholman paikallisjunan asema.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1938

Alkusarja

Alkusarjalohkojen kolme parasta etenivät jatkoon.
Leopold Daun

Leopold Daun (oik. Leopold Joseph Maria von und zu Daun, Thianon ruhtinas 24. syyskuuta 1705 Wien – 5. helmikuuta 1766 Wien) oli Itävallan marsalkka ja seitsenvuotisen sodan tärkeimpiä kenraaleja. Hän jää usein Preussin kuningas Fredrik II Suuren varjoon, vaikka Itävallan armeija olikin hänen johdossaan yhtä tehokas sotavoima kuin Preussinkin.

Elämäkerta

Leopold Daun aloitti sotilasuransa vuonna 1718 Sisiliassa espanjalaisia vastaan isänsä Philipp Daunin johtamassa rykmentissä. Hänestä tuli eversti vuonna 1725 ja 1734 kenraali. Daun otti osaa Puolan perimyssotaan palvellen Italiassa ja Reinin rintamalla ja vuosina 1737–39 hän taisteli turkkilaisia vastaan. Itävallan perimyssodassa 1741–48 hän palveli Sleesiassa Preussia vastaan ottaen osaa Hohenfriedbergin ja Soorin taisteluihin 1745. Myöhemmin hän palveli Karl Alexander Lothringenin alaisuudessa ranskalaisia vastaan. Hävityn sodan jälkeen Daun sai tehtäväkseen Itävallan armeijan uudistamisen. Marsalkan arvon hän sai vuonna 1754.

Seitsenvuotinen sota

Seitsenvuotisen sodan aikana Daun asetettiin armeijan johtoon vuonna 1757 tavoitteena Prahaa piirittäneen Fredrik Suuren lyöminen ja kaupungin vapauttaminen. Daun onnistuikin voittamaan Fredrikin Kolinin taistelussa 18. kesäkuuta 1757. Voitosta huolimatta hän jäi edelleen vähemmän lahjakkaan Karl Alexander Lothringenin varjoon, joka palasi armeijan johtoon. Daun oli mukana Breslaun ja Leuthenin taisteluissa. Leuthenissa kärsityn tappion jälkeen hän korvasi Lothringenin Itävallan armeijan johdossa.
Daun johti menestyksekkäästi Itävallan voimia Preussia vastaan vuosina 1758–60, mutta hävisi kuitenkin marraskuussa 1760 Torgaun taistelun, jossa haavoittui, ja hänen piti palata Wieniin toipumaan. Hän sai armeijan ylipäällikkyyden uudestaan vuonna 1762.
Daun oli aluksi kreivi, mutta peri myöhemmin isältään Thianon ruhtinaan arvon.
Thwomp

Thwomp on Super Marion vihollinen, joka esintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1988 videopelissä Super Mario Bros. 3. Thwomp on vihainen kivijärkäle, joka tömähtää maahan, kun Super Mario tulee hänen lähelleen. Thwomp on esiintynyt yli 20 eri Mario-pelissä. Thwomp oli alun perin vaaleansininen, mutta sittemmin Thwomp on alkanut esiintyä harmaana. Thwompeja tavatan yleensä linnoissa. Super Mario Bros. 3:ssa on esiintynyt myös neljä sivuttain liikkuvaa Thwompia.
Lähde: Http://nintendo.com
Medinet Habu

Medinet Habu voi paikannimenä viitata joko Ramses III:n kuolintemppeliin tai laajempaan temppelialueeseen sen ympärillä.

Historia

Medinet Habu on tärkeä egyptiläinen arkeologinen kohde ja turistinähtävyys nykyisen Luxorin länsirannalla.   Se oli Länsi-Theban hallintokeskus uuden valtakunnan loppuaikoina muinaisessa Egyptissä.
Medinet Habu oli varhaisimpia Amonin palvonnalle omistettuja paikkoja Theban alueella. Ramses III rakennutti Medinet Habuun kuolintemppelinsä, joka on alueen huomattavin yhä pystyssä oleva muistomerkki. Se rakennettiin Hatšepsutin ja Thutmosis III:n rakennuttaman Amonille omistetun temppelin viereen.
Ten Years After

Ten Years After on Nottinghamista Englannista kotoisin oleva blues rock -yhtye.
Yhtye nimettiin 1966, sen toimittua ensin nimellä Jaybirds. Maailmanmaineeseen yhtye nousi elokuussa 1969 esityksellään Woodstockin festivaaleilla, jossa taltioidussa elokuvassa yhtye esittää legendaariseksi nousseen kappaleen ”I’m Going Home”. Yhtyeen kantaa ottava laulu "I'd Love to Change the World" saavutti pientä listamenestystä USA:ssa vuonna 1971. Yhtyeen soolokitaristi Alvin Lee jätti yhtyeen 1975 keskittyäkseen soolouraansa, mutta palasi ajoittain takaisin kokoonpanoon. Vuonna 1989 yhtye palasi yhteen levyttämään albumin About Time. Lyhytkestoisia yhdistymisiä on tapahtunut vuosina 1997–1999, minkä jälkeen jäsenten tiet erkanivat nähtävästi lopullisesti.
Vuonna 2002 yhtyeen kolme jäljelle jäänyttä jäsentä valitsi uuden kitaristin, nimeltään Joe Gooch. Uusi kokoonpano esiintyy ahkerasti ja on tehnyt kolme albumia.
Suomessa Ten Years After on esiintynyt muun muassa Helsingin Kulttuuritalolla 3.12.1969, Järvenpään Puistobluesissa 1997, Turussa Down By The Laiturissa 1999 ja Äänekosken Keitelejazzeilla 2014.
Akasialepinkäinen

Koko ja ulkonäkö

Akasialepinkäinen kasvaa noin 17 cm pitkäksi. Linnun vatsa ja selkä ovat väriltään vaaleanruskeat. Siivet ovat punaruskeammat. Päässä on mustareunainen valkea silmäkulmajuova. Pyrstö on pitkä.

Elinympäristö

Akasialepinkäinen elää metsissä ja pensaikkomailla pääosin aluskasvillisuuden seassa. Erityisesti laji pitää akaasian ja muiden leveälehtisten puiden muodostamista tiheiköistä. Laji ei yleensä elä yli 1 500 metrin korkeudessa ja puuttuu myös alueilta, joiden vuotuinen sademäärä on alle 20 cm

Elintavat ja ravinto

Akasialepinkäiset elävät pääasiassa yksin tai pareittain. Naaras munii 2–4 munaa syys-maaliskuussa.
Pythagoralaisista

Pythagoralaisista (muinaiskreikaksi Περὶ τῶν Πυθαγορείων, Peri tōn Pythagoreiōn) oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka käsitteli nimensä mukaisesti pythagoralaista filosofiaa. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.
Antiikin lähteet mainitsevat Aristoteleen nimissä vaihtelevasti yhden tai kaksi pythagoralaisuutta käsittelevää teosta. Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosluettelossa mainitaan teokset Vastine pythagoralaisille (Πρὸς τοὺς Πυθαγορείους, Pros tous Pythagoreious) ja Pythagoralaisista, joista kumpikin käsitti yhden kirjan. Hesykhios puolestaan mainitsee vain teoksen Pythagoralaisista. Ibn Abi Usaibia ja Aleksanteri Afrodisiaslainen taas mainitsevat kahden kirjan laajuisen pythagoralaisuutta käsittelevän teoksen. Tutkijat ovat arvelleet, että teoksia olisi alun perin ollut kaksi, mutta ne olisi myöhemmin muokattu yhdeksi kaksi kirjaa käsittäväksi teokseksi, jonka myöhemmät kirjailijat tunsivat.
Edellä mainittujen henkilöiden lisäksi jommankumman teoksista mainitsevat ainakin Simplikios ja Themistios. Aristoteles itse viittaa teokseen Metafysiikassaan.
Alkuperäinen Pythagoralaisista-teos on ilmeisesti sisältänyt tietoa Pythagoraasta ja pythagoralaisista itsestään sekä näiden koulukuntaan liittyvistä perinteistä ja legendoista, mutta ei niinkään filosofista aineistoa. Vastine pythagoralaisille puolestaan vaikuttaa käsitelleen pythagoralaisia oppeja kriittisesti. Aristoteles käsittelee pythagoralaisuutta kriittisesti myös Metafysiikassaan. Aristoteles ei todennäköisesti käyttänyt kirjallisia lähteitä, mutta hänellä oli käytettävissään paljon suullista tietoa pythagoralaisuudesta.
Teoksesta tunnetaan 17 katkelmaa, jotka ovat säilyneet muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden teoksissa. Osan luotettavuus on kuitenkin kyseenalainen, sillä esimerkiksi myöhemmät uusplatonilaiset filosofit sovittivat muiden teoksia melko vapaasti omiin tarkoituksiinsa. Alkuperäisestä Pythagoralaisista-nimisestä teoksesta peräisin olevat katkelmat käsittelevät muun muassa pythagoralaisia symboloita eli Pythagoraan nimiin pantuja suullisia opetuksia. Teoksesta Vastine pythagoralaisille peräisin olevat katkelmat voidaan puolestaan jakaa kahteen ryhmään: ensimmäiseen kuuluvat käsittelevät lukuja ja lukuteoriaa, toiseen kuuluvat kosmologiaa ja tähtitieteellisiä ongelmia.
Aristoteles kirjoitti pythagoralaisia käsittelevän teoksen lisäksi myös useita muita teoksia, jotka olivat keskittyneet aiempien filosofien oppeihin. Näistä on säilynyt katkelmia myös kahdesta muusta teoksesta, teoksista Arkhytaan filosofiasta ja Demokritoksesta.
Pitkäjärvi (Virrat, Pitkäjärvenperä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,9 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,1 metriä mpy.
Harriet Howard

Harriet Howard (1823 – 19. elokuuta 1865) syntyjään Elisabeth Ann Haryett oli Ranskan toisen keisakunnan keisari Napoleon III:n merkittävä taloudellinen tukija hänen pyrkiessään valtaan sekä tämän rakastajatar.
Elisabeth Ann Haryett karkasi kotoaan 15-vuotiaana elääkseen tunnetun jockeyn, Jem Masonin luona Lontoossa. Saatuaan työtä näyttelijänä hän otti käyttöön nimen Harriet Howard. Hän kohtasi uuden rakkauden 18-vuotiaana, tällä kertaa henkivartiokaartin majurin Mountjoy Martynin. Suhteesta syntyi poika, Martin Constantin Haryett. 
Kastetilaisuudessa Howard väitti pojan olevan hänen vanhempiensa lapsen. Koska oli välttänyt skandaalin, kiitollinen Martyn lahjoitti suuren rahasumman Howardille. 
Louis Napoléon Bonaparte ja Harriet Howard tapasivat vuonna 1846 Lady Blessingtonin järjestämissä juhlissa. Louis Napoleon oli tuolloin vallantavoittelija ja Howard ryhtyi rahoittamaan hänen hankkeitaan. Napoleon tuotatti kaksi edellisestä suhteesta syntynyttä poikaansa, Alexandre Louis Eugènen ja Louis Ernest Alexandren Howardin kasvatettaviksi. 
Vuonna 1848 Louis Napoléon valittiin Ranskan presidentiksi ja Howard muutti kolmen pojan kanssa Pariisiin lähelle presidentinpalatsia. Pariisissa hän yritti pitää itsensä poissa julkisuudesta ja eli presidentin rakastajattarena. Hänellä oli vaarallinen kilpailija, prinsessa Mathilde, Louis Napoléonin serkku ja entinen kihlattu. Howard tuki rahallisesti myös Louis Napoléonin vallankaappausta vuonna 1851. Louis Napoléon julisti itsensä kansanäänestyksen jälkeen keisariksi seuraavana vuonna ja Howard jäi taka-alalle keisarin elämässä. 
Kun Napoleon III avioitui Eugnéie de Montijon kanssa, Howard siirrettiin Le Havreen ja keisari hävitytti paljon heidän kirjeenvaihtoaan.
Napoleon III:n avioliitto ajautui pian vaikeuksiin. Keisari maksoi velkansa Howardille ja myönsi hänelle arvonimen comtesse de Beauregard ja antoi hänelle asunnoksi Chateāu de Beauregadin palatsin läheltä Versaillesiin johtavaa tietä. Howard ja keisari uusivat suhteensa.
Vuonna 1854 Howard solmi kuitenkin avioliiton englantilaisen kapteeni Clarence Trelawnyn kanssa. Napoleon III:n kaksi poikaa lähetettiin takaisin äidilleen. Trelawny oli hevosten kasvattaja ja käytti Howardin rahoja liiketoiminnsa. Howardin ja Trewlaneyn avioliitto ei kuitenkaan kestänyt, he saivat avioeron Howardin kuolinvuonna. 
Pojalleen Matinille Howard ei koskaan paljastanut tämän isää, vaikka tämä kysyi sitä julkisesti. Napoleon III aateloi pojan tämän ollessa aikuinen ja hän sai arvonimen comte de Béchêvet.
Kaija Rahola

Ura

Kaija Rahola syntyi Tampereella musikaaliseen perheeseen. Valmistuttuaan ylioppilaaksi hän alkoi suunnitella laulajanuraa, mutta pyrki lopulta elokuvaan. Hän lähetti sisarensa kannustamana kirjeen valokuvansa kera ohjaaja Valentin Vaalalle vuonna 1939. Vaala luki kirjeen palattuaan Aulangolta Helsinkiin näyttelijä Sirkka Sarin traagisen onnettomuuden jälkeisenä päivänä heinäkuun lopulla 1939 ja kutsui Raholan koekuvauksiin. Talvisodan jälkeen Rahola ura lähti nousuun, kun hänet otettiin Suomi-Filmiin. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli avustajana elokuvassa Vihreä kulta, jossa pääosia näyttelivät Hanna Taini ja Olavi Reimas.
Jatkosodan aikaan Rahola työskenteli näyttelemisen ohessa maanpuolustuksessa lottana Vaasassa.
Rahola näytteli 1940-luvulla kahdeksassa elokuvassa. Hän teki merkittäviä osia sekä draamaelokuvissa että romanttisissa komedioissa. Lehdistön käyttämät kuvaukset hänestä olivat ”tyttömäinen” ja ”suloinen”. Rahola sai myönteisiä arvioita sivuosastaan elokuvassa Antreas ja syntinen Jolanda.
Raholalla oli kaunis lauluääni, jota hän toisinaan hyödynsi roolihahmoissaan. Harjoituksiin kuului säännöllisiä laulutunteja Hanna Granfeltin opetuksessa. Elokuvassa Morsian yllättää vuonna 1941 Rahola lauloi osan kappaleesta ”Seitsemän tuntia onnehen”.
Raholan viimeinen merkittävä roolisuoritus oli kartanonneito Ringa Littow Vaalan ohjaamassa kauhuromanttisessa elokuvassa Linnaisten vihreä kamari.

Yksityiselämä

Rahola avioitui vuonna 1941 ohjaaja ja vänrikki Viljo Lampelan kanssa, joka jatkosodan aikaan toimi hävittäjälentäjänä ja työskenteli Suomi-Filmin lyhytelokuvaosastolla. Pariskunnalle syntyi viisi lasta. Heistä kolmas on oopperalaulaja Pirkkoliisa Tikka, joka on muun muassa esiintynyt Spede Pasasen elokuvissa, ja neljäs Pekka Lampela, joka toimi Uuno Turhapuro -elokuvien äänittäjänä. 
Raholan perhe asui Helsingin Huopalahdessa. Kesiä perhe vietti Ruovedellä, jossa Kaija Rahola kuoli syöpään 42-vuotiaana.
Dead City Klowns

Dead City Klowns on 1990-luvulla vaikuttanut suomalainen hard rock -yhtye, joka julkaisi kaksi albumia. Ensisinglellään se käytti nimeä D. C. Klowns.
Porista kotoisin olleen yhtyeen ensimmäisen singlen julkaisi paikallinen pienlevy-yhtiö My Way Records. Tämän jälkeen Dead City Klowns sai levytyssopimuksen EMI Finlandille, jonka Parlophone-levymerkille yhtye teki yhden singlen ja albumin. Esikoislevy sai kohtalaiset arvostelut muun muassa englantilaiselta Kerrang!-lehdeltä, mutta jäi kuitenkin Dead City Klownsin ainoaksi EMI:n julkaisemaksi albumiksi. Yhtyeen toinen albumi ilmestyi pienellä saksalaisella levymerkillä. 
Keväällä 2014 Dead City Klowns ilmoitti 20 vuoden tauon jälkeen tekevänsä paluun lavoille esiintymällä Porissa järjestettävällä Porispere-festivaalilla. Samassa yhteydessä julkaistaan myös yhtyeen uusi EP Sweet Insanity.
Dead City Klowns julkaisee odotetun uuden albumin Last Fight helmikuun 1. päivä (2019). Uusi levy sisältää 12 biisiä, mukana on myös kappaleita päivitettyinä versioina vuoden 1991 debyyttialbumilta At the Suicide Circus ja vuoden 1993 Like Father, Son and Holy Spirit albumilta.
Vasili Molodtsov

Vasili Aleksandrovitš Molodtsov (ven. Василий Александрович Молодцов, komiksi Сандрӧ Васьӧ, Sandrö Vaśö; 13. tammikuuta 1886 – 31. elokuuta 1940) oli komilainen kielitieteilijä.
Molodtsov syntyi Syktyvkarin lähellä sijaitsevassa Tentjukovon kylässä. Vuonna 1907 hän valmistui Totman opettajaseminaarista ja toimi sen jälkeen opettajana. Vuosina 1911–1913 hän opiskeli Pietarin opettajainstituutissa.
Vuonna 1918 Molodtsov laati ns. Molodtsovin aakkoset, joita käytettiin komin kielen kirjoittamiseen vuodesta 1920 lähtien. Ensimmäinen tällä aakkostolla julkaistu kirja oli Molodtsovin laatima aapinen Lyd’d’yśny velödčan. 1920- ja 1930-luvuilla Molodtsov laati kominkielisiä oppikirjoja ja opetusohjelmia, osallistui kirjakielen normien kehittämiseen sekä toimi opettajaopiston opettajana. 1930-luvun alussa Molodtsovin aakkosto korvattiin latinalaisella kirjaimistolla, mutta siihen palattiin lyhyeksi aikaa vuosina 1936–1938.
Vuonna 1938 Molodtsov pidätettiin syytettynä ”porvarillisesta nationalismista”. Hänet tuomittiin vankileirille, jossa hän kuoli vuonna 1940.
S 2 (sukellusvene)

Rakentaminen

Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1935 ja otettiin palveluskäyttöön 23. syyskuuta 1936.

Palveluskäyttö

Alus upposi 3. tammikuuta 1940 talvisodan aikana ajettuaan miinalaiva Louhen laskemaan miinoitteeseen Märketin lähistöllä. Märketin majakanvartija J. A. Eckerman näki sukellusveneen ja sen hävittyä näkyvistä kuuli räjähdyksen. Turmassa kuoli aluksen 50-henkinen miehistö. Ruotsalaisten arkistolähteiden mukaan alus upposi Ruotsin vesillä ruotsalaisten miinaan.
Ahvenanmaalais-ruotsalainen sukellusryhmä kertoi 9. kesäkuuta 2009 Ålandstidningenin mukaan löytäneensä hylyn Ruotsin ja Suomen aluevesirajan tuntumasta Ahvenanmereltä.
Jeongseon Downhill

Reitti

Jeongseon Downhillin ja samalla miesten syöksylaskun lähtöpaikka sijaitsee 1 370 metriä merenpinnan yläpuolella, naisten syöksylaskun lähtöpaikka sijaitsee 1 275 metriä merenpinnan yläpuolella. Syöksylaskuradat muodostuvat pitkistä S-mutkista kumpuilevassa maastossa. Radalla on neljä hyppyriä, joista lennetään suhteellisen korkealle ja pitkälle. Radalla ei ole pitkiä liukuosuuksia.
Radan ainoa varsinainen lyhyt liukuosuus on heti lähdön jälkeen, jonka jälkeen tulee Dragon Ridge (Lohikäärmeen harjanne), se on ulospäinkalteva rinteen kohta ja siinä on teräviä kumpuja, joista laskija lähtee ilmaan. Ennen Dragon Ridgeä on naisten syöksylaskun lähtöpaikka. Dragon Ridgen jälkeen tulee radan ensimmäinen varsinainen hyppyri Gariwang Jump. Miesten super-G:n lähtö on hyppyrin kohdalla ja naisten super-G:n lähtö hyppyrin jälkeen. Gariwang Jumpia seuraavien S-mutkien jälkeen tulee Dragon Claw Jump (Lohikäärmeen kynsi hyppyri).
Dragon Claw Jumpin jälkeen rinne menee Blue Dragon Valley’hyn (Sinisen lohikäärmeen laakso), se on suhteellisen tasainen osuus. Miesten rinne menee Blue Dragon Valleyssä kapean kurumaisen kohdan lävitse, kun naisten rinne kulkee avarammasta kurusta pienen metsäsaarekkeen oikealta puolen. Radat yhtyvät Magic Tree -kohdassa, jossa miehillä on laskusuunnan takia haastava hyppyri. Magic Treen jälkeen alkaa radan tiukin oikea-vasen S-mutka, joka hidastaa vauhtia ennen viimeistä Arirang Jump -hyppyriä.
Arirang Jumpin jälkeen on lyhyt loppuliuku ennen maalia, joka sijaitsee 545 metriä merenpinnan yläpuolella. Miesten syöksylaskurinne on 2 965 metriä pitkä ja naisten 2 775 metriä pitkä.