google/wiki40b huggingface dataset:
Arthur Andersen

Arthur Andersen oli yksi maailman suurimmista tilintarkastusyrityksistä, joka perustettiin vuonna 1913 Chicagossa. Enron-skandaalin seurauksena yhtiö luopui toimiluvastaan vapaaehtoisesti 2002. Arthur Andersenin konsultointidivisioona, Andersen Consulting eriytyi omaksi yhtiökseen 1989, itsenäistyi 2000 ja otti uudeksi nimekseen Accenture 1.1.2001.

Historia

Yrityksen perusti Arthur Andersen nimellä Andersen, DeLany & Co vuonna 1913. Konsultointiosaston erottaminen omaksi yhtiökseen aloitettiin vuonna 1997. Vuonna 2001 sen liikevaihto oli 9,3 miljardia dollaria ja sillä oli 85 000 työntekijää 84 maassa.
Yhtiön Yhdysvaltain ulkopuoliset toimistot yhdistyivät KPMG:een
Zied Derbali

Maajoukkueura

Derbali sai ensimmäisen maajoukkuekutsunsa 1. lokakuuta 2009. Hän pelasi kuitenkin ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 29. toukokuuta 2011 harjoitusottelussa Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan.
Kilin kunta

Kuntajaon kehitys

Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Stora Kilin ja Frykerudin maalaiskunnat jäivät ennalleen, mutta Boda ja Brunskog yhdistettiin Brunskogin "suurkunnaksi".
Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Stora Kil, Frykerud ja Bodan seurakunta Brunskogista yhdistettiin nykyiseksi Kilin kunnaksi. Loppuosa Brunskogia liitettiin Arvikan kuntaan.
Stora Kilin maalaiskunnassa oli vuosina 1901–1962 Kilin taajaväkinen yhdyskunta.

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Stora Kilin maalaiskunnan vaakuna. Myös Brunskogin maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Blue Star Ferries

Historia

Blue Star Ferries perustettiin vuonna 1965 nimellä Strintzis Lines. Attica Group osti suuren osuuden varustamosta, ja sen uudeksi nimeksi tuli Blue Star Ferries vuonna 2000.
Juovakenguru

Käytös

Juovakenguru on sosiaalinen yöeläin ja elää yleensä ryhmissä pesimisalueella. Pesät sijaitsevat tiheiköissä ja tiheiden pensaiden alla. Lajin urokset ovat erittäin aggressiivisia; aggressiivisuus ilmenee erityisesti urosten kesken ravinnosta taisteltaessa.

Ulkonäkö

Juovakengurut ovat pienikokoisia; ne painavat noin 1,7 kg, naaraat ovat hieman uroksia painavampia. Kengurut ovat päästä häntään 80 cm:n pituisia, josta hännän pituus on noin puolet (keskimäärin 37,5 cm). Kuono on lyhyt ja turkki on pitkä ja harmaa, jossa on keltaisia ja hopeita täpliä. Alavatsalla turkki muuttuu vaaleamman harmaaksi. Selän puolella turkissa on keskiselältä lähteviä mustia raitoja, jotka jatkuvat aina hännän alkuun asti.

Ravinto

Juovakenguru on kasvinsyöjä ja saa suurimman osan tarvitsemastaan nesteestä syömistään kasveista. Ruokavalio koostuu erilaisista ruohoista, hedelmistä sekä muista syötävistä kasveista.

Lisääntyminen

Kiima-aika alkaa joulukuussa ja päättyy syyskuussa. Juovakenguru tulee lisääntymiskykyiseksi vuoden iässä mutta lisääntyy yleensä vasta toisena elinvuotenaan. Tiineys kestää muutaman kuukauden. Poikasia syntyy normaalisti vain yksi, mutta joskus naaras synnyttää vuoden aikana kahdesti. Poikaset pysyvät naaraan pussissa puoli vuotta, jonka jälkeen naaras hoitaa poikasta vielä kolmisen kuukautta. Tilanteissa, jossa poikanen kuolee, on joillakin naarailla toinen sikiö, josta voidaan synnyttää uusi poikanen.
Carl Henrik Strandberg

Carl Henrik Strandberg (18. maaliskuuta 1780 Pohja – 25. huhtikuuta 1865 Karjaa) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija.
Strandbergin vanhemmat olivat Uudenmaan jalkaväkirykmentin vääpeli Henrik Strandberg ja Kristina Juliana Muur. Isä Henrik hankki vuonna 1794 maatilan Kiskon kirkonkylästä ja ryhtyi viljelemään sitä. Carl Henrik kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1796. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1801, maisteriksi 1802 ja hänet vihittiin papiksi 1805. Opiskeluaikanaan Strandberg toimi yksityisopettajana yhteensä 47 oppilaalle.
Strandberg toimi Karjaan kirkkoherran apulaisena 1805–1807, Uudenmaan jalkaväkirykmentin ylimääräisenä pataljoonansaarnaajana 1807–1809, Kiskon kirkkoherran apulaisena 1809–1811. Dragsfjärdin vt. kappalaisena 1811–1815 ja Västanfjärdin vt. kappalaisena 1815–1816. Hän oli Tenholan vt. kirkkoherrana 1816–1818, Kosken tehtaansaarnaajana 1818–1819 ja Karunan kappalaisena 1819–1824. Strandberg oli sitten kirkkoherrana Lopella 1824–1833 ja Karjaalla 1833–1865. Hän sai rovastin arvon 1829 ja hänestä tuli vt. lääninrovasti 1840 ja vakinainen lääninrovasti 1843. Teologian kunniatohtorin arvo hänelle myönnettiin 1857.
Strandberg toimitti arkkipiispa Jacob Tengströmin keräämän aineiston pohjalta kaksiosaisen Turun hiippakunnan kirkonpaimenten matrikkelin Åbo stifts herdaminne I-II.
Strandberg oli naimisissa 1818–1853 Charlotta Kristina Fridénin kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni uusiin naimisiin 1857 Juliana Margareta Dahmin kanssa. Strandbergin poika Ernst Fredrik Teodor Strandberg (1824–1898) oli Karjaan kirkkoherrana 1875–1898.
Geok-Tepe

Geok-Tepe (ven. Геок-Тепе) eli Gökdepe on entinen turkmeenien linnoitus Turkmenistanissa, noin 45 km Ašgabatista luoteeseen. Nykyisin paikalla sijaitseva taajama on Turkmenistanin pääväylien, transkaspian rautatien ja M37-valtatien (E60) varrella.
Victor Osimhen

Victor James Osimhen (s. 29. joulukuuta 1998 Lagos) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lilleä.
Osimhen siirtyi kotimaastaan saksalaisseura Wolfsburgiin tammikuussa 2017. Hän pelasi Bundesliigassa kahden kauden aikana 14 ottelua, Kesällä 2018 hän siirtyi Belgian liigassa pelaavaan Charleroihin, jossa hän pelasi 34 liigaottelua ja teki 19 maalia. Kesällä 2019 Charleroi lunasti Osimhenin omistukseensa mutta myi hänet pian ranskalaisseura Lilleen. Kaudella 2019–2020 Osimhen on tehnyt kahdeksassa ensimmäisessä liigaottelussaan kuusi maalia ja teki maalin myös toisessa Mestarien liigan ottelussaan englantilaisseura Chelseaa vastaan.
Osimhen oli voittamassa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuonna 2015. Hän teki vähintään yhden maalin Nigerian kaikissa seitsemässä ottelussa ja oli turnauksen paras maalintekijä kymmenellä maalillaan. Hän pelasi ensimmäisen kerran Nigerian miesten maajoukkueessa kesäkuussa 2017 Togoa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia mutta pääsi pelaamaan vain pronssiottelussa 45 minuutin ajaksi. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki syyskuussa 2019 ystävyysottelussa Ukrainaa vastaan.
Radmila Manojlović

Radmila Manojlović (serb. Радмила Манојловић) (s. 25. elokuuta 1985 Požarevac, Serbia, Jugoslavia) on serbialainen pop folk-laulaja. Kasvaessaan kylässä nimeltään Četereže, hän alkoi laulaa klubeissa ja häissä ympäri Serbiaa (ansaitakseen rahaa perheelleen, jolla oli taloudellisia vaikeuksia) heti kun oli käynyt peruskoulun. Opiskeluaikanaan lukiossa hän oli yksi parhaita oppilaita.
Vuonna 2004 hän aloitti kilpailun nimeltä Zvezde Granda (Grandin tähdet), joka on yksi suurimmista kilpailuista nuorille folk ja pop laulajille Serbiassa (itse kilpailu muistuttaa Idols-kisaa). Hän pääsi kilpailussa semifinaaliin, mutta putosi ennen finaalia. Kuitenkin vuonna 2007 hän yritti vielä ja tuli finaalissa toiseksi. Hänestä tuli yksi Serbian suosituimmista folk-laulajista, vaikka hän on julkaissut vain kaksi kappaletta: ”Nikada više” (”Ei koskaan enää”), albumilla 12 muun finalistin ja semifinalistin kanssa ”Bole ove usne neverne” (”Nämä uskottomat huulet satuttavat”), esiintyi ”Grand festivaaleilla”, Serbian suurimmalla folk-festivaalilla. Molemmat kappaleet ovat erittäin suosittuja entisen Jugoslavian maissa, kun taas ”Nikada više” on valittu vuoden 2007 kappaleeksi.
Tällä hetkellä hän on kiertueella kuuden muun finalistin kanssa Zvezde Granda -kisasta (koko Serbia, Makedonia, Montenegro, Bosnia & Herzegovina, Slovenia, Itävalta ja Sveitsi). Konsertit houkuttelevat tuhansia nuoria. Radmila on tullut kuuluisaksi hänen erittäin energisestä live-esiintymisestään. Samaan aikaan hän opiskelee taloutta Belgradissa ja valmistelee ensimmäistä albumiaan serbialaisen säveltäjän Dragan Brajović Brajan kanssa.
Manojlovic seurustelee serbialaislaulaja Milan Stankovićin kanssa.
Hifi (lehti)

Hifi oli vuonna 1978 perustettu viihde-elektroniikan harrastajille tarkoitettu erikoislehti. Lehden päätoimittaja oli Pekka Koistinen vuosina 1978–1995, Lauri Kotilainen 1995–2004 ja Marko "Hifi" Haikonen 2004–2006. Lähes koko olemassaoloajan lehdessä vaikutti voimakkaasti toimittajana ja tutkimuspäällikkönä Pekka Tuomela. Myös Yleisradion äänisuunnittelija Jaakko Eräpuun sokkokuunteluarviot tulivat tutuksi tuhansille lukijoille.

Historia

Lehden linja oli 1980- ja 1990-luvuilla varsin kuluttajavalistushenkinen, ja lehti julkaisi hifi-laitteiden rakennusohjeita. 1980- ja 1990-luvuilla Hifi-lehti kävi väittelyä Musiikin Ääni -lehden kanssa, jonka lähestymistapa äänentoistolaitteita kohtaan oli subjektiivinen; laitteet testattiin hyvin pitkälle "fiilispohjalta", kun Hifi-lehti puolestaan oli objektiivinen ja luotti pitkälle VTT:n ja TKK:n mittaustuloksiin. Lehtien välille syntyi joksikin aikaa "kolumnisota", kunnes Musiikin Ääni kaatui 1990-luvun alun laman vuoksi.
2000-luvulle tultaessa hifi-harrastuksen suosio alkoi jonkin verran hiipua tietotekniikan esiinmarssin vuoksi, mutta toisaalta kotiteatteriharrastus piti lehteä pinnalla. Joulukuussa 2006 lehden kustantaja, Sanoma-konserniin kuulunut Sanoma Magazines Finland liitti Hifi-lehden MikroBittiin. Hifi-lehden tilalle kuitenkin perustettiin osittain entisten voimien turvin Hifimaailma-lehti.
Slovakian vaakuna

Slovakian vaakunan on Slovakian tunnus. Vaakuna määritellään perustuslaissa lipun, hymnin ja kansallisen sinetin ohella. Vaakunasta tuli itsenäisen Slovakian symboli 1. tammikuuta 1993.
Vaakunassa on punaisella pohjalla hopeinen kaksoisristi, joka kohoaa kolmen sinisen vuoren huipun keskeltä. Risti on Lothringenin risti, jossa alempi poikkiristi on ylempää pidempi. Kristinuskon slaaveille tuoneet Kyrillos ja Methodios käyttivät perinteen mukaan tällaista ristiä. Kolme vuorta symbolisoivat Slovakian kolmea vuoristoketjua, Ylä-Tatraa, Matala-Tatraa ja Malá Fatraa.
Vaakunaa käytetään myös osana Slovakian lipussa. Kansallisessa sinetissä vaakunaa ympäröi teksti ”Slovenská Republika”, ”Slovakian tasavalta”.
Kari-Petteri Kakko

Kari-Petteri Kakko (s. 1976 Tampere) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänen näkyvimpiin julkisiin teoksiin kuuluvat Turun uuden Myllysillan neljässä kulmassa sijaitseva veistosryhmä Tähtiin tähyävät, joka paljastettiin Turku-päivänä syyskuussa 2013.
Tampereen Hervannan lähiössä kasvanut Kakko opiskeli Turun piirustuskoulussa. Turussa asuva Kakko tunnetaan esittävistä, usein sarjakuvamaisista veistoksistaan. Niiden vastapainona hän tekee abstrakteja maalauksia.
Vuodenvaihteessa 2013–2014 Kakko esitteli Myllysillan veistosten syntyprosessia näyttelyssä Näin tähtiin tähysin. Tähtiin tähyäjät -veistosryhmän synnystä tehtiin myös 28-minuuttinen dokumenttielokuva.
Kakon edellinen näyttely Auran Galleriassa, vuodenvaihteessa 2009–2010, oli nimeltään Animania & Huuto yx kax. Vuodenvaihteessa 2010–2011 Kakko oli mukana Jöötti ry:n kuvanveistäjien yhteisnäyttelyssä Hehku Aboa Vetus & Ars Nova -museossa Turussa. Huhtikuussa 2013 Kakon näyttely KÄ-SIS-TÄ – taidetta tavaaville oli esillä helsinkiläisessä Tila-galleriassa.
Simon Lelic

Simon Lelic (s. 1976, Brighton) on englantilainen kirjailija. Lelic on opiskellut Exeterin yliopistossa historiaa ja valmistumisensa jälkeen myös journalismia. Kirjailijan uransa ohella hän työskentelee yksityisyrittäjänä. Lelic on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär.
Yksityisyrittäjyyden ohessa Lelic ryhtyi kirjoittamaan. Kirjoittamista hän kuvailee hauskaksi ja hyödyttömäksi, mutta toisaalta tärkeäksi ja hyödylliseksi. Lelicin teosten päähenkilö joutuu usein yksin kohtaamaan yhteisön häneen kohdistamat paineet. Lopputulos ei usinkaan lohdullinen.
Vuonna 2011 Leliciltä ilmestyi suomennettuna hänen esikoisteoksensa Katkeamispiste (Rupture, suom. Terhi Kuusisto). Teos kertoo ahdistavasta ryhmäytymisestä, henkisestä ja ruumiillisesta kiusaamisesta ja kuinka se päättyy lopulta traagisesti. Teos kuvaa kuinka passiiviset sivustakatsojat mahdollistavat kiusaamisen ja kuinka ongelmien aiheuttajaksi valitaan syntipukki. Teos on lohduton: tarinan lopussa ongelmille ei löydy ratkaisua.
Seuraava teos, Laitos (The Facility, suom. Terhi Kuusisto) kertoo viranomaisten aiheuttamasta painajaisesta. Tavallinen mies, hammaslääkäri Arthur Priestley, joutuu ilman mitään syystä turvallisuusviranomaisten pidättämäksi. Teos antaa lohduttoman kuvan tavallisen kansalaisen mahdollisuuksista puolustaa oikeuksiaan valtion turvallisuuskoneistoa vastaan.
Uusimmassa teoksessaan Tuomiossa päähenkilönä on asianajaja joka asuu nimettömäksi jäävässä pikkukaupungissa. Kaupungissa tapahtuu koko yhteisöä kuohuttava murha ja päähenkilö ottaa murhaajan puolustettavakseen. Yhteisö kohdistaa vihansa asianajajaan ja hänen perheeseensä.
Sokkopingis

Sokkopingis on näkövammaisille henkilöille suunniteltu mailapeli, jossa pelivälineenä käytetään kovamuovista, teräshauleja sisältävää ja hieman tennispalloa pienempää palloa. Pallo pyritään lyömään hieman pöytätennismailaa muistuttavalla kovapintaisella mailalla suorakaiteen muotoisen pelipöydän päässä sijaitsevaan maaliin. Pelaajien silmät on peitetty läpinäkymättömäksi tummennetuilla laskettelulaseilla, joten pelaajat torjuvat vastustajan lyömää palloa pitkälti kuuloaistin avulla.
Erät pelataan 11 pisteeseen. Pisteitä saa paitsi vastustajan maaliin osumisesta (2 pistettä) myös siitä, että pallo menee vastustajan lyönnistä tai hänen kauttaan kentän laitojen yli tai osuu kentän keskellä olevaan väliseinään. Palloa on siis tarkoitus lyödä kentän pintaa pitkin, väliseinän ali, kohti vastustajan maalia.
Näkövammaisten urheilun kattojärjestö IBSA (International Blind Sports Federation) organisoi kansainvälistä sokkopingistoimintaa. Suomessa sokkopingistoimintaa organisoi Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry.
Sokkopingistä pelataan ympäri maailmaa: Amerikassa, Aasiassa, Afrikassa ja Euroopassa. Selkeä valta-asema on kuitenkin eurooppalaisilla. Etenkin Hollanti, Suomi ja Slovenia ovat kunnostautuneet viime vuosien arvokilpailuissa.

Historia

Kanadalainen Joe Lewis kehitti sokkopingiksen 1960-luvulla ja hioi lajin sääntöjä ja varusteita kohti nykyisiä muotojaan maanmiehensä Patrick Yorkin kanssa. Miehet olivat sokeita ja halusivat päästä harrastamaan lajia, johon eivät tarvitsisi näkevien apua.
Sokkopingis oli ensimmäisen kerran paralympialaisten ohjelmassa Hollannin Arnhemissa vuonna 1980. Vielä Yhdysvaltain Atlantassa vuonna 1996 järjestetyissä paralympialaisissa sokkopingis oli mukana, mutta sen jälkeen se ei ole kuulunut paralympialajien joukkoon.

Sokkopingis Suomessa

Hollannissa sokkopingistä kokeillut Hannu Kurki toi lajin Suomeen vuonna 1988. Hän myös keksi lajille suomenkielisen nimen sokkopingis (engl. showdown) ja rakensi vuonna 1991 Suomen ensimmäisen pelipöydän varusteineen.
Ensimmäinen virallinen sokkopingisturnaus järjestettiin heinäkuussa 1992 Ylöjärvellä. Näkövammaisten Keskusliiton mestaruuskilpailuja on pelattu vuodesta 1995 alkaen, ja vuodesta 2002 lähtien ne kulkivat SM-turnausten nimellä. Kun kansallisia kilpailuja alkoi lajin suosion kasvaessa syntyä lisää, yhdistettiin ne lopulta yhdeksi sokkopingiscupiksi vuonna 2005.
Suomesta oli ensimmäistä kertaa joukkue kansainvälisissä arvokisoissa vuoden 2004 EM-kilpailuissa Tukholmassa. Ensimmäisen mitalinsa Suomi sai vuoden 2006 EM-kilpailuista ja vuoden 2008 kotikisoissa Suomi oli jo mitalitilaston ykkönen. Suomen parhaimpiin sokkopingiksen pelaajiin kuuluvat mm. Teemu Ruohonen, Ari Lahtinen, Juha Oikarainen, Kalle Haukka, Hanna Vilmi, Heidi Torn, Sirpa Tuovinen ja Jaana Pesari.
Torisevanjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 7,2 hehtaaria ja sen pituus on 420 metriä ja leveys 300 metriä. Järveen laskee neljä tulo-ojaa. Sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 650 metriä pitkä laskuoja Torisevanojaan, joka laskee Leppälammiin.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksipeltoa ja puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalla on pari tilaa, joista toinen on museo.
12 tuolia

Juoni

Yli kaksi ja puoli tuntia kestävä farssimainen, mykkäelokuvankin keinoja käyttävä tarina kertoo 1920-luvun Neuvostoliitossa elävästä huijari Ostap Benderistä, joka pettää ihmisiä hyötyäkseen. Entinen aatelismies Vorobjaninov kuulee anoppinsa piilottaneen sukunsa omistamia jalokiviä bolševikeiltä yhteen kahdestatoista ruokasalin tuolista. Tuolit on myyty pois, ja niin Vorobjaninov pestaa huijari Benderin kanssaan etsimään tuota yhtä tuolia.

Vastaanotto

Elokuvasta tuli valtavan suosittu kotimaassaan Neuvostoliitossa, ja siitä on jäänyt kansan suussa elämään monta repliikkiä. Suomessa 12 tuolia tuotiin ensi-iltaan 10. maaliskuuta 1972 ja se sai 12 674 teatterikatsojaa, millä se sijoittuu ensi-iltavuotensa 282 uutuuselokuvasta sijalle 153. Vuoden 1988 televisioesityksen alla Helsingin Sanomien Mikael Fränti pitää elokuvaa hersyvänä veijaritarinana ja hyvänä satiirina ahneudesta, mutta sanoo ohjaaja Gaidain sortuvan hänelle ominaiseen tyypittelyyn, liioitteluun ja kikkailuun. Fränti moittii myös elokuvan liiallista pituutta.

Aiempi Hollywood-versio

Yhdysvaltalainen komediaohjaaja Mel Brooks teki Kaksitoista tuolia -romaanista vain vuotta Gaidaita aiemmin elokuvasovituksen 12 pallia eli kevät koittaa anopille (1970).
Kalliuskoski

Kalliuskoski on koski Kiiminkijoessa Puolangalla, noin kymmenen kilometriä joen alkulähteestä Kivarinjärveltä alavirtaan.

Tietoja koskesta

Kosken niskalle on yhteys seututie 837:ltä metsäautotietä pitkin, joka ylittää Kiiminkijoen kosken kohdalla. Kosken pituus on noin 700 metriä ja se kuuluu Kiiminkijoen erityiskalastuskohteisiin. Hieman koskesta ylävirtaan sijaitsee Kalliuslampi, jonka erottaa joesta pieni laskuoja.
Koski on myös osa suosittua 21 kilometrin mittaista Kivarinjärvi–Kurimonkoski -melontareittiä. Kalliuskoskeen istutetaan kesäkauden aikana viikoittain pyyntikokoista kalaa, pääasiassa taimenia, harjuksia sekä lohta. Istutusaikana ja rauhoitusaikana kalastus koskella on kielletty.
Kosken kohdalla on nuotiopaikka varusteineen sekä laavu.
Brasilianvihervarpunen

Levinneisyys

Brasilianvihervarpusta tavataan kahdella erillisellä alueella Pohjois-Venezuelassa ja Koillis-Brasiliassa. Lajin kannaksi arvioidaan 10 000–19 999 yksilöä. Lajia uhkaa laiton kauppa, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Monacon Grand Prix 1988

Monacon Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. toukokuuta 1988 Monacon katuradalla. Kilpailun voitti Alain Prost, jolle voitto oli kauden toinen. Kilpailu muistetaan erityisesti Ayrton Sennan ajosta – hän johti kilpailua ylivoimaisesti, kunnes hän hidasti vauhtiaan kilpailun loppuvaiheilla ja ajoi kaiteeseen ennen tunnelia.
Mittelspitz

Ulkoiset ominaisuudet

Mittelspitzin säkäkorkeus vaihtelee 30–38 senttimetrin välillä. Rotuihanne on 34 sentin korkeus, josta hyväksytään neljän sentin poikkeama molempiin suuntiin. Rungon pituus on sama kuin säkäkorkeus. Rodun tunnusomaisia piirteitä ovat tuuhea, säänkestävä, pitkä turkki, pienet pystyt korvat, tuuhea häntä selän päälle kiertyneenä. Sen pää on niin sanotusti kettumainen. Värityksistä sallitaan lähes kaikki. Koiranäyttelyissä rotu arvostellaan väreittäin kolmessa ryhmässä: mustat ja ruskeat, valkoiset, sekä muunväriset.

Luonne ja käyttäytyminen

Tämä koirarotu on valpas, seurallinen, älykäs, uskollinen ja todella miellyttämisenhaluinen. Mittelspitz on uskollinen seura- ja vahtikoira, joka kiintyy hyvin voimakkaasti omistajaansa. Mittelspitz on vieraita kohtaan hieman epäluuloinen, mutta arkuutta tai aggressiivisuutta ei hyväksytä. Mittelspitz soveltuu erinomaisesti vahtikoiraksi.
Mittelspitz on älykäs, aktiivinen ja miellyttämisenhaluinen koira. Suomessa on useita tottelevaisuusvalion arvon saavuttanutta mittelspitziä ja yksi agilityvalio. Muualla maailmassa mittelit ovat menestyneet muun muassa koiratanssissa.
Mittelspitz on luonnostaan haukkuherkkä. Rotu on aktiivinen ja tarvitsee suhteellisen paljon aktivointia, vaikka ei kuitenkaan välttämättä joka päivä. Se pitää myös siitä, että saa käpertyä omistajansa viereen lepäämään. Mittelspitzit tapaavat tulla hyvin toimeen lasten kanssa.

Historia

Alkuperäiseltä käyttötarkoitukseltaan mittelspitz on niin sanotuista suopystykorvista polveutuva vahtikoira, ja vielä 1800-luvun lopulla niitä saattoi nähdä hyvin yleisesti kaikkialla Saksassa tekemässä työtä, esimerkiksi ajurien vaunuvahteina. Maatiaiskoiran maine kävi kuitenkin mittelspitzin kohtaloksi, eikä sitä hyväksytty ensimmäisellä anomuksella roduksi. Rotu virallistui vasta vuonna 1969, jolloin se hyväksyttiin saksanpystykorvien viralliseen eri kokoisten muunnosten rotukirjoon. Pienemmät rodut pomeranian ja kleinspitz ja isompi keeshond olivat vuosien mittaan saavuttaneet laajempaa suosiota, mittelspitz sen sijaan harvinaistunut. Pikaisen elvytyksen jälkeen se on alkanut saavuttaa suurempaa suosiota.
Ensimmäinen Suomeen vuonna 1989 tuotu Mittelspitz oli väriltään valkoinen. Ensimmäinen pentue Suomessa kasvatettiin vuonna 1993. Ensimmäinen oranssi koira tuotiin Suomeen vuonna 1995 ja ensimmäinen kyseisen värin pentue syntyi vuonna 1996.
Joonas Rinne

Joonas Juhani Rinne (s. 20. toukokuuta 1995 Karstula) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Saarijärven Pullistusta ja häntä valmentaa Minna Rinne.
Rinne on voittanut Kalevan kisoissa vuosina 2017, 2018 ja 2019 SM-kultaa 1 500 metrillä ja vuonna 2018 SM-hopeaa 800 metrillä ja vuosina 2017 ja 2019 SM-pronssia 800 metrillä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 1 500 metrillä kultaa vuosina 2017 ja 2018 sekä hopeaa vuonna 2016. 800 metrillä hän on saavuttanut viisi hopeaa vuosina 2013, 2016, 2017, 2018 ja 2019.
Napolin kesäuniversiadeissa 2019 Rinne sijoittui 1 500 metrillä pronssille.
Rinne juoksi vuonna 2012 800 metrin silloisen 17-vuotiaiden Suomen ennätyksen 1.51,02. Hän onnistui sivuamaan tätä henkilökohtaista ennätystään vasta vuonna 2016 ja rikkomaan sen vuonna 2017.
Belgian vaakuna

Belgian vaakuna on Belgian tunnus lipun ohella. Se hyväksyttiin maan vaakunaksi 17. maaliskuuta 1837. Siihen on kuvattu mustalle pohjalle kultainen leijona, jolla on punainen kieli ja punaiset kynnet. Suureen vaakunaan on kuvattu myös kaksi leijonaa kilvenkantajina käsissään Belgian liput. Kilven alla olevaan nauhaan on kirjoitettu Belgian motto, Yhtenäisyydessä on voimaa, joko ranskaksi tai flaamiksi: L'union fait la force / Eendracht maakt macht.
Erilaisten oppijoiden liitto

Erilaisten oppijoiden liitto ry (ruotsiksi Förbundet för all inlärning) on järjestö, joka pyrkii tukemaan luku- ja kirjoitushäiriöisiä sekä laajemminkin erilaisia oppijoita. Se on perustettu vuonna 1994 ja rekisteröity 2001. Liitto on Suomen lukijärjestöjen kattojärjestö. Erilaisten oppijoiden liitto on European Dyslexia Association:n jäsen (EDA, eurooppalaisten lukijärjestöjen kattojärjestö).