google/wiki40b huggingface dataset:
Carl Gustaf Armfelt (nuorempi)

Carl Gustaf Armfelt (nuorempi) (14. heinäkuuta 1724 – 5. tammikuuta 1792) oli Suomessa asunut kenraalimajuri, hallintomies ja vapaaherra, joka tunnetaan Liikkalan nootin allekirjoittajana ja Anjalan liiton johtomiehenä. 
Armfelt osallistui hattujen sotaan ja Pommerin sotaan. Lisäksi hän oli 1740- ja 1750-luvulla Ranskan armeijan palveluksessa. Armfelt nimitettiin 1780 Uudenmaan jalkaväkirykmentin päälliköksi. Vuonna 1787 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherraksi. Kustaa III:n sodan alkuvaiheessa hän oli Kaakkois-Suomessa operoineen armeijan päällikkö. Hänet houkuteltiin mukaan Anjalan liittoon ja hän oli Liikkalan nootin ensimmäinen allekirjoittaja, koska oli allekirjoittajista sotilasarvoltaan korkein. Armfelt tuomittiin kuolemaan Anjalan liittoon osallistumisesta, mutta rangaistus muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Hän kuoli vankina Malmön linnassa vuonna 1792.
Armfelt oli Carl Gustaf Armfelt vanhemman pojanpoika ja Gustaf Mauritz Armfeltin setä.
Lampan talo

Lampan talo (ruots. Lampaska huset) on Helsingin Pohjoisesplanadilla sijaitseva rakennus, joka valmistui vuosien 1814–1817 aikana. Rakennus sijaitsee Pohjoisesplanadin ja Helenankadun kulmassa osoitteessa Pohjoisesplanadi 5. Talon rakennutti kauppias ja raatimies Johan Lampa asuin- ja liiketalokseen vuonna 1817. Stockmannin tavaratalo sai alkunsa Lampan talossa vuosina 1858–1880 toimineesta liikkeestä.
Talon omisti aiemmin Helsingin kaupunki, joka myi sen Ilkka J. Karille 3,2 miljoonalla eurolla. Taloon piti rakentaa hotelli, mutta talousvaikeudet pysäyttivät toteutuksen. Valtuusto hyväksyi uuden kaavan ja rakennukseen saa tulla myös toimistotiloja, kunhan alakertaa pidetään yleisölle avoimena. Talon ostaa konkurssipesältä Hartwallin panimon myynnistä saatuja varoja hallinnoiva Hartwall Capital -sijoitusyhtiö, jonka omistajiin kuuluvat Hartwall-suvun jäsenet. Hartwallin kivennäisvesitehdas on aikoinaan toiminut lähellä Sederholmin talossa. Hartwall on suunnitellut rakennukseen yhtiöidensä tukikohdaksi toimistotiloja ja alakertaan ravintolan. Kauppa vahvistetaan, kun uusi kaava on lainvoimainen.
Uniikki Unikorni

Uniikki Unikorni on oululainen improvisaatioteatteri. Vuonna 2007 perustettu ryhmä esiintyy ja kouluttaa Oulun seudulla. Ryhmä on ohjannut kaikille avoimia improjameja, pitänyt lapsille satutunteja Oulun pääkirjastossa sekä järjestänyt Oulun improvisaatioteatterifestivaalin vuonna 2013. Uniikki Unikorni on myös järjestänyt improvisaatioteatterikursseja. Kesällä 2013 ryhmä järjestää Improvaara – opasmatkoja outoon Ouluun -esitysten sarjan Oulun keskustassa. Ryhmä esiintyy myös vuosittain Oulun Taiteiden yössä. Uniikki Unikornin voi myös tilata esiintymään juhliin.

Improvaara – Opasmatkoja outoon Ouluun

Kesällä 2013 Uniikki Unikorni järjesti opastettuja improvisaatioteatteriretkiä Oulun keskustassa.

OUI! Oulun improvisaatioteatterifestivaali

1.–3. maaliskuuta 2013 improvisaatioteatteri Uniikki Unikorni järjesti Oulussa improvisaatioteatterifestivaalin. Festivaalilla oli esityksiä ja työpajoja. Festivaalille tuli vierailevia ohjaajia Saksasta ja ympäri Suomea.
Pihlaja (makeinen)

Pihlaja on Fazerin tuottama marmeladimakeinen. Sen valmistus alkoi vuonna 1895 Fazerin Kluuvikadun konditoriassa, ja se on Fazerin vanhin makeinen, joka on edelleen myynnissä. Tuotteen resepti on peräisin Venäjältä, josta Karl Fazer toi sen palatessaan Suomeen opiskeluvuosiensa jälkeen. Pihlajat on kääritty keltapunaiseen paperiin, jossa on ketun kuva. Karkki tunnetaan ketun kuvan takia epävirallisesti myös ”kettukarkkina”. Pihlaja on laktoositon ja gluteeniton (alle 0,02 % gluteenia).
Alun perin makeinen sisälsi pihlajanmarjoja, mutta resepti on muuttunut alkuajoista, ja samalla makeisen nimi on muuttunut Pihlajaksi. Vuoteen 1982 makeinen tunnettiin nimellä Pihlajanmarja. Makeisia valmistetaan Lappeenrannassa.
Nikolai Rakov

Elämä

Rakov syntyi Kalugassa ja opiskeli alun perin viulunsoittoa Rubinstein-musiikkikoulussa, sitten sävellystä Moskovan konservatoriossa Reinhold Glièren ja Sergei Vasilenkon johdolla. Valmistuttuaan vuonna 1931 hänestä tuli Glièren avustaja konservatoriossa. Hänestä tuli sittemmin itsestään luennoitsija (1935) ja orkestraation professori (1943).
Rakovin tunnetuimpien oppilaiden joukkoon lukeutuivat Edison Denisov, Boris Tšaikovski, Nikolai Peiko, Andrei Ešpai ja Alfred Schnittke. Hän piti myös konsertteja viulistina ja kapellimestarina ja kirjoitti lukuisia kirjoja orkestraatiosta. Hän sai ensimmäisestä viulukonsertostaan (1944) Stalin-palkinnon 1946 sekä Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen 1975.
Rakovin musiikki on tonaalista ja tyylillisesti myöhäisromanttista, ja usein on kuultavissa venäläiskansallisia vaikutteita. Myöhemmissä teoksissaan hän osoitti kiinnostusta uusklassismia kohtaan. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluu ensimmäinen viulukonsertto, jonka nosti suuren yleisön tietoisuuteen varsinkin David Oistrah. Rakov kuoli arvostettuna säveltäjänä Moskovassa 1990.
Bnei Brak

Historia

Bnei Brak eli Bene-Berak mainitaan jo Vanhassa testamentissa Joosuan kirjan kohdassa 19:45 osana Danin heimon aluetta. Todellisuudessa se lienee kuitenkin kuulunut ennen yhtenäisen Israelin kuningaskunnan perustamista filistealaisten hallitsemiin alueisiin. Assyrialaisissa lähteissä mainitaan kuningas Sanheribin tekemä sotaretki alueelle vuonna 701 eaa. ja paikan mainitaan tuolloin olleen alisteinen Askalonille. Toisen temppelin tuhon jälkeen Bene-Berakista tuli juutalaisen oppineisuuden keskus. Samoihin aikoihin, noin 100 eaa., aikakaudella jolloin koottiin myös Talmud, se oli tunnettu oppineisuuden keskus. Ristiretkeläiset tunsivat paikan nimellä Bombrac ja he rakennuttivat Jaffaa suojelevan linnoituksen.
Nykyinen Bnei Brak perustettiin vasta vuonna 1924 paikalle, jolla historiallisen Bene-Berakin uskottiin sijainneen. Sen ensimmäiset asukkaat olivat ortodoksijuutalaisia Varsovasta. Varhaisia siirtolaisia oli 13 perhettä, mutta vuoteen 1948 mennessä Bnei Brakin asukasluku oli kasvanut noin 25 000:een. Kasvua on sittemmin vauhdittanut lyhyt etäisyys Tel Aviviin, sekä ortodoksijuutalaisten nopea väestönkasvu.

Talous

Bnei Brakia perustettaessa maatalous, erityisesti sitrushedelmien viljely, oli talouden tärkein osa-alue, mutta sittemmin kaupunki on teollistunut. Nykyisin se kuuluu maan tärkeimpien teollisuuskeskusten joukkoon. Paikallisia teollisuuden aloja ovat esimerkiksi tekstiili- ja elintarviketeollisuus.

Väestö

Bnei Brakin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 193 774. Suuri osa kaupungin asukkaista on ortodoksijuutalaisia. Kaupungissa on myös useita Talmudia opettavia kouluja. Ortodoksijuutalaisten perheet ovat tyypillisesti suuria ja syntyvyys on korkealla.
Patañjali

Patañjali oli intialainen oppinut. Häntä pidetään Joogasutran (n. 350 jaa.), joogan filosofian merkkiteoksen, kirjoittajana. Samannimisen henkilön nimiin on pantu monia muitakin merkkiteoksia, mutta ne ovat eri ajoilta, joten nimen takana on todennäköisesti useita kirjoittajia. Patañjalin elämästä ei tiedetä mitään.
Woluwe-Saint-Lambert

Väestö ja maa-alue

Vuoden 2014 ensimmäisenä päivänä Woluwe-Saint-Lambertissa asui 51 937 asukasta, joiden siivittämänä Woluwe-Saint-Lambert oli Brysselin kunnista väkiluvultaan seitsemänneksi suurin. Työttömyysaste oli 12,37 %. Väestöstä noin 29,08 % oli maahanmuuttajia. Useat muiden Euroopan unionin valtioiden kansalaisista muuttavat Brysseliin siksi, että se on EU:n pääkaupunki. Väestöstä melkein yhtä moni on yli 65-vuotiaita (19,30 %) kuin alle 15-vuotiaita (18,05 %). Woluwe-Saint-Lambertin kunnan pinta-alasta asuttua on noin 89 %, peltoja noin 6,2 % ja metsää 0,89% .

Historiaa

Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet, että nykyisen Woluwe-Saint-Lambertin kunnan alueella on asustanut ihmisä jo pronssikaudelta saakka. Ensimmäinen maininta alueella sijainneesta kylästä sijoittuu 11. vuosisadalle, jolloin osa metsäisestä alueesta Woluwe-joen lähettyvillä oli raivattu maatiloja varten. Woluwe-Saint-Lambertiin rakennettiin kirkko 12. vuosisadan lopussa. Se omistettiin 7. vuosisadan Maastrichtin piispalle eli pyhälle Lambertille, joka kohtasi Liègessä marttyyrikuoleman. Keskiajalla Woluwe-Saint-Lambert oli liitettynä Brabantin herttuakuntaan. Osa alueesta kuului keskiajalla myös Forestin alueen mahtaviin luostareihin. Viime aikoihin saakka Woluwe-Saint-Lambert on ollut maatalouspainotteinen. Noin 400 vuotta sitten 16. vuosisadalla muutamat varakkaat aateliset sekä papit rakennuttivat itselleen linnoja Woluwe-Saint-Lambertin alueelle. Osa niistä on yhä hyvin näkyvissä, kuten esimerkiksi yksi kunnan nähtävyyksistä, Maloun linna. Varsinainen urbanisoituminen Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa alkoi vasta 1900-luvun alussa. Kunnan asukasluku alkoi nousta rajusti vuodesta 1900 alkaen. Vuonna 1880 kunnassa asui vain 1 649 asukasta, mutta jo kolmekymmentä vuotta asukasluku oli jo 8 883. Vuoden 1960 alussa siellä asui 36 960 henkilöä ja vuonna 1970 jo noin 47 000. Nykyisin Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa asuu noin 51 000 ihmistä.

Nähtävyydet ja monumentit

Yksi Woluwe-Saint-Lambertin kunnan vanhimmista nähtävyyksistä on sen kirkko, L'église Saint-Lambert. Se rakennettiin jo 12. vuosisadalla. Toinen nähtävyys kunnassa on "La Faculté de Médecine et les Cliniques universitaires Saint-Luc de l'université catholique de Louvain." Suomeksi nimi tarkoittaa Louvainin katolisen yliopiston lääketieteellistä tiedekuntaa ja yliopistollisia klinikoita. Lindekemalin vanha tuulimylly on yksi pittoreskeimpia nähtävyyksiä koko kunnassa. Jo 17. vuosisadalla rakennettu Maloun linna on myös yksi suosituimmista nähtävyyksistä.
Kulttuurikeskus Wolubilis on kuuluisin nähtävyys Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa. Se on varsin uusi, sillä se avattiin vasta vuonna 2006. Keskuksessa on muun muassa moderni teatteri, jossa on peräti 486 paikkaa katsojille. Katutasussa sijaitsee ravintola, kirjasto, kahvila ja taidegalleria.
Woluwe-Saint-Lambertissa sijaitsee myös suuri kauppakeskus Woluwe Shopping Center.
Kyran piiri

Kyran piiri (ven. Кыринский район, Kyrinski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 16 200 neliökilometriä. Asukkaita on 15 700 henkeä (vuonna 2009).
Kyran piiri sijaitsee Taka-Baikalian lounaisosassa. Luoteessa se rajoittuu Krasnyi Tšikoin, pohjoisessa Uljotyn ja koillisessa Akšan piireihin sekä etelässä Mongoliaan.
Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Altan, Biljutui, Gavan, Haptšeranga, Kyra, Ljubov, Mangut, Mihailo-Pavlovsk, Mordoi, Nadjožnyi, Šumunda, Tarbaldžei, Ulhun-Partija ja Verhni Ulhun. Hallinnollinen keskus on Kyran kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 21.
Kyrasta on maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 445 kilometriä.
Seudulla asuu venäläisiä, burjaatteja, tataareja, ukrainalaisia ym.
Talous perustui aikaisemmin kaivosteollisuuteen. Nykyään harjoitetaan metsänhankintaa ja pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Maatalous on erikoistunut lampaiden ja nautakarjan kasvatukseen sekä viljanviljelyyn.
Piirissä toimii kaksi kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy Ononskaja pravda (”Ononin totuus”). Bylyrassa on kivennäisvesilähteitä, joiden yhteydessä toiminut kylpylä suljettiin vuonna 2003. Seudulla sijaitsee Sohondon luonnonsuojelualue.
Tuomas Marjamäki

Tuomas Marjamäki (s. 7. syyskuuta 1978 Tampere) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Marjamäki kävi  vuosina 1997–98 Aamulehden akatemia -koulutuksen ja työskenteli sen jälkeen toimittajana Aamulehdessä, vuosina 2001–2009 toimittajana ja uutispäällikkönä Ilta-Sanomissa sekä 2009–2018 Apu-lehden toimituspäällikkönä. Nykyään hän toimii vapaana kirjoittajana ja yrittäjänä.
Marjamäki on julkaissut useita elokuva-aiheisia tietokirjoja, muun muassa Uuno Turhapuro -elokuvien 25-vuotisjuhlan kunniaksi  julkaistun Uuno Turhapuro – Juhlakirjan (1998) sekä yhdessä Stiina Ikosen kanssa aforismikirjan Uuno Turhapuron mietelmät (2006). Suomalaisista stuntmiehistä kertovan tietokirjan Stuntista toiseen (2001) hän kirjoitti ammattistuntmies H-P Virkin kanssa. Tietokirja Naurattajat – Suomalaisen komiikan tekijät 2007–1907 käsittelee suomalaisia koomikkoja, komedianäyttelijöitä, -ohjaajia ja -kirjoittajia. 
Marjamäki on tehnyt elämäkerrat Simo Salmisesta ja Spede Pasasesta sekä tietokirjan viihderyhmä Kummelista. Hänen esikoisromaaninsa, Salaviinanpolttajat-elokuvan tekemisestä kertova Siitä tulikin farssi julkaistiin syksyllä 2018.
Tieto- ja viestintätekniikan ammattilaiset TIVIA

Historia

Suomen reikäkorttiyhdistys perustettiin 26. marraskuuta 1953. Se muutti nimensä 1960 Tietokoneyhdistykseksi. Vuoden 1972 alusta Tietokoneyhdistyksen toiminta jatkui Tietojenkäsittelyliittona. Tietotekniikan liitto perustettiin 1984, jolloin Tietojenkäsittelyliitto keskittyi julkaisu- ja kurssitoimintaan. Liitot yhdistettiin vuonna 1986 Tietotekniikan liitoksi. Tietotekniikan liitto uudisti ilmettään ja nimeään vuoden 2014 alussa ja toimii nykyisin nimellä Tieto- ja viestintätekniikan ammattilaiset TIVIA ry

Jäsenyhdistykset

TIVIAan kuuluu yhteensä 28 jäsenyhdistystä.
Pekka Karhuvaara

Pekka Edwin Johannes Karhuvaara (s. 25. maaliskuuta 1954 Helsinki) on MTV Oy:n entinen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen. Karhuvaara on toiminut Helsinki Television paikallisuutisten päällikkönä, MTV:n Kymmenen uutisten politiikan toimittajana ja uutisankkurina, Ilta-Sanomien toimituspäällikkönä, ulkoasiainministeriön lehdistöneuvoksena Los Angelesissa ja Washingtonissa, Iltalehden vastaavana päätoimittajana sekä Alma Media Oyj:n broadcasting-liiketoimintaryhmän toimitusjohtajana. Lisäksi hän on käsikirjoittanut ja juontanut useita tv-ohjelmasarjoja (Anteeksi kuinka?, Yökyöpeli ym.)
Pekka Karhuvaara on toimittaja-juontaja Lauri Karhuvaaran veli. Hänen äitinsä oli kansanedustaja Sinikka Karhuvaara (myöh. Linkomies-Pohjala) ja isoisänsä entinen pääministeri Edwin Linkomies.
Sari Mällinen

Sari Mällinen (s. 12. heinäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useiden KOM-teatterin produktioiden lisäksi monissa elokuvissa. Sari Mällinen on naimisissa näyttelijä ja ohjaaja Erkki Saarelan kanssa.
Mällinen on opiskellut Teatterikorkeakoulussa.
Raija Oranen

Elämä ja ura

Oranen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän kasvoi metsäteknikko Mikko Juntusen ja yrittäjä Jenny Juntusen perheen neljäntenä, nuorimpana lapsena. Orasella on kaksi täysi-ikäistä poikaa. Hän on ollut naimisissa Jyrki Orasen kanssa vuodesta 1973. Oranen asuu Helsingissä, mutta viettää aikaansa myös runsaasti Espanjan Aurinkorannikolla.
Oranen on käsikirjoittanut televisiosarjat Ruusun aika ja Puhtaat valkeat lakanat, jotka ovat ilmestyneet myös kirjoina. Orasen romaaneja ovat muun muassa historialliset Palladium- ja Maan aamu -trilogiat.
Opetus- ja kulttuuriministeriön yhteydessä toimiva tekijänoikeusneuvosto antoi joulukuussa 2015 Oraselle lausunnon lainaamisesta historiallisessa romaanissa Aurora (2014). Oranen oli lainannut kirjaan otteita Katri Lehdon teoksesta Kytäjän kreivitär: Marie Linderin elämä (1985) mainitsematta alkuteosta. Neuvosto katsoi, että lähde ja tekijä olisi tullut mainita. Oranen katsoi hyödyntäneensä Lehdon kirjaa taustamateriaalina.
Barra vasca

Barra vasca (suom. baskilaiskeihäs) oli keihäänheittotyyli, joka luotiin Francisco Francon hallitsemassa Espanjassa Melbournen olympialaisia varten 1956. Kiekonheitosta tuttuun pyörähdykseen perustunut tyyli kiellettiin jo vuonna 1956 vaarallisuutensa takia, sillä keihäs lensi usein arvaamattomaan suuntaan kuten katsomoon, ja Melbournen olympialaisissa sitä ei saanut enää käyttää. Barra vascan kehittäneiden espanjalaisten tarkoituksena oli murtaa pohjoismaalaisten hegemonia keihäänheitossa.
Barra vasca -tyyli perustuu vanhaan navarralaiseen keihäänheittotekniikkaan; siinä heitetään keihästä kuten kiekkoa. Heittäjä tarttuu keihääseen avokämmenellä peukalo keihään kärkeä kohti niin, että keihään takapään lape lepää vyötärön ja ristiselän päällä, pyörähtää kolmesti ja sinkoaa sen jälkeen keihään noin 45 asteen kulmassa tangentin suuntaan. Keihäs on saippuoitu tai rasvattu, jottei kitkalämpö polttaisi ihoa heittokädestä; tästä suomenkielinen nimitys ”saippuatyyli”.
Barra vasca -tyyli kiellettiin ennen Melbournen olympialaisia, sillä se katsottiin liian vaaralliseksi sekä toimitsijoille että yleisölle. Barra vasca oli kuitenkin äärimmäisen tehokas tyyli, jolla tulokset kohenivat reilusti yli vuoden 1956 maailmanennätyksen 85,71. 
Suomessa barra vasca -tyylillä pisimmälle heitti Pentti Saarikoski, joka teki sillä 99,25 metrin keihästuloksen vuonna 1956 Otanlahdessa Raumalla. Keihäässä aiemmin olympiakultaa voittanut mutta keihäänheitosta viihteen ja jousiammunnan pariin siirtynyt Tapio Rautavaara kokeili barra vascaa vuonna 1956. Kokeilun tuloksena syntyi 84,54 metriä kantanut heitto.
Sakaran koulu (Suomussalmi)

Sakaran koulu oli Suomussalmen Sakaran kylässä Kainuussa vuosina 1940–1998 toiminut kyläkoulu, suurimmillaan 72 oppilaan kansakoulu ja vuodesta 1972 lähtien peruskoulun alakoulu. Nyt koulurakennus toimii majoitus- ja kokoustiloina. Se sijaitsee viitostien varressa, 20 kilometriä Suomussalmen keskustasta etelään.

Historiaa

Sakaran kansakoulu aloitti 32 oppilaan yläkouluna vuonna 1940 Anttosen talon vuokratiloissa. Alakoulu oli yhteinen Kerälän koulupiirin kanssa. Sakaran opettajana toimi Yrjö Vuorialho. Vuonna 1950 saatiin oma koulutalo, jossa opettajia oli kaksi ja oppilasmäärä suurimmillaan 72 lukuvuonna 1954–1955. Läpi 1960-luvun Sakaran koulun oppilasluku pysyi 50 paikkeilla mutta laski nopeasti peruskouluun siirtymisen jälkeen. Lukuvuonna 1974–1975 oppilasmäärä putosi neljääntoista, mutta vuonna 1994 se oli 22.
1990-luvulla Sakaran koulun opettajina olivat Marja Huovinen ja Martti Keränen. 
Koulu lakkautettiin 1998, ja vuonna 2013 Sakaran koulukiinteistö myytiin yrittäjä Veikka Juntuselle, joka on ostanut muitakin Suomussalmen lakkautettuja kyläkouluja. Hän on remontoinut Sakaran koulun majoitus- ja kokoustiloiksi. Koululla on majoittunut muun muassa thaimaalaisia marjanpoimijoita.
Jyväskylän seudun Jaguaarit

Jyväskylä Pirates

Jyväskylä Pirates on Jyväskylä Jaguarsin kehitysjoukkue. Joukkue pelasi II-divisioonaa vuosina 2010–2012, sekä nimellä Päijänne Pirates vuosina 2003–2005. Kehitysjoukkue teki paluun kaudella 2017. Pirates pelasi kausilla 2017-2018 IV.divisioonassa 7vs.7 peliä pärjäten pienellä rungolla suhteellisen hyvin ja tämän kautta pelaajia nousi edustusjoukkueeseen asti. Kaudella 2019 Pirateksen pelaajat pelaavat Jaguarsissa.
Etelä-Vantaan Urheilijat

Etelä-Vantaan Urheilijat (eli EVU) on vantaalainen jääkiekon junioritoimintaan keskittynyt urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1969 ja sen toiminta keskittyy Länsi-Vantaan alueelle Myyrmäen urheilupuistoon. Kaudella 2010–2011 seuran toiminnassa oli mukana noin 700 lasta, nuorta ja aikuista kolmessakymmenessä jääkiekkojoukkueessa, luistelu- sekä liikuntaleikkikoulussa.

Tavoitteet ja päämäärät

Seura on nimennyt päätavoitteekseen tarjota mahdollisimman monelle nuorelle harrastusta jääkiekkoilun parissa. Jotta tavoitteiden ja päämäärien saavuttaminen olisi mahdollista, seura pyrkii ottamaan kaikki huomioon ja luomaan parhaat mahdolliset olosuhteet oppimiseen. Myös yksilön henkinen kasvu, sosiaalisuuteen kasvaminen sekä urheilullisen elämäntavan omaksuminen kuuluvat seuran tavoitteisiin.
Stymfaloksen linnut

Stymfaloksen linnut olivat kreikkalaisessa mytologiassa pelottavia, ihmislihaa syöviä lintuja, jotka olivat pesiytyneet valtavina parvina Stymfaloksen kaupungin lähellä sijaitsevan Stymfalian järven luo turvaan niitä saalistavilta susilta. Parvi aiheutti suurta tuhoa ympäröiville viljelyksille. Ne hyökkäsivät jokaista vastaan, joka yritti niitä metsästää, tappaen tai haavoittaen heitä terävillä nokillaan, jotka läpäisivät myös pronssi- ja rautahaarniskat. Lisäksi linnut pystyivät ampumaan sulkiaan kuten nuolia.
Lintujen mainitaan olevan arabialaista syntyperää, ja ne olivat kurjen kokoisia mutta ibiksen näköisiä lukuun ottamatta nokkaa, joka oli suora ja voimakkaampi.
Stymfaloksen linnut liittyvät läheisesti myös Areen lintuihin, jotka vartioivat Areen temppeliä, kun argonautit kohtasivat ne Mustallamerellä. Myös nämä hyökkäsivät käyttäen sulkiaan nuolina.

Herakleen kuudes urotyö: Stymfaloksen linnut

Herakles karkotti  Eurystheuksen käskystä viidentenä urotyönään Stymfaloksen linnut. Joidenkin lähteiden mukaan hän yksinkertaisesti olisi ampunut ne nuolillaan, mutta useimmiten hänen kerrotaan ajaneen ne tiehensä Pallas Athenelta saamillaan pronssisilla kastanjeteilla, jotka Hefaistos oli valmistanut. Niitä hakaten hän sai aikaan niin hirveän äänen, että linnut pakenivat peloissaan pois.
Felix Karasev

Felix (Feliks) Dmitrijevitš Karasev (myös Feliks Sutyrin; s. 1929) on venäläinen diplomaatti, joka toimi Neuvostoliiton Suomen-suurlähetystössä kolmeen otteeseen yhteensä 15 vuoden ajan vuosina 1963–1992, viimeksi ministerineuvoksena vuosina 1985–1992. Karasev oli KGB:n viimeinen Helsingin-päällikkö kylmän sodan aikana. Hän julkaisi vuonna 1998 muistelmateoksen Naapurinpojan muistelmat (Otava), jossa hän kertoo kokemuksistaan Suomessa. Karasevilla ei ollut merkittäviä yhteyksiä suomalaisiin kommunisteihin, mutta sosiaalidemokraatteihin ja kokoomuslaisiin kylläkin, mm. Mauno Koivistoon, Juha Vikatmaahan ja Ilkka Suomiseen.
Suomen-komennustensa välillä Karasev työskenteli 1970-luvun lopulla KGB:n Leningradin ulkomaantiedustelussa, jossa muun muassa nuori Vladimir Putin oli hänen alaisenaan. Toinen Karasevin tuollosista alaisista, Sergei Ivanov, sanoi hänen olleen hyödyllinen opettaja itselleen ja Putinille.
Ilo

Ilo on emotionaalinen tai affektiivinen tila, jota kuvataan tyytyväisyyden ja onnen tunteena. 
Iloa voi kokea esimerkiksi onnistuessaan tai tavatessaan itselleen mieluisan henkilön.
HMS Stjerna

Palvelus

Alus luokiteltiin 1921 yhteysveneeksi runkonumerolla V29, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1937.
Al-Aksan marttyyrien prikaatit

Al-Aksan marttyyrien prikaatit (arab. كتائب شهداء الأقص‎) on palestiinalainen vasemmistolainen terroristijärjestöksi luokiteltu puolisotilaallinen järjestö.
Al-Aksan marttyyrien prikaatit perustettiin marraskuussa 2000 Fatah-puolueen itsemurhaiskujoukoiksi. Toisen intifadan aikana vuosien 2000 ja 2002 välillä se oli Hamasin ohella toinen pääasiallinen Israelia vastaan iskuja tehnyt järjestö. Vuonna 2002 tehdyistä 59:tä iskusta al-Aksan marttyyrien prikaatit syylistyivät lähes kahteen kolmasosaan. Järjestö toimi sekä Palestiinalaishallinnon alueilla että varsinaisen Israelin alueella. Vuonna 2002 järjestö otti vastuun ensimmäisestä palestiinalaisen naisen tekemästä itsemurhaiskusta Jerusalemissa, jonka seurauksena kuoli yksi ja haavoittui 114. Israelilaisten sotilaslähteiden mukaan järjestö rekrytoi naisia erityisesti siksi, että Hamas ja Islamilainen jihad eivät halunneet toteuttaa iskuja tähän tapaan. Al-Aksan marttyyrien prikaatien iskujen määrä väheni turvallisuustilanteen paranemisen myötä vuoden 2002 jälkeen. Järjestö ilmaantui uudelleen Gazan alueella vuonna 2006, jolloin se oli yksi pääasiallisista Hamasia vastaan taistelleista järjestöistä.
Fatahin edesmennyt johtaja Jasser Arafat ei kuitenkaan koskaan tunnustanut järjestöä Fatahin osaksi ja tuomitsi julkisesti sen iskut. Muukaan Fatah ei ole tunnustanut prikaateja osakseen. Suuri osa al-Aksan marttyyrien prikaatien jäsenistä oli kuitenkin myös Fatahin kannattajia. Joidenkin tutkijoiden mukaan al-Aksan marttyyrien prikaatit eivät Hamasin tapaan aja islamilaisen valtion perustamista, mutte järjestö käytti uskontoa jäsenten rekrytoimisen apuna.
Aine ja energia: Kemian tietokirja

Aine ja Energia: Kemian tietokirja on peruskoulun yläkoulun luokille tarkoitettu kemian oppikirja. Sen ovat kirjoittaneet Suvi Aspholm, Heikki Hirvonen, Jukka Hongisto, Jari Lavonen, Anu Penttilä, Heikki Saari ja Jouni Viiri. Kirja ilmestyi vuonna 2001 Werner Söderström Osakeyhtiön kustantamana.