google/wiki40b huggingface dataset:
Itsellinen

Itsellinen tarkoitti sääty-yhteiskunnan ajan Suomessa maaseudulla asunutta henkilöä, joka ei saanut elatustaan omasta maanviljelystään eikä ollut vakinaisesti kenenkään palveluksessa.
Pääansionsa itselliset saivat tekemällä muuta kuin maatöitä, esimerkiksi toimimalla käsityöläisinä. He asuivat vuokralla toisen omistamassa asunnossa ja maksoivat asumisestaan joko rahalla tai työnteolla. Itsellisillä saattoi olla myös omaa pientä viljelystä ja muutamia kotieläimiäkin.
Itselliset kuuluivat 1700-luvulla suomalaisessa maaseutuyhteisössä tilattomaan väestöön ja samalla yhteiskunnan alimpaan kerrokseen mäkitupalaisten ja palkollisten ohella. Tämänaikaisen länsisuomalaisen kylän rakenteessa itsellisten mökit sijaitsivat kylän laitamilla, kun taas vauraamman väen asutus muodosti kylän ytimen.

Itsellinen fiktiossa

Kirjallisuudessa itsellisiä esiintyy jonkin verran; eräät tunnetuimmat ovat Artturi Järviluoman näytelmän Pohjalaisia itselliset Kaisa ja Salttu, jotka ovat tarinan tärkeitä sivuhenkilöitä.
Kumlinge

Maantiede

Kumlinge sijaitsee suunnilleen Ahvenanmantereen ja Manner-Suomen puolivälissä. Länsipuolella on Teilin ja itäpuolella Lappveden merenselkä. Kunnan pääsaari on Ahvenanmaan saarista pinta-alaltaan seitsemänneksi suurin.  Pääsaarella sijaitsevat kunnantoimisto, kauppa, apteekki, Ålandsbankenin konttori ja kunnan ainoa koulu. Muut suurehkot saaret, joihin on säännölliset kulkuyhteydet, ovat Enklinge, Seglinge ja Björkö. Enklingessä ja Seglingessä toimineet koulut on suljettu. Pienempiä saaria, joista suurin osa on asumattomia, on useita satoja. Kumlingen saaret ovat pinnanmuodoiltaan matalia ja yleisilmeeltään karuja. Korkein maastonkohta kunnan alueella on 22 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva kallionhuippu Björkön saaren pohjoisosassa.
Kumlimgen molemmat luonnonsuojelualueet sijaitsevat Enklingen saarella: Blacksundin Natura-alue ja Näsetin luonnonsuojelualue.

Kylät

Kunnassa on 5 kylää: Björkö, Enklinge, Kumlinge, Prästgården ja Seglinge.

Historiaa

Kumlingen saaret olivat esihistoriallisella ajalla vielä veden peitossa. Pysyvä asutus saapui alueelle vasta keskiajalla Ahvenanmantereelta. Sitkeästi eläneen muistitiedon mukaan Kumlingessa olisi sijainnut keskiajalla luostari, mutta mitkään asiakirjatiedot tai arkeologiset tutkimukset eivät tue tätä väitettä. Vuoden 1537 maakirjan, jossa mainittiin jo kaikki Kumlingen nykyiset kylät, mukaan pitäjässä oli 107 veroa maksanutta taloa, mistä on päätelty väkiluvun olleen tuolloin 600–800 henkeä. 
Kumlinge mainittiin alkujaan Sundiin kuuluvana kappeliseurakuntana. Kumlingen seurakunta itsenäistyi 1400-luvun alkupuolella ja siitä erosi Brändö vuonna 1864. Nykyisin Kumlinge ja Brändö muodostavat yhdessä Ahvenanmaan pohjoisen saaristoseurakunnan.
Suomen sodan aikana, 9. toukokuuta 1808, pastori Henrik Johan Gummeruksen talonpojat piirittivät Kumlingen kirkonkylässä sitä miehittämään tulleen venäläisen 472 miehen joukko-osaston. Talonpojat tulittivat venäläisiä läheiseltä Fälbergetiltä kahdella pienellä tykillä, kunnes nämä suostuivat antautumaan. Fälbergetillä on vuonna 1920 pystytetty taistelun muistokivi. Vuonna 1809 venäläiset kuitenkin saapuivat Kumlingeen uudelleen ja tällöin ruotsalainen armeijaosasto poltti useita kyliä yrittäessään estää heidän etenemistään. 
Kumlingesta on 1900-luvun alkupuolella joissakin yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Kumlinki.

Liikenneyhteydet ja palvelut

Kumlinge sijaitsee saaristossa, joten kunnan alueelle pääsee lähinnä vesitse Ålandstrafikenin liikennöimillä lautoilla joko Brändöstä, Föglöstä, Lumparlandista, Sottungasta tai Vårdöstä. Kumlingellä on kuitenkin myös oma ympäri vuoden käytössä oleva lentokenttä.
Kunnan sisäistä liikennettä hoidetaan lautalla pääsaaren ja Enklingen välillä sekä lossilla pääsaareen liittyvän Snäckön ja Seglingen välillä. Kumlingeen kuuluvaan Björkön saareen on lossiyhteys Brändöön kuuluvan Lappon kautta.
Kumlingessa on koko peruskoulun kattava koulu eli luokka-asteet 1–9. Lukuvuonna 2017–2018 koulua kävi 24 oppilasta. Koulurakennus on valmistunut 1953 ja remontoitu perusteellisesti 2000-luvun alussa.
Linhas de Wellington

Juoni

Linhas de Wellington sijoittuu Pyreneiden niemimaan sotaan, Buçacon taistelun aikoihin vuoden 1810 syyskuuhun. Elokuva kertoo Ranskan hyökkäyksestä Portugaliin sekä sotilaiden että siviilien elämistä, joita sota koettelee.

Tuotanto

Linhas de Wellingtonin alkuperäisenä ohjaajana oli Raúl Ruiz, joka alkoi valmistella elokuvaa käsikirjoittaja Carlos Sabogan ja tuottaja Paulo Brancon kanssa. Kun Ruiz kuoli ennen elokuvan kuvausten alkua elokuussa 2011, hänen vaimonsa Valeria Sarmiento kiinnitettiin elokuvan ohjaajaksi.
Linhas de Wellingtonin kuvaukset alkoivat 20. marraskuuta 2011 ja päättyivät 19. helmikuuta 2012. Elokuva kuvattiin Portugalissa 4,8 miljoonan euron budjetilla. Portugalissa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Lissabon, Torres Vedras, Sintra, Óbidos ja Gouveia. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat portugalilainen Clap Filmes ja ranskalainen Alfama Films, joiden kanssa yhteistyötä teki ranskalainen France 3 Cinéma. Linhas de Wellingtonin virallinen ranskalainen traileri julkaistiin 19. syyskuuta 2012.

Julkaisu ja vastaanotto

Linhas de Wellington sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla Italiassa 4. syyskuuta 2012. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Portugalissa 4. lokakuuta 2012 ja Ranskassa 21. marraskuuta 2012. Clap Filmes oli elokuvan teatterilevittäjänä Portugalissa ja Alfama Films Ranskassa. Elokuva keräsi teatterikierroksensa aikana Portugalissa 46 543 ja Ranskassa 37 419 katsojaa. Elokuva on kiertänyt useita elokuvajuhlia ympäri maailman, kuten vuoden 2012 Toronton ja San Sebastiánin elokuvajuhlat. Linhas de Wellington on saanut ranskalaisilta elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton.
Linhas de Wellington julkaistiin Ranskassa niin DVD:lle kuin blu-rayllekin 14. maaliskuuta 2013.
Jeremy Davis

Yksityiselämä

Davis valmistui lukiosta vuonna 2004 ja oli Paramoren ainoa jäsen, joka kävi oikean lukion e-lukion sijaan.
Davis on tapaillut muun muassa laulaja Jesse Leetä. Davis tapasi näyttelijä Kathryn Camseyn Isossa-Britanniassa ollessaan kiertueella. Camsey nähdään myös Paramoren musiikkivideolla Playing God. Davis ja Camsey avioituivat Las Vegasissa, Nevadassa 30. syyskuuta 2011.
Louis Becke

Elämäkerta

Becken vanhemmat olivat englantilaissyntyisiä. Isä oli virkailija paikallisessa Petty Sessions -oikeusistuimessa. Becke aloitti koulunkäynnin vasta kaksitoistavuotiaana, kun perhe muutti Sydneyyn. Kahden vuoden kuluttua hän jo kuitenkin lähti San Franciscoon, jossa hän tutustui pahamaineiseen Bully Hayesiin, mutta palasi Australiaan 1871. Hän työskenteli pian Hayesin palveluksessa lastinvalvojana. Hän oli Hayesin laivalla Leonoralla, kun se joutui pyörremyrskyyn ja tuhoutui Karoliineilla. Hän kertoo tapahtumista kirjassaan Ridan, the Devil, and Other Stories (1899). Hän työskenteli eri ammateissa ja avioitui Tuvalussa Nukufetaussa paikallisen tytön Nelea Tikenan kanssa. Menetettyään omaisuutensa haaksirikossa hän lähti Tuvalusta ja jätti vaimonsa sinne. Britanniassa ja Marshallinsaarilla viettämiensä vuosien jälkeen hän palasi Australiaan 1885.
Becke avioitui Elizabeth (Bessie) Maunsellin kanssa 1886, ja perhe muutti 1888 Townsvilleen. 1892 hän palasi Sydneyyn. Kun töitä ei löytynyt, hän ryhtyi kirjoittamaan tavattuaan Ernest Favencin kautta toimittaja J. F. Archibaldin, joka kehotti häntä hyödyntämään kokemuksiaan Etelämerellä. Ensimmäinen kertomus oli "Tis in the Blood", joka ilmestyi 6 toukokuuta 1893. Vuoden kuluttua ilmestyi novellikokoelma By Reef and Palm. Hän kirjoitti kaikkiaan 34 kirjaa, joista 13 romaania, kuusi yhdessä Walter James Jefferyn kanssa. Australialainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija Colin Roderick pitää hänen merkittävimpinään teoksia Adventures of a Supercargo (1906) ja The Adventures of Louis Blake (1909).
Kirjat olivat menestyksiä, mutta sopimuksellisista syistä hän hyötyi niistä itse hyvin vähän. Hän ajautui konkurssiin 1894. Hän erosi vaimostaan 1896 ja muutti Englantiin tyttärensä ja naisystävänsä Fanny Sabina Longin kanssa. Heidät vihittiin 1908, vaikka aiempi avioliitto oli yhä voimassa. Hän kävi vielä Tyynellemerellä tutkimassa kansanrunoutta, mutta palasi Sydneyyn 1909 ja keskittyi kirjoittamaan. Hän oli velkainen ja juopotteli. Hän sairasteli ja kuoli syöpään.
Becke sai postuumisti 1913 Commonwealth Literary Fund Fellowships -stipendin, joka myönnettiin hänen leskelleen Fanny Beckelle.
Sperduti nel buio

Juoni

Paolina on Vallenzan herttuan avioton tytär, joka hankkii elantonsa kerjäläisenä ja pikkurikollisten apurina. Sokea Nunzio soittaa viulua kasvatusisänsä kapakassa. He tapaavat sattumalta toisensa, pakenevat riistäjiään ja perustavat yhteisen kodin. Paolinan vanha isä ryhtyy etsimään tytärtään, mutta ei löydä häntä, vaikka tämä elää aivan hänen vierellään. Herttua kuolee ja jättää omaisuutensa petolliselle Livialle. Paolinan entinen rakastaja Gennaro uhkaa tappaa Nunzion, jos nainen ei suostu hänen ehdotuksiinsa. Gennaro tunkeutuu heidän kotiinsa, mutta Nunzio tekee hänen aikeensa tyhjiksi. Pariskunta pakenee kaupungista ja jatkaa vaellustaan pimeydessä. Nunziolle pimeys on fyysistä, Paolinalle moraalista.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Historiallisten spektaakkelien ja yläluokkaisten intohimodraamojen rinnalla italialaisessa mykkäelokuvassa esiintyi myös kirjallisuuteen ja teatteriin perustuvia realistisia pyrkimyksiä. Voimakkaimmin ne näkyivät Napolissa tuotetuissa elokuvissa.
Tyyliltään ja ilmaisultaan realistisista elokuvista kuuluisimpia ovat Gustavo Serenan Assunta Spina (1915) sekä Nino Martoglion Sperduti nel buio, joka perustuu Roberto Braccon samannimiseen näytelmään (suomeksi Hämärän lapsia, 1901). Se kuuluu Morgana Filmin tuottamaan trilogiaan, jonka muut osat ovat Capitan Blanco (1914) ja Émile Zolan romaaniin perustuva Teresa Raquin (1915). Juoneltaan melodramaattinen teos kuvaa Napolin köyhälistön slummeja, joiden vastakohtana ovat yläluokan loisteliaat palatsit. Yhteiskuntakriittinen elokuva kiinnittää huomiota henkilöhahmojen psykologiaan ja esittää heidän ympäristönsä mahdollisimman todenmukaisena ja konkreettisena. Sen musiikista vastasi Enrico De Leva, joka oli tehnyt Braccon näytelmään laulun Passero sperduto.
Elokuvan yleisö- ja arvostelumenestys oli aikanaan heikko. Sen myöhempi maine perustuu Umberto Barbaron ja muiden kriitikoiden Cinema-lehdessä 1930-luvun lopulla julkaisemiin ylistäviin arvioihin. Kokeellisen elokuvakeskuksen opiskelijoille esitettynä elokuva vaikutti toisen maailmansodan jälkeisen italialaisen neorealismin syntyyn. Sperduti nel buion ainoa säilynyt kopio katosi sodassa saksalaisten ryöstösaaliin mukana, mikä on tehnyt siitä eräänlaisen elokuvahistoriallisen myytin. Elokuvasta voi muodostaa käsityksen Bianco e Nero -lehden erikoisnumerossa vuonna 1987 julkaistun käsikirjoituksen, stillkuvien ja muiden materiaalien avulla. Sperduti nel buion kohtalosta on tehty myös dokumenttielokuva.
Roberto Braccon näytelmästä on tehty myös toinen samanniminen elokuva vuonna 1947. Camillo Mastrocinquen ohjaamassa elokuvassa Nunziota esittää ehkä hieman yllättävästi Vittorio De Sica.
Scary Movie 2

Tarina

Vuosi ensimmäisen Scary Movie -elokuvan tapahtumien jälkeen Cindy, Shorty, Ray ja Brenda ovat collegessa ja yrittävät unohtaa edellisen halloweenin tapahtumat. Se ei ole kuitenkaan aivan helppoa, sillä professori Oldman ja hänen pyörätuolilla liikkuva rampa apurinsa Dwight raahaavat koko konkkaronkan tekemään unitutkimusta vanhaan kartanoon, jossa kummittelee.
Pekka Saros

Pekka Saros (s. 6. lokakuuta 1961) on suomalainen koripalloerotuomari.
Saros aloitti pääsarjatuomarina kaudella 1987–1988. Vuonna 1989 hän teki ensiesiintymisensä myös kansainvälisissä koripallo-otteluissa. Vuonna 2010 Saros saavutti 800 vihelletyn pääsarjaottelun rajan, jolloin hän oli myös eniten otteluita viheltänyt Korisliiga-tuomari. Lisäksi hän on viheltänyt yli 300 kansainvälistä ottelua. Hänen poikansa Juuse Saros on jääkiekkomaalivahti ja edustaa NHL -seura Nashville Predatorsia.
Joulukuussa 2015 Saros tuomitsi tuhannennen Korisliiga-ottelunsa. Hän on kaikki palloilulajit huomioiden eniten otteluita Suomen aikuisten pääsarjoissa tuominnut henkilö.
Pekka Saros toimii myös Kaurialan koulun rehtorina.
Fibera KK-1e Utu

Suomalainen KK-1e Utu on yksi maailman ensimmäisistä lujitemuovista valmistetuista purjelentokoneista. Diplomi-insinööri Ahto Anttila johti sen suunnittelua 1960-luvun alussa. Tällöin oli käytössä lujitteista vain lasikuitu. Rakenne oli sandwich-rakenne, jossa lasikuitukuorien välissä on polyuretaanivaahtoa. Koneen prototyyppi, KK-1a, lensi 14. elokuuta 1964. Lyhenne KK tulee koneen valmistuksessa mukana olleen henkilön mukaan sanoista "Kalja & Kuitu".
Konetta valmisti Fibera Oy. Koneita tehtiin 22 kappaletta.

Museokoneita Suomessa

Suomen ilmailumuseossa on yksi Utu, OH-368. Kone osallistui Tiedekeskus Heurekan Lentoon!-näyttelyyn vuosina 2003–2004.
Malmin lentokentän alueella Suomen ilmailuliiton tilojen edessä oli OH-364X pylvään nokassa, kunnes lumikuorma romahdutti useiden vuosien aikana väsyneet siivet.
Kivarinjärvi (järvi)

Saaret

Järvessä on yksi saari, Jokelansaari.

Vesistö

Kivarinjärveen laskee yksi joki, Keskijoki, samoin kuin useampia suo-ojia. Perämereen laskeva Kiiminkijoki on järven ainoa laskujoki. Se alkaa järven pääosan pohjoisrannalta ja virtaa länteen.
Airut

Airut on juhlamenoissa käytetty avustaja.
Airuet toimivat yleensä arvovieraiden opastajina, lippuvartiossa ja vastaavissa tehtävissä. Samoin on mahdollista että esimerkiksi arvohenkilön virallista muotokuvaa paljastettaessa kuvaa vartioivat airuet. 
Suomessa airuen tunnuksena on yleensä airutnauha.  Useimmiten se on Suomen lipun värinen sinivalkoinen noin 20 cm leveä silkkinauha, joka asetetaan miehillä oikean olkapään yli kulkemaan vasemmalle puolelle rinnan yli noin lantiolle, jossa se solmitaan. Nauhan valkoinen puoli on ylöspäin.  Päät jäävät vapaasti roikkumaan, mieluiten mahdollisimman tasapituisina.  Naisella nauha sidotaan vasemman olan yli oikealle puolelle.  
SDP käyttää paraateissaan airutnauhoina kokopunaisia vastaavia nauhoja.  
Airutnauhat edellyttävät virallista käytöstä.  Niitä ei käytetä virka- tai kansallispuvun kanssa, vain siviilivaatteiden.
Kisällilaulu

Kisällilaulu on päivänpolitiikkaan ja ajankohtaisiin uutistapahtumiin humoristisesti kantaa ottava kansanomainen pilkkalaulu. Kisällilaulujen suosio oli Suomessa suurimmillaan 1950-luvulla ja 1960-luvun alkupuolella.
Työväenliikkeen pienehköt yhteislaulua harrastaneet ryhmät esittivät kisällilauluja työväen- ja ammattiyhdistysliikkeen iltamissa sekä vaali- ja muissa tilaisuuksissa 1920-luvulta lähtien Ruotsista saatujen esikuvien mukaan. Kisälliryhmissä oli tavallisimmin 4−7 esiintyjää ja yksi ryhmän jäsen säesti laulut yleensä kitaralla tai harmonikalla. Työväenliikkeen kummallakin lohkolla − sosialidemokraattisella ja kommunistisella − kehittyi oma kisällilauluperinteensä; jälkimmäinen otti runsaasti vaikutteita Neuvostoliitosta. Kukin lauluryhmä pyrki sepittämään esittämiensä laulujen sanat itse, mutta joitakin tekstejä tilattiin muilta sanoittajilta. Muiden muassa Reino Helismaa kirjoitti ohjelmanumeroita useille kisälliryhmille. Sävelminä käytettiin tuttuja kansanlauluja ja iskelmiä. Kisällilauluihin kuuluivat erottamattomana osana laulajien tarkoin suunnitellut liikkeet ja eleet esityksen aikana.  Laulut ja niihin kuulunut liikehdintä harjoiteltiin huolellisesti ennen niiden esittämistä ja uusia lauluja tehtiin aina, kun Suomessa tai maailmalla tapahtui jotakin merkittävää. Taitavasti laaditut ja esitetyt kisällilaulut olivat työväen iltamien vetonauloja ja vaikuttivat yleisöön tehokkaammin kuin palopuheet. Koska kisällilaulut olivat tiiviisti sidoksissa ilmestymisaikansa tapahtumiin, useimmat niistä ovat jääneet unohduksiin. 
Kisällilauluja esittäneitä, 1950- ja 1960-luvuilla toimineita lauluryhmiä olivat mm. taustaltaan kansandemokraattinen Hiilipojat sekä sosialidemokraattiset Kulosaaren Kisällittäret, Tapanilan Kisällit ja Valkeakosken Masit. Viimeksi mainitun ryhmän tunnetuin laulu lienee ollut Reino Helismaan erään kansanlaulun sävelmään kirjoittama Vihtori Torolainen. Sen aiheena oli V. J. Sukselaisen syrjäyttäminen Maalaisliiton puheenjohtajan paikalta ja Johannes Virolaisen valinta hänen seuraajakseen vuonna 1964.  Kisälliryhmien määrä oli suurimmillaan 1950-luvun alussa, jolloin niitä oli toiminnassa liki 700. Puolet lauluryhmistä toimi sosialidemokraattien ja toinen puoli kommunistien keskuudessa. 
Kisällilaulut syrjäytyivät nousevan vasemmistoradikalismin myötä syntyneiden protestilaulujen tieltä 1960-luvun puolivälin aikoihin. Samoihin vuosiin ajoittui myös iltamakulttuurin hiipuminen television yleistymisen myötä. Työväenmusiikkia tutkineen Pekka Gronowin mukaan kisällilaulut olivat jo 1960-luvun lopulla miltei kuollut musiikin laji useimpien lauluryhmien lopetettua esiintymisensä.
Scandia-Musiikki julkaisi sosialidemokraattien piirissä sepitettyjä kisällilauluja sisältävän LP-levyn Kisällilauluja vuonna 1970.
James Tomkins (jalkapalloilija)

Seurajoukkueura

Tomkins on West Ham Unitedin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Englannin valioliigassa maaliskuussa 2008 Evertonia vastaan. Saman vuoden joulukuussa hän oli lainalla Englannin mestaruussarjan Derby Countyssa pelaten seitsemässä ottelussa. Avausmaalinsa Valioliigassa Tomkins teki huhtikuussa 2009 Sunderlandin verkkoon. Kaudella 2011–2012 Tomkins saavutti Mestaruussarjaan pudonneen West Hamin kanssa play-offien voiton ja hänet valittiin myös sarjan tähdistöjoukkueeseen. Hän teki tuolla kaudella neljä maalia 47 pelaamassaan Mestaruussarjan ottelussa West Hamin noustessa takaisin Valioliigaan. Heinäkuussa 2016 Tomkins siirtyi Crystal Palacen riveihin.

Maajoukkueura

Tomkins on edustanut Englantia kaikissa nuorten maajoukkueissa. Hän kuului alle 21-vuotiaiden joukkueeseen vuoden 2009 ikäluokan EM-kilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa kahdessa ottelussa. Vuonna 2012 hän kuului Ison-Britannian maajoukkueeseen kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän pelasi turnauksessa yhdessä ottelussa.
Yläinen Neulajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Metsäjärvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Järven itäpuolella kulkee metsäautotie, joka haarautuu Ojastenkulmalla yhdystieltä 3282.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pääskylänjoen suualueeseen (35.761) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,6 metriä mpy. Siihen on johdettu metsäoja Paasmäeltä ja siihen laskee Ison Vuorijärven laskuoja luoteesta. Järven laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja se virtaa ensin Alaisen Neulajärven läpi ennen laskemistaan Haanjoen Lemolahteen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa on viiteitä, että tämä ja Alainen Neulajärvi olisi ollut yhtä järveä.
Jarmo Savolainen

Jarmo Savolainen (24. toukokuuta 1961 Iisalmi – 11. kesäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen jazzpianisti, kosketinsoittaja ja säveltäjä. Hän oli kansainvälisesti menestyneimpiä suomalaisia jazzmuusikoita.

Tausta

Savolainen opiskeli Kuopion konservatoriossa 1977–1979. Hän omaksui vaikutteita Chick Corealta ja Keith Jarrettilta. Savolainen opiskeli myös Bostonissa Berklee College of Musicissa, mikä kypsytti hänet lopullisesti valitsemaan jazzmuusikon uran.

Ura

Savolainen sävelsi jazzia erilaisille kokoonpanoille soolopianosta big band -musiikkiin. Hän sävelsi musiikkia näyttämöille, tanssiryhmille, televisio-ohjelmiin ja elokuviin.
Muusikkona Savolainen esiintyi monipuolisissa kokoonpanoissa rock-musiikista nykymusiikkiin. Hän esiintyi muun muassa The Baltic Quartetissa, Espoo Big Bandissa, Umo Jazz Orchestrassa sekä Pekka Pohjolan yhtyeessä. Hän levytti ensimmäisen sooloalbuminsa New Yorkissa hollantilaiselle Timeless-levymerkille, ja sen jälkeen hän levytti kolme kansainväliseen levitykseen päässyttä albumia hollantilaiselle A-records-levymerkille. Hän oli myös mukana kymmenillä levytyksillä muusikkona ja säveltäjänä.
The Flash (videopeli)

Pelattavuus

Pelaajan tarkoitus on pelastaa Salaman kotikaupunki Central City ja taistella itsensä läpi 13 eri kentän sekä pysäyttää Trickster räjäyttämästä kaupunkia. Hahmoa voi liikuttaa vasemmalle tai oikealle, sekä hyppy- ja lyöntinapeilla lyödä rikollisia ja purkaa pommeja. Jokaisella kentällä on oma aikarajansa.
Hilo

Maantiede

Hilo sijaitsee Havaijisaarten suurimmalla saarella Havaijilla Hilonlahden rannalla. Maailman aktiivisimpiin tulivuoriin lukeutuva Kīlauea sijaitsee noin 50 kilometrin päässä Hilosta. Myös lähistön Mauna Loa-tulivuorelta purkautuva laava on aiheuttanut vaaratilanteita vuosina 1942 ja 1984. Tärkeänä satamana Hilo on monille välietappi matkalla Hawaii Volcanoesin kansallispuistoon. 
Hilossa vallitsee puolitrooppinen ilmasto. Monista muista Havaijin saaren alueista poiketen Hilossa sataa suhteellisen runsaasti.

Historia

Hilo on ollut vanhastaan havaijilaisten heimojen kauppapaikka. Polynesialaiset asuttivat alueen 1100-luvun paikkeilla ja he elivät maataloudella ja kalastuksella. Tavaroita kauppaavat heimojen jäsenet tulivat paikalle Wailukujoen kautta. 1800-luvulla Hilosta tuli Honolulun ja Koloan ohella yksi Tyynen valtameren johtavista valaanpyyntisemista. Vuonna 1822 paikalle asettuivat lähetyssaarnaajat. Lähetyssaarnaajana työskennellyt Titus Coan oli oman aikansa johtavia vulkanologeja ja hän kävi usein lähistön tulivuorilla. 1870-luvulle tultaessa Hilosta tuli yksi välietappi suosituilla nähtävyysretkillä Kīlauealle. Tulivuori tuotti kuitenkin myös ongelmia ja sen purkaus vuonna 1868 aiheutti laajoja tuhoja. 
1900-luvun alkuun mennessä Hilo kukoisti Havaijin saaren sokeriteollisuuden keskuksena. Hilosta tehtiin Havaijin piirikunnan keskus vuonna 1905 ja oma kaupunkinsa vuonna 1911. Vuonna 1946 hyökyaalto tuhosi puolet Hilosta. Kun kaupunkia jälleenrakennettiin tehtiin uusi aallonmurtaja suojaamaan kaupungin satamaa. Se ei kuitenkaan kyennyt estämään toista hyökyaaltoa vuonna 1960, jossa sai surmansa 61 paikallista.

Liikenne

Havaijin piirikunnassa sijaitsevat Hilon kansainvälinen lentoasema ja Konan kansainvälinen lentoasema. Niiltä lähtee lentoja Yhdysvaltojen suuriin kaupunkeihin ja Tokioon. Havaijin saaren ympäri kulkee moottoritie ja Hiloon saapuu pohjoisesta State Highway 19, etelästä State Highway 11 ja idästä saaren keskustasta päin State Highway 200.

Talous

Havaijin saari oli merkittävää sokerintuotantoaluetta, mutta viimeinen sokeriplantaasi suljettiin vuonna 1994. Maataloudella on kuitenkin edelleen huomattava taloudellinen merkitys ja sokerin sijaan on alettu tuottaa esimerkiksi trooppisia kukkia ja hedelmiä. Havaijilla kasvatetaan myös karjaa ja tuotetaan hunajaa. Suorat lennot Hilosta mantereelle aloitettiin vuonna 1967, minkä jälkeen turismi on lisääntynyt huomattavasti. Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot aikavälillä 2012–2016 olivat 55 815 USD ja henkilöä kohden 25 965 USD. 17,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö

Hilon asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan yhteensä 43 263. 37,6 % Hilon asukkaista oli taustaltaan asialaisia, 37,6 % kuului kahteen tai useampaan ryhmään, havaijilaiset tai muut Tyynenmeren saarten asukkaat muodostivat 10,2 % ja valkoiset 17,5 %. Latinot mistä tahansa rodusta muodostivat 9,9 % väestöstä. Hilon asukkaista 16,3 % puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia.
St. Johann in Tirol

Maantiede

Kunta sijaitsee tien E641 varrella. Etäisyys St. Johannin ja Salzburgin välillä on 65 kilometriä, Innsbruckiin 100 kilometriä ja Müncheniin 125 kilometriä.

Talous

Kunnan tärkeimmät elinkeinot ovat matkailu ja ravintola-ala. Vuosittain noin 420 000 matkailijaa yöpyy St. Johannissa.