google/wiki40b huggingface dataset:
Rohkeus toivoa

Rohkeus toivoa. Ajatuksia amerikkalaisen unelman pelastamisesta (engl. The Audacity of Hope: Thoughts on Reclaiming the American Dream) on Barack Obaman vuonna 2006 julkaisema kirja. BTJ Kustannus julkaisi kirjan suomeksi vuonna 2009.
Kirjan mukaan Barack Obama toimi kansalaisoikeusjuristina 31-vuotiaana. Hän oli ehdokkaana Illinoisin senaattiin 35-vuotiaana. Obama valittiin Yhdysvaltain kongressin jäseneksi 1. huhtikuuta 2005 ja Yhdysvaltain presidentiksi alkaen 20. tammikuuta 2009.
Kirjaan sisältyy muun muassa energiapolitiikka, terveydenhoitojärjestelmä, koulutuspolitiikka, ulkopolitiikka, rotukysymykset, uskonto, perhe, historia ja parannusehdotuksia. Obama kuvaa omien näkemystensä lisäksi eri ryhmien näkökantoja, kuten demokraatit, konservatiivit, ammattiyhdistykset tai kansalaisliikkeet. Obaman mukaan tarvitaan uudenlaista politiikantekotapaa, koska eroista huolimatta amerikkalaisilla on yhteiset haaveet ja katkeamattomat siteet.

Energiapolitiikka

Energiapolitiikasta Obama kirjoittaa: ”On mahdotonta liioitella, miten pahoin öljyriippuvuutemme vaarantaa tulevaisuutemme. Yhdysvallat käyttää ulkomaiseen öljyyn 800 miljoonaa dollaria, josta suuri osa arvaamattomimpiin maihin kuten Saudi-Arabia, Nigeria ja Venezuela ja osittain myös Iran. Lisäksi tulevat fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan taloutemme ympäristövaikutukset. Jokseenkin kaikki tutkijat valkoisen talon ulkopuolella uskovat, että ilmastonmuutos on todellinen ja huolestuttava ilmiö. Bushin hallinnon energiapolitiikassa on keskitytty tukemaan suuria öljy-yhtiöitä ja vaihtoehtoisiin energialähteisiin on investoitu vain vähän.” Obaman mukaan öljyteollisuuden verohelpotukset tulisi lakkauttaa ja kehittää puhtaampia ja uusiutuvia energialähteitä. Obaman mukaan sääntelyllä voitaisiin vauhdittaa yksityisen sektorin energiainvestointeja. Obaman mukaan jos Amerikan markkinoilla myytävien autojen kulutusnormeja olisi tiukennettu 20 vuotta sitten, amerikkalaiset autonvalmistajat olisivat kilpailukykyisiä japanilaisten autonvalmistajien kanssa.
Bruttotulos

Bruttotulos ja bruttotulo

Bruttotulos ja bruttotulo ovat eri käsitteitä. Bruttotulos saadaan vähentämällä bruttotulosta tietyt erät yllä esitetyllä tavalla.
Bey Heng

Bey Rudolf Leopold Heng (23. helmikuuta 1925 Helsinki – 28. helmikuuta 2019 Espoo) oli suomalainen arkkitehti, jonka erikoisalaa olivat hautausmaat. 
Heng valmistui arkkitehdiksi 1950 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän suunnitteli omassa toimistossaan useita pappiloita ja seurakuntataloja, ennen kuin hänestä 1974 tuli Helsingin seurakuntayhtymän toimistoarkkitehti. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 1988. Eläkkeelle jäätyään hän alkoi suunnitella hautausmaita.
Hengin isä, taiteilija ja konservaattori Leo (Leopold) Heng syntyi Etelä-Saksassa Memmingenissä, josta hän tuli Suomeen 1918 ensimmäisen maailmansodan aikaan. Hänen puolisonsa Inga Koskimies-Heng oli Raahen seminaarin piirustuksen ja tyttöjen käsityön opettaja.
Suomen Työväen Raittiusliitto

Suomen Työväen Raittiusliitto (TRL) oli vuosina 1914–1930 toiminut työväenliikkeen raittiusjärjestö. Vuoteen 1920 asti järjestö tunnettiin nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Raittiusliitto ja se toimi yhteistyössä Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kanssa. 1920-luvulla enemmistön saivat Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kannattajat. Viranomaiset lakkauttivat liiton muiden sosialistien ja kommunistien hallitsemien järjestöjen tapaan vuonna 1930. Liitto julkaisi lehtiä Työväen Kuvalehti (1917–1918) ja Taisteluun! (1924–1930).

Perustaminen

Työväen järjestäytynyt raittiustoiminta alkoi 1800-luvun lopulla. Päihdetyötä tehtiin aluksi yhteistyössä porvareiden kanssa. Vuonna 1906 Oulun raittiuskokouksessa esitettiin työväen raittiusliikkeen oma yhteiskunnallinen ohjelma, jota porvarit eivät hyväksyneet. Keskusjärjestö Suomen Sosialidemokraattinen Raittiusliitto perustettiin 25. maaliskuuta 1914 Helsingin työväentalolla. Liiton tarkoitukseksi määriteltiin "luokkataistelun pohjalla seisten vastustaa juovutusjuomien käyttämistä ravinto- ja nautintoaineena sekä muuten toteuttaa raittiusaatetta yhteiskuntaelämässä".

1920-luku

Työväenliike jakautui sisällissodan jälkeen ja myös raittiusliikkeessä vaikutti kaksi linjaa. Vuonna 1920 liiton nimeksi vaihdettiin Suomen Työväen Raittiusliitto. SDP:n ja SSTP:n kannattajat pyrkivät toimimaan yhdessä, mutta liitto hajosi viidennessä edustajakokouksessa huhtikuussa 1924. Vähemmistöön jääneet sosialidemokraatit perustivat kesäkuussa uuden Suomen Sosialidemokraattisen Raittiusliiton.
1920-luvulla STR teki läheistä yhteistyötä Työväen Järjestönuorten Liiton kanssa. Liittojen toimistot sijaitsivat samassa huoneessa ja ne perustivat yhteisiä piirijärjestöjä sekä osastoja. Paikalliset olosuhteet ratkaisivat sen, kummalla nimellä toimintaa järjestettiin. Liitot julkaisivat yhdessä järjestönuorille suunnattuja lehtiä. 1920-luvun lopussa TJN:n toiminta radikalisoitui ja järjestönuoret irtautuivat raittiusliiton vaikutusvallasta. Raittiusliitolla oli myös omia lasten osastoja.
Liitto järjesti 1920-luvulla muun muassa raittius- ja valistuskursseja, raittiuspäiviä ja kieltolakijuhlia.
STR:n toiminta lakkautettiin muiden sosialistien ja kommunistien hallitsemien järjestöjen tavoin kesällä 1930, kun Lapuan liikkeen painostuksen myötä syntyneet niin sanotut kommunistilait hyväksyttiin.
II/JR 38 (talvisota)

Varustaminen

II/JR 38 pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaan, puolustusvoimien kalustopulasta johtuen niitä ei varsinkaan kaluston osalta saavutettu.

Komentaja

II/JR 38:n komentajana toimi kapteeni Kalle Kainuvaara.

Keskittäminen

II/JR 38 keskitettiin muun rykmentin mukana Laatokan Karjalaan Uuksu-Koirinoja-Impilahti alueelle 18.-19.10.1939 välisenä aikana.

Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11. 
Pataljoona vetäytyi koko muun IV Armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa. 
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miehien nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Per Henrik Taucher

Per Henrik Taucher (11. huhtikuuta 1915 Helsinki – 5. lokakuuta 2006 Helsinki) oli mainostoimisto Oy Mainos Taucher Reklam Ab:n perustaja ja kauppaneuvos. 
Taucherin vanhemmat olivat Helsingin kaupunginarkkitehti Gunnar Taucher ja Ella Gertrud Björk. Ylioppilaaksi 1935 tultuaan hän aloitti mainosuran  Suomen Ilmoituskeskuksessa. Ennen sota-aikaa hän oli harjoittelijana Saksassa. Oman mainostoimiston Taucher perusti 1940 Bertil Svanströmin kanssa, joka kaatui sodassa. Taucher toimi sota-aikana Valtion tiedoituslaitoksen palveluksessa ja voitti Kansanavun järjestämän julistekilpailun. Taucherin perustama mainostoimisto kasvoi merkittävästi ja oli alansa suurin vuoteen 1978 asti. Sen palveluksessa toimi useita tunnettuja suunnittelijoita, kuten Björn Landström, Topi Törmä ja Matti Viherjuuri. Toimiston yhteyteen perustettiin oma lehti Yhdysruuvi (myöhemmin Ruuvi) ja televisio-osasto. Taucher toimi aktiivisesti alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä, samoin kuin kauppakamarissa, ja oli MTV:n johtokunnan jäsen 1960–1976. Hän harrasti nykytaidetta ja julkaisi ahkerasti kirjoituksia mainonnan ja taidealan ammattijulkaisuissa. Kauppaneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1969.  
Taucherin vaimo vuodesta 1940 oli Ann Mari Wulff.
Paul Lafargue

Paul Lafargue (16. kesäkuuta 1842 Santiago de Cuba, Kuuba – 26. marraskuuta 1911 Draveil, Ranska) oli ranskalainen vallankumouksellinen marxisti, sosialistinen journalisti, kirjallisuuskriitikko, poliittinen kirjoittaja ja aktivisti. 
Lafargue oli naimisissa Karl Marxin toisen tyttären Laura Marxin kanssa. Hänen tunnetuin teoksensa on Oikeus laiskuuteen. Kuubassa ranskalaiselle ja kreolivanhemmalle syntynyt Lafargue asui lähinnä Ranskassa, joskin oleskeli välillä Englannissa ja Espanjassa. Hän johti Ranskan ensimmäistä marxilaista puoluetta, Ranskan työväenpuoluetta (Parti Ouvrier Français) yhdessä Jules Guesden kanssa.
Paul Lafargue teki 69-vuotiaana kaksoisitsemurhan yhdessä vaimonsa Lauran kanssa.
Type 63 (panssarivaunu)

Type 63 on kiinalaisvalmisteinen ilmatorjuntapanssarivaunu, jota käytettiin ja valmistettiin myös Vietnamissa. Type 63 kehitettiin Kiinassa, joka poti liikkuvan ilmatorjuntakaluston puutetta. Vaunu ei kuitenkaan täyttänyt perimmäistä käyttötarkoitustaan maajoukkojen it-suojana. Siinä on ylhäältä avonainen torni, joka suojasi vain heikosti tykkimiehistöä, eikä siinä ole tutkaa. Lisäksi ammusten jakelu jouduttiin tekemään käsin. Nämä johtivat pienen tulinopeuden ohella, alhaiseen tuhoamistodennäköisyyteen (kill ratio/kill probablity). Vaunun ongelmat tekivät siitä suhteellisen helpon kohteen, esimerkiksi matalalla nopeasti lentäville vihollisen lentokoneille.
Philip Trewhitt esitti ihmetyksensä, panssaroituja ajoneuvoja käsitelleessä kirjassaan: viitaten Type 63:n pitkää käyttöikään, vaikka se soveltui jokseenkin heikosti käyttötarkoitukseensa. Kiinassa it-psv -asetta käytettiin 1980-luvun lopulle saakka. Asetyyppi on osallistunut Vietnamin sotaan, jolloin sitä käyttivät Vietkongin sissit.
Vaunumiehistön lukumäärä on 6 henkeä. Vaunun runkorakenne pohjautui Neuvostoliiton T-34:ään, jota vietiin Kiinaan suuria määriä ennen 1950-luvulla tapahtunutta maiden välistä välirikkoa. V-12 dieselmoottori on 500 hv (373 kW) tehoinen ja sallii 55 km/h enimmäisnopeuden tieolosuhteissa. Pääaseet ovat kaksi avonaisessa tykkitornissa sijaitsevaa 37 mm kanuunaa.
Oliver Gavin

Ura

Gavin aloitti moottoriurheilu-uransa kartingissa. 1990-luvun alussa hän kilpaili brittiläisissä pikkuformulaluokissa, kuten 
Formula Firstissä, jossa hän vei mestaruuden voitettuaan 12 kilpailusta 11. Hän ajoi Formula Vauxhall Lotuksessa vuonna 1992 ja saavutti sarjassa hän saavutti neljä voittoa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. Vuonna 1993 Gavin siirtyi Britannian Formula 3 -sarjaan. Hän menestyi hyvin ja saavutti viisi voittoa. Hän sijoittui viidestätoista kilpailusta kymmenessä palkintokorokkeelle. Menestyksestä huolimatta mestaruuden vei Kelvin Burt, ja Gavin sijoittui toiseksi. Vuonna 1994 Gavin ajoi kansainvälisessä Formula 3000 -sarjassa. Hän tekikin paluun Britannian F3:een kaudeksi 1995 ja ajoi Edenbridge Racing -tallissa. Kuuden voiton myötä hän saavutti tällä kertaa sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän toimi Formula 1 -talli Pacific Grand Prix'n testikuljettajana.
Kauden 1996 Gavin ajoi ITC-sarjassa Opelia ja saavutti 23 kilpailussa 16 pistettä. Palkintosijoja hän ei saavuttanut yhtään. 1990-luvun loppupuolella Gavin ajoi F1-sarjassa turva-autoa ja pari kautta F3000:ssa, kunnes siirtyi ensin Grand Am -sarjaan kaudeksi 2000. Vuodesta 2000 lähtien hän on ajanut American Le Mans Series -sarjassa, tosin ensimmäisinä vuosina vain muutamassa kilpailussa. Hän on voittanut sarjassa GT1-luokan mestaruuden Olivier Berettan kanssa Chevrolet Corvette C6.R -autolla vuosina 2005–2007. Gavin on osallistunut useasti Le Mansin 24 tunnin ajoon. Luokkavoittoon hän on ajanut neljä kertaa (2002, 2004–2006).

Yksityiselämä

Gavin syntyi Huntingdonissa Michaelille ja Deborahille. Hänet kasvatettiin Felmershamin kylässä Bedfordshiressa. NykYään Gavin on naimisissa Helen-nimisen naisen kanssa, ja heillä on yksi tytär ja kaksi poikaa. He asuvat pienessä kylässä Northamptonshiressa.
Charlotte Greenwood

Ura

Greenwood aloitti näyttelijänuransa vaudeville-tuotannoissa, jonka jälkeen hän siirtyi Broadwayn teattereilta elokuviin ja radioon. Greenwood tunnettiin pitkistä jaloistaan ja korkeista potkuista; häntä kutsuttiin leikkisästi "ainoaksi naiseksi maailmassa, joka pystyisi potkaisemaan kirahvia silmään", josta kehittyi lempinimi "Lady Longlegs". Greenwood aloitti elokuvauransa 1910-luvun puolessa välissä mykkäelokuvissa.
Vuonna 1913 Oliver Morosco palkkasi hänet Oogaboon kuningatar Ann Soforthin rooliin L. Frank Baumin ja Louis F. Gottschalkin näytelmään The Tik-Tok Man of Oz (myös nimellä Tik-Tok of Oz). Sen jälkeen Greenwood näytteli Letty Robbinsia menestyneessä komedianäytelmässä So Long Letty (1916–1917) 96 näytöksen ajan, joka teki hänestä tähden.
Uransa aikana Greenwood näytteli useiden kuuluisuuksien kanssa, kuten Charles Ruggles, Betty Grable, Jimmy Durante, Eddie Cantor, Buster Keaton ja Carmen Miranda. Greenwood teki parhaimmat näyttelijätyönsä teatterissa ja sai monia kriitikoita puolelleen. Hänen menestyneimpiin rooleihin kuuluu Cole Porterin Broadway-komedianäytelmässä Out of This World, jossa hänen pääroolinsa nimi oli Juno. Näytelmän ensi-ilta oli 21. joulukuuta 1950 New Century Theatressa ja sitä esitettiin 157 näytöstä aina 5. maaliskuuhun 1951 asti. Out of This World voitti vuonna 1951 Theatre World Awardin. Näytelmässä Greenwood tulkitsi kappaleen "I Sleep Easier Now".
Greenwood esiintyi elokuvauransa aikana muun muassa musikaalielokuvissa Tanssi, senorita (1940), Kesäloma Miamissa (1941) ja Rosita tanssii ja hymyilee, joissa hänen vastanäyttelijänä oli Betty Grable.
Vaikka näytelmä Oklahoma! (1943) olikin kirjoitettu Greenwood mielessä, hän ei päässyt näyttelemään "Eller-tätiä" elokuvasitomusten takia. Hän pääsi kuitenkin näyttelemään näytelmän elokuvaversioon, Oklahoma (1955). Hän teki Oklahoman jälkeen vielä kaksi elokuvaa, joista viimeisin rooli oli elokuvassa Heikompi sukupuoli (1956), jossa näytteli muun muassa June Allyson, Joan Collins, Joan Blondell ja Leslie Nielsen. Heikomman sukupuolen jälkeen Greenwood päätti elokuvauransa. Hän esiintyi vielä 71-vuotiaana vuonna 1961 televisiosarjan The Best of the Post jaksossa "The Thompsons of Thunder Ridge", jossa hänen roolinsa oli Martha-täti.
Charlotte Greenwood on saanut radiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, Hollywoodiin osoitteeseen 1601 Vine Street.

Yksityiselämä ja kuolema

Greenwood oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäisen liiton hän solmi näyttelijä Cyril Ringin (1892–1967) kanssa 17. heinäkuuta 1915. Liitto kuitenkin päättyi eroon viiden vuoden kuluessa 6. elokuuta 1920.
Toisen kerran Greenwood meni vihille säveltäjä Martin Broonesin (1892–1971) kanssa 22. joulukuuta 1924. Onnellinen 47-vuotinen avioliitto päättyi 79-vuotiaan Broonesin kuolemaan 10. elokuuta 1971. Pariskunta harjoitti Kristillisen tieteen oppeja.
Charlotte Greenwood kuoli 87-vuotiaana 28. joulukuuta 1977 Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänet tuhkattiin ja tuhkat siroteltiin mereen.
X (yhtye)

X on yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka on perustettu Los Angelesissa vuonna 1977. Yhtyeen basisti-laulaja John Doe on myös soolouralla.
Daniel Day-Lewis

Ura

Day-Lewis opiskeli näyttelemistä kolme vuotta Bristol Old Vic Theatre Schoolissa 1970-luvun lopussa. Elokuvadebyyttinsä Day-Lewis teki pienessä roolissa lapsivandaalina elokuvassa Saakelin sunnuntai 14-vuotiaana. Yksitoista vuotta tämän jälkeen hänellä oli pieni rooli menestyselokuvassa Gandhi. Seuraavaksi hän esiintyi muun muassa elokuvissa Bounty – kapina laivalla ja Hotelli Firenzessä. Ensimmäisen pääroolinsa Day-Lewis teki Milan Kunderan romaaniin perustuvassa sovituksessa Olemisen sietämätön keveys.
Day-Lewis voitti vuoden 1989 elokuvasta Minun elämäni parhaan miespääosan Oscarin ja Baftan sekä oli Golden Globe -ehdokkaana. Hän esitti elokuvassa irlantilaista kirjailijaa Christy Brownia, joka CP-vammansa takia pystyi kirjoittamaan vain vasemmalla jalallaan. Elokuvan kuvauksissa Day-Lewistä jouduttiin työntämään pyörätuolissa ja nostamaan kameran eteen, koska hän halusi pitää roolinsa myös silloin, kun kamera ei ollut käynnissä, jotta pääsisi paremmin sisään Brownin elämään. Tämän jälkeen tekemissään elokuvissa hän on soveltanut samoja menetelmiä roolihahmonsa käsittelyssä.
1990-luvulla Day-Lewis esiintyi muuan muassa elokuvissa Viimeinen mohikaani, Isän nimeen ja The Boxer, joista hän oli joko Oscar-, Bafta- tai Golden Globe -ehdokkaana. Vuonna 1997 valmistuneen The Boxerin jälkeen Day-Lewis päätti pitää taukoa näyttelemisestä ja palasi puusepän töihin. Hän asui myös Firenzessä, jossa työskenteli suutarina.
Oltuaan kolme vuotta poissa elokuvista päätti Day-Lewis palata näyttelijäntyöhön Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa Gangs of New York. Elokuvassa hän esitti väkivaltaista jengijohtajaa, Bill ”The Butcher” Cutteria. Hän kasvatti rooliaan varten viikset ja opetteli ajanmukaisen aksentin tehdäkseen hahmostaan mahdollisimman realistisen. Day-Lewis voitti roolityöstään Baftan ja sai kolmannen Oscar-ehdokkuutensa. Elokuvan jälkeen hän vakuutti, että Gangs of New York olisi hänen viimeinen elokuvansa. Hänen ohjaajavaimonsa Rebecca Miller suostutteli hänet kuitenkin palaamaan vielä elokuvaan The Ballad of Jack and Rose, joka ilmestyi kolme vuotta Gangs of New Yorkin jälkeen.
Toisen Oscarinsa Day-Lewis sai vuonna 2007 ilmestyneestä elokuvasta There Will Be Blood. Tapojensa mukaan hän pitäytyi roolihahmossaan kaiken aikaa, minkä vuoksi hän joutui muuttamaan jopa pois kotoaan, sillä hänen hahmonsa oli ilkeä ja suorasukainen.
Kesäkuussa 2017 Day-Lewis ilmoitti lopettavansa uransa. Täten hänen viimeiseksi elokuvaroolikseen on jäämässä vuoden 2017 joulukuussa ensi-iltansa saanut Paul Thomas Andersonin ohjaama Phantom Thread. Sitä edellisen roolinsa hän teki vuoden 2012 elokuvassa Lincoln.

Yksityiselämä

Kirjailija Cecil Day Lewis oli Daniel Day-Lewisin isä.
Day-Lewis on naimisissa näytelmäkirjailija Arthur Millerin tyttären, ohjaaja Rebecca Millerin kanssa. Parilla on vuosina 1998 ja 2002 syntyneet lapset. Day-Lewisilla on myös lapsi hänen edellisestä suhteestaan ranskalaisnäyttelijä Isabelle Adjanin kanssa.
Aisti-ilmavalvonta

Aisti-ilmavalvonta (lyh. AIV) on näkö- ja kuulohavaintoihin perustuvaa ilmavalvontaa. Se täydentää tutkailmavalvontaa, ja kriisitilanteessa usein myös korvaa sen, sillä tutkakalustoon perustuva ilmavalvonta on erittäin haavoittuvainen sabotaasille ja tutkahakuisille ohjuksille. Maailmassa kaksi valtiota käyttää aisti-ilmavalvontaa täydennyksenä tutkailmavalvonnalle, nämä maat ovat Suomi ja Israel.
Aisti-ilmavalvonnan havainnot sekä sensorihavainnot voivat täydentää valtion keräämää ilmatilannekuvaa.

Etuja

- edullisuus
- mahdollisuus suorittaa myös mm. säteilynvalvontaa ja maahanlaskujen valvontaa
- kattaa myös tutkakatveet
- asemaverkosto korvattavissa nopeasti toisin kuin tutkien osalta

Aisti-ilmavalvonta Suomessa

Aisti-ilmavalvontaa Suomessa toimeenpanevat ilmavalvontakomppaniat. Ilmavalvontakoulutusta varusmiehille antavat Suomessa kaikki kolme lennostoa sekä Ilmasotakoulu Tikkakoskella. Ilmavalvonnan aliupseerikurssi suoritaan AuK:ssa Tikkakoskella. Ilmavalvonnan reserviupseerikurssi järjestetään Tikkakoskella Ilmavoimien Reserviupseerikoulussa. Liikuteltavat ilmavalvonta-asemat perustuvat seitsemään osaan, joista jokaisen massa on noin 50 kg. Ilmavalvonta-asemat perustetaan yleensä korkeille mäille.
Rauhan aikana myös normaalien viranomaisten oletetaan tekevän aisti-ilmavalvontaa muiden tehtäviensä ohella.
Ks. Sanomalaite M 90 (ilmavalvontapääte-versio)

Toinen maailmansota

Suomessa talvisodan ja jatkosodan aikana aisti-ilmavalvontaa laajassa määrin harjoittivat Lotta Svärd -järjestön jäsenet. Kiinteiden ilmavartioasemien ilmavalvojien koulutus tapahtui Lotta Svärdin viesti- ja ilmavalvonta -kokonaisuudessa. Ilmavalvonta-asemina käytettiin usein valmiita kolmiomittaustorneja. Ellei tällaisia ollut olemassa niin ilmavalvontaa varten rakennettiin erityisiä torneja.
Joint-taso

Joint-taso tarkoittaa sotilaallisena terminä puolustushaarojen yhteistä tasoa, eri puolustushaarojen joukoista muodostuvaa yksikköä.
Joint Task Force tarkoittaa eri puolustushaarojen yksiköitä käsittävää, tehtävään erityismitoitettua ja yhdessä johdossa olevaa sotilaallista joukkoa.
Suomessa joint-taso tarkoittaa lähinnä puolustusvoimain pääesikuntaa. Todellinen joint-tasoinen pääesikunta muodostuí Suomeen, kun maavoimien esikunta perustettiin erillisenä Mikkeliin.
Joint-tason muodostuminen on verkottumista, yhteistoimintaa, uudenlaista tiedon jakamisen mahdollistamaa tehokkuutta.
Erityisesti Yhdysvalloissa on jo pitkään korostettu joint-tason merkitystä ja myös kehitetty sen toimintaa. Joint-tason merkitys on noussut 1990-luvulla myös muualla.
Laajemmin ottaen joint-taso tarkoittaa uudenlaista, kokonaisvaltaista, uuden tietotekniikan mahdollistamaa yhteistoimintaa. Tällä tavalla ymmärrettynä esimerkiksi suomalainen viranomaisyhteistyö on joint-tasoa.
Pinduinen

Maantiede ja asutus

Pinduisin kunnan pinta-ala on 7 623,62 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Karhumäen piirin Poventsan, etelässä Karhumäen ja lännessä Tšopinan sekä pohjoisessa Segežan piirin Papinkosken kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Lumbusin (ven. Lumbuši) ja Salmalahden (Salmaguba) kylät, Suurlahden (Velikaja Guba) ja Vansjärven (Vanzozero) asutukset sekä Lumbusjärven (Lumbušozero), Maaselän, Malun (Malyga) ja Vitškan rautatieasemat. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli 400 asukaan Lumbusi. Salmalahdessa, Vansjärvellä sekä Lumbusjärven ja Malun asemilla ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 86 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 4 % valkovenäläisiä, 3 % karjalaisia ja 2 % ukrainalaisia.

Historia

Pinduisin taajama on saanut alkunsa Vienanmeren–Itämeren kanavan rakentamisen yhteydessä vuonna 1933 perustetusta telakasta. Sitä ennen paikalla oli kaksi venäläisten asuttamaa kylää, Verhnije Pinduši ja Nižnije Pinduži. Taajaman ensimmäiset asukkaat olivat etupäässä muualta Neuvostoliitosta karkotettuja kulakkeja. Jatkosodan aikana alue oli suomalaisten miehittämä. Vuonna 1950 Pinduinen sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Telakan lisäksi siellä toimi merenkulkuoppilaitos. Vuonna 1972 perustettiin suuri hartsi- ja tärpättitehdas, jonka pohjalta avattiin vuonna 2000 lastulevytehdas.

Liikenne, talous ja palvelut

Pinduisin kautta kulkee Karhumäen ja Puudožin välinen maantie. Sinne johtaa myös Muurmannin radalta haarautuva sivurata.
Taajaman suurin työnantaja on nykyään Karelija DSP:n lastulevytehdas. Siellä toimii myös šungiittia jalostava yritys, Karhumäen meijerin karjatila sekä muita puunjalostus- ja maatalousyrityksiä. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, musiikki- taidekoulut sekä  kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus.

Nähtävyydet

Vitškan aseman luona sijaitsevat 1700-luvun alun rautasulaton rauniot. Muut historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan.
E. Piirinen

Erland (Eelu) Piirinen, sukunimi aik. Piri (31. lokakuuta 1869 Harjavalta – 24. huhtikuuta 1949 Harjavalta) oli suomalainen toimitusjohtaja ja kirjallisuuden suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkejä Väinö Marjamaa ja Lauri Suonperä.
Piirisen vanhemmat olivat maanviljelijä Maurits Biri ja Vivika Wilhelmiina Hälli. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Porin lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa.
Piirinen toimi Haminan kaupunginviskaalina 1905–1910 ja hän oli sitten Weilin & Göös Oy:n palveluksessa vuodesta 1910 alkaen. Myöhemmin Piirinen oli Kustannus Oy Kirjan teknillisenä johtajana ja Larsson & Jantunen Oy:n toimitusjohtajana.
Erland Piirinen oli naimisissa vuodesta 1906 Hanna Ottilia Mäkelän kanssa.
Haffner-serenadi

D-duuri-serenadi (KV 250), lisänimeltään Haffner-serenadi, on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kahdeksanosainen serenadi häälahjaksi tukijalleen Sigmund Haffnerille, joka oli juuri perinyt jättiomaisuuden. Serenadin soitinkokoonpanoon kuuluu sooloviulu (osissa 2–4), kaksi huilua, oboeta, fagottia, käyrätorvea ja trumpettia, sekä pieni jousiorkesteri. Tämä oli ensimmäinen Haffnerien perheelle sävelletyistä serenadeista. Kerrotaan, että kun serenadi ensiesitettiin vuonna 1776  , tulivat soittajat yksitellen hääpaikalle soittaen jonkinlaista pientä alkusoittoa serenadille. Kun kaikki soittajat olivat vihdoin paikalla, alkoi oikea serenadi soimaan juhlistaen Haffnerin häitä.
Myös Mozartin tunnetuimpiin sinfonioihin kuuluu Sinfonia nr. 35, "Haffner", joka on niin ikään nimetty saman suvun mukaan.