google/wiki40b huggingface dataset:
Lasten Eurovision laulukilpailu 2014

Online-äänestys

EBU ilmoitti 30. lokakuuta 2014 vaihtavansa Lasten Eurovision laulukilpailun ääntenlaskennasta vastaava yhtiötä . Uusi yhtiö, Alankomaiden Rotterdamissa päämajaansa pitävä Sound of Data, oli kehittänyt uudenlaisen internet-äänestyksen ulkomailla asuville Lasten Eurovision laulukilpailun katsojille. Äänestysikkuna oli avoinna samaan aikaan, kun puhelin- ja tekstiviestiäänestyskin ja eniten nettiääniä saaneelle artistille oli valmistettu oma palkinto. Äänestäminen oli ilmaista ja kuka tahansa 16 kilpailevan maan ulkopuolella internetiä käyttävä saattoi antaa yhden äänen suosikkikappaleelleen.
Internet-äänestys ei kuitenkaan toiminut suunnitellusti, sillä odotetun noin 8 000 äänestäjän sijasta nettipalvelua käytti ensimmäisten kolmen sekunnin aikana 37 tuhatta ihmistä . Edellisen vuoden kilpailua Kiovasta oli katsonut internetissä noin 4 000 henkilöä, eikä Euroopan yleisradiounioni osannut odottaa niin suurta kiinnostusta. Äänestyksen järjestäjä Sound of Datakin oli varautunut vain 15 tuhannen henkilön ääniin . Äänestäjien suuren määrän vuoksi palvelu kaatui, eikä kaikkia nettiääniä saatu annettua.
Äänestyksen epäonnistumisen vuoksi internet-äänestyksen tuloksia ei koskaan julkistettu, eikä palkintoa jaettu .
Cashmir

Cashmir oli keravalainen rockyhtye, joka oli koossa 1990-luvulta aina vuosituhannen vaihteeseen asti, minkä jälkeen se on pitänyt hiljaiseloa. Yhtyeen jäsenet olivat laulaja Pekka Heino, rumpali Löysä Johansson (joka on sittemmin soittanut myös Jani Wickholmin taustayhtyeessä), kitaristi Jani Eskelinen, basisti Toni Pohjonen ja kosketinsoittaja Tomppa Nikulainen. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat Suurella Sydämellä -kisan voittanut ”Marvel” sekä ”Mindless Time” ja ”Streets of Common People”. Yhtye julkaisi Atominus Records -levy-yhtiön kautta yhden pitkäsoiton, vuonna 1997 ilmestyneen Cashmirin.
Platform Racing 3

Platform Racing 3 (PR3) on Jiggminin (Jacob Grahn) tekemä peli. Pelissä on parempi grafiikka kuin vanhemmassa Platform Racing 2-pelissä, lisää tavaroita, pukuja ja lisäksi Block Editor!, jolla voi tehdä oman "alustan" minkä päällä voi seisoa.
Mike Ridley

Ura

Ridleyn ura oli vaikeuksissa juniorisarjoissa, kun James Patrickin taklauksen johdosta hänen jalkansa murtui ja myöhemmin hän mursi myös solisluunsa. Hänestä ei enää 19-vuotiaana uskottu tulevan NHL-pelaajaa ja hän pelasi yhden kauden kakkostason nuorisokiekkoa. Kaudeksi 1983–1984 Ridley siirtyi Manitoban yliopiston joukkueeseen, jossa hän teki läpimurtonsa. Hänet valittiin ensimmäisellä kaudellaan Kanadan parhaaksi yliopistopelaajaksi ja seuraavalla kaudella hän mahtui vielä tähdistökentälliseenkin.
Koska Ridleyn taidot tulivat esille melko myöhäisessä vaiheessa, häntä ei ole ikinä varattu NHL:ään. New York Rangers teki Ridleyn kanssa sopimuksen kaudeksi 1985–1986 joukkueen kakkosvalmentajan suosituksesta. Tulokaskaudellaan Ridley iski heti 65 pistettä ja mahtui NHL:n tulokaskentälliseen. Seuraavalla kaudella hänet kuitenkin kaupattiin Washington Capitalsiin yhdessä Bob Crawfordin ja Kelly Millerin kanssa vaihdossa Bob Carpenteriin ja toisen kierroksen varausoikeuteen.
Washingtonissa Ridley pelasi seitsemän kokonaista kautta ja loi uraa tasaisen varmana pistemiehenä. Hänen uransa paras kausi on 1988–1989, jolloin hän teki piste- (89) ja maaliennätyksensä (41). Hänet valittiin myös tähdistöotteluun. Kauden 1993–1994 jälkeen Ridley kaupattiin Toronto Maple Leafsiin Rob Pearsonista. Toronton valmentaja Pat Burns ei kuitenkaan pitänyt Ridleyn pehmeästä pelityylistä ja tämä kaupattiin heti seuraavana kesänä Vancouver Canucksiin vaihdossa kovaotteisemmasta Sergio Momessosta.
Vancouverissa Ridleyn ura tuli päätökseen. Kausi 1995–1996 oli Ridleylle vaikea, sillä hän kärsi selkävaivoista, eikä pystynyt pelaamaan kuin 37 ottelua. Seuraavaksi kaudeksi Ridley palasi Vancouveriin, mutta lopetti uransa kesällä 1997. Hän pelasi kuitenkin vielä neljä ottelua seuraavalla kaudella IHL-liigan Manitoba Moosessa.
Ruskopiikkipyrstö

Levinneisyys

Ruskopiikkipyrstöä tavataan Ecuadorissa, Kolumbiassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Formaggella del Luinese

Formaggella del Luinese on italialainen Varesen maakunnasta peräisin oleva vuohenmaitojuusto.
Formaggella del Luinese-juustoa valmistetaan Italian Lombardiassa Varesen maakunnan Luinesen laaksossa. Juuston valmistamiseen käytetään maitoa Camosciata delle Alpi-, Nera di Verzasca- ja Saanen-rotuisista vuohista. Historiallisten lähteiden perusteella juustoa on valmistettu alueella jo vähintään 1600-luvulta lähtien. Vuodesta 2011 juustolla on ollut Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän mukainen suojattu alkuperänimitys.
Juustoa valmistettaessa maito lämmitetään 32–34°C lämpötilaan ja sen sekaan lisätään juoksute. Juoksutteen ohella maitoon lisätään hapate. Syntyvä juustomassa pilkotaan, kuivataan ja suolataan kuivasuolauksella tai suolaliuoksella. Näiden työvaiheiden jälkeen juusto kypsyy vähintään 20 päivää.
Valmiilla juustolla on hieman makea maku ja tuoksu, joka voimistuu kypsymisajan mukaan. Rakenteeltaan juusto on keskikovaa. Juustoa käytetään tavallisena pöytäjuustona tai esimerkiksi aineosana risottossa tai antipastoa valmistettaessa.
Sridevi

Yksityiselämä

Sridevin isä oli tamili ja äiti oli telugu, joten hän puhui molempia kieliä sujuvasti. Sridevi meni naimisiin elokuvatuottaja Boney Kapoorin kanssa 2. kesäkuuta 1996. Heillä on kaksi tytärtä, Janhvi (s. 1997) ja Khushi (s. 2000).
Johannes Mario Simmel

Johannes Mario Simmel (7. huhtikuuta 1924 Wien Itävalta – 1. tammikuuta 2009 Zug, Sveitsi) oli itävaltalainen kirjailija. Hän oli vuosikymmenten ajan erittäin tuottelias, ja hänen tunnetuimpien teostensa joukkoon lukeutuu Ei aina kaviaaria (Es muss nicht immer Kaviar sein) (1960). Monen kirjan pohjalta on tehty myös elokuva, ja lisäksi hän on kirjoittanut elokuvakäsikirjoituksia. 
Simmelin isä oli kemisti, äiti oli työssä filmiyhtiössä. Molemmat olivat kotoisin Hampurista. Simmel vietti lapsuutensa Wienissä ja Lontoossa. Hän kouluttautui 1943 kemistiksi ja toimi sota-aikana tutkijana. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi amerikkalaisten sotaviranomaisten tulkkina ja toimittajana, vuodesta 1950 saksalaisen Quick-lehden palveluksessa Euroopassa ja Amerikassa. Hän kirjoitti runsaat 30 romaania ja muutamia näytelmiä. Esikoisteos Begegnung im Nebel ilmestyi 1947. Vakoiluromaani Ei aina kaviaaria oli hänen läpimurtoteoksensa. Häntä on pidetty moralistina. Teoksissaan hän käsitteli ajankohtaisaiheita, kuten asekauppaa, geenitekniikkaa ja ympäristöongelmia.
Pitkään Simmeliä pidettiin pelkästään viihdekirjailijana, mikä saksalaisella kielialueella merkitsi kriitikkojen hyljeksintää, vaikka hän olikin yleisön suosikki. Die Zeit -lehti nosti kuitenkin 1980-luvulla hänet pois puhtaan viihteen lokerosta. Joidenkin romaanien sanotaan pohjautuvan todellisuuteen, olevan ehkä jopa omaelämäkerrallisia. 
Simmelin teosten pohjalta on tehty elokuvia, muun muassa Villit viisikymppiset (Die Wilden Fünfziger,  1983), Vakoilijoitten vakoilija iskee (Diesmal muß es Kaviar sein, 1961), Vakoilijoitten vakoilija (Es muß nicht immer Kaviar sein, 1961), Miestä väkevämpää (Mit Himbeergeist geht alles besser, 1960).
Simmelille myönnettiin Hermann Kesten -mitali vuonna 1993 ja Itävallan liittovaltion ansiomitali Bundesverdienstkreuz vuonna 2005.
Aija Pitko-Korkeila

Aino Kaarina (Aija) Pitko-Korkeila (16. heinäkuuta 1906 Joensuu – 1961 Joutseno) oli suomalainen kirjailija.
Pitko-Korkeilan romaani Sanellan helmisormus kertoi koulumaailmasta ja lääkäriperheen elämästä. Romaanin tapahtumat sijoittuivat 1900-luvun alkuun.
Bentsofuraani

Valmistus ja käyttö

Bentsofuraania voidaan konsentroida kivihiilitervasta tislaamalla ja tämän jälkeen saostamalla dibromijohdannaisena tai pikraattina. Synteettisesti sitä voidaan valmistaa kumariinista tai 2-etyylifenolista. Bentsofuraanista valmistetaan indeeni-kumaronihartseja.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Pitkäaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta bentsofuraanille voi seurata vaikutuksia munuaisissa ja maksassa. Aineen epäillään olevan ihmiselle syöpää aiheuttava. Bentsofuraani on haitallista myös vesieliöille.
Teatterilaiva (musikaali)

Juoni

Hammersteinin libretossa päähenkilö on nuori Magnolia (Nola) Hawks, teatterilaiva Cotton Blossomin omistajan Andy Hawksin ja tämän määräilevän vaimon Parthyn tytär. Nola rakastuu uhkapeluri Gaylord Ravenaliin. He menevät naimisiin ja muuttavat Chicagoon, jossa syntyy tytär Kim. Gaylord menettää rahansa ja jättää perheensä, mutta musikaalin lopussa, vuosia myöhemmin, perheen jäsenet tapaavat jälleen toisensa. Tärkeitä sivuhahmoja ovat mulattityttö Julien, joka erotetaan teatteriseurueesta, kun hänen etninen taustansa paljastuu, sekä laivassa asuva viisas musta pariskunta Joe ja Queenie.

Esityksiä Suomessa

Teatterilaivaa on esitetty Suomessa Esko Elstelän suomennoksena ainakin Kansallisoopperassa 1960–1963, Tampereen Työväen Teatterissa 1968–1969, Lahden kaupunginteatterissa 1975–1976, Helsingin Kaupunginteatterissa 1980–1982 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1990. Ruotsinkielinen versio Teaterbåten oli Svenska Teaternin ohjelmistossa 2002.
Manuel Passos

Manuel Passos Fernandes (26. maaliskuuta 1922 Machico – ?) oli portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän teki maajoukkuedebyyttinsä tasapeliin 1–1 päättyneessä ottelussa Itävaltaa vastaan 23. marraskuuta 1952; kaikkiaan hän pelasi Portugalille vuoteen 1957 mennessä seitsemäntoista ottelua. Hänen seuransa oli lissabonilainen Sporting CP.
Valkoleukakipuaja

Levinneisyys

Valkoleukakipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Chishima (1890)

Valmistus

Chishiman suunnitteli ranskalaisen sotilasneuvonantaja Emile Bertin osana vuoden 1887 hankintoja, ja alus valmistettiin Ateliers et Chantiers de la Loiren telakalla Saint-Nazairessa Ranskassa. Aluksen köli laskettiin 29. tammikuuta 1890, ja se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 26. marraskuuta. Alus valmistui 1. huhtikuuta 1892.
Chishiman kylkikaaret ja -levyt olivat terästä. Alus oli varustettu kolmella mastolla, joissa oli parkkitakilointi avustamaan risteilemistä. Aluksen kahteen akseliin oli kytketty kumpaankin oma höyrykone. 
Pääaseistuksena oli viisi kolmen tuuman tykkiä ja apuaseina kuusi yhden naulan tykkiä. Lisäksi aluksella oli kolme kannelle asennettua torpedoputkea, joihin oli viisi torpedoa.

Palvelus

Chishiman palvelukseen otto viivästyi reilulla vuodella, koska se ei kyennyt saavuttamaan asetettua tavoitenopeuttaan. Alus ei ylittänyt 19 solmun nopeutta, vaikka sopimukseen oli kirjattu 22 solmun vaade. Ranskan hallitus lupasi maksaa kompensaatioita Japanin hallitukselle asian hyvittämiseksi. Alus suoritti koeajot matkalla Japaniin, jolloin sen miehistönä oli 80 japanilaista ja 11 ranskalaista teknikkoa. Alus teki matkan Aleksandrian, Suezin kanavan ja Singaporen kautta. Matkan aikana ennen Nagasakiin saapumista aluksella todettiin lukuisia vikoja, kuten kattiloiden vuotamista ja höyrylinjojen pettämistä.
Alus liitettiin virallisesti keisarillisen Japanin laivastoon 24. marraskuuta 1892. Ainoastaan viikkoa myöhemmin 30. marraskuuta se tuhoutui Matsuyaman edustalla yöllisessä törmäyksessa brittiläisen P&O:n kauppa-alus Ravennan kanssa. Kauppa-alus törmäsi aluksen kylkeen leikaten Chishiman kahtia kärsien itse vain vähäisiä vaurioita. Onnettomuudessa aluksen kapteeni ja 74 miehistönjäsentä hukkuivat.
Yksi aluksen tykeistä on museoitu Aoyaman hautausmaalle Tokiossa ja toinen buddhalaiseen temppeliin jokufu-jihin Matsuyamassa.
Kiinatar

Kiinatar (ransk. La Chinoise) on vuonna 1967 ensi-iltansa saanut ranskalainen uuden aallon elokuva, jonka ohjasi Jean-Luc Godard. Se kertoo nuorista vallankumouksellisista 1960-luvun lopun Pariisissa. Elokuvan on nähty edustavan Godardin siirtymistä kohti poliittista avantgarde-elokuvaa. Sitä on esitetty harvemmin kuin sitä edeltäviä Godardin töitä.
Aurinkokuningas tanssii

Juoni

Ranskan kuningas Ludvig XIV tiesi neljätoistavuotiaana hallitsevansa jonain päivänä valtakuntaansa, mutta hän tiesi myös, että jotkut hänen ympärillään tekivät kaikkensa estääkseen hänen tulevan hallitsemisensa. Tanssin avulla, jossa nuori kuningas osoitti suurta kyvykkyyttä ja lahjakkuutta, ja eritoten Lullyn hänelle säveltämän musiikin avulla hän osoitti kykynsä ensiksi itselleen ja samalla myös kaikille muille.
Ludvigista tuli kansan käsityksissä aurinkokuningas. Lully ja Molière nostivat kuninkaan myötä tanssin ainakin hallitsemisen tasolla asti.
Lully hallitsi musiikissa kuten hänen kuninkaallinen isäntänsä hallitsi poliittista maailmaa. Hän oli hullun lailla rakastunut kuninkaaseen platonisesti ja uskoi, että kuningas ei selviytyisi ilman hänen läsnäoloaan ja myötävaikutustaan. Sokeutuminen sai kuitenkin Lullyn katoamaan historian hämäriin.
Mneme (muusa)

Mneme  on kreikkalaisessa mytologiassa Zeuksen ja Mnemosynen lapsi. Hän on yksi kolmesta alkuperäisestä boiotialaisesta muusasta.
Leo Palander

Aarne Leo Palander, kirjailijanimi Aarne Suokas (s. 26. toukokuuta 1894 Savonlinna) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Ianeira

Ianeira oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri hahmon nimi.

Okeanidi

Ianeira oli yksi okeanideista, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Sukuluettelojen lisäksi hänet mainitaan nimeltä antiikin kirjoituksissa ainoastaan kerrottaessa hänen olleen Persefonen seurassa sisariensa kanssa kisailemassa ja keräämässä kedon kukkia.

Nereidi

Ianeira oli yksi nereideistä, Nereuksen ja Doriksen tytär.
Mynämäen linnavuori

Linnavuori

Linnavuori sijaitsee noin 4 kilometriä lounaaseen Mynämäen kirkosta ja kilometrin länteen Asemanseudun taajamasta. Mynäjoki virtaa etelään noin 800 metrin päässä linnavuoresta. Mäki kohoaa yli 25 metriä ympäristöään korkeamalle ja se erottuu Mynäjoen peltoaukella selvästi. Vuori on 150×80 metrin suuruinen ja se on jyrkkärinteinen ja louhikkoinen kalliomäki, jonka lounaisrinteessä on jyrkänne. Muissa ilmansuunnissa se on jyrkkä lukuun ottamatta itä- ja koillispuolelta, josta sille on helpompi nousta. Kivivalleja ei ole löydetty, mutta loivilla rinteillä sijaitsee lakialueen juurella luontaista kivikkoa, jota on voitu järjestellä. Vaikika kivivalleja ei löydy, on vuoren juurelta löydetty rautakautinen tai myöhäisempi asuinpaikka ja muut työskentelypaikka. Pieneltä 20×20 metrin alueelta löytyi kulttuurimaata, saviastian sirpaleita ja rautakuonaa.

Tutkimukset

Kohdetta ei olla tutkittu arkeologisesti. Paikkaa on sen sijaan tutkittu pintapuolisesti vuosina 1999 (Heljä Brusila) ja  2014 (Janne Rantanen ja Kaisa Lehtonen). Viimeisellä kerralla tutkittiin tuulenkaatoja, jotka avasivat maanpintaa turpeiden alta. Löydöt on selostettu yllä.
Pentti Koskimies

Pentti Ylermi Koskimies (16. maaliskuuta 1922 Helsinki – 3. tammikuuta 1990 Lappeenranta) oli suomalainen pianisti. Hän oli erikoistunut liedmusiikkiin ja työskenteli useiden tunnettujen suomalaisten laulajien kanssa. Koskimies soitti myös muita kosketinsoittimia.
Pentti Koskimies valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1949 ja opiskeli samaan aikaan pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Martti Paavolan johdolla. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1952. Koskimies toimi musiikkitoimittajana Yleisradiossa vuosina 1953−1956, musiikkikriitikkona Helsingin Sanomissa vuosina 1953−1957 sekä Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton opettajana vuosina 1957−1964, liedseminaarin johtajana vuodesta 1964 ja liedkoulutuksen lehtorina vuodesta 1974. Tämän ohella hän toimi Sivistysjärjestöjen Kansankonservatorion johtajana vuosina 1957−1960. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Pentti Koskimies sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1960, säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1974 ja professorin arvonimen vuonna 1985.
Pentti Koskimiehen ensimmäinen puoliso vuosina 1944−1961 oli laulaja (sopraano) Kerttu Siviä (Tii) Niemelä (1917–2018). Koskimies ja Niemelä tekivät 1950-luvulla esiintymismatkoja useisiin Euroopan maihin. Koskimiehen toinen puoliso vuodesta 1962 oli pianisti ja toimittaja, filosofian maisteri Anna-Liisa Koskimies o.s. Mäki (s. 1929). Pentti Koskimiehen isä oli viulisti Eero Koskimies (alk. Forsman) ja sisarpuoli kirjailija ja kirjallisuustoimittaja Satu Koskimies. 
Pentti Koskimiehen muistoksi järjestetään pohjoismainen Kokkolan liedkilpailu.
Real-Time Linux

Real-Time Linux (RTL) on reaaliaikainen (RTOS) versio Linux-ytimestä.
Tämä projekti tunnetaan nykyisin nimellä engl. Real-Time Linux, RTL.
Reaaliaikaista Linuxia on käytetty mm. robotiikassa, pörssipalveluissa ja tietokoneissa, joiden pitää olla yhteydessä "kovan" reaaliaikajärjestelmän kanssa.
Ad orientem

Katolisessa liturgiassa ad orientem (kohti itää) on ilmaisu papin orientoitumisesta kohti itää messun vieton aikana. Tämä orientointi on kuvattu "nousevan auringon kosmiseksi eleeksi joka esittää Jumalan universaalisuutta.
Chip Reese

Varhaiset vuodet

Reese varttui Daytonissa, Ohiossa, jossa hän oppi korttipelejä äidiltään jo lapsena. Kuusivuotiaana hän voitti saman kadun viidesluokkalaisia pokerissa. Reese jatkoi pokeriharrastustaan high schoolissa, mutta pelasi myös amerikkalaista jalkapalloa. Hän voitti joukkueensa mukana Ohion mestaruuden ja pääsi mukaan kansallisiin finaaleihin. Reesen vanhemmat uskoivat poikansa menevän opiskelemaan Harvardiin (johon hänet oli valittu), mutta Reese valitsi Dartmouth Collegen sen sijaan. 
Valmistumisensa jälkeen Reesellä oli tarkoitus jatkaa opiskelujaan Stanfordissa, mutta muuttikin sen sijaan Las Vegasiin, jossa alkoi pelata seitsemän kortin avopokeria. Hän oli työskennellyt ystävänsä isän yrityksessä, mutta voitettuaan turnauksessa Sahara Casinolla 40 000 dollaria hän aloitti pokeriammattilaisuuden. Kun opiskelu Stanfordissa olisi alkanut, Reesen pelikassa oli yli 100 000 dollaria ja hän ei ikinä aloittanut suunniteltuja lakiopintojaan.

Pokeriura

Reese kirjoitti seitsemän kortin avopokeriosuuden Doyle Brunsonin klassiseen vuonna 1978 ilmestyneeseen Super/System-pokerioppaaseen. Kirjassa Brunson kuvaa Reeseä "toiseksi kahdesta hienoimmista pokerinpelaajasta maailmassa" ja parhaaksi seitsemän kortin avopokerin pelaajaksi, jonka kanssa on koskaan pelannut. 
Reese voitti seitsemän kortin avopokerissa kaksi World Series of Poker (WSOP) -ranneketta (1978 ja 1982), mutta turnauspelaamisen sijaan Reese tunnetaan erityisesti erinomaisena korkeiden panosten käteispelaajana. Reeseä pidettiin yleisesti maailman parhaana yleispelaajana. Pokerin lisäksi hän pelasi erinomaisesti myös ginirommia ja backgammonia.
Vuonna 1991 Reese valittiin kautta aikojen nuorimpana pelaajana Poker Hall of Fameen. Kolmannen WSOP-rannekkeensa Reese sai voittaessaan vuoden 2006 World Series of Pokerin 50 000 dollarin sisäänoston H.O.R.S.E.-turnauksen. Ykköspalkinto oli 1,716 miljoonaa dollaria. Tässä turnauksessa oli WSOP-historian korkein sisäänosto (buy-in) sekä pisin lopun kaksinpeli Reesen ja Andy Blochin pelattua 7 tuntia ja 286 jakoa. Lopulta Reesen A♣ Q♣ löi Blochin 9♣ 8♠ -käden yhteisten korttien oltua J♠ 7♣ 7♠ 4♥ 4♠. WSOP:n pääturnauksessa Reese on parhaimmillaan ollut 23. (vuonna 1989). World Poker Tourilla Reese oli finaalipöydässä The Fifth Annual Jack Binion World Poker Openissa vuonna 2004 sijoittuen neljänneksi ja ansaiten 207 304 dollaria.
Elokuussa 2007 Reesen pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,4 miljoonaa dollaria.
Reese kuoli 56-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Lisa Kudrow

Ura

Kudrow näytteli Ursula Buffayta komediasarjassa Hulluna sinuun. Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan Phoebe Buffayn roolista ja myös Phoeben kaksoissiskon Ursula Buffayn roolista televisiosarjassa Frendit. Sittemmin hän on ollut pääosassa komediasarjassa The Comeback vuonna 2005.
Kudrow on esiintynyt myös monissa elokuvissa, kuten Blondit luokkakokouksessa (1997), Terapian tarpeessa (1999), Eläintohtori 2 (2001), Happy Endings (2005), P.S. Rakastan sinua (2007), Bandslam (2009), Koirahotelli (2009) ja Easy A (2010).

Yksityiselämä

Kudrow seurusteli Conan O’Brienin kanssa. Kudrow avioitui Michel Sternin kanssa 27. toukokuuta 1995 ja heidän ensimmäinen lapsensa syntyi 7. toukokuuta 1998. Perhe asuu Los Angelesissa. Kudrow alkoi odottaa lasta Frendien kuvausten aikaan, jolloin hänen raskautensa kirjoitettiin myös sarjaan. Kudrow on juutalainen.
Kielirisa

Kielirisat (lat. tonsilla lingualis), joita on 2 kappaletta, sijaitsevat kielen takaosassa. Risa koostuu imukudoksesta, jota peittää kerrostunut levyepiteeli.
Pekka Vanninen

Pekka Vanninen (29. tammikuuta 1911 Sortavalan maalaiskunta – 13. helmikuuta 1970 Jämsä) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Pekka Vanninen oli pitkien hiihtomatkojen erikoismies. Hänen ensimmäisissä SM-kisoissa 1936 hänen vauhtinsa katkesi kesken 50 kilometrin matkan, mutta myöhemmissä kisoissa hän osasi hyvin säännellä nopeuttaan. Vuonna 1938 hän osallistui viiteen 50 kilometrin kisaan 25 päivän aikana ja hiihti neljä kertaa maaliin saakka. Ainoa keskeytys tapahtui Lahden MM-kisoissa, jossa hän johti kilpailua vielä 32 kilometrin kohdalla 1,5 minuutin erolla seuraavaan mutta hiihti sen jälkeen harhaan. Seuraavana vuonna Zakopanen MM-kisoissa 1939 hän sijoittui neljänneksi.
Sodassa haavoittunut Vanninen palasi arvokisaladuille St. Moritzin olympiakisoissa 1948, jossa hän sijoittui 50 kilometrillä neljänneksi heti veljensä Benjam Vannisen jälkeen. Vielä Rumfordin MM-kisoissa 1950 Pekka Vanninen sijoittui 39-vuotiaana kuudenneksi.
Salpausselän kisoissa Vanninen voitti 50 kilometrin kilpailun 1939 ja 1947 ja sai Salpausselkä-mitalin numero 15. Holmenkollenin kisoissa hän sijoittui toiseksi 1938. Suomen mestaruuden 50 kilometrillä Vanninen on voittanut kuusi kertaa eli useammin kuin kukaan muu. Vaasa-hiihdossa hän sijoittui neljänneksi 1948.
Vannisen perheessä oli kaikkiaan neljä hiihtokilpailuissa menestynyttä veljestä. Aki Vanninen (s. 1905) osallistui Pekka Vannisen ohella sotilaspartiohiihtoon Cortina d'Ampezzon MM-kisoissa 1941, mutta hän kaatui jyrkässä mäessä ja solisluu meni sijoiltaan. Eino Vanninen (s. 1917) ja veljesten serkku Väinö Vanninen ovat kilpailleet kansallisella tasolla.

Triviaa

Vannisen haavoituttua sodassa lehdissä oli jo tietoa, että hän olisi kaatunut. Siitä hänelle jäi lempinimi Vannis-vainaa.
Albatros B.II

Käyttö

Koneen käyttäjämaita olivat luonnollisesti sen valmistusmaa Saksa sekä Puola, Ruotsi lisenssi- ja kopiokoneineen sekä sitä kautta myös Suomi. Saksassa koneen pääasiallinen käyttö loppui jo 1915, mutta sitä käytettiin koulukoneena aina vuoteen 1918 asti. Ruotsissa käyttö kesti vuotta pidempään, Puolassa vuoteen 1920 ja Suomessa vuoteen 1923.

Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimilla oli yhteensä neljä Ruotsissa lisenssillä valmistettua Nordiska Aviatikbolagetin (N.A.B.) ja Södertelge Werkstäderin (S.W.) valmistamaa Albatros B.II-tyyppistä lentokonetta. Koneet olivat ruotsalaisten yksityishenkilöiden rahoittamia ja Suomeen lentämiä, Ruotsin viranomaisten estelyistä välittämättä. Konetyypillä tehtiin Suomen ilmavoimien ensimmäinen sotalento.