google/wiki40b huggingface dataset:
Hillsborough’n onnettomuus

Hillsborough’n onnettomuus tapahtui 15. huhtikuuta 1989 Hillsborough’n jalkapallostadionilla Sheffieldissä, Englannissa. Stadionilla oli alkamassa FA Cupin välieräottelu Nottingham Forestin ja Liverpoolin välillä, mutta poliisin virheen takia liverpoolilaisten päätykatsomoon päästettiin liikaa väkeä ja seurauksena oli tungos, jossa monet puristuivat kuoliaaksi. Onnettomuudessa sai surmansa kaikkiaan 96 ihmistä – 94 välittömän kuolonuhrin lisäksi yksi kuoli vammoihinsa neljä päivää myöhemmin ja yksi koomaan vajonnut henkilö vasta lähes neljä vuotta myöhemmin. Loukkaantuneita oli 766.
Onnettomuutta pidetään Britannian pahimpana ja kansainvälisestikin yhtenä historian vakavimmista katsomo-onnettomuuksista. Surmansa saivat muun muassa tulevan Liverpool-kapteeni Steven Gerrardin kymmenvuotias serkku sekä reservijoukkueen entisen maalivahdin Paul Harrisonin isä. Hillsborough’n uhrien muistoa kunnioittavia muistokiviä ja -patsaita on ympäri Liverpoolia. Myös itse Hillsborough’n stadionilla sijaitsee yksi muistokivistä.
Onnettomuuden ja sitä seuranneen tutkintaraportin (Taylorin raportti) seurauksena seisomapaikat poistettiin useimmista Britannian jalkapallostadioneista. Lisäksi kentän ja katsomoiden väliset raja-aidat poistettiin.
Huhtikuussa 2016 oikeus totesi, että kyseessä ei ollut onnettomuus, vaan ihmiset kuolivat poliisin epäonnistumisen ja turvallisuuspuutteiden vuoksi.
Minni (Prätkähiiret)

Hahmo

Minni on synnynnäinen johtaja ja tämän taidon avulla hänestä tuli pikkuhiljaa kuuluisa Marsin armeijassa, mikä puolestaan avasi hänelle tien johtamaan omaa joukkoaan sodassa plutolaisia vastaan. Luonteeltaan Minniä voikin kuvata rohkeana johtajana, joka omistautuu tekemiseensä täysillä. Perinteitä kunnioittavana hän voikin usein vaikuttaa itsepäiseltä ja ankaralta. Minni on myös romanttisessa suhteessa Turboon, mutta sen pidemmälle se ei ole edennyt heidän välillä. He eivät siis seurustele, vaikka katsojat niin sen tulkitsevat. Neljännellä tuotantokaudella Minni toimii täyden neljän tähden Kenraalina.
AMPLE

AMPLE on kahden ohjelmointikielen nimi.

AMPLE (Advanced Music Production Language and Environment)

AMPLE (Advanced Music Production Language and Environment) oli FORTH-tyylinen pinoon perustuva ohjelmointikieli 500/5000-sarjan syntetisaattoreita varten BBC Microcomputer -tietokoneille.
Kielessä kirjaimet a-g merkitsevät nuotteja. Vaihto isoihin kirjaimiin nostaa ääntä oktaavilla ja pieniin kirjaimiin laskee sitä oktaavilla.

AMPLE (Advanced Multi-Purpose LanguagE)

AMPLE (Advanced Multi-Purpose LanguagE) on dynaamisesti tyypitetty C:tä muistuttava skriptauskieli Apollo/Domain-tietokoneille. Sen ominaisuuksiin lukeutuvat muun muassa vektorityypit.

Esimerkki

function hello() 
{
  $writeln("Hello World !");
}
The Electric Warlock Acid Witch Satanic Orgy Celebration Dispenser

Vastaanotto

Albumi sai pääosin hyvän vastaanoton. Albumiarvioiden keskiarvoja mittaavan Metacriticin arvio albumille on 69/100, mikä merkitsee yleisesti hyvää vastaanottoa. Soundin Vesa Siltanen antoi albumille kolme tähteä viidestä. Hän sanoi albumin olevan kelvollinen, vaikkei siitä ensikuuntelulla jää mitään käteen, sekä ei suosittele ottamaan jokseenkin lyhyeksi jäävää albumia liian vakavasti. Kaaoszinen Daniel Neffling antoi albumille poikkeuksellisesti arvosanan 11/10. Hän sanoi sen tuovan mieleen ajoittain niin White Zombien, Marilyn Mansonin, Ministryn kuin Primuksenkin, ja piti albumia äärimmäisen mielenkiintoisena, otteessaan pitävänä virheettömänä tuotoksena.
Noidan kirot

Juoni

Lappiin sijoittuvan elokuvan alussa Heidi Blåfield-Korhosen esittämä Selma saapuu miehensä Simon (Einar Rinne) kanssa tämän kotitaloon Utuniemeen. Hän saa kuulla Simon sisarelta sokealta Elsalta (Kaisa Leppänen) Utuniemen talon synkästä historiasta. Talon paikalla asui muinoin saamelainen šamaani ja noita Jantukka (Hannes Närhi), jonka suomalaiset uudisasukkaat surmasivat. 
Tapahtumat kerrotaan takaumana. Uudisasukasjoukko saapuu veneillä Utuniemeen ja saartaa Jantukan majan. Jantukka surmaa yhden hyökkääjistä varsijousella mutta jää lopulta alakynteen. Suomalaiset sokaisevat Jantukan ja jättävät hänet kuolemaan. Ennen kuolemaansa Jantukka langettaa kirouksen, jonka mukaan jokainen Utuniemellä sijaitsevalle seidalle istuva tulee kokemaan elämässään surua ja onnettomuutta.
Selma on kuunnellut Elsan tarinaa ja istunut samalla huomaamatta seidan päälle. Saatuaan tietää kirouksesta hän lähtee pelästyneensä pois seidan luota. Vähän myöhemmin Selma kohtaa rannassa joukon humalaisia tukkijätkiä, joista yksi, tukkipäällikkö Paksu-Sakari (Yrjö Tuominen), ajaa häntä takaa ja raiskaa hänet.
Utuniemen Simo pääsee asiasta selville Selman tultua raskaaksi. Hän aikoo surmata raiskaajan mutta tuhoaa kuitenkin ensin seidan ja heittää sen jäännökset järveen. Takaa-ajoon lähtenyt Simo tavoittaa etsimänsä miehen mutta armahtaa tämän lopulta. Teko johtui noidan asettamasta kirouksesta, ja kun seita on tuhottu myös siihen liittynyt kirous on menettänyt voimansa.
Eukleides Megaralainen

Eukleides Megaralainen (m.kreik. Εὐκλείδης, 450–380 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Megarasta.
Eukleides oli Sokrateen oppilas ja tämän lähimpiä ystäviä. Hän oli kiinnostunut erityisesti logiikasta ja etiikasta. Hän perusti megaralaisen koulukunnan, joka harrasti erityisesti logiikkaa. Hänen teoksiaan ei ole säilynyt, mutta viitteitä niiden sisällöstä löytyy muista antiikin teksteistä.
Querelle

Juoni

Fassbinderin elokuva pohjautuu löyhästi kirjan juonelle. Se on monessa mielessä surrealistisempi kuin sen pohjana oleva teos, muttei kuitenkaan ohjaajansa edellisten teosten tavoin kitsin täyttämä.
Komea merisotilas, varas ja sarjamurhaaja Georges Querelle (Brad Davis) saapuu laivastotukikohtana toimivaan Brestin kaupunkiin.

Vastaanotto

Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi Querellelle neljä tähteä, kaksi kolme tähteä, neljä kaksi tähteä ja kaksi yhden tähden, keskiarvona 2,22 tähteä neljästä.
Supernatural (2. tuotantokausi)

Näyttelijöiden valinta

Sarjan käsikirjoittajat käyttivät toista kautta laajeentaakseen metsästäjien konseptin, tuloksena metsästäjien täyteinen Harvellejen majatalo. Samantha Ferris esittää Ellen Harvellea, majatalon omistajaa ja John Winchesterin vanhaa ystävää; Alona Tal taas esittää Ellenin tytärtä Jo'ta. Ferris kertoi uskovansa olevansa juuri sellainen näyttelijä, jota tuottajat etsivät: "ankara, vahva, mutta silti äidillinen." Talin hahmo luotiin Deanin uudeksi ihastuksen kohteeksi, joka lopulta kuitenkin muuttui veljeksille enemmän sisarelliseksi. Chad Lindberg esitti Ashia, joka käyttää vahvoja tietokoneen käsittelytaitojaan jahdatessaan paranormaaleja olentoja ja sijainteja. Koska käsikirjoittajat pitivät hahmoa liian "koomisena ja hulluna" sarjaan, Ash kirjoitettiin ulos sarjasta kauden loppuun mennessä.
Näyttelijä Jim Beaver palasi rooliinsa metsästäjä Bobby Singerinä, Winchesterien vanhana perheystävänä. Beaver odotti alun perin ensimmäisen kauden vierailunsa sarjassa jäävän vain "yhdeksi otoksi" ja oli yllättynyt kun häntä pyydettiin palaamaan rooliinsa. Adrianne Palicki palasi myös rooliinsa Samin kuolleena tyttöystävänä, Jessicana vaihtoehtoista todellisuutta käsittelelevään jaksoon "Salaperäinen nainen", kuten Samantha Smithkin Mary Winchesterin rooliin. Smith esiintyi myös jakson "Helvetin esikartano" takaumissa. Myös Greyn anatomia -roolinsa vuoksi aluksi vastahakoinen Jeffrey Dean Morgan palasi John Winchesterin rooliin kauden ensimmäistä sekä viimeistä jaksoa varten. Azazel-demonin aikaisemmin vaihtaessaan ruumiistaan useasti, ottaa vakituiseksi ulkomuodokseen Fredric Lehnen hahmon.
Vierailevina näyttelijänä kaudella esiintyi muun muassa Linda Blair jaksossa "Vakioepäillyt".

Kirjoitus

Toisen kauden tuotannon alkaessa Kripke halusi välttää "viikon vihollinen"-teeman, jota ensimmäisellä kaudella enimmäkseen käytettiin. Käsikirjoittajat yrittivät sisällyttää kauteen enemmän "ihmis-teemoja", pääasiassa "asioita, joita Sam ja Dean todella pelkäävät: kuolemaa, surua, petosta, jne." Muutos toi sarjan keskipisteen tilanteisiin kuten veljesten käsittelyn isänsä kuolemaa koskevissa asioissa sekä Azazelin metsästyksen merkitykseen.
Stadionul Dr. Constantin Rădulescu

Historia

Stadion on rakennettu vuonna 1973 ja sen kapasiteetti oli 10 000.
CFR Cluj selvisi Mestarien liigan kauden 2008–2009 lohkovaiheeseen, täten stadionia jouduttiin kunnostamaan. Työt valmistuivat syyskuussa 2008 ja uusi kapasiteetti on 25 000.
Ensimmäinen kansainvälinen ottelu stadionilla oli karsintapeli vuoden 2010 MM-kilpailuihin, joka pelattiin Romanian ja Liettuan välillä. Liettua voitti ottelun lukemin 0-3.
Osmo Jussila

Osmo Tapio Jussila (14. maaliskuuta 1938 Haukipudas – 15. maaliskuuta 2019 Espoo) oli suomalainen poliittisen historian tutkija, joka erikoistui Suomen ja Venäjän sekä Suomen ja Neuvostoliiton suhteisiin ja Suomen autonomian ajan historiaan, erityisesti hallintohistoriaan. Jussila toimi Helsingin yliopiston poliittisen historian apulaisprofessorina vuosina 1980–1983 ja professorina 1983–2001.
Jussilan mukaan historiaa on kirjoitettava menneisyydestä nykyaikaan, ei deterministisesti myöhemmän ajan kurkistusikkunasta, esimerkiksi Suomen itsenäisyydestä tarkastellen. Hän kirjoitti useita kirjoja, jotka käsittelevät aikaa Suomen suuriruhtinaskunnasta sotien jälkeiseen jälleenrakentamiseen.

Tutkimukset ja ura

Teoksissaan Venäläinen Suomi ja Terijoen hallitus Jussila osoitti, että Venäjän suhtautuminen Suomeen vastasi sen suhtautumista muihin reuna-alueisiin ja naapurimaihin. Terijoen hallituksen muodostaminen noudatti mallia, jota käytettiin, kun Neuvostoliittoon pyrittiin liittämään uusia alueita. Teoksessaan Suomen tie 1944–1948 Jussila piti arveluja kommunistien vallankaappaussuunnitelmasta niin sanottuina vaaran vuosina arkistolöytöjen perusteella liioiteltuina. 
Teoksessa Suomen poliittinen historia 1809–1995 Jussila yhdessä Jukka Nevakiven ja Seppo Hentilän kanssa tiivistää Suomen poliittisen historian yleisesityksen. Teos on käännetty yhdelletoista kielelle. 
Suomen hallintohistoriaan Jussila laati ministerivaltiosihteerin ja kenraalikuvernöörin kanslioita käsittelevän luvun. Hallintohistoriallisissa tutkimuksissaan Jussila korosti aatteiden merkitystä historian liikkeelle panevana voimana. Porvoon valtiopäivien aikaan Suomi oli maakunta mutta kehittyi vähitellen valtioksi. Venäjän ja Suomen johtavat virkamiehet ja politiikan toimijat tulkitsivat Suomen autonomista asemaa hyvin eri tavoin. Porvoon valtiopäiviä Jussila käsitteli myös teoksissa Maakunnasta valtioksi ja Suomen historian suuret myytit. Erityisen tarkasti hän on niissä pureutunut 1800-luvun lopulla rakennettuun käsitykseen, että Suomen valtio olisi syntynyt Porvoon valtiopäivillä.
Jussila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1988.
Sofiankatu

Sofiankatu (ruots. Sofiegatan; ven. Софийская улица; ent. Itäinen Kirkkokatu) on lyhyt kävelykatu Helsingin historiallisessa keskustassa Kruununhaan kaupunginosassa, Leijonan ja Sarvikuonon korttelien välissä. Se päättyy pohjoisessa Aleksanterinkatuun ja etelässä Pohjoisesplanadiin ja siten yhdistää toisiinsa Senaatintorin ja Kauppatorin. Nykyään katu on vilkas turistikatu, ja sillä sijaitsee muun muassa panimoravintola.

Kadun historia

Sofiankatu on ollut olemassa 1640-luvulta asti. Ruotsin vallan aikana sen nimenä oli Itäinen Kirkkokatu, ja se ulottui pohjoispäässään nykyiselle Hallituskadulle saakka. Johan Albrecht Ehrenströmin asemakaavassa vuonna 1812 katu lyheni nykyiseen noin sadan metrin mittaansa, kun sen entinen pohjoispää jäi Senaatintorin alle. Samalla se sai nykyisen nimensä keisari Aleksanteri I:n äidin Maria Fjodorovnan mukaan, joka oli syntyjään Württembergin prinsessa Sofia Dorotea Augusta. 
Sofiankadun rakennuskanta edustaa tyylillisesti empireä. Kadun pohjoiskulmissa on kaksi Ruotsin vallan aikaista kauppiastaloa, jotka on laajennettu ja muutettu empiretyylisiksi 1800-luvun alussa: Leijona-korttelin puolella Helleniuksen talo ja Sarvikuono-korttelin puolella Sunnin talo. Kadun eteläkulmiin nousi 1830-luvulla kaksi Carl Ludvig Engelin suunnittelemaa rakennusta, joista Leijona-korttelin puoleinen oli Helsingin huvielämän keskus Hotelli Seurahuone. Sofiankadun nuorin rakennus, Lars Sonckin suunnittelema klassistinen Sofiankatu 4, valmistui vuonna 1913 Stockmannin tavaratalon rakennustarvikeosastoa varten; itse tavaratalo toimi Sarvikuono-korttelin toisella puolella Kiseleffin talossa. 
1900-luvun alussa Sofiankatu muuttui liikekadusta virastokaduksi. Hotelli Seurahuoneesta tuli vuonna 1913 Helsingin kaupungintalo, ja kaupungin virastot ottivat nopeasti haltuunsa kaikki sen viereiset rakennukset. Stockmannin tavaratalo muutti pois Sarvikuonon korttelista vuonna 1930, ja sen entinen rakennustarvikeosasto Sofiankatu 4:ssä muuttui Helsingin pääpoliisiasemaksi. 
Arkkitehti Gunnar Taucherin suunnitteleman Kaupungintalon peruskorjauksen yhteydessä vuonna 1931 kadun yli rakennettiin Huokausten sillaksi sanottu ylikulkusilta, joka purettiin kun Kaupungintaloa seuraavan kerran kunnostettiin 1960-luvulla.
Suurimman osan 1900-lukua Sofiankadun varrella oli pelkästään toimistoja, ja kadun yleisilme oli hyvin hiljainen. Katu alkoi kuitenkin jälleen elävöityä vuosisadan lopulla: pääpoliisiasema siirtyi 1980-luvulla Pasilaan, ja vuonna 1995 Helsingin kaupunginmuseo sai käyttöönsä sen entisen talon. Kaupunginmuseon yhteydessä toimii myös elokuvateatteri Kino Engel. Kaupunginmuseon ja elokuvateatterin lisäksi kadun varrella on nykyisin antikvariaatti ja ravintoloita. Rakennusten ylemmissä kerroksissa on edelleen kaupungin virastoja, ja Sofiankadulta on käynti myös kaupungintalokorttelin keskellä olevaan valtuuston istuntosaliin. Sofiankatu muutettiin museokaduksi vuonna 1998. Katu jaettiin kolmeen osaan, joista kukin päällystettiin ja kalustettiin eri aikakauden tyylillä. Museo lakkautettiin osana Torikorttelit-uudistusta.
Kadonnut (televisiosarja)

Juoni

Oliver siepattiin lomamatkalla Ranskassa vuonna 2006. Pojan etsinnät ovat jatkuneet vuosia, ja Oliverin isälle Tonylla (James Nesbitt) on pakkomielle pojan löytämisestä, eikä mies suostu hyväksymään mahdollisuutta, että Oliver saattaa olla kuollut. Tony käyttää vuosia poikansa etsimiseen tuhoten samalla avioliittonsa. Juttu avataan uudelleen kahdeksan vuotta katoamisesta, ja tutkintaa johtaa sama mies, kuin kahdeksan vuotta sitten, Julien Baptiste (Tchéky Karyo).
Sarjassa seurataan tapahtumia takaumassa muutama päivä sieppaamisen jälkeen, ja nykyhetkessä vuonna 2014.
Theo Adam

Theo Siegfried Adam (1. elokuuta 1926 Dresden – 10. tammikuuta 2019 Dresden) oli saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Hän opiskeli Rudolf Dittrichin johdolla vuosina 1946–1949.
Adam teki oopperadebyyttinsä joulukuussa 1949, jolloin hänellä oli rooli Weberin teoksessa Taika-ampuja Dresdenissä. Hän esiintyi vuonna 1952 myös Bayreuthin musiikkijuhlilla ja toimi vuodesta 1953 Berliinin valtionoopperan vakituisena jäsenenä. Hän teki pian vierailevia esiintymisiä muiden muassa Covent Gardenissa ja Wienin valtionoopperassa.
Adam teki Metropolitanin-debyyttinsä helmikuussa 1969.
Arvostettujen Wagner-tulkintojensa lisäksi Adam on esittänyt muiden ohella Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin ja Richard Straussin oopperarooleja. Hän tulkitsi myös tuoreempaa, 1900-luvun tuotantoa, kuten Luciano Berion ja Friedrich Cerhan musiikkia. 
Oopperan ulkopuolella Adam on muun muassa levyttänyt Bachin kantaatteja.
U-putki

U-putki (U-putkimanometri) on paine-eron mittauksessa käytetty mittalaite. Mittalaite on nimensä mukaisesti U-muotoinen putki, joka on täytetty nesteellä. Nestepintojen korkeuseron avulla U-putken eri haaroissa voidaan laskea paine-ero putken suiden välillä.

Käytännön huomioita

Vesitäytteisellä U-putkella voidaan mitata esimerkiksi rakennuksessa vallitsevaa ali- tai ylipainetta, joka usein on vain muutaman millin vesipatsaan suuruinen. Elohopeatäytteisellä U-putkella voidaan taas mitata esimerkiksi lähellä täydellistä tyhjiötä olevia paineita alle metrin mittaisella U-putkella. Jos sama halutaan tehdä vesitäytteisellä putkella, tarvitaan noin 10 metriä korkea, käytännössä hyvin hankala U-putki. Elohopeapatsaan korkeutta on yleisesti käytetty myös verenpaineen mittayksikkönä.
Perinteinen vaaitus vesiletkulla (rakennuksilla samojen tasokorkeuksien mittaus ja merkitseminen) on tavallaan käänteinen sovellus U-putkesta. Kun mitattavat tasot ovat saman ilmanpaineen vaikutuksessa, tiedetään että letkun nestepintojen korkeusero on nolla – selkeämmin sanottuna vesipinnat ovat samassa tasossa. Näin voidaan siirtää haluttu tasopiste niin pitkälle kuin vain käytössä oleva vesiletku sallii.
Niin painemittauksessa kuin vaaituksessakin on käytännössä varmistettava, että mittausletku on täysin nesteen täyttämä, eikä letkussa ole tukoksia tai ilmakuplia.
Aleksandra Fjodorovna (Alix)

Loppuvaiheet

Helmikuun vallankumouksen aikana 1917 Aleksandra Fjodorovna oli Tsarskoje Selossa. Keisarin vallastaluopumisen jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus otti tehtäväkseen keisariperheen suojelun. Ensin heitä pidettiin vankeina kotonaan Tsarskoje Selossa, mutta myöhemmin vartiojoukkojen siirryttyä vallankumouksellisten puolelle heidät päätettiin siirtää turvaan Siperiaan Tobolskiin.
Tobolskissa he saivat aluksi elää suhteellisen normaalia elämää, mutta väliaikaisen hallituksen kaaduttua ja bolsevikkien tultua valtaan syksyllä 1917 otteet kovenivat. Ensin keisari, hänen puolisonsa ja heidän tyttärensä Maria siirrettiin Ipatjevin taloon Jekaterinburgiin Uralille. Aleksei oli verenvuotokohtauksen jälkeen huonossa kunnossa, ja hänen kolme sisartaan ja osa palveluskunnasta jäivät edelleen hoitamaan häntä Tobolskiin. Aleksein toivuttua myös heidät siirrettiin Jekaterinburgiin. Siellä keisariperhe oli vankien asemassa. Heidän huoneidensa ikkunat oli maalattu umpeen eivätkä he päässeet kirkkoon tai saaneet vastaanottaa vierailijoita.
Vähitellen vartijat kuitenkin muuttuivat vankejaan kohtaan myötämielisemmiksi, jolloin bolševikkihallinto päätti lähettää tilalle uudet vartijat. Nämä vartijat kuuluivat pahamaineiseen Tšekaan, ja Moskovasta tulleen käskyn mukaan he teloittivat koko keisariperheen 17. heinäkuuta 1918 Ipatjevin talon kellarissa. Väite, että Moskovasta olisi lähetetty tappokäsky Jekaterinburgiin, on kuitenkin vailla todisteita, sillä tappokäskysähkettä ei ole arkistoista löytynyt. Edvard Radzinskillä on ollut pääsy salaisimpiinkin arkistoihin, mutta hän ei ole löytänyt sähkettä. Valtaosa teloittajista oli bulgarialaisia ja unkarilaisia sotavankeja, joita käytettiin tällaisiin venäläisille itselleen vastenmielisiin tehtäviin, mutta heidän johtajansa kapteeni Jakov Jurovski ja komissaari Pjotr Jermakov olivat venäläisiä.
Keisarillisen perheen jäännökset, kahta lasta lukuun ottamatta, nostettiin haudasta vuonna 1991. Ensimmäisenä tunnistettiin juuri keisarinna, jonka leuassa olivat odotetusti jäljellä platinaiset hammaspaikat ja kaksi kokonaista platinahammasta. Kallosta tehty DNA-testi vahvisti asian, Aleksandra Fjodorovna oli kuningatar Viktorian jälkeläinen suoraan alenevassa äidin puoleisessa linjassa, kuten on Britannian nykyisen hallitsijan puoliso, Edinburghin herttua prinssi Philip, jonka verinäytettä kokeessa käytettiin vertailuun.
Ruumiit haudattiin juhlallisesti uudelleen Pietari-Paavalin katedraaliin Pietarin keskustassa vuonna 1998. Edustava joukko Euroopan kuninkaallisia osallistui hautajaisiin. Myös presidentti Boris Jeltsin osallistui hautajaisiin kommunistien paheksunnasta huolimatta. Aleksadran hautaamisen teki mahdolliseksi Jurovskin erehdys, sillä Jurovskin tarkoitus oli polttaa Aleksandra jäljettömiin. Jurovskin mukaan he polttivatkin vahingossa hovineidin. 
Karlovcin synodi kanonisoi murhatut keisarillisen perheen jäsenet vuonna 1960. Venäjän ortodoksinen kirkko toteutti oman kanonisointinsa vuonna 2000.
Gyldendalin palkinto

Gyldendalin palkinto (Gyldendalprisen) on norjalainen kirjallisuuspalkinto, jota norjalainen kirjankustantamo Gyldendal Norsk Forlag on jakanut vuodesta 1996. Palkinto myönnetään kirjailijalle, joka on ansioitunut kaunokirjailijana. Palkinto jaetaan kirjailijalle riippumatta siitä, mikä kustantamo hänen kirjansa on julkaissut. Palkinnon edeltäjä oli Gyldendals legat, jota jaettiin vuosina 1934–1995.
Palkinnon suuruus oli 300 000 kruunua vuonna 2010. Palkinto on suurin Norjassa myönnettävä kirjallisuuspalkinto.
Miloš Krasić

Seurajoukkueura

Kosovska Mitrovicassa Kosovon alueella syntynyt Krasić aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa seuran Rudarin joukkueissa. 14-vuotiaana hän siirtyi Vojvodinaan, jossa hän teki ensiesiintymisensä Serbia ja Montenegron ykkösliigassa kaudella 2000–2001. Hänet nimitettiin lopulta joukkueen kapteeniksi vain 19-vuotiaana.
Vuonna 2004 Krasić siirtyi Venäjälle TsSKA Moskovan joukkueeseen, jonka kanssa hän on saavuttanut Venäjän valioliigan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006, Venäjän cupin vuosina 2005, 2006 ja 2008 ja UEFA Cupin vuonna 2005.
Elokuussa 2010 Krasić teki nelivuotisen sopimuksen Juventuksen kanssa. Lehtitietojen mukaan joukkue maksoi hänestä 15 miljoonan euron siirtokorvauksen. Monien Juventus-kannattajien mielestä Krasić oli kotidebyytissään ottelun paras pelaaja, kun Juventus pelasi Sampdorian kanssa 3-3 tasapelin. Sama tahti jatkui pitkälle kauteen 2010-2011, mutta seuraavalla kaudellaan hän jäi katsomon puolelle.
Elokuussa 2012 Fenerbahçe hankki serbin Juventuksesta 7 miljoonalla eurolla. Hän allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen, jolla hän tienaa 2,3 miljoonaa euroa kaudessa.

Maajoukkueura

Krasić pelasi Serbia ja Montenegron ja Serbian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja olympiajoukkueessa. Hän osallistui alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuihin vuosina 2004, 2006 ja 2007 ja olympialaisiin vuonna 2004. Vuosien 2004 ja 2007 EM-kilpailuissa Serbia sijoittui hopealla, mutta vuoden 2004 turnauksessa Krasić ei pelannut minuuttiakaan ja vuonna 2007 turnaus keskeytyi hänen osaltaan loukkaantumiseen jo ensimmäisessä ottelussa.
Ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueessa Krasić teki harjoitusottelussa Norjaa vastaan 15. marraskuuta 2006. Sittemmin hän on pelannut joukkueessa vuoden 2008 EM-kilpailuiden ja vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa.
Haapaniemenkatu (Helsinki)

Haapaniemenkatu (ruots. Aspnäsgatan) on katu Helsingin Sörnäisissä. Se kulkee Hämeentieltä Sörnäisten rantatien yli Merihakaan. Sen alkupäässä on Väinö Tannerin kenttä, jonka varhaisempi nimi oli Haapaniemen urheilukenttä. Kentän ja kadun nimi on vuonna 1928 käyttöön otettu suomennos Aspnäsistä, joka on vanha paikannimi. Kadun nimeksi otettiin vuonna 1893 Aspnäsgatan, joka johtuu vanhasta vuokra-alueen nimestä Aspnäs. Ehdotettiin myös nimeä Aspnäs allen. Suomenkieliseksi nimeksi tuli vuonna 1909 Aspnäsinkatu ja 1928 siis Haapaniemenkatu, jota ehdotettiin jo 1908.
Aiemmin Hämeentien toisella puolella oli Haapaniemenkuja, jonka nimi vuonna 1969 muutettiin Ässärinteeksi. Uusi nimi annettiin sotien aikaisen Ässärykmentin mukaan.
Kadun varrella numerossa 5 on entinen Wärtsilä yhtymä Oy Kone ja Sillan separaattoritehdas, joka on nykyisin toimistotalo. Separaattoritehdas on tehdaskorttelin ainoa jäljelle jäänyt rakennus. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Armas Lindgren ja Bertel Liljequist.
Haapaniemenkadun Merihaassa oleva osuus Sörnäisten rantatien ja Hakaniemenrannan välillä kulkee katetussa tunnelissa, jonka yläpuolella betonikannella on jalankulkutaso. Tunnelin kautta on ajoyhteys kannen alla oleville pysäköintipaikoille.
Onni Pohjanheimo

Onni Kaarlo Oskari Pohjanheimo (2. kesäkuuta 1913 Loimaa – 13. maaliskuuta 1998) oli suomalainen maataloustutkija ja kasvinjalostaja. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1976.
Onni Pohjanheimo valmistui ylioppilaaksi Riihimäen Yhteislyseosta 1932 sekä maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1938, agronomiksi 1961 ja lisensiaatiksi 1962 Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta.
Pohjanheimo toimi muun muassa kasvinjalostajana Maatalouskoelaitoksen (nykyinen MTT) kasvinjalostuslaitoksella Jokioisilla 1949–1962 ja Pohjois-Savon koeaseman johtajana 1964–1975. Pohjanheimon jalostustyön tuloksena syntyneistä perunalajikkeista ovat vielä 2000-luvulla viljelyssä 1964 kauppaan laskettu Pito sekä Pohjanheimon eläkepäivillään harrastustoimintana jalostama Kulta.
Kuvataiteilija Artti Pohjanheimo on Onni Pohjanheimon poika.