google/wiki40b huggingface dataset:
Kirov (1977)

Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Baltijskin telakalta ja sen köli laskettiin kesäkuussa 1974. Alus  laskettiin vesille 26. joulukuuta 1977 ja se valmistui joulukuussa 1980. Nimensä Kirov on saanut bolševikkisankari Sergei Kirovilta. 
Aluksen tulivoima on vaikuttava: pääaseistuksena on 20 × SS-N-19 meritorjuntaohjukset. Lisäksi aluksella on ilmatorjuntaan 12 × S-300F ohjuslavetit, joille 96 ohjusta, 2 × Osa-MA  (40 ohjusta) ja Kaštan-ilmatorjuntajärjestelmä.
Muita aseita ovat automaattinen 130 mm AK-130 -tykkijärjestelmä, 30 mm AK-630, 10 × torpedo-/ohjusputkea, Udav-1, johon 40 sukellusveneentorjuntarakettia ja 2 × RBU-1000.
Kirov sai reaktorivaurion 1990 Välimerellä. Alus ei koskaan palannut palvelukseen. 1990-luvun aikana alusta käytettiinkin luokan muiden alusten varaosapankkina.
Kesäkuussa 2004 nimi Admiral Ušakov siirrettiin Sovremennyi-luokan hävittäjälle Besstrašnyi. Syyskuussa 2004 aluksen purkusuunnitelmat tulivat julkisuuteen. Aluksen purkamisen on arvioitu maksavan noin 40 milj. Yhdysvaltain dollaria. Norja on luvannut kustantaa purkutyön. Norja pitää lähellä omia rajojaan ruostuvaa ydinkäyttöistä risteilijää turvallisuusriskinä.
Ristikankaan kappeli

Ristikankaan kappeli on Lappeenrannan seurakuntayhtymän siunauskappeli Ristikankaan hautausmaalla Kesämäen kaupunginosassa Lappeenrannassa. Hautausmaa valmistui kesällä 1932 ja kappeli vuonna 1957.
Ristikankaan kappelin on suunnitellut arkkitehti Erik Bryggman. Bryggman sai suunnitelmat valmiiksi, mutta sairastui ja kuoli joulun 1955 alla. Bryggmanin toimistossa työskennellyt turkulaisarkkitehti Olli Kestilä jatkoi suunnittelutyön loppuun.
Harjakattoinen siunauskappeli sijaitsee mäntyrinteessä. Ympäröivä luonto on läsnä sisätiloissa samalla tavoin kuin Bryggmanin muissa kappeleissa. Ristikankaan kappelia käytetään myös hartaustilaisuuksiin ja jumalanpalveluksiin.
Kappelin sisäänkäyntijulkisivun etuseinään on sijoitettu kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen reliefi Seppelöidyt äidit, teos paljastettiin 1960.
Michelle Clunie

Ura

Ennen näyttelijänuraansa ja muuttoa Los Angelesiin Michelle Clunie opiskeli Academy Of Professional Ballet -tanssikoulussa.
Clunie on nähty uransa aikana muun muassa elokuvissa Jason Goes to Hell: The Final Friday ja Epäillyt. Hän on esiintynyt myös useissa televisiosarjoissa, kuten Kunnian miehet, Amyn lailla, Teho-osasto, Isojen poikien leikit, Diagnoosi: Murha, House, Ilman johtolankaa, Näytön paikka ja CSI. Vuonna 1996 hän antoi lisäksi äänensä Grace Swansonille videopelissä Eraser – Turnabout.
Vuosina 2000–2005 Clunie näytteli yhdysvaltalaisessa Älä kerro äidille -sarjassa juutalaista juristia Melanie Marcusta, joka oli toinen osapuoli sarjan keskeisestä lesbopariskunnasta. Hänen kumppaniaan Lindsayta näytteli Thea Gill. Clunie oli yksi päähenkilöistä sarjan kaikilla viidellä tuotantokaudella, ja tämä on edelleen hänen suurin roolityönsä.
Cesare Zavattini

Ura

Zavattini työskenteli hetken toimittajana, mutta muutettuaan 1930 Milanoon hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, nimeltään Parliamo tanto di me. Se menestyi kohtuullisen hyvin, ja Zavattini kirjoitti tämän jälkeen muitakin teoksia. Elokuva-alalle Zavattini siirtyi 1935, jolloin hän käsikirjoitti seuraavana vuonna ilmestyneen Mario Camerinin elokuvan Darò un milione. Hänen seuraaviin töihinsä kuuluu muun muassa Alessandro Blasettin ohjaama Quattro passi fra le nuvole. Zavattinin pitkä yhteistyö Vittorio De Sican kanssa alkoi elokuvalla Lapset katsovat meihin (1943).
Zavattinin ja De Sican yhteistyö tuotti muutamia neorealistisen elokuvan klassikkoina pidettyjä teoksia, kuten Sciuscià – viattomat (1946), Polkupyörävaras (1948), Milanon ihme (1951) ja Umberto D. – elämän vanki (1952). Zavattini oli myös neorealistisen elokuvan tunnetuin teoreetikko ja kirjoitti 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa neorealistisesta elokuvasta. Hän toi ideoitaan esille erityisesti usiden ohjaajien ohjaamissa episodielokuvissa L’amore in città, Meidän naisemme (1953), Italiatar ja rakkaus (1961) ja I misteri di Roma (1963), jotka eivät kuitenkaan menestyneet Zavattinin toivomalla tavalla. Zavattini jatkoi yhteistyötä De Sican kanssa vielä neorealistisen kaudenkin jälkeen, ja heidän elokuviaan ovat myös Napolin kultaa (1954), Katto (1956), Kaksi naista (1960), Il boom (1963), Finzi Continin puutarha (1970), Lo chiameremo Andrea (1972) ja Una breve vacanza (1973).
Zavattini teki elokuvia myös muiden kuin De Sican kanssa. Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat Blasettin ohjaama Prima comunione (1950), Luciano Emmerin Elokuinen sunnuntai (1950) ja Luchino Viscontin Bellissima (1951). Zavattini oli huomattavan arvostettu Italiassa, ja hän toimikin useiden vuosien ajan Kansallisen elokuvakäsikirjoittajen liiton johtajana. Vaikka Zavattini teki pitkän ja monipuolisen elokuvauran, hän ohjasi itse vain yhden elokuvan, vuonna 1981 valmistuneen La veritàaaan.
Suurjärv (Kooraste)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 42 ha ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä.  Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 112,9 m mpy. Järven läpi virtaa Pühäjõgi eli Sillaotsa jõgi, joka alkaa Vidrikestä ja yhtyy Võhandun jokeen Jõgehaarassa. Järveen laskee useita muita ojia, joista huomattavimpia ovat seuraavat ojat. Järven eteläpäähän laskee Uiakatsin järven laskuoja. Samaan Vasara ots lahteen laskee myös Alopi oja, joka tuo yhdeksän muun järven vesiä (Aaluup järv ja Otitiik). Järven pohjoisosaan laskee varsin pitkä ja lampirikas Lokuoja. Järven valuma-alueen laajuus on 75,8 km².
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 6,1 metriä ja suurin syvyys 17,7 metriä. Järven eteläpää ja koillispää ovat matalia ja koillispäässä sijaitsee matala Hirvesaar, jonka pinta-ala on 0,19 ha. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0026 km³ eli 2,6 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä ja järven rannat ovat puoliksi metsää ja puoliksi niittyä ja peltoa. Järven pohjoispuolelta kiertää Sihvan ja Järveren yhdistävä maantie 140.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (viroksi keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi  (viroksi kalgiveeline miksotroofne tai kalgiveeline segatoiteline, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus.

Luontoarvoja

Järvessä on runsaasti kalaa. Yleisimmät kalalajit ovat lahna ja hauki. Järvessä esiintyy myös yleisenä särki, ahven, pasuri, salakka, suutari, kiiski, made ja törö. Istutettuja lajeja ovat kuha, siika, peledsiika ja karppi.
Ufouskonto

Ufouskonto tai ufokultti on käsite uususkonnoille, jotka keskittyvät ufojen tai avaruusolentojen ympärille.
Uskontososiologi Emil Durkheimin mukaan uskonnoissa asiat jakautuvat kahteen perusominaisuuteen, maallisiin ja pyhiin. Ufokulteissa maallinen on kirjaimellisesti maanpäällä, mutta pyhä paikka on yliluonnollisen sijaan avaruus. Ufokulteilla on omat johtajansa, profeettansa ja messiaansa.
Tunnettuja ufokultteja tai ufoja sivuavia kultteja ovat yhdysvaltalaiset raëlilaisuus, Heaven's Gate, Urantia-liike, Aetherius Society, Unarius Academy of Science, Vesmírní lidé, Lineamiento Universal Superior ja Dwight Yorkin nuwaubianismi.
Ufouskomukset ovat kuuluneet myös muiden muassa Fiat Lux - ja Chen Tao -nimisten apokalyptisten lahkojen oppeihin.

Jaakko Närvän väitöskirja ufoista uskonnollisena ilmiönä

Suomalainen filosofian tohtori Jaakko Närvä arvioi vuonna 2008 Helsingin Yliopistossa tarkastetussa uskontotieteen väitöskirjassaan Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä - Teoreettinen tutkimus että ihmisten kokemukset ufoista ja ufologia eli ufojen tutkimus ovat suurimmaksi osaksi uskontoa ja vain pieneltä osalta jotain muuta. Närvän mukaan ufologia ja ufokokemukset voidaan uskontohistoriallisesti selittää länsimaisen esoterian, kristillisyyden ja kansanuskon jatkumona. Erityisesti ufokokemuksilla on paljon yhtäläisyyksiä kansanuskonnollisiin perinteisiin, kuten keijuperinteellisiin ja šamanistisiin aineistoihin.
Närvän mukaan ufohavaintoja voidaan selittää psykologisesti erilaisten virhetulkintakohteiden ja havaintopsykologisten tekijöiden yhteisvaikutuksilla. Voimakkaat ufokokemukset, kuten ufosieppaukset, selittyvät hallusinaatiolla, unihalvauksilla, fantasiointitaipumuksilla ja valemuistoilla. Tällaisiin tavanomaisiin selityksiin Närvä perustaa väitteensä, että suurimmaksi osaksi ufohavainnoista tehdyt spekulatiivisemmat tulkinnat ovat ufouskonnollisuutta ja niihin uskovat havaitsijat sekä ufologit ufouskovaisia. Lisäksi Närvän mukaan jo havaintokokemuskin on sen käsitteellistämisen osalta pääosin uskonnollinen prosessi. Uskonnon hän määrittelee tavanomaista laajemmin intuition vastaisina oletuksina.
Ryhmäkokemukset johtuvat Närvän väitöskirjan mukaan pienryhmäsuggestiosta, sosiaalisesta paineesta ja syyllisyydestä tarinan kuvitteellisuuden paljastamista kohtaan. Närvän mukaan ufouskonnollisuus on kansainvälinen, laaja ja merkittävä ilmiö, joka voi antaa viitteitä tulevaisuuden uskonnollisuudesta. Närvän mukaan suomalaisista 30 prosenttia uskoo ufoihin.
Hietaneilikka

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen hietaneilikka kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi ja on tiiviisti mätästävä. Kasvi on kalju. Harmaanvihreät lehdet ovat tasasoukkia, lähes neulasmaisia. Aluslehdet ovat tiheässä. Pitkäperäiset, tuoksuvat isot kukat ovat yksittäin. Sekä kukan verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on torvimainen ja ulkoverhiöllinen. Terälehdet ovat valkoisia ja kapealiuskaisia, lisäteriö puuttuu. Emin vartaloita on kaksi kappaletta. Hietaneilikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.

Levinneisyys

Hietaneilikkaa tavataan luonnonvaraisena Pohjois- ja Keski-Euroopassa, mutta sen levinnäisyysalue on laikuttainen eikä se ole missään yleinen. Itäisimmät esiintymät ovat Luoteis-Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa, läntisimmät Keski-Saksassa ja Itävallassa. Pohjoisessa hietaneilikkaa tavataan Etelä-Ruotsissa, Baltian maissa ja Etelä- ja Itä-Suomessa. Suomessa hietaneilikan esiintymät seuraavat harjualueita. Sitä kasvaa muun muassa Jämijärvellä Hämeenkankaan alueella, Tammisaaressa Lohjanharjun tuntumassa ja monin paikoin Etelä-Savossa ja Kymenlaaksossa. Pohjoisimmat esiintymät ovat Rautavaaralla, Kontiolahdella ja Sotkamossa.
Suomen populaatiot kuuluvat lajin itäiseen alalajiin borussicus (idänhietaneilikka). Nimialalajia arenarius (etelänhietaneilikka) esiintyy Suomea lähinnä Etelä-Ruotsissa ja Baltiassa.

Elinympäristö

Hietaneilikka kasvaa aurinkoisilla, niukkaravinteisilla ja avoimilla harjutörmillä ja rapakivijyrkänteillä. Toisinaan sitä tapaa myös polkujen, metsäteiden ja tienpientareiden varsilta. Suomessa hietaneilikan taantuminen on seurausta soranotosta, metsänistutuksista ja metsäpalojen vähyydestä. Se on heikko kilpailemaan muiden lajien kanssa kasvupaikkojen kasvaessa umpeen. Suomessa hietaneilikan esiintymistä on suojeltu 16 prosenttia. Tammisaaressa lajia on myös onnistuneesti pystytty siirtämään tienrakentamisen alta ja kylvämään uusille kasvupaikoille tienpientareille. Uhanalaisluokituksessa hietaneilikka on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi.
Hietaneilikka on Suomessa erittäin uhanalaisen hietaneilikkavyökoin (Caryocolum schleichi) ravintokasvi.

Käyttö

Hietaneilikkaa kasvatetaan myös koristekasvina.
BSD-demoni

BSD-demoni, lempinimeltään Beastie, on BSD-käyttöjärjestelmien maskotti, joka on nimetty taustalla ajettavien eli daemon-tyyppisten Unix-sovellusten mukaan. Hahmon kolmikärkinen keihäs symboloi daemon-sovellusten tapaa luoda lapsiprosesseja. BSD-demonin tekijänoikeudet omistaa BSD-kehittäjä Marshall Kirk McKusick. McKusick on antanut luvan käyttää Beastien hahmoa BSD:n yhteydessä "hyvän maun rajoissa". Laajamittaiselle kaupalliselle hyödyntämiselle hän edellyttää luvan pyytämistä etukäteen.
Holger Werfel Scheuermann

Holger Werfel Scheuermann (1877-1960) oli tanskalainen lääkäri ja kirurgi, jonka mukaan on nimetty Scheuermannin tauti.

Elämäkerta

Scheuermann syntyi lähellä Kööpenhaminaa sijaitsevassa Hørsholmissa lääkärisukuun. Hän aloitti lääketieteelliset opinnot vuonna 1895 Kööpenhaminan yliopistossa ja valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1902. Opintojen jälkeen hän työskenteli Rigshospitalet -sairaalassa, Kööpenhaminassa. Vuonna 1918 hänestä tuli ortopedian ja radiologian erikoislääkäri.
Scheuermann teki useita opintomatkoja Ruotsiin, Itävaltaan ja Saksaan. Hän jäi eläkkeelle 1947, mutta jatkoi radiologian tutkimista. Vuonna 1959 hän sai Kööpenhaminan yliopistolta kunniatohtorin arvon Scheuermannin taudin löytämisestä.
Test Drive: Ferrari Racing Legends

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 5.5/10.
Rikosposti

Rikosposti on suomalainen rikoslehti, joka käsittelee pääasiassa Suomessa tapahtuneita rikoksia aina henkirikoksista varkauksiin. Samaa lajityyppiä edustaa mm. Alibi.
Formula One 99

Kehitys

Psygnosis korvasi sarjaa aiemmin kehittäneen Bizarre Creationsin uudella tekijätiimillä, joka oli luonut CART-aiheisen pelin Newman Haas Racing käyttämällä Bizarre Creationsin aikaisemmin luomaa pelimoottoria.

Pelaaminen

Peli sisältää kaikki kauden 1999 kuljettajat, tallit ja radat sekä uuden Sepang International Circuit -radan Sepangissa Malesiassa. Pelin kansikuvassa ovat kuljettajat Jean Alesi, Michael Schumacher ja Mika Häkkinen.
Pelin suomenkielisessä versiossa on Matti Kyllösen ja Erkki Mustakarin selostus. Englanninkielisessä versiossa selostajina ovat Murray Walker ja Martin Brundle.
Aidoissa kisoissa nähdyistä tupakkasponsoreista Ferrarin Marlboro on sensuroitu ja Williamsin Winfield on korvattu sanalla Williams F1. Jordanin Benson Hedges on korvattu sanalla Buzzin' Hornets. Benettonin Mild Seven on korvattu sanalla Benetton. McLarenin West on korvattu teksteillä Mika ja David. Prostin Gauloises on korvattu viivakoodilla. BAR:in Lucky Strike ja 555 on korvattu sanalla Run Free.

Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7.7/10.
Joonialainen pylväsjärjestelmä

Joonialainen pylväsjärjestelmä tai joonialainen tyyli on yksi kolmesta klassisesta pylväsjärjestelmästä, jotka ovat peräisin antiikin kreikkalaisesta arkkitehtuurista. Kaksi muuta ovat doorilainen ja korinttilainen pylväsjärjestelmä. Pylväsjärjestelmiin kuuluu pylväiden lisäksi myös entablatuuri eli palkisto. Joonialaisessa järjestelmässä pylväät ovat doorilaista järjestelmää kevyempiä, hoikempia ja koristeellisempia.

Historia

Joonialainen pylväsjärjestelmä kehittyi Vähässä-Aasiassa kreikkalaisen maailman itäosissa suunnilleen samoihin aikoihin läntisillä alueilla kehittyneen doorilaisen pylväsjärjestelmän kanssa. Joonialaiselle tyylille ominainen kapiteeli eli pylväänpää sai mahdollisesti alkunsa puiseen pylvääseen tehdystä kaiverretusta koristelusta. Doorilaisen tyylin tavoin myös joonialaisen kapiteelin esikuva vaikuttaa esiintyvän jo mykeneläisessä arkkitehtuurissa. Tyyli on mahdollisesti saanut vaikutteita lisäksi Egyptistä, Mesopotamiasta, Syyriasta ja Kyprokselta. Sen edeltäjänä on joskus pidetty aiolialaista tyyliä, jota on siksi kutsuttu myös protojoonialaiseksi tyyliksi. On kuitenkin mahdollista, että aiolialainen ja joonialainen tyyli ovat kehittyneet yhteisistä esikuvista toisistaan riippumatta. Joonialainen tyyli on saanut nimensä Joonian alueesta Vähän-Aasian länsirannikolla.
Joonialainen tyyli esiintyy pitkälle kehittyneenä jo 500-luvulla eaa. Efesoksen Artemiin temppelissä ja Samoksen Heraionissa, jotka olivat suurikokoisia dipteraalitemppeleitä. Ateenassa tyyliä käytettiin muun muassa Athene Niken temppelissä ja Erekhtheionissa Akropoliilla. Sitä käytettiin myös doorilaisten rakennusten sisätiloissa esimerkiksi Parthenonissa ja useissa stoissa eli pylväshalleissa, sekä julkisivun ylemmissä kerroksissa esimerkiksi Attaloksen stoassa.
Joonialaista tyyliä käytettiin myös roomalaisessa arkkitehtuurissa. Roomalaiset kehittivät myös  kompositapylväsjärjestelmän, jonka kapiteelissa yhdistyvät joonialaisen ja korinttilaisen kapiteelin piirteet.

Ominaisuudet

Joonialainen järjestelmä on doorilaista järjestelmää kevyempi ja koristeellisempi. Pylväs on doorilaista hoikempi, ja sen varren uurteet eli kanneluurit ovat syvempiä kuin doorilaisessa pylväässä. Pylvään baasissa eli jalustassa on kovera koururengas skotia ja kupera vannikka, torus. Baasin alla voi olla plintti. Joonialainen kapiteeli koostuu ohuesta ekinus-laatasta ja voluutista, joka kiertyy kahdeksi rullamaiseksi heliksiksi. Niiden välissä on kyma eli lehtinauhakoristeaihe. Pylväät kannattelevat kolmesta sileäpintaisesta palkista eli fasciasta muodostuvaa arkkitraavia. Päätykolmio ja krepidoma ovat samanlaiset kuin doorilaisessa järjestelmässä.
Joonialaiset temppelit ovat doorilaisia temppeleitä huomattavasti sirompia, mistä hyvänä esimerkkinä toimii muun muassa Athene Niken temppeli. Joonialaistyylisessä arkkitehtuurissa sovellettiin joskus myös vapaampia pohjakaavoja kuin doorilaisissa temppeleissä, esimerkkinä Erekhtheion.

Esimerkkejä

Tunnettuja esimerkkejä joonialaisen tyylin käytöstä ovat muun muassa:
Urheilupuiston koulu (Kouvola)

Urheilupuiston koulu on peruskoulun yläaste Kouvolan urheilupuistossa, aivan Kouvolan keskustan tuntumassa. Koulussa on noin 400 oppilasta luokilla 7-9. Koulussa toimii myös Kouvolan ainoat yläasteen liikuntaluokat. Koulussa on myös JOPO-ryhmä, jossa on yhteensä 10 oppilasta, opettaja, koulunkäyntiavustaja ja sosiaalityöntekijä. Koulun rehtorina toimii Petteri Kinnunen. Perusluokat on jaettu kirjaimiin A, B, C, D ja liikuntaluokat L ja U.

Historia

Urheilupuiston koulun rakennus valmistui vuonna 1961. Alun perin siinä toimi Kouvolan Lyseo, joka oli poikakoulu. Vuodesta 1973 eteenpäin oppilaaksi otettiin myös tyttöjä ja tällöin nimeksi vaihdettiin Kouvolan Yhteislyseo. Siirryttäessä peruskoulujärjestelmään vuonna 1975 muuttui Yhteislyseo Urheilupuiston yläasteeksi ja Palomäen lukioksi. Palomäen lukio siirtyi vuonna 1978 yhteen Torkkelin lukion kanssa muodostaen nykyisen Lyseon lukion. Lukion siirryttyä pois rakennuksesta saneerattiin se peruskoulun yläasteen tarpeiden mukaiseksi.

Tulevaisuus

Kouvolan kaupungin marraskuussa 2018 laatiman uuden kouluverkon mukaan Urheilupuiston koulu lakkautetaan 2020-luvun alkupuolella ja oppilaat siirtyy uuteen Keskustan yhtenäiskouluun, johon siirtyy myös Kouvolan yhteiskoulun yläaste, Kaunisnurmen ala-aste sekä osa Sarkolan ja Mansikkamäen ala-asteiden oppilaista. Nykyinen Urheilupuiston koulun rakennus mahdollisesti puretaan.
Toila

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Toilan kunnassa oli 2 176 asukasta, joista 1 761 (80,9 %) oli virolaisia, 330 (15,2 %) venäläisiä ja 84 (3,9 %) muita kansallisuuksia.
Henri Labrouste

Pierre-François-Henri Labrouste (11. toukokuuta 1801 Pariisi – 24. kesäkuuta 1875 Fontainebleau) oli ranskalainen arkkitehti. Hän oli ensimmäisiä arkkitehteja, jotka tekivät tunnetuksi raudan käyttöä rakennusten runkomateriaalina.
Labrouste opiskeli Pariisin École des Beaux-Arts -oppilaitoksessa ja sai sen jälkeen 1824 Prix de Rome -palkinnon, jonka turvin hän vietti kuusi vuotta Roomassa. Sieltä palattuaan hän perusti oman arkkitehtuuritoimiston Pariisiin.
Labrousten kuuluisimmat rakennukset ovat Bibliothèque Sainte-Geneviève Pariisin Panthéonin aukiolla (1838–1850) sekä Ranskan kansalliskirjaston Richelieukadun lukusali (1858–1868), joissa molemmissa hän käytti taidokkaasti valurautaisia rakennusosia.
Henri Labrousten veli Théodore Labrouste oli myös arkkitehti ja voitti Prix de Rome -palkinnon kolme vuotta myöhemmin 1827.
Jupiterin suuri punainen pilkku

Jupiterin suuri punainen pilkku on soikiomainen, valtava pysyvä pyörremyrsky planeetta Jupiterissa. Pilkun koko on noin 30 000 × 14 000 km ja se on pidempi leveysasteiden suunnassa. Pilkun pilvet ovat huomattavasti korkeammalla ja kylmempiä kuin monet muut Jupiterin pilvet.

Suuren punaisen pilkun ominaisuudet

Jupiterin suuren punaisen pilkun havaitsi jo Galilei. Se sijaitsee planeetan eteläisellä pallopuoliskolla. Se on 30 000 km pitkä ja noin 14 000 km leveä.
Pilkun pilvet ovat noin 8 km ympäröiviä pilviä korkeampia.
Pilkun ulkoreunalla aine kiertää täyden kierroksen 4–6 päivässä, keskiosassa liike on lähes satunnaista.

Suuren punaisen pilkun kehitys

Pilkun koko on pienentynyt 15 prosenttia vuosien 1996 ja 2006 välisenä aikana.

Jupiterin muut pilkut

Jupiterissa on nähty myös ruskeita, valkeita ja punaisia soikioita, jotka ovat Suurta Punaista pilkkua lyhytikäisempiä. Vuonna 2000 Jupiteriin syntyi yhdistymällä kolmesta suuresta valkeasta soikiopilkusta Pieni punainen pilkku, joka on näyttänyt voimistuvan jatkuvasti. Kolmas suurehko pilkku havaittiin vuonna 2006.
Mark Schultz (painija)

Elokuva

Schultzin veljesten ja Dave Schultzin ampuneen John Du Pontin tarinasta tehtiin vuonna 2014 elokuva Foxcatcher. Viisi Oscar-ehdokkuutta saaneessa elokuvassa Mark Schultzia näytteli Channing Tatum.
Martina Gedeck

Martina Gedeck (s. 14. syyskuuta 1961) on saksalainen näyttelijä. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi esitettyään pääosaa romanttisessa komediassa Kaikilla mausteilla (2001).
Gedeck syntyi Münchenissä ja kasvoi Landshutissa, vuodesta 1971 Berliinissä. Hän opiskeli Freie Universität Berlinissä ja vuosina 1982–1986 Universität der Künste Berlinissä.
Gedeck on palkittu Saksan elokuvapalkinnolla vuosina 1997 ja 2002. Hänellä oli vuonna 2006 osa Oscar-palkitussa elokuvassa Muiden elämä.
Imumonnit

Alkuperä

Imumonneja elää Etelä-Amerikan jokivesistöissä maanosan pohjoisrannikolta alas Argentiinan pohjoisosiin Paranájoelle saakka. Joitain imumonnilajeja esiintyy jopa Keski-Amerikassa Costa Ricassa ja Panamassa.

Luokittelu

Akvaarioliikkeisiin tuodaan usein Etelä-Amerikasta sellaisia imumonneja, joiden taksonominen määrittely ei ole selvä. Niille on keksitty L-numero, jota käytetään kalaryhmien tunnistamiseen. Joskus käy niin, että kaksi tai useampia L-numeroita osoittautuu saman lajin eri alueilta kotoisin oleviksi populaatioksi, joskus taas samalla L-numerolle on luokiteltu kahta lajia.
Glargiini-insuliini

Glargiini-insuliini on pitkävaikutteinen biosynteettinen ihmisinsuliinijohdos, jota käytetään diabeteksen hoitoon kerran päivässä pistettävänä perusinsuliinina. Sen vaikutus kestää noin vuorokauden melko tasaisena. Sitä käyttää 40 000 suomalaista noin 100 000:sta insuliinivalmisteiden käyttäjästä. Sen kauppanimiä ovat Lantus ja Optisulin.
Glargiini tuli Suomessa käyttöön vuonna 2003. Sitä ennen se oli vuodesta 2000 käytössä erikoisluvalla. Ykköstyypin diabeteksen hoidossa se on kokonaan korvattava, kakkostyypillä peruskorvattava.
Tyypin 1 diabeteksessa sillä on todettu saavutettavan parempi tasapaino vähemmillä hypoglykemioilla kuin NPH-insuliineilla. Kakkostyypin diabeetikoista glargiinin käyttäjillä on hypoglykemioita vähän vähemmän verrattuna NPH-insuliinin käyttäjiin. Glargiinista ei ole hyötyä niille tyypin 2 diabeetikoille, joilla glukoositasapaino on hyvä ja hypoglykemiakohtauksia NPH-insuliinilla hyvin vähän. Kerran päivässä pistettävänä sitä pidetään kuitenkin kätevämpänä kuin NPH-insuliinia. Se on NPH-insuliinia kalliimpaa, ja siitä ei ole turvallisuuden kannalta pitkän aikavälin kokemusta. NICE ei suosita glargiini-insuliinia tyypin 2 diabeetikoille rutiinikäyttöön. Glargiinia käytettäessä tarvitaan jokaiselle aterialle ja myös isommille välipaloille lyhytvaikutteinen ateriainsuliiniannos.
Euroopan lääkevirasto EMEA tutkii glargiinin epäiltyä yhteyttä syöpäriskiin.
Glargiini-insuliinin kemiallinen kaava on C₂₆₇H₄₀₄N₇₂O₇₈S₆, moolimassa 6062,89 g/mol, CAS-numero 160337-95-1 ja ATC-koodi A10AE04.
Ortrun Wenkel

Ortrun Wenkel (s. 25. lokakuuta 1942) on saksalainen altto, joka on ansioitunut varsinkin barokkimusiikin tulkitsijana. Lisäksi hän on esittänyt rooleja muun muassa Wagnerin oopperoissa. Hän opiskeli Weimarissa sekä Frankfurtissa ja aloitti uransa konsertti- ja oratoriosolistina vuonna 1964. Oopperadebyyttinsä hän teki vuonna 1971 Heidelbergissä Gluckin teoksessa Orfeuksena.