Täydelliset naiset

Tuotanto

Marc Cherry sanoo saaneensa idean sarjaan katseltuaan äitinsä luona televisiosta uutisointia Andrea Yatesista, texasilaisesta äidistä, joka tappoi viisi lastaan. Hän hämmästeli tapahtumaa ääneen ja sanoi ihmettelevänsä, miten kukaan nainen voisi olla niin epätoivoinen, että tekisi niin omille lapsilleen. Hänen äitinsä kuitenkin sanoi ymmärtävänsä naista, sillä hänkin oli ollut omien sanojensa mukaan epätoivoinen hoitaessaan yksin kolmea lasta, kun hänen miehensä opiskeli muualla. Cherry sanoo yllättyneensä siitä, että hänen äitinsä, joka oli järkevä ja saanut kaiken haluamansa, voisi välillä kokea epätoivoa. Siitä hän päätteli, että kaikilla muillakin naisilla olisi samanlaisia epätoivon hetkiä ja päätti käyttää tätä ideaa modernilla tavalla: 2000-luvulla nainen voi päättää, mitä hän haluaa tehdä, mutta hänen täytyy itse vastata seurauksista eikä hän siten voi myöskään syyttää niistä muita. Hän sanoo saaneensa inspiraatiota muun muassa Sopranosista, sillä se on hänen mukaansa saippuasarja, joka sekoittaa huumoria ja synkkiä tapahtumia. Käsikirjoituksen laatimista varten hän kuitenkin luki Woody Allenin ja American Beautyn sekä Mullan alla -sarjan käsikirjoittaja Alan Ballin tekstejä. Alussa hän saattoi viettää koko päivän työstämällä vain muutamaa vuorosanaa.
Cherry tarjosi käsikirjoitusta lähes jokaiselle kanavalle, mutta ne kieltäytyivät ottamassa sarjaa, sillä heille tarjottu pilottijakso oli hyvin komediapainotteinen. HBO sanoi kirjoituksen olevan hyvää, muttei tarpeeksi "särmikästä". ABC päätti lopulta ottaa riskin, sillä kanavan katsojaluvut olivat olleet laskussa jo pitkään. Kanavan ilmaistua kiinnostusta sarja kirjoitettiin uudella tyylillä nykyiseen muotoonsa osittain mustaksi komediaksi ja draamaksi. Nimestä Cherry oli kuitenkin niin varma, että oli valmis lopettamaan yhteistyön erään televisiopäällikön kanssa tämän ehdottaessa sarjan nimen muuttamista muotoon The Secret Lives of Housewives (suom. Kotirouvien salaiset elämät).

Tuotantoryhmä

Ensimmäisellä kaudella tuottajina toimivat Cherryn lisäksi Tom Spezialy ja Michael Edelstein. Spezialy jätti silloisen tehtävänsä tuottajana ja käsikirjoittajana liittyäkseen Täydellisten naisten tuotantoryhmään. Hän oli työskennellyt aiemmin myös sarjojen Ed ja Jack & Jill parissa. Edelstein oli taas tuottanut sarjoja Threat Matrix ja Hope & Faith.
Toisella kaudella oli ristiriitoja tuottajien kesken, mikä johti siihen, että Edelstein jätti sarjan kauden puolivälissä. Spezialy lähti kauden lopulla. Kolmannelle kaudelle palkattiin tuottajiksi palkittu käsikirjoittaja ja tuottaja Joe Keenan, joka oli työskennellyt Frasierin parissa, sekä George W. Perkins, joka oli ollut mukana jo sarjan alusta lähtien.
Keanan sai ylistystä työstään kirjoitettuaan jakson "Bang", joka sai yhdet kauden parhaimmista arvosteluista. Hän päätti kuitenkin lähteä kolmannen kauden päätyttyä, sillä hän halusi mieluummin työskennellä täysin alkuperäisen materiaalin parissa. Käsikirjoittaja Bob Daily ylennettiin hänen tilalleen. Neljännelle kaudelle otettiin myös John Pardee ja Joey Murphy. He olivat molemmat työskennelleet jo aiemmin Cherryn kanssa sarjoissa The Crew ja Cybill.
Pääasiallisia ohjaajia ovat olleet Larry Shaw ja David Grossman, jotka ovat ohjanneet yli puolet jaksoista ensimmäisten kolmen kauden aikana.

Kuvaus

Yhden jakson kuvaamiseen kuluu tavallisesti viisitoista päivää, joista kolme kuvataan Universalin studioiden ulkopuolella ja loput 12 studioilla. Wisteria Lane on pääkatu, joka sijaitsee studioiden takana, ja siellä on kuvattu muitakin sarjoja vuosien mittaan. Kaikki ovat sekä sisä- että ulkopuolelta samanlaisia kuin sarjassa. Jotakin taloa saatetaan käyttää vain ulkopuolelta kuvattaessa ja jonkin toisen sisälavastus sijoittuu itse sarjassa toiseen taloon. Youngin perheen talon sisäkohtaukset on kuvattu studiossa. Breen talossa ei ole varsinaisia lavasteita vaan siellä on pelkästään tuotantoryhmän taukotilat. Pilottijakson lopussa näytetään Susanin menevän Edien takapihalle, mutta myöhemmin paikkaa käytettiin vain Breen takapihana, sillä kuvausryhmällä ei ollut tuolloin varaa toiseen lavasteeseen. Lavasteet muuttuivat pilottijakson jälkeen myös muilla tavoin: Susanin kodin portaat nousevat siinä toiseen suuntaan kuin myöhemmissä jaksoissa. Budjetin kasvettua Breen koti laajeni usean huoneen yhdistelmäksi, jossa pystyi kuvaamaan hahmoa liikkumassa huoneesta toiseen, kun ensimmäisessä jaksossa kuvattiin vain yhtä huonetta kerrallaan. Toisella kaudella Gabriellen talon lavasteita laajennettiin ja sinne ilmestyi keittiö.
Cherrylla oli välillä erimielisyyksiä tuotantoyhtiön kanssa koskien päähenkilöiden käyttäytymistä. Gabriellen tupakoimista pilottijaksossa vastustettiin kovasti, mutta hän sai lopulta säilyttää kohtauksen. Myöhemmin asia ei kuitenkaan toistunut. Jaksossa 107 Cherry joutui kuitenkin taipumaan, sillä yhtiö ei hyväksynyt kohtausta, jossa Lynette uneksii ajavansa lapsensa järveen autossaan. Sen tilalle kuvattiin kohtaus, jossa hän näkee häiriintyneen unen Mary Alicesta. Kolmannella kaudella tuottajat kokivat ongelmia juonenkäänteiden kanssa, kun raskaana ollut Marcia Cross määrättiin odotettua aiemmin vuodelepoon. Tuotantoryhmä joutui viemään lavasteet näyttelijän kotiin voidakseen kuvata hänen osuutensa loppuun. Juuri ennen Breen ja Orsonin häämatkaa Breestä ei näytetty kuin vain takaapäin otettuja kohtauksia sijaisnäyttelijän näyttelemänä, sekä kohdat missä Bree näkyi oli jonkun toisen hahmon juontama (mm. edesmennyt Rex Van de Kamp)

Intro

Intro koostuu seitsemästä maalauksesta, joita on elävöitetty animaation avulla. Niiden tarkoitus on esittää erilaisten naisten kokemaa ahdistusta ajanlaskun alusta. Ensimmäinen on Lucas Cranachin näkemys Aatamista ja Eevasta, jonka voi nähdä Uffizissa. Toinen maalaus on kolmen egyptiläisen naisia ja lapsia kuvaavan seinäkohokuvan yhdistelmä. Jan van Eyckin Makarna Arnolfinin kihlaus on muutettu siten, että mies heittää banaaninkuoren lattialle ja nainen ilmestyy kuvaan lakaisemaan sen nurkkaan. Hän koskettaa vatsaansa vihjaten olevansa raskaana. Neljäntenä on Grant Woodin American Gothic, jossa on vanha pariskunta. Kuvaan ilmestyy nuori nainen, joka nostattaa pienen hymyn miehen huulille. Silloin vaimo joutuu säilykepurkin sisään, jonka päällä lukee "aged" (suom. vanhentunut). Sen jälkeen näytetään tuntemattoman maalaajan teosta I am Proud, jossa nainen yrittää pidellä useita elintarvikkeita käsissään. Yksi näistä on Campbellin keittopurkki, jota Andy Warhol on kuvannut yhdessä maalauksessaan. Lopussa nähdään Robert Dalen maalaukset onnellisesta ja riitelevästä parista, jossa nainen lopulta lyö miestä. Siitä päästään takaisin alkuun, kun sarjan päähenkilöt näytetään pitelemässä omenia eli kiellettyjä hedelmiä.
Idean introon sai Marc Cherry ja sen tuotti yritys yU. He aloittivat projektin ideoinnin kokoamalla yhteen kuuluisien naisten nimiä kuten Katariina Suuri ja Joan Crawford, ja valitsivat maalaukset vasta myöhemmin. Työtä vaikeutti se, että he eivät saaneet oikeuksia kaikkiin haluamiinsa taideteoksiin, ja valittuja maalauksia täytyi muutella laajentamalla ja leikkaamalla, jotta toivotut efektit saataisiin aikaan ja jotta ne täyttäisivät kuvaruudun.

Teemat ja lavastus

Sarjalle on ominaista värikylläisyys ja musta huumori. Sitä on sanottu teräväksi esikaupunkisatiiriksi, jota verhoavat perinteiset saippuaoopperoiden juonenkäänteet. Jokaisessa jaksossa on tietty teema, joka vaihtelee kevyestä dramaattiseen ja jonka ympärille Mary Alicen kerronta on rakennettu. Teema esitellään jakson alussa, ja lopussa tehdään kuvauksen ja kerronnan avulla yhteenveto siitä, miten se näkyi jakson tapahtumissa.
Pilottijakso alkaa kuvaamalla Wisteria Lanea, rauhallisen ja väreiltään täydellisen oloista katua, jonka varrella kaikki päähenkilöt asuvat. Erityistä huomiota kiinnitetään valkoisiin puuaitoihin, jotka ympäröivät taloja ja niitä näytetään välillä välähdyksittäin siirryttäessä talosta toiseen. Dokumentissa Dressing Wisteria Lane Cherry sanoo ideaalisen lavastuksen mahdollistavan sen, että sarjaa seuraavat hyväksyvät helpommin synkät juonenkäänteet. Kadun tulee olla sen näköinen, että katsojat haluaisivat asua siellä. Lisäksi jokaisen päähenkilön talossa on myös yksilöllinen teema, joka kuvastaa hahmon luonnetta. Susanin talossa on kiinnitetty huomiota yksityiskohtiin ja siihen, että hän on yksinhuoltaja laittamalla seinille valokuvia hänestä tyttärensä kanssa. Gabriellella on kalliimman näköinen sisustus, ja ympäri taloa on muistoja hänen malliajoiltaan. Muista poiketen heillä on myös kodinhoitaja ja puutarhuri. Breen koti on periamerikkalainen ja hyvin siisti kaiken aikaa. Siinä on haluttu korostaa hänen tarvettaan pitää kaikki järjestyksessä. Lynetten kotona taas näkyy lasten läsnäolo: leluja on sekä sisällä että pihalla.

Kolminaisuus

Sarjan kerronnassa käytetään usein asioita, jotka tapahtuvat kolmen sarjoissa. Jaksossa 114 "Mahdotonta" kuvataan Breen arvomaailmaa näyttämällä kolme kuvaa hänen talonsa seinillä samalla, kun hän kävelee huoneesta toiseen. Maalaus Jeesuksesta kertoo hänen kristillisyydestään, valokuva perheestä kuvaa hänen perhearvojaan ja kuva Ronald Reaganista kertoo hänen rakkaudestaan isänmaata kohtaan. Taustalla on aina Mary Alicen ääni, joka kertoo hahmoista tai heidän maailmastaan jotain yleistä, mutta ei kuitenkaan mitään suoranaisesti juoneen liittyvää. Kerronta ajoittuu yleensä jakson alkuun tai loppuun, jossa jakson teemaan tehdään yhteenveto.

Näyttelijöiden valinta

Cherry vaati, että jokaisen hakijan olisi koe-esiinnyttävä roolia varten. Susanin rooliin harkitut Mary-Louise Parker, Calista Flockhart ja Julia Louis-Dreyfus kuitenkin kieltäytyivät tästä, joten osan sai lopulta Teri Hatcher. Myös Felicity Huffman kieltäytyi koe-esiintymisestä, mutta hänen agenttinsa saivat hänet muuttamaan mieltään, ja Cherry antoi hänelle osan heti esiintymisen jälkeen. Gabriellen rooliin pyrkivät viimeisissä esiintymisissä Roselyn Sánchez ja Eva Longoria. Breen rooli annettiin alun perin Dana Delanylle, mutta hän muutti mieltään viime hetkellä ja jättäytyi sarjasta. Delany sanoi myöhemmin syyksi sen, että hän pelkäsi roolin muistuttavan liikaa hänen osuuttaan Pasadenassa. Cherry sanoi Delanyn kieltäytyneen tarjouksesta kolmesti, minkä jälkeen hän valitsi Marcia Crossin, koska piti häntä parhaimpana näyttelijänä. Hän ei kuitenkaan pitänyt Crossin tavasta näytellä Breeta, sillä hänestä tuntui ettei näyttelijä ymmärtänyt roolin huumoripuolta. Kuudennen jakson tienoilla hän kuitenkin päätyi siihen tulokseen, että Crossin tulkinta teki hahmosta pidettävämmän ja muutti kirjoitustyyliään samaan suuntaan.  Nicollette Sheridan koe-esiintyi myös Breen rooliin, mutta Cherry ei vakuuttunut. Heidän ohjaajansa Charles McDougal kuitenkin pyysi häntä lukemaan Edien osuuden, minkä jälkeen he päättivät hänen olevan täydellinen valinta rooliin.

Menestystä, ylistystä ja kritiikkiä

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sai hyvän vastaanoton sekä katsojilta että kriitikoilta. Pilottijaksoa seurasi Yhdysvalloissa 21,3 miljoonaa katsojaa. Se oli myös ABC:n katsotuin aloitusjakso sitten Spin Cityn vuonna 1996 sekä kaikkien kanavien katsotuin ensiesitys syksyllä 2004. USA Todayn Robert Bianco ylisti näyttelijävalintoja, sarjan visuaalista puolta ja hyvin huomioituja yksityiskohtia keskellä "elämää suurempia" lavasteita. Sarjan suosio jatkui pitkin syksyä ja katsojaluvut kasvoivat tasaisesti. Kuudes jakso 7. marraskuuta keräsi 24,9 miljoonaa katsojaa television ääreen. ABC arvioi, että 18–49-vuotiaista TV-katsojista 30 prosenttia olisi katsonut sarjaa ainakin kerran.
Kauden menestyksen vuoksi seuraavalle tuotantokaudelle asetettiin suuria odotuksia. Ensimmäiset jaksot eivät kuitenkaan nousseet kriitikoiden suosioon. Entertainment Weeklyn Michael Slezak kehui Lynetten osuuksia, mutta sanoi menettäneensä mielenkiintonsa Susanin hahmoa kohtaan heikentyneen käsikirjoituksen vuoksi. Henry Goldblatt kehui näyttelijäsuorituksia mutta kritisoi käsikirjoitusta kokonaisuudessaan ja erityisesti sitä, että naisten tarinat eivät kietoutuneet loogisesti yhteen kuten ensimmäisellä kaudella. Neljänteen jaksoon mennessä päähenkilöt olivat hänen mukaansa viettäneet yhteensä 135 sekuntia yhdessä televisioruudulla. USA Todayn Robert Bianco ei pitänyt Alfre Woodardin hahmoa onnistuneena lisäyksenä sarjaan, sillä tämä oli hänen mielestään liian eristäytynyt muista naisista. Hän arveli, että syy heikkoon tasoon johtuisi Marc Cherryn poissaolosta. Cherryn vastaus kritiikkiin oli, että sarja ei voi olla loistava koko aikaa ja että kirjoittajat yrittävät uusia juttuja, joista jotkut toimivat ja jotkut eivät. Hän sanoi myös olevansa edelleen aktiivisesti mukana kirjoitusprosessissa. Heikoista arvosteluista huolimatta katsojat eivät jättäneet sarjaa ja se olikin katsojatilastoissa sijalla neljä kauden päätyttyä.
Kauden päättymistä seuranneena kesänä ABC ilmoitti antaneensa Cherrylle suuremman roolin kolmannen kauden tuottamisessa ja kirjoittamisessa sekä lupasi sen palaavan takaisin alkuperäiseen tyyliin. Cherry myönsi, ettei ollut täysin mukana toisen kauden tuotannossa, sillä hän oli väsynyt ensimmäisen kauden jälkeen ja koki vaikeuksia tuottaa ABC:n pyytämä määrä jaksoja. Hän sanoi, että yhteisiä kohtauksia päähenkilöiden välillä oli vähän, koska ei ollut aikaa ehostaa useaa naista samaa kohtausta varten. Ensimmäinen puolisko kaudesta sai hyviä arvosteluja. Entertainment Weekly sanoi sarjan tason nousseen niin kirjoituksen, jatkuvuuden kuin mysteerinkin osalta. Katsojaluvut taas laskivat, kun NBC näytti samaan aikaan sunnuntaisin NFL:ää. Sija kuitenkin parantui katsojatilastoissa, sillä sarjan kaksi suurinta kilpailijaa, CBS:n C.S.I. ja ABC:n Greyn anatomia saivat saman lähetysajan torstaisin, mikä söi kummankin ohjelman katsojalukuja.
Joulutauon jälkeen kolmannen kauden katsojaluvut lähtivät laskuun. 8. huhtikuuta 2007 sarja keräsi 15,9 miljoonaa katsojaa, mikä oli vähemmän kuin koskaan aiemmin. Laskua edellisestä kaudesta oli 22 prosenttia. Laskusta huolimatta sarja toi ABC:lle voiton huhtikuun lopun sunnuntaina. Kauden päätösjakso oli myös päivänsä katsotuin, vaikka katsojaluvut eivät merkittävästi nousseetkaan.
Entertainment Weeklyn Tim Stack kirjoitti neljännen kauden aloitusjakson arvostelussaan olleensa tyytyväinen Breen osuuksien käsikirjoitukseen, sekä yhteen Lynetten kohtauksista. Hän myös toivoi kauden olevan tasaisen laadukas, toisin kuin edelliset kaksi kautta.

Palkinnot

Täydelliset naiset voitti parhaan komediasarjan Golden Globen vuosina 2005 ja 2006. Screen Actors Guild taas palkitsi näyttelijät yhteisestä suorituksesta kyseisinä vuosina. Sarja oli ensimmäinen, joka sai kyseisen palkinnon ennen kuin sen ensimmäinen tuotantokausi oli valmistunut. SAG palkitsi myös Teri Hatcherin erikseen parhaana naispääosana komediasarjassa vuonna 2005 ja Felicity Huffmanin samassa sarjassa seuraavana vuonna. Syksyllä 2005 sarja sai yhteensä kuusi Primetime Emmyä, mutta jäi vaille palkintoja seuraavana vuonna. Kaikki viisi päänäyttelijää ovat olleet ehdolla Golden Globen saajaksi, mutta vain Teri Hatcher on voittanut sen kerran vuonna 2005.

Yhdysvaltojen ulkopuolella

Täydellisten naisten noustua suosioon Yhdysvalloissa sitä alettiin ostaa joka puolelle maailmaa. 11. huhtikuuta 2005 Buena Vista ilmoitti, että sarjaan oli esitysoikeudet yli 130 alueella ympäri maailmaa. Myöhemmin syksyllä DVD:llä julkaistu dokumentti Desperate Housewives: Around the World ilmoitti lukumääräksi yli 150. Isossa-Britanniassa pilottijakso esitettiin kanavalla Channel 4 tammikuussa 2005, jolloin se keräsi suuremman katsojamäärän kuin mikään aikaisempi yhdysvaltalainen sarja kyseisellä kanavalla. Sarjan aloitusjakso menestyi myös Saksan ProSiebenillä kilpailusta huolimatta: Se keräsi yhteensä 3,6 miljoonaa katsojaa, mikä vastasi 10,9 prosentin markkinaosuutta. Australian kanavalla Seven Network pilotti oli katsotuin draamasarjan aloitusjakso ikinä. Täydelliset naiset aiheutti kovaa kilpailua kanavien kesken myös Norjassa, Ruotsissa, Singaporessa, Alankomaissa, Irlannissa ja Latinalaisessa Amerikassa. 10. lokakuuta 2005 sarjan aloitusjaksoa seurasi Suomessa 578 000 katsojaa, mikä oli silloin Nelosen korkein katsojamäärä ulkomaiselle sarjalle. Syksyllä 2006 sarja oli joka viikko kuuden katsotuimman ohjelman joukossa ja katsojaluvut vaihtelivat välillä 340 000–420 000.

Yhteiskunnallinen vaikutus

Täydelliset naiset sai paljon huomiota mediassa ensimmäisellä kaudellaan. Oprah Winfrey sanoi pitävänsä sarjasta ja sai siten kutsun itse paikalle. Hän teki ohjelmaansa varten lyhyen ohjelmaosuuden sarjan lavasteissa, missä hän vierailee hahmojen luona ja saa selville heidän salaisuuksiaan. Dr. Phil käytti myös sarjan nimeä tehdessään omaan ohjelmaansa uuden osuuden nimeltä The Real Lives of Desperate Housewives (suom. Epätoivoisten naisten todelliset elämät). Osuudessa hän haastatteli seitsemää naista, joilla kaikilla oli salaisuus, joka voisi tuhota heidän avioliittonsa, viedä heidät vankilaan tai koitua kuolemaksi. Joulukuussa 2006 huutokaupattiin lyhyt sivurooli 23 000 eurolla lasten hyväksi järjestetyssä huutokaupassa. Summa oli illan korkein ja ohitti tarjoukset Casino Royalessa käytetystä smokista ja vierailusta Lostin kuvauspaikalla. Melbournen lähiöön Caroline Springs rakennettiin Wisteria Lanen kaltainen asuinympäristö, jonka 11 taloa menivät niin hyvin kaupaksi, että suunnittelijat ilmoittivat luovansa mahdollisesti kaksi katua lisää. Sarja sai huomiota myös korkeammalta taholta, kun Laura Bush viittasi siihen Valkoisen talon palkittujen journalistien kunniaksi järjestetyillä päivälliskutsuilla. Hän vitsaili presidentin menevän nukkumaan sunnuntai-iltaisin yhdeksältä, jolloin hän katselee Täydellisiä naisia Lynne Cheneyn kanssa. Lopuksi hän totesi olevansa "epätoivoinen kotirouva".

Oheistuotteet

Syksyllä 2005 julkaistiin ensimmäisen kauden DVD-kokoelma, lautapeli, seinäkalenteri ja teema-albumi Music From and Inspired By Desperate Housewives. Levyllä on sekä alkuperäisiä kappaleita että cover-versioita ja niiden välissä näyttelijöiden dialogia. Vierailevia artisteja ovat muun muassa Shania Twain, Joss Stone ja LeAnn Rimes. Syksyllä 2006 julkaistiin tietokonepeli Desperate Housewives: The Game. Pelin tapahtumat sijoittuvat Wisteria Lanelle, jossa sarjan hahmot voivat kommunikoida keskenään 12 jakson verran. Arvostelut olivat kohtalaisia ja niissä huomautettiin useasti yhtenäisyyksistä The Simsiin. Samoihin aikoihin julkaistiin myös toisen kauden DVD-kokoelma. Alkuvuodesta 2007 ilmoitettiin, että viidestä päähahmosta julkaistaan myös Barbien kokoiset muovinuket. Nuket loi Madame Alexander, joka on aiemmin tehnyt nukkeja myös Disneyn sankarittarista.