Pseudokoodi

Pseudokoodi on tietojenkäsittelytieteessä ohjelmointikielen tapaista koodia, jonka tarkoituksena on piilottaa eri ohjelmointikielten väliset syntaksierot ja jättää jäljelle vain algoritmin perusrakenne. Tämän etuna on se, että eri ohjelmointikielten taitajat pystyvät keskustelemaan keskenään ohjelmistojen algoritmeista, vaikka he eivät olisi koskaan tutustuneet toistensa käyttämiin ohjelmointikieliin. Lisäksi pseudokoodi useimmiten myös helpottaa algoritmin tila- ja suoritusaikavaatimusten analysointia, sekä algoritmin oikeellisuuden toteamista. Pseudokoodin avulla voidaan keskittyä algoritmin loogiseen toimintaan sivuuttaen kielikohtaiset yksityiskohdat. Esimerkiksi toiminto voidaan ilmaista tyyliin lue seuraava rivi sen sijaan, että kirjoitettaisiin vaikkapa readfp(fdesc, 1024, "\n");
Varsinaista pseudokoodistandardia ei ole, ja jopa yliopistojen tietojenkäsittelytieteen laitosten eri kursseilla saattaa törmätä erilaisiin notaatioihin kurssista riippuen. Yleensä pseudokielessä käytetään Algoliin perustuvaa Pascal- tai Python -tyylistä syntaksia. Erityisesti sijoitusta kuvaa merkki := tai ←, jotta se ei sekoittuisi yhtäsuuruuden kanssa.
Pseudokielinen esimerkki kuplalajittelualgoritmista:

function lajittele( lista L )
   muutoksia :=1;
   while muutoksia > 0 // käydään läpi niin kauan kuin muutoksia esiintyy
       muutoksia := 0;  
       i := 0;
       while i < ( "listanpituus" - 1)
           if L[i] > L[i+1] then 
              swap(L[i], L[i+1]); //  Vaihda L[i] ja L[i+1] paikkaa
              muutoksia := 1
           endif
           i := i + 1;
       endwhile
   endwhile
endfunction
Vaikka pseudokoodi näennäisesti muistuttaa ohjelmointikieltä, se ei ole tarkoitettu Ohjelmointikielen kääntäjän tai tulkin ymmärrettäväksi. Pseudokoodi onkin tarkoitettu lähinnä ihmisten työvälineeksi.

C-tyyli

C-tyylinen pseudokoodi käyttää hyväkseen C-tyylisten kielien laajaa levinneisyyttä: ne ovat tuttuja lähes kaikille. Vaarana on, että noudatetaan C:n syntaksia liian kirjaimellisesti selkeyden kustannuksella, ja unohdetaan muotoilla teksti vapaasti. Tyyppien esittelyt, puolipisteet, aaltosulut ja matalan tason for-lause voivat tehdä algoritmista vaikeammin luettavan.
int etsi(var A[], var k) {
    for each (a in A) {
        if(a == k)
            return index of a;
    }
    // arvoa ei löytynyt
    return -1;
}

Introduction to Algorithms

Suositussa kurssikirjassa Introduction to Algorithms käytetty pseudokoodityyli on saavuttanut jokseenkin vakiintuneen aseman algoritmien kuvauksessa korkeakouluissa, ja sen kirjoittamiseksi on laadittu useampikin LaTeX-makropaketti. Wikipedia ei tue kaikkia siinä käytettyjä muotoiluja.
Tyyli yhdistää melko matemaattisen merkintätavan sisennyssääntöön ja sijoitusnuoleen. Sana do rivin alussa tekee sisennyksestä hieman epätasaista. Indeksit alkavat yhdestä eivätkä nollasta. Tietueen jäseniä noudetaan kuin taulukon alkioita, mikä saattaa hämätä lukijaa: size[T] on tietueen T jäsen, T[3] on taulukon T indeksi.

Etsi(A, k)
   for i ← 1 to length[A]
       do if A[i] = k
           then return k
   > ei löytynyt
   return –1

Englanninkielisen Wikipedian matalan tason pseudokoodisuositus

function etsi(A, k) is
    for each a in A do
        if a = k then return index of a
    end for
    arvoa ei löytynyt
    return –1
end function
Pelkkä sisennyskin riittää, eivätkä is, do ja then ole niin tärkeitä:
function etsi(A, k)
    for each a in A
        if a = k
            return index of a
    arvoa ei löytynyt
    return –1