google/wiki40b huggingface dataset:
Aromaattinen hiilivety

Aromaattinen hiilivety, areeni tai aromaatti on aromaattinen yhdiste ja hiilivety, jossa on tasomainen rengasrakenne, jossa π-sidosten elektronit ovat delokalisoituneet koko renkaan ylle. Näin voi käydä, kun nimellisesti joka toinen sidos on kaksoissidos, joka toinen yksinkertainen sidos (ks. aromaattinen yhdiste). Termiä käytetään usein synonyyminä bentseenirenkaan sisältäville yhdisteille, mutta muitakin on olemassa.
Delokalisaation vuoksi aromaattinen rengas on entrooppisista syistä vakaampi kuin kaksois-, ja yksöissidosten ketju, joten aromaattien rengas on vakaa eikä reagoi helposti. Yksinkertaisin neutraali aromaattinen hiilivety on bentseeni. Yksinkertainen polyaromaatti on naftaleeni.
Monilla aromaattisilla hiilivedyillä on voimakas tuoksu, mistä nimitys tulee.
Gentile Bellini

Gentile Bellini (noin 1429 Venetsia  – 23. helmikuuta 1507) oli italialainen taidemaalari. Hänen isänsä oli taidemaalari Jacopo Bellini, ja hän sai nimensä Gentile Jacopon mestarin Gentile da Fabrianon mukaan. Vuonna 1474 hänestä tuli Venetsian dogen virallinen muotokuvamaalari.

Elämä

Gentilen sukuun kuului maineikkaita taiteilijoita. Hänen isänsä Jacopo Bellini oli venetsialainen uranuurtaja öljyvärin käytössä taiteilijan työssä, hänen veljensä Giovanni Bellini ja lankonsa Andrea Mantegna.  Gentile opiskeli maalausta isänsä työhuoneessa. Vaikka nykyisin Gentile usein jää maineikkaampien sukulaistensa varjoon, omana aikana häntä pidettiin Venetsian merkittävimpiin kuuluvana elävänä maalarina, ja hänellä riitti toimeksiantoja. Muotokuvamaalarin kyvyt ilmenivät jo varhain.
Apolo Ohno

Apolo Anton Ohno (s. 22. toukokuuta 1982, Federal Way, Washington) on yhdysvaltalainen kaukalopikaluistelija. Hän on kahdeksankertainen talviolympialaisten mitalisti.
Drake Caggiula

Ura

Caggiula liittyi kaudeksi 2012–2013 yliopistosarja NCAA:han Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueeseen. Tulokaskaudellaan hän pelasi 39 ottelua tehden niissä tehot 8+8=16. Toisella ja kolmannella kaudellaan hän pelasi molemmilla 42 ottelua. Viimeisellä yliopistokaudellaan 2014–2016 Caggiula teki 39 pelaamassaan ottelussa tehot 25+26=51.
Toukokuussa 2016 Caggiula teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan hän pelasi Oilersin paidassa 60 runkosarjaottelua tehden tehot 7+11=18. Lisäksi 13 pudotuspeliottelussa hän teki kolme maalia sekä sai 25 rangaistusminuuttia.
Joulukuussa 2018 Caggiula siirtyi Edmonton Oilersista Chicago Blackhawksiin. Vaihdossa Edmonton sai Chicagolta Brandon Manningin.
Friends Arena

Käyttö

Friends Arena on Allsvenskanissa pelaavan AIK:n kotikenttä sekä Ruotsin maajoukkueen päästadion. Stadion täyttää myös kaikki FIFA:n ja UEFA:n kriteerit, joten siellä on mahdollista järjestää esimerkiksi Mestarien liigan finaali tai EM-lopputurnaus. Vuonna 2013 siellä järjestettiin sekä naisten EM-lopputurnauksen että Ruotsin cupin finaali.
Stadionilla järjestetään myös konsertteja, ja areenalla on järjestetty Melodifestivalenin finaali vuodesta 2013 alkaen.
Lavotškin LaGG-3

Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat saivat jatkosodassa sotasaaliiksi useita pakkolaskun tehneitä LaGG-3- hävittäjälentokonetta, joista kolme korjattiin lentokuntoon vuosina 1942–1943. LaGG-3 oli ilmavoimien käytössä 29. tammikuuta 1945 asti. Käyttäjinä oli joulukuuhun 1944 saakka Lentolaivue 32, sen jälkeen Hävittäjälentolaivue 11. Niillä saavutettiin yksi ilmavoitto.
Suomen-pojat

Suomen-pojat (viroksi soomepoisid) olivat Suomen puolella jatkosodassa taistelleita virolaisia vapaaehtoisia. Kaikkiaan Suomen puolustusvoimissa oli virolaisia vapaaehtoisia 3 350, joista Suomen rintamilla kaatui noin 200.
Monet virolaiset olisivat jo 1939 halunneet taistella Suomen tavoin Neuvostoliiton miehitystä vastaan. Viron valtionjohto kuitenkin päätyi tekemään Neuvostoliiton kanssa yhteistyö- ja tukikohtasopimuksen. Kun Saksa oli vuonna 1943 häviämässä sotaansa, alkoi se toimeenpanemaan Virossa kutsuntoja. Virolainen yhtymä oli tarkoitus lähettää taistelemaan Kaukasukselle. Kaikki virolaiset eivät kuitenkaan tahtoneet taistella Saksan joukoissa vaan mieluummin Suomen armeijassa. Osa saksalaisten kutsuntoja pakoilleista virolaisista saapui Suomeen jo kevättalvella 1943. Virolaiset vapaaehtoiset sanoivat taistelevansa "Suomen vapauden ja Viron kunnian puolesta", mutta myös saada sotilaskoulutusta oman maansa vapaustaistelua silmällä pitäen. Ensimmäisestä vapaaehtoiserästä muodostettiin Jalkaväkirykmentti 47:n III pataljoona, jonka komentajana oli marsalkka Mannerheimin sisarenpoika, majuri Claës Gripenberg.
Myöhemmin saman vuoden syksyllä saapui uusi vapaaehtoiserä. Heidän saatua koulutuksensa muodostettiin kaikista virolaisvapaaehtoisista Jalkaväkirykmentti 200, joka osallistui Kannaksen suurhyökkäyksen torjuntataisteluihin etulinjasta.
Jalkaväkirykmentti 200:n virolaiset vapaaehtoiset saivat palata kotimaahansa taistelemaan elokuussa 1944 saksalaisten aloitettua vetäytymisensä Virossa. Välittömästi Suomen-pojista muodostettu pataljoona suunnattiin vastahyökkäykseen Tarton rintamalla läpipäässeen neuvostodivisioonan kylkeen. Vaikka saksalaiset olivat vieneet kaiken raskaan aseistuksen mukanaan ja neuvostojoukoilla oli erittäinen merkittävä ylivoima, onnistuivat Suomen-pojat pysäyttämään neuvostodivisioonan hyökkäyksen kolmeksi viikoksi. Tuona aikana 70 000 virolaista sivistyneistön edustajaa saatiin evakuoitua Tallinnasta turvaan Neuvostoliiton teloituksilta ja pakkotyöltä. Lopulta ilman raskasta aseistusta ja ulkopuolista apua taistelleet virolaiset joutuivat taipumaan neuvostoarmeijan murskaavan ylivoiman edessä.

Merivoimat

Suomen merivoimissa taisteli noin 400 virolaista vapaaehtoista. Noin kymmenesosa laivaston sotilaista oli virolaisia. Välirauhan jälkeen merivoimissa palvelleet virolaisvapaaehtoiset kuljetettiin merivoimien komentajan käskystä salaisessa operaatiossa Ruotsiin syksyllä 1944. Kuljetus tapahtui Valtiolliselta poliisilta salassa. Tapahtumista vaiettiin aina 1990-luvulle saakka, sillä välirauhansopimusten mukaan vapaaehtoiset olisi tullut luovuttaa Neuvostoliitolle.
Halkokarin kahakka

Halkokarin kahakka oli 7. kesäkuuta 1854 Krimin sodan aikana Kokkolan edustalla käyty taistelu. Siihen osallistui suomalaisen sotilasosaston lisäksi sadan miehen suuruinen vapaaehtoisjoukko, jonka oli muodostanut kokkolalainen kauppaneuvos Anders Donner. 
Suomalaisilla vapaaehtoisilla oli käytössä n.s. hyljepyssyt, joilla pystyivät ampumaan pitempään kuin monilla venäläisillä karbiineilla. Hylkeenpyytäjä Matts Kankkonen oli tähdännyt kuulemma ja tokaissut että: "Jag ska ta han med cigarren", eli: - Minäpä nappaan tuon miehen sikarilla.
Ennen brittien tuloa Vaasasta oli tullut avuksi kaksi venäläistä komppaniaa. Oulusta ja Raahesta saadut tiedot britannian laivaston suorittamista tuhotöistä olivat saaneet kokkolalaiset varautumaan tähän taisteluun.
HMS Vulturesta ja HMS Odinista laskettiin vesille yhdeksän venettä, joista osa oli varustettu kanuunoin. Yhdellä veneellä Halkokarille rantautuneet luutnantti Wise ja luutnantti Burton vaativat satamassa olevien laivojen ja olemattoman lautan sekä Venäjän keisarikunnan laivastoa huoltavan omaisuuden luovuttamista brittiläisten haltuun. Pormestari Roos ja kauppaneuvos Donner tulkkina toimineen merikapteeni Wiklundin avustuksella torjuivat vaatimuksen.
Brittiläiset lähtivät hyökkäämään. Kenraali A. J. von Wendtin johdolla puolustajat kaatoivat makasiinien väliin pystytetyn valeaidan ja alkoivat ampua. Salmi oli katkaistu pystyttämällä puita, ja merelle näytti, että vesiväylä päättyisi. Lisäksi veneiden esteeksi oli vedetty kettinki estämään niiden pääsy Kokkolan rantaan Polttimoniemen ohitse. Maihinnousuhyökkäyksen epäonnistuessa HMS Odin ja HMS Vulture avasivat tykkitulen, mutta se ei tavoittanut puolustajia.
HMS Odinin laivalääkäri Edward Creen päiväkirjamerkintöjen mukaan brittiläiset eivät olleet odottaneet suomalaisten kykenevän puolustautumaan ja kuulivat myöhemmin kahden venäläisen rykmentin tulleen avuksi. Puolustajat olivat avanneet päiväkirjamerkintöjen mukaan tulen kauppamakasiinien välistä kaatamalla lauta-aidat, jotka oli siihen yllätystä ja puolustusta varten rakennettu. Kiväärien lisäksi brittiläisiä tulitettiin myös kahdella kenttätykillä. Maihinnousuveneet joutuivat perääntymään, vaikka vastasivat tuleen. HMS Vulturen tykillä varustettu vene, jossa oli 20 miestä, sai osuman. Brittiläisten henkilötappiot olivat kolme upseeria ja viisitoista matruusia kaatuneina ja kolme upseeria ja 31 matruusia vankeina.
Puolustajien sotasaaliiksi jäi yksi barkassi, jonka miehistö joutui vangiksi. Väestö otti sotasaalista ja nautti sotasaaliiksi saamaansa viiniä. Kasakat olivat alkoholin vaikutuksen alaisina toista päivää eivätkä kyenneet huoltamaan hevosiaan kunnolla. Voitto kulminoitui kansanjuhlaksi. 
Nykyään barkassi on Kokkolassa K. H. Renlundin museon omistuksessa ja sijoitettuna Englanninpuistoon varta vasten sille tehtyyn rakennukseen, josta sitä voi tarkastalla koko seinän ikkunoista. Barkassin tykit ja lippu annettiin aikoinaan Venäjälle.
Moll Flanders

Sovitukset

Romaanista tehtyjä elokuvasovituksia ovat ainakin Terence Youngin ohjaama Moll Flandersin lemmenseikkailut (The Amorous Adventures of Moll Flanders) vuodelta 1965, Pen Denshamin ohjaama yhdysvaltalainen Moll Flanders vuodelta 1996 ja David Attwoodin samana vuonna ensiesitetty brittiläinen televisiotuotanto Moll Flanders (The Fortunes and Misfortunes of Moll Flanders).
Sarvi

Sarvet kulttuurissa

Ihminen on suhtautunut sarviin hyvin monin tavoin. Komeat sarvipäiset eläimet ovat usein olleet haluttua riistaa, ja niiden päät sarvineen ovat koristaneet monen metsästäjän trofeehuoneen seiniä. Sarvia on käytetty hyödykkeinä esimerkiksi juoma-astioina ja kuppauksessa sekä koristeina. Antiikin tarustoista löytyy Sammon tavoin rikkauksia tuottava runsaudensarvi. Toisaalta sarvet liittyvät monessa, etenkin kristillisessä kulttuurissa paholaiseen, joka on sarvipäinen ja sorkkajalkainen. Viikingit esitetään populaarikulttuurissa usein hurjat, sarvekkaat kypärät päässään, vaikka sellaisten jatkuvalla käytöllä ei historiallista totuuspohjaa olekaan. Nykyään esiintyy myös sarvi-implantteja, metallisia, kalloon ruuvattavia esteettisiä istutteita. Muun muassa Espanjassa sarvet ovat parisuhteessa pettämisen symboli.
Teemu Bergman

Elämä ja ura

Teemu Bergman syntyi Kouvolassa vuonna 1978. Hän sai ensimmäisen kitaransa 13-vuotiaana lahjaksi äidiltään. Bergman teki 15-vuotiaana ensimmäiset kappaleet. Bergman muutti Turkuun ja kävi siellä siviilipalveluksen. Hän olisi jäänyt Kouvolaan, mutta koska siellä ei ollut siviilipalveluspaikkoja vapaana, hän joutui muuttamaan Turkuun. Siviilipalveluksen jälkeen Bergman jäi Turkuun opiskelemaan sairaanhoitoalaa. Siellä hän perusti myös yhtyeen The Heartburns, jonka hajoamisen jälkeen perustettiin Kakka-hätä 77. Vuonna 2006 Bergman muutti Helsingin Kallioon.
Bergman julkaisi kaksi studioalbumia Kakka-hätä 77:n kanssa. Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi Totaalinen kakkahätä julkaistiin vuonna 2007 koostuen yhtyeen kahdesta aiemmin julkaisemasta EP-levystä, Kakkahätä tappaa ja WTC räjähtää. Se ylsi Suomen virallisella listalla sijalle 15. Yhtyeen toinen studioalbumi Huoltoasemalle unohdettu mies julkaistiin vuonna 2011 saavuttaen virallisen listan 27. sijan. Kakka-hätä 77 hajosi samana vuonna, mutta jatkoi vuonna 2012.
Bergmanin menestynein yhtye Pää Kii perustettiin vuonna 2012. Yhtyeen samanniminen esikoisalbumi julkaistiin 30. marraskuuta 2012. Albumi menestyi hyvin ja se ylsi Suomen virallisella listalla kuudennelle sijalle. Se palkittiin myös Emma-gaalassa kriitikko-Emmalla ja se valittiin Soundi ja Rumba -lehtien vuoden albumiksi.
Bergmanilla on myös yhtye nimeltään Kytänsoittajat. Vuonna 2017 Bergmanin tuore projekti Pitsanaama on esittänyt folkhenkisiä versioita taiteilijan tuotannosta.
Bergmania on viime aikoina kiinnostanut myös kantri.
Frigga Maria Honkapirtti

Frigga Maria (Maija) Honkapirtti (Boxström) (19. toukokuuta 1895 Sortavala – 18. lokakuuta 1957 Helsinki)  oli Sortavalan seminaarin luonnonhistorian, maatalouden ja maantieteen lehtori. Hän oli myös Laatokan Karjalan Marttapiiriliiton puheenjohtaja ja Marttaliiton valtuuskunnan jäsen.
Frigga Maria Honkapirtin vanhemmat olivat Sortavalan seminaarin kasvatusopin ja historian lehtori Bruno Boxström ja Sortavalassa voimistelun- ja kieltenopettajana toiminut Maria o.s. Korte.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1914 hän opiskeli luonnontieteitä ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1920. Ennen valintaansa Sortavalan seminaarin lehtoriksi vuonna 1929 hän opetti Helsingin uudessa yhteiskoulussa, Jamilahden kansanopistossa, Salmin keskikoulussa ja Sortavalan tyttökoulussa. Vuosina 1921–1923 hän toimi Ester Ståhlbergin yksityissihteerinä.  Talvisodan aikana hänet määrättiin Kajaanin seminaarin lehtoriksi vuosiksi 1940-1941, kunnes Sortavalan seminaari pääsi joksikin aikaa takaisin kotiseudulleen.  Honkapirtti johti kunnostustöitä ja jatkoi opettajana seminaarin aloitettua jälleen työnsä syksyllä 1942. Jatkosodan jälkeen seminaarin muututtua Itä-Suomen seminaariksi Honkapirtti seurasi sen mukana ensin Raumalle ja lopulliseen sijoituspaikkaan Joensuuhun.  Eläkkeelle hän jäi vuonna 1956.
Honkapirttiä pidettiin johdonmukaisena ja alaansa seuraavana opettajana. Hän teki vuosina 1927 ja 1934 ja 1941 laajoja opintomatkoja Keski- ja Etelä-Eurooppaan ja Pohjoismaihin.  Hänen aikanaan seminaarin luonnonhistorian ja maantiedon kokoelmia kartutettiin oppilaiden eri maista tuomilla matkamuistoilla ja muilla esineillä sekä eläin- ja kasvinäytteillä. 
Maija Honkapirtti nimitettiin päiväkäskyllä Rannikkosotilaiden huoltoyhdistyksen Sortavalan paikallisosaston toiminnanjohtajaksi ja Laatokan rannikon sotilaskotien toiminnanjohtajaksi vuosiksi 1939–1940.  Hän toimi sotilaskotitehtävissä myös jatkosodan aikana vuosina 1941–1944. Vuosina 1943–1944 hän kuului valtion komiteaan, joka järjesti jatkosodan aikana palautetun Karjalan maatalousoppilaitosten jälleenrakentamista.
Honkapirtti jatkoi Laatokan Karjalan marttojen johdossa useita vuosia sotien jälkeenkin. Marttatyön ohella hänen sydäntään lähellä oli Jamilahden kansanopisto, jonka johtokunnan jäsenenä hän toimi vuodesta 1926 ja puheenjohtajana vuodesta 1940. 
Maija Honkapirtti oli kahden pojan kasvatusäiti. 
Honkapirtille myönnettiin ansioistaan Talvisodan muistomitali Laatokan Karjalan soljen kera, Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkki ja Vapaudenristin ritarikunnan 4. luokan Vapaudenristi.  
Sortavalan seminaarin muistoa vaaliva Kymölän kilta pystytti Maja Honkapirtin ja hänen äitinsä Maria Boxströmin haudalle Hietaniemen hautausmaalle hautamuistomerkin syksyllä 1960.
Vincenzo Lancia

Elämäkerta

Lancia syntyi Fobellossa 24. elokuuta 1881 ja oli perheen neljästä lapsista nuorin. Hänen isänsä oli keittojen purkittaja, joka työskenteli Argentinassa ennen palaamistaan Torinoon aloittaakseen oman yrityksen.
Lancia osoitti nuorella iällä lahjakkuutta matematiikassa ja vanhemmat halusivat hänen työskentelevän aikuisena kirjanpitäjänä. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Lancia kiinnostui koneistoista ja tekniikasta.
Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1937 juuri ennen kuin Lancia Aprilia laitettiin tuotantoon. Hänet haudattiin synnyinkyläänsä Fobelloon. Kuolemansa jälkeen Lancian vaimo Adele Miglietti Lancia ja erityisesti poikansa Gianni Lancia jatkoivat Lancia-autotehtaan tuotantoa vuosina 1937-1955.

Ura

Lancia aloitti työskentelynsä polkupyörävalmistaja Giovanni Battista Ceiranon oppipoikana Torinossa, jonka yrityksessä hänet nimitettiin myöhemmin vuonna 1898 kirjanpitäjäksi. Matka vei myöhemmin Lancian Fiatille, jossa hän toimi päätarkastajana ja testikuljettajana ollessaan 19-vuotias. Fiatin pomot olivat vaikuttuneita Lancian ajotaidoista, että he kutsuivat hänet ajamaan kilpaa radoilla.
Sittemmin Lancia jätti Fiatin perustaakseen oman autotehtaan vuonna 1906 ja sai seuraavana vuonna valmiiksi ensimmäisen autonsa Lancia Alfan, jonka tuotanto alkoi vuonna 1908. Sittemmin Lancia tunnettiin yhtiönä, joka osasi tuottaa sopiva määrä laadukkaita autoja, eikä mainostanut tuotteitaan median kautta.
Puebla

Fransiskaani Toríbio Motolinía kertoo kaupungin perustamisesta

Toríbio Motolinía, joka oli mukana perustamassa Pueblaa, kertoo, miten Tlaxcalasta saapui tuhat intiaania auttamaan rakennustöissä. Cholulasta saapui viisisataa auttajaa. Tulijat toivat rakennustarvikkeet mukanaan. Muodostettiin asutus, jossa oli neljäkymmentä tonttia. Suunnitelmaan kuului, että kukin asukas saisi käyttöönsä kolmen kuukauden ajaksi viisikymmentä intiaania, joista kaksikymmentä maatöihin ja kolmekymmentä rakennustöihin. Alussa kylä oli epäonninen mm. runsaiden sateiden ja kylmyyden vuoksi. Paikalliset encomenderot koettivat saada rakentajien yrityksen epäonnistumaan. Vuonna 1534 paikalla oli enää kolmekymmentäkolme asukasta, joista eräs oli Marina Muños kolmen lapsensa kanssa. Mutta jo Motolinían aikana kylä oli kasvanut maan toiseksi suurimmaksi kaupungiksi.
”Intiaanit saapuivat laulaen, kantaen lippujaan rumpujen päristessä. Jotkut toiset saapuivat tanssivien poikien saattamina.”
Chicago Stadium

Historia

Areena rakennettiin alun perin jääkiekon takia, sillä Chicago Black Hawksille piti rakentaa kotihalli. Chicagolainen Paddy Harmon käynnisti hankkeen sijoittamalla omaa rahaa sekä hankkimalla muita sijoittajia. Areena avattiin vuonna 1929 Tommy Loughranin ja Mickey Walkerin välisellä nyrkkeiluottelulla. Black Hawks pelasi areenalla ensimmäisen kotiottelunsa loppuvuonna 1929. Chicago Stadium oli valmistuessaan maan suurin urheiluhalli.
Halli tuli tunnetuksi erityisesti nyrkkeiluotteluista ja monet aikansa tähdet pelasivat areenalla. Chicago Stadiumillä järjestettiin myös poliittisia tapahtumia. Koripallossa Chicago Bulls pelasi kotiottelunsa areenalla vuosina 1967–1994. Chicago Stadium purettiin vuonna 1995.
Hertzsprung (Kuun kraatteri)

Hertzsprung on Kuun suurin varsinainen kraatteri. Se sijaitsee Kuun kääntöpuolella paikassa 2,6° N, 129,2° W ja on läpimitaltaan 536,37 km, ja näin ollen monia pieniä Kuun "meriä", laavan täyttämiä törmäysaltaita suurempi. Melko lähellä kraatteria ovat Michelsonin, Vavilovin ja Lucretiuksen suuret kraatterit. Kraatteri on nimetty tanskalaisen astronomin Ejnar Hertzsprungin (1873–1967) mukaan.
HR 4796A

Tähden pölykiekko

Vuonna 1991 HR 4796A:n ympäriltä löydettiin protoplanetaarinen kiekko, jossa on ainetta noin 10²⁶–10²⁷ grammaa. Infrapunaemission perusteella on päätelty, että kiekon efektiivinen lämpötila on noin 78 K ja se muodostuu hiukkasista, joiden läpimitta vaihtelee noin mikrometristä muutamiin kymmeniin mikrometreihin. Koska pienemmät hiukkaset ajautuisivat kuitenkin nopeasti pois tähden läheisyydestä, jonkin mekanismin on tuotettava niitä jatkuvasti lisää. Käytännössä tällaisen tarjoavat kiekossa tapahtuvat planetesimaalien väliset törmäykset. Kiekossa sironneen valon perusteella hiukkaset muodostuvat silikaattien lisäksi orgaanisista yhdisteistä, jotka muistuttanevat paljon mm. Titanilla esiintyviä tholiineja.
Tähteä kiertävä pöly ulottuu 100 AU:n päähän ulottuvaan renkaaseen asti.
Quietus

Titus Fulvius Junius Quietus (k. syksy 261) oli roomalainen usurpaattori eli vallananastaja. Hänen isänsä oli Fulvius Macrianus, joka oli yksi keisari Valerianuksen kenraaleista vuonna 260. Hänen veljensä oli Macrianus nuorempi. Quietuksen nuoruusvuosista ei ole juuri mitään tietoa. Epäluotettavan keisarien elämäkerran Historia Augustan mukaan Quietus toimi tribuunina Valerianuksen armeijassa, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa, eikä se luultavasti ole totta.
Kesällä 260 roomalaiset kärsivät Carrhaen lähistöllä persialaisia vastaan suuren tappion. Valerianus vangittiin, ja persialaiset hyökkäsivät Syyriaan ja Vähään-Aasiaan. Tilanne oli sekasortoinen, mutta Macrianus vanhemman ja Ballistan (tai Callistuksen) vastatoimet Kilikiassa pysäyttivät persialaisten hyökkäyksen. Persian kuningas Sapor I joutui perääntymään takaisin itään. Macrianus vanhempi ja Ballista ansaitsivat tästä hyvästä sotilaidensa kunnioituksen, ja sotilaat päättivätkin huutaa Macrianus vanhemman keisariksi, vaikka Valerianuksen poika ja laillinen keisari Gallienus oli yhä elossa ja hallitsi valtakunnan läntisiä provinsseja. Macrianus vanhempi kuitenkin kieltäytyi kunniasta vedoten ikäänsä ja terveyteensä ja nimitti keisareiksi sen sijaan poikansa Macrianus nuoremman ja Quietuksen. Tämä tapahtui todennäköisesti ennen 17. syyskuuta 260.  Quietus otti keisarina nimen Imperator Caesar Titus Fulvius Junius Quietus Pius Felix Augustus (suom. Ylipäällikkö Caesar Titus Fulvius Junius Quietus, hurskas, menestyksekäs Augustus).
Macrianuksilla oli käytössään Valerianukselta jääneet kultavarat, jonka ansiosta voitiin lyödä kolikoita uusien keisarien kunniaksi. Kolikoissa kunnioitettiin armeijaa ja julistettiin voiton olevan varmaa. Molemmat keisarit nimitettiin myös konsuleiksi kuluvalle vuodelle, jolloin koko valtakunnassa oli vuonna 261 itse asiassa kolme konsuliparia: Gallian keisarikunnassa, Roomassa ja Macrianusten hallitsemassa Vähän-Aasian, Syyrian ja Egyptin provinsseissa.
Keväällä 261 Macrianus vanhempi päätti lähteä länteen valtaamaan Gallienuksen hallitsemia provinsseja. Hän otti nuoremman Macrianuksen mukaansa ja jätti Quietuksen ja Ballistan valvomaan idän provinsseja. Gallienuksen kenraalit Aureolus ja Domitianus kuitenkin löivät Macrianusten armeijan syksyllä 261 Illyricumissa. Tappion jälkeen Macrianusten omat sotilaat murhasivat komentajansa.
Quietus menetti idässä pian kannatuksensa. Palmyralainen Septimius Odaenathus otti vallan, ja Quietus joutui perääntymään Ballistan kanssa Emesan kaupunkiin Syyriaan. Kaupunkilaiset kuitenkin surmasivat heidät jo syksyllä 261.
Teuvo Ahti

Teuvo Tapio Ahti (s. 14. kesäkuuta 1934) on suomalainen kasvi- ja sienitieteilijä ja emeritusprofessori. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1997, minkä jälkeen hän on toiminut kasvimuseon tutkijana.
Ahti oli Helsingin yliopiston kasvimuseon kustos vuosina 1969–1979 sekä itiökasvisystematiikan henkilökohtainen professori vuodesta 1979. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1977.
Ahti on tutkinut erityisesti jäkäläsienten taksonomiaa ja ekologiaa. Hän on ollut International Association of Lichenologyn puheenjohtaja.
Ahdin puoliso on kasvitieteilijä Leena Hämet-Ahti.
Ammar Souayah

Valmennusura

Souayah aloitti valmentamisen vuonna 1978 aluksi Tebourban junioreiden valmentajana ja sittemmin vuosina 1980–1981 US Djedeidan junioreiden valmentajana. Kauden jälkeen hän siirtyi edustusjoukkueen päävalmentajaksi, jossa hän valmensi vuosina 1981–1983.
Souayah toimi Tunisian maajoukkueen päävalmentajana vuoden 2002 MM-kisoissa. Kisojen aikana hän sai paljon kritiikkiä puolustus voittoisesta taktiikasta. Jopa Japania vastaan Souayah panosti enemmän puolustamiseen, vaikka joukkue tarvitsi voitton päästäkseen jatkoon.
Ennen maajoukkuetta hän muun muassa valmensi CS Hammam-Lifin Tunisian cupin voittoon vuonna 2001 ja ES Sahelin Afrikan Cup-voittajien cupin voittoon vuonna 2003.
Vuodesta 2010 alkaen hän toimi Tunisian olympiajalkapallojoukkueen päävalmentajana. Souayah päätti kuitenkin erota marraskuussa 2010.
27. tammikuuta 2011 Tunisian jalkapalloliitto ilmoitti Souayahin toimivan Tunisian maajoukkueen väliaikaisena valmentajana. Hänen on määrä alustavasti valmentaa maataan ystävyysottelussa Algeriaa vastaan. Neljä päivää myöhemmin Tunisian liitto ilmoitti Souayahin toimivan myös meneillään olevien Afrikan mestaruuskisojen karsintojen loppuun saakka. Souayahin pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, kun ystävyysottelu Algeriaa vastaan peruttiin ja Tunisian jalkapalloliitto julkisti Sami Trabelsin siirtyvän maan uudeksi päävalmentajaksi.
Syksyllä 2011 Souayah siirtyi saudiarabialaisen Al-Raedin päävalmentajaksi.
Viirupäämesikko

Levinneisyys

Viirupäämesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu pääasiassa harvinaiseksi. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.