google/wiki40b huggingface dataset:
Preussinsininen

Preussinsininen on epäorgaaninen kivennäisväri, joka keksittiin sattumalta Berliinissä 1704–1707. Värin syntetisoi Diesbach-niminen kemisti. Preussinsininen on ensimmäisiä keinotekoisia väriaineita. Sen kemiallinen kaava on Fe₄[Fe(CN)₆]₃
Väristä käytetään useita nimiä, suomeksikin muun muassa kiinansininen, englanninsininen ja Diesbachin sininen. Väri valmistettiin perinteisesti rautakloridista tai rauta-alunasta ja keltaisesta verilipeäsuolasta. Se on hyvin pysyvä.
Jo vuosisatojen ajan oli ollut puutetta sopivasta suhteellisen halvasta ja kestävästä sinisestä väripigmentistä, joten preussinsininen yleistyi nopeasti. Uutta väriä käytettiin suorastaan tuhlailevasti esineissä ja interiööreissä. Väri oli taiteilijoiden käytössä 1720-luvulla, ja kului vielä parikymmentä vuotta kunnes se oli käytössä kaikkialla Euroopassa.
Alkujaan 1700-luvulla teräväpartikkelinen väriaine oli täplikästä, mutta 1900-luvulla partikkelit olivat muuttuneet pyöreiksi ja väri tummemmaksi ja tasaisemmaksi. Preussinsininen on voimakas väriaine erityisesti öljyvärinä, ja sitä myydään lisäaineilla jatkettuna jo työskentelyn ja värien sekoittamisen helpottamiseksi.
Huolimatta siitä, että aineen molekyyli sisältää syanidi-ioneja, se on myrkytön, koska syanidi-ionit ovat sitoutuneet lujasti rautaioneihin. Aineesta tulee vaarallista, jos sitä käsitellään hapolla, koska silloin syanidi-ionit vapautuvat sidoksistaan.
Preussinsinistä käytetään talliumin ja radioaktiivisen cesiumin (enimmäkseen Cesium-137) vastamyrkkynä.
FS Forbin (D620)

Palvelus

Alus lähti 3. maaliskuuta 2009 Toulonista ensimmäiselle partiomatkalleen vierailulle Marokkoon, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Aluksella oli meri-ilmavoimien 36F laivueen Panther-helikopteri lentotoiminnan järjestelmien testaamiseksi. Aluksen ensimmäisenä etappina oli Casablanca, mistä se jatkoi matkaansa Rio de Janeiroon. Alus lähti Brasiliasta 30. maaliskuuta ja se saapui Martiniquelle 21. huhtikuuta. Se jatkoi edelleen Norfolkiin ja New Yorkiin, jonne alus saapui 24. huhtikuuta. Matkan aikana alus harjoitteli yhdessä USS Forrest Shermanin kanssa. Suunniteltu Halifaxin vierailu peruutettiin. Alus palasi Ranskaan toukokuun alussa ja se osallistui laivastokatselmukseen Sainte-Maximessa 8. toukokuuta. Alus oli 25. toukokuuta Abu Dhabissa ja kesäkuussa se oli USS Dwight D. Eisenhowerin johtaman tukialusosaston mukana tukien operaatio Enduring Freedomia sekä valvoen meriliikennettä.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1934 loppuottelu

Vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu pelattiin 10. kesäkuuta 1934 Roomassa Nazionale del PNF -stadionilla. Ottelussa olivat vastakkain Italia ja Tšekkoslovakia. Se päättyi Italian 2–1-voittoon jatkoajan jälkeen.

Ottelu

Loppuottelu alkoi Rooman Nazionale del PNF -stadionilla sunnuntaina 10. kesäkuuta kello 17.30 paikallista aikaa. Joukkueen menestystä poliittisiin tarkoitusperiinsä käyttänyt diktaattori Mussolini oli edellisenä iltana tavannut Italian pelaajat ja pitänyt heille puhuttelun. Ottelussa oli vastakkain kaksi erityylistä joukkuetta; Italia koostui fyysisistä pelaajista, kun taas Tšekkoslovakia luotti taitaviin yksilöihinsä. Avausmaalia saatiin odottaa 71. peliminuutille, kunnes Antonín Puč sai pallon takaisin antamansa kulmapotkun jälkeen ja siirsi Tšekkoslovakian johtoon lähes nollakulmasta tekemällään maalilla. Joukkueella oli hetkeä myöhemmin mahdollisuus ratkaista ottelu, mutta František Svobodan laukaus osui tolppaan. Italia onnistui tasoittamaan ottelun yhdeksän minuuttia ennen loppua, kun Raimundo Orsi karkasi Enrique Guaitan pystysyötön jälkeen Tšekkoslovakian puolustukselta ja sijoitti pallon valelaukauksen jälkeen maalivahti František Pláničkan yli.
Jatkoajalle Italia joutui lähtemään altavastaajana Giuseppe Meazzan loukkaantumisen vuoksi. Tuohon aikaan jalkapallossa ei tunnettu pelaajavaihtoja, joten Meazza joutui olemaan kentällä loukkaantuneena. Tšekkoslovakian pelaajat eivät kuitenkaan vaivautuneet vartioimaan ontuvaa Meazzaa ja niin hän pääsi ottelun 95. peliminuutilla käynnistämään Italian hyökkäyksen syöttämällä pallon Enrique Guaitalle, joka puolestaan vapautti Angelo Schiavion maalintekoon. Italia onnistui pitämään johtoasemansa ottelun loppuun saakka ja pääsi näin juhlimaan ensimmäistä maailmanmestaruuttaan. Joukkueen pelaajista Luis Monti oli aikaisemmin edustanut Argentiinaa ja pelannut sen riveissä myös vuoden 1930 MM-finaalissa.
Maedi-visna-virus

Maedi-visna-viruksen aiheuttama tauti

Maedi-visna on lampaiden virustauti, josta on kaksi muotoa. Maedi on hitaasti etenevä keuhkotulehdus, joka aiheuttaa keuhkokudoksen kovettumista ja hengitysvaikeuksia. Visna on keskushermostoon, lähinnä isoihin aivoihin kohdistuva tautimuoto. Kumpikin sana on islantia, ja ensimmäinen tarkoittaa keuhkojen kovettumista, jälkimmäinen rypistymistä, jolla viitataan aivokalvojen kovettumiseen. Vaikka nimet ovat islantia, tauti ei ole alun perin lähtöisin Islannista, vaan islantilaisten lampaiden tartunta tuli Etelä-Afrikasta tuotujen karakull-lampaiden mukana 1920-luvulla. Englanniksi taudista käytetään myös nimeä Ovine progressive pneumonia. Tautiin ei ole hoitoa, vaan sairastuneet katraat hävitetään. Vastustustoimet vaihtelevat eri maissa tartuntatilanteen mukaan, mutta ainakin EU-maissa pyritään hävittämään tartunta.
Tauti etenee hitaasti ja oireita havaitaan vasta yleensä yli 2-3-vuotiailla eläimillä. Tautia ei ole Suomessa, mutta se aiheuttaa rajoituksia lampaiden maahantuonnille.
Århusin sopimus

Århusin sopimus on kansainvälinen yleis- ja ympäristösopimus, joka solmittiin Tanskan Aarhusissa (tuolloin Århus) 25. kesäkuuta 1998. Sopimuksen tavoitteena on edistää kansalaisten vaikutusmahdollisuutta päätöksiin, jotka koskevat heidän elinympäristöään. Sopimuksessa mukana olevat valtiot takaavat ympäristöasioissa kansalaisilleen oikeuden saada tietoa ja osallistua päätöksentekoon, vireillepano- ja muutoksenhaku-oikeuden.
Århusin yleissopimus vahvistaa perussäännöt, joilla pyritään edistämään kansalaisten osallistumista ympäristöasioihin ja ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoon. Århusin yleissopimuksessa on kolme pilaria, joista kullakin myönnetään erilaisia oikeuksia: ensimmäisellä pilarilla mahdollistetaan ympäristöä koskevan tiedon saanti, toisella osallistuminen päätöksentekomenettelyihin ja kolmannella muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus.
Århusin sopimus on Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission yleissopimus. Euroopan yhteisö allekirjoitti yhdessä kaikkien jäsenvaltioidensa kanssa Århusin sopimuksen vuonna 1998. Sopimus astui voimaan 30. lokakuuta 2001, jolloin se oli ratifioinut 17 maata etupäässä Itä-Euroopasta ja Keski-Aasiasta. Sopimuksen oli ratifoinut tai hyväksynyt 46 valtiota ja Euroopan unioni 29. huhtikuuta 2017 mennessä.
Suomessa eduskunta hyväksyi sopimuksen 21. kesäkuuta 2004 ja tasavallan presidentti 13. elokuuta 2004. Sopimus astui voimaan Suomessa 30. marraskuuta 2004. Suomen lainsäädäntö täytti sopimuksen vaatimukset kuitenkin jo aikaisemmin.
Juhan Kukk

Juhan (Johann) Kukk (13. huhtikuuta 1885 Käru küla, Viro – 4. joulukuuta 1942 Arkangelin alue, Neuvostoliitto) oli virolainen poliitikko ja Viron hallitusta johtava riigivanem.
Kukk oli yksi vuoden 1918 itsenäisyysjulistuksen pääkirjoittajista. Vuonna 1940 Neuvostoliiton miehitysjoukot pidättivät hänet ja lähettivät vankileirille, missä Kukk kuoli vuonna 1942.
Tarton observatorio

Historia

Tarton observatorio on perustettu Dorpatin keisarilliseen yliopistoon (Tarton yliopisto), kun yliopisto avattiin uudelleen 1802. Observatoriorakennus valmistui 1810 Tarttoon Toomemäelle. Laitteet asensi 1814 von Struve, joka aloitti havaintojenteon. Vuonna 1824 sinne saapui yhdeksäntuumainen Fraunhoferin linssiteleskooppi, joka oli aikanaan maailman suurin akromaattinen teleskooppi. Kun G. W. von Struve ryhtyi rakentamaan kolmiomittausketjuaan vuonna 1816, sen ensimmäiseksi pisteeksi tuli observatorion ulkoporras.
Uudelleennimetty Tarton observatorio erotettiin 1946 yliopistosta ja liitettiin Viron tiedeakatemiaan. Viranomaiset ryhtyivät 1950 etsimään observatoriolle uutta paikkaa. Uudeksi paikasi määrättiin Tõraverenmäellä oleva maapala, ja rakennustyöt aloitettiin 1958. Uusi observatoriorakennus valmistui 1963, osa vanhan observatorion tähtitieteilijöistä siirtyi sinne, ja 50:n senttimetrin peiliteleskooppi otettiin käyttöön. Kun Tartossa järjestettiin 1964 kansainvälinen konferenssi, observatorio sai uuden nimen, Von Struven observatorio. Vuonna 1974 otettiin käyttöön 1,5-metrinen teleskooppi. 1995 obervatorion nimeksi palautettiin Tarton observatorio. Viimeinen suuri laitepäivitys on tehty 1998, kun asennettiin 0,6-metrinen peiliteleskooppi. Vanha observatororiorakennus on nykyisin lähinnä museokäytössä ja kuuluu julkiseen tiedekeskukseen.
Tarton observatorioon kytkeytyy muutamia merkittäviä tieteentekijöitä: von Struve, Johann Heinrich von Mädler, Thomas Clausen, Ernst Julius Öpik, Grigori Kuzmin, Jaan Einasto.

Laitteet

Observatoriolla on kaksi pääteleskooppia. 1,5-metristä Cassegrain-teleskooppiia, joka on Pohjois-Euroopan suurin optinen teleskooppi, käytetään spektroskooppisiin havainnontekoihin. Toinen teleskooppi on 0,6-metrinen ja on tarkoitettu fotometriseen havainnointiin. Observatorion alueella on myös hieno kokoelma meteorologisia laitteita.
Ventelänselkä

Valtiollista historiaa

Ventelänselkä kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan alueeseen ja oli Suomeen kuuluessaan osa Viipurin maalaiskuntaa. Ventelänselkään rajoittuvia Viipurin maalaiskunnan kyliä ovat olleet Ventelä, Tikkala, Ylivesi ja Saarela, ja näiden alueilla Ventelänselän läheisyydessä ovat sijainneet Ventelän ja Tikkalan kartanot sekä jonkin verran myös huvila-asutusta.

Vesistöhistoriaa

Aiemmin Ventelänselkä on ollut erillinen järvi, kun sekä Suomenvedenpohjan ja Juustilanselän että Juustilanselän ja Ventelänselän välillä on ollut koskipaikkoja ja pienet korkeuserot. 
Saimaan kanavaa rakennettaessa 1850-luvulla Juustilanjärvi lasku-uomineen tuli osaksi kanavaa, jolloin kosket Juustilanjärven alapuolella ruopattiin, ja Lavolan kohdalle Juustilanjärven lasku-uomaan tuli 0,6 metrin korkuinen sulku. Kanavan 1920-luvulla alkaneissa laajennustöissä Lavolan sulku korvattiin avokanavalla vuonna 1932, ja alin sulku siirtyi Juustilaan Juustilanjärven pohjoislaidalle, minkä jälkeen ainakin jo vuonna 1939 Juustilanselkä oli merenpinnan tasossa. 
Juustilan- ja Ventelänselkien välillä alkujaan ollut vajaan metrin korkeusero hävisi kun Ventelänselän lasku-uomaa Juustilanjärveen Tinkamonsaaren (ven. Остров Перепутный, Ostrov Pereputnyi) kummankin puolen perattiin vuonna 1921, ja Ventelänselän pinta laski vajaan metrin. Lavolan sulun poiston 1932 vaikutuksista Ventelän- ja Juustilanselkien mahdollisiin korkeuseroihin ei ole tietoja.

Luonnonympäristö

Ventelänselän, Tinkamonsaaren ja Ventelälänselän toisen saaren Oravasaaren (ven. Остров Беличий, Ostrov Belitsi, "Oravasaari") rannat ovat paikoin jyrkkiä ja kallioisia, mikä luo alueen kapeille lahdille lähes vuonomaiset näkymät. Tätä luonnokaunista ympäristöä Oscar Parland on kuvannut romaanissaan Den förtrollade vägen (Lumottu tie).
Oğuzin piirikunta

Oğuzin piirikunta (azeriksi Oğuz rayonu, ven. Огузский район, Oguzski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1216 neliökilometriä. Asukkaita on 40 500 henkeä (vuonna 2010).
Oğuzin piiri sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, idässä Qəbələn, etelässä Ağdaşin ja lännessä Şəkin piirikuntiin.
Piirin keskus on Oğuzin kaupunki (vuoteen 1991 saakka Vartaşen). Lisäksi siihen kuuluu 30 maalaiskuntaa. Kyliä on yhteensä 31. Kaupunkiväestön osuus on 17,2 % (vuonna 2010).
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 85,1 % on azereja, 12,0 % lezgejä ja 2,0 % turkkilaisia. Lisäksi on muun muassa udeja ja juutalaisia. Aikaisemmin seudulla oli myös huomattava armenialaisvähemmistö (12,1 % vuonna 1959).
Oğuzin kautta kulkee Qaraməryəmin ja Balakənin välinen maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, perunan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Paikallislehtenä ilmestyy Oğuz Yurdu.
Mahasaivartajat

Elämänkierto

Mahasaivartajan elämänkierto munasta aikuiseksi mahasaivartajaksi kestää noin vuoden. Isäntäeläin saa käpymatotartunnan, kun aikuinen mahasaivartaja munii munansa isäntäeläimen karvapeitteeseen. Muutamassa päivässä munista kuoriutuu toukkia, jotka aiheuttavat eläimelle kutinaa, ja kutinan seurauksena eläin nuolee karvapeitettä saaden toukkia suuhunsa. Munimiskohta karvapeitteessä vaihtelee mahasaivartajalajista riippuen. 
Suussa mahasaivartajan toukat tunkeutuvat suun limakalvoon ja kulkeutuvat kohti mahalaukkua. Käpymadot talvehtivat eläimen ruoansulatuskanavassa limakalvoon kiinnittyneinä käyttäen ravintonaan rikkomastaan limakalvosta tihkuvaa kudosnestettä. 10–12 kuukauden jälkeen toukat irrottautuvat limakalvosta ja kulkeutuvat ulosteiden mukana ulos isäntäeläimen elimistöstä. Ympäristöön päästyään toukat koteloituvat 3–5 viikoksi, jonka jälkeen koteloista kuoriutuu aikuisia mahasaivartajia ja elämänkierto voi alkaa uudelleen.

Anatomia

Aikuisella mahasaivartajalla ei ole suuosia, koska se ei syö lainkaan ja elää vain muutaman päivän tarkoituksenaan tuottaa munia. Naaraan erottaa uroksesta siitä, että naaraan takaruumiis kaartuu kohti keskiruumista.
Käpymadot ovat kellertäviä, 11 jaokkeesta muodostuneita toukkia, joiden etupäässä sijaitsevat niiden suuosat ja tarttumiseen tarkoitetut koukut. Jokaisessa jaokkeessa on kitiinipiikkirivi, ja eri mahasaivartajalajeja voidaan tunnistaa toukkien kitiinipiikkirivien rakenteen perusteella.
Laukunkankaan kaivos

Laukunkankaan nikkeli-kuparikaivos sijaitsi Enonkoskella ja se oli toiminnassa 1984–1994. Malmia louhittiin toiminta-aikana 6,66 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 0,76% nikkeliä ja 0,22% kuparia. Kaivoksen malmimineraaleja olivat kuparikiisu, magneettikiisu ja pentlandiitti. Laukunkankaalta tehtiin ensimmäinen malmilöydös jo 1969 mutta pääesiintymä löytyi vasta 1980. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy.
Laukunkankaan kaivoksen maakerroksella peitetyillä läjitysalueilla on noin 6,6 miljoonaa tonnia rikastushiekkaa. Tänne on sijoitettu myös Hälvälän ja Telkkälän kaivosten tuottamat rikastushiekat.
BTR-80

Ominaisuudet

BTR-80 on suunniteltu täysin uintikykyiseksi. Se kykenee kuljettamaan 10 henkilöä: johtaja, ajaja, ampuja sekä 7 matkustajaa. Siinä on myös NBC -suojaus, automaattinen sammutusjärjestelmä, pilssipumppuja sekä vinssi.
Aseistuksena BTR-80:ssa on BPU-1 tornialustaan kiinnitettynä 14,5 mm KPTV ja 7,62 mm PKT konekiväärit. Torni kääntyy 360 astetta ja ylöspäin voi ampua jopa 60 asteen kulmissa. Ammuksia KPTV:hen on 500 ja PKT:hen 2 000. Savuheittimiä on kuusi, kolme kummallakin puolella pääasetta.
Ajoneuvon voimanlähteenä on nelitahtinen, 8 -sylinterinen ja nestejäähdytteinen dieselmoottori. Moottori tuottaa 260 hevosvoimaa. Suurin nopeus tiellä on 80 km/h ja 9 km/h vedessä. Toimintamatka yhdellä tankkauksella on 600 km.
Todor Aleksiev

Seurajoukkueura

Aleksiev aloitti uransa vuonna 2000 kotikaupunkinsa Lokomotiv Plovdivissa. Hän on edustanut kotimaansa lisäksi kolmea seuraa Venäjällä, kahta seuraa Italiassa ja Turkissa sekä yhtä seuraa Argentiinassa. Kesäkuussa 2015 Aleksiev siirtyi nykyiseen seuraansa, argentiinalaiseen UPCN San Juan Vóleyhin.

Maajoukkueura

Aleksiev on edustanut Bulgarian maajoukkuetta vuodesta 2006 lähtien ja on voittanut pronssia MM-kilpailuista, EM-kilpailuista sekä maailmancupista. Hänellä on myös yksi hopea Euroopan kisoista vuodelta 2015. Aleksiev on valittu maailmanliigan parhaaksi vastaanottajaksi vuosina 2012 ja 2013 sekä parhaaksi pisteentekijäksi 2012. Hän on osallistunut myös kaksiin kesäolympialaisiin, parhaana tuloksenaan neljäs vuodelta 2012.
Jemenin arabitasavalta

Historia

Jemeneiden jaon syynä oli vuonna 1839 tapahtunut Britannian suorittama Adenin satamakaupungin haltuunotto, jonka jälkeen englantilaiset laajensivat vaikutusvaltaa Arabian niemimaalla. Aden itsenäistyi vuonna 1967 Jemenin kansantasavallaksi, josta tuli sosialistinen valtio.
Ottomaanien valtakunta laajeni taas Pohjois-Jemenissä jonka keskuspaikka oli Sanaa. 
Pohjois-Jemen itsenäistyi Jemenin kuningaskuntana 1. marraskuuta vuonna 1918 kun Osmanien valtakunta hajosi ensimmäisen maailmansodan loputtua. 
Sèvresin rauhansopimus 10. elokuuta vuonna 1920 takasi sille rajat, ja silloinen hallitsija Yahya Muhammad Hamid ed-Din onnistui pitämään Jemenin kuningaskunnan suurvaltojen kiistojen ulkopuolella ja toisessa maailmansodassa puoluettomana. Tämä johti täydelliseen eristäytymiseen ulkomaailmasta. 
Jemen liittyi kuitenkin Arabiliittoon vuonna 1945 ja YK:hon vuonna 1947.
Yahya Muhammad Hamid ed-Dinin salamurhan jälkeen vuonna 1948 hänen poikansa Ahmad bin Yahyasta tuli kuningas. Uudistusta vaativat baatistit ja nasseristit alkoivat suunnitella monarkian kaatamista, minkä seurauksena vuonna 1956 tapahtui epäonnistunut vallankaapausyritys. Ahmad bin Yahya kuoli luonnollisesti vuonna 1962, jolloin hallitsijaksi tuli tämän poika Muhammad al-Badr, joka jatkoi isänsä viitoittamaa tietä. Muhammad al-Badrin tärkeimmät liittolaiset olivat Egypti ja Saudi-Arabia.
Egyptin ja Syyrian kanssa Jemen muodosti lyhyen ajan valtioliiton, kunnes se hajosi vuonna 1962. 
26. syyskuuta vuonna 1962 armeijan ylipäällikkö Abdullah as-Sallal syrjäytti Muhammad al-Badrin vallasta ja julisti Jemenin tasavallaksi. 
Al-Badr pakeni vuorille ja ryhtyi sissisotaan Sallalin hallitusta vastaan. Syttyi Pohjois-Jemenin sisällissota joka alkoi vuonna 1962 ja kesti aina vuoteen 1970.  Al-Badr  sai tukea Saudi-Arabialta, Jordanialta, Iranilta ja Marokolta. Sallal puolestaan sai tukea Egyptiltä, Algerialta, Syyrialta ja PLO:lta.
Vuonna 1970 Saudi-Arabia lopetti Al-Badrin tukemisen ja tunnusti Jemenin arabitasavallan. Al-Badri pakeni Englantiin.  
Pohjois-Jemenin sisällissota jakoi arabimaat kahtia. Saudi-Arabia, Jordania ja Marokko tukivat monarkisteja kun Egypti, Syyria ja Algeria taas tasavaltalaisia. Tämä johti syvään kahtiajakoon Lähi-idässä. 
Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin suhteet olivat sisällissodan jälkeen hyvät. Lukuun ottamatta vuonna 1972 tapahtunutta välirikkoa, joka oli puhkeamassa sodaksi ellei Arabiliitto olisi ratkaissut kiistaa vuonna 1979 Kuwaitin kokouksessa. Pohjois-Jemenin presidentti Ibrahim al-Hamdi ja hänen veljensä murhattiin 11. lokakuuta 1977.
Kun Etelä-Jemenissä vuonna 1989 marxilainen hallitus kaatui, se ehdotti Pohjois-Jemeniä solmimaan sen kanssa poliittisen liiton. Vuonna 1990 Pohjois-Jemen ja Etelä-Jemen yhdistyivät Jemenin tasavallaksi. 
Vuonna 1994 pohjoisjemeniläisen poliitikon murhayritys johti sisällissotaan, jossa osapuolena oli Jemenin sosialistinen puolue ja Jemenin hallituksen joukot. Jemenin hallitus voitti sodan ja Jemenin sosialistisen puoleen jäseneet pakenivat maasta. Presidentti Ali Abdullah Salihin asema vahvistui. Maassa vallitsee epävakaa rauha.
Avoimen tyypin osakeyhtiö

Avoimen tyypin osakeyhtiö (ven. акционерное общество открытого типа, aktsionernoje obštšestvo otkrytogo tipa, AOOT) on venäläinen yhtiömuoto. Neuvostoliitossa 1990-luvun alussa yksityistämisten yhteydessä luotiin perestroikan aikaisten kooperatiivi- ja yhteysyritystyyppien rinnalle tuomaan paremmin markkinatalouteen sopivia yritystyyppejä lainsäädäntöön. Avoimen tyypin osakeyhtiö vastasi tavanomaista osakeyhtiötä, missä omistusosuus määräytyi osakkeiden mukaan, kun taas toinen osakeyhtiöksi mainittu suljetun tyypin osakeyhtiö puolestaan vastasi rajavastuuyhtiötä, missä omistusosuus määriteltiin vapaasti ostettavien ja myytävien osakkeiden sijasta yhtiöjärjestykseen kirjatuin omistusosuuksin. 
Näin ollen suljetun tyypin osakeyhtiön osuuksien muuttaminen edellytti yhtiöjärjestyksen muuttamista, jolloin omistuspohjan muuttaminen ei ollut niin helppoa kuin osakekaupoin. Yksityistämisaallossa suljetun tyypin osakeyhtiöt olivat usein suurten teollisuuslaitosten tytäryhtiöiksi muutettuja sivutoimipisteitä, mitä ei ollut tarkoituskaan saattaa omistukseltaan vapaan kaupankäynnin piiriin.
Atte Jääskeläinen

Koulutus ja ura

Jääskeläinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti ja varatuomari. Hän toimi notaarina ja notaarien vanhimpana Helsingin raastuvan- ja käräjäoikeudessa 1993–1994. 
Jääskeläinen työskenteli  Helsingin Sanomissa, muun muassa politiikan toimituksen esimiehenä (2001–2004), ja taloustoimituksen esimiehenä (1995–2001). Hän oli Helsingin Sanomissa pankkiasioihin erikoistunut taloustoimittaja Suomen 1990-luvun laman ja pankkikriisin aikana. Sen jälkeen hän toimi 2004–2006 Suomen Tietotoimiston päätoimittajana ja toimitusjohtajana.
Jääskeläinen työskenteli vuosina 2007–2017 Yleisradion Uutis- ja ajankohtaistoiminnan johtajana ja vastaavana päätoimittajana. Hänet palkattiin Yleisradioon vuoden 2007 alusta sen ensimmäiseksi vastaavaksi päätoimittajaksi yhtiön yhdistettyä radio- ja tv-uutiset Yle Uutisiksi. Kesällä 2007 hän nousi Ylen johtoryhmän jäseneksi vastaamaan uutisista, aluetoiminnasta ja urheilusta.
Jääskeläinen oli kaudella 2017–2018 vieraileva tutkija Britanniassa Oxfordin yliopiston Reuters-instituutissa.
Jääskeläinen on kirjoittanut kirjan Euroopan valuuttajärjestelmä EMS ja Suomi.

Tausta

Jääskeläinen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.  Jääskeläinen on ollut nuoruudessa Keskustanuorten jäsen.
Doom II: Hell on Earth

Juoni

Doom II koostuu yhdestä pitkästä episodista, ensimmäisen osan kolmen lyhyemmän sijaan. Tämä muutos merkitsi, ettei pelaajan tarvinnut aloittaa pelkällä pistoolilla noin joka yhdeksännessä tasossa. Tasojen välissä oli ensimmäisen osan pelin etenemistä seuraavan kartan sijasta pelkkä taustakuva.
Heti Doomin tapahtumien jälkeen pelaaja ottaa jälleen nimettömän avaruussotilaan roolin, joka on osoittautunut kovaksi vastukseksi Helvetin joukoille. Tultuaan tapetuksi Phobosissa, ja taisteltuaan tiensä läpi Deimosin ja Helvetin, pelaaja palaa Maapallolle vain todetakseen sen joutuneen helvetillisten voimien hyökkäyksen kohteeksi.
Pelaaja etenee 30 kentän läpi, ja matkansa aikana saa tietää invaasiosta selvinneiden Maapallon asukkaiden olevan vangittuina avaruusportissa, josta heidän täytyy paeta siirtimen avulla. Kun avaruussotilas saa ihmiset pelastettua, hän on vapaa elämään loppuelämänsä yksin maapallolla muun ihmiskunnan toivottavasti jatkaessa elämäänsä jossain muualla. Ennen pitkää avaruussotilas kuitenkin keksii keinon, jolla hyökkäys saadaan lopullisesti kukistettua.
Alice Oswald

Alice Oswald (s. 1966) on brittiläinen runoilija, joka voitti T. S. Eliotin palkinnon vuonna 2002.
Vuonna 2008 The Times asetti hänet sijalle 47 listatessaan Britannian merkittävimpiä sodanjälkeisiä kirjailijoita.