google/wiki40b huggingface dataset:
Joel Willans

Joel Willans (s. 11 toukokuuta 1972 Iso-Britannia) on brittiläinen tekstisuunnittelija, digitaalisen markkinoinnin asiantuntija ja kirjailija.

Tausta

Willans muutti Suomeen vuonna 2002, Lontoossa tapaamansa suomalaisen tyttöystävänsä, nykyisen vaimonsa kanssa. 
Ennen Suomeen muuttoa, Willans ehti opiskella historiaa Lontoossa, työskennellä mainosalalla ja kirjoittaa novelleja erilaisiin lehtiin.
Suomessa hän on perustanut mainostoimiston Helsinkiin vaimonsa kanssa. Pariskunnalla on myös kaksi lasta.

Kirjallinen ja muu tuotanto

Willansin esikoiskirja, novellikokoelma Spellbound – Stories of Women's Magic over Men, julkaistiin vuonna 2013 Englannissa. Kirjan tarinoissa kuvaillaan miehiä, jotka ihastuvat naisiin. 
Toinen kirja, 101 Very Finnish Problems – The Foreigner’s Guide to Surviving in Finland, julkaisi suomalainen Gummerus-kustantamo vuonna 2017. Teos on kokoelma lyhyitä englanninkielisiä pakinankaltaisia esseitä, jotka huumorin avulla kuvailevat suomalaista kulttuuria, ulkopuolisen silmin. 
Kirjan teema pohjautuu suuren yleisön keränneeseen Very Finnish Problems -sivuun Facebookissa, joka kuvameemien avulla vitsailee Suomesta, esittelemällä maahan liityviä piireitä ja ilmiöitä ”ongelmina”. Very Finnish Problems -brändillä on yhteensä yli 250 000 seuraajaa eri sosiaalisissa medioissa. Gummerus kustansi myös jatko-osan, More Very Finnish Problems - An Even More Essential Guide To Surviving In Finland (2018), joka syventää edeltäjänsä kirjoitustyyliä, lisäten kuvitusta sosiaalisesta mediasta tutuilla meemeillä.  
Sekä kirjoissaan että haastatteluissa, Willans on nostanut esille kontrastin pohjoismaisten yhteiskuntien myönteisten erityispiirteiden ja brittiläisen, syvälle juurtuneen, "pinnallisen" luokkayhteiskunnan välillä.
Iso-Britanniassa, Willansin novelleja on palkittu Yeovil Literary Prizellä ja luettu ääneen BBCn radiokanavalla.
Willansin mainostoimisto julkaisee myös Very Finnish Problems -nimisen podcastin, Ink Tank-verkkojulkaisun alaisuudessa.
Perbentsoehappo

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa perbentsoehappo on valkoisia kiteitä. Se liukenee vain niukasti veteen, mutta paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin, dikloorimetaaniin, asetoniin ja bentseeniin. Perbentsoehappo on bentsoehappoa heikompi happo ja sen pKₐ-arvo on 7,8. Kiinteänä yhdiste on suhteellisen stabiili säilytettynä kylmässä, mutta muiden perkarboksyylihappojen tavoin se on erittäin voimakas hapetin ja saattaa räjähtää kuumennettaessa tai iskun vaikutuksesta.

Valmistus ja käyttö

Perbentsoehappoa voidaan valmistaa hapettamalla bentsoehapon metaanisulfonihapposuspensiota vetyperoksidin avulla. Toinen yleisesti käytetty synteesimenetelmä on edullisen bentsoyyliperoksidin hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa tai reaktio natriummetoksidin kanssa. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä.
Perbentsoehapon tärkein käyttökohde on toimia elektrofiilisena hapettimena orgaanisissa synteeseissä. Tärkeä reaktio on alkeenien hapettaminen epoksideiksi esimerkiksi styreeni reagoi yhdisteen kanssa styreenioksidiksi. Jos kaksoissidokseen nähden allyylisessä asemassa sijaitsee kiraalisessa hiilessä hydroksyyliryhmä, ohjautuu perbentsoehapon lähestyminen kaksoissidosta siten, että epoksidirenkaan stereokemia on sama kuin hydroksyyliryhmän stereokemia. Perbentsoehappo hapettaa myös amiinit amiinioksideiksi ja tiolit sulfoksideiksi. Ainetta voidaan käyttää myös desinfiointiaineena.
Jyrki Lindström (sanoittaja)

Jyrki Lindström (12. kesäkuuta 1943 Tampere – 30. kesäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja, suomentaja ja toimittaja. Lindström aloitti yleisradiossa, television ulkomaanuutisissa vuonna 1968, jonka jälkeen hän siirtyi syksyllä 1979 Ylen ensimmäiseksi Afrikan kirjeenvaihtajaksi. Vuoden 1990 loppupuolella hän jäi sairauseläkkeelle.
Jyrki Lindström kuoli 30. kesäkuuta 1991 jäätyään junan alle Helsingissä. Hän oli kuollessaan 48-vuotias.
Hänen sanoittamiaan kappaleita ovat muun muassa ”Mombasa” (1975), ”Saat miehen kyyneliin” (1966), ”Paikka auringossa” (1968) ja ”Merisairaat kasvot” (1967).
Lindström suomensi myös englanninkielistä jännityskirjallisuutta.
Bakeliitti

Bakeliitti on belgialaisamerikkalaisen kemistin Leo H. Baekelandin (1863–1944) vuonna 1907 keksimä ensimmäinen täysin keinotekoinen polymeeri, fenoliformaldehydihartsi, joka luokitellaan kertamuoviksi. Sitä valmistetaan kondensaatioreaktion avulla kuumentamalla fenolia ja formaldehydia katalyytin läsnä ollessa.
Valmistuksen alkuvaiheessa bakeliitti on muovailtavaa, kuumennettaessa se muuttuu kovaksi, liukenemattomaksi.
Bakeliitti on hyvä sähköeriste. Bakeliittia käytettiin eboniitin vastikkeena sähköteknillisten esineiden, veitsenpäiden, kädensijojen, kampojen ym. valmistamiseen. Sitä harkittiin käytettäväksi toisen maailmansodan aikana kolikoiden valmistukseen, kuparin mennessä ammusteollisuuteen. 
Bakeliitti on jäänyt käytöstä sen hinnan ja valmistuksen monimutkaisuuden vuoksi. Vanhoista bakeliittisista esineistä on tullut merkittäviä keräilykohteita. Bakeliittiliimaa käytetään nykyään kuitenkin mineraalivillan valmistuksessa.
Yhdysvaltalaisen Hexion Specialty Chemicalsin omistaman saksalaisen Bakelite AG:n hallussa ovat bakeliitti-nimen oikeudet useassa maassa, ei kuitenkaan esimerkiksi Suomessa.
Celestial Season

Historia

Celestial Season perustettiin vuonna 1992. Siitä tuli nopeasti kotimaansa johtavia metalliyhtyeitä, kun seuraavana vuonna julkaistiin debyyttialbumi Forever Scarlet Passion. Sillä yhtye soitti death/doom metalia, johon kaksi viulistia toi lisäväriä. Seuraava levy Solar Lovers sisälsi joitakin groove metal -vaikutteita. Kokoonpanomuutosten ja Sonic Orb EP:n myötä yhtye lähti kiertueelle The Gatheringin lämmittelijänä. Yhtyeen tyyli oli muuttunut suuresti: laulaja Stefan Ruiters oli luopunut murinalaulusta, ja stoner ja groove metal -vaikutteet olivat pinnalla muutamien space rock -elementtien kanssa.
Yhtye levytti säännöllisesti, kunnes vuonna 2001 Celestial Season päätti lopettaa. Muusikon urasta ei saanut riittävää elantoa kustannuksiin nähden ja yhtyeen jäsenet päättivät keskittyä leipätöihinsä. Vuosikymmen myöhemmin yhtyeen kitaristi Pim van Zanen kirjoitti uusia kappaleita ja sai idean Celestial Seasonin uudelleenperustamisesta. Näin tapahtui ja osittain uusilla jäsenillä miehitetty kokoonpano alkoi harjoitella uutta kiertuetta varten vuodelle 2012, jolla on tarkoitus esittää Solar Lovers -albumi kokonaisuudessaan livenä.
Fenetyyliasetaatti

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa fenetyyliasetaatti on väritöntä nestettä. Aineen tuoksu on hedelmäinen ja kukkaismainen muistuttaen esimerkiksi ruusun tai hunajan tuoksua. Yhdisteellä on vadelmankaltainen maku. Fenetyyliasetaatti liukenee hyvin useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Fenetyyliasetaattia esiintyy useiden kukkien tuoksussa ja monissa hedelmissä. Sitä on esimerkiksi omenoissa, banaaneissa, hapankirsikoissa, vaniljassa, teessä ja ruusuissa. Yhdistettä esiintyy myös semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Fenetyyliasetaattia valmistetaan asetyloimalla fenetyylialkoholia. Fenetyyliasetaattia käytetään hajusteissa tuomaan niihin ruusun tai orvokkien kaltaista tuoksua ja usein sitä käytetään yhdessä fenetyylialkoholin kanssa. Tämän lisäksi sitä käytetään elintarvikkeissa aromiaineena.
Zelos

Zelos (muinaiskreikaksi Ζῆλος, "kiihko") oli kreikkalaisessa mytologiassa Pallaksen ja Styksin poika ja Niken, Kratoksen ja Bian veli.
Zelos oli paitsi omistautumisen myös kateellisuuden ja äärimmäisen kilpailuhengen henkilöitymä. Yhdessä sisaruksiensa kanssa hän oli Zeuksen seuralainen ja pani täytäntöön hänen käskyjänsä.
Rautionlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Vähä Haapajärven valuma-alueeseen (35.428) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,7 metriä mpy.
Sarvet esiin

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideolla Petri Nygård ja Mokoman jäsenet on liitetty eri metalliyhtyiden levyjen kansiin. Videolla nähdään esimerkiksi Ari Koivunen - Fuel for the Fire-, Mötley Crüe - Too Fast for Love-, Metallica - Ride the Lightning-, Iron Maiden - Piece of Mind- AC/DC - Highway to Hell ja KISS - Dynasty levyjen kannet.
Manx (kissa)

Jalostus ja luonne

Manxeja syntyy neljällä eri hännän mitalla, täysin hännättömästä aina pitkähäntäiseen asti (MAN 51–54). Näistä näyttelyyn hyväksytään vain hännättömät (MAN 51/52) ja stumpy eli töpöhäntäinen (MAN 53). Jalostuskäyttöön ovat kuitenkin hyväksyttyjä kaikki neljä hännänmittaa. Turkki voi olla minkä värinen tahansa, mutta sen on oltava lyhyt ja kaksinkertainen. Luonteeltaan manxit ovat ystävällisiä, seurallisia ja leikkisiä, joskus jopa uteliaita. Sopeutuvaisen luonteensa takia ne sopivat hyvin lapsiperheisiin tai talouksiin, joissa on muita eläimiä.
DSA

DSA (engl. Digital Signature Algorithm) eli digitaalinen allekirjoitusalgoritmi on Yhdysvaltojen liittovaltion standardi sähköisille allekirjoituksille. DSA määritellään standardissa sähköisille allekirjoituksille (engl. Digital Signature Standard, DSS), jonka NIST esitti vuonna 1994 dokumentissa FIPS 186.  Standardia päivitettiin vuonna 1998 ja vuonna 2000 julkaistu laajennettu standardi.
Sähköinen allekirjoitus lasketaan DSA:n ja tiettyjen parametrien avulla niin että allekirjoittajan henkilöllisyys ja datan muuttumattomuus voidaan varmentaa. DSA antaa mahdollisuuden luoda allekirjoituksia ja varmentaa saatujen allekirjoitusten oikeellisuus.

Avainten luonti

Jokaisella käyttäjällä on julkinen avain ja yksityinen avain. Julkinen avain vastaa tiettyä yksityistä avainta, mutta nämä kaksi avainta eivät ole koskaan samat. Julkinen avain oletetaan yleisesti tunnetuksi, ja yksityistä avainta ei koskaan paljasteta ulkopuolisille. Avaimen luonnissa valitaan hash-funktio H. Alkuperäisen DSS standardin mukaan H oli aina SHA-1, mutta nykyisin käytetään muita, vahvempia hash-funktioita SHA-perheestä.  Tämän jälkeen päätetään avaimen pituus L. Tämä on avaimen kryptografisen vahvuuden ensisijainen määrittäjä. Alkuperäinen DSS rajoitti pituuden L 64 monikertoihin välille 512 ja 1024. Myöhemmin FIPS 186-2 määritteli pituuden L tarkalleen 1024:än.
Sergei Dolidovitš

Sergei Dolidovitš (s. 18. toukokuuta 1973) on valkovenäläinen Minskissä asuva uransa lopettanut hiihtäjä. 
Dolidovitš kilpaili maailmancupissa vuosina 1993-2018 ja saavutti yhden osakilpailuvoiton Kuopiossa maaliskuussa 2001 käydystä kuudenkymmenen kilometrin mittaisesta vapaan hiihtotavan kilpailusta. Uransa toisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti tammikuussa 2009 sijoituttuaan kolmanneksi Rybinskissa käydyssä viidentoista kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa.
Arvokilpailuissa Dolidovitš on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi yhdistelmäkilpailussa Oslon MM-kisoissa vuonna 2011. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 ja Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viides, Oberstdorfissa 2005 yhdistelmäkilpailussa kuudes ja Oslossa 50 kilometrillä kymmenes.
Dolidovitš ilmoitti keväällä 2018 lopettavansa uransa hiihtäjänä.
Amerikanminiatyyrihevonen

Ominaisuudet

Amerikanminiatyyrihevosen tulisi olla yleisvaikutelmaltaan pieni, tasapainoinen, rotu- ja sukupuolileimaltaan hyvä hevonen, symmetrinen, vahva, ketterä ja valpas. Rodun ihanne on mahdollisimman pienikokoinen hevonen, ja jos näyttelyissä kaksi hevosta ovat tasaväkiset, tulee tuomarin suosia niistä pienempää.
Pään tulee olla suhteessa normaalinkokoinen kaulaan ja runkoon nähden. Otsa leveä, silmät kaukana toisistaan. Silmien tulee sijaita tarpeeksi alhaalla pään pituuden suhteen. Pään profiili on suora tai hieman kovera. Turpa on pieni, sieraimet suuret. Purennan tulee olla tasainen. Korvien tulee olla keskikokoiset ja valppaan liikkuvat, kärjistään hieman sisäänpäin taipuneet.
Kaulan tulee olla kaareva, pitkä, rotutyypillinen ja suhteellisen mittainen runkoon verraten. Liitoksen säkään tulee olla sulava. Lavat pitkät ja viistot, sallivat laajat liikkeet.
Rungon tulee olla lihaksikas vahvoin luin, mittasuhteiltaan tasapainoinen ja sopusuhtainen. Selän ja lanteen linjan tulee olla tasainen, rungon syvä. Takaosan tulee olla pitkä lihaksikkain lantein ja reisin. Risti samalla korkeudella sään kanssa. Hännän kiinnityksen korkeus ei ole niinkään tärkeää, vaan sen kaunis laskeutuminen.
Jalkojen tulee olla suorat ja yhdensuuntaiset edestä katsottaessa. Suora ja puhdas vaikutelma sivusta katsottaessa niin, että kavioiden kärjet osoittavat suoraan eteenpäin. Vuohiset ovat noin 45 asteen kulmassa ja liittyvät kauniisti kavioihin. Kaviot ovat pyöreät ja tiiviit, säännöllinen vuoleminen toivottavaa. Pehmeät, sujuvat askellajit.
Kaikki karvan ja silmien värit ja kuvioinnit hyväksytään. Karvan tulisi olla pehmeää ja kiiltävää.

Falabella ja amerikanminiatyyrihevonen

Falabella ja amerikanminiatyyrihevonen sekoitetaan toisiinsa hyvin usein. Ei ole olemassa mitään varmaa keinoa erottaa rotuja toisistaan. Amerikkalaisia miniatyyrihevosia on jalostettu yhteensä lähes 400 vuotta ja falabelloja vajaa 200, joten amerikanminiatyyrien kanssa on voitu päästä jalostuksessa pidemmälle. Poniristeytysten ansiosta rodun sukusiitos on pysynyt vähäisenä, mikä on vähentänyt falabelloille erittäin tyypillisiä rakennevirheitä (etenkin huonoja jalka-asentoja). Falabella muistuttaa enemmän shetlanninponia; parhaiden amerikanminiatyyrien väitetään muistuttavan pienoiskokoisia arabianhevosia.
Saranat avaavat sanat

Singlet

Albumilta julkaistiin singlet "Mä en jaksa/Me tehään", "Arvaa ketkä/Tilanteen tasalla/Yritys ja erehdys", sekä maxisingle "Kuka sua kuskaa/Joojoojoo osa 2/Klassikkomatskuu". "Mä en jaksa/Me tehään" nousi vuoden 2001 alussa Suomen virallisen siglelistan sijalle 11. Single oli listalla yhteensä 10 viikkoa ollen parhaimmillaan sijalla 4. Single "Yritys ja erehdys" nousi myös listalle vuonna 2002 ollen parhaimmillaan sijalla 7.
Lentopommi

Lentopommi on lentokoneesta, ilmalaivasta tai helikopterista pudotettava räjähde, joka laukeaa yleensä osuttuaan maahan tai
pienellä viivellä sen jälkeen. Lentopommi on pääasiassa ensimmäisen maailmansodan aikana kehitetty räjähde, jonka tarkoituksena on vaikuttaa vastustajaan maan päällä.
Erilaisia lentopommeja ovat muun muassa sirpalepommi, rypälepommi, painepommi, panssaripommi, tunkeutumispommi, palopommi ja syvyyspommi. Yhdysvaltojen kehittämä 13,6 tonnin bunkkeripommi läpäisee arvioiden mukaan jopa 60 metriä vahvistetusta betonista tehtyä seinää. Bunkkerin tuhoamiseen voidaan käyttää myös taktisella ydinkärjellä varustettua risteilyohjusta, mistä on käyty teoreettista keskustelua Iranin ydinkriisin yhteydessä.

Ensimmäinen maailmansota ja edeltävä aika

Ensimmäinen tunnettu ilmapommitus tapahtui 1. marraskuuta 1911, kun italialainen luutnantti Giulio Gavotti pudotti neljä Cipelli-tyyppistä käsikranaattia Etrich Taubensa ohjaamosta Osmanien valtakunnan joukkojen sotilasleiriin Ain Zarassa, Libyassa.
Ensimmäisessä maailmansodassa lentopommitus oli hyvin vähäistä ja pommikoneet olivat alkeellisia. Pommituksessa käytettiin lähinnä tykistöä kuten järeitä haupitseja. Ensimmäisessä maailmansodassa saksalaiset käyttivät ilmalaivoja pommittaessa muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan kaupunkeja, mutta pommitukset olivat epätarkkoja ja niihin kuoli vain hieman yli tuhat henkeä. Ensimmäiset lentokoneet olivat tiedustelulentokoneita, joiden lentäjät olivat aseistautuneita pistoolein. Vähitellen lentokoneisiin kiinnitettiin konekiväärejä ja ohjaamosta pudotettujen räjähteiden tilalle tuli rungon alle tai siipiin kiinnitettäviä lentopommeja. Lopulta alettiin valmistaa erityisiä pommituslentokoneita.

Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa ilmapommitusten määrä lisääntyi ja kehitettiin uusia pommikoneita kuten Heinkel He 111, B-17 ja Junkers Ju 88. Asutuskeskuksiin kohdistuvaa pommitustekniikkaa testattiin Espanjan sisällissodassa, jossa tunnetuksi tuli erityisesti Luftwaffen vuonna 1937 suorittama Guernican pommitus. Toisen maailmansodan aikana suurimpien lentopommien massa oli tuhansia kilogrammoja ja niiden tarkoituksena oli tuhota kokonaisia asutuskeskuksia. Niitä kutsuttiin myös korttelipommeiksi niiden hävittäessä käytännössä koko korttelin kerrallaan. Nykyään vaikuttavimpia lentopommeja ovat bunkkeripommit, joiden tarkoituksena on tuhota maahan kaivettu betoninen suoja-, varasto- tai laboratoriobunkkeri. Toisen maailmansodan aikana vastaavaan tarkoitukseen käytettiin järeitä haupitseja ja järeitä kanuunoita rautatietykkeinä esimerkiksi Sevastopolissa. Suunnitelmana oli käyttää niitä Maginot-linjaa vastaan.
Suomi käytti ilmapommitusta niin talvisodassa kuin jatkosodassakin. Talvisodassa Suomella oli hyvin vähän lentokoneita, mutta jatkosodassa Suomi käytti laajalti pommikoneita esimerkiksi Talin–Ihantalan taistelussa.
Sungir

Sungirin löytöpaikka

Sungirista on löydetty majoja, tulisijoja, kuoppia, hautoja ja peuran, naalin, mammutin, ahman, alkuhärän, biisonin, suden, hevosen sekä jäniksen jäännöksiä. Sungir oli luultavasti kesäasuinpaikka. Löydetyistä esineistä vain 3,6 % on kivisiä työkaluja.
Sungir on Vladimirin kaupungin lähellä noin 190 kilometriä Moskovasta itäkoilliseen 56. leveysasteella. Hehtaarin laajuisesta alueesta on tutkittu vain murto-osa. Paikak oli radiohiiliajoitsuten mukaan asuttu noin 32 050–28 550 eaa., siitepölyanalyysin mukaan ehkä melko lämpimänä GI-5-interstadiaalina. Tällöin paikka olisi luultavimmin asuttu joskus vuosien 30 500–30 100 eaa. aikoihin.
Jääkauden kylmimmän vaiheen aikana, 24 000–21 000 kalenterivuotta sitten, Sungirin alueelle levisi ruohotundra. Jäätikkö laajeni maksimissaan sadan kilometrin päähän Sungirista.
Sungirissa oli asuttu jo Moustierin ja Aurignacin kulttuurien ajoista lähtien, ja asutusta oli vielä viime jääkauden huippukohdan alkuvaiheessa. Sungiriin liitetään varhais Aurignacin lehtimäiset kärjet, mutta jotkut ovat sitä mieltä, että kulttuuri on Kostjonkin esivaihetta. Osa esineistä on alkeellisia. Jääkauden lämpimämänä kautena 29 000–25 000 vuotta sitten Sungirissa oli tundraa, mutta kun jää alkoi levitä pohjoisesta, olosuhteet muuttuivat sietämättömiksi, liian kylmiksi riistaeläimille. Uskotaan ihmisten muuttaneen etelämmäksi, toisten uskotaan kuolleen kylmään.
Sungirissa lienee ollut tilapäinen kesäleiri, joka oli pitkään käytössä. Sieltä on löydetty ensimmäiset ikiroutaan kaivetut haudat ajalta 30 000–28 000 vuotta sitten. Niihin on pantu tarve-esineitä. Ruumiissa on punamultatäpliä. Joillakin on yllään hienot, helmin koristellut vaatteet. Miehen mukana haudassa oli naisen pääkallo. Poika ja tyttö olivat päät vastakkain. Haudassa oli sormuksia, koruja, tuhansia luuhelmiä, naalin hampaita sekä aseita: keihäitä, keihäslinkoja ja veitsiä. On löydetty paitsi hautoja myös peuran, hevosen, mammutin, napaketun, jäniksen, biisonin ynnä muiden eläinten jäännöksiä.
Sungirista on löydetty 2-puolisesti iskettyjä, ellipsinmuotoisia veitsiä sekä pitkiä ja lyhyitä kolmiomaisia kärkiä.
Sungirista löydettyjen äidin ja lapset geentitukimuksen mukaan äitilinjan haploryhmän tyyppi on H2a2a, jossa on mutaatio H17'27 (H17a)
Andrei Tarsalainen

Andrei Tarsalainen (ven. Андрей Андреевич Тарзалайнен, s. 28. marraskuuta 1954 Leningrad, Neuvostoliitto) on suomalainen ja venäläinen kirjailija, kirjallisuudentutkija, toimittaja ja kielenkääntäjä. Hän on valmistunut Leningradin yliopistosta journalistiikan maisteriksi vuonna 1982. Tarsalainen muutti avioliiton kautta Suomeen 1983. Hän kirjoittaa suomeksi, venäjäksi ja englanniksi. Vuonna 2005 ilmestyi hänen esikoisteoksensa Kuunlaaksot - Kirjeitä itärintamalta. Vuonna 2013 julkaistiin hänen toinen teoksensa Lapsuuteni sillat - Muistoja lapsuuteni ja nuoruuteni Leningradista. Hänen kolmas teoksensa - runokokoelma Seitsemäs kukka - ilmestyi keväällä 2017 Reunan kustantamana. Tarsalainen on myös tutkinut Vladimir Nabokovin esseistiikkaa Helsingin yliopistossa.
Kääntäjänä Tarsalainen osallistui Melbournessa pidettyyn FITin XIV maailmankongressiin ja Vancouverissa pidettyyn FITin XVI maailmankongressiin. Julkaistuista käännöksistään hän sai Kopiosto-apurahat vuosina 1995 ja 2001.
Tarsalainen on kirjoittanut kolumneja, novelleja, esseitä ja runoja (Kenwood Press, Keski-Uusimaa, Tuusulanjärven viikkouutiset, Kirjallisuusterapia-lehti, Haiku-kirjallisuuslehti). Hän on myös suomentanut Marina Tsvetajevan, Bulat Okudzhavan, Vladimir Vysotskin, Juri Vizborin ja Juri Kukinin runoja.
C. S. Forester

Elämä

Forester oli koulutukseltaan lääkäri, mutta ei koskaan toiminut ammatissa. Vuonna 1926 hän meni naimisiin Kathleen Belcherin kanssa. Tästä liitosta heille syntyi kaksi lasta, molemmat poikia. He erosivat vuonna 1945. Toisen maailmansodan aikana Forester osallistui sotaponnisteluihin propagandan kirjoittajana Englannissa. Sodan jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin ja asettui jonkin ajan kuluttua asumaan Kaliforniaan Berkeleyn kaupunkiin. Vuonna 1947 hän meni naimisiin Dorothy Fosterin kanssa. Myöhempinä vuosinaan hän kärsi valtimokovettumataudista eli ateroskleroosista.

Tuotanto

Foresterin maine perustuu hänen sotaisiin seikkailuromaaneihinsa. Merkittävintä hänen tuotannossaan on 11-osainen Horatio Hornblower -sarja, joka kertoo merisodasta Napoleonin aikana 1800-luvun alussa ja kattaa päähenkilön vaiheet merille lähtevästä pojasta aina pääriksi ja yliamiraaliksi saakka. 
Viimeinen teos, Hornblower ja hänen omatuntonsa, joka sijoittuu päähenkilön laivastouran avainvaiheeseen eli komentajaksi ylentämiseen, jäi kesken kirjailijan kuollessa; se julkaistiin kahdella novellilla täydennettynä.
Forester kirjoitti merisotakirjojen lisäksi myös dekkareita, joista suomennettu on ainakin alkujaan vuonna 1927 kirjoitettu Viivästynyt maksu, joka tyylilajiltaan edustaa julkaisuaikanaan vielä harvinaista psykologista trilleriä. Foresterin suomennettuja teoksia ovat myös Britannian ja Yhdysvaltojen vuosina 1812–1815 käymään sotaan sijoittuva Saarronmurtaja, Afrikan siirtomaa-ajasta kertova Taivas ja metsä sekä novellikokoelma Kultaa Kreetalta, joka sisältää muun muassa mielenkiintoisen vaihtoehtoista historiaa toisesta maailmansodasta kuvaavan kertomuksen.
Foresterin teoksista on tehty filmatisointeja, joista kuuluisin lienee John Hustonin vuonna 1951 ohjaama Afrikan kuningatar, jonka päärooleissa esiintyivät Humphrey Bogart ja Katharine Hepburn. Hannu Lemisen ohjaama jännityskomedia Synnitön lankeemus  vuodelta 1943 perustuu Foresterin romaaniin Ihmeellinen viikko (1927). Forester on myös käsikirjoittanut useita elokuvia ja hänen Hornblower-tarinoidensa pohjalta on myös tuotettu televisiosarja, jossa päähenkilöä esitti Ioan Gruffudd.
Monet kirjailijat ovat imeneet vaikutteita Foresterin tuotannosta. Esimerkiksi englantilaisen Patrick O'Brianin kirjoittama 20-osainen Aubrey-Maturin-meriromaanisarja sijoittuu Hornblower-sarjan tapaan 1800-luvun alun melskeisiin, ja kirjasarjan päähenkilöt ovat hyvin Hornblowerin kaltaisia epätäydellisiä mutta kirkasotsaisia sankarihahmoja.