google/wiki40b huggingface dataset:
Steg för steg

Muuta

Steg för steg julkaistiin alun perin vinyylinä ja C-kasettina, kuten useimmat aikansa popalbumit. Digitaalisena CD-levynä se julkaistiin 1992.
Steg för steg -albumin avausraita "Tommy tycker om mig" julkaistiin myös 7-tuumaisena singlenä. Levyn viimeinen raita on sävelmäkooste 1960-luvun suurmenestyksistä "Loco-Motion", "Oh Carol", "Bobby's Girl", "Hey Paula", "Sheila", "My Boy Lollipop" ja "Do You Wanna Dance".
Carolan kokoelma-albumeille on Steg för steg -albumilta otettu tyypillisesti "Tommy tycker om mig" sekä "Tokyo" ja "Det regnar i Stockholm".
Lehtopähkämö

Ulkonäkö ja koko

Lehtopähkämö kasvaa 30–120 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat karvaiset ja muistuttavat nokkosen lehtiä. Huulimaiset kukat ovat purppuranpunaiset, ja niissä on valkoisia kuvioita. Lehtopähkämö kukkii heinä-elokuussa. Kasvi haisee epämiellyttävältä. Lehtopähkämö voi risteytyä lähisukuisen peltopähkämön (Stachys palustris) kanssa.

Levinneisyys

Lehtopähkämöä tavataan Keski-Euroopassa sekä Pohjoismaiden lauhkeimmilla alueilla.

Käyttö

Lehtopähkämöä on käytetty rohtona sukulaisensa rohtopähkämön tapaan. Sen haisevat lehdet toimivat hyttyskarkotteena.
Karl Edvard Takkula

Karl Edvard Takkula (18. maaliskuuta 1870 Huittinen - 3. tammikuuta 1944) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Kaarle Takkula ja Katariina Ulander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1897 Augusta Maria Sederholm, joka kuoli vuonna 1919.

Opinnot

Takkula kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna1888 ja liittyi Länsisuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1891 ja maisteriksi vuonna 1894.

Nuoruusvuodet

Takkula työskenteli tilanomistajana Huittisissa vuosina 1895 - 1903, jonka jälkeen hän siirtyi virkailijaksi Kansallis-Osake-Pankkiin ja työskenteli virkailijana vuoteen 1905 saakka, jolloin hän sai töitä henkivakuutusyhtiö Kalevasta. Kalevaa hän palveli vuoteen 1915 saakka, jolloin hän suuntasi katseensa jääkäriliikkeeseen.

Jääkärikausi

Kuten todettua Takkula työskenteli henkivakuutusyhtiö Kalevassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 29. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, mistä hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin toimistoapulaiseksi Suomen-toimistoon Berliiniin.

Suomen sisällissota

Takkula saapui Suomeen kuriirina Ruotsin kautta Vaasaan luutnantiksi ylennettynä 18. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin komppanianpäälliköksi 1. jääkärirykmentin 2. Kristiinan pataljoonan 2. komppaniaan. Kristiinan pataljoonan komentajana hän toimi 16. maaliskuuta – 20. huhtikuuta välisen ajan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Laviassa, Suodenniemellä, Mouhijärvellä, Karkussa, Epilän-Tampereen akselilla ja Lempäälässä.
Glenn Quagmire

Ulkonäkö ja luonne

Quagmirellä on mustat hiukset, pitkä nenä, neliskulmainen leuka sekä jatkuvasti suora hammasrivistö esillä, joka johtuu tämän kalliista hammaslääkäristä. Hän pukeutuu punaiseen havaiji-paitaan ja farkkuihin. Hänet tunnetaan myös hyperseksuaalisuudestaan, sekä hokemastaan "Giggity Giggity Goo!". Quagmire on väitetysti 61-vuotias, joka ei ilmeisesti pidä paikkaansa alkoholin ikärajan noustua Quahogissa viiteenkymmeneen ikävuoteen. 
Ammatiltaan Quagmire on lentäjä, jossa hän on päässyt rikastumaan suuren asuntonsa perusteella. Hän on Peterin naapuri ja paras ystävä. Vaikka Quagmire vaikuttaa päällepäin varsin leppoisalta, ei kellekään jää selväksi mikäli tämä raivostuu. Quagmire on mm. tappanut siskonsa väkivaltaisen poikaystävän ajamalla tämän päälle. Hän myös vihaa sydämensä kyllyydestä Briania, useistakin syistä.

Perhe ja muut suhteet

Quagmirellä on sukupuoltaan vaihtanut isä Ida, lapsi Anna Lee, sisko Brenda sekä veli Gary. Quagmire on rikastunut ammatissaan sekä viettää rietasta poikamieselämää naisineen luksusasunnossaan. Eräiden sarjan vitsien mukaan jopa omistaa kaikki maailman sukupuolitaudit ja on ollut kaikissa mahdollisissa yhdyntäakteissa mukana. Vitsit hahmon ympärillä perustuvat hyvin pitkälti Quagmiren hyperseksuaalisuuteen. 
Quagmire on lähes joka jaksossa jossa esiintyy ainakin kerran naisen seurassa, ja harrastaakin lähes kaiken vapaa-aikansa yhden illan juttuja. Hän on myös seurustellut vakavasti mm. vastaavanlaisien perversioiden omaavan naisen Sonjan kanssa. Eräästä irtosuhteestaan Quagmire sai tyttölapsen, Anna Leen, jonka antoi lopulta adoptioon. 
Quagmire viettää aikaa myös ystäviensä Peterin, Joen ja Clevelandin kanssa läheisessä pubissa, juoden olutta. Quagmire on todennut Peterin olevan tämän paras ystävänsä, vaikka heillä on ollut erimielisyytensä. Quagmire ottaa usein myös porukassa "johtajan" roolin, Peterin ollessa pois.
Matti Järvinen (keihäänheittäjä)

Elämä ja ura

Matti Järvisen isä oli Verner "Isä" Järvinen, antiikin tyylin kiekonheiton olympiavoittaja välikisoista 1906. Hänen veljensä Kalle (1903–1941) oli aikanaan Suomen paras kuulantyöntäjä ja Akilles (1905–1943) kymmenottelun maailmanennätysmies ja olympiakisojen 1928 ja 1932 hopeamitalisti. Yrjö Järvinen kuului samaan veljessarjaan ja hän voitti pronssia keihäänheitossa Kalevan Kisoissa vuonna 1924.
Järvinen voitti Los Angelesissa 1932 olympiakultaa. Berliinin olympialaisissa 1936 Järvinen sijoittui viidenneksi.
Järvinen voitti Euroopan mestaruuden vuosina 1934 ja 1938.
Järvinen paransi keihäänheiton maailmanennätystä peräti kymmenen kertaa peräkkäin – paras tulos oli 77,23 metriä. Hän ylitti 70 metrin rajan ensimmäisenä suomalaisena keihäänheittäjänä ja toisena koko maailmassa.
Suomenmestaruuksia Järvinen voitti kahdeksan. Suomea hän edusti maaotteluissa 15 kertaa.
Seuratasolla Järvinen, joka tunnettiin lempinimellä "Maailman Matti", edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Jatkosodan aikana jo uransa lopetettuaan Matti Järvinen oli mukana Urho Kekkosen johtamassa ryhmässä, joka osallistui elokuussa 1942 Berliinin olympiastadionilla järjestettyihin kansainvälisiin akselivaltojen edustajien yleisurheilukilpaluihin.
Urheilu-uransa jälkeen Järvinen toimi Otaniemen Urheilusäätiön toiminnanjohtajana ja sai talousneuvoksen arvonimen.
Porin stadionin pääsisäänkäynnin edustalla on kuvanveistäjä Kalervo Kallion suunnittelema Matti Järvisen patsas, joka paljastettiin vuonna 1966. Se kuvaa hänen kultamitaliheittoaan Los Angelesin olympialaisissa.
Ydinreaktio

Ydinreaktio on prosessi, jossa atomiydin muuntuu toiseksi törmätessään yhteen toisen ytimen tai alkeishiukkasen kanssa (vrt. kemiallinen reaktio). Mikäli törmäyksessä ei tapahdu muutoksia ytimessä, ei kyseessä ole ydinreaktio vaan elastinen sironta. Jos taas ydin hajoaa spontaanisti ilman törmäystä, on kyseessä radioaktiivinen hajoaminen. Tunnetuimpia esimerkkejä ydinreaktioista ovat fissio ja fuusio. Muunlaisia ydinreaktioita hyödynnetään ydinfysiikan tutkimuksessa, ja niitä tapahtuu myös luonnossa, esimerkiksi kosmisten säteiden osuessa ilmakehään.

Erilaisia ydinreaktioita

Fissiossa ydin hajoaa kahdeksi tai useammaksi kevyemmäksi ytimeksi joko spontaanisti tai absorboituaan törmäävän hiukkasen, esimerkiksi neutronin. Käytössä olevien ydinvoimaloiden energiantuotanto perustuu hallittuna ketjureaktiona etenevään fissioon. Hallitsematonta fissioketjureaktiota käytetään ydinaseissa.
Fuusiossa kaksi ydintä yhdistyy yhdeksi raskaammaksi vapauttaen energiaa ja pienempiä hiukkasia. Fuusioreaktorista on kaavailtu tulevaisuuden energiaratkaisua, mutta laboratorio-oloissa ei ole pystytty toteuttamaan pitkää, hallittua fuusioreaktiota. Tähtien säteily on peräisin fuusioreaktioista, jotka muuttavat vetyä heliumiksi ja tähden elinkaaren myöhemmissä vaiheissa myös raskaammiksi alkuaineiksi (ks. tähden nukleosynteesi). Vetypommin toiminta perustuu fissiopommilla käynnistettävään fuusioreaktioon.
Spallaatio on ydinreaktio, jossa ytimeen osuva suurienergiainen hiukkanen pirstoo ytimestä ulos useita pienempiä palasia tai hajottaa koko ytimen pienemmiksi palasiksi.
Siirtoreaktioissa kahden törmäävän ytimen välillä tapahtuu nukleonien vaihtoa. Ensimmäinen tarkoituksellisesti aikaansaatu ydinten transmutaatio vuonna 1919 on esimerkki tällaisesta reaktiosta.
Epäelastisessa sironnassa ytimeen törmäävä hiukkanen luovuttaa ytimelle energiaa ja virittää sen siten jollekin viritystilalleen. Tarkastelemalla esimerkiksi protonien, elektronien tai alfahiukkasten siroamista ytimistä saadaan tietoa esimerkiksi ytimen muodosta, koosta ja viritystiloista.
Sininen marmorikuula

Sininen marmorikuula (engl. Blue Marble) on Apollo 17 -kuulennolla otettu kuuluisa valokuva Maasta. Valokuva otettiin 7. joulukuuta 1972 noin 29 000 kilometrin (18 000 mailia) etäisyydeltä Maasta. Se on yksi kaikkien aikojen levinneimmistä kuvista ja eniten kysytty NASAn arkistoista. Kuvatessa kamera on ollut suoraan Auringon ja Maan välissä ja Maa näkyy täysin pyöreänä ja kauttaaltaan kirkkaana. 
Kuvassa näkyvä osa maapallosta ulottuu Välimereltä ja Keski-Aasiasta eteläisille napaseuduille. Afrikan rannikko on lähes kokonaisuudessaan näkyvissä, samoin lähes keskelle kuvaa sattunut Madagaskar. Arabian niemimaa ja Punainenmeri näkyvät erityisen selvästi. Vaikka eteläinen pallonpuolisko oli kuvaa otettaessa suurelta osin pilvien peitossa, näkyy kuvassa myös suuri osa Etelämanteren jäätikköä. 
Apollo 17 on toistaiseksi viimeinen Kuuhun laskeutunut avaruuslento. Sen jälkeen ihmisiä ei ole käynyt vastaavalla etäisyydellä, josta olisi mahdollista ottaa vastaavanlainen kuva kokonaisesta Maasta. Kuuluisan kuvan Maasta tiettävästi otti Apollo 17:n miehistön jäsen Jack Schmitt 70-millimetrisellä Hasselblad-merkkisellä kameralla, vaikkakin NASA on virallisesti ilmoittanut kuvan ottajaksi koko miehistön. Kuvan virallinen arkistonimi on AS17-148-22726.
1970-luvulla voimistunut ympäristöliike käytti tätä ensimmäistä hyvää kuvaa maapallosta menestyksekkäästi symbolina yhdestä haavoittuvasta maailmasta.
Nasa on myöhemmin julkaissut vastaavia kuvia maapallosta. Verner Suomen mukaan nimetyn Suomi NPP -satelliitin 4. tammikuuta 2012 ottama kuvakooste maapallosta on tähänastisista tarkin (ns. "Blue Marble 2012"). Siinä näkyvät lähinnä Pohjois- ja Keski-Amerikka sekä niitä ympäröivät merialueet.
Erikoisjääkärit

Erikoisjääkärit on Suomen puolustusvoimien maavoimien erikoisjoukko. Erikoisjääkäreitä koulutetaan Utin jääkärirykmentissä. Erikoisjääkärit koulutetaan toimimaan vaativissa erikoisjoukkotehtävissä Suomessa ja tarvittaessa ulkomailla.
Erikoisjääkärikoulutus jakautuu kolmeen osioon, jotka ovat peruskurssi, jatkokoulutus ja täydennyskoulutus. Koulutus kestää noin 14 kuukautta. 26 viikon pituiseen peruskoulutukseen sisältyy lähitaistelua, ase- ja ampumakoulutusta, laskuvarjokoulutusta, helikopteri-, vene-, ajoneuvokoulutusta, tiedustelukoulutusta, lääkintäkoulutusta, pioneerikoulutusta, viestikoulutusta ja pienryhmätaktiikkaa maastossa ja rakennetulla alueella. Jatkokoulutus kestää 26 viikkoa ja täydennyskoulutus noin kahdeksan viikkoa.
Erkki Niinivaara

Erkki Niinivaara (27. joulukuuta 1907 Helsinki – 29. elokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen pappi. 
Erkki Niinivaaran vanhemmat olivat rovasti Werner Niinivaara (vuoteen 1906 Lindberg) ja Helmi Pakarinen. Niinivaara kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1926, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1930 ja hänet vihittiin papiksi Tampereella vuonna 1933. Hän toimi Lohjan kirkkoherran viran välivuoden saarnaajana vuonna 1933, uskonnon lehtorina Porvoon yhteislyseossa vuosina 1934–1938,  virallisena apulaisena Helsingin pohjoisessa suomalaisessa seurakunnassa vuosina 1938–1941, Töölön seurakunnassa vuosina 1941–1943 ja Keski-Helsingin seurakunnassa vuosina 1943–1945. Hän valmistui teologian lisensiaatiksi 1948 ja toimi Porvoon suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana 1945–1957 ja Helsingin Meilahden seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1957–1972. Hän oli Vartijan päätoimittaja vuodesta 1952.
Niinivaaran kirjanen Maallinen ja hengellinen synnytti Suomen evankelisluterilaisen papiston keskuudessa syksyllä 1952 kiivaan väittelyn uskonpuhdistaja Martti Lutherin opeista. Kirjanen oli laadittu keskustelun avaukseksi lokakuussa 1952 pidettyyn Tampereen hiippakunnan synodaalikokoukseen, mutta siitä tuli sanomalehtien palstoilla käydyn kirjoittelun myötä myös suuren yleisön kiinnostuksen kohde. Teoksessaan Niinivaara pohti Jumalan maailman ja maallisen elämän välistä kuilua toisaalta Lutherin ajatusmaailmassa ja toisaalta nykyelämän keskellä. Syntyneessä väittelyssä Niinivaaran kannalle asettuivat muiden muassa piispa Eelis Gulin ja teologian tohtori Sigfrid Sirenius sekä eräin varauksin professori Paavo Virkkunen. Niinivaaran ajatusten kiivaimmaksi vastustajaksi nousi professori Osmo Tiililä ja ankaraa arvostelua esittivät myös muiden muassa rovastit Kosti Kankainen ja Urho Muroma.
Niinivaara suomensi saksalaisen teologin Dietrich Bonhoefferin teoksen Teologia etsii suuntaa vuonna 1963.
Niinivaara sai rovastin arvonimen vuonna 1953 ja professorin arvonimen vuonna 1978. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
Peter Didrichsen

Peter Didrichsen (s. 27. syyskuuta 1950) on suomalainen museonjohtaja. Hän on Didrichsenin taidemuseon perustajien Gunnar ja Marie-Louise Didrichsenin poika ja johtaa museota.
Sileäputkinen

Termeillä sileäputkinen ja rihlaton (rihlaamaton) viitataan tuliaseeseen, jonka piipun sisäpinta on sileä, eli rihlaamaton.
Yleisimpiä sileäputkisia piippuja ovat panssarivaunukanuunat sekä haulikon piiput.
Tuoksumatara

Ulkonäkö ja koko

Tuoksumatara voi kasvaa 30 cm korkeaksi. Sen poikkileikkaukseltaan nelikulmaiset varret ovat pystymmät kuin muilla mataralajikkeilla. Esimerkiksi paimenmatara ja lehtomatara ovat varsin rentoja, lähes köynnöksiä. Vaaleanvihreät, soikeat lehdet kasvavat kahdeksan kappaleen tähtimäisinä ruusukkeina. Tuoksumataran teriö on valkoinen ja halkaisijaltaan 4–6 mm pitkä. Tuoksumatara tuoksuu kumariinilta varsinkin kuivattuna.

Käyttö

Puutarhoissa tuoksumataraa käytetään maanpeitekasvina. Sitä on käytetty tuoksunsa vuoksi myös liinavaatekaappien hajusteena ja tuholaisten karkotteena. Keski-Euroopassa tuoksumataralla maustetaan hyytelöitä ja juomia, etenkin viiniboolia. Kasville tuoksun antava kumariini on suurina määrinä nautittuna myrkyllistä.
Gheorghe Tattarescu

Gheorghe Tattarescu (lokakuu 1818 Focçsani – 24. lokakuuta 1894 Bukarest) oli moldavialaistaustainen, Romaniassa työskennellyt taidemaalari. Häntä pidetään Romanian klassistisen maalaustaiteen pioneerina.
Suistamon Perinneseura

Missio

Suistamo oli tunnettu erityisesti runolaulun, kanteleensoiton ja itkuvirsien taitajista. Heitä olivat muun muassa Timo Lipitsä, Matjoi Plattonen, Pedri Shemeikka, Iivana Lösönen, Konstantin Kuokka, Iivana Misukka ja Iivana Onoila.   
Suistamon Perinneseura kokoaa ja tallentaa Suistamon, Laatokan Karjalan ja Raja-Karjalan kulttuuriperintöä. Se vaalii aktiivisesti karjalaista kulttuuria ja karjalan kieltä. Seura ylläpitää myös vuorovaikutusta nyky-Suistamoon.

Kotiseutumatkat ja pruasniekka

Suistamon Perinneseura järjestää kerran vuodessa kotiseutumatkan Suistamolle, jonka aikana vuodesta 2016 alkaen on järjestetty myös Suistamon laulujuhlat, elvyttäen vuonna 1911 alkanut suistamolainen perinne. Kotiseutumatkan aikana vuonna 1844 valmistuneessa, Carl Ludvig Engelin arkkitehtitoimiston suunnittelemassa, Suistamon kirkonkylässä sijaitsevassa Pyhän Nikolaoksen kirkossa järjestetään perinteinen pruasniekka ristisaattoineen.

Karjalaiset kesäjuhlat

Seura osallistuu vuosittain myös Karjalan Liiton järjestämille Karjalaisille kesäjuhlille.

Perinneviesti ja muut julkaisut

Suistamon Perinneseura julkaisee kahdesti vuodessa ilmestyvää lehteä, Perinneviestiä. Lehti sisältää Suistamon nykypäivää ja menneisyyttä, karjalaista kulttuuria ja Karjalan kieltä käsitteleviä artikkeleita ja tietoja seuran tulevista tapahtumista. Perinneseuralla on myös Instagram-tili, Facebook-ryhmä ja Youtube-kanava, jolla se julkaisee videoita tapahtumistaan, kotiseutumatkoista ja toiminnastaan.

Sukututkimus

Suistamon Perinneseura tukee aktiivisesti rajakarjalaisia sukuja tutkivia sukututkijoita. Se on julkaissut useita Suistamoa, evakkokokemuksia ja rajakarjalaisuutta käsitteleviä teoksia ja muun muassa käännättänyt Suistamon seurakunnan kirkonkirjoja vuosilta 1786 –1926 venäjästä suomeen. Yksin vuosina 1998–2001 käännöstyö käsitti noin 43 000 kirkonkirjasivua. Kirkonkirjasuomennoksia täydennettiin vielä suomentamalla vuoden 1764 verorevisiokomission pöytäkirjaluettelot Suistamolta.

Suomalaisten asuinsijojen kartoitus

Osa Suistamon Perinneseuran jäsenistä osallistuu Suistamolla kartoitustyötä tekevän, itsenäisesti toimivan ryhmän työhön. Suistamolaisjuurisista henkilöistä koostuva kartoitusryhmä, joka on julkaissut neljä karttakirjaa. Karttakirjat sisältävät Suistamolla sijaitsevien, asumattomien suomalaistalojen ja muiden merkittävien julkisten rakennusten ja paikkojen gps-koordinaatit. Karttakirjoihin on merkitty myös alueella olevat, matkailijan kannalta potentiaalisesti vaaralliset kohteet kuten kaivot. Vaikka kartoitusprojekti ei ole osa Perinneseuran toimintaa, on seura ainoa taho, joka karttakirjoja myy.
Zuleyka Rivera

Zuleyka Jerris Rivera Mendoza (s. 3. lokakuuta 1987 Cayey, Puerto Rico) on puertoricolainen Miss Universum 2006.
Rivera voitti tittelin Los Angelesin Shrine Auditoriumissa käydyssä kisassa 23. heinäkuuta 2006. Hän oli voittaessaan kilpailun vain 18-vuotias ja näin yksi nuorimmista Miss Universumeista. Rivera oli viides puertoricolainen kisan voittaja nostaen maansa toiseksi menestyneimmäksi Miss Universum -kilpailuissa Yhdysvaltojen jälkeen.
Rivera on naispuolinen päähahmo Luis Fonsin musiikkivideolla ”Despacito”, joka julkaistiin tammikuussa 2017 ja on YouTuben katsotuin video kautta aikojen.
Radikaali paha

Radikaali paha on vuonna 2004 ilmestynyt kirja, joka sisältää velvollisuusetiikkaa edustaneen Immanuel Kantin kirjoituksen ”radikaalista pahasta”, ihmisen mahdollisuudesta toimia vastoin velvollisuuttaan. Teoksen julkaisi Loki-Kirjat.
Vaisaari

Vaisaari on Raision kaupunginosa, jonka asutuskanta on pääosin kerrostaloja. Se rajoittuu koillisessa Raisiontiehen, kaakossa Ihalan kaupunginosaan, lounaassa Uudenkaupungin rataan ja luoteessa Nesteentiehen.
Ensimmäiset kerrostalot valmistuivat vuonna 1973, ja lopullisesti Vaisaari oli valmis vuonna 1984. Asutuksellisesti Vaisaari luetaan lähiöksi. Vuonna 2004 Vaisaaressa asui yhteensä 1 069 asukasta 18 taloyhtiössä.
Vaisaaressa on asutuksen lisäksi pienteollisuutta ja peruskoulun 7–9 luokkien opetusta antava Vaisaaren koulu, Raision ammattiopisto, Raision kauppaopisto, Raision lukio, Raision kirjastotalo ja Uintikeskus Ulpukka sekä Raision aikuiskoulutuskeskus Timali. Vaisaaressa on myös hyvät ulkoilu- ja liikuntamahdollisuudet (mm. pururadat ja tenniskentät).
Vaisaaren asuntoalueen pääkatu on Karrinkatu, johon liittyvät Hurstikatu, Hurstipolku, Leijunkatu, Tannerkatu, Kunnaankatu ja Käpsänkatu.
Provence

Provence (oksitaaniksi Prouvènço) on Kaakkois-Ranskassa Välimeren rannalla sijaitseva Rooman entinen provinssi ja osa Ranskan nykyistä Provence-Alpit-Rivieraa. Siihen kuuluvat departementit Var, Vaucluse ja Bouches-du-Rhône sekä osia Alpes-de-Haute-Provencesta ja Alpes-Maritimesista.
Provence tunnetaan yrttejä ja vihanneksia suosivasta keittiöstään ja tuoksujen, etenkin laventelin tuottajana. Paikallinen kieli, romaanisen oksitaanin murre provensaali, on italian ja ranskan väliltä. Provencen symboli on heraldinen lilja.
Mariaanienlentäväkoira

Koko ja ulkonäkö

Mariaanienlentäväkoiran ruumiinpituus on 19,5–24 senttiä ja paino 330–577 grammaa. Siipien kärkiväli on 86–106,5 senttiä ja kyynärvarsien pituus on 3,4–5,4 senttiä. Koiraat ovat yleensä hieman suurempia kuin naaraat. Turkki on tavallisesti tummanruskea, mutta kaulaa ympäröi kullanruskea rengas. Väritys vaihtelee hieman iän mukaan. Siellä täällä turkkia on myös hopeanvärisiä karvoja. Pään väritys vaihtelee ruskeasta tummanruskeaan. Lepakon koiramaisessa päässä on suuret silmät ja pienet, pyöreät ja pystyt korvat.

Levinneisyys ja elinympäristö

Mariaanienlentäväkoiraa tavataan kolmena alalajina Tyynenmeren saarilla Guamilla, Mikronesiassa, Pohjois-Mariaaneilla sekä Japanin Riukiu-saarilla, Okinawalla. Levinneisyys vaihtelee alalajeittain, eikä kaikkien alueiden lepakoiden alalajia tiedetä.
Lajin elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset metsät ja rannikon mangrovemetsät.

Elintavat

Mariaanienlentäväkoirat ovat laumaeläimiä ja elävät yleensä suurina yhdyskuntina. Ne lepäilevät puiden latvustoissa ja ovat aktiivisia myös päiväsaikaan, etenkin aamulla. Kun ne eivät etsi ruokaa, ne huoltavat turkkiaan ja lentopoimujaan. Päivisin ne harrastavat myös yhteissukimista ja nukkuvat sekä merkitsevät reviiriään jättämällä hajumerkkejä. Osa koiraista on yksineläjiä ja oleskelee yhdyskunnan reunoilla. Ne voivat elää myös poikamiesryhminä tai muodostaa naaraista haaremin itselleen, jota ne puolustavat muilta koirailta varjellakseen lisääntymisoikeuttaan. Haaremi koostuu yleensä 2–15 naraasta. Mariaanienlentäväkoirat ovat paikkaeläimiä, mutta voivat kuitenkin tehdä pitkiäkin vaelluksia ja lentää saarelta toiselle. Pelkät ruoanhakumatkatkin saattavat olla 10–12 kilometrin mittaisia.
Mariaanienlentäväkoira on kasvinsyöjä, joka syö erityisesti hedelmiä, mutta myös lehtiä ja kukkia. Ne pitävät paljon viikunoista, mutta myös banaaneista, papaijoista, kermaomenista, guavoista, leipäpuun ja kairapalmun hedelmistä. Lepakot ovat asuinsaartensa tärkeitä kasvien pölyttäjiä ja siementen levittäjiä.
Mariaanienlentävätkoirat voivat lisääntyä vuoden ympäri. Parittelu tapahtuu yleensä päivällä, joskus öisin. Naaraan kantoaika kestää 4,5–6 kuukautta, ja naaras saa tavallisesti yhden poikasen vuodessa. Poikasta imetetään 5 kuukautta, ja poikanen on sukukypsä 2–3-vuotiaana.

Uhat ja suojelu

Mariaanienlentäväkoira luokitellaan erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Sitä on metsästetty erityisesti ruoaksi sekä lepakoiden aiheuttamien satovahinkojen takia. Laji on paikallinen herkku, ja laitonta pyyntiä esiintyy edelleen. Lepakot ovat kärsineet myös alkuperäismetsien muokkauksista viljelykseen ja sotilasalueiksi. Lajia haittaavat myös luonnonkatastrofit ja saarille tuodut kasvinsyöjänisäkkäät ja ruskopuukäärmeet (Boiga irregularis). Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I ja on United States Fish and Wildlife Servicen uhattujen lajien listalla.
Sanjay Dutt

Yksityiselämä

Sanjay Dutt syntyi Mumbaissa. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Nargis ja Sunil Dutt. Dutt kärsi nuorena yhdeksän vuoden ajan huumeriippuvuudesta. Hän meni naimisiin näyttelijä Richa Sharman kanssa vuonna 1987. Sharma kuoli aivokasvaimeen vuonna 1996. He saivat Trishala-nimisen tyttären, joka asuu Yhdysvalloissa. Dutt meni naimisiin malli Rhea Pillain kanssa vuonna 1998 ja he erosivat vuonna 2005. Dutt nai Manyatan vuonna 2008. Manyata Dutt synnytti kaksoset 21. lokakuuta 2010.