google/wiki40b huggingface dataset:
Bob Gibson

Pack Robert ”Bob” Gibson (s. 9. marraskuuta 1935 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän pelasi Major League -tasolla St. Louis Cardinalsissa vuosina 1959–1975. 
Gibson oli National Leaguen ”Most Valuable Player” 1968. Hän kuuluu vuonna 1999 valittuun All-Century Teamiin. Hän voitti Cy Young Awardin 1968 ja 1970 sekä Babe Ruth Awardin 1964. Lisäksi hänelle myönnettiin Gold Glove perättäisinä vuosina 1965–1973.
St. Louis Cardinals on jäädyttänyt Gibsonin pelipaidan numeron 45. Hänet kelpuutettiin vuonna 1981 Baseball Hall of Fameen. Hän kuuluu 3 117 strikeoutillaan niin kutsuttuun 3 000 strikeoutin kerhoon.
Pähkinälinna

Historia

1400–1500-luvulla Pähkinälinna oli merkittävä kauppapaikka ja samannimisen Novgorodin Vatjan viidenneksen läänin keskus. Entinen läänijako säilyi Ruotsin vallan aikana. 1620-luvulla Pähkinälinnaan rakennettiin luterilainen kirkko, ja siellä toimi myös valtion rahoittama lastenkoulu.
Nykyinen Pähkinälinnan kaupunki on syntynyt Nevan vasemman rannan esikaupungista. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1780. Saksankielisestä nimestä Schlüsselburg (”Avainlinna”) väännettiin suomenkieliset nimitykset Lyyssinä ja Lyyssinlinna. Laatokan kanavien ansiosta kaupungista tuli huomattava tavaraliikenteen keskus.
Toisessa maailmansodassa kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Neuvostojoukkojen murtaessa Leningradin piirityksen se kärsi suuria vahinkoja. Nykyään kaupungissa on laivanrakennusteollisuutta.
Vuodesta 2006 lähtien Pähkinälinna on osa Kirovskin piiriä. Kaupungin päämies on Juri Kudrjavtsev ja kaupunginhallituksen päämies Anatoli Rogozin.

Liikenneyhteyksiä ja nähtävyyksiä

Maantieyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu Pietarista Laatokan eteläpuolitse Murmanskiin vievä valtatie M18 (Kuola, osa E 108:aa), joka kulkee 4 kilometriä Pähkinälinnan eteläpuolella. Myös Nevan eteläpuolitse kiertävä, kuntapiirin keskuksen Kirovskin kautta Pietariin vievä paikallistie H135 on merkittävä. Pähkinälinnasta on linja-autoyhteys esimerkiksi Kirovskiin (8 km) ja Pietariin. Lähin rautatieasema Petrokrepost sijaitsee Nevan oikeanpuoleisella rannalla naapurikunnassa, jonne on kaupungista lauttayhteys; lauttareitti kulkee Pähkinäsaaren linnan kautta. Tärkeitä lähistön rautatieasemia on myös Korotkan eli Kirovskin asema ja 25 kilometrin päässä etelässä sijaitseva Namkkun asema (Mga). 
Tärkein nähtävyys on museona toimiva Pähkinäsaaren linna. Kaupunkia halkovat vanha ja uusi Laatokan kanava sekä niistä haarautuva Nevan kanava. Vanhan kanavan ja Nevan yhtymäkohdassa on vuonna 1836 rakennettu sulkulaitteisto. Kirkkorakennuksista ovat säilyneet ortodoksiset Jumalansynnyttäjän ilmestyksen katedraali ja pyhän Nikolauksen kirkko. Kaupungissa on kotiseutumuseo.
IrcII

IrcII on IRC-asiakasohjelma, jonka julkaisi Michael Sandrof (nimimerkki BigCheese) vuonna 1989. Se oli myös suosituin IRC-ohjelma useiden vuosien ajan, aina siihen asti kunnes Irssi syrjäytti sen.
Monet tekstipohjaiset IRC-asiakasohjelmat perustuvat IrcII:n koodiin, esimerkkinä nykyäänkin suhteellisen käytetty ircII-EPIC. IrcII:lle voi tehdä myös skriptejä, joista yksi suosituimmista on BitchX - se laajentaa käytettävyyden aivan uudelle tasolle.
Useat 1990-luvun alku- ja keskivaiheilla IRC:ia käyttäneet muistavat IrcII:n. Ohjelma käynnistettiin yleensä unix-komentoriviltä komennolla irc, ja se oli myös suositun Freenet-palvelun käyttämä IRC-asiakasohjelma.
Johann Georg Albrechtsberger

Johann Georg Albrechtsberger (3. helmikuuta 1736 Klosterneuburg – 7. maaliskuuta 1809 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän opiskeli nuorena musiikkia ja filosofiaa. Vuodesta 1755 lähtien Albrechtsbergerillä oli useita virkoja urkurina. 1790-luvulla Albrecthsberger opetti Ludwig van Beethovenia. Albrecthsbergerin sävellyksiin kuuluu muun muassa pasuunakonsertto.
M/S Stena Superfast VIII

Käyttöhistoria

28. marraskuuta 2000 alus laskettiin vesille. 11. heinäkuuta 2001 se luovutettiin kreikkalaisen Superfast Ferries -varustamon omistukseen, joka rekisteröi aluksen Kreikan lipun alle. Kotisatamaksi tuli kreikkalainen satamakaupunki Pireus.
16. heinäkuuta Superfast VIII aloitti liikennöinnin reitillä Hanko–Rostock.

MOB-vene putoaa mereen, kolme loukkaantuu

Superfast VIII oli 9. marraskuuta 2004 Hangon satamassa. Ilman lämpötila oli +8 °C. Aluksella pidettiin samana päivänä niin sanotun MOB-veneen (Man Overboard) mereenlaskuharjoitus. 
MOB-vene oli Superfast VIII:n kannella olleen nostotaavetin avulla käännetty partaan yli, ja veneessä ollut merimies oli irrottanut pistokkeesta veneen akun latauskaapelin. Tämä kaapeli tuli veneeseen tukivaijeriin kiinnitettynä Superfast VIII:n taavetista. Onnettomuus tapahtui tukivaijerin ja kaapelin yhdistelmän takerruttua MOB-veneen ripustuskoukun laukaisuvipuun. Tämän vuoksi koukku avautui, ja vene putosi kolme miehistön jäsentä mukanaan mereen yli 20 metrin korkeudesta. Pudonneista kaksi loukkaantui pahoin ja yksi lievemmin; yliperämies sai toiseen jalkaansa avohaavan ja hänen toisesta kädestään murtui luita, toinen matruusi sai rintakehävamman ja hänen olkapäänsä murtui, toinen matruusi taas sai  vammoja vyötärön seudulle sekä rintakehän alaosaan. Itse vene kuitenkin säästyi vauriolta.
Paikalla ollut merenkuluntarkistaja soitti tapahtuneen jälkeen hätäkeskukseen. Myös Hangon merivartioaseman partiovene hälytettiin paikalle. Hälytetyt sairasautot ja pelastuslaitoksen yksiköt saapuivat nopeasti onnettomuuspaikalle noutamaan loukkaantuneet sairaalaan.

Onnettomuuden syyt

Onnettomuuteen johtaneen MOB-veneen ripustuskoukun aukeaminen on pyritty estämään varmistustapin ja jousisokan avulla. Aukeamisen aikana nämä osat eivät kuitenkaan olleet paikoillaan. Todennäköisesti osat on irrotettu joko ennen harjoitusta tai sitten harjoituksen alussa, sillä tutkijoiden mukaan ne eivät voi irrota vahingossa. Veneen mukana pudonneet ovat kertoneet tienneensä, että varmistustapin saa poistaa vasta, kun vene on lähellä veden pintaa. MOB-veneessä olleessa ohjeistuksessa ei ole mainintaa, milloin tappi otetaan pois.

Virolaiseen omistukseen

21. maaliskuuta 2006 Tallink Groupiin kuuluva SF VIII Ltd. osti aluksen ja liputti sen Viron lipun alle. Luovutus uusille omistajille tapahtui 10. huhtikuuta. 17. päivä alus aloitti liikennöinnin linjalla Rostock–Paldiski–Hanko. Kesäkuussa alus kuitenkin palautettiin takaisin Rostock–Hanko-reitille. Joulukuussa Superfast VIII oli hetken reitillä Hanko–Rostock / Hanko–Paldiski.
1. tammikuuta 2007 alus siirtyi reitille Helsingin Länsisatama–Rostock. Aluksen liikennöinti Länsisatamasta jatkui vuoden 2008 loppuun asti, jonka jälkeen se siirtyi uuteen Vuosaaren satamaan. 11. tammikuuta Superfast VIII siirtyi reitille Helsinki–Tallinna / Helsinki–Rostock. 4.- 12. huhtikuuta 2007 välisen ajan alus oli Helsingin ja Tallinnan välisessä liikenteessä. 13. huhtikuuta alus palasi jälleen reitille Helsinki–Tallinna / Helsinki–Rostock.
Tallink lopetti Saksan linjansa kesäkauden 2011 jälkeen, ja alukset rahdattiin Stena Linelle Irlanninmeren liikenteeseen.
Yorosson piiri

Yorosson piiri (ransk. Cercle de Yorosso) on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 5 500 neliökilometriä. Asukkaita on 211 500 henkeä.
Yorosson piiri rajoittuu pohjoisessa Ségoun alueen Sanin ja Tominianin piireihin, idässä ja etelässä Burkina Fasoon sekä lännessä Sikasson alueen Koutialan piiriin. Se sijaitsee Koutialan ylängöllä. Alue kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen.
Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Boura, Karangana, Kiffosso I, Koumbia, Koury, Mahou, Ménamba I, Ourikéla ja Yorosso. Kyliä on yhteensä 95. Asukkaista 65 % on miniankoja ja 27 % boboja. Jälkimmäiset jakautuvat mandekieltä puhuviin bobofingeihin (”mustat bobot”) ja gurilaista kieltä puhuviin bobo-ouleihin (”punaiset bobot”).
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla ja eri viljalajit. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja.
Kolmiotäpläkipuaja

Levinneisyys

Kolmiotäpläkipuajaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tapani Maskula

Tapani Maskula (s. 1941 Turku) on suomalainen elokuvakriitikko, jonka kirjoituksia on julkaistu muun muassa Turun Sanomissa. Hän on yksi Suomen pitkäaikaisimmista elokuvakriitikoista ja on yhtäjaksoisesti kirjoittanut Turun Sanomissa vuodesta 1980. Tapani Maskula oli mukana myös Helsingin Sanomien NYT-viikkoliitteen ”kriitikoiden valinnat” -taulukossa, johon on kerätty kriitikoiden antamat arvosanat teatterielokuvista.
Maskula aloitti kriitikon uransa jo vuosien 1960–1961 aikana silloisen SKDL:n lehdessä Uusi Päivä. Tämän jälkeen hän pääsi johtokuntaan Turun elokuvakerhossa, jonka jäsenenä hän oli ollut 16-vuotiaasta lähtien. Vuonna 1961 Maskula oli perustamassa turkulaista Lähikuva-elokuvalehteä yhdessä silloisen Turun ylioppilaslehden kriitikon Pekka Alrothin kanssa. Samana vuonna Maskulasta tuli Suomen elokuvakerhojen liiton (SEKL) Projektio-lehden päätoimittaja, ja Ahlrothista toimitussihteeri. Myöhemmin Maskula erosi liitosta yhdessä Turun elokuvakerhon ja Kinokoplan kanssa vedoten muun muassa sen Helsinki-keskeisyyteen. 1960-luvun lopussa Maskula siirtyi hiljalleen pois Turun elokuvakerhon toimista. Hän on kirjoittanut myös Turun ylioppilaslehteen vuosina 1970–1980 sekä toiminut elokuvateatterin ovimiehenä.

Tähdet

Maskula arvostelee elokuvansa tähtiasteikolla yhdestä viiteen. Suomen elokuvaohjaajaliiton toiminnanjohtaja Janne Pellinen on sanonut Maskulan tähtiarvostelujen nouseen vitsiksi. Maskula on sanonut vihaavansa elokuvien tähdittämistä. Elokuvakriitikko ja vapaa toimittaja Kalle Kinnunen on Maskulan tekstien perusteella arvioinut ”että hänen logiikassaan elokuvan täytyy edustaa yhteiskunnallista progressiota juuri sellaisena kuin hän parhaaksi katsoo, vasta sitten niitä tähtiä heruu”.
Bor (Tihvinän piiri)

Bor (ven. Бор) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Tihvinän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šomuškajoen varrella noin 15 kilometriä Tihvinästä pohjoiseen. Kylässä on 1300 ja kunnassa 1700 asukasta (vuonna 2010).
Borin kunta sijaitsee Tihvinän piirin keskiosassa. Se rajoittuu koillisessa Gankovon ja idässä Šugozeron kuntiin, kaakossa Boksitogorskin piiriin, etelässä Tihvinän kaupunkiin sekä lännessä Tsvyljovon ja Gorkan kuntiin. Kunnan pinta-ala on 315 neliökilometriä. Seudulla virtaa Paksujoki. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 10 kylää: Dubrovo, Kaivaksa, Kalivets, Kovanštšina, Krivoi Navolok, Monino, Saroža, Tšernovatkino, Šomuška ja Vladytšno.
Lontoon City

Hallinto

Cityn hallintoa kutsutaan virallisesti nimellä Mayor and Commonalty and Citizens of the City of London mutta myös nimellä The Corporation of London. City jakautuu 25 äänestysalueeseen (Ward), joista jokainen valitsee edustajikseen yhden oltermannin (Alderman) sekä 2–10 valtuutettua (Commoner). Vaalit järjestetään neljän vuoden välein ja valitut edustajat ovat puoluepoliittisesti sitoutumattomia. Vaalissa äänioikeutettuja ovat paitsi Cityn asukkaat, myös siellä toimivat yritykset. Yrityksillä on noin 32 000 ääntä, kun asukkailla on alle 10 000 ääntä.
Valtuutetut muodostavat valtuuston (The Court of Common Council), joka on Cityn korkein päätöksentekoelin. Oltermannit puolestaan muodostavat The Court of Aldermen -nimisen elimen, jonka tehtävät ovat jääneet varsin vähäisiksi. Oltermannit toimivat kuitenkin rauhantuomareina sekä erilaisten yleishyödyllisten yhteisöjen hallintoelimissä.
Lontoon Cityn johdossa on pormestari (Lord Mayor of London); tämä 1189 perustettu virka on eri virka kuin Lontoon pormestari (Mayor of London). Yhdistyneen kuningaskunnan 66 citystä vain 30:llä on Lord Mayor. Pormestari valitaan vaaleilla vuodeksi syys-lokakuun vaihteessa, ja ehdolle voivat asettua kaikki oltermannit, jotka ovat toimineet myös Cityn sheriffeinä mutta eivät vielä ole olleet pormestarina. Marraskuussa pormestari menee värikkäässä kulkueessa (Lord Mayor's Show) Westminsteriin vannomaan uskollisuutta kuningattarelle korkeimman oikeuden tuomarien läsnä ollessa. 
Cityllä on myös oma poliisi, City of London Police, kun muu Lontoo on Metropolitan Policen valvonnassa.
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentissa on ollut vuodesta 1579 näkyvällä paikalla Cityn oma Remembrancer (muistuttaja), jonka tehtävänä oli alun perin muistuttaa kuninkaalle – joskin silloin oli vallassa kuningatar Elisabet I – että hän on velassa Citylle eli hän on virallistettu elinkeinoelämän lobbari.

Historia

Cityä on hallittu erillisenä vuodesta 886 lähtien, jolloin Alfred Suuri nimitti poikansa Lontoon kuvernööriksi. Cityn rajat määritti kaupungin muuri, joka nyttemmin on purettu. Vuonna 1132 Lontoolle annettiin kaupungin oikeudet ja 1141 sen väki katsottiin yhdeksi yhteisöksi, jota hallitsemaan tuli Corporation of London. City on palanut maan tasalle vuosina 1212 ja 1666. Ennen vuotta 1832 City valitsi neljä edustajaa ylähuoneeseen, mutta nykyisin vain yhden edustajan Etelä-Westminsterin kanssa jaetusta vaalipiiristä.
Lontoon Cityn asukasluku on laskenut tasaisesti, vielä vuonna 1700 siellä asui 208 000 asukasta, joista 139 000 kaupunginmuurien sisäpuolella. Asuintalot purettiin kuitenkin konttorirakennusten tieltä. Nykyisin Cityyn noin neliömailin alueelle sijoittuneet finanssisektorin yritykset tuovat kuudenneksen maan bruttokansantuotteesta. City nousikin vuonna 2007 ohi New Yorkin Wall Streetin maailman johtavaksi kansainväliseksi finanssikeskukseksi.

Maamerkkejä

Merkittävimmät Cityssä olevat rakennukset ovat St Paulin katedraali, jossa sijaitsee Lontoon piispanistuin, sekä yksi Lontoon korkeimmista pilvenpiirtäjistä, 183-metrinen Tower 42 ja 180 metriä korkea Swiss Ren rakennus osoitteessa 30 St Mary Axe, Lontoon pörssi ja Bank of England.
Pfäffikon

Sijainti

Pfäffikon sijaitsee Pfäffikerseen pohjoisrannalla Wetzikonin pohjoispuolella parikymmentä kilometriä Zürichstä itään.

Liikenne

SBB:n rautatie Effretikonista Wetzikoniin kulkee Pfäffikonin kautta. Pfäffikon kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich) ja SBB:n S3- ja S19-junat pysähtyvät Pfäffikonissa.
Palmusunnuntai

Palmusunnuntai on  kristillisen kirkkovuoden juhla, joka on viikkoa ennen pääsiäissunnuntaita. Palmusunnuntain ajankohta vaihtelee vuosittain, sillä pääsiäinen on kevätpäiväntasausta seuraavan täydenkuun jälkeinen sunnuntai ja palmusunnuntai viikkoa ennen sitä. Aikaisintaan palmusunnuntai voi olla 15. maaliskuuta ja myöhäisimmillään 18. huhtikuuta. Palmusunnuntai aloittaa niin sanotun hiljaisen viikon, jolloin muistellaan Jeesuksen kärsimyksiä.
Palmusunnuntaita vietetään sen tapauksen muistoksi, kun Jeesus saapui aasilla ratsastaen Jerusalemiin. Tapauksesta kerrotaan kaikissa evankeliumeissa (Matt. 21:1–11, Mark. 11:1–10, Luuk. 19:29–40, Joh. 12:12–19). Palmusunnuntai on saanut nimensä palmunlehvistä, joita kansa levitti vaatteiden ohella Jeesuksen eteen. Ihmiset huusivat ja lauloivat ”Hoosianna”. Hoosianna on suoraan käännettynä ”oi, auta”, ”oi, pelasta”, mutta ajanlaskun alun aikoihin sitä käytettiin riemuhuutona.
Pohjoisessa ainoa elävä oksa pääsiäisen aikaan on paju, ja päivä tunnetaan  myös virpa- tai virpomasunnuntain nimellä. Vanhastaan Karjalassa, nykyisin yleisesti koko Suomessa päivän perinteisiin kuuluu virpominen.
Diamond Aircraft Industries

Diamond Aircraft on itävaltalainen lentokonetehdas, joka toimii Wienin lähellä olevassa Wiener Neustadtissa.
Yhtiö perustettiin vuonna 1981 nimellä Hoffmann Flugzeugbau - se kehitti H36-moottoripurjelentokoneen. Vuonna 1991 yhtiön nimi muuttui muotoon HOAC AG. Christian Dries on johtanut yritystä vuodesta 1989 alkaen ja Driesin perhe on nykyisin yhtiön omistaja.
Yhtiö on toimintansa aikana toimittanut yli 3 500 1-2 -moottorista yleisilmailun lentokonetta. Sen alihankintaketjussa työskentelee 1 000 ihmistä eri puolella maailmaa. Koneet ovat kokonaan hiilikuitulujitteisia. Niiden moottorit, joita yhtiö nykyään itse suunnittelee ja valmistaa, ovat dieselmoottoreita.
Kavlåsin linna

Kavlåsin linna (ruots. Kavlås slott, myös Kaflås) on linna Tidaholmin kunnassa, Länsi-Götanmaalla, Ruotsissa. Päärakennus on kolmikerroksinen kivirakennus, joka valmistui vuonna 1775. Vuonna 1978 siitä tehtiin byggnadsminne, joka on vahvin mahdollinen suojaus rakennukselle Ruotsissa.
Vetehiset

Vetehiset on helsinkiläinen mastersuintiseura. Seuran kurssitoiminta sekä lasten ja nuorten kilpauintitoiminta siirtyivät 1. tammikuuta 2011 toimintansa aloittaneeseen ORCA Helsinki -uimaseuraan.

Historia

Helsingin Uimareiden jäsenet perustivat Vetehiset vuonna 1938. Aiempi nimi oli Ylioppilasuimarit. Vetehiset-nimi otettiin käyttöön sodan jälkeen. Se oli 1950–1970 luvuilla johtavia suomalaisia uintiseuroja.
Vetehisten uimareina pitkän radan Suomen-mestaruuksia ovat voittaneet miehistä Karri Käyhkö vuosina 1954–1961, Kari Haavisto 1958–1961, Ilkka Suvanto 1960–1964, Hannu Vaahtoranta 1960–1963, Jarmo Häyrinen 1970, Ari Salonen 1972–1974, Antti Lehtonen 1974–1977, Kari Kallio 1974–1977, Jari Lind 1978 ja Panu Lonka 1991–1994 sekä naisista Marjatta Railio 1956–1957, Marju Tilly 1964–1969, Ulla Patrikka 1967–1968, Marjatta Hara 1967–1971, Eva Salmi 1968, Sirkka Salmi 1968, Tuija Kallio 1975–1977 ja Anu Koivisto 1994. Viestimestaruuksia Vetehisten miehet ovat voittaneet 4 × 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1972–1977, 4 × 200 metrin vapaauinnissa 1956–1962, 1964, 1971–1972, 1974–1975 ja 1977 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1960, 1962, 1964 ja 1973–1975. Naisten mestaruus on päätynyt Vetehisille 4 × 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1966–1969 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1967–1969.
Lyhyen radan Suomen-mestaruuksia Vetehisten uimareina ovat voittaneet miehistä Karri Käyhkö vuosina 1955–1962, Kari Haavisto 1958–1962, Hannu Vaahtoranta 1961–1965, Harry Malmberg 1964, Ari Salonen 1973–1975, Lasse Finér 1972–1975, Antti Lehtonen 1973–1979, Kari Kallio 1975–1978, Heikki Lehtonen 1976, Mikko Kavonius 1991 ja Panu Lonka 1991–94 sekä naisista Marjatta Railio 1956, Sirkka Vallasmaa 1957, Marju Tilly 1965–1969, Ulla Patrikka 1967–1968, Sirkka Salmi 1968, Marjatta Hara 1969–1971, Tuija Kallio 1976–1977 ja Anu Koivisto 1994. Vetehisten miehet voittivat mestaruuden 4 × 100 metrin vapaauinnissa 1973–1979, 4 × 200 metrin vapaauinnissa 1978 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1963 ja 1973–79, naiset taasen 4 × 50 metrin uinnissa 1957 ja 1967, 4 × 100 metrin vapaauinnissa 1968–1969 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1968–1969.
Vetehisten uimahyppääjistä Suomen-mestareita ovat olleet Ilmari Niemeläinen 1943–1947, Tarja Härkönen 1967, Marja Rauta 1968–1969, Benita Doktar 1969, Merja Nyberg 1969–1970, Laura Kivelä 1970–1976, Anu Patrikka 1972–1975 ja Anne Niemi 1974–1976.
Ensimmäiset taitouinnin Suomen-mestarit vuodelta 1972, Ulla Turpeinen ja Tarja Hänninen, edustivat Vetehisiä.
Stadsgårdshissen

Stadsgårdshissen (tunnettu myös nimellä Sofiahissen) on Tukholmassa Södermalmissa sijaitseva henkilöhissi. Hissi sijaitsee tunnetummalta Katarinahisseniltä itäänpäin ja kulkee Stadsgårdenin ja Katarinavägenin yläosan välillä. Hissin vihittiin käyttöön 22. joulukuuta 1907. Rakentamista ehdotti tukkukauppias E. W. Djurling, hän myös vastasi sen 64 000 kruunun rakentamiskustannuksista. Hissiä käyttivät pääasiallisesti satamatyöläiset ja se oli käytössä kello 6.30–17.00 välisenä aikana. Vuodesta 1967 lähtien vuosittaiset käyttäjämäärät laskivat noin 29 000:een. Hissi suljettiin lokakuussa 1971. Nykyään se on Carl Anton Axelssonin ateljeen käytössä.
Jisreelin tasanko

Jisreelin tasanko (kreik. Esdrelon, arab. Merdš Ibn Amir) on hedelmällinen lakeus Israelissa Galilean ja Samarian vuorimaiden välissä. Noin 120–150 metriä merenpinnasta. Jisreelin läpi virtaa Kisonin puro ja lounaisosassa on Megiddon vuori, (Harmageddon). Tasanko on ollut merkittävä liikennekeskus jo muinaisaikoina, sillä Syyrian ja Egyptin välinen valtatie kulkee Jisreelin halki. Sen vuoksi alueen omistuksesta on sodittu tuhansia vuosia: Thutmosis III:n ja kanaanilaisten välillä, Barakin ja kanaanilaisten, Saulin ja filistealaisten, Josian ja Nekon, Saladinin ja ristiretkeläisten, Napoleonin ja turkkilaisten sekä englantilaisten ja turkkilaisten välillä.
Salme Sarajas-Korte

Salme Inkeri Sarajas-Korte (o.s. Sarajas; 21. huhtikuuta 1925 Loppi – 11. maaliskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen taidehistorian tutkija, jolle on myönnetty professorin arvonimi. 
Sarajas-Kortteen vanhemmat olivat lääkäri Lauri Heikki Sarajas (ent. Andell) ja Sylvi Martta Elina Wathén. Professorit Annamari Sarajas ja Samuli Sarajas olivat hänen sisaruksiaan. Sarajas-Korte valmistui maisteriksi 1949. Opiskeltuaan vuoden Ranskassa hänestä tuli Ateneumin taidemuseon ensimmäinen amanuessi 1955. Hänen symbolismia käsitellyt väitöskirjansa Suomen varhaissymbolismi ja sen lähteet: Tutkielma Suomen maalaustaiteesta 1891–1895 valmistui 1966. Samana vuonna ilmestyi tutkimusjulkaisu Uuden taiteen lähteillä: Suomalaisia taiteilijoita Pariisissa, Berliinissä ja Italiassa 1891–1895.
Suomen taideakatemian näyttely- ja tiedotusosaston johtajana Sarajas-Korte toimi 1967–1983, ja Jyväskylän yliopiston taiteentutkimuksen professuuria hän hoiti 1969–1971. Professorin virasta hän veti hakemuksensa pois ennen nimitystä. Sarajas-Korte oli päätoimittaja vuosina 1984–1990 julkaistussa laajassa kokoomateoksessa Ars: Suomen taide, jossa on yli 50 kirjoittajaa, 6 osaa ja noin 2 000 sivua. Hän sai työstään Suomen Taideyhdistyksen taidekirjallisuuspalkinnon. Useiden hoitamiensa luottamus- ja asiantuntijatehtävien ohella Sarajas-Korte on julkaissut alaltaan runsaasti artikkeleita. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1983.
Sarajas-Kortteen puoliso vuodesta 1950 oli oikeuskansleri Kai Korte (1922–1992).
Love (Asan albumi)

Vastaanotto

Soundin Sami Nissinen antoi albumille kolme tähteä viidestä, kehuen Didier Selinin ja Jukka Immosen vanhojen samplejen ja modernin musiikin yhdistelemisen onnistuneisuutta.
Sarkasvuoren kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Kahden vesistön, Luonterin ja Puuterselän, väliin jäävä Uimasalo on nykyäänkin erämaata. Kalliomaalaus sijaitsee Uimasalon luonnonsuojelualueen keskellä Sarkaslammen koillisosassa noin 400−500 metriä eteläkaakkoon Sarkaslammen kalliomaalauksesta. Molemmat maalaukset ovat saman lammen rannalla. Lammen rannasta kohoaa idässä Sarkasvuori, jonka kallioseinämässä on kuvioita noin 3,6 metrin korkeudella lammen pinnasta. Kalliolla kasvaa jäkälää ja naavaa, mitkä peittävät osittain kuvioita.
Maalauksen vieressä on kalliossa kallion läpi kulkeva pystyhalkeama, jonka pituus on arviolta 5 metriä korkea. Siinä on maalauksen korkeudella syvennys.
Reitti maalaukselle lähtee Juva–Hirvensalo-maantieltä Ristilammin kohdalta. Polku, joka vie samalla Sarkaslammen kalliomaalaukselle, on merkitty punaisilla nauhoilla. Kahden kilometrin reitti on maaston korkeuserojen vuoksi paikoin vaikeakulkuinen. Maalauksen viereen on  Juvan kunta pystyttänyt vuonna 1996 opastaulun.

Maalaus

Maalaukset näkyvät himmeinä selvästi, sillä vesi ei ole huuhdellut niitä epätasaisesti. Selkein kuvio esittää ääriviivoin maalattua hirveä tai hirvieläintä, joka on 56 senttimetriä pitkä. Hirvi katsoo vasemmalle eli länteen, sillä on kulmikas suuri vartalo ja erittäin lyhyet neljä jalkaa. Suhteettoman pitkä ja paksu pää on kiinni vartalossa kapealla kaulalla. Vartalossa on niin sanottu sydänpiste vartalon etupuoliskossa. Eläimelle on mahdollisesti maalattu suuta ilmaiseva viiva, hahmoteltu huolellisesti korva ja viimeistelty sille hännännipukka. Lohkeaman kulmaukseen ja hirven yläpuolelle sijoittuu ehkä ihminen, mutta siitä näkyy enää koukkupolviset jalat. Ellei kuvio esitäkään ihmistä, voidaan se hahmottaa renkaaksi, jolla on täyteisesti maalattu kulmikas yläosa.