google/wiki40b huggingface dataset:
Hämeen Kokoomus

Hollolan Kokoomus

Hollolan Kokoomuksen muodostavat kaksi yhdistystä: Hollolan Kokoomus ry ja Salpakankaan Kokoomus ry. Kumpikin yhdistys asetti eduskuntavaaleihin 2007 yhden ehdokkaan, Sari Hyytiäisen ja Heikki Mantereen.
Hollolan Kokoomuksen piiristä viimeinen Hämeen vaalipiiristä valittu kansanedustaja oli Timo Seppälä, joka ei asettunut ehdokkaaksi. Timo Seppälää ennen kansanedustajana oli Kyösti Toivonen, joka valittiin eduskunnan päätöksellä 1995 myös yhdeksi Suomen ensimmäisistä Euroopan parlamentin jäseneksi Suomen liittyessä Euroopan unioniin. Kyösti Toivonen on toistaiseksi ainut Päijät-Hämeestä europarlamenttiin valittu.
Kunnallisvaaleissa 2004 valittiin Hollolan kunnanvaltuustoon yhdeksän kokoomuslaista kunnanvaltuutettua Hollolan Kokoomus ry:stä ja neljä Salpakankaan Kokoomus ry:stä. Edellisen piiristä neljä on kunnanhallituksen jäsentä sekä heistä valittiin myös Hollolan teknillisen lautakunnan ja ympäristölautakunnan puheenjohtajat.
14 kunnanvaltuutetulla Hollolan Kokoomus ry ja Salpakankaan Kokoomus ry. muodostavat Hollolan kunnanvaltuuston suurimman valtuustoryhmän. Yhteensä kunnanvaltuutettuja on 43, joista Kokoomuksen perusyhdistyksistä 33%.
Liina Röösgrén

Liina Röösgrén oli suomalainen 1900-luvun alussa elänyt kirjailija.
Röösgrénin esikoisteos oli kaksiosainen taitelijaromaani Murtuneita toiveita.
Röösgrénin tarkempia henkilötietoja ei ole saatu selville, saattaa olla että kyseessä on ollut Lisa Johanna Röösgrén (29. marraskuuta 1883 Korsnäs – 15. syyskuuta 1965) mutta tätä ei ole pystytty varmistamaan.
Euroopanlehtikuusi

Ulkonäkö

Puu kasvaa 10–25 metriä korkeaksi. Runko saattaa usein olla mutkainen. Suomen korkein euroopanlehtikuusi, jonka läpimitta 69-vuotiaana oli 74 cm ja korkeus 32,6 metriä, kasvoi Punkaharjulla. Nykyään puu on yli 46 metriä korkea ja läpimitaltaan lähes metrin. Avoimella paikalla kasvaessaan euroopanlehtikuuselle tulee leveämpi latvus kuin siperianlehtikuuselle.
Puun emikukinnot ovat väriltään purppuranpunaisia ja hedekukinnot puolestaan ovat keltaisia. Käpyjä euroopanlehtikuusi alkaa tuottaa vasta 20-vuotiaana. Ne kehittyvät kesän aikana. Ne ovat pitkänomaisia 50–60-suomuisia. Peitinsuomujen kärjet näkyvät käpysuomujen välistä ainakin kävyn tyviosassa.

Kasvupaikka

Euroopanlehtikuusi on kotoisin Keski-Euroopan vuoristoista Alpeilta Karpaateille. Vuoristoalueiden lisäksi esimerkiksi Puolassa laji viihtyy myös alavammilla mailla.
Suomessa euroopanlehtikuusta on kasvatettu kartanoiden puistoissa 1700-luvulta asti. Keski- ja Pohjois-Euroopassa sitä käytetään paljon metsäpuuna, mutta Suomessa käytetympi lehtikuusilaji on kuitenkin siperianlehtikuusi. Täällä euroopanlehtikuusta käytetään lähinnä koristepuuna.
Maaperäksi kelpaa niin hiekka-, moreeni- kuin savimaakin. Soistuneilla paikoilla puu ei viihdy. Kasvupaikan on oltava valoisa.

Kasvitaudit ja -tuholaiset

Suomessa kasvaneissa puissa on yleisesti esiintynyt lehtikuusensyöpää. Tuhoja ovat aiheuttaneet myös myyrät, tukkimiehentäi, lehtikuusenkoi ja -pistiäinen.
Chicagon suuri palo

Chicagon suuri palo vuonna 1871 oli lähes koko Chicagon tuhonnut tulipalo. Palon jälkeen kaupunki rakennettiin lähes kokonaan uudelleen, ja suunnitelmat voitiin tehdä niin että asemakaavassa voitiin korjata ongelmia aiheuttaneita kohtia. Uudelleenrakentamisesta sai alkunsa merkittävä arkkitehtien Chicagon koulukunta.
Maailman ensimmäinen pilvenpiirtäjä, Home Insurance Building, rakennettiin kaupunkiin vuonna 1885. Chicagon uuden suunnittelun vaikutus oli muualla maailmassa merkittävä. Kaupungissa oli ollut ennen paloa runsaat 300 000 asukasta, mutta palon jälkeinen kehitys oli nopea, ja vuonna 1890 Chicagossa oli jo yli miljoona asukasta.
Rautu (Käkisalmen piiri)

Maantiede ja asutus

Raudun kunnan pinta-ala on 186,024 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Käkisalmen piirin Mäkrälän (ven. Razdolje), pohjoisessa Petäjärven (Petrovskoje) ja idässä Metsäpirtin (Zaporožskoje) kuntiin sekä etelässä Seuloskoin piiriin. Pinta-alasta 63,2 % on metsää, 18,4 % asuinaluetta ja 15,9 % maatalousmaata. Kunnan alueella sijaitsee osa Väärämäenselän rauhoitusalueesta.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 8 kylää ja asutusta: Luukkolanmäki (ven. Koloskovo), Maanselkä (Ivanovo), Novožilovo (l. Suvenmäki, Vepsa ja Miettilä), Potkela (Snegirjovka), Raasuli (Orehovo), Raasulin rautatieasema, Vehmainen (Krivko) ja 69. kilometrin seisake (kartan mukaan Kelliö). Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Potkela ja Vehmainen.  Lisäksi kunnan alueella sijaitsee 47 puutarhapalsta- ja huvila-aluetta. Kesäisin asukasmäärä nousee moninkertaiseksi arviolta 47,7 tuhanteen henkeen. Noin 6 000 hengen arvioidaan asuvan kunnassa vakituisesti ilman rekisteröintiä.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Sortavalan välinen rautatie, jolla on Raudun ja Raasulin asemat sekä kolme seisaketta. Paikallisjunat kulkevat 35–40 minuutin välein Suomen asemalta ja Miinasta (Devjatkino). Maanteistä tärkein on Pietarin ja Käkisalmen välinen A129. Raudusta on linja-autoyhteydet Viipuriin, Terijoelle sekä Devjatkinon metroasemalle Pietariin. 
Tärkeimmät elinkeinot ovat teollisuus, kauppa ja matkailu. Kunnassa on pieniä puunjalostus-, elintarvike- ja rakennusteollisuusyrityksiä. Maataloutta harjoittaa maidon tuotantoon erikoistunut karjatila. Maanselän kylän lähellä toimii vuonna 2006 avattu laskettelukeskus Igora, johon kuuluu myös kylpylä sekä jäähalli ja vapaa-ajankeskus. Lisäksi kunnan alueella sijaitsee 16 lomakylää ja kesäleiriä.
Raudussa toimii keskikoulu, lasten luomistyön keskus ja taidekoulu, Potkelassa ja Vehmaisissa alakoulut. Raudussa on kulttuurikeskus ja kirjasto ja Vehmaisissa kulttuuritalo. Terveyspalveluihin kuuluvat Raudun paikallissairaala ja ensiapuasema sekä Raudun ja Potkelan lääkintäasemat.

Nähtävyydet

Seudun arkeologisia kohteita ovat Vehmaisten kuppikivi sekä muinaiset asuin- ja hautapaikat. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu nykyään asuintalona toimiva Vehmaisten koulurakennus 1900-luvun alusta.
Karl Nordberg

Karl Ragnar Olof Nordberg (16. marraskuuta 1896 Kotka – 24. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana, jossa tehtävässä hän kaatui lopulta Kämärän asemalla käydyssä taistelussa.

Perhe ja koulutus

Nordbergin vanhemmat olivat tullipäällysmies Karl Viktor Nordberg ja Olga Sofia Rödlin. Hän kävi kaksi luokkaa Kotkan ruotsalaista yhteiskoulua ja kuusi luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota.

Jääkärikausi

Nordberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917 alkaen, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Suomen sisällissota

Nordberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 22. maaliskuuta 1918 alkaen 4. komppaniasta muodostettuun konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Vuohiniemellä. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin 10. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 1. komppaniaan ja osallistui sen mukana taisteluihin Kämärän asemalla, jossa hän kaatui taistelussa 24. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kotkan hautausmaalle.
Judge Dredd – tuomari

Juoni

Elokuva kertoo Joseph Dreddistä, joka toimii tuomarina vuoden 2139 Mega City Ykkösessä. Tulevaisuudessa rikollisuus rehottaa ja kaduilla väkivalta on arkipäivää. Tuomarien tehtävänä on kitkeä rikollisuus, siinä kuitenkin onnistumatta. Dredd on tuomareista vaikutusvaltaisin ja hänen kovia otteitaan arvostellaan julkisesti. 
Samaan aikaan korruptoitunut tuomari ja Josephin lapsuudenystävä Griffin auttaa Rico Dreddin, Josephin kaksoisveljen pakenemaan vankilasta. Samana iltana television reportteri tapetaan ja tapahtuma saadaan videolle. Murhaajalla oli tuomarin varusteet ja Joseph Dreddin virkamerkki, joten syytökset kohdistetaan Dreddiin. 
Hänet passitetaan vankilaan, Aspeniin. Lentokone, jolla vangit viedään vankilaansa, ammutaan alas ja Dredd pääsee pakenemaan mielessään veljensä pysäyttäminen ja maineensa puhdistaminen. Tehtävä osoittautuu kuitenkin hankalamaksi kuin Joseph osaa odottaa, sillä hänen oikeudentajunsa joutuu koetukselle.
Sintola

Sintola on kylä Karjalankannaksella Vuoksen itärannalla.

Historia

Alkujaan Sintola on ollut kantatalo, josta se aikojen kuluessa kasvoi kyläksi. Koko 1600-luvun Ruotsin vallan ajan se toimi verovapaana ratsutilana, jonka kantatalo säilyi itsenäisenä ja kuului Jääsken pitäjään.
Sintola joutui Venäjän vallan alaisuuteen 1710, mutta sitä ei alistettu lahjoitus­maa-alueeksi. Vuonna 1721 solmitussa Uudenkaupungin rauhassa Jääski jaettiin rajanvedossa kahtia ja tässä yhteydssä eteläpuolella sijainnut Sintola joutui Venäjän keisarikunnan alaisuuteen ja oli samasta vuodesta alkaen osana Antreaa.
1. tammikuuta 1919 lähtien kylä kuului Vuoksenrannan kuntaan.
Talvisodassa ja Jatkosodan hyökkäysvaiheessa kylä säilyi lähes kokonaan ehjänä, ainoastaan eräässä riihessä ollut ammusvarasto oli räjähtänyt, harjua palanut ja siinä yhteydessä osuuskauppa tuhoutunut. Asukkaat palasivat Asemasodan aikana ehjiin asuinrakennuksiin. Myöhemmin sodan jälkeen venäläiset purkivat kylän kaikki rakennukset ja siirsivät ne muualle.
Sintolan harjulla toimi 11.7.1944 lähtien 2. divisioonan KTR 15 :n viides tulenjohtopaikka "Onni". 
Kylästä on löydetty kivikautinen asuinpaikka (noin 3900–3400 eaa.). Sakari Pälsi suoritti paikalla esihistoriallisia kaivauksia vielä elokuussa 1944, tykistö- ja ilmahyökkäyksien välissä.
Jatkosodan päätyttyä 19. syyskuuta 1944 klo 12.00 voimaan astuneeseen Moskovan välirauhansopimukseen, Suomi luovutti kylän Neuvostoliitolle ja sen kohtaloksi koitui NL miehitys.

Nykytilanne

Nykyään kylä on asumaton ja sinne johtaa heikkokuntoinen tie, jota on mahdoton ajaa henkilöautolla. Kylässä on jäljellä vanhoja rakennusten kivijalkoja. Sintola on nykyään sankkaa ja lähes koskematonta metsää. Neuvostoliitto/Venäjä ei ole tiettävästi nimennyt kylää.
International Association of Geodesy

International Association of Geodesy (lyh. IAG) on geodesian tutkimuksen kansainvälinen yhteistyöelin ja Kansainvälisen geodeettis-geofysikaalisen unionin IUGG:n jäsenjärjestö.
IAG perustettiin jo vuonna 1862 nimellä Mitteleuropäische Gradmessing (suom. Keski-Euroopan astemittaus). 
Suomi on IAG:ssa ja IUGG:ssa edustettuna Suomen Geodeettis-Geofysikaalisen Kansalliskomitean kautta.
Timo Putkonen

Timo Putkonen (s. 9. maaliskuuta 1940) on entinen suomalainen televisiotoimittaja, joka työskenteli 1960-luvulla Yleisradion tv-uutisissa. Hän käsitteli raporteissaan usein moottoriurheilua ja tieliikennettä.
Monien muiden Ylen uutishahmojen tapaan hän tekee pienen cameoroolin vuoden 1969 elokuvassa Vodkaa, komisario Palmu.
Televisiouransa jälkeen Putkonen toimi 1970-luvulla Ford-autojen markkinointitehtävissä. Hän osallistui itsekin Fordin rallitoimintaan muun muassa Kyösti Hämäläisen kartanlukijana.
HMS London (1670)

Valmistus

Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1667 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett maaliskuuhun 1668 ja sen jälkeen Jonas Shish. Se laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1670. Aluksen valmistuskustannukset olivat 19 680 puntaa.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1670 ensimmäisenä päällikkönään John Tinker, joka oli tehtävässä 6. elokuuta 1670 saakka. Aluksen päällikkönä oli 12. helmikuuta 1672 alkaen Sir Edward Spragge, jolloin alus oli samalla punaisen laivueen vara-amiraalin lippulaivana. Aluksen päälliköksi tuli 25. kesäkuuta Thomas Elliot, jonka alaisuudessa alus osallistui Solebayn taisteluun 28. toukokuuta. Yorkin herttuan lippulaivan HMS Saint Michaelin tultua toimintakyvyttömäksi herttua siirtyi alukselle ja teki siitä uuden lippulaivansa.

Uudelleen rakentaminen vuonna 1706

Aluksen uudelleen rakentaminen tilattiin 6. maaliskuuta 1702 Chathamin telakalta, jossa sen vastaavaksi mestariksi määrättiin Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1706.
HMS London otettiin palvelukseen 12. joulukuuta 1706, jolloin aluksen päällikkönä oli William Clevland. Alus poistettiin palveluksesta 23. kesäkuuta 1707, jolloin se sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin huollettavaksi 3. heinäkuuta 1718 Chathamin telakalle.
Aluksen aseistus muutettiin käsittämään 26 kpl 32-naulaista puolikanuunaa, 28 kpl 18-naulaista kulveriinia, 28 kpl 9-naulaista puolikulveriinia ja 18 kpl 6-naulaista. Miehistöä alukselle tarvittiin 750 miestä.

Uudelleen rakentaminen vuonna 1721

HMS Londonille tilattiin 23. syyskuuta 1718 Chathamin telakalta korjaus, joka muutettiin 5. joulukuuta modernisoinniksi ja siten uudelleen rakentamiseksi. Aluksen vastaavana mestarina toimi Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1721.
Aluksen aseistus koostui korjaustyön päätyttyä ala- ja keskikasille sijoitetuista 56 kpl:n 42-naulaisesta, yläkannen 28 kpl:n 12-naulaisesta sekä puoli- ja etukansille sijoitetuista 16 kpl:n 6-naulaisesta tykistä. Laivan miehistöksi tarvittiin 780 miestä.

Loppupalvelus

HMS Londonia ei otettu palveluskäyttöön, vaan se sijoitettiin suoraan reserviin. Aluksesta tehtiin vuonna 1746 kirkkolaiva, ja se myytiin amiraliteetin 29. heinäkuuta 1747 tehdyllä päätöksellä romutettavaksi. Aluksen romuttaminen päättyi lokakuussa 1747 Chathamissa.
Lindaliini

Lindaliini AS eli Linda Line oli virolainen vuosina 1997–2017 toiminut varustamo, joka liikennöi nopeakulkuisilla katamaraaneillaan Helsingin ja Tallinnan sekä Tallinnan ja Aegnan välillä.
Linda Line liikennöi Helsingin Eteläsataman Makasiiniterminaalista Tallinnaan Linnasataman terminaaliin. Matka-aika molemmilla katamaraaneilla oli 1 tunti ja 30 minuuttia . 
Keskiviikkona 23. toukokuuta 2018 Harjun maakunnan tuomioistuin asetti konkurssiin Linda Line Shipping OÜ:n, joka oli nopeita katamaraanialuksia operoivan Lindaliini AS:n emoyhtiö. Yhtiö liikennöi nopeita katamaraanialuksiaan Tallinna-Helsinki -reitillä marraskuuhun 2017 saakka. 
Konkurssista huolimatta Linda Linen toimitusjohtaja Enn Rohula kertoo yhtiön aikovan jatkaa kesäkuun lopulta 2018 laivaliikennöintiä Helsingin ja Tallinnan välillä uudella 600 matkustajan ja 100 auton aluksella.
La Femme de mon pote

Juoni

Viviane Arthaud (Isabelle Huppert) on viehättävä pariisitar, joka etsii jotain hauskanpitoa lomallaan Courchevelin talviurheilukeskuksessa. Hän aloittaa suhteen hyvännäköisen Pascal Saulnier -nimisen urheiluvaatemyyjän (Thierry Lhermitte) kanssa, mutta samaan aikaan Viviane on lumoutunut myös yökerhon tiskijukasta, Mickystä (Coluche). Pian selviää, että Pascal ja Micky ovat keskenään parhaita ystäviä, jotka molemmat rakastuvat Vivianeen.

Tuotanto

La Femme de mon pote kuvattiin Courchevelin talviurheilukeskuksessa, joka sijaitsee Saint-Bon-Tarentaisen kunnassa Savoiessa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Sara Films ja Renn Productions.

Julkaisu

La Femme de mon pote sai ensi-iltansa Ranskassa 31. elokuuta 1983 ja oli AMLF:n teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 1 485 746 katsojaa.
La Femme de mon pote julkaistiin Ranskassa DVD:lle 10. syyskuuta 2003.
Luandan maakunta

Luandan maakunta on maakunta Angolassa. Sen pinta-ala on 18 835 neliökilometriä. Maakunnan asukasluku vuonna 2014 on noin 6,5 miljoonaa. Luandan maakunnan pääkaupunki on Luanda, joka on myös koko Angolan pääkaupunki.
Maakunta sijaitsee Angolan läntisissä osissa ja Atlantin valtameren rannikolla.
Lasse Elo

Lasse Rikhard Elo (7. helmikuuta 1903 Rauma – 26. joulukuuta 1992 Nurmijärvi) oli suomalainen lavastaja. Hän oli huomattavimpia modernismin edustajia suomalaisessa lavastustaiteessa 1930- ja 1940-luvulla.
Lasse Elon vanhemmat olivat rautatieläinen Verner Rickard Elo ja Aurora Aleksandra  Seton. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1926–1932 oli Aili Matilda Juntunen ja toinen vuodesta 1938 Anna Rantanen. Elo kävi seitsemän luokkaa yhteiskoulua ja teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Neuvostoliittoon 1930-luvulla. Modernismin vaikutus alkoi näkyä suomalaisessa lavastustaiteessa juuri 1930-luvulla, jolloin erilaisia viitteellisiä keinoja käyttämällä irrottauduttiin realistisesta lavatuskäytännöstä. Elo kuului uuden näyttämönäkemyksen pioneereihin, ja hänen lavastuksensa olivat usein vahvasti pelkistettyjä. 
Elo työskenteli 1920-, 1930- ja 1940-luvuilla Helsingin ruotsalaisessa teatterissa ja Helsingin Kansanteatterissa ja vuodesta 1948 Tampereen työväenteatterissa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Hella Wuolijoen Niskavuori-sarjan kantaesitysten lavastukset, jotka yhdessä Eino Salmelaisen ohjausten kanssa ovat voimakkaasti vaikuttaneet myös näytelmien myöhempiin esityksiin. 
Elo myös julkaisi näytelmäsuomennoksia.
Rodrigo Moreno

Seurajoukkueura

Rodrigo siirtyi vuonna 2009 Celta Vigon junioriakatemiasta Real Madridin junioreihin, jossa hän teki nopeaa nousua ja pääsi lopulta seuran reservijoukkueeseen saman kauden 2009–2010 aikana. 
31. heinäkuuta 2010 Rodrigo teki viisivuotisen sopimuksen portugalilaisseura Benfican kanssa. Hänestä maksettiin arvioiden mukaan noin kuuden miljoonan euron siirtokorvaus. Real Madridilla oli takaisinosto-oikeus ensimmäisten kahden kauden aikana 12 miljoonalla eurolla. 31. elokuuta 2010 hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella englantilaisseura Boltoniin.
Nikolai Maškevitš

Nikolai Akimovitš Maškevitš (1874–?) oli venäläinen tutkintatuomari, joka johti vuosina 1916–1917 Suomen jääkäriliikkeeseen kohdistunutta viranomaistutkintaa.
Maškevitš valmistui vuonna 1897 Novorossijskin yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 1910–1917 Pietarin oikeuspiirin tutkintatuomarina ja sai valtioneuvoksen arvonimen. Hän oli virkansa puolesta yhtenä tutkijana maailmanlaajuista huomiota herättäneessä niin sanotussa Beilisin jutussa, jossa juutalaista Mendel Beilisiä syytettiin kyseenalaisten aihetodisteiden perusteella koulupojan sieppauksesta ja rituaalimurhasta. Maškevitš nimitettiin päätutkijaksi, kun Beilisin tapausta alettiin selvittää toiseen kertaan syksyllä 1912. Kuulustelujen ohella hän yritti selvittää juttua muun muassa kemiallisten tutkimusten avulla. Tutkimusten puolueellisuudesta huolimatta oikeus totesi lopulta Beilisin syyttömäksi.
Kun Suomessa jo pitemmän aikaa jatkunut jääkärivärväys paljastui venäläisille viranomaisille ja nämä käsittivät jutun laajuuden talvella 1915–1916, Suomen santarmihallituksen päällikkö Aleksandr Jeremin pyysi tammikuussa 1916 jutun tutkinnan keskittämistä yksiin käsiin. Venäjän oikeusministeri Aleksandr Hvostovin suosituksesta tutkinnan johto annettiin Maškevitšille, joka saapui Suomeen helmikuun alussa 1916. Kaikki Suomen viranomaiset määrättiin avustamaan häntä. Useiden suomalaisten kalterijääkärien muistelmissa kuulusteluja Špalernajan tutkintavankilassa johtanut Maškevitš esitettiin pelottavana ja joskus lähes paholaismaisena hahmona, mutta hänen taitavuutensa jääkärisalaliiton selvittämisessä ja pätevyytensä laintuntijana on myöhemmin saanut suomalaisilta myös tunnustusta. Vangittujen jääkärivärvärien oikeudenkäynnit alkoivat joulukuussa 1916 ja päätodistusaineistona olivat Maškevitšin keräämät tiedot ja tunnustukset. Prosessi keskeytyi vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen seurauksena, kun väkijoukko vapautti Špalernajan vangit ja tuhosi pääosan asiakirjoista.
Kirjailija Aleksandr Solženitsynin väitteen mukaan Maškevitš olisi pakotettu eroamaan pian helmikuun vallankumouksen jälkeen samalla kun useita muitakin Beilisin oikeudenkäyntiin liittyneitä antisemitisteinä pidettyjä korkeita virkamiehiä syrjäytettiin ja vangittiin. Maškevitšin vaiheista vallankumouksen jälkeen ei ole tietoja, mutta suomalaisten keskuudessa liikkuneiden huhujen mukaan hän olisi paennut ulkomaille, mahdollisesti Ranskaan.
Lemmonklidemia

Ulkonäkö ja koko

Lemmonklidemia on tiheäkasvuinen pensas, joka kasvaa 50 cm – 3 m korkeaksi. Kovassa valossa se jää matalammaksi kuin metsän aluskasvillisuutena. Soikeat lehdet sijaitsevat pareittain. Valkoiset kukat puhkeavat terttuina lehtihankoihin ja oksien päihin. Lehtien suonet jäävät kuopalle, mikä luo niihin tunnusomaisen tikkitäkkimäisen ulkonäön.
Askalafos

Askalafos (m.kreik. Ασκάλαφος) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri mieshahmon nimi.

Areen poika

Askalafos, Areen ja Astyokhen poika, oli Orkhomenoksen kuningas ja Ialmenoksen kaksoisveli. Hyginus tosin mainitsee kerran hänen olleen argoslaisen Lykoksen poika. Veljensä kanssa hän johti minyanilaiset Troijan sotaan 30 aluksen voimin. Sodassa hän sai surmansa Deifoboksen keihäästä, mikä sai hänen isänsä raivon partaalle.
Askalafos mainitaan yhtenä Helenan kosijoista ja myös argonauttina.

Akheron poika

Askalafos oli Akheronin ja joko Orfnen tai Gorgyran poika. Kun Persefone oli saanut Haadekselta luvan palata maan päälle sillä ehdolla, ettei tämä söisi siellä mitään, Askalafos väitti Persefonen syöneen matkallaan granaattiomenan. Demeter rankaisi Askalafosta laittamalla suunnattoman kiven tämän päälle, mutta kun Herakles myöhemmin vieritti kiven pois, muutti Demeter tämän pöllöksi – toisen variaation mukaan Persefone teki tämän itse.
Rikaste

Rautamalmirikaste

Useimmiten rikasteella tarkoitetaan rautamalmirikastetta; sitä valmistetaan kaivoksissa, koska rauta louhitaan kalliosta ja malmin mukana tulee runsaasti sivukiveä, joka on siirtokuljetuksessa turhaa painoa ja joka on yhtä kaikki poistettava ennen jalostusta. 
Malmilohkareet, joita kaivostyöllä on irrotettu, kuljetetaan kaivosvaunuilla murskainkuilulle; se on parikymmentä metriä syvä kuilu, johon on sijoitettu allekkain kymmenkunta leukamurskainta, jotka pilkkovat isot lohkareet lopulta noin kymmenen sentin läpimittaisiksi. Nämä kappaleet putoavat hihnakuljettimelle, joka vie ne edelleen varsinaiseen murskaukseen; seuraavaksi malmi menee useammankin erikokoisen myllyn läpi veteen sekoitettuna, kunnes seos on jauhautunut karkeasyiseksi liejuksi, pulpiksi. Tämä aine pumpataan rikastamoon; siellä seos juoksutetaan sähkömagneettisten pyörivien lieriöiden yli, jolloin puhdas rautamalmi jää magneettikenttään ja sivukivi virtaa veden mukana pois. Sivukiviliuos menee nyt toiseen rikastamoon, jossa siitä erotetaan mahdolliset muut mineraalit vaahdotuksella ja muin keinoin. Loppu menee erityiskaatopaikalle. 
Tätä rikastusjätettä käytettiin joskus kasuunien täyteaineena.
Määräajoin prosessi pysäytetään, sähkömagneetit suljetaan jolloin rautarikaste voidaan huuhtoa irti niistä; seos menee kuivaamoon ja sitten se onkin jo valmista lastattavaksi kuljetukseen; joskus harvoin rikaste jalostetaan paikan päällä; aine on sintrattava eli muutettava kappalemuotoon, ennen kuin se voidaan syöttää masuuniin. Tällaisia kappaleita sanotaan rautamalmipelleteiksi; mm. venäläiset suosivat tätä käytäntöä eli esimerkiksi Vartiuksesta Raaheen rautateitse tuotava rikaste on juuri pellettimuodossa. 
Koverhariin tuotiin rikaste sen sijaan jauhemuodossa ja se sintrattiin tehtaan omassa sintrauslaitoksessa.

Muita rikasteita

Pulpiksi jauhaminen veden seassa on oikeastaan tärkein yhteinen menetelmä eri rikastuksissa: kupari, sinkki ja eräät muut metallit rikastettiin kauan niin sanotulla vaahdotuksella ja kulta ja hopea taas elohopean ja syanidin avulla.
Coman galaksijoukko

Coman galaksijoukko on yli tuhannen galaksin muodostama joukko, joka sijaitsee Bereniken hiusten tähdistössä 321 miljoonan valovuoden päässä Maasta. Coman galaksijoukko ja Leijonan galaksijoukko ovat Coman superjoukon suurimmat galaksijoukot.
Joukon galaksit ovat lähinnä elliptisiä ja linssimäisiä galakseja. Lisäksi klusteri sisältää joitakin kierteisgalakseja, jotka ovat muita galakseja nuorempia ja sijaitsevat pääasiassa joukon reunamilla. Uskotaan, että yli 90 % galaksijoukon massasta koostuu pimeästä aineesta, mutta pimeän aineen jakautuminen joukon sisällä tunnetaan huonosti.