google/wiki40b huggingface dataset:
Laura Ruohonen

Ura

Ruohonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981, dramaturgiksi vuonna 1987 ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997. Ennen opintojaan Teatterikorkeakoulussa hän opiskeli Helsingin yliopistossa biologiaa ja kirjallisuutta vuosina 1981–1983. Lisäksi hän on opiskellut Texasin yliopistossa ja Los Angelesin American Film Institutetissa elokuva- ja televisiokäsikirjoittamista.
Ruohonen työskenteli Yleisradion Radioteatterin ohjaaja-dramaturgina vuosina 1990–1997, minkä jälkeen hän on ollut vapaa kirjailija ja ohjaaja. Näytelmien lisäksi Ruohonen on kirjoittanut ja ohjannut kuunnelmia sekä tehnyt televisio- ja elokuvakäsikirjoituksia, joista kenties tunnetuin on yhdessä Kaisa Rastimon kanssa tehty elokuva Suolaista ja makeaa (1995). Ruohonen on myös julkaissut kuvittaja Erika Kallasmaan kanssa lasten runokuvakirjat Allakka pullakka (2004) ja Yökyöpelit (2008). Kirjoista sovitettiin suosittu lastennäytelmä ja tv-sarja. Kolmas Kallasmaan kuvittama runokuvakirja Tippukivitapaus ilmestyi 2017.
Ruohosen näytelmiä on käännetty kymmenelle kielelle ja esitetty myös ulkomailla. Muun muassa Lontoon Royal National Theatre tilasi ja esitti vuonna 2003 näytelmän Saari kaukana täältä, jonka toteutti myös 15 nuorisoteatteria eri puolilla Isoa-Britanniaa. Suomessa Ruohosen näytelmiä on esitetty muun muassa Teatteri Jurkassa ja Kansallisteatterissa.
Ruohonen on saanut lukuisia kotimaisia ja ulkomaisia palkintoja. Vuonna 1989 hän sai Sokeain kuunnelmapalkinnon ja vuonna 1999 Koura-palkinnon. Vuonna 2010 Ruohonen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Ruohosen puoliso on filosofi Thomas Wallgren. Ohjaaja Linda Wallgren on hänen tyttärensä.
Vismuttihohde

Vismuttihohde (Bi₂S₃) eli vismutiniitti on kidejärjestelmältään ortorombinen. Kiteet ovat yleensä joko pylväsmäisiä tai neulasmaisia. Vismuttihohteen väri on valkeasta lyijynharmaaseen, hapettunut pinta on kirjava. Viiru on harmaa ja sillä on metallikiilto. Kovuus on 2-2,5 Mohsin asteikollaja ominaispaino on 6,4 - 7,1 g/cm³.
Vismuttihohde on tärkeä vismuttimalmimineraali. Vismuttihohde esiintyy hydrotermisessä ympäristössä. Sitä esiintyy muun muassa Boliviasta ja Ruotsista.
Uhma (elokuva)

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä Uhman näkökulma on mielenkiintoinen: juutalaisvainojen uhrit esitetään elokuvissa useimmiten passiivisina ja alistuneina marttyyreina, mutta tällä kertaa tarkastellaan sotilaallista juutalaisyhteisöä, joka saksalaisten saartamana asettuu neuvostopartisaanien kera aseelliseen vastarintaan. Maskulan mielestä Zwick kuitenkin latistaa mielenkiintoisen asetelman ”hampaattomaksi tusinaseikkailuksi”, kuten hän teki myös Yhdysvaltojen sisällissodasta kertovassa elokuvassa Glory (1989): ”Vanhakantaisena taivasteluna Uhma on pönäkkä toimintafilmi luonnon armoilla kyyhöttävistä selviytyjistä. Puisevat roolihahmot, jahkaileva käsikirjoitus ja tarinan laimeat lataukset rasittavat muutenkin pitkäveteistä korpivaellusta.”
Jacob Tullin Thams

Jacob Tullin Thams (7. huhtikuuta 1898 Oslo – 27. heinäkuuta 1954 Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä ja purjehtija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Ensimmäisissä olympialaisten talvikisoissa Chamonix'ssa 1924 mäkihyppykilpailuun osallistui 27 osanottajaa. Kisassa neljä norjalaishyppääjää sijoittui viiden parhaan joukkoon. Thams voitti kultaa niukalla erolla maanmieheensä Narve Bonnaan. Kaksi vuotta myöhemmin Lahden MM-kisoissa mäkihyppy päättyi norjalaisten neloisvoittoon, ja Thams voitti kultaa niukalla erolla maanmieheensä Otto Aaseniin.
Sankt Moritzin kisoihin 1928 Thams matkusti puolustamaan olympiakultaansa. Sveitsiläiset laittoivat kuitenkin hyppylavan niin ylös, että se antoi etulyöntiaseman keskinkertaisille hyppääjille ja syrji parempia, pitemmälle lentäviä hyppääjiä. Kilpailussa Thams oli ensimmäisen hyppykierroksen jälkeen viidentenä. Toisella hypyllään hän lensi alastulorinteen yli tasaiselle uusiin maailmanennätyslukemiin, 73 metriin, mutta kaatui ja putosi tyylipisteiden takia sijalle 28.
Berliinin kesäolympialaisissa 1936 Thams kilpaili purjehduksen kahdeksan metrin luokassa norjalaisen Silja-veneen miehistössä, joka saavutti kilpailussa hopeaa. Tämän mitalin myötä Thams on eräs niistä harvoista henkilöistä, jotka ovat kyenneet saavuttamaan olympiamitalin sekä kesä- että talvikisoissa.
Matti Dahlberg

Matti Aleksander Dahlberg (19. toukokuuta 1929 Kurkijoki – 31. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja järjestäjä.
Dahlberg tuli Suomen Television yleismieheksi tullimiehen tehtävistä 1960-luvun alussa. Hänestä tehtiin pian järjestäjä, joita tehtäviä hän hoiti sittemmin Helsingin Kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa ja pisimpään vuosina 1974–1994 Suomen Kansallisteatterissa. Jokaisessa näistä hän myös näytteli pieniä sivuosia. Hänet on nähty myös Ylioppilasteatterissa, Teatteri Hevosenkengässä ja Aleksanterin teatterissa.
Dahlberg näytteli ja toimi järjestäjänä 1950-luvulta alkaen noin kymmenessä kotimaisessa elokuvassa. Hän oli mukana muun muassa kolmessa Pekka & Pätkä -elokuvassa sekä Spede-elokuvissa Pähkähullu Suomi (1967) ja Liian iso keikka (1986).
Dahlbergin viimeinen elokuvarooli oli isän osa Jan Troellin elokuvassa Capitano, Il (1991). Dahlberg jäi eläkkeelle Kansallisteatterista 1994 ja kuoli 74-vuotiaana 2003.
Espanjanmaksaruoho

Ulkonäkö ja koko

Espanjanmaksaruoho kasvaa 7–15 senttimetriä korkeaksi ja haaroo runsaasti tyveltä alkaen. Lehdet ovat melko litteitä ja sinivihreitä. Espanjanmaksaruoho kukkii kesä–heinäkuussa. Kukinnon viuhko on toispuolinen ja runsaskukkainen. Teriöt ovat valkoisia ja kuusilehtisiä.

Kasvupaikka, elinympäristö ja levinneisyys

Espanjanmaksaruohoa sietää paahtavaa auringonpaistetta ja kestää kuivuutta. Sitä käytetään koristekasvina ja tavataan viljelykarkulaisena Etelä-Suomessa.
Ramismi

Ramismi on Petrus Ramuksesta nimensä saanut 1500-luvulla kehittynyt filosofian ja erityisesti logiikan koulukunta, joka sai alkunsa Ramuksen kriittisistä kommenteista skolastista aristoteelista logiikkaa, dialektiikkaa ja muuta filosofiaa kohtaan. Ramismi oli eräänlainen sekoitus skolastiikkaa ja humanismia, ja siinä on tiettyjä yhtäläisyyksiä kartesiolaisuuteen. Ramuksen lisäksi ramismia edusti muun muassa Johannes Althusius.

Vaikutus

Ramismi vaikutti jonkin aikaa 1500- ja 1600-luvuilla ja sai kannatusta ennen kaikkea protestanttisissa maissa, kuten Saksassa ja Pohjoismaisissa yliopistoissa. Ramismilla oli vahva asema muun muassa Uppsalan yliopistossa, koska piispat Laurentius Paulinus Gothus ja Olaus Martini olivat sen kannattajia. Turun akatemiassa ramismia kannatti muun muassa logiikan opetuksen uranuurtaja Nicolaus Nycopensis. 1600-luvulla ramismista palattiin kuitenkin vähitellen takaisin aristoteeliseen logiikkaan.
Ramus painotti matematiikkaa esitystavan selkeyden vuoksi. Tällä oli myöhemmin suuri vaikutus Gottfried Leibniziin. Jacopo Zabarella kritisoi ramismia. Hänen lisäkseen aristotelista vastapuolta edustivat ramismin aikana muun muassa Johannes Casus, Jacobus Cheyneus, Daniel Cramer, Theophilus Golius, Antonius Ruvius ja Johannes Magirus.
Terror (1896)

Palvelus

Yhdysvaltain ja Espanjan välisten jännitteiden kasvaessa alkuvuodesta 1898 alus oli vara-amiraali Pascual Cervera y Topeten johtamassa Espanjan 1. laivueessa, joka määrättiin São Vicenteen Portugalin hallinnoimalle Cape Verdelle. Furor, Plutón ja Terror saattoivat Cerveran lippulaivaa Infanta María Teresaa sekä Cristóbal Colónia Cadizista 8. huhtikuuta 1898. Osasto saapui São Vicenteen 14. huhtikuuta. Matkan aikana aluksilla oli havaittu mekaanisia vikoja ja ne olivat kuluttaneet odottamattoman paljon hiiltä. Laivueeseen liittyi vielä kaksi panssariristeilijää Vizcaya ja Almirante Oquendo.
Sodanjulistuksen jälkeen puolueettoman Portugalin viranomaiset ilmoittivat São Vicentessä olevalle osastolle, että sen tulisi poistua satamasta 24 tunnin kuluessa. Furor lähti laivueen mukana merelle 29. huhtikuuta  suunnaten San Juaniin Puerto Ricoon. Jatkuvien mekaanisten vikojen ja vähäisten hiilivarastojen vuoksi osaston raskaammat alukset hinasivat Furoria ja muita hävittäjiä ajoittain. Laivue saapui 10. toukokuuta Martiniquelle.
Laivueen jäädessä kansainväliselle merialueelle Furor ja Terror ajoivat Fort de Franceen pyytämään hiilitäydennystä, mutta puolueettomana pysyttelevän Ranskan viranomaiset eivät luovuttaneet aluksille hiiltä. Lisäksi Yhdysvaltain laivaston apuristeilijä USS Harvard lähti juuri satamasta ja Ranskan viranomaiset kielsivät hävittäjiä poistumasta ennen kuin 48 tuntia myöhemmin. Terrorin moottorivika esti merellelähdön.
Aluksen moottorit saatiin toimimaan ja se lähti San Juaniin Puerto Ricoon, jonne alus saapui 17. toukokuuta. Yhdysvaltain laivasto saarsi San Juanin 18. kesäkuuta. Espanjan laivaston risteilijä Isabel II, tykkivene General Goncha ja Terror lähtivät 22. kesäkuuta merelle testatakseen sulkua, mikä aloitti toisen San Juanin taistelun. Yhdysvaltain laivaston apuristeilijä USS St. Paul lähestyi espanjalaisia, mistä seurasi lyhyt tulitaistelua, mistä espanjalaiset nopeasti irtautuivat. Isabel II ja General Goncha saavuttivat vain 10 solmun nopeuden, joten Terrorin tuli suojata niiden vetäytyminen. Terror teki torpedohyökkäyksen, jolloin St. Paulin ampuma kranaatti osui alukseen surmaten kaksi miehistönjäsentä ja tehden reiän aluksen kylkeen. Pahoin vaurioitunut hävittäjä vetäytyi ja se ajettiin matalikolle uppoamisen estämiseksi.
Sodan lopun alus oli korjattavana San Juanissa. Korjaukset saatiin päätökseen vasta kuukausi sotatoimien päättymisen jälkeen 14. syyskuuta, minkä jälkeen alus lähti paluumatkalle Espanjaan.
Vuonna 1920 alus muutettiin miinalaivaksi ja se romutettiin vuonna 1924.
Anton Lilius

Anton Lilius (16. kesäkuuta 1822 Vesilahti – 4. joulukuuta 1893 Saarijärvi) oli suomalainen Lilius-sukuun kuulunut pappi ja valtiopäivämies.
Liliuksen vanhemmat olivat varatuomari Anton Garbriel Lilius ja Maria Katarina Cajalén. Hän valmistui papiksi 1844 ja toimi ensin apulaisena useissa eri seurakunnissa, kunnes tuli kappalaiseksi Hattulaan 1858 ja Saarijärvelle 1867. Lilius toimi papiston edustajana yhteensä neljillä eri valtiopäivillä 1872-1885. Ensin mainittuna vuonna hän teki onnistuneen esityksen samanlaisen perintö- ja naimaosuuden myöntämisestä niin naiselle kuin miehellekin.
Lilius julkaisi 1851-1855 kuukausilehteä Kristillinen Huvittaja eli Totiseen Jumalisuuteen kehoittavia kirjoituksia ja kertoelmia. Hän myös suomensi Hübnerin teoksen Bibliallinen historia (1850) sekä Martin Lutherin Huonepostillan (1878).
Liliuksen puoliso vuodesta 1848 oli Amanda Sofia Perdén (k. 1924). Kansanperinteen kerääjä Lilli Rainio (1861–1945) ja lääkäri, lähetystyöntekijä Selma Rainio (1873-1939) olivat heidän tyttäriään.
Opportunismi

Opportunismi merkitsee kulloistakin tilannetta hyväksi käyttävää, vallitsevia oloja myötäilevää asennoitumista tai niiden hyväksikäyttöä moraalisista näkökohdista välittämättä.
Työväenliikkeessä opportunismilla on tarkoitettu porvarillisen yhteiskunnan pelisääntöihin mukautumista tai teoreettisten virtausten sokeaa seuraamista, joskin kommunistit ovat lanseeranneet käsitteet vasemmisto- ja oikeisto-opportunismi.
Leo Ruuskanen

Leo Ruuskanen on taiteilijanimimerkki, jonka takana on Elonkorjaajat-taiteilijaryhmän taiteilijoita ystävineen. Ensimmäinen Ruuskasen nimellä pidetty näyttely oli 1973 Galleria Halvoissa Huveissa. Hän osallistui myös Helsingin Taiteilijaseuran näyttelyyn, Valtion taidekilpailuun ja Nuorten näyttelyyn ja osallistui Elonkorjaajien yhteisnäyttelyihin. Hänelle on luotu persoona, jonka syntymävuosi on 1946.
Teokset maalattiin hyvin nopeasti Olli Lyytikäisen työhuoneella yhteisen ideoinnin pohjalta. Aloittaja loi oman näkemyksen, jota seuraavat sitten jatkoivat. 25 valmistuneesta teoksesta 21 asetettiin näytteille.
Ryhmän idea oli tehdä Ruuskasen kautta sellaista taidetta, jota he eivät muuten tekisi.
Taustalla ovat olleet ainakin seuraavat taiteilijat: Peter Widen, Philip von Knorring, Carl-Erik Ström, Ilkka-Juhani Takalo-Eskola, Olli Lyytikäinen, Janne Vainio, Antero Kare ja Tuomo Vartiainen.
Nimimerkin töitä on esillä Salon taidemuseo Veturitallissa näyttelyssä Olli Lyytikäinen ja Elonkorjaajat 28. syyskuuta 2014 asti.
Giri Granlund

Ingrid Hjördis (Giri) Granlund (18. marraskuuta 1894 Porvoo – 24. maaliskuuta 1932) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Pennskaftet.
Granlundin vanhemmat olivat kamarineuvos John Isidor Granlund ja Elna Elise Bade.
Granlund oli naimisissa vuodesta 1920 Hufvudstadsbladetin toimittajan Gustaf Johanssonin (nimimerkki Jumbo) kanssa.
Kari Stadigh

Kari Henrik Stadigh (s. 5. joulukuuta 1955 Helsinki) on Sammon konsernijohtaja vuodesta 2009. Hän jää eläkkeelle vuoden 2019 lopussa, jolloin ruotsalainen Torbjörn Magnusson aloittaa Sammon konsernijohtajana.

Ura

Stadigh valmistui ylioppilaaksi vuonna 1974, diplomi-insinööriksi vuonna 1979 Teknillisestä korkeakoulusta ja diplomiekonomiksi vuonna 1980 Svenska handelshögskolanista.
Stadigh on työskennellyt markkinointipäällikkönä ja -johtajana (1978–1985) Sanoma Oyj:ssä ja toimitusjohtajana J-P Finance Oy:ssä (1985–1991), Jaakko Pöyry Oy:ssä (1991–1996), henkivakuutusyhtiö Novassa (1996–1998) ja Henki-Sammossa (1999–2001). Vuodesta 1999 hän on ollut Sampo-konsernin johtoryhmän jäsen ja toimi vuosina 2001–2009 konsernijohtajan varamiehenä. Vuonna 2009 hänestä tuli konsernijohtaja.
Stadighilla on useita luottamustoimia. Hän on muun muassa Nokian ja Waypoint Group Holdingsin hallituksen jäsen.
Vuonna 2014 Stadighille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkki.

Yksityiselämä

Stadighin isä oli Suomen Yhdyspankin pitkäaikainen varatoimitusjohtaja Erik Stadigh.
Tomi Pallassalo

Maajoukkue

Pallassalo pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007.
Suurin yhteinen tekijä

Algebrallinen määritelmä

Algebrallisessa mielessä kokonaislukujen  suurimmalla yhteisellä tekijällä tarkoitetaan näiden lukujen virittämän kokonaislukujen renkaan ideaalin virittäjää.
Jos luvut  ovat kaikki nollia, niiden virittämä ideaali koostuu pelkästään luvusta .
Kokonaislukujen rengas  on kommutatiivinen eli vaihdannainen rengas. Lisäksi se on kokonaisalue, toisin sanoen siinä ei ole nollasta eroavia nollanjakajia, ja edelleen niin sanottu pääideaalialue, toisin sanoen sen jokainen ideaali on yhden alkion virittämä.
Väite, että jokainen kokonaislukujen renkaan  äärellisesti viritetty ideaali on yhden alkion virittämä, voidaan todistaa seuraavasti:
Olkoon  kaikilla  kokonaislukujen  virittämä renkaan  ideaali. Olkoon  tämän ideaalin pienin positiivinen alkio ja .
Helposti todetaan, että jokainen :n monikerta sisältyy ideaaliin .
Olkoon toisaalta  ideaalin  mielivaltainen alkio ja , jossa .
Tällöin .
Siis  kuuluu ideaaliin . Jos  on suurempi kuin nolla, saadaan ristiriita luvun  valinnan kanssa. Siis välttämättä jokainen ideaalin  alkio on luvun  monikerta.
Toisin sanoen lukujen  virittämä ideaali on sama, kuin ko. ideaalin pienimmän positiivisen alkion  virittämä ideaali. Tätä lukua  kutsutaan lukujen  suurimmaksi yhteiseksi tekijäksi.

Yksinkertainen käytännön esimerkki

Olkoon tehtävänä peittää suorakaiteen muotoisen huoneen, jonka leveys a ja pituus b ovat kokonaislukuja, lattia mahdollisimman suurilla keskenään samankokoisilla neliön muotoisilla laatoilla. Miten laatan sivun pituus c on valittava?
Ratkaisun antaa lukujen a ja b suurin yhteinen tekijä suoraan. Siis valitaan c=syt(a,b).
Kalmarinsalmi

Kalmarinsalmi (ruots. Kalmarsund) on salmi manner-Ruotsin Smålandin maakunnan ja Öölannin saaren välillä Itämeressä. Pienin etäisyys Öölannin ja mantereen välillä on noin kolme kilometriä. Salmen ylittää noin kuuden kilometrin pituinen, vuonna 1972 avattu Öölannin silta. Salmessa sijaitsee myös kansallispuisto Blå Jungfrun.
Ruotsin kuninkaan 1500-luvulla antaman määräyksen mukaan Kalmarinsalmi on raja, jonka eteläpuolella Clupea harengus -kala on silli ja pohjoispuolella silakka.
Ingen (yhtye)

Julkaisut

Yhtyeen koko tuotanto koostuu käytännössä internet-julkaisuista, vaikka ensimmäisestä albumista ja toisesta EP:sta onkin olemassa joitakin fyysisiä kappaleita.
Furmanov

Furmanov (ven. Фу́рманов) on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ivanovon ja Nerehtan välisen rautatien varrella (Furmanovin asema) 33 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Kaupunki on Furmanovin piirin keskus. Asukkaita on 37 600 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1918 useista tehdastaajamista ja 1620-luvulta lähtien tunnetusta Sereda-Upinon kylästä muodostettiin Seredan kaupunki. Vuonna 1941 se sai nimen Furmanov paikkakunnalla syntyneen kirjailija Dmitri Furmanovin mukaan. Kaupungissa on lähinnä tekstiiliteollisuutta.
Land’s End

Land’s End (korniksi Penn an Wlas tai Pedn an Wlas) on manner-Englannin läntisin kohta. Se on Cornwallin suosituimpia ulkoilmanähtävyyksiä ja siellä on lukuisia museoita ja matkamuistoliikkeitä.
Land’s Endin rantakalliot ovat valtakunnallisesti merkittäviä. Kalliot ja menneen kaivostoiminnan jäänteet muodostavat harvinaisille jäkälille sopivan elinympäristön. Niemimaalla kasvaa runsaasti kanervaa, kellokanervaa, 
harmaakellokanervaa (Erica cinerea) ja erästä piikkihernelajia (Ulex gallii). Harvinaisia alueelta löydettyjä kasveja ovat kaunosappi (Centaurium scilloides), kevätnurmikka (Poa infirma), kankeakarvamaite (Lotus subbiflorus) ja keltatahmayrtti (Parentucellia viscosa).
Land's End on toinen päätepiste kun kuvataan matkan maksimia Britanniassa.
E. J. Manuel

Pelaajaura

Floridan osavaltionyliopistossa yliopistojalkapalloa ennen ammattilaisuraansa pelannut Manuel oli Buffalo Billsin ensimmäisen kierroksen varaus vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuudessa. 
Ennen varaustilaisuutta Manuelia verrattiin Josh Freemaniin ja häntä pidettiin yhtenä parhaista varaustilaisuuden pelinrakentajista. Häntä kuitenkin arvosteltiin alahtelevista tuloksista yliopistopeleissä. Buffalon päätö varata oli yllätys koska muun muassa Matt Barkley ja Geno Smith olivat vielä varaamatta. Kesäkuussa 2013 Manuel teki neljän vuoden noin 9 miljoonan arvoisen sopimuksen.
Vuonna 2017 Manuel teki yksivuotisen sopimuksen Oakland Raidersin kanssa.
Ranskan 3. panssaridivisioona (1940)

Perustaminen

Yhtymä perustettiin 20. maaliskuuta 1940 Chatoussa. Siihen kuului perustettaessa puoliprikaati Renault Char B1 ja puoliprikaati Hotchkiss H-39 panssarivaunuja. Näiden lisäksi siihen kuului motorisoitu jalkaväkipataljoona, tykistörykmentti sekä kuljetus- ja huoltokomppania.

Palvelus

Ranskan XXI armeijakunnan komentaja kenraali Flavigny antoi määräyksen tuhota saksalaisten sillanpää Sedanissa. Tehtävään määrättiin 3. panssaridivisioona, 5. kevyt mekanisoitu divisioona ja 3. motorisoitu jalkaväkidivisioona. Käskyjen toteuttamiseen liittyvät viiveet ja heikot viestiyhteydet estivät koordinoidun hyökkäyksen. Lisäksi armeijakunnan komentaja muutti käskynsä puolustukseen ryhmittymiseksi hieman ennen käskettyä hyökkäyshetkeä. Panssaridivisioonan joukot muuttuivat 14.-15. toukokuuta jalkaväen tukiryhmäksi eikä se kyennyt hyödyntämään liikkuvuuttaan ja tulivoimaansa. Hyökkäävät saksalaiset tuhosivat divisioonan vaunun kerrallaan.
Ranskan antauduttua divisioona lakkautettiin virallisesti 22. kesäkuuta 1940.
Leonard Slatkin

Leonard Edward Slatkin (s. 1. syyskuuta 1944 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän on toiminut vuodesta 2008 Detroitin sinfoniaorkesterin ja vuodesta 2010 ranskalaisen Orchestre National de Lyonin musiikillisena johtajana.
Sekä isän että äidin puolelta ukrainalaista sukua oleva Slatkin varttui Los Angelesissa. Hänen isänsä oli viulisti ja kapellimestari Felix Slatkin ja äiti sellisti Eleanor Aller. Isä oli konserttimestarina 20th Century Fox-elokuvayhtiön orkesterissa, äiti soolosellistinä Warner Brothers -yhtiön orkesterissa. Vanhemmat soittivat myös kuuluisassa Hollywood String Quartetissa, ja perheen tuttavapiiriin kuului monia muusikoita ja elokuvatähtiä.
Slatkin sai stipendin opiskelemaan säveltämistä Indianan yliopistossa, mutta keskeytti opinnot yhden lukukauden jälkeen kun ei halunnut osallistua pakolliseen sotilaskoulutukseen. Isänsä varhaisen kuoleman jälkeen Leonard Slatkin tunsi itsensä vapaaksi toteuttamaan unelmaansa kapellimestarin työstä, huolimatta ujoudestaan. Hän opiskeli Aspenin musiikkijuhlien kurssilla Walter Susskindin johdolla ennen pääsyään Juilliard Schooliin, jossa hän erikoistui orkesterinjohtoon ranskalaisen Jean Morelin johdolla, opiskelutoverinaan muun muassa suomalainen Leif Segerstam. Slatkin debytoi vuonna 1966, ja vuonna 1968 Walter Susskind nimitti hänet Saint Louisin sinfoniaorkesterin avustavaksi kapellimestariksi. Vuonna 1977 Slatkin nimitettiin New Orleansin sinfoniaorkesterin musiikilliseksi neuvonantajaksi.
Slatkin johti 1970-luvun lopulla ja vuonna 1980 San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa sarjan Beethoven-festivaalikonsertteja. Hänet tunnetaan mm. Saint Louisin sinfoniaorkesterin pitkäaikaisena ylikapellimestarina 1979–1996, Yhdysvaltain kansallisorkesterin ylikapellimestarina 1996–2008 sekä BBC:n sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina 2000–2004. 
Slatkin nimettiin 2006 Nashvillen sinfoniaorkesterin kapellimestariksi. Hän toimii myös Pittsburghin sinfoniaorkesterin vierailevana kapellimestarina alkaen 2008. Hänet otettiin St. Louis Walk of Fameen 1990, ja hän oli vuonna 2003 National Medal of Artsin saaneiden joukossa. — Slatkin on vieraillut Suomessa vuosina 1980 ja 2015.
Slatkin on vuodesta 2011 ollut naimisissa säveltäjä Cindy McTeen kanssa. Tämä on hänen neljäs avioliittonsa. Kolmannen vaimonsa, sopraano Linda Hohenfeldin kanssa hänellä on poika Daniel.
Viirinlaakso

Viirinlaakso on osa Klaukkalan taajamaa Nurmijärvellä. Viirinlaakso on tuleva asuinalue Klaukkalan keskustassa, jossa sijaitsee myös Klaukkalan matkakeskus. Viirinlaakso sijaitsee vilkkaan Klaukkalantien varrella, josta kulkee päivittäin noin 16 000 autoa. Vuoden 2017 aikana aloitettiin rakentaminen kunnallistekniikalla ja matkakeskuksella. Suunnitellun Prisman, joka ei näillä näkymin ole toteutumassa, tontti on jätetty tyhjäksi.

Kerrostalot

Arkkitehtitoimisto kaavaili Luhtajoentiestä bulevardimaista katua, jonka varrella voisi olla kivijalkakauppoja yms. Korkeimpia kerrostaloja oli suunniteltu 9-kerroksisiksi, kuitenkin Nurmijärven vuokra-asunnot Oy sai rakennusluvan 10-kerroksiselle talolle. Siitä tullaan tekemään maamerkkimainen. Kerrostaloja tullaan rakentamaan 7. Kolme kerrostaloa Klaukkalantien varteen, ja neljä tulevan Luhtajoentien varteen. Klaukkalantien kerrostalojen rakennus tulee alkamaan toukokuussa 2018, ja suunniteltu valmistuminen on vuonna 2019.
Đồng Bằng Sông Hồng

Đồng Bằng Sông Hồng (Punaisen joen suisto) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu kahdeksasta maakunnasta (tinh)  ja kahdesta maakuntatason kaupungista, jotka ovat pääkaupunki Hanoi ja maan kolmanneksi suurin kaupunki Hải Phòng.  Huhtikuussa 2009 alueella oli 18 miljoonaa asukasta.  
Suistoalue on noin 120 km pitkä ja 140 km leveä. Punainen joki eli Sông Hồng tulvii säännöllisesti alueelle, jonka korkeus on tyypillisesti alle kolme metriä, moni paikoin vain noin metrin merenpinnan yläpuolelle. Tulvia on hillitty monilla kanavilla ja penkereilä.
Alue on tiheään asuttua viljavaa riisinviljelyseutua. Siellä tuotetaan puolet koko Vietnamin riisisadosta. Hallitsematon väestönkasvu,  maaperän köyhtyminen ja ajoittaiset tulvat sekä niitä pahentava metsien tuhoaminen läheisiltä kukkuloilta uhkaavat alueen ympäristöä ja elinkeinoja.
Alueella on neljä kansallispuistoa. Ba Vin kansallispuisto vuoristossa 50 km Hanoista. Cát Bàn kansallispuisto Halongin lahdella, maan vanhin suojelualue Cúc Phươngin kansallispuisto  sekä Ramsar-kohde Xuân Thủyin kansallispuisto.