google/wiki40b huggingface dataset:
MGM-52 Lance

MGM-52 Lance on telalavetilta ammuttava taktinen ydinohjus, jonka valmistaja on LTV Vought -yhtymä. Se saapui korvaamaan vanhentuneita Sergeant- ja Honest John -ohjustyyppejä, joista jälkimmäinen oli itse asiassa ohjaamaton rakettiase. MGM-52 Lance käytti M113-, M548-, M688- ja M752-tukiajoneuvoja. Palvelukseen astuminen tapahtui vuonna 1972. Lance-ohjukset poistettiin käytöstä vuonna 1992, jolloin niiden palvelusura oli kestänyt tasan kaksi vuosikymmentä. Ohjuksesta oli A-, B ja C-versiot; niistä B oli tarkoitettu merivoimien käyttöön.
M/S Viking Saga

Käyttöhistoria

M/S Viking Saga toimitettiin telakalta vuoden 1980 kesäliikenteeseen. Alus asetettiin Helsinki–Tukholma-reitille, korvaamaan saman osakasvarustamon vanhempi alus. Tässä tehtävässä Viking Linen markkinoimana Viking Saga palveli aina vuoden 1986 keväälle asti, jolloin Rederi AB Sliten M/S Olympia (nyk. M/S SPL Princess Anastasia) korvasi sen Helsinki–Tukholma-reitillä.
Aluksen poistuttua Helsinki–Tukholma-reittiliikenteestä se nimettiin uudelleen M/S Sally Albatrossiksi ja sitä käytettiin risteilyliikenteessä Itämerellä.
Alus lähti loppuvuodesta 1987 Saksaan Schichau-Seebeck Werftin telakalle saneerattavaksi. Vuoden 1988 alkupuolella M/S Sally Albatross otettiin uudistettuna takaisin risteilyliikenteeseen. Tammikuussa 1990 aluksen ollessa vuosihuollossa Finnbodan telakalla Nackassa Tukholmassa aluksella syttyi tulipalo, jonka seurauksena se tuhoutui lähes täydellisesti.
Alus hinattiin myöhemmin samana vuonna Poriin Mäntyluodon telakalle, jossa aluksen kaikki vesirajan yläpuoliset osat riisuttiin ja rungon vedenalainen osa siirrettiin Finnyardsin Rauman telakalle, jossa se käytettiin uuden Sally Albatrossin (nyk. M/S Celestyal Crystal) rakentamiseen.
Suomen museoliitto

Suomen museoliitto on museoalan keskusjärjestö, jolla on 203 yhteisöjäsentä. Ne ylläpitävät yli 300 ammattimaisesti hoidettua museokohdetta: esimerkiksi kulttuurihistoriallisia museoita, taidemuseoita ja tiedekeskuksia. 
Museoliitto valvoo museoiden etua, pitää ääntä niiden puolesta, edustaa museoita alan yhteisissä kysymyksissä ja toimii museoiden yhteistyöverkostona. Liiton toiminta jakautuu edunvalvontapalveluihin, koulutus- ja kehittämispalveluihin, viestintäpalveluihin ja tukipalveluihin. Liitto julkaisee neljästi vuodessa ilmestyvää Museo-lehteä. 
Museoliitto koordinoi erilaisia museoalan tapahtumia ja kampanjoita. Toukokuussa vietetään Museoviikkoa ja lokakuun alussa koululaisten ja opiskelijoiden Mennään museoon! -tapahtumaa. Museoliitto ja Kansainvälisen museoneuvoston ICOM:n Suomen-komitea jakavat keväisin Vuoden museo -palkinnon.
Museoliiton tavoitteena on museoiden palvelujen käytön lisääminen. Museokortti on Museoliiton perustama suomalaisten museoiden yhteisen pääsylippu, joka tuli käyttöön toukokuussa 2015.

Historia

Ajatus museoiden keskusjärjestön perustamisesta esitettiin ensimmäisen kerran jo 1880-luvulla. Suomen museoliitto perustettiin lopulta vuonna 1923 ensimmäisillä valtakunnallisilla museopäivillä Turun kaupungin historiallisen museon johtokunnan aloitteesta. Keskusjärjestön avulla haluttiin tehostaa yhteydenpitoa museoiden kesken, järjestää museoalan koulutusta ja vaikuttaa museoiden rahoituksen parantamiseen. Museoliiton merkitys ammatillisena täydennyskouluttajana korostui 1960-luvulta lähtien, kun museotyöntekijöiden määrä alkoi nopeasti kasvaa.
Jääpallon maailmancup

Jääpallon maailmancup on kansainvälinen seurajoukkueiden jääpalloturnausturnaus. Turnaus järjestetään vuosittain ennen sarjakauden alkua lokakuun viimeisellä viikolla Ruotsissa. Turnaukseen osallistuu tavallisesti joukkueita Suomesta, Norjasta, Ruotsista ja Venäjältä, mutta ajoittain myös Yhdysvalloista ja Kazakstanista. Suomesta edustusoikeuden jääpallon maailmancupiin saavat edelliskauden Bandyliigan kaksi parasta joukkuetta. Vuonna 1974 ensimmäistä kertaa järjestetyn turnauksen nimi on vaihdellut vuosien saatossa. Nykyään se tunnetaan nimellä Göransson Arena World Cup.
Myös naisten ja poikajunioreiden seurajoukkueille järjestetään omat maailmancupturnaukset. Jääpallon naisten maailmancup pelataan Edsbynissä, Ruotsissa, ja poikien turnaus, Mini World Cup, Bollnäsissä, Ruotsissa.

Historia

Ensimmäinen DAF-cupen pelattiin Ljusdalissa lokakuun lopussa 1974. Cupin järjestämisen takana oli sen aikainen Ruotsin Jääpalloliiton PR-komitean jäsen ja Ljudals BK:n valmentaja Björn Swartswe, jonka mielestä myös jääpallolla oli oltava suunnistuskilpailu Tiomilan kaltainen kauden aloittava suurtapahtuma. Sekä päivällä että yöllä käytävän suunnistuskilpailun pohjalta muovautui jääpalloturnaus, jossa otteluita pelattiin päivän lisäksi myös yöllä. "Yöjääpallosta" (ruots. nattbandy) tulikin käsite erityisesti Ruotsissa. Ensimmäiseen DAF-cupeniin osallistui 16 joukkuetta.
Vuonna 1980 Ljusdalin turnaus sai maailmancupin statuksen. Ainoana suomalaisjoukkueena arvostetun turnauksen voittoon on pystynyt Oulun Luistinseura vuonna 1976.
Vuonna 2006 osallistuvien joukkueiden määrää nostettiin 16:sta 20:een, mutta vuoden 2008 turnauksessa palattiin takaisin vanhaan 16 joukkueeseen. Kansainvälinen jääpalloliitto vaati vuoden 2008 turnauksen jälkeen, että maailmancup on jatkossa pelattava sisätiloissa. Sen johdosta turnaus päätettiin siirtää vuosiksi 2009 ja 2010 väliaikaisesti Sandvikeniin, jonne oli valmistunut uusi jääpallohalli, Göransson Arena.
Glee: The Music, Journey to Regionals

Kriittinen vastaanotto

Denver Postin Ricardo Baca piti albumin kappaleiden hauskuudesta ja tuttuudesta ja etenkin kappaleesta Faithfully. Hänen mielestään kuitenkin kappaleen Don't Stop Believin' rockmusiikki voitti näyttelijöiden "sievän" laulun. 
Allmusicin Andrew Leahey antoi albumille 2.5/5 tähteä. Reutersin kirjoittaja kutsui Journeyn sikermää "sydämelliseksi ja kohottavaksi" ja CBS Newsin Jessica Derschowitz arvioi sen "fantastiseksi". Myös Los Angeles Timesin Gerrick Kennedy piti albumista ja korosti sen tunteellisuutta ja ylisti koko näyttelijäkaartin laulutaitoja. IGN:n Eric Goldmanin mielestä kappaleen Don't Stop Believin' esittäminen uudelleen sarjassa toimi hyvin ja hän piti myös sen musiikillisesta uudelleensovituksesta.
The Houston Chroniclen Bobby Hankinson piti eniten kappaleesta Don't Stop Believin', mutta Vanity Fairin Brett Berk katsoi sen tarpeettomaksi sikermässä. Berkin suosikki oli Bohemian Rhapsody ja hän antoi sille 4/5 tähteä, vaikka hän pitikin sitä liian ennalta-arvattavana kappalevalintana. Timen James Poniewozik arveli kappaleen Gleen yhdeksi parhaista, mutta ei ollut varma siitä minkä kuoron kilpailuesitys oli parempi. 
Journeyn entinen keulahahmo Steve Perry, joka on ollut toisena kirjoittajana useissa yhtyeen kappaleissa, ylisti vuolaasti kappaleidensa käyttöä sarjassa: "Glee on avannut kansainvälisen lauluntekijöiden luettelon ja esitellyt kappaleet uudelle sukupolvelle, joka ei olisi muuten ikinä kuullut niitä".
Keinu (maalaus)

Keinu (ransk. L’Escarpolette, tunnetaan myös nimellä Hauskoja sattumuksia keinussa, Les Hasards heureux de l'escarpolette) on ranskalaisen Jean-Honoré Fragonardin öljymaalaus noin vuodelta 1767 ja hänen tunnetuin teoksensa. Tätä keinuvaa naista esittävää maalausta pidetään yhtenä rokokootaiteen tunnusomaisimmista taideteoksista.
Maalauksessa hienoon röyhelömekkoon pukeutunut nuori nainen keinuu iloisesti puuhun sidotussa keinussa, seuranaan kaksi miestä. Nuorempi mies makaa pensaassa katsellen naisen suuntaan, vanhempi mies seisoo taustalla antamassa keinulle vauhtia. Naisen toisen jalan kenkä lentää ilman halki. Valo siivilöityy tiheän puiden lehvästön läpi.
Keinun sanotaan tavoittavan paljon rokokootaiteelle ominaista siroutta, humoristisuutta ja elämäniloa. Sitä pidetään myös hyvänä esimerkkinä Fragonardille tuona aikana ominaisesta tyylistä, jonka vuoksi hän joutui varsinkin valistusaatteen kannattajien kritiikin kohteeksi. Fragonard muistetaan parhaiten tekemistään eroottissävytteisistä maalauksista, joissa yhdistyi kevytmielisyys ja ritarillisuus. Keinu herätti valmistuttuaan paljon huomiota juuri pikkutuhmuutensa vuoksi, sillä maalauksessa vasemmalla makaava mies näyttää katsovan naisen hameen alle. Naisen jalasta lentävän kengän voi tulkita vertauskuvallisesti viittavan menetettyyn viattomuuteen. Yleensä maalauksen nuori mies on tulkittu naisen rakastajaksi.
Maalauksen leveys on 64,8 ja korkeus 81,8 senttimetriä. Sen omistushistoriaa ei täysin tunneta. Yhdessä vaiheessa sen omisti herttua Charles de Morny, joka kuoleman jälkeisessä huutokaupassa taulu tuli myyntiin vuonna 1865. Nykyään sen omistaa Lontoossa sijaitseva Wallace Collection -taidemuseo.
Rutumi

Rutumi (ruots. Rudom) on kylä Lapinjärven kunnassa ja sijaitsee valtatie 6:n varrella. Rutumi sijaitsee Lapinjärven läntisessä osassa rajoittuen lännessä Liljendaliin ja koillisessa Ingermaninkylään. Rutumin läpi virtaa Rutuminjoki. Alueella sijaitsee myös Tenalampi.
Nimen historia liittynee lautamies Jöns Rudin, josta Rudom olisi syntynyt: om-pääte on tyypillinen Itä-Uudellamaalla, erityisesti Pernajassa ja Liljendalissa.
Rutumissa sijaitsee myös Rutumin kartano (ruots. Rudom gård), joka perustettiin 1732.

Neuvostoliittolaisten lentäjien muistolaatta

Rutumiin putosi 10. elokuuta 1941 neuvostoliittolainen pommituslentokone Petljakov Pe-8, jonka miehistöstä kuolivat: päälentäjä yliluutnantti (vanhempi luutnantti) A. I. Panfilov (1908), suunnistaja G. S. Boloboshko (1906), lentoinsinööri A. G. Gainutdinov (1911), apulaislentoinsinööri V. E. Tjushkin (1910), pommittaja- ja nokka-ampuja luutnantti I. V. Shatrov (1914). Myöhemmin turmasta saamiinsa vammoihin kuoli radisti kersantti V. I. Stanevski (1920). Heidän muistokseen on Rutumiin graniittikiveen kiinnitetty muistolaatta 5. toukokuuta 1985. Kivessä on myös pienoismalli lentokoneesta.
Jakov Estrin

Jakov Estrin (21. huhtikuuta 1923 – 2. helmikuuta 1987 Moskova, Venäjä) oli venäläinen shakinpelaaja, tunnettu shakkiteoreetikko ja shakkikirjailija. Hän voitti kirjeshakin maailmanmestaruuden 1972–1975 pelatussa VII MM-turnauksessa. Lähishakissa Estrin oli kansainvälinen mestari.

Kirjeshakki

Jakov Estrinin kirjeshakkiura kesti yli 40 vuotta. Hän sai 1966 kirjeshakin suurmestarin arvon 1963–1966 pelatusta Ragosinin muistoturnauksesta. Hän jakoi turnauksessa 2. sijan kirjeshakin ex-maailmanmestari Alberic O’Kellyn kanssa tuloksella 6/10. 1960-luvun lopulla Estrin oli kirjepelaajana jo maailman huippua. Kirjeshakin VI MM-turnauksessa (1968-1971) hän sijoittui kolmanneksi. Tuolloin mestaruuden voitti saksalainen Horst Rittner ja suomalainen Risto Kauranen oli 9. sijalla. Seuraavassa VII maailmanmestaruusturnauksessa Estrin voitti mestaruuden (1. Estrin 12/16; 2. Josef Boey 11,5; 3.-4. Vladimir Zagorovski ja Keith Richardson 11 jne.).

Lähishakki

Kirjepelin ohella Estrin pelasi myös lähishakkia. Hän osallistui useisiin kansainvälisiin turnauksiin. Turnausmenestyksen perusteella hänelle myönnettiin kansainvälisen mestarin arvonimi 1975.
Alamaailman Vasarat

Historia

Alamaailman Vasarat perustettiin vuonna 1997, kun Höyry-kone -yhtyeen basisti Jarno Sarkula osti sopraanosaksofonin ja perusti rumpali Teemu Hännisen kanssa yhtyeen. Myöhemmin kokoonpanoon liittyivät Miikka Huttunen (piano ja kosketinsoittimet), Marko Manninen (sello) ja Erno Haukkala (puhallinsoittimet). Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti helmikuussa 1999.
Ensimmäinen albumi Vasaraasia julkaistiin syyskuussa 2000. Vuonna 2002 yhtyeeseen liittyi toinen sellisti Tuukka Helminen, joka oli aluksi toiminut Marko Mannisen sijaisena yhtyeen keikoilla. Maaliskuussa 2003 julkaistiin yhtyeen toinen albumi Käärmelautakunta.
Kesällä 2003 yhtye aloitti yhteistyön Tuomari Nurmion kanssa. Yhteistyö huipentui maaliskuussa 2005 julkaistuun yhteislevyyn Kinaporin Kalifaatti, joka voitti myöhemmin samana vuonna Teosto-palkinnon. Mukana Tuomari Nurmion ja Alamaailman Vasaroiden yhteiskeikoilla sekä levyllä oli myös muun muassa Nurmion yhtyeissä soittanut rumpali Markku Hillilä. Yhtye teki keikkoja Nurmion kanssa syyskuuhun 2005 asti.
Yhtye julkaisi albumin, Maahan, maaliskuussa 2007.
Huhtikuussa 2009 julkaistiin yhtyeen uusin albumi, Huuro Kolkko. Toukokuussa 2010 yhtyeeltä ilmestyi live-DVD Haudasta lomilla.
Yhtye on konsertoinut paljon ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Japanissa ja useissa Euroopan maissa.
Yhtye soitti viimeiset keikkansa lapin kiertueella kesällä 2014. Sen piti soittaa vielä lokakuussa 2014 Espoossa, mutta konserttia ei lopulta järjestetty.
Skytrain (Bangkok)

Bangkok Mass Transit System (BTS) tai Skytrain (thaiksi รถไฟฟ้า rot fai fa, kirj. ”taivas-juna”) on maanpäällinen kaupunkijunajärjestelmä Bangkokissa Thaimaassa. Skytrain liikennöi sille varta vasten tehtyjä tasoja pitkin muun liikenteen yläpuolella. Skytrainia liikennöi Bangkok Mass Transit System Public Company Limited (BTSC) Bangkok Metropolitan Administrationin (BMA) myöntämällä toimiluvalla. Skytrain avattiin 5. joulukuuta 1999. Vihkimisen suoritti HRH Prinsessa Maha Chakri Sirindhorn. Skytrain sisältää 23 asemaa kahdella eri linjalla. Skytrainin virallinen nimitys on Kuninkaan syntymän kuudennen jakson kunniaksi nimetty juna (thaiksi รถไฟฟ้าเฉลิมพระเกียรติ 6 รอบ พระชนมพรรษา,) koska se avattiin kuningas Bhumibol Adulyadejin 72-vuotispäivänä.

Asemien suunnittelu

BTS-asemat on suunniteltu välttämään tungosta katutasossa sekä olemaan rikkomatta olemassa olevaa infrastruktuuria. Jokainen asema on pitudeltaan 150 metriä ja koostuu kolmesta kerroksesta. Pysäkinväli on linjoilla 800–1 000 metriä.
Käytössä on kahta erityyppistä BTS-asemaa. Suurimmassa osassa asemia on käytössä yksi laituri molemmilla puolilla asemaa. Toisen tyyppisessä asemamallissa on yksi leveämpi laituri raiteiden välissä. Tällaisia asemia ovat Siam ja Samrong.

Tekniikka

BTS Skytrain on tavanomainen, suurille matkustajamäärille suunniteltu joukkoliikennejärjestelmä. Junat kulkevat sähkömoottoreilla, jotka ottavat sähkön raiteiden välissä olevista virtakiskoista, joissa on 750 voltin tasajännite. Raideleveys on 1,435 metriä.

Siemensin malli

Alkuperäisiä Siemensin valmistamia junia on käytössä 35. Alun perin junat koostuivat kolmesta vaunusta mutta niitä pidennettiin neljän vaunun mittaisiksi. Jokaisessa junassa on kaksi ohjaamollista ja moottoroitua vaunua kummassakin päässä. Moottoroitujen vaunujen välissä on kaksi moottoroimatonta vaunua.
Neljän vaunun pituus on yhteensä 86,6 metriä ja vaunun leveys 3,12 metriä. Kokonaiskapasiteetti junaa kohden on 1 490, kun kaikki paikat ovat varattuja ja seisomapaikat ovat täynnä. Vaunua kohden on 42 istumapaikkaa seinien vieressä. 16 ovea on sijoitettu kummallekin puolelle yhdistelmää. Liukuoven leveys on 1,4 metriä.

CNR-malli

Uusimmat 12 junaa ovat neljän vaunun CNR-mallia. Kuten Siemensinkin valmistamissa junissa, niissä on kaksi moottoroitua ja kaksi moottoroimatonta vaunua.
Neljän vaunun yhdistelmän kokonaispituus on 87,25 metriä ja kokonaisleveys 3,12 metriä. Matkustajia mahtuu moottoroimattomaan vaunuun 361 ja moottoroituun 384, eli yhteensä 1 490. Yhdessä vaunussa sijaitsee neljä ovea kummallakin puolella.

Yhteys lentokentälle

Vuonna 2010 avattiin uusi linja Phaya Thai -asemalta Bangkokin kansainväliselle lentoasemalle.
Connor Paolo

Elämä

Paolo syntyi New Yorkissa vuonna 1990. Hänen isänsä oli kirjailija ja äitinsä muusikko. Hän kävi Professional Performing Arts Schoolia, josta ovat valmistuneet myös Alicia Keys ja Claire Danes.
Paolon ura näyttelijänä alkoi yhdeksänvuotiaana, kun hän esiintyi saippuaoopperassa All My Children.
Tähkäpuisto

Tähkäpuisto (ruots. Axparken) on yksi Turun puistoista. Se sijaitsee Luolavuoren kaupunginosassa Uudenmaantien varrella lähellä Turun hautausmaata. Puiston pinta-ala on 7,7 hehtaaria. Pinta-alasta noin puolet on rakennettua puistoa.
Puistossa on muiden istutusten lisäksi Suomen suurin historiallisten ruusujen ruusutarha, Rosarium. Rosariumissa kasvaa noin 1600 yksittäistä pensasruusua. Eri lajikkeita tarhassa on noin 400, joista osa on hyvin harvinaisia.

Historia

Tähkäpuiston historia ulottuu 1530-luvulle, jolloin Kustaa Vaasa määräsi alueen Turun porvarien nautinta-alueeksi. Alueella toimi vuoteen 1968 puutarhakoulu, jonka toiminnan loputtua alue jäi joutomaaksi. Nykyinen puisto otettiin käyttöön vuonna 1982.
Sergei Tsion

Toiminta Suomessa

Juutalaistaustainen Tsion oli Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jäsen ja kuului sen enemmistöryhmään eli bolševikkeihin. Suomenlinnassa hän toimitti Vestnik Kasarmi (Kasarmin sanansaattaja) -nimistä lehteä, jonka julkaisua avustivat myös suomalaiset sosiaalidemokraatit. Viaporin kapinan aikana Tsion oli yksi sen johtajista, mutta ei juurikaan osallistunut varsinaiseen kapinointiin, vaan seurasi tapahtumia mantereen puolella. Tuolloin hänen kontakteihinsa Helsingissä lukeutui suomalaisia sosialidemokraatteja, kuten esimerkiksi näytelmäkirjailija Elvira Willman. Kapinayrityksen jälkeen Jemeljanov ja Kohanski teloitettiin, mutta Tsion onnistui pakenemaan Englantiin, jossa hän työskenteli toimittajana. Helsinkiläinen kustannusosakeyhtiö Fugas julkaisi Tsionin Viaporin kapinasta kertovan muistelmateoksen Три дня восстания в Свеаборге (Viaporin kapinan kolme päivää) vuonna 1907.

Paluu Venäjälle

Tsion palasi Venäjälle maaliskuun vallankumouksen jälkeen kesäkuussa 1917. Hän oli jättänyt bolševikit ja liittynyt sosialistivallankumouksellinen puolueeseen, kuuluen samalla myös Aleksandr Kerenskin johtaman väliaikaishallituksen tukijoihin. Tsion matkusti Pietariin Helsingin kautta, jossa häntä oli Työmies-lehden mukaan vastassa tuhatpäinen ihmisjoukko. Ennen junan lähtöä Tsion piti vielä lyhyen puheen.
Lokakuun vallankumouksen myötä bolševikit ottivat Venäjällä vallan ja Tsion joutui pakenemaan Ruotsiin, missä hän eli kuolemaansa saakka. Tsion työskenteli muun muassa kielenkääntäjänä. Ruotsista käsin hän kävi myös kirjeenvaihtoa Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaneen Ivan Buninin kanssa, joka asui toisen maailmansodan aikana maapaossa Ranskan Grassessa. Bunin eli sota-ajan pitkälti Tsionin Ruotsissa keräämien avustusten turvin.
Alankomaat Turkvision laulukilpailussa

2016

Alankomaat oli aikomassa osallistua ensimmäistä kertaa vuoden 2016 Turkvision laulukilpailuun, joka olisi pidetty Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi oli valittu laulaja Elcan kappaleella "Ana Vatan".

2017

Alankomaat osallistuu ensimmäistä kertaa vuoden 2017 Turkvision laulukilpailuun, joka pidetään Astanassa Kazakstanissa. Edustajaksi on valittu laulaja Elcan kappaleella "Ana Vatan".
Pertti Weckström

Henkilöhistoria

Weckström syntyi teatterinjohtaja Eino Werner Weckströmin ja näyttelijä Maija Aino Rauha Leppäsen perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1961. Jo 1950-luvulla Weckström näytteli opintojensa ohella monissa elokuvissa. Hän esiintyi useimmiten pienissä sivurooleissa, kuten humalaisena vänrikkinä Edvin Laineen Tuntemattomassa sotilaassa (1955). Weckströmin ainoa päärooli oli Roland af Hällströmin elokuvassa Poika eli kesäänsä (1955), joka on elokuvaversio F. E. Sillanpään esikoisromaanista Elämä ja aurinko (1916). Hän esiintyi myös lääkärinä useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Akseli ja Elina (1970), Kahdeksan surmanluotia (1972) ja Punaiset (1981).
Myöhemmin Weckström vähensi näyttelemistä keskittyen lääkärinammattiinsa. Hän teki pääasiallisen elämäntyönsä lääkintöhallituksen terveydenhoito-osaston ylilääkärinä ja epidemiologina. Hän toimi myös Puolustusvoimien lääkärinä ja opetti virusoppia Helsingin yliopistossa. Lääkärinura päättyi vakavan sairauden aiheuttamaan sydämensiirtoon vuonna 1994. Hän ei kuitenkaan lopettanut kokonaan näyttelemistä, vaan esiintyi elokuvien ja teatterin lisäksi myös televisiossa ja radiossa. Hänen äänensä on kuultavissa ainakin jännityskuunnelmissa Kosto, Sokeripyssy ja Luottokorttihait. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi oikeuslääkäri Simpasen rooli televisiosarjassa Raid (2000).
Weckströmin puoliso vuodesta 1955 oli Eila Ragnhild Gabriella Hytönen, näyttelijä Tiina Weckström (s. 1956) on heidän tyttärensä.
Farout

Farout oli lappeenrantalainen vuosina 1977–1982 toiminut progressiivista rockia ja fuusiota vaihtelevissa kokoonpanoissa soittanut yhtye, joka voitti Rockin Suomen mestaruuden vuonna 1978 progressiivisen musiikin sarjassa. Farout teki ainoan albuminsa Further Out vuonna 1979. Levyn julkaisi Kompass Records. Vuonna 2012 Rocket Records julkaisi albumista CD-painoksen ja vuonna 2016 Svart Records sekä vinyyli- että CD-painoksen.
Laura Härmä

Anna Laura Härmä, o.s. Numminen, (4. lokakuuta 1891 Urjala – 2. toukokuuta 1952 Helsinki) oli ammattiyhdistystoimitsija ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen sekä myöhemmin sosialidemokraattien kansanedustaja.
Härmän vanhemmat olivat maanviljelijä, lohkotilallinen Oskar Numminen ja Maria Aronintytär. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kutomotyöläisenä. Härmä oli Suomen Ammattijärjestön naisjärjestäjänä vuosina 1920–1923. Hänet pidätettiin elokuussa 1923 yhdessä muiden SSTP:n kansanedustajien kanssa, ja lokakuussa 1923 Turun hovioikeus tuomitsi Härmän valtiopetoksen valmistelusta kahden vuoden vankeusrangaistukseen. 
Vapauduttuaan Härmä keskittyi aluksi vankilassa syntyneen lapsensa hoitoon, mutta 1920-luvun lopulla hän palasi taas politiikkaan ja ammattiyhdistystoimintaan. Laura Härmä ja hänen miehensä Erkki Härmä olivat 1920- ja 1930-lukujen taitteessa vasemmistososialisteja, jotka kannattivat yhteistyötä sosialidemokraattien kanssa (ks. Suomen työväen vasemmistoryhmä). Härmä valittiin 1937 Kutomoteollisuustyöväen liiton Helsingin osaston puheenjohtajaksi, ja hän oli SAK:n naisjaoston puheenjohtaja 1936–1949. Sodan jälkeen Härmä valittiin ensimmäisenä naisena SAK:n työvaliokunnan jäseneksi toimikaudelle 1947–1951.
Härmä oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja 1922–1923, ja hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vuosina 1941–1944 Härmä oli sosialidemokraattien kansanedustajana, ja hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 1. joulukuuta 1941 kuutosiin kuuluneen ja vuonna 1941 vangitun Cay Sundströmin tilalle.
Laura Härmä oli naimisissa vuodesta 1922 kansanedustaja Erkki Härmän kanssa.
Kehämestari

Fritz Tiboldt, Kuoleman Kehämestari

Itävaltalaisen Tiboldtien suvun ylläpitämä perhesirkus oli vanha, maineikas yritys, jonka suvun vesa, natsiimielinen Fritz Tiboldt peri 1930-luvulla.
Toisen maailmansodan aletuua natsi-Saksan tiedustelupalvelu pyysi Tiboldtia tekemään kiertueen Amerikkaan. Kiertueen todellinen tarkoitus kuitenkin oli toimia suojana valtion virkamiehiä murhaaville salamurhaajille. Kapteeni Amerikka vangitsi Tiboldtin, jota alettiin kutsua Kuoleman Kehämestariksi, ja uhka lopetettiin. Fritz passitettiin takaisin kotimaahansa.
Sodan jälkeen Tiboldt ja hänen vaimonsa Lola onnistuivat jatkamaan Sirkuksensa toimintaa. Samalla he kouluttivat pojastaan Maynardista jatkajaa perheyritykselle. Natsimieliset kuitenkin murhasivat Fritzin ja hänen vaimonsa kostoksi pariskunnan todistuksista sotaoikeudenkäynneissä.

Maynard Tiboldt, Kehämestari

Fritzin poika, Maynard Tiboldt päätti jatkaa isänsä työtä ja siirtää sirkuksensa Yhdysvaltoihin, kauas Saksasta. Huolimatta ahkerista ponnisteluistaan Maynardin sirkus jäi suurten kaupallisten viihdyttäjien varjoon.

Voimat ja varusteet

Kehämestarilla ei ole varsinaisia supervoimia. Hänen voimansa piilee hänen silinterissään, jossa piilee Punakallon keksintöön, Nullatroniin perustuva hypnotisoiva kiekko.