google/wiki40b huggingface dataset:
Juhani Kivelä

Juhani Kivelä (s. 1. maaliskuuta 1934 Nokia) on metsänhoitaja, hallintotieteiden ja valtiotieteiden tohtori sekä emeritusvaltiosihteeri.

Elämä ja ura

Juhani Kivelä on toiminut Valtiovarainministeriön hallinnollisena alivaltiosihteerinä (1989–1999), Elinkeinoelämän valtuuskunnan EVAn, johtajana ja varatoimitusjohtajana (1980–89), Rantaloma/Rantasipi Oy:n toimitusjohtajana (1965–80), Metsähallituksen Viitasaaren hoitoalueen apulaismetsänhoitajana (1963–65), Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n hankintametsänhoitajana (1961–62) ja Kansallisosakepankki KOP:n Viitasaaren konttorin johtajana (1959–61).
Juhani Kivelän hallintotieteen alan väitöskirja Valtiokonsernin talousohjauksen tila – tuki vai taakka? julkaistiin Tampereen yliopistossa 2010. Hän jatkoi tutkimustyötään ja hänen toinen väitöskirjansa Hiljainen hälytys – Yhteiskunnan häiriötilanteiden hallinnan tila vuosina 2012–2014", valtiotieteen alalta, julkaistiin Helsingin yliopistossa 2016.
Kivelän harrastuksia ovat olleet partio ja suunnistus, hiihto ja pyöräily. Hänellä on suunnistuksessa kaksi nuorten Suomen viestimestaruutta vuosilta 1951 ja 1952.
Juhani Kivelän isä oli kansanedustaja ja Mannerheim-ristin ritari Eero Kivelä, veli emeritus puoluesihteeri Pekka Kivelä ja poika on Sitran johtaja  Antti Kivelä.
Carol Channing

Carol Elaine Channing (31. tammikuuta 1921 – 15. tammikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Carol Channing syntyi Seattlessa vuonna 1921, mutta hän kasvoi ja kävi koulunsa San Franciscossa. Korkeakouluopintonsa hän suoritti Bennington Collegessa, missä hän erikoistui draamanäyttelemiseen ja tanssiin.
Channing teki ensiesiintymisensä Broadwayllä vuonna 1948. Channing tunnetuin teatterirooli oli Dolly Levi Jerry Hermanin musikaalissa Hello, Dolly!, jossa hän näytteli yli 5 000 näytöksessä. Siitä Channing voitti 1964 Tony-palkinnon parhaasta musikaalin naispääosasta. Sen lisäksi hän sai vuonna 1968 erikois-Tonyn ja vuonna 1996 elämäntyöpalkinnon.
Channing näytteli myös elokuvissa. Hän voitti Golden Globe -palkinnon ja sai Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Moderni Millie. Muita hänen elokuviaan olivat Hyvitys, The First Traveling Saleslady, Skidoo ja Kersantti Pippuri. Channingin omalaatuinen ääni teki hänestä myös suositun ääninäyttelijän ja dokumenttien lukijan.
Channing äännitti myös useita albumeita ja lauloi ympäri Yhdysvaltoja useissa tanssisaleissa ja konserttihalleissa. Channing julkaisi vuonna 2003 omaelämäkertansa Just Lucky I Guess ja alkoi samana vuonna kiertää Yhdysvaltoja oman The First Eighty Years are the Hardest -show’n kanssa.
Channing oli naimisissa neljästi, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän kuului myös American Theatre Hall of Fameen ja voitti vuonna 1966 Sarah Siddons -palkinnon.
Kamppailu vallasta

Sisältö

Kirjassa eduskuntavaalikampanjoiden kehitys on jaettu neljään ajanjaksoon. Puoluevallan aikana (1945-1958) kansanedustajaehdokkaat olivat usein amatöörejä ja puolueet keskittyivät aktivoimaan omaa kannattajakuntaansa. Ammattimaisen kampanjoinnin syntyessä (1962–1975) kohderyhmäajattelu, henkilökohtainen kampanjointi ja televisio valtasivat alaa. Vapautumisen vuosina (1979–1999) keskusteluilmapiiri vapautui ja naisten rooli voimistui. Verkon ja rahan vallan aikana (2003-2015) internet ja sosiaalinen media ovat nousseet tärkeään rooliin ja kampanjat muuttuneet yhä kalliimmiksi.
Frederick Sturckow

Koulutus

Sturckow valmistui Kalifornian osavaltion teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1984. Hän suoritti siellä alemman korkeakoulututkinnon pääaineenaan mekaniikka.

Sotilasura

Sotilasarvoltaan Sturckow on merijalkaväen eversti ja hänelle on myönnetty useita kunniamerkkejä. Hän aloitti sotilasuransa vuonna 1984 ja sai lentäjän siivet 1987. Hänet valittiin TOPGUN-ilmasotakouluun vuonna 1990 ja on palvellut lentäjänä muun Persianlahden sodassa. Sturckow on myös F-18 -testilentäjä ja on lentänyt yli 4 700 lentotuntia 50 eri konetyypillä.

Astronauttiura

Sturckow valittiin astronautiksi vuonna 1994. Neitsytlentonsa hän suoritti Endeavourilla vuonna 1998. STS-88 -tehtävä oli ensimmäinen Kansainvälisen avaruusaseman kokoamislento. Toisen sukkulalentonsa hän suoritti Discoverylla vuonna 2001. STS-105 oli 11. vierailu Kansainvälisellä avaruusasemalla. Kolmannella sukkulalennollaan Atlantiksella kesäkuussa 2007 Sturckow toimi STS-117 -tehtävän komentajana. Neljännellä sukkulalennollaan Sturckow toimi 29. elokuuta 2009 laukaistun avaruussukkula Discoveryn lennon STS-128 komentajana. Avaruudessa Sturckow on viettänyt yli 600 tuntia.
Formula 1 -kausi 2018

Talvitestit

Kauden 2018 talvitestit järjestettiin Barcelonassa Espanjassa 26. helmikuuta – 1. maaliskuuta ja 6. maaliskuuta – 9. maaliskuuta. Testeissä nopeimmin ajoivat Red Bull (Daniel Ricciardo testipäivät 1 ja 6), Ferrari (Sebastian Vettel testipäivät 2, 5 ja 7; Kimi Räikkönen testipäivä 8) ja Mercedes (Lewis Hamilton testipäivä 4). Ensimmäisen testiosion aikana Barcelonan radalla oli vaihtelevia testiolosuhteita, kun tallit joutuivat testaamaan kylmissä ja kosteissa olosuhteissa. Kolmannen testipäivän kylmissä olosuhteissa radan yläpuolelle kerääntyi lumipilviä ja rata peittyi paksuun lumikerrokseen (McLarenin Fernando Alonso oli ainoa, joka ajoi kierrosajan).

Televisiointi

Suomessa Formula 1 -lähetyksiä esittää kaudella 2018 maksutelevisiokanava C More Max.
Lauri Lehtinen (jalkapalloilija, 1927)

Lauri Hjalmar Lehtinen (19. elokuuta 1927 – 23. maaliskuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Lehtinen edusti Suomen maajoukkuetta 29:ssä A-maaottelussa. Kotimaassaan hän edusti Helsingin Jalkapalloklubia. Suomen Palloliitto ja Urheilutoimittajain liitto valitsivat hänet vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1956.
Lehtinen oli yksi neljästä urheilijasta, jotka kuljettivat olympiatulen Helsingin olympiastadionin torniin vuoden 1952 kesäolympialaisten avajaisissa.
Valdemar Pirhonen

Valdemar Pirhonen (27. kesäkuuta 1887 Tohmajärvi – 24. tammikuuta 1963) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan esikuntavääpelinä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.

Perhe ja koulutus

Pirhosen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Pirhonen ja Ida Hedvig Hakkarainen. Hän kävi kansakoulun.

Jääkärikausi

Pirhonen työskenteli liikemiehenä Viipurissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 7. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Pirhonen astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan esikuntavääpeliksi 3. Jääkärirykmentiin Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Pirhonen palveli sisällissodan jälkeen edelleen esikuntavääpelinä 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Hänet komennettiin 31. toukokuuta 1918 alkaen Päämajaan, josta hänet siirrettiin 13. elokuuta 1918 alkaen toimistoupseeriksi Suomen senaatin sota-asiaintoimituskunnan keskusosastoon, osta hänet siirrettiin edelleen 17. kesäkuuta 1919 alkaen vastaavaan toimeen 1. Divisioonan esikuntaan. Hänet siirrettiin 1. Divisioonasta 1. syyskuuta 1919 alkaen Ponttonikomennuskunnan esikuntaan Suomenlinnaan, josta hänet komennettiin 1. helmikuuta 1920 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikunnan sotatoimien osastolle. Pirhonen erosi armeijasta 22. joulukuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen liikemiehenä ja laivojen muonittajana Uuraassa ja Viipurissa talvisotaan saakka.
Klaus Åkenpoika Tott (1630–1674)

Claes Tott (1630–1674) oli kreivi, sotapäällikkö ja Liivinmaan kenraalikuvernööri. 
Tott oli kuningatar Kristiinan suosikki ja sai siksi kreivin arvon 1652. Tuona vuonna Kristiina lahjoitti hänelle myös Maksamaalla sijainneen Tottesundin kartanon. Sotamarsalkka hänestä tuli 1665. Hän oli diplomaattina Pariisissa ja kuului ulkopoliittisesti ranskalaissuuntauksen kannattajiin. Hän oli Ruotsin kaakkoisten sotavoimien päällikkö.
Tottin isä oli Åke Tott.
Pjotr Jelfimov

Pjotr Jelfimov (valkoven. Пётр Ялфімаў, Pjotr Jalfimau, ven. Пётр Елфимов, Pjotr Jelfimov, s. 15. helmikuuta 1980 Mahiljou, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen laulaja, joka edusti Valko-Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2009 kappaleella Eyes That Never Lie, mutta ei edennyt semifinaalista finaaliin.  Hän voitti Valko-Venäjällä käydyn euroviisukarsinnan 19. tammikuuta 2009 11 475 äänellään.
Skeleton

Historia

Tiettävästi ensimmäistä kertaa varsinaisissa kelkkailukilpailuissa, skeletonkelkkailulle ominaisesti pää menosuuntaa kohti vatsallaan, laski herra McCormich Sveitsissä St. Moritzin jyrkällä Cresta Run -nimisellä jääradalla St. Moritzista alas Celerinaan vuonna 1887 ja voitti ykköspalkinnon, pullon samppanjaa. Tuolloin paljastui, että se oli nopein laskutapa, ja jo 1890 kaikki Grand National -kelkkakilpailun osanottajat laskivat pää edellä. Nimi skeleton (=luuranko) on peräisin vuodelta 1892, jolloin esiteltiin uusi, monien mielestä luurankoa muistuttava kelkka.
Vuonna 1926 kansainvälinen kelkkailuliitto FIBT otti skeletonin lajivalikoimaansa, ja Cresta Runilla järjestetty skeletonkilpailu olikin mukana jo vuoden 1928 St. Moritzin talviolympialaisten virallisessa ohjelmassa. Toisen kerran skeleton oli mukana olympiakisojen ohjelmassa, kun kilpailut järjestettiin toistamiseen St. Moritzissa vuonna 1948.
Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin St. Moritzissa vuonna 1982, ja naiset ovat kilpailleet virallisesti vuodesta 1996 lähtien. Vuonna 2002 Salt Lake Cityssä skeleton palautettiin yli 50 vuoden tauon jälkeen jälleen olympialaisten viralliseen kisaohjelmaan. Nyt myös naisilla oli sarjansa.
Nykyään Cresta Runin rata on yksityisomistuksessa, ja siellä järjestetään kelkkailutapahtumia hienostopiireille, mutta naisilla ei ole kelkkaradalle asiaa.

Lajin kuvaus

Skeleton on erittäin huimapäinen laji, eikä se näin sovellu kaikkien harrastettavaksi. Parhaimmillaan nopeudet saattavat nousta yli 120 kilometriin tunnissa (Vancouverin olympiakourussa 140 km/h). Olympiakisoissa voittajan ratkaisee neljän laskun yhteisaika.
Lähtö tapahtuu siten, että kilpailija ensiksi kiihdyttää kumarassa juoksemalla työntäen edessään kelkkaa, ja tietyssä vaiheessa hyppää käsiensä varassa mahalleen kelkan päälle makaamaan.
Pää on selvästi kelkan etupuolella, ja kiinni pidetään kelkan takaosassa olevista kahvoista kädet tiukasti reisissä kiinni. Kelkassa ei ole jarruja eikä minkäänlaisia ohjausvälineitä, vaan ohjaaminen tapahtuu kehon painopistettä säätelemällä ja kevyillä kengänkärjen kosketuksilla jään pintaan. Yleensä kelkkailijan leuka on vain muutaman senttimetrin korkeudella jään pinnasta.

Varusteet

Kelkka itsessään on lähes suorakulmion muotoinen. Etu- ja takaosassa on pienet puskurit, jotka vaimentavat kolhuja rännin seinämiin. Kelkan pituus on 80–120 cm ja korkeus 8–20 cm. Sen pohjassa on kaksi teräksistä jalasta. Miesten kelkka saa painaa korkeintaan 43 kg ja naisten kelkka 35 kg.
Kilpailijan pakollisia varusteita ovat kyynärsuojat ja kypärä. Kypärässä on usein kasvot täysin peittävä visiiri sekä leukasuojus. Käsineet on yleensä valmistettu paksusta materiaalista, tavallisimmin nahasta, joka suojaa iskuilta. Kelkkailijan puku on elastisesta materiaalista valmistettu aerodynaaminen, ihonmyötäinen haalari. Synteettisestä materiaalista valmistettujen kenkien pohjissa saa olla enintään kahdeksan piikkiä, joiden sallittu pituus on seitsemän ja paksuus kaksi millimetriä.
FS Reine Blanche (1868)

Palvelus

Alus sijoitettiin valmistuttuaan Brestissä reserviin. Alus otettiin palvelukseen 20. heinäkuuta 1870 ja se teki Ranskan–Saksan sodan aikana partiomatkan Shetlantiin ennen kuin se palautettiin reserviin 20. syyskuuta. Alus palautettiin palvelukseen heinäkuussa 1871 kehityslaivueen 2. viirikön lippulaivaksi. Kantonin kapinan aikana Reine Blanche ja Thétis olivat sijoitettuna syys-lokakuussa 1873 Cartagenaan Espanjaan suojaamaan Ranskan kansalaisia. Alus palautettiin reserviin 1. helmikuuta 1876 ja se palautettiin palvelukseen huhtikuussa 1877.
Thétis törmäsi 3. heinäkuuta Reine Blancheen, joka joutui ajamaan matalikolle estääkseen uppoamisensa. Alus siirrettiin reserviin 1878, mistä se palautettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1879 Lähi-Idän laivueeseen. Alus tulitti 5.-16. heinäkuuta 1881 Sfaxin satamaa Ranskan miehittäessä Tunisian. Alus nimitettiin Tyynenmeren laivueen lippulaivaksi 20. tammikuuta 1884 ja kontra-amiraali Franquet nosti lippunsa aluksella. Alus joutui kuitenkin palaamaan 22. toukokuuta 1884 Cherbourgiin kattiloiden loppuunpalamisen ja rungon heikon kunnon vuoksi. Alus poistettiin palveluksesta ja se poistettiin alusluettelosta 12. marraskuuta 1884.
Määriläiset

Historia

Määriläiset mainitaan kansana ensimmäisen kerran vuonna 822 kirjoitetuissa annaaleissa. Nimensä he saivat Moravajoesta. Yleisempää vielä tuohon aikaan oli kuitenkin viitata Määrin alueen asukkaisiin nimityksellä sloveenit. Määriläiset yhdistivät Määrin, Böömin, Silesian, Etelä-Puolan ja Pohjois-Unkarin Suur-Määriksi kutsutuksi valtakunnaksi. Valtakunnan uskonnoksi tuli 800-luvulla katolilaisuus. Unkarilaiset tuhosivat Suur-Määrin 900-luvun alussa, ja saksalaiset ajoivat heidät pois. Sen jälkeen aluetta hallitsivat Böömin kuningaskunta ja Habsburgit. Määrissä hallitseva yläluokka puhui saksaa ja kaupunkien asukkaat olivat pääasiassa saksalaisia. Maaseutu oli puolestaan slaavilaisten asuttama.
1800-luvulla syntyi kansallistunteen kasvun myötä ajatus määriläisistä ja tšekeistä yhtenä kansana. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä poliitisesti hallitsevaksi luokaksi nousivat tšekit. Määrissä oli edelleen saksalainen yläluokka. Määristä ja Tšekin Sleesiasta tehtiin omat hallinnolliset alueensa. Vuonna 1938 natsi-Saksa miehitti Tšekin ja Slovakia julistautui itsenäiseksi. Määrin alue selvisi toisesta maailmansodasta muuhun Eurooppaan verrattuna vähillä aineellisilla vahingoilla. Kommunistihallinnon aikaan määriläiset eivät kannattaneet yhtä radikaaleja uudistuksia kuin tšekit, vaan olisivat tyytyneet kansallisiin uudistuksiin koko järjestelmän uudistamisen sijasta. 1980-luvun lopulla Määrissä nousi alueen itsehallintoa ja jopa itsenäisyyttä vaativia poliitisia liikkeitä. 1990-luvun puolivälissä Brnossa ja muissa suurissa Määrin kaupungeissa oli massamielenosoituksia, mutta liikehdintä rauhoittui myöhemmin.
Åbus

Åbus oli suomalainen halpabussibrändi. Virallisesti Åbus oli Turun Linja-autoilijain Osakeyhtiön (TLO) omistaman Leiniön Liikenteen aputoiminimi, joskin TLO hoiti Åbussin käytännön asiat. Åbus aloitti edestakaisen liikennöinnin reitillä Raisio–Turku–Helsinki helmikuussa 2015. Joulukuussa 2015 Onnibus ilmoitti ostaneensa Åbusin kaukobussibrändin Leiniön Liikenteeltä.

Taustaa

Alun perin Onnibus-yhteenliittymään kuuluneet neljä liikennöitsijää (Keskimatkat Oy, Mikko Rindell Oy, Mennään Bussilla Oy ja Oulun Onnikka Oy) erosivat liittymän myytyä kaukoliikenteensä ulkomaalaisomistukseen ja perustivat OnniExpress-nimisen yhteenliittymän toukokuussa 2014. TLO aloitti OnniExpress-yhteistyön saman vuoden marraskuussa, kun se alkoi liikennöidä liittymästä eronneen Mikko Rindellin aiemmin ajamia linjoja yhdessä Savonlinjan kanssa. Helmikuussa 2015 TLO perusti OnniExpressin tilalle uuden toiminimen Åbus.

Föli

Turussa Fölin ja Åbusin aikatauluja pyrittiin muokkaamaan toisiinsa nähden toimiviksi.
HMS Resolution (S22)

Palvelus

HMS Resolution suoritti ensimmäisen Polaris-ohjuksen laukaisun 15. helmikuuta 1968 ja aloitti ensimmäisen partiomatkansa 15. kesäkuuta 1968. Alukselle sijoitettu Polaris-järjestelmä modernisoitiin 1984 lisäämällä Chevaline IFE, joka sisälsi kaksi uutta taistelukärkeä sekä paluukärkeä. Ne oli tehty erittäin koviksi, jotta ne kykenisivät läpäisemään ABM-hyökkäyksen. Samalla kolme alkuperäistä ET.317-taistelukärkeä korvattiin uusilla.
Alus teki 1991 pisimmän Polaris-purjehduksensa, ja se kesti 109 päivää. Ensimmäisen Vanguard-luokan sukellusveneen valmistuttua alus poistettiin palveluksesta 22. lokakuuta 1994 suoritettuaan 94 partiomatkaa. Alus on ankkuroitu Rosythiin, jossa se on muuten koskemattomana lukuun ottamatta poistettua ydinpolttoainetta. Puolustusministeriö ei ole päättänyt aluksen reaktorin poistosta ja tulevasta käytöstä.
Essi Pöysti

Perhe

Pöysti on naimisissa koripalloilija Ville Mäkäläisen kanssa ja heillä on kolme lasta. Pariskunta meni naimisiin kesällä 2015. Hänen isänsä on eversti evp. Timo Pöysti, joka toimi Reserviupseerikoulun johtajana vuoden 2014 loppuun. Pikkuveli Eetu Pöysti pelaa jääkiekkoa Liigassa KooKoon riveissä. ja isoäiti Toini Pöysti on maastohiihdon olympiamitalisti.
Mustat lesket

Tuotanto

Mustien leskien ensimmäinen kausi kuvattiin kesällä 2013. Suomen elokuvasäätiö myönsi sille 40 000 euroa kehittämistukea. Sarjan ennakkomainonnassa käytettiin Jenni Vartiaisen kappaletta ”Suru on kunniavieras” ja otteita sen musiikkivideosta. Toisen kauden mainonnassa käytettiin puolestaan Vartiaisen ”Susta enkelit pitävät huolta” -kappaleesta tehtyä uutta 2.0-versiota. Ensimmäinen kausi esitettiin maalis–toukokuussa 2014. DVD:llä ensimmäinen kausi julkaistiin 4. joulukuuta 2015.
5. kesäkuuta 2014 Nelonen vahvisti, että sarja saa toisen tuotantokauden. Uuden kauden kuvaukset aloitettiin toukokuussa 2015. Toinen kausi esitettiin Nelosella 14. maaliskuuta 2016 alkaen. 
Mustat lesket palkittiin kolmesti Kultaisilla Venloilla 16. tammikuuta 2015 järjestetyssä gaalassa. Mustat lesket palkittiin vuoden 2014 parhaana draamaohjelmana, käsikirjoittaja Laura Suhonen palkittiin vuoden parhaana käsikirjoittajana sekä ohjaajat Veikko Aaltonen ja Marja Pyykkö vuoden parhaina ohjaajina.

Ulkomaat

Yhdysvaltalainen televisioyhtiö CBS kehittelee Mustista leskistä omaa versiotaan. Alkuvuodesta 2015 kuvattujen pilottijaksojen jälkeen tuotannosta tehdään lopullinen päätös. Sarjan oikeudet ovat Yhdysvaltojen lisäksi myyty myös Ranskaan, Espanjaan, HBO Europelle, Skandinaviaan, Lähi-itään sekä Meksikoon.
Viasatin omistamat Viaplay ja TV3 ovat tuottaneet sarjasta oman version. Black Widows -nimisen sarjan kuvaukset aloitettiin kesällä 2015. Versio tulee nähtäville Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa vuoden 2016 aikana. Yhtenä näyttelijänä tullaan näkemään Peter Stormare.
Sarjaa esitettiin myös Kreikan televisiossa käännösnimellä Μαύρες Χήρες (Mavres Khires).
Dmitri Levitski

Dmitri Grigorjevitš Levitski (ven. Дмитрий Григорьевич Левицкий; n. 1735 Kiova - 16. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1822 Pietari) oli Venäjän huomattavin muotokuvamaalari 1700-luvun loppupuolella. Hän toimi Katariina II:n ja tämän naispuolisen hovipiirin kuvaajana.Hänen muotokuvansa olivat syvällisiä ja erosivat täysin vanhasta kaavamaisesta ikonilinjasta. Vuonna 1757 avatun Pietarin Taideakatemian vaikutus länsimaisine opettajineen näkyi erityisesti hänen teoksissaan ja ohjasi taiteilijaa maallisiin aiheisiin. Ukrainalaista Levitskiä innoitti erityisesti rokokoo, jonka tyylisuunnan mukaisesti hän maalasi 1770-1780 -luvuilla lukuisan joukon hienostuneita ja eloisia muotokuvia.
Lucien Adam

Quirin François Lucien Adam (30. toukokuuta 1833 Nancy, Ranska – 1918) oli ranskalainen juristi ja kielentutkija, sinologi, orientalisti. Hän julkaisi useita tutkimuksia uralilais-altailaisista sekä Amerikan alkuperäiskansojen kielistä. Hänen merkittävin teoksensa lienee vuonna 1882 julkaistu La Classification, l'object, la méthode, lex conclusions de la linguistique. Hän julkaisi myös tutkimuksia Lothringenin murteista.
Ostrava

Historia

Ostrava perustettiin vuonna 1267. Se säilyi pienenä käsityöläiskaupunkina 1700-luvulle saakka. Vuonna 1763 alueelta löytyi suuri kivihiiliesiintymä, joka johti kaupungin teollistumiseen ja nopeaan laajentumiseen. Toisen maailmansodan aikana kaupunki toimi sotateollisuuden keskuksena ja joutui jatkuvien pommitusten kohteeksi.
Vuonna 1958 kaupungissa avattiin suuri terästehdas, joka on nykyisin Arcelor Mittalin omistuksessa.
Wilbert Awdry

Wilbert Vere Awdry (15. kesäkuuta 1911 – 21. maaliskuuta 1997) oli englantilainen anglikaaninen pastori, rautatieharrastaja ja lastenkirjailija. Hänet tunnetaan paremmin nimellä Reverend W. Awdry, ja oli The Railway Series -kirjasarjan luoja, josta myöhemmin tehtiin televisiosarja Tuomas Veturi. Hänellä on poika nimeltään Christopher Awdry.
Miekkiö

Miekkiö on noin 500 asukkaan kylä Hollolassa Päijät-Hämeessä. Miekkiön kylän naapureina Hollolan puolella ovat Okeroisten, Nostavan ja Hakosillan kylät. Orimattilan puolelta naapureina ovat Rautamäki, Pennala ja Viljaniemi. Lahdesta katsoen Miekkiö rajoittuu Renkomäen, Pasinan, Näkkimistön ja Jokimaan kaupunginosiin. Miekkiön alueeseen kuuluu myös Hangasmäki. Hangasmäki-nimi on tullut kyläosan suuresta mäestä. Myös Luhdantaustan on katsottu Miekkiön kyläkuntaan kuuluvaksi.

Palvelut

Miekkiön palveluita on muun muassa päiväkoti Pulina. Miekkiössä on myös aktiivista Marttatoimintaa sekä kyläyhdistys. Siellä on muutamia yrityksiä, kuten Finnmari-kynttilätehdas ja tehtaanmyymälä, Miekkiön ratsastustalli, antiikkihuonekaluliike ja Lahden antiikkitukku.
Pekka Viljakainen

Pekka Viljakainen (s. 20. huhtikuuta 1972 Joroinen) on venäläisen Skolkovo-hankkeen neuvonantaja ja Tieto Oyj:n suurin henkilöomistaja.
Viljakainen perusti 14-vuotiaana uusteknologiayritys Oy Visual Systems Ltd:n, jonka myi vuonna 1998 TietoEnatorille. Kauppasumma oli 400 miljoonaa markkaa, josta Viljakainen itse sai puolet ja hänen sukunsa toisen puolikkaan. Viljakainen otti koko summan osakkeina, mikä teki hänestä Tiedon suurimman yksityisen omistajan. Samalla hän aloitti yrityksen strategisista asiakassuhteista vastaavana johtajana. Tässä tehtävässä hän toimi, kunnes irtisanoutui marraskuussa 2010. Viljakainen on sittemmin toiminut Dmitri Medvedevin neuvonantajana. Hän on myös Venäjän postihallituksen jäsen.
Viljakainen opiskeli Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa.
Viljakainen on naimisissa pianisti Anastasia Injushinan kanssa ja hänellä on kaksi lasta.
Koivulahti

Koivulahden nimestä

Asiakirjalähteistä löytyvät muodot: Quiflax, Koiffuolax (1440), Kåjwålax (1443), Quiffuelax (1543) ja  Queflax (1554). Nimi on varhaisten suomenkielisten antama lahdennimi. Vanhojen kirjoitusmuotojen perusteella alkuperäinen nimi on voinut olla joko Kuivalaksi (T. E. Karsten) tai Koivulaksi (Lars Huldén). Nimen tarkoite on ollut Kyrönjokisuulla olleen ison lahden läntinen haarake. Ruotsinkieliset uudisasukkaat ovat lainanneet nimen, joka on vuosisatoja säilynyt ruotsinkielisten käytössä. Nykyään käytössä oleva suomenkielinen nimivastine Koivulahti, joka mainitaan Suomalaisessa Wirallisessa lehdessä 1867, perustunee nimen vanhoihin kirjoitusmuotoihin.