google/wiki40b huggingface dataset:
Minitietokone

Minitietokone on vanhahtava käsite, jolla tarkoitetaan etenkin 1960- ja 1970-luvuilla suunniteltuja tietokoneita, joiden toteutuksessa kiinnitettiin erityistä huomiota pieneen kokoon ja yksinkertaisuuteen. Käsitteenä tämä tarkoittaa suurtietokonetta fyysisesti pienempää laitetta. PDP-8 oli ensimmäinen laite, josta käytettiin minitietokone-sanaa.
Minitietokoneet ajavat yleensä UNIXin tai VMS:n kaltaista monen käyttäjän käyttöjärjestelmää, jota käytetään koneeseen liitettyjen päätteiden avulla. Mikrotietokoneiden yleistyessä minitietokone-käsitettä vastaavia laitteita kutsutaan nykyään palvelinkoneiksi, jotka ovat pienempiä ja halvempia kuin suurtietokone-käsitteen palvelimet.
Minitietokoneet ajoittuvat samalle aikakaudelle mikropiirien yleistymiseen. Kehitys johti edelleen mikroprosessorin kehittämiseen ja tietokoneiden pienentymiseen mikrotietokoneiksi: mikroprosessorin käyttöä pidetään yhtenä mikrotietokoneen määritelmänä.
Nils Erik Wahlberg

Nils Erik Wahlberg (1885 Johannes, Suomen suuriruhtinaskunta – 19. tammikuuta 1977) oli amerikansuomalainen insinööri, joka toimi 1917–1952 yhdysvaltalaisen Nash-autotehtaan pääsuunnittelijana ja 1940-luvun alusta alkaen teknillisenä johtajana (engl. Vice President of Engineering).
Nils Wahlbergin johdolla syntyneitä autoteknisiä innovaatioita olivat muun muassa kuusisylinterinen moottori kannen yläpuolisin venttiilein ja moottorin kiinnitys kumituin 1920-luvun alussa, vuoden 1940 Nash-mallien täysin itsekantava kori ja integroitu lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmä sekä vuoden 1949 Nash Airflyte -mallin tieteellisin kokein suunniteltu sarjavalmisteisen henkilöauton aerodynaaminen kori, ergonomisesti suunniteltu kojetaulu, parivuoteeksi laskeutuvat istuimet ja turvavyöt. Entisenä Yhdysvaltain ilmavoimien lentäjänä Wahlberg piti aerodynamiikkaa hyvin tärkeänä ja vaikutti keskeisesti 1950-luvun alkupuolen Nash-autojen erikoislaatuiseen muotoiluun suljettuine pyöräkoteloineen.
Wahlberg syntyi Viipurin läänin Johanneksessa ja kävi oppikoulunsa Kuopiossa. Hän jätti opintonsa Helsingin polyteknillisessä opistossa kesken ja lähti 1907 Suomen venäläistämistoimisa pakoon Sveitsiin, jossa suoritti opintonsa loppuun opiskellen etenkin laivojen polttomoottoritekniikkaa. Opintojensa jälkeen Wahlberg lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin, jossa hänen työnantajiaan olivat 1910-luvun alkupuolella autotehtaat Maxwell-Briscoe, Thomas Motor Company, Packard ja General Motorsin omistama Oakland Motor Car Company. Kun GM:n pääjohtaja Charles W. Nash lähti 1916 perustamaan omaa autotehdastaan ja osti Jeffery Motor Companyn, hän kutsui Wahlbergin pääsuunnittelijakseen.
Wahlberg teki 36 vuoden uran Nash-yhtiössä ja jäi eläkkeelle 1952. Hän kuoli 91-vuotiaana vuonna 1977.
Sienikehä

Sienikehä on saman sienilajin itiöemien muodostama selkeän kehämäinen ryhmä. Sienikehä syntyy, kun sienirihmasto leviää tasaista vauhtia eri suuntiin alkupaikastaan, ja sen reunoilta kohoavat itiöemät.
Sienikehää saatettiin kutsua noidankehäksi. Noidankehä saatettiin kokea jonkinlaiseksi taikavoiman keskittymäksi, tai noitien saatettiin luulla suorittavan niillä rituaaleja. Joskus uskottiin, että sienikehässä olivat tanssineet keijut, mistä tulee sen englanninkielinen nimitys Fairy ring.
MotoHeroz

Pelaaminen

MotoHeroz on sivuttainvierivä ajopeli, joka sisältää piirteitä tasohyppelystä. Pelissä ideana on ajaa autoilla, joilla pitää päästä maaliin. Peli sisältää kolme erilaista pelitilaa: yksinpelattava tarinatila, 2-4 pelaajan Party Rally, jossa pelaajat kilpailevat toisiaan vastaan sekä verkkomoninpeli. Pelissä on yhteensä yli 100 erilaista rataa.
Sevak Khanagyan

Nuoruus

Khanagyan syntyi 28. heinäkuuta 1987 Metsavanissa, pienessä kylässä Lorrin maakunnassa. Kun hän oli seitsemännellä luokalla, hänen perheensä muutti Kurskiin, Venäjälle. Hän meni myöhemmin opiskelemaan Moskovaan ja valmistui tutkinnolla vuonna 2014.

Ura

Vuonna 2015 Khanagyan kilpaili Glavnaja Stsena -kilpailussa, joka on Venäjän versio X-Factor-kilpailusta. Hänen valmentajanaan toimi Maksim Fadeev, ja hän karsiutui semifinaaleissa. Myöhemmin samana vuonna hän kilpaili The Voice of Russia -kilpailun neljännellä tuotantokaudella. Hän liittyi Polina Gagarinan joukkueeseen, mutta karsiutui kilpailun Kaksintaistelu-vaiheessa. Seuraavana vuonna hän lähti Venäjältä kilpailemaan X-Factor Ukraine -kilpailun seitsemännelle tuotantokaudelle. Kilpailun aikana häntä valmensi Anton Savlepov ja hän voitti kilpailun.
Hänen menestyksensä jälkeen X-Factor Ukraine -kilpailussa hän palasi kotimaahansa Armeniaan ja tuli valmentajaksi The Voice of Armenia -kilpailun kolmannelle tuotantokaudelle. Vuonna 2017 Khanagyan vahvistettiin kilpailijaksi Depi Evratesil 2018 -kilpailuun, joka on Armenian euroviisukarsinta, kappaleella "Qami". Hän pääsi läpi 21. helmikuuta pidetystä semifinaalista ja voitti kilpailun 25. helmikuuta pidetyssä finaalissa. Hän edusti näin ollen Armeniaa vuoden 2018 Euroviisuissa.
Jean-Joseph de Mondonville

Jean-Joseph Cassanéa de Mondonville (25. joulukuuta 1711 – 8. lokakuuta 1772) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä. Hänen ensimmäinen opuksensa oli Sonates (1733, Pariisi). Vuonna 1734 hän esiintyi viulistina Concert spirituel -konserttisarjassa, minkä jälkeen hän sai paikan Concert de Lillestä. Vuonna 1739 Mondonville palasi Pariisiin, jossa hänestä tuli hovikappelin viulisti ja kamarimuusikko. Tässä työpaikassaan hän esiintyi arviolta sadassa konsertissa. Hän sai hovikappelissa arvot sous-maître (1740) ja intendant (1744).
Mondonvillen suuria motetteja esitettiin menestyksellä, ja myös hänen oopperansa tulivat aikanaan kohtalaisen tunnetuiksi. Jälkimmäisiin lukeutuvat Le carnaval du Parnasse (1749), Titon et l'Aurore (1753) ja Thésée (1765). Mondonvillen teosten esityspaikkoja olivat Pariisin ooppera, Concert spirituel ja Théâtre des petits-cabinets. Nykyään Mondonville tunnetaan parhaiten opuksista 3 (Pièces de clavecin en sonates, 1734) ja  5'('Pièces de vlacein avec voix ou violon', 1748). Hänen johdantonsa opuksen 4 (1738) sonaatteihin on ensimmäinen harmonian tuottamista viululla koskeva manuaali.
Läntinen Pornokatu 25 B 13

Kappaleet

Kaikki kappaleet ovat Olli "fuck-everyone-else" Paukkeen säveltämiä ja sanoittamia.
Ferdinand VI

Ensenadan markiisin uudistukset

Talous-, merenkäynti- ja siirtomaa-asioista vastannut Ensenadan markiisi pyrki lukuisiin uudistuksiin valistusajan hengessä. Ulkopolitiikassa Espanja pyrki solmimaan liittosuhteet Isoon-Britanniaan ja Ranskaan. Näin ollen Espanja myös luopui Gibraltaria koskevista vaatimuksistaan. Espanja myös modernisoi maatalouttaan ja verotustaan Ensenadan markiisin johdolla. Perinteistä verojärjestelmää yksinkertaistettiin, mutta aateliston vastustus kaatoi tämän projektin.
Vuonna 1752 perustettiin Giro real toimimaan ulkomaisen rahaliikenteen keskuksena. Siirtomaakaupasta purettiin vanhat rajoitukset. Aikaisemmin Amerikan-kaupan monopoli oli annettu hyvin rajallisille kastilialaisille piireille, kun nyt kauppa avautui kaikille luvan saaneille kauppalaivoille.
Itävallan perimyssodan aikana Espanjan sotilaallinen mahti kasvoi. Ensenadan markiisi pyrki vahvistamaan Espanjan laivastoa, koska hän piti laivaston asemaa keskeisenä. Tätä varten parannettiin Cádizin, Ferrolin, Cartagenan ja Havannan satamia. Muut valtiot, kuten Iso-Britannia, kokivat kuitenkin uhaksi Espanjan modernisoitumisen ja vahvistumisen Ensenadan markiisin toimien seurauksena.
Uudistukset ulottuivat myös kulttuurin saralle. La Real Academia de Bellas Artes de San Fernando perustettiin vuonna 1752. Ferdinand VI tunnettiin suurena taiteen ja oopperan ystävänä.

Ulkopolitiikka ja Ensenadan karkotus

Etelä-Amerikassa Espanja ajautui konfliktiin Portugalin kanssa nykyisen Uruguayn alueella sijainneen Colonia de Sacramenton omistuksesta. Portugali oli pitänyt siirtokunnan omistuksen itsellään tavoitellessaan vapaata merenkulkuväylää Río de la Platalle. Sacramenton kautta kuitenkin britit harjoittivat salakuljetusta alueella. Vuonna 1750 Espanja ja Portugali pääsivät sopimukseen alueiden vaihtamisesta. Espanja sai Sacramenton ja Portugali alueita Amazonasista sekä etelämpää alueelta, jossa oli jesuiittojen ylläpitämiä guaranien suojelualueita. Espanjalaisten piti karkottaa jesuiitat, mikä johti 11 vuotta kestäneeseen guaranien kapinaan.
Espanjan hovissa suhtautuminen jesuiittoihin muodostui jakavaksi tekijäksi. Ensenadan markiisi asettui tukemaan jesuiittoja, mikä johti hänen riitautumiseensa muun muassa portugalilaisperäisen kuningattaren kanssa, erottamiseen ja asettamiseen sisäiseen karkotukseen vuonna 1754 ensin Granadaan ja sitten Puerto de Santa Marían satamakaupunkiin Andalusiassa.

Hallituskauden loppu

Kuningatar Barbara menehtyi Aranjuezissa elokuussa 1758. Tämän seurauksena Ferdinand VI menetti mielenterveytensä. Hän eli vuoden verran palatsissaan Villaviciosa de Odónissa, kunnes menehtyi vuonna 1759.
Antiikin Fthiotis

Fthiotis (m.kreik. Φθιῶτις, Fthiōtis) eli Fthia (Φθία, myös Fthie, Φθίη, Fthiē) (lat. Phthiotis, Phthtia) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se sijaitsi Thessalian eteläosassa siitä nimensä perineen nykyisen Fthiotiin alueella. Siihen voidaan lukea myös Akhaia (Fthiotis) (Ἀχαία, myös Akhaiie, Ἀχαιΐη, Akhaiïē, lat. Achaia/Achaea (Phthiotis)).

Maantiede

Fthiotis käsitti varsinaisen Thessalian eteläisimmän osan. Suppeammassa merkityksessä siihen kuului vain Farsaloksen kaupungin ympäristö. Tämä Fthiotis oli yksi Thessalian neljästä tetrarkiasta eli heimoyhteisöstä Thessaliotiin, Pelasgiotiin ja Histiaiotiin ohella. Farsalos oli varsinaisen Fthiotiin ainoa polis eli kaupunkivaltio.
Laajemmassa merkityksessä Fthiotiin alueeseen voidaan lukea myös Akhaia eli Akhaia Fthiotis, joka oli Thessalian perioikkialuetta. Näin ajateltuna Fthiotis käsitti laajimmillaan alueen idästä Maliinlahdelta länteen Dolopian rajalle ja Pindos-vuoristoon saakka. Pohjoisessa alue ulottui Farsalokseen ja Thessalian tasangolle saakka. Fthiotiin eteläpuolella sijaitsi Malis, koillispuolella Magnesia, pohjoispuolella Pelasgiotis, luoteispuolella Thessaliotis ja lounaispuolella Ainis ja Oitaia.

Historia

Fthiotis oli seutua, jossa herooisella ajalla sijaitsivat alueelle nimen antanut Fthia sekä Hellas. Lisäksi siihen luettiin myös Dolopia sekä Thessalian tasangon eteläisin osa. Fthia saattoi olla myös Farsaloksen muinainen nimi. Fthiaa pidettiin myrmidonien, Akhilleuksen ja Patrokloksen kotiseutuna, ja Hellas oli puolestaan paikka, joka antoi myöhemmin nimensä koko Kreikalle.
Akhaia Fthiotista pidettiin akhaijien alkuperäisenä kotiseutuna. Fthiotiissa näitä kutsuttiin Fthiotiin akhaijeiksi (Ἀχαιοὶ οἱ Φθιῶται, Akhaioi hoi Fthiōtai) erotuksena Peloponnesoksen akhaijeista. Tällä nimellä alueen asukkaat esiintyvät myös amfiktyoniliiton jäseninä. Alue tunnettiin Akhaiana ainakin vielä Herodotoksen aikana, ja asukkaat Fthiotiin akhaijeina myöhemminkin.
Steveco-areena

Steveco-areena (aiemmin Karhuvuoren urheilutalo) on vuonna 1974 rakennettu urheiluhalli Kotkassa Karhuvuoren kaupunginosassa. Se on Korisliigassa pelaavan KTP-Basketin ja koripallon naisten SM-sarjassa pelaavien Peli-Karhujen kotikenttä. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 3 153 m² ja palloiluhallin lisäksi siellä on paini-, painonnosto-, judo-, nyrkkeily- ja ilma-asesalit. Urheilutalo nimettiin Steveco-areenaksi vuonna 2008. Urheilutalon mahdollisista sisäilma ongelmista ollaan puhuttu viime vuosina.
Eero Somervuori

Seuraura

Somervuori debytoi Jokereiden SM-liigajoukkueessa vasta 16-vuotiaana kaudella 1995–1996, ja hänestä odotettiin jopa Teemu Selänteen manttelinperijää. Keväällä 1997 Somervuori voitti Jokereissa Suomen-mestaruuden. Tampa Bay Lightning varasi Somervuoden NHL:ään 1997. Jokereissa pelatessaan mies ei kuitenkaan saanut vakiinnutettua kovin suurta roolia, joten hän lähti kevään 2000 jälkeen hakemaan peliaikaa HPK:sta. Hämeenlinnassa hänen kaksi parasta kautta sujuivat samassa ketjussa Tommi Santalan ja Antti Miettisen kanssa. Kyseinen kolmikko nousi yhdessä pelatessaan SM-liigan huipulle.
Somervuori lähti kaudeksi 2003–2004 Tampa Bay Lightningin organisaatioon yhden vuoden sopimuksella. Kausi meni kuitenkin farmissa Hamilton Bulldogsin riveissä, eikä näyttöpaikkaa NHL:stä tullut. Pohjois-Amerikan visiitti jäi vuoden pituiseksi, ja Somervuori palasi SM-liigaan Kärppien riveihin. Kausi 2004–2005 päättyi Kärppien mestaruusjuhliin, ja Somervuori voitti toisen kerran SM-kultaa.
Kärpistä Somervuori siirtyi Sveitsin pääsarjaan HC Ambrì-Piottaan, jossa pelasi kaksi kautta. Sveitsistä Somervuori siirtyi jatkamaan uraansa Ruotsiin. Kaudet 2007–2009 hän pelasi Elitserien-seura Färjestadissa. Keväällä 2009 hän voitti joukkueessa Ruotsin-mestaruuden. Somervuori oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies, muttei ollut tyytyväinen saamaansa peliaikaan, joten hän jätti joukkueen kauden jälkeen. Färjestadista Somervuori siirtyi Brynäsiin. Vuonna 2011 Eero Somervuori palasi Suomeen Helsingin IFK:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Pelattuaan HIFK:ssa lopulta kolme kautta hän siirtyi HPK:hon kaudeksi 2014–2015.

Maajoukkueura

Somervuori edusti Suomea useissa ikäkausimaajoukkueissa nuorten tasolla. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1996 ja 1997. Suomi voitti kultaa vuonna 1997 ja hopeaa 1996. Nuorten MM-kilpailuissa Somervuori edusti Suomea 1997, 1998 ja 1999. Vuonna 1998 Suomi voitti MM-kultaa, ja Somervuori valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Suomen aikuisten maajoukkueessa Somervuori ei ole pelannut yhtään arvoturnausta, mutta hän on edustanut Suomea kuitenkin monissa maaotteluissa ja Euro Hockey Tourin peleissä.
Paraisten vaakuna

Paraisten vaakuna on Paraisten tunnus, joka on alun perin vahvistettu Nauvon vaakunaksi. Vaakuna on saanut aiheensa saaristokunnan elämään ja historiaan läheisesti kuuluvasta merenkulusta, sekä Gullkronafjärdin merenselästä, joka sijaitsee Nauvosta hieman kaakkoon.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen, kultakruunuinen ankkuri”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin alkujaan Nauvon vaakunaksi 29. syyskuuta 1958. Vaakuna jäi hetkeksi epäviralliseksi tunnukseksi, kun Parainen, Nauvo, Korppoo, Houtskari ja Iniö yhdistyivät Länsi-Turunmaan kaupungiksi 2009. Muodostetun kaupungin nimestä nousseiden erimielisyyksien yhteydessä myös sen vaakuna jäi vahvistamatta, kunnes 28. huhtikuuta 2009 kaupunginvaltuusto vahvisti entisen Nauvon vaakunan Länsi-Turunmaan vaakunaksi. Tämä vaakuna jäi käyttöön, kun kaupungin nimi vuoden 2012 alussa muutettiin Paraisiksi.

Paraisten vanha vaakuna

Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta silloisella Paraisten kaupungilla oli oma vaakunansa, jonka aihe viittasi alueen historiaan; kaivostoimintaan – lähinnä seudun kalkkikaivoksiin – ja merenkulkuun.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä paaluittainen, siivekäs vuorimoukari, jonka varren alaosa muodostaa ankkurinperän ja sen kourat, kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Paraisten kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 22. joulukuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. kesäkuuta 1961.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Parainen, Houtskari, Iniö, Korppoo ja Nauvo muodostivat Länsi-Turunmaan kaupungin.
William Carey

William Carey (1761–1834) oli brittiläinen baptistilähetyssaarnaaja, protestanttisen lähetystyön uranuurtaja ja uusintialaisen kielentutkimuksen perustaja. Hän matkusti Intiaan itse vuonna 1792 perustamansa lähetysseuran ensimmäisenä lähettinä. Raamatun tai osia siitä hän käänsi tai käännätti 34 aasialaiselle kielelle. Hänen toimintansa, jota oli tehnyt vaikeaksi Englannin Itä-Intian kauppakomppania, muuttui vapaammaksi, kun hän pääsi professoriksi Kalkuttaan.
Kölnin verilöyly

Kölnin verilöyly oli 11. kesäkuuta 1964 Kölnissä tapahtunut joukkomurha, jossa Walter Seifert tunkeutui 42-vuotispäivänään katoliseen peruskouluun ja tappoi kaikkiaan kymmenen ihmistä. Lopulta hän otti myrkkyannoksen, joka johti hänen kuolemaansa seuraavana päivänä sairaalassa.
Seifertillä oli aseinaan keihäs ja liekinheitin. Hän oli syrjäytynyt vuosia sitten vaimonsa kuoltua synnytyksessä. Hän kärsi pahenevasta tuberkuloosista ja puhjenneesta skitsofreniasta. Joukkomurhan motiivi ei ole koskaan täysin selvinnyt.
Bornhöved

Bornhöved on kunta Segebergin piirikunnan alueella Schleswig-Holsteinissa, Saksassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Neumünsterista itään. Paikan perusti luultavasti piispa Vicelin Kirchdorf. Keskeisen sijaintinsa vuoksi Bornhövedissa on koettu kaksi suurta taistelua, ensin vuonna 798 ja myöhemmin 1227. Kaupungin vaakuna on vuodelta 1948.
Toivo Pekkasen koulu

Toivo Pekkasen koulu oli peruskoulu Kotkassa kaupungin keskustassa Kotkansaarella. Koulussa oli luokat 3–6 ja siellä toimi myös musiikkiluokka ja maahanmuuttajien luokka. Musiikkiluokat ovat pitäneet 2000-luvulla kevätkonsertteja, joiden tarkoituksena oli viihdyttää yleisöä ja antaa kokemusta esiintymisestä nuorille musiikkiluokkalaisille. Konsertti on ollut myös viimeisinä vuosinaan Merikeskus Vellamossa.
Koulu on valmistunut vuonna 1966 Isopuiston viereen, ja sen on suunnitellut Kotkan kaupungin arkkitehtiosasto kaupunginarkkitehti Lauri Heinäsen johdolla. Nimensä koulu on saanut kirjailija Toivo Pekkasen mukaan.
Toivo Pekkasen koulu lakkautettiin lukuvuoden 2014-2015 jälkeen. Syksyllä 2015 luokilla 4 ja 5 aloittavat oppilaat siirtyivät Haukkavuoren kouluun. Luokilla 6 ja 7 aloittavat oppilaat siirtyivät taas Kotkansaaren kouluun, keskuskoulun toimipisteeseen.
Tällä hetkellä Haukkavuoren koulu toimii väistötiloissa Toivo Pekkasen koulun tiloissa sisäilmaongelmien vuoksi. 2016 vuotena Haukkavuoren koulu on toiminut omassa toimipisteessään.
Toivo Pekkasen koulun sali on vielä toiminnassa. Sitä käytetään mm.kotkan seurojen harrastuspaikkana, Kotkansaaren koulujen liikuntatuntien suorituspaikkana. Toivo Pekkasen koulun Keskuskadun puolen pihalla on koripallokorit, puolapuita ja muita laitteita, joita saa käyttää vapaasti. Koulun toisella pihalla toimii päiväkoti.
Tyttöjen ystävä

Vastaanotto

Vinylmania-lehdessä 10/1994 albumi mainitaan laimeana kokonaisuutena ja välityönä.

Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A1 -säv. Timo Vikkula ja Kauko Röyhkä. Sovitukset Kauko Röyhkä Combo.
Lou Gehrig

Henry Louis ”Lou” Gehrig (10. kesäkuuta 1903 – 2. kesäkuuta 1941) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (ykköspesävahti). Hän syntyi New Yorkin Manhattanilla saksalaisten Heinrich Gehrigin sekä Christina Fackin pojaksi ja opiskeli valmistumatta Columbian yliopistolla.
Gehrig pelasi New York Yankeesissa vuosina 1923–1939. Hän ehti uransa aikana tehdä useita baseball-ennätyksiä ja pelata vuoden 1925 jälkeen 2 130 perättäisessä pelissä. Hän oli American Leaguen ”Most Valuable Player” vuosina 1927 ja 1936, ja osallistui seitsemänä vuotena All-Star-joukkueeseen.
Gehrig otettiin vuonna 1939 National Baseball Hall of Fameen, ja vuonna 1955 hänen kunniakseen perustettiin Lou Gehrigin muistopalkinto.
Lou Gehrigillä todettiin lihasrappeumatauti ALS vuonna 1939. Hän joutui lopettamaan sen johdosta uransa kesken ja kuoli lopulta kesäkuussa 1941 ollessaan 37-vuotias. Hänen leskensä Eleanor menehtyi 6. maaliskuuta 1984.
Gehrigin elämästä kertova elokuva Sankaritekojen mies valmistui vuonna 1942. Elokuvassa Gehrigiä näytteli Gary Cooper.
Henrikh Mkhitarjan

Ammattilaisura

Mkhitarjan on Pyunik Jerevanin kasvatti, jonka edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 2006. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi ukrainalaiseen Metalurh Donetskiin, josta matka jatkui vuonna 2010 saman kaupungin seuraan Šah’tar Donetskiin. 
Heinäkuussa 2013 Mkhitarjan siirtyi Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundiin neljän vuoden sopimuksella. Siirron hinta oli 24,2 miljoonaa euroa.
Mkhitarjan siirtyi heinäkuussa 2016 Englannin Valioliigaan Manchester Unitedin riveihin.
Arsenal vaihtoi Manchester Unitedin kanssa Alexis Sánchezin Mkhitarjaniin 22. tammikuuta 2018.
Kansainvälisellä tasolla Mkhitarjan on Armenian jalkapallomaajoukkueen runkopelaajia.
Ilse Zielstorff

Ilse Zielstorff (s. 30. syyskuuta 1935 Berliini) on saksalainen näyttelijä ja näyttelijä Rolf Schimpfin vaimo. He menivät naimisiin vuonna 1970. He asuvat Münchenissä. Zielstorff on näytellyt jo 1950-luvulta lähtien.
Vasili Blücher

Vasili Konstantinovitš Blücher (myös Bljuher, ven. Васи́лий Константи́нович Блю́хер; 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1890 Jaroslavlin läänin Barštšinkan kylä – 9. marraskuuta 1938 Moskova) oli neuvostoliittolainen upseeri.
Vasili Blücher syntyi talonpojan perheeseen. Hän työskenteli viilarina Pietarissa ja Moskovan lähellä Mytištšissä. Vuosina 1910–1913 hän oli vangittuna lakkoliikkeeseen osallistumisen takia. Ensimmäiseen maailmansotaan Blücher osallistui sotamiehenä ja aliupseerina, ja hän haavoittui vakavasti. Sen jälkeen hän työskenteli  Nižni Novgorodin lähellä Sormovossa sekä Kazanissa. Vuonna 1916 hän liittyi bolševikkipuolueeseen.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Blücher teki puoluetyötä armeijassa. Marraskuussa 1917 hän oli pystyttämässä neuvostovaltaa Samaraan. Sen jälkeen hänet lähetettiin Tšeljabinskiin, jossa hänet valittiin vallankumouskomitean ja neuvoston puheenjohtajaksi. Tšekkoslovakialaisen armeijakunnan kapinan jälkeen hän johti neuvostojoukkojen vetäytymistä Orenburgista, minkä johdosta hänet palkittiin Venäjän ensimmäisellä punaisen lipun kunniamerkillä. Hän osallistui divisioonankomentajana taisteluihin Koltšakin joukkoja vastaan, Kahovkan sillanpääaseman puolustukseen ja Perekopin valtaukseen.
Vuosina 1921–1922 Blücher toimi Kaukoidän tasavallan sotaministerinä ja armeijan ylipäällikkönä. Helmikuussa 1922 hän johti valkoisen armeijan tuhoamista Volotšajevkan lähellä. Vuosina 1924–1927 hän työskenteli Kiinan Kantonin hallituksen sotilasneuvonantajana. Vuosina 1929–1938 hän toimi Neuvostoliiton Kaukoidän armeijan komentajana, ja hän johti sotatoimia Kiinan itäisen rautatien konfliktin aikana vuonna 1929. Hän oli Venäjän (1921–1924) ja Neuvostoliiton (1930–1938) toimeenpanevien keskuskomiteoiden jäsen. Vuonna 1934 hänet valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi. Vuonna 1935 hänet nimitettiin Neuvostoliiton marsalkaksi.
Vuonna 1937 Blücher osallistui Neuvostoliiton korkeimman oikeuden erityistuomioistuimen jäsenenä Mihail Tuhatševskin ja puna-armeijan muiden johtajien tuhoamiseen. Kesällä 1938 hän johti japanilaisten vastaisia sotatoimia Hasanjärven alueella. Neuvostojoukkojen kärsimien tappioiden takia hänet erotettiin Kaukoidän armeijan komentajan tehtävästä elokuussa 1938. Saman vuoden lokakuussa hänet pidätettiin Stalinin käskystä syytettynä neuvostovastaisesta toiminnasta ja osallisuudesta aiemmin tuomittujen upseerien salaliittoon. Hän kuoli Lavrenti Berijan toimeenpaneman kidutuksen seurauksena kuulustelujen 18. päivänä. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1956.