google/wiki40b huggingface dataset:
Kätketty

Juoni

Ranskalaisen perheen elämä menee sekaisin, kun heille alkaa tulla nimettömältä lähettäjältä heidä kodistaan kuvattuja valvontanauhoja. Georges Laurent (Daniel Auteuil) on menestynyt ranskalaisen kirjallisuusaiheisen televisio-ohjelman isäntä, joka asuaa kirjankustantajavaimonsa Annen (Juliette Binoche) ja heidän kouluikäisen poikansa Pierrotin (Lester Makedonsky) kanssa. Heidän ovelleen ilmestyy salaperäisiä videokasetteja, jotka paljastavat, että heidän kotiaan on jo pitkään kuvattu paikallaan pysyvällä kadulla olevalla kameralla, jota he eivät ole huomanneet. Alkuun harmittomilta tuntuneisiin nauhoihin liittyy myöhemmin ikäviä piirroksia, ja nauhat asettavat kyseenalaiseksi Georgesin aiemmin elämän niin että siitä tulee ikävyyksiä sekä hänen työlleen että avioliitolleen.

Vastaanotto

Cachén ensi-ilta oli Cannesin elokuvajuhlilla 2005. Elokuva sai juhlilla runsaasti palkintoja, kuten parhaan ohjaajan palkinnon ja FIPRESCIn palkinnon. Elokuva on saanut myös useita vuoden 2005 European Film Awards -palkintoja, se valittiin parhaaksi eurooppalaiseksi elokuvaksi, ja lisäksi se sai Paras eurooppalainen ohjaaja, Paras eurooppalainen näyttelijä (Daniel Auteuil) ja Paras eurooppalainen leikkaaja -palkinnot.
Varietyn Deborah Young kirjoitti: "Michael Hudecekin ja Nadine Musen leikkaama tiivis paketti pitää tarinan sujuvana ja keskittyneenä mutta hyvin tiiviinä ja pitää vallassaan katsojien huomiota alusta loppuun." Yhdysvaltalaisen viihdealan ammattijulkaisun The Hollywood Reporterin Kirk Honeycutt sanoo: "Selvittäessään lähes unohtuneen salaisuuden omahyväisen ja itsekylläisen ranskalaisen intellektuellin elämässä Haneke tutkii hyvin syvältä syyllisyyteen, kommunikaation ja tahalliseen muistinmenetykseen liittyviä kysymyksiä." Chicago Sun-Timesin Roger Ebert kirjoittaa "...hyvin vaikuttava, hämmentävä ja järkyttävä elokuva, joka osoittaa, miten mukava elämä menee raiteiltaan jo pelkästään siitä, että joku tarkkailee sitä." Ebert käsitteli elokuvaa toistamiseen sarjassaan "Great Movies", jossa hän pohti tarkemmin juonen ja ohjauksen vivahteita, ja mitä niihin mahdollisesti sisältyy.   The Guardianin Peter Bradshaw antoi elokuvalle kaikki viisi tähteä ja sanoi sitä yhdeksi vuosikymmenen elokuvista sekä Haneken mestariteokseksi.
Rangaistusmääräys

Rangaistusmääräyksen antaminen tarkoittaa poliisin tai muun esitutkintaviranomaisen antaman sakkorangaistusvaatimuksen vahvistamista. Rangaistusvaatimuksen vahvistaa syyttäjä. 
Rangaistusmääräysmenettelyssä voidaan määrätä päiväsakkorangaistus teosta, josta ei ole säädetty ankarampaa rangaistusta kuin sakkoa tai enintään kuusi kuukautta vankeutta. Menettelyn käyttö edellyttää sekä asianomistajan että rangaistusvaatimuksen saaneen suostumusta. Mikäli suostumusta ei jommankumman osapuolen taholta anneta, siirtyy asia käräjäoikeuden ratkaistavaksi.
Jos rangaistusvaatimuksen saanut vastustaa vaatimusta, syyttäjä voi hylätä rangaistusvaatimuksen, määrätä lievemmän rangaistuksen taikka siirtää asian käräjäoikeuden ratkaistavaksi nostamalla asiassa syytteen. Ilmoitus rangaistusvaatimuksen vastustamisesta tulee toimittaa syyttäjävirastoon rangaistusvaatimuksen mukana ilmoitettuna viimeisenä vastustamispäivänä. Ilmoituksen voi toimittaa joko henkilökohtaisesti, postitse, faksilla tai asiamiehen välityksellä. 
Rangaistusmääräysmenettelyssä määrättyä sakkorangaistusta ei nykyisen lain mukaan voida muuntaa vankeudeksi, tuomioistuimen määräämä sakkorangaistus sitä vastoin voidaan.
Suorituskykyprisma

Suorituskykyprisma (engl. Performance Prism, PP-malli) on tavoitejohtamisen periaatteille kehitetty toiminnan ohjauksen suorituskykymittaristo. Samaa tarkoitusta palvelevia mittaristoja ovat tulosmatriisi (1984), suorituskykypyramidi (1991) ja Balanced Scorecard (1992). Suorituskykymittariston tärkeitä ominaisuuksia ovat kyky kuvata suunnitelma tavoitemitoin ja kannustavasti sillä mittariston avulla on tarkoitus saada suunnitellut asiat tehdyksi. Kaikille mittaristoille on yhteistä, että niitä käytetään tavoitejohtamisen yleisissä puitteissa. Erot koskevat mittariston rakentamista eli miten tavoitteet luodaan ja esitetään.

Mallin synty

Malli syntyi kehitysprojektissa vuosina 1997–2000 Cranfieldin yliopistossa. Kehityshankkeen tarkoitus oli Balanced Scorecard - ja suorituskykypyramidi-mallien pohjalta kehittää uusi kehittyneempi malli. Mallin nimi prisma tulee siitä että viisi tavoitealuetta kuvataan prisman avulla. Mallia esitellään laajassa (393 sivua) teoksessa The Performance Prism (Neely ym. 2002).

Johtopäätös

Ohjausprosessia mallissa ei pohdita. Tavoitteen asettamisen tekniikka on identtinen tavoitejohtamisen kanssa, joten on kysymys tavoitejohtamisen versiosta eikä itsenäisestä johtamismallista. Mallin lähtökohtana on ollut parannella tunnettuja malleja, mutta merkittäviä uusia ratkaisuja ei esitetä. Käytettävissä ei ole tutkittua tietoa mallin käytön leviämisestä.
Helsingin hovioikeus

Helsingin hovioikeus (ruots. Helsingfors hovrätt) on vuonna 1952 perustettu yleinen muutoksenhakutuomioistuin. Helsingin hovioikeuspiiriin kuului syksyllä 2014 kuusi käräjäoikeutta. Helsingin HO:een voidaan valittaa Helsingin, Espoon, Vantaan, Itä-Uudenmaan, Tuusulan ja Hyvinkään käräjäoikeuksien ratkaisuista.
Lisäksi hovioikeus käsittelee ensiasteena eräitä virkarikosasioita ja toimii ainoana muutoksenhakutuomioistuimena sotilasrikosasioissa ja asianajajien kurinpitoasioissa. Helsingin hovioikeus päättää myös elinkautiseen vankeusrangaistukseen tuomittujen vapauttamisesta ehdonalaiseen vapauteen.
Hovioikeus aloitti toimintansa Kaivopuistossa ns. Marmoripalatsissa, ja muutti sieltä vuonna 1984 hovioikeus muutti Radanrakentajantielle Itä-Pasilaan. Marmoripalatsi oli sen jälkeen Työtuomioistuimen käytössä. Maaliskuussa 2008 valtioneuvosto päätti vuokrata Altia Oyj:n pääkonttorin tilat Helsingin Salmisaaressa hovioikeuden käyttöön vuodesta 2010 alkaen. Rakennus on Helsingin käräjäoikeuden naapurissa.
Hovioikeuden toimintaa johtaa hovioikeuden presidentti. 1. lokakuuta 2009 lähtien presidenttinä on toiminut Mikko Könkkölä, joka siirtyi tehtävään Vaasan hovioikeuden presidentin virasta. Hän korvasi eläkkeelle siirtyneen Lauri Melanderin, joka oli aiemmin toiminut Vantaan käräjäoikeuden käräjätuomarina ja laamannina. Aiemmin presidenttinä on toiminut mm. Olli Huopaniemi, Kaarlo Ståhlberg ja Yrjö Hakulinen.
Helsingin hovioikeuden jäseninä ovat olleet mm. Jukka Kemppinen, Matti Kuusimäki, Lauri Lehtimaja, Liisa Mansikkamäki, Paavo Nikula ja Jukka Lindstedt. 
Ennen kuin Helsingin hovioikeus perustettiin 1952, Helsingin raastuvanoikeuden ja ympäröivien tuomiokuntien kihlakunnanoikeuksien päätöksistä valitettiin Turun hovioikeuteen.
Jack Aitken

Jack Aitken (s. 23. syyskuuta 1995 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-korealainen rata-autoilija.
Aitken kuuluu Renault’n nuorten kuljettajien ohjelmaan.

Ura

Aitken aloitti uransa karting-luokista. Vuonna 2012 Aitken siirtyi Dunlop InterSteps Championship -sarjaan jossa hän saavutti kaksi voittoa, kaksi paalupaikkaa ja 13 palkintosijaa sijoittuen sarjassa kolmanneksi.

Formula Renault (2013–2015)

Vuonna 2013 Aitken siirtyi Formula Renault NEC -sarjaan saavuttaen yhden paalupaikan ja viisi palkintosijaa sijoittuen sarjan toiseksi. Hän ajoi myös kuusi kilpailua Eurocup Formula Renault -sarjassa. Vuonna 2014 Aitken ajoi täyden kauden Eurocup Formula Renault -sarjassa saavuttaen kauden aikana yhden voiton ja yhden paalupaikan sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Samana vuonna hän ajoi kahdeksan kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa. Vuonna 2015 Aitken jatkoi Eurocup Formula Renault -sarjassa saavuttaen viisi voittoa ja neljä paalupaikkaa onnistuen voittamaan sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös Formula Renault Alps -sarjan mestaruuden.

GP3 (2016–2017)

Vuonna 2016 Aitken kilpaili GP3-sarjassa Arden International -tallissa Renault’n tukemana. Aitken ajoi voittoon Belgian sprinttikilpailussa ja oli lisäksi kuudesti palkintopallilla kauden aikana ja sijoittui sarjan viidenneksi 148 pisteellä. Aitken jatkoi GP3:ssa myös kaudella 2017 ajaen ART Grand Prix -tallissa.
Georgian kysymys

Georgian kysymys (ven. Грузинское дело, Gruzinskoje delo) liittyi käynnissä oleviin kiistelyihin kansallisesta itsemääräämisoikeudesta. Georgia oli kiistassa keskeisessä roolissa. Suurimmat kiistat käytiin Georgian kommunistisen puolueen keskuskomitean ja Venäjän kommunistisen puolueen Kaukasian toimiston välillä. Georgian kommunistit halusivat laajaa itsemääräämisoikeutta, kun taas neuvostokommunistit halusivat Georgian kiinnittyvän Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan ja lähentyvän Venäjän kanssa. Näkemyserot kansallisen itsemääräämisoikeuden suhteen johtivat myös kiistoihin Vladimir Leninin ja Josif Stalinin välillä.
Puna-armeija oli vallannut Georgian helmikuussa 1921 ja syössyt paikallisen menševikkihallituksen vallasta asettaen bolševikkien hallinnon sen tilalle. Georgialaissyntyiset neuvostopoliitikot Josif Stalin ja Sergo Ordžonikidze vastustivat nationalismia ankarasti ja halusivat, että Georgia liittyisi yhdessä Armenian ja Azerbaidžanin kanssa Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan, josta muodostettaisiin myöhemmin Sosialististen neuvostotasavaltojen liitto. Lev Trotski kannatti hitaampaa tapaa, jolloin maaperää oltaisi valmisteltu sisältä päin tulevaa kapinaa varten, johon puna-armeija olisi tullut avuksi. Lenin tuki aluksi Stalinin linjaa menestyksekkään valtauksen jälkeen eivätkä paikallisten bolševikkien valitukset Stalinin harjoittamasta imperialismista herättäneet vastakaikua. Kun kiista georgialaisten ja neuvostoliittolaisten kommunistien välillä kiristyi oli Leninin pakko puuttua asiaan. Ordžonikidze oli Georgiassa vieraillessaan pahoinpidellyt georgialaisen kommunistijohtaja Mikheil Okudžavan. Välikohtaus sai Leninin vetämään tukensa Stalinilta. Lenin alkoi tukea yhä avoimemmin Georgian kommunisteja itsemääräämisoikeuteen liittyvässä kysymyksessä. Lenin oli huolissaan siitä, ettei neuvostoliittolainen imperialismi eroaisi tsaristisesta imperialismista, mikä olisi omiaan aiheuttamaan epäluuloja muissa neuvostotasavalloissa. 14.3.1923 Ordžonikidze ja Georgian kommunistit saavuttivat löyhän kompromissin. Georgia liittyisi Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan ja neuvostojohto vannoisi taistelevansa isovenäläisyyttä vastaan. Lenin ei lopulta voinut paljoakaan puuttua Georgian kysymykseen heikentyneen terveytensä vuoksi. Stalinin asema vahvistui. Ordžonikidze syrjäytti poliittiset vastustajansa Georgian kommunistisesta puolueesta ja nimitti tilalle myötämielisempää puoluehenkilöstöä. Stalin julisti, että kysymys kansallisesta itsemääräämisoikeudesta on alisteinen työväenluokan aseman vahvistamiselle. Julistus murskasi lopullisesti georgialaisten haaveet autonomiasta.
Lenin arvosteli voimakkaasti Stalinin ja Ordžonikidzen tapaa ratkaista Georgian kysymys salaisessa kirjeessään, joka tunnetaan Leninin testamenttina. Lenin halusi kirjeen julkistettavaksi seuraavassa puoluekokouksessa, mutta Stalin liittolaisineen onnistui pimittämään kirjeen laajemmalta julkisuudelta Leninin kuoltua vuoden 1924 alussa.
Singaporen Grand Prix 2012

Kilpailu

Ennen kilpailua järjestettiin minuutin hiljainen hetki menehtyneen Sid Watkinsin muistoksi.
Lewis Hamiltonin otti suvereenin johdon paalupaikalta ja johti kisaa kunnes 23. kierroksella hänen autoonsa tuli vaihdelaatikkovika ja veto katosi. Keskeytys oli Hamiltonille kova kolaus MM-taistoa ajatellen. Kisassa nähtiin turva-auto kahdesti, ensin HRT-kuski Narain Karthikeyanin vuoksi kierroksella 32, kun hän törmäsi seinään. Auto ei kärsinyt suurempia ulkoisia vahinkoja, mutta jäi silti pahaan paikkaan kapealla radalla. Seuraavan kerran turva-auto tuli radalle pian edellisen jälkeen kierroksella 39, kun Michael Schumacher törmäsi rajusti Toro Rosso -kuski Jean-Eric Vergnen perään. Molemmat ajautuivat radan ulkopuolelle turva-alueelle, mutta romua jäi huomattavasti radalle. Schumacherille tuomittiin omasta virheestään tilanteessa kymmenen lähtöruudun rangaistus seuraavaan osakilpailuun.
Kilpailun voitti lopulta Sebastian Vettel toistamiseen kauden aikana. Jenson Button oli toinen ja Fernando Alonso kolmas. Timo Glock otti yllättäen keskeytysten ja taktisten onnistumisien siivittämänä kilpailusta 12. sijan ja nosti Marussia-tallinsa valmistajien sarjan kymmenennelle tilalle ennen Caterhamia ja HRT:tä. Kimi Räikkönen oli kuudes tallitoveri Romain Grosjeanin päästettyä hänet edelleen, jotta Kimi saisi lisäpisteitä kuljettajien MM-taistoon. Heikki Kovalainen oli 15.
Viron metodistikirkko

Historia

Vuonna 1907 oli Pietarissa julistamassa metodistinen lähetyssaarnaaja Georg Albert Simons. Siellä hänen julistustaan kuuli myös Vassili Täht. Hän palasi vielä samana vuonna kotiinsa Saarenmaalle levittämään sanomaa. Tavatessaan vanhan ystävänsä Karl Kuumin tämä kysyi millaisia ihmisiä metodistit oikein ovat. Täht vastasi: ”Ne ovat vakavia ihmisiä, jotka ovat kokeneet uudestisyntymisen, pyrkivät pyhitykseen ja rakastavat kaikkia uskovia”. Kuum vastasi tähän: ”No, olen siis ollut metodisti jo monta vuotta ilman, että olen sitä tiennyt”. 9. kesäkuuta 1907 alkoivat Täht ja Kuum alkoivat yhdessä levittää sanomaa Jeesuksesta, minkä tuloksena Saarenmaalla syntyi hengellistä herätystä. Kyseistä päivää on pidetty virolaisen metodismin syntyhetkenä, vaikkakin ensimmäinen seurakunta perustettiin virallisesti 13. elokuuta 1910. Muutama vuosi myöhemmin valmistui Kuressaareen edelleen käytössä oleva puinen kirkkorakennus. Myös Manner-Viroon perustettiin useita seurakuntia.
Irlannin kansallinen sinfoniaorkesteri

Irlannin kansallinen sinfoniaorkesteri (engl. National Symphony Orchestra of Ireland) on Irlannissa toimiva sinfoniaorkesteri. Sen juuret ovat vuonna 1947 perustetussa RTÉ:n sinfoniaorkesterissa. Orkesteri on toiminut nykyisellä nimellään vuodesta 1990 lähtien.
Irlannin kansallisen sinfoniaorkesterin kotihalliksi tuli vuonna 1981 juuri avattu Kansallinen konserttisali Dublinissa. Vuonna 1990 uudelleennimetyn sinfoniaorkesterin ensimmäiseksi ylikapellimestariksi nousi George Hurst. Häntä ovat seuranneet Kaspar de Roo, Aleksandr Anissimov ja nykyinen ylikapellimestari Gerhard Markson.
HMS Cambridge (1755)

Valmistus

Alus tilattiin 12. heinäkuuta 1750 Deptfordin telakalta. Sen köli laskettiin 29. elokuuta ja alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1755.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 17. tammikuuta 1756 ja se romutettiin 1808.
Palais Brongniart

Palais Brongniart (aiemmin myös Palais de la Bourse) on Pariisin 2. arrondissementissa sijaitseva rakennus, jossa Pariisin pörssi toimi vuosina 1826–1987. Rakennus on nimetty sen suunnitelleen arkkitehdin Alexandre-Théodore Brongniartin mukaan. Rakennuksen julkisivua kiertää pitkä sarja korinttilaisia pylväitä.
Määräyksen pörssitalon rakentamiseen antoi alkujaan Napoleon vuonna 1807. Pariisin pörssillä ei sitä ennen ollut omaan käyttöön rakennettuja tiloja. Brongniartin kuoltua vuonna 1813 suunnittelutöitä jatkoi arkkitehti Éloi Labarre. Uusklassista tyyliä edustava rakennus valmistui ja otettiin käyttöön vuonna 1826. Alkuvuosina rakennuksessa toimivat Pariisin pörssin ohella myös Pariisin kauppaoikeus ja kauppakamari. Talon nurkilla sijaitsevat allegoriset patsaat pystytettiin 1851–1852 ja rakennusta täydennettiin vuonna 1907 valmistuneilla lisäsiivillä.
Palais Brongniart oli yli 150 vuoden ajan Ranskan pörssikaupan keskus. Siirtyminen tietokoneilla käytävään interaktiiviseen osakekauppaan teki tilojen alkuperäisen käyttötarkoituksen tarpeettomaksi, ja pörssisali suljettiin heinäkuussa 1987. Palais Brongniartin tiloja on sen jälkeen vuokrattu erilaisiin tilaisuuksiin. Tiloihin perustettiin myös pörssin historiaa esittelevä galleria, joka ei kuitenkaan ole ollut avoinna yleisölle vuoden 2008 jälkeen.
Theodor Decker

Aleksander (Alexander) Theodor Decker (1. joulukuuta 1838 Helsinki – 3. huhtikuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Decker opiskeli arkkitehdiksi Tukholman taideakatemiassa vuosina 1858–1863. Ennen opintojaan Decker oli ehtinyt olla arkkitehtioppilaana sekä intendentin konttorissa että Turun lääninarkkitehdin Georg Theodor von Chiewitzin luona.
Opintojensa jälkeen 1865 Decker nimitettiin Turkuun vt. lääninarkkitehdiksi. Hän jatkoi yleisten rakennusten ylihallituksen palveluksessa vuoteen 1875, jolloin hän erosi ja työskenteli jonkin aikaa yksityisenä arkkitehtina. Hän oli mm. osakkaana Theodor Höijerin ja Frans Sjöströmin Suomen ensimmäisessä yksityisessä arkkitehtitoimistossa. Decker palasi ylihallituksen arkkitehdiksi vuonna 1883.
Alphonse Hasselmans

Alphonse Hasselmans (5. maaliskuuta 1845 Liège – 19. toukokuuta 1912 Pariisi) oli belgialainen harpisti ja harppumusiikin säveltäjä. Hän oli harpunsoiton taidon avainhahmo 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Hänen ansiotaan oli harpunsoiton ranskalaisen koulukunnan perustaminen ja osaltaan yleisen kiinnostuksen herättäminen instrumenttia kohtaan.
Hasselmansin isä oli Josef H. Hasselmans, joka oli kapellimestari, harpisti ja viulisti. Nuorempi Hasselmans sai vanhemmalta harpunsoiton opetusta Strasbourgin konservatoriossa. Hän jatkoi opiskelua Stuttgartissa Gottlieb Krügerin, Brysselissä Xavier Desargasin ja Pariisin konservatoriossa Ange-Conrad Prumierin johdolla.
Varhaisimman merkittävän työpaikkansa Hasselmans sai La Monnaien orkesterin harpistina Brysselissä. Hän sai laajempaa huomiota tekemällä sooloesiintymisten sarjan Pariisissa vuonna 1877. Tämän jälkeen hän sai useita peräkkäisiä virkoja Pariisin konservatorion orkesterissa, Pariisin oopperassa ja Opéra-Comiquessa. Hän jatkoi esiintymistä solistina ja soitti konserteissa usein omia sävellyksiään, joista monet ovat teknisesti hyvin vaativia. Kaikki hänen teoksensa ovat sooloharpulle sävellettyjä; tuotantoon kuuluu useita suosittuja harppukappaleita, kuten "Gitana" (Op. 21) ja "La Source" (Op. 44). 
Hasselmans keskittyi uransa myöhemmissä vaiheissa pedagogiseen työhön. Hänestä tuli vuonna 1884 Pariisin konservatorion harpunsoiton professori, jona hän toimi loppuikänsä. Hänellä oli useita oppilaita, joista tuli 1900-luvun merkittäviä nimiä harpunsoitossa; näihin kuuluivat Marcel Grandjany, Marcel Tournier, Pierre Jamet, Henriette Renié ja Carlos Salzedo. Hasselmansia kuvattiin ankaraksi, jopa "vaikeaksi" opettajaksi. Hän kirjoitti harpunsoiton periaatteistaan esseen La harpe et sa technique, joka julkaistiin hänen kuolemaansa seuranneena vuonna.
Palajärvi (järvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 13 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. 
Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 92,7 metriä mpy.
Johannes Tamminen

Johannes Arttur Tamminen (13. heinäkuuta 1893 Rauma – 15. helmikuuta 1967) oli suomalainen jääkäri ja Viron armeijan luutnantti.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Kustaa Tamminen ja Julia Tamlander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Elin Matilda Matinheimon kanssa.

Opinnot

Tamminen kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1912 ja liittyi Satakuntalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1912 - 1915.

Jääkärikausi

Tamminen liittyi yhtenä niiden vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui elokuuta 18. kesäkuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Hänet sijoitettiin 21. joulukuuta 1915 vastaperustettuun Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Syyskuussa 1917 Tamminen valittiin jäseneksi työläisjääkäreiden toimeenpanevaan komiteaan, joka oli Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen yhteyttä pitävä poliittinen elin. Neuvoston toimikunnan puheenjohtajaksi valittiin Heikki Repo sekä Tammisen lisäksi muiksi jäseniksi Juho Kemppainen, F. A.Poltto, V. J. Syväjärvi. Varajäseneksi valittiin Antti S. Hautamäki. Myöhemmin elokuussa 1918 perustettiin vielä Suomen Kommunistisen Puolueen Berliinin-komitea, jonka tehtävänä oli jääkäreiden värmääminen SKP:n palvelukseen vallankumousta toteuttamaan.
Hänet siirrettiin hieman ennen pataljoonan kotiuttamista pataljoonan täydennysjoukkoon 10. helmikuuta 1918. Tamminen osallistui jääkärikautenaan Lockstedtissa vuonna 1915 suomalaisen komentosanaston laatimiseen sekä auttoi harjoitus- ja sisäpalvelusohjesäännön suomentamisen kanssa.
HMS Lord Nelson (1906)

Palvelus

HMS Lord Nelson liitettiin käyttöönotettaessa joulukuussa 1908 Kotilaivaston Noreen sijoitettuun osastoon, mutta alukselle sijoitettiin ainoastaan vähimmäismiehistö. Alus liitettiin toukokuussa 1912 osaksi 2. taistelulaivueeseen ja syyskuussa 1913 tilapäisesti 4. taistelulaivueeseen.

Ensimmäinen maailmansota

Kanaalin laivaston lippulaivaksi alus määrättiin  ensimmäisen maailmansodan syttyessä, jolloin Kanaalin laivaston tehtävänä oli suojata Brittien siirtoarmeijan kuljetuksia Ranskaan.
HMS Lord Nelson siirrettiin Välimerelle, jossa se otti osaa Dardanellien taisteluun helmikuussa 1915. Aluksesta tehtiin vara-amiraali Wester Wemyssin lippulaiva 22. joulukuuta 1915 saakka, jolloin siitä tuli Sir John de Robeckin lippulaiva kesäkuuhun 1916 asti.
Sodan lopun HMS Lord Nelson oli Itäisen Välimeren ja Aegean meren laivaston lippulaivana.

Sodan jälkeen

HMS Lord Nelson lähetettiin Dardanellien läpi Mustallemerelle, jossa alus toimi edelleen lippulaivana huhtikuuhun 1919. Alus palasi Englantiin toukokuussa ja poistettiin palveluksesta Sheernessissä. HMS Lord Nelson myytiin romutettavaksi 4. kesäkuuta 1920.
Lawrence Lessig

Lawrence Lessig (s. 3. kesäkuuta 1961) on oikeustieteen professori Stanfordin yliopistossa. Lessig on tutkinut erityisesti tekijänoikeus- ja tavaramerkkisäännöksiä internetin aikana.
Lessig suoritti alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) taloustieteessä Yalessa, hallinnossa Pennsylvanian yliopistossa, ylemmän filosofiasta Cambridgessa ja oikeustieteen maisterin tutkintoon verrattavissa olevan Juris Doctor -tutkinnon Yalessa. Ennen siirtymistään Stanfordiin hän hoiti Berkman-professuuria Harvardissa ja oli sitä ennen Chicagon yliopiston professori. Lessig edusti Eric Eldredia tapauksessa "Eldred vastaan Ashcroft", joka vastusti vuoden 1998 tekijänoikeuksien voimassaoloaikaa kahdellakymmenellä vuodella pidentänyttä Sonny Bono Copyright Term Extension Actia.
Lessing on perustanut Center for Internet and Societyn. Hän sai vuonna 2002 Free Software Foundationin FSF Award for the Advancement of Free Softwaren ja valittiin 2004 FSF:n johtokuntaan. Hän perusti Creative Commonsin ja on Electronic Frontier Foundationin johtokunnan jäsen. Scientific American -lehti nimitti hänet yhdeksi maailman viidestäkymmenestä huippunäkijästä.
The Alliance

The Alliance oli WCW:n ja ECW:n yhteinen liitto WWF:tä vastaan. Liitto perustettiin heinäkuussa 2001 ja se hajosi marraskuussa 2001, Alliancen hävittyä WWF:lle Survivor Series-tapahtumassa. Ottelussa otteli WWF:n puolella The Rock, Chris Jericho, The Undertaker, Kane ja Big Show. Alliancea edustivat Steve Austin, Kurt Angle, Booker T, Rob Van Dam ja Shane McMahon.