google/wiki40b huggingface dataset:
Juan Gundlach

Juan Cristóbal Gundlach (s. Johannes Christoph Gundlach; 17. heinäkuuta 1810 Marburg – 14. maaliskuuta 1896 Havanna) oli saksalaissyntyinen luonnontieteilijä ja taksonomi, joka asui pääosan elämästään Kuubassa.
Gundlach väitteli filosofian tohtoriksi Marburgin yliopistossa 1837. Hänen isänsä oli yliopiston lääketieteen professori. Vuonna 1839 Gundlach muutti Kuubaan keräämään luonnontieteellisiä näytteitä ja asui siellä lähes koko loppuelämänsä. Hän teki puolen vuoden mittaisen matkan Puerto Ricoon vuonna 1873 ja perusti sinne Instituto Civil de Segunda Enseñanzan. Vuonna 1875 hän matkusti uudestaan Puerto Ricoon, missä hän vietti noin vuoden. Siellä hän muutti nimensä espanjalaiseen muotoon. Hänet mainitaan Puerto Ricon luonnontieteiden isäksi.
Gundlach kirjoitti ensimmäisen teoksen Kuuban linnustosta, Ornitología Cubanan, vuonna 1876. Hänen kokoelmansa sijoitettiin Havannaan Museo Poey'hin hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 1986 Kuuba julkaisi postimerkkisarjan hänen kuolemansa 90-vuotispäivän kunniaksi.
Gundlach nimesi useita uusia eläinlajeja, linnuista karibianviiriäiskyyhkyn (Geotrygon caniceps), kuubannapsun (Myiarchus sagrae), viherlakkikerttulin (Dendroica pityophila), kuubansääskikertun (Polioptila lembeyei) ja orientenkerttulin (Teretistris fornsi). Hänen kunniakseen on nimetty monta eläinlajia, linnuista kuubanlintuhaukka (Accipiter gundlachi), antillienhaukkakehrääjä (Chordeiles gundlachii), kuubanvireo (Vireo gundlachii) ja isomatkija (Mimus gundlachii).
Valpolicella

Valpolicella on maantieteellinen alue Italiassa, Veneton alueella, Veronan maakunnassa, Veronan kaupungin luoteispuolella. Alue on tunnettu erityisesti viineistään. Seudulla on myös marmorin tuotantoa.

Maantieteellinen alue

Valpolicellan alue muodostuu Fumanen, Maranon ja Negrarin laaksoista. Etelässä alueen rajana on Adigejoki, pohjoisessa Lessinian vuoret. Alue koostuu seitsemästä kunnasta (Pescantina, San Pietro in Cariano, Negrar, Marano, Fumane, Sant’Ambrogio di Valpolicella ja Sant’Anna d’Alfaedo) ja siihen kuuluu myös osia Veronan kaupungista sekä Dolcèn kunnasta.
Mikronesia

Mikronesia on yksi Oseanian kolmesta osa-alueesta sitä kulttuurisesti lähellä olevien Melanesian ja Polynesian pohjoispuolella. Nimi Mikronesia tulee kreikan "pieniä saaria" tarkoittavista sanoista. Mikronesia koostuu sadoista pienistä saarista hyvin laajalla alueella läntistä Tyyntä valtamerta. Osa alueen saarista voidaan jakaa neljään saariryhmään, joiden ulkopuolelle loput saaret sijoittuvat. Alueen rajaus on eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden tekemä eikä perustu asukkaiden omiin liittoutumiin. 
Mikronesiassa vallitsee trooppinen meri-ilmasto.
Alue on jakautunut poliittisesti viiden itsenäisen valtion ja kolmen Yhdysvalloille kuuluvan alueen kesken.
Mikronesian ensimmäisten asukkaiden alkuperästä on eri teorioita, mutta uskotaan, että he saapuivat alueelle tuhansia vuosia sitten. Alkuperäisasukkaat ja eurooppalaiset kohtasivat tiettävästi ensimmäisen kerran vuonna 1521, kun portugalilainen löytöretkeilijä Fernão de Magalhães saapui Mariaaneille.

Aluejako

Seuraavia saaria ja saariryhmiä on perinteisesti pidetty osana Mikronesiaa:
Fernando Ocáriz Braña

Monsignore Fernando Ocáriz Braña (s. 27.10.1944) on espanjalainen katolinen pappi ja teologi ja Opus Dein nykyinen prelaatti. Paavi Franciscus nimitti hänet tähän tehtäväänsä 23.1.2017. Hän on julkaissut useita kirjoja ja hän on Vatikaanissa Uskonopin Kongregaation neuvonantaja.

Elämä

Fernando Ocáriz Braña syntyi Pariisissa 27.10.1944 José Ocáriz Gómezin ja Maria-Dolores Brañan nuorimpana lapsena kahdeksasta. Hän opiskeli fysiikkaa Barcelonan yliopistossa valmistuen vuonna 1966. 
Fysiikan ohella hän opiskeli teologiaa Roomassa asuen vuonna 1960 Opus Dein perustajan pyhän Josemaría Escriván kanssa. Teologian lisensiaatiksi hän valmistui Paavillisesta Lateraaniyliopistosta 1969 ja teologian tohtoriksi Espanjassa Navarran Yliopiston vuonna 1971. Myöhemmin samana vuonna hänet vihittiin katoliseksi papiksi. Pappeutensa ensimmäiset vuodet hän omisti yliopisto-opiskelijoiden ja nuorten parissa tehtävään työhön. 
Uskonopin Kongregaation konsultoiva jäsen hän on toiminut vuodesta 1986 ja erinäisten Rooman kuurian osastojen konsulttina vuodesta 2003 ja paavillisen uuden evankelioinnin konsiilin konsulttina vuodesta 2011. Vuodesta 1989 hän ollut paavillisen Teologisen Akatemian jäsen. Vuonna 2009 ilmoitettiin hänen osallistuvan opillisiin keskusteluihin Pius X pappien veljeskunnan ja Pyhän istuimen välillä. John Allen mukaan Ocáriz on Pyhän istuimen oppijulkaisun Dominus Iesus yksi tärkeimmistä laatijoista.
1980-luvun alussa kun Roomaan perustettiin paavillinen Santa Crocen yliopisto, oli Ocáriz yksi sen vakinaisista opettajista. Hän opetti teologian perusteita. 
Javier Echevarria, Opus Dein edellinen prelaatti nimitti Ocárizen Opus Dein yleisvikaariksi 23.4.1994 ja vuonna 2014 Opus Dein apulaisvikaariksi. Hän toimi 22 vuotta edeltäjänsä läheisimpänä työkumppanina. Tänä aikana hän on matkustanut yhdessä Echevarrian kanssa yli 70 maahan. Suomessa Fernando Ocáriz kävi viimeksi 16.10.2016 yhdessä edeltäjänsä, piispa Javier Echevarien kanssa.
Javier Echevarrían kuoltua joulukuussa 2016, tuli Ocárizta Opus Dein sääntöjen mukaisesti sen väliaikainen johtaja. 23.1.2017 hänet valittiin uudeksi Opus Dein prelaatiksi.
Kurkkusalaatti

Kurkkusalaatti tai kurkkupikkelssi tai kurkkupikkelsi on pääosin maustekurkusta tehtyä salaattia. Eräät kurkkusalaatit sisältävät myös huomattavasti paprikaa.
Kurkkusalaattia käytetään muun muassa hampurilaisten ja nakkisämpylöiden täytteenä. Se on myös grillikioskeissa valmistettavien ruoka-annoksien yleinen lisättävä mauste.
Loimaan kunta

Historia

Loimaasta 1914 erotettu Metsämaan kunta liitettiin takaisin Loimaan kuntaan vuonna 1976. Loimaan kunta ja Loimaasta vuonna 1921 kauppalaksi erotettu ja vuonna 1969 kaupungiksi tullut Loimaan kaupunki yhdistyivät 1. tammikuuta 2005 uudeksi, noin 13 000 asukkaan kaupungiksi, jonka nimeksi tuli Loimaa. Kaupunki otti vaakunakseen Loimaan kunnan vaakunan. Vuonna 2009 Loimaan kaupunkiin liittyivät vielä naapurikunnat Alastaro ja Mellilä. Myös nämä kunnat olivat alkujaan olleet osa Loimaan pitäjää.

Ruokakulttuuri

Loimaan maalaiskunnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla porsaanmakkara eli ryynimakkara sekä piapo eli kauratalkkuna, joka syödään piimän ja sokerin kera.
Axel Fredenholm

Axel Fredenholm (1881–1962) oli ruotsalainen kirjailija ja museointendentti, joka tunnetaan parhaiten kirjasta Näin olen kuullut - Iti mayâ śrutam (Så har jag hört / So Have I Heard). Kirjasta on Suomessa otettu jo 19 painosta (Karisto 2004).
Fredenholm tutki filosofiaa sekä uskontoja. Hän asui vuosikymmeniä myös Yhdysvalloissa, kunnes palasi Göteborgiin. Siellä hän piti esitelmiä Pythagoraksesta sekä antiikin ja itämaiden elämänviisaudesta. Kirjailijan yksityiselämästä tiedetään melko vähän.
Kujala

Kujala on Lahden kaupunginosa. Maaseutuvaltainen Kujala sijaitsee Tampereelta Lahden kautta Kouvolaan johtavan valtatie 12:n eteläpuolella ja Helsingistä Lahden kautta Jyväskylään johtavan E75:n itäpuolella.
Kujalan nimen synnystä ei ole varmaa tietoa, mutta koulutilan pohjoispuolella on tie, jota on kutsuttu koivukujaksi ja jolta moottoriliikenne on lopetettu.

Kujalan maatalousoppilaitos

Kujalassa oli toiminut 1927 Itä-Hämeen tietopuolinen karjanhoitokoulu, josta tuli Kujalan maatalousoppilaitos ja joka oli toiminut maakunnallisena maatalousoppilaitoksena. Sille perustettiin rinnakkaiseksi Päijät-Hämeen maatalousoppilaitos Asikkalaan ja Lahden maatalousoppilaitoksen toiminta päättyi.
Entisen Kujalan maatalousoppilaitoksen tiloissa toimii muun muassa hevostalleja, maneesi, ympäristöprojekteja sekä työllisyyskursseja.

Kujalan logistiikkakeskus

Alueelle on kaavoitettu Kujalan logistiikkakeskus.
Alkuvaiheen jälkeen sinne ovat sijoittuneet Suomen Vihannestukku, Posti ja Lehtimäen liikenne. Rautatieyhteyttä ei käytä mikään sijoittuneista yrityksistä Kujalasta käsin.

Korvenranta, Linnainen ja Ämmälä

Kujalan kaupunginosaan kuuluu useita kyliä, kuten Korvenranta, Nastolan rajalla Linnainen sekä etelässä Ämmälä. Kujalasta Ämmälään johtavan tien varrella on Pipon moottorirata, jossa ajetaan mm. mikroautoilla.
Linnaisissa on 201 hehtaarin laajuinen Linnaistensuon luonnonsuojelualue, joka koostuu lehtometsästä ja suosta.
The Pogues

The Pogues on brittiläinen punkvaikutteinen folk rock -yhtye, joka oli erityisen suosittu 1980- ja 1990-luvuilla. Sen perustivat Shane MacGowan (laulu), James Fearnley (haitari) ja Spider Stacy (tinapilli) vuonna 1982. Poliittiset teemat saivat sen muistuttamaan myös The Clashia. Soitinvalikoima taas toi tyypillistä irlantilaista kansanmusiikin tunnelmaa. Myöhemmin yhtyeeseen tuli lisää jäseniä ja enemmän sähköisiä soittimia. Yhtyeen suurin hitti on joululaulu ”Fairytale of New York” vuodelta 1987.
Larissa (Aiolis)

Maantiede

Larissa sijaitsi Aioliin rannikon lähellä, antiikin lähteiden mukaan noin 70 stadioninmittaa eli 13 kilometriä kaakkoon Kymestä. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta. Aioliin Larissaa ei tule sekoittaa toiseen Larissaan, joka sijaitsi Troaksen alueella.

Historia

Larissan alkuperäiset asukkaat olivat pelasgeja. Strabon yhdisti kaupungin Larissaan, joka mainitaan Homeroksen Iliaassa, Troaksen Larissan sijasta sopivamman sijainnin vuoksi. Aiolialaiset valtasivat kaupungin Troijan sodan jälkeen, ja siitä tuli yksi Aiolian liiton dodekapoliin kahdestatoista kaupungista. Arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. lähtien ja pääosan klassista kautta kaupunki oli Persian vallan alla. Kyyros II Suuri perusti kaupunkiin egyptiläisistä sotilaista koostuneen varus- ja siirtokunnan vuonna 546 eaa., ja siksi Strabon erotti kaupungin muista samannimisistä kutsumalla sitä ”egyptiläiseksi Larissaksi”.
400-luvulla eaa. kaupunki pyrki eroon Persian vallasta ja kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Larissan asukkaat olivat osaksi egyptiläisten jälkeläisiä vielä Ksenofonin aikaan 300-luvulla eaa., ja vain osaksi aiolialaisperäisiä kreikkalaisia. Kaupunkia pidettiin kuitenkin kreikkalaisena poliksena. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Larissaios (Λαρισσαῖος) tai Larisaios (Λαρισαῖος).
Larissa löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Strabonin aikaan kaupunki oli autioitunut.

Rakennukset ja löydökset

Larissan akropoliina eli linnavuorena toimi kukkula, joka sijaitsee heti nykyisen Buruncukin itäpuolella. Noin 3/4 sen alueesta on kaivettu, ja kukkulalta on löydetty linnoitteiden, mukaan lukien muurien ja tornien, sekä palatsin, temppeleiden, stoien eli pylväshallien ja muiden rakennusten raunioita sekä katujen jäänteitä. Kaupungissa on ollut suunniteltu asemakaava. Rakennukset on ajoitettu pääosin 500-luvulle eaa. ja muurit ja muut linnoitteet 400-luvulle eaa. Kaupunki sai vetensä vesijohtoja pitkin.
Johann Hermann

Johann Bernhard Hermann (31. joulukuuta 1738 Barr, Elsassi – 4. lokakuuta 1800 Strasbourg) oli ranskalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Hermann oli Strasbourgin yliopiston lääketieteen professori. Strasbourgin kaupunki osti Hermannin eläintieteellisen kokoelman 1804, ja siitä tuli Strasbourgin eläintieteellisen museon perusta.
Hermann kuvaili ja nimesi suuren määrän uusia lintulajeja, muun muassa rytikerttusen, abessiniansininärhen ja kurolin.
Nexus 5

Kritiikki

Nexus 5 on saanut kritiikkiä kaiuttimen heikosta äänenvoimakkuudesta, huonosta värinätoiminnosta sekä muistikorttipaikan puutteesta. Toisaalta sitä on taas kehuttu sulavasta käyttäjäkokemuksesta ja käyttöä kestävästä polykarbonaattirakenteesta, sisäänrakennetusta langattomasta laturista, laadukkaasta näytöstä ja Suomen yleisen tason huomioon ottaen edullisesta hinnasta. Puhelimen 16 gigatavun version hinta ilmestymishetkellä oli Yhdysvalloissa 299 dollaria, mutta hintaa nostettiin myöhemmin 349 dollariin.
Rupert Sheldrake

Rupert Sheldrake (s. 28. kesäkuuta 1942) on brittiläinen biokemisti ja parapsykologian tutkija. Hän on kirjoittanut useita tieteellisesti kiistanalaisia teoksia eläinten ja kasvien käyttäytymisestä, muistista, telepatiasta ja havainnoinnista.
Sheldraken käsityksiä on pidetty näennäistieteellisinä, mutta ne ovat saaneet kannatusta etenkin new-age -liikkeen parissa.
Sheldraken teorioiden kaksi keskeistä käsitettä ovat morfinen resonanssi ja morfogeneettinen kenttä.
Harri Edgren

Harri Herman Edgren (27. heinäkuuta 1909 Pietari, Venäjän keisarikunta – 13. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen vasemmistolaisen kansansivistystyön vaikuttaja. Hän vaikutti pääasiassa ruotsinkielisessä työväenliikkeessä. 
Edgrenin isä oli konsuli Robert Edgren, jonka perhe asui ennen lokakuun vallankumousta Pietarissa Venäjällä ja sen jälkeen Viipurissa. Edgren opiskeli 1930-luvun alussa Kölnin yliopistossa Saksassa ja valmisteli kesken jäänyttä väitöskirjaa kirjailija Romain Rollandista. Sotien jälkeen Edgren liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP). Hän oli mukana perustamassa vasemmistolaista Folkets bildningsförbund -säätiötä vuonna 1946 ja toimi sen rehtorina ja sihteerinä vuosina 1955–1974. Hän järjesti kodissaan Helsingissä vuosina 1950–1974 kurssimuotoista kulttuurikasvatusta nuorisolle. Hän työskenteli myös Helsingin venäläisen lyseon ruotsinkielen opettajana 1953–1964. Edgren päätoimitti kulttuurilehti Progressia vuosina 1963–1965 ja Kontaktia vuosina 1965–1970. Hän kuului SKP:n vähemmistöön. Hän oli eläkepäivinään aktiivinen Uppslagsverket Finland -tietosanakirjan toimituskunnassa. Hän oli myös Yleisradion ruotsinkielisen ohjelmaneuvoston jäsen 1950–1955.
Fjodor Roditšev

Fjodor Izmailovitš Roditšev (9. helmikuuta 1854 Vjatka, Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. helmikuuta 1933 Lausanne, Sveitsi) oli venäläinen liberaali poliitikko. Hän toimi vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen tilapäisesti Suomen asiain komissaarina hoitaen Suomen suuriruhtinaskunnan ministerivaltiosihteerin tehtäviä.
Roditšev oli aatelinen maanomistaja, joka valmistui vuonna 1876 juristiksi Pietarin yliopistosta ja osallistui vapaaehtoisena Serbian–Turkin sotaan 1876–1878. Hän oli vuosina 1878–1890 Vesjegonskin piirikunnan aatelismarsalkkana ja rauhantuomarina. Hänet valittiin 1891 ensimmäisen kerran Tverin kuvernementin zemstvon puheenjohtajaksi. Hän oli mukana laatimassa zemstvojen 1894 uudelle keisari Nikolai II:lle jättämää adressia ja kuului kesäkuussa 1905 keisarin luo lähetettyyn zemstvojen lähetystöön. Vuosina 1898–1901 Roditšev toimi lakimiehenä Pietarissa, mutta hänet karkotettiin pääkaupungista kahdeksi vuodeksi poliittisten mielipitteitensä vuoksi. Hän oli mukana perustamassa vuonna 1903 Vapautuksen liitto -nimistä liberaalia oppositiojärjestöä, joka liittyi vuonna 1905 uuteen Perustuslaillisdemokraattiseen puolueeseen eli niin sanottuun kadettipuolueeseen. Roditšev kuului kadettipuolueen keskuskomiteaan ja oli vuosina 1906–1917 edustajana valtakunnanduumassa, jossa hänen sanottiin olleen kadettien edustajaryhmän parhaimpia puhujia.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Duuman väliaikainen komitea nimitti Roditševin Suomen asiain komissaariksi 15. maaliskuuta (J: 2. maaliskuuta) 1917. Hän vieraili Suomessa kaksi päivää myöhemmin rauhoittelemassa vallankumouksellisia venäläisiä merisotilaita ja neuvottelemassa suomalaisten kanssa sortokauden päättämisestä. Hänet korvattiin 8. huhtikuuta (26. maaliskuuta) ministerivaltiosihteeriksi nimitetyllä Carl Enckellillä.
Roditšev valittiin kadettien edustajana syksyn 1917 esiparlamenttiin ja perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Venäjän sisällissodan aikana hän toimi valkoisten hallinnossa Etelä-Venäjällä. Vuodesta 1920 hän asui maanpaossa Sveitsissä.
Kisakenttä

Kisakenttä oli vuosina 1911–1998 ilmestynyt urheiluaiheinen aikakauslehti.  
Lehden perusti ja alkuvuosina sitä toimitti Anni Collan. Ensimmäisessä numerossa sen tarkoitukseksi ilmoitettiin ruumiillisen kasvatuksen edistäminen, jotta elämä tulisi rikkaammaksi ja työ sujuisi paremmin. Lehdessä julkaistiin muun muassa liikuntakasvatusaiheisia kirjoituksia, leikkejä, lauluja nuotteineen sekä ajankohtaisia kirjoituksia liikunnan, urheilun ja terveyskasvatuksen aloilta. Collan julkaisi myös partiota koskevia kirjoituksia, vaikka partioliike oli autonomian aikana kielletty. 
Vuoden 1921 ensimmäisestä numerosta alkaen lehden ilmoitettiin olevan Suomen Naisten Liikuntokasvatusliiton äänenkannattaja. Lehden pitkäaikaisena päätoimittajana 1930-luvulta 1980-luvulle oli Liisa Orko. Myöhemmin lehteä julkaisi Suomen voimistelu- ja liikuntaseurat (SVoLi), joka lopetti sen julkaisemisen vuonna 1998. Puheenjohtaja Aitkoski-Catonin mukaan lehti ei viestittänyt SVoLin nimeä. Se ei myöskään ollut taloudellisesti kannattava.

Keskustelu naisten kilpaurheilusta Kisakentässä

Ensimmäisenä ilmestymisvuonnaan 1911 Kisakenttä julkaisi useita kirjoituksia urheilu- ja kilpailuaatteesta. Monet kirjoittajat suhtautuivat kriittisesti kilpaurheiluun ylipäätään ja pitivät sen yleistymistä naisten keskuudessa riskinä, vaikkakin todettiin kilpailuilla olevan motivoiva vaikutus. Asiaa puitiin uudelleen kiertokyselyssä vuonna 1928. Sen tarkoitus oli selvittää, pitäisikö Suomen Naisten Liikuntokasvatusliiton muuttaa kilpaurheilulle kielteistä kantaansa, miten liiton tulisi suhtautua kilpaileviin naisiin, mitkä lajit olisivat sopivimpia ja kannattaako liiton jättäytyä ulkopuolelle, jos kilpailut näyttävät tuottavan tuloja järjestäville liitoille. Työväen urheiluliitolla oli tuolloin yleisurheilussa kilpailutoimintaa naisille. Mielipiteet jakautuivat. Osa vastusti etenkin naisten kilpaurheilua edelleen ja kannatti pitäytymistä urheilumerkkien suorittamisessa, mutta esimerkiksi TUL:n Elina Jääskeläinen puolsi naisten kilpaurheilua voimakkaasti ja vertasi suhtautumista jazziin, tupakoimiseen ja ryyppäämiseen, jotka hänen mielestään yleinen mielipide oli hyväksynyt naisillekin. Osa vastaajista vierasti ajatusta kiilpailusta mutta piti omaa näkemystään mahdollisesti vanhanaikaisena. Arvo Wartia katsoi naisvapautuksen jo ratkaisseen kysymyksen sopivuudesta. Kustaa Levälahden mielestä sopivuutta ei voitu ratkaista teoreettisella keskustelulla vaan selvittää asia kokeellisesti laajentamalla kilpailutoimintaa. Lauri Pihkala yritti viivyttää asiaa eri perusteilla. Väinö Laherma arvioi, että naisten yhteiskunnallinen asema ei ole ollut omiaan innostamaan urheiluun ja että asiaa täytyy erityisesti tukea. Ivar Wilskman ilmoitti, että hän ei ole saanut naisten kilpailujen seuraamisesta esteettistä nautintoa. Ainikki Kivi ironisoi kielteisiä näkemyksiä ilkeämielisten miesten ja vanhahkojen naisten puheina ja kysyi, kuka naiivisti uskoo naisten tyytyvän urheilumerkkiin, kun kilpailussa on tarjolla liemikauha, laakeriseppele tai herätyskello.
Speden parhaat

Näyttelijät

Sarjan arkistokatkelmien pääosissa ovat Speden tv-ohjelmien näyttelijöitä vuosilta 1965-1987.
Sarjan haastattelupätkissä haastateltavina ovat mm. Ere Kokkonen & Jukka Virtanen.
Hannu Kuronen

Hannu Kuronen (s. 1. toukokuuta 1964 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1982–1990 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Kuronen edusti SM-liigaurallaan Tampereen Ilvestä vuosina 1982–1988 ja Hämeenlinnan Pallokerhoa vuosina 1988–1990. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 252 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 76 + 84 = 160 ja jäähymääränsä 126 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 15 ottelua, joissa hän teki kolme maalia, antoi yhden maalisyötön ja istui jäähyllä kymmenen minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.

Muuta

Hannu Kurosen poika Mikael on myös jääkiekkoilija ja pelaa nykyään Tampereen Ilveksessä.
Tiibetiläinen kirjaimisto

Tiibetiläinen kirjaimisto on abugida-tyyppinen kirjaimisto. Sitä käytetään tiibetin kielen ja lisäksi dzongkhan kielen, denzongkhan kielen, ladakhin kielen ja joskus baltin kielen kirjoittamiseen. Sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Tavut, joissa on 1–4 kirjainta, erotetaan toisistaan tseg-merkein ilman sanavälejä (tä'hän'ta'paan).

Kirjaimet ja suomalaiset ääntämisohjeet

Nykyisin tiibetin kielen sanojen ääntäminen eroaa paljon niiden kirjoitusmuodosta, sillä kirjoitusjärjestelmä ei ole muuttunut paljon 700-luvulta, jolloin se kehitettiin.

Vokaalit

Vokaaleja (muita kuin a:ta) merkitään erillisillä merkeillä, jotka kirjoitetaan kirjainten ylle tai alle. Esimerkiksi k:n kanssa:
ཀ ka, ཀི ki, ཀུ ku, ཀེ ke, ཀོ ko
Turf

Pelaaminen

Pelin idea on mennä paikan päälle zone-alueen sisälle mukanaan älykännykkä, jossa on Turf-sovellus käynnissä ja mobiilidata sekä GPS aktiivisena. Tällöin zone siirtyy hetken kuluttua pelaajan "haltuun". Haltuunotosta saa pisteitä, ja pisteitä tulee myös tunneittain niin kauan, kunnes joku toinen pelaaja ottaa zonen haltuunsa.  
Eniten pisteitä kerännyt pelaaja voittaa pelikierroksen. Erilaisia saavutuksia pelissä palkitaan virtuaalisilla mitaleilla. Kilpailu käydään sekä alueittain, maittain että maailmanlaajuisesti. Pelaaja on mukana sen alueen tuloslistalla, jossa hän on ottanut eniten zoneja haltuunsa pelikierroksen aikana. 
Pelikierros kestää kuukauden ja kierros alkaa/päättyy jokaisen kuukauden ensimmäisenä sunnuntaina klo 13 Suomen aikaa. Kierroksen lopussa jaetaan mainetta ja kunniaa eniten pisteitä keränneille pelaajille.
Pelissä liikutaan tehokkaimmin polkupyörällä, mutta osallistua voi myös esimerkiksi kävellen. Kaikki lailliset kulkuvälineet ovat periaatteessa sallittuja. Zonen haltuunotto edellyttää, että pelaaja henkilökohtaisesti ja fyysisesti on zonen alueella haltuunottohetkellä.
Jokainen maa on jaettu alueisiin (Region). Suomessa on tällä hetkellä seitsemän tällaista aluetta: Etelä-Suomi, Länsi- ja Sisä-Suomi, Itä-Suomi, Lounais-Suomi, Pohjois-Suomi, Lappi ja Ahvenanmaa.
Maat jossa Turf-peli on saatavilla virallisesti ja joissa sitä pelataan ovat Ruotsi, Norja, Tanska, Islanti, Suomi, Alankomaat, Iso-Britannia ja Etelä-Korea. USA on myös jaettu alueisiin, mutta peli ei vielä ole virallisesti saatavilla siellä. Zoneja löytyy muun muassa Saksasta, Ranskasta, Espanjasta ja Italiasta.
Näytösoikeudenkäynti

Näytösoikeudenkäynti tai lumeoikeudenkäynti on halventava nimitys hyvin julkisesta oikeudenkäynnistä, jossa oikeuslaitos on päättänyt syytetyn syylliseksi jo ennen oikeudenkäyntiä. Kyse on usein poliittisten vastustajien kukistamisesta.

Pohjois-Amerikka

Salemin noitavainoissa tuomittiin ainakin 25 henkeä kuolemaan vuonna 1692. Noitavainojen syyt ovat kiinnostaneet tutkijoita, mutta ne eivät ole täysin rinnastettavissa näytösoikeudenkäynteihin.

Eurooppa

Alfred Dreyfusin oikeudenkäynti, jossa juutalainen tykistökapteeni tuomittiin syyttömänä vakoilusta vankeuteen vuonna 1894 Ranskassa.

Neuvostoliiton ja itäblokin näytösoikeudenkäynnit

Neuvostoliiton kommunistipuolue aloitti Stalinin johdolla Moskovan oikeudenkäynnit vuonna 1937. Leningradin kommunistijohtaja Sergei Kirovin murha johti suureen näytösoikeudenkäyntiin. Toisen maailmansodan jälkeen näytöksiä toteutettiin NKVD:n avulla Itäblokin maissa. Itäblokin maiden syytetyt vietiin usein Moskovaan näytösoikeudenkäyntiä varten, kuten Puolan Armia Krajowa -vastarintajärjestön niin sanotussa kuudentoista oikeudenkäynnissä. Rudolf Slánskýn oikeudenkäynti oli yksi tunnetuimmista Itäblokin maissa tapahtuneista näytösoikeudenkäynneistä. Unkarissa järjestettiin László Rajkin näytösoikeudenkäynti vuonna 1949. Myös Romaniassa ja Bulgariassa käytiin poliittisia näytösoikeudenkäyntejä. Puolassa Krakovan kirkollisessa tuomioistuimessa järjestettiin stalinistinen näytösoikeudenkäynti katolisen kirkon pappeja vastaan vuonna 1953. Rikoksen tunnustaminen saatiin yleensä kiduttamalla syytettyä ennen oikeudenkäyntiä sekä uhkaamalla lähiomaisia ja perhettä. Tunnustus nauhoitettiin, ja jos syytetty poikkesi aikaisemmasta tunnustuksesta, oikeuden istunto keskeytettiin.