google/wiki40b huggingface dataset:
Karl Dahlman

Karl Rafael Dahlman (15. lokakuuta 1897 Helsinki – 6. tammikuuta 1922) oli helsinkiläinen jääkäri ja heimosoturi. Hän osallistui vapaussotaan sekä lukuisiin heimosotiin. Karl Dahlmanin vanhemmat olivat liikemies Karl August Dahlman ja Ida Nordström.

Jääkäriaika

Karl Dahlman liittyi vapaaehtoisena Saksan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. maaliskuuta. Hän osallistui Saksan itärintaman Misse-joen ja Aa-joen taisteluihin.

Vapaussodan jälkeinen sotaisa nuoruus

Vapaussodan jälkeen Karl Dahlman jatkoi palvelustaan samassa joukko-osastossa komppanianpäällikkönä. Hän siirtyi 9. heinäkuuta jääkärikapteeni Toivo Kuisman retkikuntaan, jossa määrättiin joukkueenjohtajaksi 2. komppaniaan. Kuisman retkikunnassa Dahlman palveli 15. marraskuuta 1918 asti ja osallistui taisteluihin Viesungissa ja Vuokkiniemellä. Dahlman liittyi joukkueenjohtajaksi Viron vapaussotaan matkaavaan Pohjan poikain rykmentin II pataljoonan 5. komppaniaan. Viron armeijassa Dahlman sai vänrikin arvon. Karl Dahlman osallistui Pohjan Poikien mukana taisteluihin Valkissa ja Marienburgissa sekä Petserissä. Hän haavoittui Kirovon kartanon valtauksessa 21. maaliskuuta 1919 ja palasi Suomeen. Toivuttuaan saamistaan vammoista Dahlman liittyi 25. kesäkuuta 1919 Aunuksen retkikuntaan ja sijoitettiin joukkueenjohtajaksi sen 2. rykmentin III pataljoonan 3. komppaniaan. Aunuksen retkikunnassa Dahlman osallistui taisteluihin Säämäjärvellä. Hän palveli retkikunnassa 23. elokuuta 1919 asti. Tämän jälkeen Dahlman jatkoi taisteluita Inkerin vapaajoukoissa, joihin hän liittyi 5. lokakuuta 1919. Dahlman sijoitettiin tiedusteluosaston päälliköksi Pohjois-Inkerin rykmenttiin, jonka mukana hän otti osaa Petroskajan taisteluun. Pohjois-Inkerin rykmentissä Karl Dahlman palveli 18. joulukuuta 1919 asti, jonka jälkeen hän astui Suomen armeijan palvelukseen ja sijoitettiin vääpeliksi Terijoen rajavartiopataljoonan 12. komppaniaan, joka myöhemmin liitettiin Käkisalmen läänin rykmenttiin. Hänet siirrettiin 26. huhtikuuta 1921 Savon jääkärirykmentin 3. komppanian vääpeliksi. Karl Dahlman erosi armeijasta 31. lokakuuta 1921. Dahlman liittyi nyt joukkueenjohtajaksi Repolan pataljoonaan ja otti osaa Porajärven taisteluun, jossa hän haavoittui 28. joulukuuta 1921. Karl Dahlman menehtyi saamiinsa haavoihin 6. tammikuuta 1922. Jääkärivääpeli, Viron armeijan vänrikki Karl Dahlman on haudattu Viipuriin.
HMS Ardent (1894)

Palvelus

HMS Ardent liitettiin huhtikuussa 1895 Välimeren laivastoon ja vuosikymmenen lopulla alus oli HMS Ramilliesin emälaivana. Sitä käytettiin myös lämmittäjien koulutuksessa. Alus myytiin romutettavaksi 10. lokakuuta 1911.
Lab Rats

Juoni

Teini-ikäisen Leo Dooleyn äiti Tasha menee uusiin naimisiin miljardöörinero Donald Davenportin kanssa. Perhe muuttaa yhteen ja Leo löytää sattumalta kolme teini-ikäistä, bionisia voimia omaavaa sisarusta uudesta kellaristaan. He ystävystyvät, ja Leo vie heidät ensimmäistä kertaa salaa oikeaan kouluun. Erityiskykyiset nuoret, Adam, Bree ja Chase vetävät Leon mukanaan seikkailuihin yrittäessään elää normaalia elämää uuden perheensä kanssa.
Dolgorukov

Dolgorukov (vanha nimi Dolgoruki, ”pitkäkäsi”) on vanha venäläinen ruhtinassuku, jonka on väitetty polveutuvan aina itsestään Rurikista. Sukuun on kuulunut monia merkittäviä venäläisiä sotapäälliköitä ja valtiomiehiä. Dolgorukovit saivat erityisen vahvan aseman Venäjän johdossa alaikäisen tsaari Pietari II:n valtakaudella, jolloin useita suvun jäseniä kuului maan hallituksena toimineeseen salaneuvostoon. Dolgorukovit olivat myös nostamassa herttuatar Annaa Pietarin seuraajaksi vuonna 1730, mutta Anna syrjäytti pian valtaanpäästyään suvun johtavat edustajat.
Chassenon

Chassenon on kunta Charenten departementissa Poitou-Charentes'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 903 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Chassenonin pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Apatosaurus

Elinympäristö

Aikaisemmin uskottiin Apatosaurusten eläneen puoliksi vedessä, jotta ne voisivat kannatella suunnattoman massansa. Myöhemmät havainnot eivät kuitenkaan tue tätä olettamusta. Itse asiassa Apatosaurus oli laiduntava dinosaurus ja fossiloituneita jalanjälkiä tulkitsemalla voidaan päätellä, että ne elivät laumoissa. Apatosaurukset ehkä nielaisivat kiviä, jotka auttoivat ruoan pilkkomista vatsalaukussa.
Apatosaurukset luultavasti söivät jokivarsilla olevien puiden latvustoja. Tiedemiehet epäilevät etteivät ne pystyneet nostamaan kaulaansa 90 asteen kulmaan, koska se olisi suuresti hidastanut verenkiertoa aivoihin. Normaalisti veren matka sydämestä päähän olisi luultavasti kestänyt noin kaksi minuuttia. Kaulanikamista on päätelty, että kaula ei olisi ollut kovinkaan joustava.
Ei tiedetä kuinka Apatosaurukset pystyivät syömään tarpeeksi ylläpitääkseen suunnattomat ruumiinsa. Oletetaan, että ne söivät jatkuvasti, pysähtyen vain vilvoittelemaan, juomaan tai puhdistautumaan loisista.
Katalonialaiset ihmistornit

Ihmistornit ovat Espanjassa Katalonian alueella suosittu perinne, jossa ryhmä ihmisiä muodostaa tornin nousemalla toinen toistensa päälle kerroksiksi. Korkeimmissa rakennelmissa voi olla 11 tai 12 kerrosta. Harrastajat muodostavat kerhon, jonka jäsenet harjoittelevat ja kilpailevat toisia kerhoja vastaan yleensä sunnuntaisin pidettävissä kokoontumisissa. Torniharrastus on erityisen suosittua Tarragonan alueella.
Tornin rakentamisessa kerhon vahvimmat jäsenet muodostavat sen perustan, ja kevyimmät nousevat korkeimmille osille. Kaksi viimeisintä kerrosta tekevät yleensä lapset, jotka nykyisin käyttävät kypärää. Rakennettavat tornit voivat olla eri muotoisia, esimerkiksi "3 de 9", tarkoittaa että tornissa on yhdeksän kolmen ihmisen muodostamaa kerrosta. Erilaisilla muodostelmilla on erilainen vaikeusaste. Torni hyväksytään vasta kun se on rakennettu ja purettu järjestelmällisesti ilman kaatumista. Tornien kaatumiset ovat varsin yleisiä, mutta vakavia loukkaantumisia sattuu niissä harvemmin.
Vuonna 2010 ihmistornit pääsivät Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Tornit esiintyivät myös Barcelonan vuoden 1992 kesäolympialaisten avajaisissa.

Historia

Tornien rakentaminen on ilmeisesti keskiaikainen perinne, joskin ensimmäiset dokumentit niistä on 1700-luvun alusta.
Omepratsoli

Ominaisuudet ja käyttö

Omepratsoli on huoneenlämpötilassa valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee huonosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja hieman asetoniin. Happamissa olosuhteissa se hajoaa. Ometpratsoli on heikosti emäksinen yhdiste. Omepratsoli on optisesti aktiivista ja sen S-enantiomeeri on noin neljä kertaa tehokkaampaa lääkeaineena kuin R-enantiomeeri. Pelkkä S-enantiomeeri tunnetaan nimellä esomepratsoli.
Omepratsoli metaboloituu ihmiselimistössä maksan entsyymien vaikutuksesta. Lääkeaine aktivoituu siten, että ensimmäisessä vaiheessa bentsimidatsolirakenteen imiinityppi protonoituu ja pyridiinirenkaan nukleofiilinen typpi reagoi additioreaktiolla elektrofiilisen imiiniryhmän hiiliatomin kanssa. Näin syntyy spirorakenne, joka avautuu muodostaen sulfeenihappojohdannaisen. Tämä johdannainen reagoi bentsimidatsolirenkaan amiininkaltaisen typpiatomin kanssa muodostaen uuden elektrofiilisen rengasrakenteisen yhdisteen. Tämä yhdiste reagoi protonipumppuproteiinien kysteiiniaminohappojen tioliryhmien kanssa muodostaen inaktivoidun protonipumpun, jolloin suolahapon eritys vähenee. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa refluksitaudin ja Zollinger–Ellison-oireyhtymän hoidossa.

Haittavaikutukset

Omepratsoli on yleisesti ottaen varsin hyvin siedetty lääkeaine. Haittavaikutuksia voivat olla pää- ja nivelkivut, hypergastrinemia eli gastriinipeptidin pitoisuuden kasvu, vatsan pH:n noususta seuraava bakteerien kasvuolosuhteiden paraneminen vatsassa ja raudan ja B₁₂-vitamiinin imeytymisen heikkeneminen.

Synteesi

Omepratsolin synteesin lähtöaine on 4-metoksibentseeni-1,2-diamiini, joka reagoi kaliumetyyliksantaatin kanssa bentsimidatsolitiolijohdannaiseksi. Seuraavassa vaiheessa tämä johdannainen reagoi 2-(kloorimetyyli)-4-metoksi-3,5-dimetyylipyrimidiinin kanssa. Näin syntyvä tuote hapetetaan m-klooriperbentsoehapon avulla omepratsoliksi.
Job for a Cowboy

Historia

Vuoden 2004 demonsa ilmestyttyä, Job for a Cowboy julkaisi debyyttialbuminsa, Doomin, vuonna 2005. Albumi sai Yhdysvalloissa positiivisen vastaanoton. Genesis-albumi ilmestyi keväällä 2007. Lähivuosina Job for a Cowboy on kiertänyt Yhdysvaltoja sekä Eurooppaa aktiivisesti. Kesällä 2008 yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa Tuska Open Air -festivaaleilla, jossa he soittivat instrumentaalikonsertin koska laulajalla oli kurkkutulehdus. Vuonna 2009 he julkaisivat Ruinationin.
The Raging Wrath of the Easter Bunny

Taustaa

Yhtyeen kitaristi Trey Spruance tuotti albumin pääsiäisen aikaan vuonna 1986. Nauhoitteella voi kuulla yhtyeen tyylilajin olevan death metalia, mutta sillä on myös viitteitä tulevasta musiikillisesta suuntautumisesta yhdistellä eri tyylilajeja. Albumin kappaleista esimerkkeinä muun muassa "Hypocrites", joka yhdistää elementtejä heavy metalista, osia "La Cucarachasta" sekä Peter Gunnin teemakappaleesta, kun taas kappale "Evil Satan" luokiteltaisiin funk rockiksi.
Mr. Bungle pyrki yhdistämään albumin laulut loppupotpuriksi esiintyessään.
Albumin nimi juontaa juurensa vuodenaikaan, jolloin albumia miksattiin (pääsiäiseen) ja albumin genreen (death metalliin).
Mladen Ivanić

Mladen Ivanić (kyril. Младен Иванић; s. 16. syyskuuta 1958, Sanski Most) on bosnialainen serbipoliitikko. Hän oli Bosnian sosialistisen tasavallan silloisen yhdeksänjäsenisen presidenttineuvoston jäsen 1988–1991, Serbitasavallan pääministeri 2001–2003, Bosnian ulkoministeri 2003–2007, Bosnian parlamentin ylähuoneen (Dom Naroda) puhemies 2008–2009. Hänet valittiin Bosnian presidenttineuvostoon lokakuun 2014 vaaleissa.
Ivanić opiskeli taloustieteitä Banja Lukan yliopistolla ja myöhemmin Belgradin yliopistolla, josta väitteli tohtoriksi 1988, ja jossa on työskennellyt siitä lähtien.
Ivanić on johtanut keskustaoikeistolaista PDP-puoluetta sen perustamisesta vuodesta 1999.
Ivanić valittiin Bosnian presidenttineuvostoon serbien edustajana 2014. Hän voitti hallituspuolueen Željka Cvijanovićin. Samaa puoluetta edustava RS:n presidentti Milorad Dodik piti valitettavana että Ivanić sai kansainvälistä tukea ja muslimit tukivat häntä.
Edvard Johan Horelli

Edvard Johan Horelli (14. heinäkuuta 1871 Kokemäki – 11. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka toimi muun muassa Vankeinhoitohallituksen ylilääkärinä vuosina 1928–1943. Lääkintöneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1928.

Elämä

Kokemäellä syntynyt Horelli kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomenkielisestä yksityislyseosta vuonna 1890 ja opiskeli sen jälkeen lääketiedettä Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1899. Valmistuttuaan Horelli oli kunnanlääkärinä eri puolilla Satakuntaa vuoteen 1907 saakka, hoitaen välillä Niuvanniemen sairaalan toisen alilääkärin virkaa 1905–1906. Vuosina 1907–1910 hän toimi lääkärinä Turun lääninvankilassa, 1910–1920 Turun kunnallismielisairaalassa, 1920–1925 Pitkäniemen sairaalassa ja 1925–1928 ylilääkärinä Nikkilän sairaalassa, jonka jälkeen Horelli nimitettiin Lääkintöhallituksen osastopäälliköksi ja Vankeinhoitohallituksen ylilääkäriksi. 70 vuotta täytettyään hän hoiti vankeinhoitolaitoksen ylilääkärin tehtävää viransijaisena vuoden 1943 loppuun saakka.
1920-luvulla Horelli oli jäsenenä valtioneuvoston asettamassa komiteassa, joka pohti kehitysvammaisten, mielisairaiden ja epileptikoiden pakkosterilisointeja. Komitean puheenjohtajana toimi oikeusneuvos Walter Andersin ja siihen kuuluivat myös dosentti Arne Palmén sekä professori Harry Federley. Horelli kannatti itse sterilisointeja muun muassa taloudellisista syistä. Laki pakkosterilisoinneista tuli voimaan vuonna 1935.
Edvard Johan Horelli kuoli Helsingissä 75-vuotiaana elokuussa 1946. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Perhe

Horellin vanhemmat olivat valtiopäivämiehenä toiminut Hassalan ratsutilan rusthollari Juho Fredrik Mäki-Horelli (1844–1931) ja Amanda Fransintytär Giers (1850–1922). Perheen kahdeksasta lapsesta tunnettuja ovat myös ministeri Toivo Horelli, professori Väinö Horelli ja asianajaja Veini Metsämies.
Horellin puoliso oli Thyra Landtman (1883–1959), jonka kanssa hän avioitui 1904.
Pelletti

Pelletit ovat pieniä, kiinteitä erikoisrakeita, joita voidaan valmistaa polttoainekäyttöön esimerkiksi hiilestä ja puusta. Pelletit voivat olla myös teollisia puolivalmisteita tai eläinruokaa.
SinäMinä

SinäMinä on oululainen nuortenlehti, jota julkaisee MM-Kustannus Juntunen Ky. Kohderyhmä ovat noin 12–19-vuotiaat teini-ikäiset tytöt. Lehti julkaisee novelleja, julkkishaastatteluja, kauneudenhoito-ohjeita ja muotia. Lehdessä on myös julisteita, fanikuvia ja kaikkea nuorten elämään liittyvää. Se ilmestyy kerran kuussa. Lehti on perustettu 1969 nimellä Sinä & Minä ja sitä julkaisi aiemmin oululainen Kolmiokirja.
Hämeen Reserviläissoittokunta

Hämeen Reserviläissoittokunta on Riihimäellä toimiva maanpuolustussoittokunta, jonka ohjelmistoon kuuluu niin marssimusiikki kuin myös konserttimusiikki, sekä viihde-, ja tanssimusiikki.
Soittokunta on perustettu vuonna 2006 ja toimii Riihimäen rautatieläisten soittokunnan hallinnoimana osastona ja harjoittelee RRS:n tiloissa Musiikkitalolla.
Hämeen Reserviläissoittokunnan toimintaa tukee huollollisesti sen kummijoukko-osasto Viestirykmentti Riihimäellä.
Soittajisto koostuu entisistä aktiivisoittajista kuin myös musiikin harrastajista. Soittokunnan ison kokoonpanon vahvuus on n. 30 soittajaa. Muita kokoonpanoja ovat seitsikko ja seitsikkoa isompi "soitto-osasto", 12–16 soittajaa. Kapellimestarina toimii kapteeni evp. Timo Tuunainen.
Reserviläissoittokunta esiintyy pääasiassa Hämeen maakunnan alueella maanpuolustukseen ja reserviläistoimintaan liittyvissä tilaisuuksissa ja tapahtumissa, veteraani,- ja maanpuolustusjärjestöjen tilaisuuksissa sekä tarvittaessa Puolustusvoimien sisäisissä tilaisuuksissa.
Soittokunnan telinestandaarin on suunnitellut soittokunnan vääpeli, res. ylikersantti Kalevi Antila. Standaarissa on kuvattuna Viestirykmentin joukko-osastotunnus, Hämeen vaakuna ristikkäin alla olevin fanfaaritorvin sekä Suomen lipun värit.
Dick Nieuwenhuizen

Richard "Dick" Nieuwenhuizen (s. 6. huhtikuuta 1957 Hilversum) on alankomaalainen entinen vesipalloilija. Hänen seuransa oli hilversumilainen De Robben. Nieuwenhuizen pelasi maajoukkueen kanssa olympialaisissa vuosina 1980 ja 1984, ja maa sijoittui molemmilla kerroilla turnauksen kuudenneksi. Hän teki Moskovan kisoissa 1980 kaksi ja Los Angelesissa 1984 kolme maalia.
Skanno

Skanno Ab Oy on suomalainen designhuonekalujen valmistaja, maahantuoja ja vähittäismyyjä. Vuonna 1946 Per-Olof Wahlbergin perustama perheyritys keskittyi aluksi julkisten tilojen säilytyskalusteisiin, kunnes vuonna 1956 muutti Helsingin Aleksanterinkadulle ja laajensi toimintaansa myös kodinkalusteisiin ja vaihtoi toimitusjohtajakseen Per-Olofin vaimon, ekonomi Susanne Wahlbergin.
Skannon alkuajoilta peräisin oleva, koottava Libri-hylly sai 1951 pronssimitalin Pariisin keksintömessuilla. Alkuaikojen suunnittelijoihin kuuluivat Werner West ja Ilmari Tapiovaara, jonka Skannolle muotoilema Lukki-tuoli voitti 1954 kultamitalin Milanon huonekalumessuilla. Myöhempiin Skannon käyttämiin suunnittelijoihin lukeutuvat Brita Flander ja Stefan Lindfors, jonka Skannolle tekemä Booa-sohva pääsi Kiasman kokoelmiin.
Vuonna 1967 yritys avasi Helsingin Viiskulmassa nuorille aikuisille suunnatun sivuliikkeen, Talli-Skannon, joka ”otti huomioon nuorison mieltymyksen lattiaelämään”. Kalusteet olivat matalia oleilukalusteita, jotka oli usein päällystetty kiiltävällä ja värikkäällä kernikankaalla eli lakkamuovilla.
1970-luvun alkupuolelta Skannolla oli oma tehdas Kirkkonummen Masalassa, mutta nykyisin oma mallisto teetetään alihankintana.
Vuonna 1986 perustajien tytär, valtiotieteen lisensiaatti Barbara Roos-Palotie (1946–2019) tuli yrityksen toimitusjohtajaksi ja otti Skannon valikoimiin huippudesignia edustavia huonekaluja ja valaisimia Italiasta ja muualta Euroopasta. Nykyisin Skannon edustamiin merkkeihin kuuluvat muun muassa Ligne Roset, B&B Italia, Maxalto, Arper, Moooi, Minotti, Kymo, Kasthalla ja Prandina.
Vuonna 1997 Teollisuustaiteen liitto Ornamo myönsi Skannolle Ornamon Pallon ansiokkaasta työstä muotoilun alalla. Barbara Roos-Palotie palkittiin ensimmäisellä Suomessa jaetulla Veuve Clicquot -palkinnolla vuoden 2003 liikenaisena.
Skannon liikevaihto vuonna 2012 oli 3,9 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 14.
2000-luvulla Skanno muutti perinteisestä Aleksanterinkadun myymälästään isompiin tiloihin Salmisaareen, mutta palasi pian takaisin keskustaan, Mannerheimintie 4:ään.
Elokuussa 2013 Barbara Roos-Palotie siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi ja toimitusjohtajana aloitti Janina Jansson. Vuonna 2016 Roos-Palotie jäi eläkkeelle ja myi Skannon Pirkko Tahkolalle, koska oman perheen piiristä ei löytynyt jatkajaa. Yhdysvalloissa oikeustieteitä opiskellut Roos-Palotien poika Joel toimi 2010-luvun vaihteessa jonkin aikaa Skannon kehitysjohtajana.
O.S.S.Y

Historia

Vuonna 1986 O.S.S.Y julkaisi omakustanteena toisen singlensä "Helsinki/Se kuuluu elämään", jonka A-puolesta tuli yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista. Yhtyeen ensimmäinen albumi Tanssityttö Barbara ilmestyi M&T-tuotannon Lighthouse-alamerkillä huhtikuussa 1987. Levyn ilmestymisen jälkeen yhtye keikkaili ympäri maata ja esiintyi myös Giants Of Rock -tapahtumassa Dion lämmittelijänä. O.S.S.Y yritti myös kansainvälistä läpimurtoa vaihtamalla laulukielen englanniksi, mutta menestystä ei kuitenkaan tullut. Vähitellen yhtyeen toiminta hiipui.
O.S.S.Y:n ensimmäisestä Liperissä perustetusta kokoonpanosta Tero Kemiläinen, Timo Surakka ja Tero Eronen on jäljellä enää Tero Eronen. Albumi Muurit kaatuu ilmestyi maaliskuussa 2009. Singlet "Hullu" ja "Isänmaa" sisältävä A.D. 2010 ilmestyi toukokuussa 2010.
Yhtyeen kitaristi Tero Eronen tuomittiin 7. joulukuuta 2011 vankilaan muun muassa kolmesta törkeästä raiskauksesta, yhdeksästä raiskauksesta, törkeästä ihmiskaupasta ja kuudestatoista seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Erosen tuomion pituus on 12,5 vuotta.
Venus (mytologia)

Venus oli tärkeä roomalainen jumalatar, joka yhdistettiin rakkauteen ja kauneuteen. Alun perin Venus oli kuitenkin kasvillisuuden jumalatar sekä viinitarhojen ja puutarhojen suojelija. Myöhemmin hänestä tuli kreikkalaisen kulttuurin vaikutuksesta roomalainen vastine Afroditelle, ja Venukseen liitettiin Afroditen piirteitä. Venus myös esitettiin kuvataiteissa samoin kuin Afrodite.
Venusta pidettiin Rooman legendaarisen perustajan Aeneasin kautta roomalaisten esiäitinä ja hän oli merkittävässä roolissa monissa Rooman uskonnollisissa juhlissa ja myyteissä. Julius Caesar piti Venusta sukunsa kantaäitinä, Venus Genetrix, ja rakennutti jumalattarelle temppelin forumilleen. Venuksen mukaan on nimetty planeetta Venus.
Vivian Fine

Vivian Fine (1913 Chicago – 20. maaliskuuta 2000) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän sai viisivuotiaana stipendin Chicago Musical Collegeen, jossa opiskelemisen aloitti seuraavana vuonna. Vuonna 1923 hän pääsi Chicagon American Conservatory of Musiciin, jossa opiskeli viulun- ja seuraavasta vuodesta alkaen Djane Lavoie-Herzin johdolla pianonsoittoa. Lavoie-Herz oli ollut Aleksandr Skrjabinin oppilas. Fine aloitti säveltämisen vuonna 1926. Myöhemmin hän opiskeli harmoniaa ja sävellystä Ruth Crawford Seegerin johdolla.
Finen 1920-luvun lopun tuotannossa painopiste on kamarimusiikissa. Nämä kappaleet ovat kontrapunktisia ja dissonoivia sekä Crawfordilta ja Henry Cowellilta tyylillisiä vaikutteita osoittavia. Vuonna 1931 Fine siirtyi New Yorkiin, jossa toimi tanssiteatterin pianistina. Samana vuonna hänen musiikkiaan kuultiin Hampurissa konsertissa, joka oli omistettu naissäveltäjien teoksille. Fine edusti siellä Crawfordin kanssa Yhdysvaltoja. Vuonna 1934 Fine pääsi Roger Sessionsin sävellysoppilaaksi, ja vähitellen hän siirtyi vähemmän dissonoivaan ilmaukseen. Hänellä oli yhteyksiä johtaviin koreografeihin, ja hänen tuotantoonsa kuuluukin useita tanssiteoksia. Näistä ensimmäinen on Doris Humphreylle sävelletty The Race of Life (1937). Muita esimerkkejä tästä genrestä ovat Charles Weidmanille sävelletty Opus 51 (1938), Martha Grahamille sävelletty Alcestis (1960) ja José Limónille sävelletty My Son, My Enemy (1965).
Vuonna 1977 Fine sai National Endowment for the Artsilta tilauksen, joka johti oopperan The Women in the Garden säveltämiseen. Teos kantaesitettiin vuonna 1978. Se koostuu kuvitellusta kohtaamisesta Emily Dickinsonin, Isadora Duncanin, Gertrude Steinin ja Virginia Woolfin välillä. Libretto perustuu lainauksiin näiden kirjailijoiden tuotannoista. Toinen ooppera oli multimediateokseksi nimitetty Memoirs of Uliana Rooney (1994), jonka tilasi Dallasin ooppera.
Fine oli mukana perustamassa American Composers Alliancea vuosina 1938 ja toimi sen varapuheenjohtajana vuosina 1961–1965. Hän opetti 1940-luvulla New Yorkin yliopistossa ja Juilliard School of Musicissa. Vuosina 1953–1960 hän oli Rothschild Foundationin musiikillinen johtaja. Vuodesta 1964 hän opetti Vermontin Bennington Collegessa, josta jäi eläkkeelle vuonna 1987. Vuoden 1989 haastattelussa The New York Timesissa Fine ilmaisi toiveen, että "naissäveltäjä"-termiä ei enää kauan tarvittaisi; tässä hän yhtyi muiden muassa Miriam Gideonin ja Shulamit Ranin näkemyksiin. Fine totesi naisten tulleen hyväksytyiksi muissakin taiteenlajeissa ja huomautti, että "runoilijattaristakaan" ei enää puhuta.
Fine otettiin vuonna 1979 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi, ja hän sai Guggenheim-stipendin sävellyksessä vuonna 1980. Hänen viisiosainen Edvard Munchin maalauksiin perustuva teoksensa Drama for Orchestra eteni Pulitzer-finaaliin. Teoksen tilasi ja esitti San Franciscon sinfoniaorkesteri osana hänen työnsä viikon mittaista retrospektiiviä vuonna 1983.
Fine kuoli 86-vuotiaana auto-onnettomuuden uhrina.