google/wiki40b huggingface dataset:
Jonas täyttää 25 vuonna 2000

Juoni

Elokuva on löyhäjuoninen tarina 1960-luvun loppupuolen nuorista, jotka aikustuttuaan pohtivat nuoruuden idealismia nykyisyyden realismin, oman työttömyytensä ja Sveitsin yhteiskunnan jäykän porvarillisuuden valossa. Heitä yhdistää maatila ja sen yhteinen ruokapöytä, jossa he keskustelevat. Maanviljelijä joutuu tekemään valintoja luomuviljelyn ja tehomaatalouden välillä, suosittu opettaja saa potkut opetettuaan historiaa väärin, ruokakaupan kassalla työskentelevä nuori nainen saa potkut annettuaan köyhille ja syrjäytyneille asiakkaille ostoksia ilmaiseksi. Elokuvan nimi tulee erään päähenkilöpariskunnan saamasta vauvasta, jonka tulevaisuutta he pohtivat kun tämä täyttää 25 vuotta vuonna 2000. Elokuvan kahdeksan päähenkilöä ovat itse olleet 25-vuotiaita Pariisin opiskelijamellakoiden aikaan 1968.

Vastaanotto

Jonas täyttää 25 vuonna 2000 sai Suomen elokuvateattereissa 8 155 katsojaa ensi-iltavuodestaan 1977 lähtien. Elokuva on esitetty Ylen tv-kanavilla marraskuussa 1985 ja marraskuussa 2000.
Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1985 Jonasin avautuvan älyllisenä elokuvana, jonka kerronnasta puuttuu kaikki kalseus ja yksioikoisuus. Hän piti elokuvaa Alain Tannerin päätyönä ja sanoi ohjaajan käyttävän pieniä havaintoja, jotka kuitenkin aina sidotaan laajempaan yhteiskunnalliseen yhteyteen.

Jatkoa Jonasin tarinalle

Alain Tanner palasi elokuvan nimihenkilöön myöhemmissä elokuvissaan Valovuosien päässä (1981) ja Jonas et Lila, à demain (1999). Molempien päähenkilönä on 25-vuotias Jonas.
Amityville 1992 – aika on tullut

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti elokuvaa suoraan videolle tehtailluksi ja tutunoloiseksi. Hän antoi sille yhden tähden viidestä.
Jennifer Aspen

Yksityiselämä

Aspen on naimisissa näyttelijä David O'Donnellin kanssa. Vuonna 2010 Aspen loukkaantui autokolarissa.
Augustus Prew

Augustus Art Prew (s. 17. syyskuuta 1987) on englantilainen näyttelijä.
Prew syntyi Hammersmithissä, Lontoossa. Hän on sisustussuunnittelija Wendy Dagworthyn ja Jonathan Prew’n poika.
Prew’n debyytti oli televisiosarjassa 24Seven, jossa hän esitti poikaa nimeltä Drew Jessup. Sarjan jälkeen hän sai roolin elokuvasta Poika (2002), jossa hän esitti poikaa nimeltä Ali. Vastikään hän on esiintynyt Borgiat, maan ja taivaan valtiaat -televisiosarjassa esittäen prinssi Alfonsoa.
Šintolainen pyhäkkö

Šintolainen pyhäkkö on japanilainen rakennus, jossa palvotaan yhtä tai useampaa šintolaista kamia. Pyhät esineet, jotka kuvastavat kamia, pidetään pyhätön sisimmässä osassa jossa niitä ei näe. Pyhäkössä käydään osoittamassa kamille kunnioitusta tai rukoilemassa hyvää onnea.
Pyhäkön portti, torii merkitsee rajaa maallisen ja pyhän alueen välillä. Pyhäkön sisin on maja nimeltä honden tai shinden. Niitä on erityyppisiä Japanin eri alueilla. Pyhäkön alueella on muitakin rakennuksia, mutta niitä ei ole järjestetty minkään yleisen mallin mukaan. Näihin kuuluvat haiden, jossa järjetetään seremonioita ja joissa voi käydä muutenkin rukoilemassa, ja uhrihalli eli heiden.
Jokaisessa japanilaisessa kylässä on šintopyhäkkö. Se on kylän oma, itsenäinen organisaatio, josta kyläläiset itse huolehtivat. Pyhäköstä ja sen jumalasta huolehtii kyläyhteisö eli seurakunta, ujiko tai miyaza. Tällainen pienen pyhäkön jumala kuuluu vain paikallisyhteisölleen, ja pyhäkön suojelukseen kuuluva alue on tarkasti tiedossa. Jotkin suurten kaupunkien suuret pyhäköt katsotaan kuitenkin kuuluvaksi koko Japanille. Pyhäkköšintolaisuuden organisaatiot ovat vuoden 1945 jälkeen olleet kokonaan kylien valvonnan alaisia: sitä ennen ne olivat vielä valtion laitoksia. Pyhäkköšintolaisuuden keskusjärjestö Jinja Honcho perustettiin 1946, ja siihen kuuluvat useimmat pyhäköt, yhteensä noin 80 000. Myös alueellisia pyhäkköjen yhteenliittymiä on olemassa.
Šintolaispyhäköt on yleensä pystytetty puilla ja pensailla reunustettuihin lehtoihin vuorten tai mäkien rinteille. Niissä on oveton portti torii, joka erottaa kamin asunnon profaanista maailmasta. Toriin muodostavat kaksi pystypaalua ja kaksi poikkipaalua. Vuodesta 1884 toriita ovat käyttäneet vain valtion šintolaispyhäköt sekä kaksi lahkoa. Šintolaispyhäköihin johtavat pitkät ja lyhdyin koristellut kujat. Pyhäkköjä vartioivat riisinolkiköydet (shimenawa), jotka pitävät pahat voimat ja epäpuhtaat asiat loitolla.
Pyhäkkö on puinen ja rakennettu pylväiden varaan. Se on pelkistetty ja muistuttaa asuintaloa. Uudet pyhäköt maalataan nykyisin punaisiksi. Pyhäkössä on kaksi osaa: sisempi, jossa jumalan ajatellaan oleskelevan, sekä rukoushuone, jossa suoritetaan riitit ja uhraamiset. Varhaisimmat pyhäköt rakennettiin luultavasti 500-luvulla. Pyhäköt on tapana koota uudelleen joka kahdeskymmenes vuosi, jotta ne säilyttäisivät puhtautensa ja kulumattoman muotonsa. Nykyisin šintolaispyhäkköjä on Japanissa noin 100 000.
Juho Tanholin

Johan (Juho) Tanholin (1863 – 1928) oli suomalainen Viitasaarella asunut kansanrunoilija ja kansanperinteen kerääjä.
Aviottomana lapsena syntynyt Tanholin oli koko elämänsä ajan sairaalloinen ja eli köyhyydessä. Hän alkoi kerätä kotiseudultaan satuja, runoja, lauluja, loitsuja, taikoja ja sananlaskuja ja lähetti niitä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle. Tanholin alkoi sittemmin kirjoittaa myös itse runoja ja tarinoita. Tanholin kirjoitti myös runojaan muistiin ja hänen runojaan on säilynyt käsinkirjoitettujen arkkien ja lehtileikkeiden muodossa. Hän kirjoitti maksua vastaan pilkkarunoja joita häneltä tilasivat muun muassa rengit jotka eivät olleet päässeet piikojen aittoihin, pettyneet kilpakosijat ja riidoissa olleet naapurit. Tanholin kirjoitti pilkkarunojen ohella maksusta muitakin tilapäisrunoja ja laati rakkauskirjeitäkin. Hän seurasi myös ajankohtaisia tapahtumia ja teki niistä runoja.
Ilppo Simo Louhivaara

Ilppo Simo Louhivaara CBE (29. lokakuuta 1927 Helsinki – 19. joulukuuta 2008 Berliini) oli suomalainen matemaatikko.
Louhivaara aloitti matematiikan opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1945. Hänen Rolf Nevanlinnan ohjauksessa tehty elliptisiä differentiaaliyhtälöitä koskeva väitöskirjansa valmistui tammikuussa 1955. Sen nimi oli Ûber das erste Randwertproblem für die Differentialgleichung u_{xx}+u_{yy}+qu+f=0.
Vuosina 1955–1965 Louhivaara omistautui matematiikan tutkimukselle ja häneltä ilmestyi kymmenen saksankielistä julkaisua. Vuosina 1955–1960 hän toimi suomalaisen "matematiikkakonetyöryhmän" tehtävissä. Työryhmällä oli suuri merkitys Suomen tietotekniikkaosaamisen kannalta, vaikka itse kone, työnimeltään ESKO, ei koskaan käyttöön päässytkään. Vuosina 1958–1978 Louhivaara oli Helsingin yliopiston dosentti.
Louhivaaran erikoisala oli matemaattinen analyysi ja hän tutki muun muassa eräitä differentiaalioperaattorityyppejä ja niihin liittyvien reuna-arvotehtävien yleistettyjen ratkaisujen olemassaolo- ja säännöllisyysehtoja. Louhivaaran tärkeät yhteistyökumppanit olivat lähinnä Saksassa. Tiiviit yhteydet hänellä oli Saksassa muun muassa Christian G Simaderin kanssa.
Louhivaara oli kansainvälisesti suuntautunut ja merkittävässä asemassa muun muassa kansainvälisten matemaattisten kongressien järjestämisessä Suomessa. Vuonna 1962 hän järjesti Tukholman mantemaatikkokongressin jälkeen kollokvion Otaniemessä ja vuoden 1966 Moskovan kongressin yhteydessä Jyväskylässä. Louhivaara järjesti kollokvion myös vuonna 1970 vaikka varsinainen kongressi järjestettiin Nizzassa. Neljännen ja viimeisen kollokvionsa Louhivaara järjesti Jyväskylässä vuonna 1973 edeltäen seuraavan vuoden kongressia Vancouverissa.
Kun Jyväskylän kasvatusopilliseen korkeakouluun (JKK) perustettiin matemaattis-luonnontieteellinen osasto (myöh. matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta) 1965, Louhivaara hoiti sinne perustettua matematiikan professuuria ja oli tiiviisti mukana uuden osaston suunnittelussa ja johtamisessa. Hän toimi matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan ensimmäisenä dekaanina vuosina 1965–1967. Vuonna 1966 JKK muuttui Jyväskylän yliopistoksi ja Louhivaarasta tuli vakituinen matematiikan professori. Vuonna 1967 Louhivaara valittiin Jyväskylän yliopiston rehtoriksi. Hän jatkoi tehtävässä vuoteen 1977 hoitaen samanaikaisesti myös matematiikan professuuria iltaisin ja viikonloppuisin. Louhivaaran rehtorikausi oli voimakkaan laajenemisen ja kehittymisen aikaa Jyväskylän yliopistossa ja häntä arvostettiin yli tiedekuntarajojen tasapuolisena ja tarmokkaasti asioihin tarttuvana henkilönä. Toisaalta Louhivaara koki hallinnollisten tehtävien vievän liikaa aikaa tutkimukselta, joka oli kuitenkin hänelle toinen kutsumus. Vuonna 1970 Louhivaara valittiin Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan professoriksi, muttei ehtinyt astua virkaan palattuaan Jyväskylän yliopiston rehtoriksi.
Vuonna 1977 Louhivaara siirtyi Berliiniin Freie Universitätin matematiikan professoriksi. Hän työskenteli Saksassa elämänsä loppuun saakka. Louhivaara oli testamentannut koko omaisuutensa Suomalaisen Tiedeakatemian Matematiikan rahastolle.
Lehtikala

Koko ja ulkonäkö

Lehtikala on litteä ja korkea, muistuttaa muodoltaan syrjällään uivaa lehteä. Pitkät evät korostavat lehtimäisyyttä. Aikuisen kalan korkeus evineen on yleensä korkeintaan 20 cm mutta suurimmillaan jopa 40 cm.
Lehtikaloista on useita värimuunnoksia.

Alkuperä

Lehtikalat ovat kotoisin Amazonin alueelta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Lehtikala on kutuajan ulkopuolella pääsääntöisesti rauhallinen mutta saattaa syödä pienempiä kaloja ja jopa omia poikasiaan. Sitä pidetään yleensä tasakokoisten yksilöiden parvessa. Lehtikalan kanssa tulevat toimeen mm. kääpiörihmakalat.
Lehtikala voi kutea kotiakvaariossa. Mätimunat ovat halkaisijaltaan noin 1 mm ja ne kuoriutuvat 3–5 päivän kuluttua kutuhetkestä.

Vesiolot ja ravinto

Lehtikalat suosivat vettä, jonka pH on 6–7, kovuus 5–13 dGH eli melko pehmeä ja lämpötila 24–28 °C.
Lehtikalojen akvaarion tulisi olla korkeudeltaan vähintään 50 cm ja tilavuudeltaan 200 litraa. Joissain lähteissä mainitaan akvaarion korkeuden nyrkkisäännöksi että korkeuden tulisi olla kaksi kertaa korkeimman kalan korkeus. Lehtikala pitää turvepitoisesta vedestä, joten veden olisi hyvä olla turpeen läpi suodatettua tai turveuutteella valmistettua. Nämä kalat ovat hyvin nirsoja asuinpaikastaan.
Lehtikalalle kelpaavat kaikenlaiset hiutale- ja pellettiruuat. Myös elävää ravintoa on hyvä tarjota joskus. Ne myös syövät pakasteruokaa.  Se on melko ahne joten asuinkumppanien on oltava tarpeeksi isoja.
Mašina vremeni

Mašina vremeni (ven. Машина времени) on venäläinen yhtye, joka on uransa aikana kokeillut monia eri tyylilajeja bluesista hard rockiin. Vuonna 1969 Moskovassa perustetun kokoonpanon ainoa pysyvä jäsen on sen johtaja Andrei Makarevitš. Yhtyeen ensimmäisillä levytyksillä kuullaan coverversioita muun muassa Bob Dylanin ja The Mamas & the Papasin esittämistä kappaleista. Vuosi 1980 oli yhtyeen historian onnistunein. Silloin se sai olympialaisiin valmistautuvalta neuvostohallinnolta rohkaisua ja julkaisi optimistisen hitin "Povorot" (Käännekohta), joka oli listaykkösenä 18 kuukauden ajan. Vielä tämän jälkeen yhtyettä kuitenkin alettiin virallisesti paheksua, kunnes perestroikan aika 1980-luvun lopussa muutti tilanteen. Yhtye alkoi tehdä TV-esiintymisiä ja kiersi myös Yhdysvalloissa vuonna 1988.
Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen Mašina vremeni jatkoi toimintaansa julkaisemalla säännöllisesti uusia albumeja ja pitämällä konsertteja suurille yleisöille. Koska yhtyeen jäsenistössä on tapahtunut niin runsaasti vaihdoksia, tyyli on vaihdellut usein. Vaikutteita on otettu muun muassa venäläisten bardien perinteestä ja itämaisesta musiikista.
Keeley Hawes

Yksityiselämä

Keeley Hawes on ollut naimisissa näyttelijä Matthew Macfadyenin kanssa vuodesta 2004 lähtien. Heillä on kaksi lasta. Vuodet 2001–2004 Hawes oli naimisissa Spencer McCallumin kanssa. Heillä on yksi lapsi.
Ruostumatonta rakkautta

Juoni

Val Com 17485 (Kaufman), robotti, joka suunniteltiin palvelijaksi käyttäen puumateriaaleja, tapaa Aqua Com 89045 -nimisen seurarobotin (Peters), jonka ensisijainen tehtävä on auttaa allasjuhlissa. Tehtaassa korjausta odottaessaan kaksi robottia rakastuvat ja päättävät karata. Suunnitelmansa toteuttaakseen he varastavat tehtaan pakettiauton. He alkavat etsiä paikkaa, jossa voisivat asua. He rakentavat pienen Phil-robotin, jota kohtelevat kuin lastaan ja saavat seurakseen myös mekaanisen standup-koomikon Catskillin. Crimebuster-robotti lähetetään karkulaisten perään, mutta romuliikkeen ihmisten avulla tarina päättyy onnellisesti.

Valmistuminen

Kuvaaminen aloitettiin kesäkuussa 1980, mutta yhdysvaltalaisten näyttelijöiden ammattiliiton Screen Actors Guildin lakon vuoksi kuvaukset keskeytettiin heinäkuussa. Lakko päättyi saman vuoden lokakuun alussa, ja kuvauksia päästiin jatkamaan.

Vastaanotto

Vincent Canby kirjoitti elokuvasta, että se oli "sietämätön" ja "kauhean hienosteleva tarina". Koska elokuva ei myynyt hyvin, filmiyhtiöt hylkäsivät Andy Kaufmanin elokuvasuunnitelman The Tony Clifton Story omasta alter-egostaan Tony Cliftonista.
Kaufman tunsi, että elokuva oli niin huono, että hän pyysi henkilökohtaisesti anteeksi The David Letterman Showssa ja lupasi vitsaillen korvata rahat jokaiselle, joka oli maksanut sen näkemisestä (joita ei siis olisi ollut kovin monta). David Lettermanin vastaus tähän oli, että jos Kaufman kerran tahtoi korvata, hänen "kannatti varautua kahdenkymmenen dollarin laskuun".
Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo elokuvan idean sopivan hyvin koko perheen katsottavaksi ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Ruostumatonta rakkautta oli ehdolla Academy Awardin saajaksi vuonna 1982 parhaasta maskeerauksesta, jonka teki Stan Winston.
Juan Carlos I (L61)

Valmistus

Espanjan hallitus hyväksyi syyskuussa 2003 aluksen hankinnan. Seuraavana vuonna tehtiin sopimus aluksen suunnittelusta ja valmistuksesta. Aluksella oli tarkoitus korvata laivastolla olleet kaksi Newport-luokan maihinnousualusta. Alus tilattiin 5. syyskuuta 2003 Ferrolista Navantian telakalta. Ensimmäiset osat aluksesta valmistettiin toukokuussa 2005 ja köli laskettiin virallisesti 1. heinäkuuta 2006. Alukseen tarvittavien 111 osan valmistaminen jaettiin Fenen ja Ferrolin telakoille ja Ferrol vastasi lisäksi kokoonpanosta. Alus laskettiin vesille maaliskuussa 2008, minkä jälkeen työt jaettiin kahdeksaan lohkoon. Virallinen vesillelasku tapahtui 22. syyskuuta 2009, jolloin alus siirrettiin koeajoihin. Aluksen luovutus tilaajalle viivästyi propulsiojärjestelmässä havaittujen vikojen korjaamiseksi. Korjausten jälkeiset koeajot suoritettiin touko-kesäkuussa 2010 ja alus otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 2010 Espanjan kuninkaan Juan Carlos I:n läsnä ollessa.

Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2017.
Kunnallisvaalit 1918

Vuoden 1918 kunnallisvaalit olivat ensimmäiset yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuneet kunnallisvaalit Suomessa. Ne järjestettiin sisällissodan jälkeen vuoden 1918 lopulla uuden kunnallisvaalilain tultua voimaan marraskuussa 1917. Osissa kunnista äänestys venyi kuitenkin vuoden 1919 puolelle.
Helene Weigel

Helene Weigel (1900–1971) oli itävaltalais-saksalainen näyttelijä. Hän oli Bertolt Brechtin puoliso ja näytteli monissa Brechtin näytelmissä pääosaa. Hän oli älykäs ja dynaaminen näyttelijä, aikanaan paras Brechtin näyttelijäilmaisuja käsittelevien teorioiden tulkitsija, esimerkkiinä nimiosatulkinta näytelmässä Mutter Courage und ihre Kinder (Barbara Peloton). Weigel ja Brecht olivat vuosina 1933–1948 yhdessä maanpaossa. He perustivat 1949 yhdessä teatterin Berliner Ensemble, jonka johtaja hän oli vuodesta 1956l
Kivilampi (Parkano, Majajärvi)

Maantietoa

Lammen pituus on 400 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 5,8 hehtaaria. Se sijaitsee tiheästi ojitetun suoalueen keskellä. Siihen laskee kaksitoista suo-ojaa lammen eteläpäästä lähtee sen laskuoja, joka virtaa 1,8 kilometriä ja laskee Kuuhimojärveen. Rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja rannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto. Sille johtaa tie Majajärveltä ja Parkanon keskustasta.

Historiaa

Ennen Suomessa toteutettu laajamittaista soiden ojittamista Kivilammen laskuoja kiemurteli luontaisena soiden läpi. Tämän tilanteen näkee vielä vuoden 1959 painetussa peruskartassa. Kun ojitus oli seudulla suoritettu, siirrettiin yläjuoksulla vesi virtaanaan kaivettuihin suo-ojiin ja luontainen puron uoma jätettiin kuivaksi. Hylätty puron osuus erottuu vielä vuoden 1984 peruskartassa.
Kantatie 70

Historiaa

Vuoden 1939 tienumerointijärjestelmässä kantatie 70 oli Joensuun ja Varkauden välinen tie, josta 1970- ja 1980-lukujen taitteessa tuli osa valtatietä 23.
Onkamon ja Niiralan välinen  kantatie 70 oli vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä osa Sortavalan ja Kajaanin välistä valtatietä 18. Moskovan välirauhansopimuksen alueluovutusten jälkeen tie katkesi uudelle rajalle. Onkamon ja Niiralan välinen tie jäi maantieksi, joka myöhemmin sai numeron 490.  Numeron 70 tie sai vuoden 1996 tienumerouudistuksessa.  Vuonna 2010 tiestä tuli osa valtatietä 9, ja tienumero 70 poistui käytöstä
NMS Naluca (1888)

Valmistus

Alus tilattiin Le Havresta Ranskasta ja se laskettiin vesille 1888.

Palvelus

Aluksen kaksi yhden naulan tykkiä vaihdettiin 1907 yhteen konekivääriin.
Nobelin kemianpalkinto

Nobelin kemianpalkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille kemisteille.
Erik Ticklén

Erik Ticklén (21. marraskuuta 1794, Pyhäjärvi – 17. heinäkuuta 1827, Kärsämäki) oli runoilija ja Kärsämäen kappalainen.
Ticklénin vanhemmat olivat Pyhäjärven kappalainen Pehr Ticklén vanhempi (1751-1815) ja Hedvig Elisabet Bergh. Hän kävi Oulun triviaalikoulua 1806-1814 joutuen olemaan pois koulusta vuosina 1807-1809 perheen köyhyyden ja 1808 puhjenneen Suomen sodan takia. Ticklén pääsi ylioppilaaksi 1815 ja opiskeli Turun akatemiassa valmistuen papiksi 1817. Pappina Ticklén oli ensin Mustasaaressa, Kruunupyyssä ja Ilmajoella kunnes hänet valittiin Kärsämäen kappalaiseksi 1825. Ticklén kuoli kuitenkin jo kaksi vuotta myöhemmin.
Erik Ticklénin tunnetuin runo oli Neidon valitus. Johan Ludvig Runeberg käänsi tämän runon ruotsiksi ja se julkaistiin Helsingfors Morgonbladissa vuonna 1832.
Erik Ticklénin veli Pietari (Pehr) Ticklén oli myös runoilija ja Oulun Wiikko-Sanomia-lehden perustaja.
Ľudovít Štúr

Elämä

Ľudovít Štúr syntyi vuonna 1815 Itävallan keisarikunnassa, nykyisen Slovakian alueella. Hänen vanhempansa olivat rehtori Samuel Štúr ja tämän vaimo Anna. Uhrovec sijaitsi alueella, joka oli vahvasti luterilainen, ja uskonnollinen perinne vaikutti Ľudovítin koko elämään.
Ľudovít Štúr opiskeli luterilaisessa lukiossa Bratislavassa. Siellä hän liittyi tšekkiläis-slaavilaiseen järjestöön, jonka varapuheenjohtajaksikin hän nousi. Štúr otti 1836 yhteyttä tšekkiläiseen historioitsijaan František Palackýyn hakeakseen tukea yhdistetyn tšekkoslovakian kielen luomiseen. Tšekkiläiset vastustivat tällaista kieltä, minkä jälleen Štúr kumppaneineen aloitti kampanjan uudistetun slovakin puolesta.
Sujuvaa saksaa puhunut Štúr opiskeli 1838–1840 Hallen yliopistossa ja sen jälkeen opetti slaavien historiaa Bratislavassa. Hän kirjoitti myös Tatranka-nimiseen kirjallisuuslehteen ja suunnitteli slovakialaisen poliittisen lehden perustamista. Hänen lupahakemuksensa hylättiin 1842.
Štúrin kansallismielisia toimia pidettiin unkarilaisten mielestä kapinan valmisteluna, ja poliittisten syiden takia hän joutui jättämään joulukuussa 1843 opettajan paikkansa. Ystäviensä taloudellisen tuen avulla Štúr perusti elokuussa 1845 Slovenskje národňje novini -sanomalehden ja Orol tatránski -kirjallisuuslehden.
Štúr valittiin 1847 Unkarin parlamenttiin. Se ei kokoontunut enää huhtikuun 1848 jälkeen, ja Štúr oli Prahassa perustamassa Slovanská lipa -nimistä järjestöä ja osallistui siellä ensimmäiseen yleisslaavilaiseen kongressiin. Štúr määrättiin pidäettäväksi, kun hän oli toukokuussa 1848 mukana ”Žiadosti slovenského národa” -nimisessä esityksessä, jossa vaadittiin maaorjuuden lakkauttamista, yleistä äänioikeutta ja lehdistön vapautta.
Štúr johti delegaatiota, joka esitti Olomoucissa 20. maaliskuuta 1849 slovakkien vaatimukset Frans Joosef I:lle. Pitkien neuvottelujen jälkeen slovakkien vapaaehtoiset joukot hajosivat ja Štúr palasi Uhroveciin.
Štúr asui viimeiset vuotensa Modrassa, mihin hän muutti hoitamaan vuonna 1851 kuolleen veljensä Karolin seitsemää lasta. Siellä Štúr julkaisi muun muassa useita teoksia slaavilaisista lauluista, myyteistä ja kulttuurista.
Štúr kuoli tammikuussa 1856 kolme viikkoa aikaisemmin saamaansa ampumahaavaan. Hän oli ampunut vahingossa itseään metsästysretkellä joulukuussa.
Regina Marjanen

Regina Emilia Marjanen (7. helmikuuta 1920 – 8. elokuuta 2004) oli suomalainen keihäänheittäjä ja koripalloilija.
Marjanen sijoittui Oslon EM-kilpailussa 1946 keihäänheitossa seitsemänneksi tuloksella 36,34 m. Hän voitti keihäänheiton Suomen mestaruuden 1946 tuloksella 39,08 m voittaen Kaisa Parviaisen. Lisäksi hän sai keihäänheitossa kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Lisäksi hän voitti keihäänheitossa 13 TUL:n mestaruutta vuosina 1939–1952 ja kolme koripallon Suomen mestaruutta. Hän edusti Helsingin Tarmoa.
Amyloidiprekursoriproteiini

Amyloidiprekursoriproteiini (APP) on erityisesti hermoston toimintaan liittyvä, solukalvon läpi kulkeva proteiini, jonka tarkkaa tehtävää ja toimintaa ei vielä tunneta. APP liittyy ainakin synapsien syntyyn ja niiden välisten yhteyksien muunteluun. APP:n solun ulkopuolelle jäävä osio, sAPP-alfa toimii kasvutekijänä monentyyppisille soluille ja säätelee neuronien hermosyiden syntyä meioosin jälkeisessä vaiheessa.
Amyloidiprekursoriproteiinin pilkkoutuminen alfa-, beeta- ja gammasekretaasien toiminnan johdosta beeta-amyloidiksi liittyy Alzheimerin taudin neuronikuolemiin johtavaan amyloidoosiin, ja amyloidihypoteesin mukaan se saattaa olla taudinkuvaan liittyvän dementian aiheuttava tekijä.
Uusi-Seelanti olympialaisissa

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:
Gabriel Zaid

Gabriel Zaid (s. 24. tammikuuta 1934 Monterrey, Nuevo León, Meksiko) on meksikolainen kirjailija, runoilija ja intellektuelli. Hän kirjoittaa säännöllisesti aikakauslehtiä Letras Libresia varten.
Zaid opiskeli Monterreyn teknologiaininstituutissa, josta valmistui konetekniikan johtajaksi vuonna 1955. Hän työskenteli monta vuotta riippumattomasti ja toimi vuosina 1976−1992 aikakauslehden Vueltan johtokunnan jäsenenä. Hän on ollut meksikolaisen kunniaseuran Colegio Nacionalin jäsen 26. syyskuuta 1984 lähtien ja oli espanjan kielen kieliakatemian Academia Mexicana de la Lenguan jäsen vuodesta 1986 vuoteen 2002 saakka, jolloin hän erosi tehtävästään 25. marraskuuta. Zaidista tekee merkittävän se, ettei hän ole ikinä suostunut esiintyä julkisuudessa eikä hänestä löydy yhtään valokuvaa. Tämä johtuu Zaidin vahvasta mielipiteestä siitä, että kirjailija tulee tuntea teoksestaan eikä yksityiselämästään. Hänen esseet ovat käsittäneet mm. runoilua, taloustiedettä ja kirjallisuuden laitoksen arvostelua.
Zaid voitti vuonna 1972 Xavier Villaurrutian palkinnon esseellään Leer poesía (Runojen lukeminen).
Jumalan moukari

Vastaanotto

Suomennoksen Tähtivaeltaja-lehdessä arvostelleen Toni Jerrmanin mielestä romaani ei lisää kaunokirjallisesti pinnalliseen novelliin mitään oleellista. Kerronta on köyhää. Tiede-esitelmien ohessa Clarke selostaa kuivakkaasti mielipiteitään tai väheksyy itseään ärsyttäviä aiheita antamatta perusteluja. Inhimillisiä henkilöhahmoja ei ole, eikä aineksiltaan sekalaisessa teoksessa ole yhtenäistä juonta tai jännitettä. Käännös ja tekstitoimitus on tehty huolimattomasti ja kansikuva ja typografia ovat onnettomia. 
Helsingin Sanomien arvostelussa Vesa Sisättö pitää romaania miellyttävän nostalgisena muistutuksena ajasta, jolloin tieteiskirjallisuus oli ”seikkailullista, viatonta ja parhaimmillaan täynnä huimia, ihmeen tuntua herättäviä kohtauksia, jotka silti nojautuivat tieteeseen.” Toisaalta henkilöt ovat epäkiinnostavia ja Clarken yritykset uudistua ”hieman rankempaan suuntaan” ovat vaivaannuttavia. Myös uskonnollisen fundamentalismin käsittely jää pinnalliseksi. Sisättö arvelee suomennoksen löytävän yleisönsä ennen kaikkea ”suurten ikäluokkien scififaneista, jotka eivät lue englanniksi ja jotka ehkä vierastavat uuden scifin kokeellisuutta.”