J. F. Lagervall

Jaakko (Jacob) Fredrik Lagervall (ent. Oxeman, 19. heinäkuuta 1787 Kontiolahti – 7. marraskuuta 1865 Helsinki) oli majuri ja suomalainen näytelmäkirjailija. 
Lagervallin vanhemmat olivat Kontiolahden kappalainen Fredrik Johan Oxman ja Hedvig Katharina Brusin. Lagervall otti osaa Suomen sotaan kersanttina vuosina 1808–1809 ja julkaisi sodasta muistelmateoksen En Karelsk jägares sorgliga minnen. Hänen kirjoittamansa näytelmä Ruunulinna (1834), joka on mukaelma Shakespearen Macbethista, on ensimmäinen suomenkielinen murhenäytelmä.

Elämänvaiheet

Jaakko Fredrik Lagervall oli käynyt ennen sotapalvelustaan Kuopion triviaalikoulua, Porvoon lyseota ja maanmittauskoulua, kunnes hän liittyi vuonna 1805 Ruotsin armeijaan palvellen kersanttina vuosien 1808–1809 Suomen sodassa. Hän toimi vuosina 1809–1812 Suomen senaatin tilapäisenä kielenkääntäjänä. Vuonna 1812 hänet ylennettiin Venäjän keisarillisen armeijan luutnantiksi palvellen Suomen 6. tarkk'ampujapataljoonassa asemapaikkanaan Viipurin varuskunta. Hän avioitui vuonna 1815, Sortavalan kollegioasessori Carl Tawastin tyttären Anna Catharina Tawastin (1778-1858) kanssa, adoptoiden samalla tämän ensimmäisestä avioliitosta olleen pojan Carl Robertin. Vuonna 1817 hänet ylennettiin kapteeniksi ja hän vuokrasi vuonna 1823 Koitsanlahden Hovin (joka oli  kuninkaankartano) Parikkalasta ja ryhtyi harjoittamaan maanviljelyä sotilasvirkansa ohella. Jaakko Fredrik Lagervall jäi eläkkeelle majurin arvoisena vuonna 1831, Viipurin tarkk'ampujapataljoonasta, näiden lakkauttamisen yhteydessä ja vetäytyi lopullisesti Koitsanlahden tilalleen omistautuen mm. kirjoittamiseen.

Tuotanto

Lagervall julkaisi lukuisia näytelmiä mm. pääteoksensa Ruunulinna (1834) sekä näytelmät Tuhkapöperö (1847), Josephi (1847), Judithi (1847) ja Kaini (1847). Runoteos Satu Sallisesta (1831) on sankarieepostarina Karjalan sadunhohtoisesta kenraalista Erkki Sallisesta. Kertomakirjallisuutta edustavat hänen teoksensa Brudskaran (1831) suomeksi Hääjoukko, Blind Alarm - ett studentuppträde (1838) sekä Jaakot (1855), joka on kertomus kahdesta Pielisjärvellä vaikuttaneesta kirkkoherrasta "Korpi-Jaakko" Steniuksesta ja tämän pojasta "Koski-Jaakko" Steniuksesta. Tämä teos on myös taloushistoriallinen käsitellen Joensuun alueen elinkeinoelämän kehittymistä 1700-luvulta alkaen. Omaelämäkerrallinen muistelmateos Suomen Sodasta En karelsk jägares sorgliga minnen julkaistiin Tidskriften Suomi-sarjassa vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1866. Arvostelijoiden mielestä tämä oli paras Lagervallin kynästä lähtenyt teos kypsyytensä ja objektiivisen historiatulkintansa vuoksi. Lisäksi hänen fiktiivistä kertomatuotantoaan edustaa Adam Oehlensclägerin kirjoihin perustuva fantasiateos Uni (1831). Lagervallin kirjallista tuotantoa on tarkasteltu varsin mittavasti vuonna 1900 ilmestyneessä FM Lauri Suomalaisen kirjallisuuden pro gradu -tutkielmassa.

Fennomaani ja ruotsalaisuusmies

Jaakko Fredrik Lagervall oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen vuosina 1832–1865. Hän oli myös Elias Lönnrotin henkilökohtainen ystävä ja kävi 1830–40-luvulla vilkasta kirjeenvaihtoa tämän kanssa koskien suomenkielen lauseoppia ja rakennetta. Itäsuomalaisena hän edusti päinvastaista suuntausta kuin länsisuomalainen Lönroth ja heidän tavatessaan useaan otteeseen Koitsanlahdessa, Lönnrotin runonkeräysmatkoilla, hän kävi kiivasta väittelyä karjalaisen murteen asemasta ja Suomen kirjakielen kehityssuunnasta.
Lagervall oli varsin kielitaitoinen. Hänen hakiessaan Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan inspehtorin paikkaa hän ilmaisi Lönnrotille, jota pyysi suosittelijakseen, ottavansa käännettäväkseen kymmentä kieltä, joihin kuuluivat ainakin suomi, ruotsi, venäjä, saksa, ranska, englanti ja tanska. Hän oli tutustunut näiden maiden kirjallisuuteen alkukielellä ja sai innoitusta teoksiinsa mm. englantilaisen Shakespearen ja tanskalaisen Oehlensclägerin teoksista. Hän julkaisi kolme teoksistaan ruotsiksi, joka lienee ollut hänen vahvin kirjakielensä ja käytti myös teoksessaan En karelsk jägares sorgliga minnen ranskankieltä keskustellessaan venäläisten upseereiden kanssa. 
»Vaikkakin Lagervall oli aatteelliselta kannaltaan intomielinen fennomaani ja suomenkielen puolestapuhuja, hän ei koskaan nähnyt mielikuvissaan itsenäistä suomalaista kansallisvaltiota. Vanhat Ruotsin vallan ajat tulivat esille hänen puheissaan loistokkaina "kulta-aikoina" ja hänen mielilauseensa olikin "så långt skall jag ännu leva, att får se den blågula flaggan öfver Sveaborg igen". Vaikkakin nuoruudessaan hän esiintyi omassa yhteiskuntaluokassaan radikaalina suomalaisuusmiehenä, hänen todelliset sympatiansa olivat sitä järjestelmää kohtaan, johon hän kolmannen säädyn vallankumouksen hurmiossa oli syntynyt.» 
(Lauri Suomalainen, 1900)
 .

Perhe ja vanhuus

Hänelle syntyi avioliitosta Anna Catharina Tawastin kanssa vuonna 1816 tytär Charlotta Fredrique (joka vuodesta 1835 oli sukunimeltään Werving, avioiduttuaan kanavanrakentaja Josef Wervingin kanssa) ja 1823 poika Anton Fredrik Wilhelm Bartholomeus. Hänen poikansa palveli luutnanttina Venäjän armeijassa.
Maaorjuuden lakkauttaminen Vanhan Suomen lahjoitusmailla ajoi hänet vuonna 1857 taloudelliseen vararikkoon ja hän joutui luopumaan Koitsanlahden tilastaan, jonka oli jo aiemmin antanut poikansa maaviskaali Carl Robert Lagervallin hoidettavaksi. Vanhoilla päivillään hän sokeutui ja muutti asumaan tyttärensä luokse Helsinkiin.
Jaakko Fredrik Lagervall kuoli Helsingissä 7. marraskuuta 1865 ja hänet on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.