google/wiki40b huggingface dataset:
Bulgaria olympialaisissa

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:

Kesäolympialaiset

Lähteet:

Talviolympialaiset

Lähteet:
Kiukaisten kulttuuri

Kiukaisten kulttuuri oli Lounais-Suomen kivikauden viimeinen jakso, joka ajoittui välille 2350–1800 eaa. tai 2000–1500/1300 eaa. Sen esineistö yhdisti varhaisemman kampakeraamisen ja myöhäisemmän nuorakeraamisen kulttuurin piirteitä. Kiukaisten kulttuurin alue ulottui rannikolla Merenkurkusta Viipurinlahdelle. Se on nimetty Matti Kauppisen Kiukaisten Uotinmäestä löytämien asuinpaikkojen mukaan.

Kiukaisten kulttuuri

Kiukaisten kulttuuri rannikkoseuduille sijoittui aikaisemman vasarakirveskulttuurin alueelle. Kiukaisten kulttuurissa tunnettiin myös maanviljely. 
Kiukaisten ajan esineistö sekoitti kahta kulttuuria: kampakeraamisen ajan työkalutyypit ja vasarakirveskulttuurin reikäkirveet olivat käytössä rinnan. Keramiikka taas sisälsi sekä kampa- että nuorakeraamisia piirteitä. Tämän on katsottu johtuvan siitä, että mantereiseksi kiristyvä ilmasto pakotti kampakeraamisen ja nuorakeraamisen kulttuurin väestöt liittymään toisiinsa. Keraamiset astiat olivat tasapohjaisia ja leveäsuisia sekä runsaasti koristeltuja.
Kielen on oletettu olleen suomalais-ugrilaista, mutta kulttuurin kieltä uskotaan muokanneen myös vaikutteet jostakin varhaisesta indoeurooppalaisesta kielestä - kyseeseen tulisi jokin pohjoinen indoeurooppalainen esikantagermaaninen-esikantabalttilainen kieli vasarakirveskulttuurin jäämistönä. Aiemmin nuorakeraamiseen kulttuuriin yhdistettiin kantabalttilainen lainasanakerrostuma, mutta kielitieteen kannalta ajoitus on sille liian varhainen. Kielimuistomerkkejä ajalta ei kuitenkaan tunneta, joten kielellinen tilanne jää hypoteettiseksi, kunnes uusia löytöjä mahdollisesti tehdään. Viime vuosina on kuitenkin perusteltu Suomen uralilaistuneen aiemmin oletettua myöhemmin, ks. Uralilaiset kielet. 
Kalastus oli pääelinkeino. Merellinen elämä loi yhteyksiä meren yli Skandinaviaan ja Baltiaan, joiden esineistöä kulkeutui Suomeen. Metsästyksen ja kalastuksen lisäksi ajalta on todisteita myös maanviljelystä, etenkin sisämaasta. Etelähämäläisten soiden kerrostumista on löydetty vehnän, ohran ja kauran siitepölyä, jotka on radiohiilimenetelmällä ajoitettu 3500-4000 vuotta vanhoiksi. Lisäksi on löydetty jauhinkiviä ja piisirppejä, joiden vastineita tunnetaan nykyisestä Ruotsista. 
Itä- ja Pohjois-Suomessa vallitsi Kiukaisten kulttuurin aikaan ns. Pöljän keramiikka. Tällä kulttuurilla oli yhteyksiä itään. Kiukaisten esineistöä, reikäkirveitä ja tasatalttoja, kulkeutui myös Karjalankannakselle ja Laatokalle asti.
Joel Rundt

Anders Joel Rundt (3. joulukuuta 1879 Uusikaarlepyy – 2. kesäkuuta 1971 Vaasa)  oli suomenruotsalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja runoilija.

Henkilöhistoria

Rundt valmistui opettajaksi Uudenkaarlepyyn seminaarista 1903. Hän toimi opettajana Kaarlelassa, Kokkolassa ja viimeksi 14 vuoden ajana Helsingissä. Vuosina 1909–1910 Rundt oli myös Österbottningen-lehden toimittajana. Opettajan uran jälkeen hän toimi Svenska folkskolans vänner-järjestön sihteerinä 1925–1929 ja vuosina 1935–1943 virsikirjakomitean jäsenenä ja sihteerinä. Tea Helenelundin veistämä Rundtin rintakuva (1970) sijaitsee Uudenkaarlepyyn kirkon vieressä.

Kirjallinen tuotanto

Ensimmäisen runokokoelmansa Ödemark Rundt julkaisi 1912 ja viimeisen lähes 90-vuotiaana. Hän myös käänsi suomenkielistä lyriikkaa ruotsiksi, muun muassa Kantelettaren ja Saima Harmajan runoja, sekä sanoitti lauluja ja virsiä.
Kaarle Filip

Kaarle Filip (ruots. Karl Filip; 22. huhtikuuta 1601 Tallinna, Ruotsin valtakunta – 25. tammikuuta 1622 Narva, Ruotsin valtakunta) oli Ruotsin prinssi, kuningas Kustaa II Aadolfin nuorempi veli, joka oli ehdolla Venäjän tsaariksi niin sanottuna sekasorron aikana vuosina 1611–1613. Hän oli Södermanlandin, Närken ja Värmlannin herttua. Hän oli Ruotsin viimeinen herttua, jolle kuului oikea perinnöllinen herttuakunta.
Kaarle Filipin vanhemmat olivat Ruotsin kuningas Kaarle IX ja tämän puoliso, Holstein-Gottorpin herttuatar Kristiina. Hän syntyi Räävelin linnassa nykyisessä Tallinnassa. Kaarle Filipin ja hänen isoveljensä Kustaa Aadolfin kasvatuksesta huolehti Johan Skytte. Vuonna 1609 Kaarle Filipin läänitykseksi annettiin aiemmin hänen isälleen kuulunut Södermanlandin, Närken ja Värmlannin herttuakunta.
Heinäkuussa 1611 Venäjälle edennyt ruotsalainen sotapäällikkö Jakob De la Gardie pakotti Novgorodin säädyt hyväksymään päätöksen, jonka mukaan ne tukisivat Venäjän tyhjäksi jääneelle valtaistuimelle toista Kaarle IX:n pojista. Kun Kaarle IX kuoli saman vuoden lokakuussa ja Kustaa Aadolfista tuli Ruotsin kuningas, päädyttiin tsaariksi De la Gardien neuvosta tarjoamaan tuolloin 10-vuotiasta Kaarle Filipiä. Leskikuningatar Kristiina pyrki viivyttämään poikansa lähettämistä Venäjälle eikä Kustaa II Aadolfkaan edistänyt hanketta tarmokkaasti, sillä hän ei luottanut venäläisiin. Lopulta Kaarle Filip lähetettiin Viipuriin, jossa oli tarkoitus neuvotella venäläisten kanssa tarkemmista ehdoista. Hänen saapuessaan viimein sinne heinäkuussa 1613 Venäjän säätykokous oli jo valinut uudeksi tsaariksi ruhtinas Mikael Romanovin, joten hanke kariutui.
Kaarle Filip nai vuonna 1620 Elisabet Ribbingin, valtiovarainhoitaja Seved Ribbingin tyttären. Heille syntyi yksi tytär, Elisabet Gyllenhielm. Kaarle Filip osallistui vuonna 1621 Kustaa Aadolfin rinnalla sotaretkeen Puolaa vastaan ja osoitti neuvokkuutensa Riian piirityksen aikana. Hän sairastui paluumatkalla ja kuoli Narvassa vain 20-vuotiaana. Kaarle Filip on haudattu Strängnäsin tuomiokirkkoon Ruotsiin. Hänen mukaansa on nimetty hänen isänsä vuonna 1611 perustama Filipstadin kaupunki.
Haploryhmä I (Y-DNA)

Haploryhmä I (Y-DNA) (I-M170) on isälinjan haploryhmän tyyppi, joka on melko yleinen Euroopassa. Tämä haplotyyppi on kehittynyt tyypistä IJ luultavasti Lähi-Idässä. Länsisuomalaisilla esiintyy paljon haplotyyppiä I1.

Alkuperä

Isälinjan haploryhmän tyyppi I lienee kehittynyt Lähi-idässä, josta se on saapunut Eurooppaan arviolta 35 000 vuotta sitten. Haploryhmän I:n edeltäjiä olivat IJ ja IJK.

Alaryhmiä

Tunnetuimmat alaryhmät ovat Skandinavialle tyypillinen I1 (I1-M253) ja Balkanille sekä Sardinialle tyypillinen I2 ("I1b", I1-M253).
Uuden Musiikin Kilpailu 2013

Formaatti

Kilpailuun osallistui 12 avoimen haun kautta mukaan päässyttä laulajaa/yhtyettä jotka jaetaan kahteen karsintaan. Kummastakin karsinnasta valittiin neljä parasta suoraan finaaliin, ja pudotettiin kaksi kappaletta. Loput kuusi kappaletta kilpailivat Semifinaalissa, josta finaaliin eteni neljä parasta. Espoon Barona Areenalla pidetyssä Finaalissa voittaja valittiin 50% yleisöäänillä ja 50% tuomaristonäänillä. Tuomaristoon kuului Toni Wirtanen, Redrama, Aija Puurtinen ja Tomi Saarinen. Parhaimman yhteistuloksen saanut voittaa kilpailun ja edustaa Suomea Euroviisuissa 2013.
Gustaf Lorentz Sommelius

Gustaf Lorentz Sommelius (19. lokakuuta 1811 Blekinge, Ruotsi – 5. kesäkuuta 1848 Dybbøl, Tanska) oli ruotsalainen runoilija ja Ruotsin armeijan luutnantti.
Sommelius oli lahjakas lyyrillinen runoilija. Hän oli luonteeltaan kiivas ja intohimoisen luomisvoimainen, "byronilainen", joka mielellään käsitteli aiheitaan epäharmonisesti ja vapaamuotoisesti. Hän oli romantikko ja 1800-luvun alkupuolen skandinavististen aatteiden intomielinen kannattaja.

Sommelius vapaaehtoisena Tanskan armeijassa

Ensimmäisen Saksan–Tanskan sodan sytyttyä Sommelius ilmoittautui 30. toukokuuta monen muun ruotsalaisen tavoin vapaaehtoisena Tanskan armeijan palvelukseen. Kesäkuun 4. hän ilmoittautui 5. rykmenttiin Alsin kylässä. Seuraavana päivänä rykmentti joutui kovaan taisteluun Dybbölin lähistöllä. Kun joukkojen olisi tullut edetä, ne suojautuivat. Sommelius nousi vallin päälle ja komensi: "Eteenpäin - Hurr..." Silloin vihollisen kuula lävisti hänen kaulansa kesken hurraahuudon. Kesäkuun 8. hänet haudattiin Augustenborgin kirkon hautuumaalle. Sommeliuksen hautakivessä lukee: "Svensk af Födsel faldt han for Danmark".
Paikalle, jossa Sommeliuksen kaatui, pystytettiin vuonna 1926 muistokivi. Siinä lukee: "Her faldt svensk frivillig prmlt. G. L. Sommelius ved 5. bataillon d. 5.6.1848."
Sommelius oli itse romantiikan runouden hengen mukainen sankari, joka kuoli ihanteidensa vuoksi. Hän nousi suureen maineeseen, joskin hänen runoutensa ei ehkä yllä korkeimmalle tasolle.
Sommeliuksen ainoa tytär, Mathilda Christina, jäi orvoksi, muutti Suomeen ja meni myöhemmin naimisiin suomalaisen tuomarin, Walfrid Waldenin kanssa. G. L. Sommelius oli kenraali Rudolf Waldenin äidinisä.
Linnaisten kartano

Linnaisten kartano (ruots.Lindnäs) sijaitsee Mäntsälän pohjoisosassa Sulkavanjärven rannalla noin 18 kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kartanon historia tunnetaan 1600-luvulta lähtien ja viimeisen 200 vuoden ajan se on kuulunut vapaaherralliselle Stjernvallin suvulle.
1800-luvulla Linnaisten kartano oli Mäntsälän suurimpia maanomistajia. Sen maista on erotettu Sulkavan ja Kassilan kartanot sekä vuoden 1918 torpparilain myötä 31 itsenäistä tilaa. Sodan jälkeen muodostettiin vielä yli 20 maatilaa siirtoväkeä, rintamamiehiä ja sotaorpoja varten. Kartanon omistuksessa on aikoinaan ollut muun muassa saha, mylly sekä verkatehdas. Nykyinen päärakennus on peräisin 1960-luvulta, jolloin vanha päärakennus vuodelta 1781 purettiin.
Linnaisten kartanon mailla on Stjernvallin suvun yksityinen hautausmaa nimeltään Hautaholma. Se sijaitsee korkealla mäellä kartanon eteläpuolella olevan Sulkavanjärven rannalla. Tarinan mukaan paikalle on haudattu keisari Aleksanteri I:n ja Ulrika Möllersvärdin pienenä kuollut avioton lapsi. 
Linnaisten kartanosta on saanut nimensä myös Zachris Topeliuksen vuonna 1859 ilmestynyt romaani Linnaisten kartanon viheriä kamari ja siihen perustuva elokuva Linnaisten vihreä kamari.
Kartanon omistajia ovat olleet Stjernvallien lisäksi aikaisemmin muun muassa Skytten ja Tigerstedtien suvut.
Lauri Cederberg

Lauri Antero Cederberg (20. huhtikuuta 1881 Hausjärvi – 15. marraskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professori 1924–1943. Hänen tutkimusalaansa oli kauppa- ja osakeyhtiöoikeus. 
Cederbergin vanhemmat olivat teologian tohtori Johan Antero Cederberg ja Minna Elisabeth Hjelt. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1908 ja lakitieteen tohtoriksi 1915. Cederberg sai varatuomarin arvon 1913. Hän opiskeli ulkomailla Bonnissa 1911, Berliinissä 1912 ja 1913, Kööpenhaminassa ja Tukholmassa 1913, Oslossa 1914, Lontoossa 1828 ja Kielissä 1931.
Cederberg oli Turun hovioikeudessa notaarina vuodesta 1917, viskaalina vuodesta 1918 ja asessorina vuodesta 1918. Hän oli lainvalrnistelukunnassa nuorempana jäsenenä vuodesta 1917 ja vanhempana jäsenenä vuodesta 1919. Kauppaoikeuden professoriksi Cederberg tuli 1924. 
Cederbergin veli oli Arno Rafael Cederberg.
Kärmelammi (Asikkala)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähi-alueeseen (14.141) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,7 metriä mpy.
Nikolaus Schwerdtfeger

Nikolaus Schwerdtfeger (s. 1. lokakuuta 1948) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Hildesheimin hiippakuntaan Heinrich Maria Janssen 5. kesäkuuta 1982. Schwerdtfeger sai 19. kesäkuuta 1995 nimityksen Hildesheimin vihkipiispaksi ja Fussalan titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Josef Homeyer, jota avustivat Karl Lehmann ja Hans-Georg Koitz.
Nuori Victoria

Juoni

Tarina alkaa vuodesta 1837, kun kuningas Vilhem on kuolemaisillaan. Kruununperimysjärjestyksessä häntä seuraa 17-vuotias Viktoria, jonka ympärillä käydään kiivasta valtataistelua. Ylisuojeleva äiti ja tämän neuvonantaja Conroy ovat eristäneet tytön ulkopuolisesta maailmasta.
Viktorialle järjestetään avioliitto Belgian kuningas Leopoldin veljenpoika Albertin kanssa, mutta hän ei halua joutua enää muiden alistamaksi. Hän haluaa ystävän ja rakastajan eikä kontrolloivaa aviomiestä. 18-vuotiaana Viktoria kruunataan Britannian kuningattareksi ja vasta myöhemmin hän solmii rakkausavioliiton Albertinsa kanssa.
Elämänkatsomus

Elämänkatsomus tai elämänkäsitys on määritelty muun muassa kokonaiskäsitykseksi ihmiselämän merkityksestä. Elämänkatsomuksella saatetaan tarkoittaa samaa kuin maailmankatsomus.
Ja että Kiira on Paras 
Elämänkatsomustiedon opintoaineistoa toimittanut Erkki Hartikaisen mielestä elämänkäsitys on parempi sana kuin elämänkatsomus. Kun ihminen alkaa puhua, hän ei yleensä aloita sanoilla ”Minun katsomukseni on..” vaan ”Minun käsitykseni on...”. Sana ”katsomus” viittaa vain näköaistiin. Koska elämä on todellisuuden osa, elämänkäsitys on osa todellisuuskäsitystä. Ihmisen käsitysten kokonaisuus muodostaa todellisuuskäsityksen. Inhimilliset käsitykset todellisuudesta ovat karkeistuksia ja usein virheellisiä. Yksilöllä on käsitys omista arvoista ja tavoitteista. Tämä käsitys on osa yksilön todellisuuskäsitystä, vaikka arvot ja tavoitteet eivät ole tosia tai epätosia.

Elämänkatsomuksen vapaus

Ajatuksenvapauden periaatteen ilmaisevat kansainväliset ihmisoikeussopimukset, kuten Yhdistyneitten kansakuntien ihmisoikeuksien julistus ja Kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskeva yleissopimus. Ajatuksen, uskonnon ja elämänkatsomuksen vapaus koskee sekä uskonnollisia että ateistisia käsityksiä.
Hr. Ms. De Zeven Provinciën (C802)

Palvelus

Aluksen aseistus muutettiin 1960-luvulla ohjuksiksi. Sille asennettiin Terrier-järjestelmä. Alus poistettiin palveluksesta 17. lokakuuta 1975 ja se myytiin Perulle elokuussa 1976. Perun laivasto otti modoernisoinnin jälkeen aluksen palvelukseensa 24. helmikuuta 1978 nimellä BAP Aguirre. Se palveli vuoteen 1999 ja se romutettiin seuraavana vuonna.
Raision hautakivet

Raision kirkon hautakivet ovat mahdollisesti Suomen vanhimmat tunnetut kuvioidut hautakivet. Kiviä säilytetään Raision keskiaikaisen kivikirkon aulassa. Nämä kaksi kiveä ovat arviolta 1200-luvuilta. Toiseen kivistä on kuvattu auringonpyöriä ja eläimiä, ja vaikka kuvitus ei ole yksiselitteisesti kristinuskoon viittaava, kiveä pidetään kristillisenä. Toisen kiven kuva-aihe on kristillinen ristisauva. Kivissa ei ole kirjoitusta. Kivien lähimmät vastineet ovat Gotlannin kuvakivet.
Kiviä käytettiin myöhemmin Raision kirkon kynnyskivinä, josta ne löydettiin lattian korjauksen yhteydessä vuonna 1968. Kivien pinta on kulunut paljon, ja siksi pienempien kuvioiden hahmotus on vaikeaa.
Suomen vanhin kristillinen hautakivi on Kalevanpojan viikatteentikku Laitilan Untamalassa. Se on samoilta ajoilta, ellei jopa hieman vanhempi. Se on myös vanhin edelleen paikallaan oleva kristillinen hautakivi. Vanhin tunnettu kirjoituksella varustettu kivi puolestaan on Sastamalan kirkon hautakivi vuodelta 1304. Vanhimpia nimen sisältäviä kiviä ovat Ulvilan Pyhän Olavin kirkossa säilytettävät Herbordus Wiperenvorden ja Tidemannus de Cumen hautakivet 1310-luvulta.
Denis Johansson

Denis Severus Johansson (8. huhtikuuta 1928 Parainen – 17. tammikuuta 1991) oli suomalainen keskimatkojen juoksija, jonka päämatka oli 1 500 metrin juoksu. Hän edusti Turun Urheiluliittoa.
Johansson sijoittui kahdenneksitoista 1 500 metrillä Lontoon olympialaisissa 1948. Neljä vuotta myöhemmin Helsingin olympialaisissa hän oli samalla matkalla kymmenes ajalla 3.49,8. Bernin EM-kilpailuissa 1954 Johansson sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi ajalla 3.47,7. Hän voitti uransa aikana kaikkiaan kuusi maaottelujuoksua 1 500 metrillä. 
Johansson voitti 1 500 metrin Suomen mestaruuden Kotkassa 1949, Helsingissä 1951, Seinäjoella 1952 ja Turussa 1954. Saman matkan SM-hopeaa hän saavutti Tampereella 1947 ja Jyväskylässä 1950. Hän voitti lisäksi 5 000 metrin Suomen mestaruuden Helsingissä 1951. 800 metrillä hän saavutti SM-hopeaa Porissa 1953 sekä SM-pronssia Jyväskylässä 1950 ja Turussa 1954.

Urheilu-uran jälkeen

Johansson opiskeli 1950-luvun alussa Purduen yliopistossa Yhdysvaltojen Indianassa, työskenteli makeistehdas Hellaksen myyntiedustajana ja palveli 1960-luvulla Kyproksella YK:n rauhanturvajoukoissa. Hän muutti 1960-luvun lopussa Ruotsiin, jossa hän työskenteli pitkään Södertäljessä muun muassa siirtolaisviraston päällikkönä ja kunnan tiedotussihteerinä. Eläkevuosikseen hän palasi Turkuun. Juuri ennen kuolemaansa hän oli laatimassa väitöskirjaa Suomen urheiluelämän rikkonaisuudesta Åbo Akademihin.
Denis Johansson tunnettiin urheilijapiireissä boheemina taiteilijaluonteena, joka poltti sikareita ja joi alkoholia. Hän kirjoitti dekkarin Operaatio Berliini (1964) ja urheiluaiheisen pamfletin Turvenuijat (1972).
Ivo Rüthemann

Ura

Rüthemann aloitti uransa perinteikkäässä sveitsiläisseura HC Davosissa 1994 ja siirtyi vuosituhannen vaihteessa SC Berniin, jonka riveissä hän pelaa edelleen. Rüthemann on yksi Sveitsin jääkiekkoikoneista. Hän on pelannut NLA-liigassa 730 ottelua ja kerännyt niissä 536 pistettä kauden 2011–2012 jälkeen. Hänellä on koossa 12 MM-kisat sekä kolmet olympialaiset, joista on kertynyt 96 ottelua. Kaiken kaikkeaan Rütheman on pelannut 236 maaottelua.
Haihatus

Haihatus on Joutsassa sijaitseva taidetta tuottava ja kulttuuritapahtumia järjestävä taidekeskus. Se toimii kolmessa talossa, joissa ovat Haihatuksen pääkonttori, taiteilijaresidenssit sekä työskentely-, harjoittelu-, esiintymis- ja yhteisiä oleskelutiloja.
Haihatuksessa järjestetään nykytaiteen kesänäyttelyitä, tapahtumia ja muita näyttelyitä ympäri vuoden.

Historia

Raimo Auvisen ja Merja Metsäsen muuttaessa pääkaupungista maaseudulle vuonna 1989 sekä huolestuneet kaupunkilaissukulaiset, että huvittuneet maalaisnaapurit huokailivat muuttoa hetken haihatukseksi. Toiminta alkoi Nokan vanhalla kyläkoululla Hartolassa. Vuosikausia kytenyt hinku kerätä maaseudun takapihoilla ja liitereissä syntyneitä teoksia omalle pihalle veistospuistoksi toteutettiin 1990-luvun lopulla. Koulun kellari ja avovintti tyhjennettiin näyttelytiloiksi, jonka nimeksi tuli Haihatus. Ensimmäisen näyttelyn suojelijana toimi M.A. Numminen:"omien vuosiensa 1966-1969, 1973-1979, 1984-1989 sekä vuosien 1994 ja 2000 osalta."
Seuraavana kesänä 2001 näyttelyä ei enää rajattu pelkästään kansantaiteilijoille, vaan mukaan hyväksyttiin myös henkeen sopivia ammattilaisia. Taiteen tiloiksi uhrattiin myös koulun vanhat huussit ja navetta lantalaa myöten. Kenttää laajennettiin myös esittävän taiteen puolelle. Koulun viereen rakennetussa metsäteatterissa esitti kyläläisistä koottu Forest Camp-ryhmä muusiikkipitoista kesäteatteri-ilottelua Menikö metsään?
Haihatus muutti kunnan entiseen kurjainhoitolaitokseen Joutsaan vuonna 2001 ja Haihatus muuttui taidelaitokseksi. Uusi paikka sijaitsee Nelostien varrella.
Vuonna 2003 perustettiin yhdistys Haihatuksen Henki ry, jonka tarkoitukseksi kirjattiin taiteiden tekemisen ja esille tuomisen rohkaiseminen, sekä erilaisten tapahtumien ja taideprojektien järjestäminen.
Kymmenennen toimintavuoden kunniaksi yhdistys järjesti valtakunnallisen Kulttuurin kiertotie näyttelykiertueen. Keväällä 2009 opetusministeriön myöntämän Valtakunnallisten kulttuuritapahtumien tuella näyttelytoiminta siirtyi yhdistyksen hallinnoitavaksi. Paikan perustaja Merja Metsänen menehtyi 21.marraskuuta 2018.
Pomakit

Asuinalue ja lukumäärä

Pomakkien asuinalue keskittyy Rodopivuorille Bulgarian kaakkoisosaan ja Kreikan Pohjois-Traakiaan. Huomattavia määriä pomakkeja asuu myös Turkissa, sekä pienemmissä määrin Romaniassa, Pohjois-Makedoniassa ja Albaniassa. Bulgariassa pomakkeja ei tunnusteta erilliseksi etniseksi ryhmäksi ja arviot heidän määrästään maassa vaihtelevat 130 000:sta 250 000:een. Kreikassa heitä asuu noin 30 000 ja Turkissa pomakkeja ja heistä polveutuvia on jopa neljännesmiljoona. Pohjois-Makedoniassa asuvat torbeshit luokitellaan joskus kuuluviksi pomakkeihin.

Historia

Poliittisten syiden takia bulgarialaiset, kreikkalaiset ja turkkilaiset ovat esittäneet hyvin erilaisia teorioita pomakkien alkuperästä. Slaavilaisia kieliä puhuneiden joukkokääntymisiä islaminuskoon tapahtui Rhodopivuorten alueella 1400-luvulta 1600-luulle saakka alueen ollessa Ottomaanien valtakunnan alaisuudessa. Etenkin bulgarialaisten historioitsijoiden mielestä kyseessä oli pakkokäännytys, mutta aikalaislähteet asiasta ovat epäselviä. Kääntyminen islamiin saattoi olla vapaaehtoistakin esimerkiksi siksi, että muihin kuin islaminuskoisiin sovellettiin korkeampaa verotusta ja yhteiskunnallisia rajoituksia. Toisaalta Ottomaanien valtakunnan etu oli alueen asukkaiden käännyttäminen alueen strategisen sijainnin takia lähellä Istanbulia ja Salonikia. Kreikassa on esitetty väitteitä siitä, että pomakit olisivat kreikkalaisia tai kreikkalaistuneita traakialaisia, jotka olisivat sittemmin slaavilaistuneet ja kääntyneet islaminuskoon. Turkkilaiset ovat puolestaan väittäneet pomakkien polveutuvan kumaaneista, arabeista tai turkkilaisista.
Pomakkeja palveli ottomaanien armeijassa ja heitä osallistui esimerkiksi vuoden 1876 kansannousun kukistamiseen Bulgariassa. Vuosina 1877–1878 käydyn Turkin sodan jälkeen pomakit kapinoivat Bulgariaa ja ottomaanien sulttaania vastaan perustaen lyhytikäisen autonomisen alueen. Balkanin sodat 1912–1913 johtivat pomakkien alueiden jakoon Kreikan ja Bulgarian välillä. Molemmissa maissa pomakit joutuivat sittemmin sulauttamiskampanjoiden kohteeksi. Bulgariassa ajatuksella islamista ainoana bulgarialaisista pomakkeja erottavana tekijänä oli jonkin verran kannatusta myös pomakkiyhteisön sisällä. Kommunistien valtakaudella Bulgariassa monet pomakit muuttivat Turkkiin. Kommunistisen järjestelmän kaaduttua pomakkeihin ei ole suhtauduttu Bulgariassa yhtä vihamielisesti kuin ennen.
Valencia BC

Historia

Seura perustettiin vuonna 1986, ja se saavutti verrattain nopeasti menestystä. Joukkue nousi vuonna 1988 ACB:hen. 1996 joukkue nousi uudelleen ja kaksi vuotta myöhemmin seura voitti Espanjan cupin. Joukkue pääsi myös Saporta Cupin finaaleihin, mutta ei onnistunut kuitenkaan voittamaan sitä. Ensimmäinen suuri kansainvälinen saavutus oli ULEB Eurocupin voittaminen ensimmäisenä joukkueena. Kaudella 2003-2004 joukkue pääsi Euroliigassa 16 parhaan joukkoon. Kaudella 2008-2009 joukkue pääsi ULEB Eurocupin puolivälieriin.
RN Francesco Nullo (1914)

Palvelus

Alus nimettiin uudelleen 1926 Fratelli Cairoliksi ja se luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Alus upotettiin 23. joulukuuta 1940.
Inca Kola

Inca Kola on perulainen virvoitusjuoma. Se on suosittu osassa Etelä-Amerikkaa. Vaikka se ei ole saavuttanut suurta suosiota muualla, sitä on saatavissa etnisistä erikoisliikkeistä ympäri maailmaa. Juoma on hyvin makeaa, ja sen makeus muistuttaa joitain purukumista. Juoman pääasiallinen makuaine on sitruunaheinä (Cymbopogon citratus). Inca Kola on kellertävän kullanväristä, ja sitä myydään erikokoisissa lasi- ja muovipulloissa. Vuodesta 2005 lähtien Inca Kolaa on myyty myös Yhdysvalloissa. Inca Kola on Perun myydyin virvoitusjuoma.
The Reap

Pelaaminen

Pelaaja pelaa alien-palkkasoturilla, jonka tarkoituksena on hävittää ihmiset maapallolta. Peli on kuvattu isometrisestä kuvakulmasta, ja peliruutu vierii eteenpäin viistossa kuvakulmassa. Pelissä on neljä erilaista pelialuetta.

Kehitys

Housemarquen toimitusjohtajan Ilari Kuittisen mukaan The Reap edustaa yrityksen pelikehitysfilosofiaa täydellisesti: Housemarque ”ammentaa arcadehistorian hämäristä” heille tärkeitä pelejä, joihin he yrittävät tuoda jotain uutta. Inspiraation lähteenä The Reapiin oli käytetty paitsi Zaxxonia, myös Neo-Geolle julkaistua Viewpointia.
The Reap julkaistiin osana suomalaisen Tripot-kolikkopeliautomaatin pelivalikoimaa vuonna 1998.

Vastaanotto

Pelit-lehden arviossa Kimmo Veijalainen antoi The Reapille 85 pistettä sadasta. Hän kehui pelin grafiikkaa ja pelattavuutta, mutta totesi, että pelistä ei ole ”lajityyppinsä uudistajaksi”.