google/wiki40b huggingface dataset:
Mathey-Tissot

Mathey-Tissot on itsenäinen sveitsiläinen arvokellojen valmistaja, jonka Edmond Mathey-Tissot perusti vuonna1886.

Historia

Edmond Mathey-Tissot perusti yrityksensä Les Ponts-de-Martelin kylään vuonna 1886. Hän aloitti erikoistumalla monimutkaisiin varsinkin repeater-tyylisiin taskukelloihin, jotka näyttävät minuutit ja vaihtoehtoisesti tunnit tai tunnin neljäsosat. Pian yritys alkoi tehdä kronografeja ja voitti lukuisia palkintoja.
Toisen buurisodan alkaminen vuonna 1899 johti yrityksen laajentumiseen, ja yritys avasi uuden tehtaan. Eräs skotlantilainen aatelismies tilasi poikansa rykmentin miehille jopa 2 500 repeater-kelloa, joista kultaiset annettiin upseereille ja hopeiset muille.
Nimi "E. Mathey-Tissot & Co." suojattiin tuotemerkkinä Yhdysvalloissa vuonna 1937.
Elvis Presley osti vuosina 1969 ja 1970 useita kymmeniä muokattuja Mathey-Tissotin automaattikelloja lahjaksi ystäville, perheelle ja henkilökunnalleen, jotta tunnistettaisiin ne, joilla oli oikeus päästä Presleyn konsertteihin ja kiertueelle.

Nykypäivänä

Nykyisin Mathey-Tissotin kelloja valmsitetaan kvartsi- ja mekaanisilla koneistoilla.
Mathey-Tissotin nimi on rekisteröity Maailman henkisen omaisuuden järjestössä yritykselle E. Mathey-Tissot & Co SA, of Boulevard de Pérolle, Fribourg, Switzerland.
Arthouse Cinema Niagara

Arthouse Cinema Niagara on Pirkanmaan Elokuvakeskus ry:n omistama yksityinen elokuvateatteri. Niagara esittää vuosittain normaaliohjelmistossa ja erikoissarjoissa kotimaisia ja ulkomaisia elokuvia.

Erikoisohjelmistot

Vuosittaiseen erikoisohjelmistoon kuuluu muun muassa useiden eri maiden elokuvia esittelevät erikoissarjat sekä Kansallisen Audiovisuaalisen Instituutin esityssarjat.
Niagara toimii myös Cinemadrome-festivaalin tapahtumapaikkana ja Tampereen Elokuvajuhlien yhtenä esityspaikkana.

Sali

Saleja on yksi, johon mahtuu 128 henkilöä. Näytöksiin ei myydä erikseen merkattuja paikkalippuja, vaan yleisö saa valita vapaasti paikkansa saliin tultuaan.

Aulakahvila

Aulakahvilassa on ennen näytöksiä mahdollisuus esimerkiksi kahvin tai viinin ostamiseen.
Elokuvateatterin yhteydessä toimiva baarimainen kahvila Arthouse Cafe Kehräsaari on avoinna päivittäin.

Esteettömyys

Salissa on kaksipyörätuolipaikkaa, ja pyörätuoliasiakkaan mukana tuleva saattaja pääsee elokuvaan maksutta. Lipunmyyntipisteelle ja saliin tultaessa on noin 5 cm kynnykset. Henkilökunta ohjeistaa ja avustaa tarvittaessa.

Sijainti

Arthouse Cinema Niagara sijaitsee Tampereella Kehrä­saaressa.
Kuroko's Basketball

Kuroko's Basketball, tunnetaan myös nimellä Kuroko no Basuke (黒子のバスケ) Japanissa, on japanilainen mangasarja, jonka on kuvittanut ja kirjoittanut Tadatoshi Fujimaki. Sarja kertoo lukion koripallojoukkueesta, joka pyrkii kansainväliseen turnaukseen. Production I.G aloitti animeversion lähetykset 7. toukokuuta 2012, ja se päättyi 22. syyskuuta 2012. Toisen tuotantokauden lähettäminen aloitettiin lokakuun 6. päivänä vuonna 2013.
Vaasanseudun Kehitys

Vaasanseudun Kehitys Oy (VASEK) on Vaasan seudulla sijaitsevien seitsemän kunnan omistama seudullinen kehitysyhtiö. Yhtiön ruotsinkielinen nimi on Vasaregionens Utveckling Ab ja englanninkielinen nimi Vaasa Region Development Company. Yhtiön omistajakunnat ovat Vaasa, Mustasaari, Laihia, Isokyrö, Vöyri, Maalahti ja Korsnäs. Kunnat rahoittavat VASEKin toimintaa 14 eurolla/asukas/vuosi. VASEK kuuluu Seudulliset kehittämisyhtiöt SEKES ry verkostoon.
VASEK perustettiin lokakuussa 2003. Perustamisesta lähtien yhtiön toimitusjohtajana on toiminut Pekka Haapanen ja yhtiö työllistää tällä hetkellä 19 henkilöä. Yhtiöllä on kolme päätehtävää: yritysten koko elinkaaren kattava yritysneuvonta, aluekehitys ja Vaasan seudun markkinointi.

Yritysneuvonta

Aloitteleville yrittäjille VASEK tarjoaa neuvontaa Vaasanseudun Uusyrityskeskus Startian kautta, joka on osa VASEKia. Startia on yksi Suomen 32 uusyrityskeskuksesta ja on Suomen Uusyrityskeskus ry: n jäsen. Startiassa yrittäjiä autetaan oman liiketoiminnan perustamisessa ja sen jatkokehittämisessä. 
VASEKin yritysneuvojat tukevat jo toimivien yritysten toiminnan kehittämistä ja kasvua. Yhtiön tarjoama apu koskee muun muassa yritysten tilanteen määrittelyä, koulutusasioita, investointi- ja rahoituskysymyksiä, verkostoitumista, kansainvälistymistä ja seudulle sijoittautumista. VASEK neuvoo myös kun yrityksessä on aika tehdä sukupolven- tai omistajanvaihdos. VASEKin ja Startian tarjoama yritysneuvonta on yrityksille luottamuksellista ja maksutonta.

Aluekehitys

Aluekehityksessä keskeisellä sijalla ovat ohjelmat ja hankkeet. Ohjelmista esimerkkejä ovat tällä hetkellä käynnissä oleva Innovatiiviset kaupungit -ohjelma (INKA) tai jo päättyneet ohjelmat Aluekeskusohjelma (AKO) ja Osaamiskeskusohjelma (OSKE). VASEKin aluekehitystehtävät sisältävät näiden ohjelmien ja hankkeiden yhteensovittamista seudulla. 
VASEKilla on vuonna 2014 kymmenen hanketta, joissa se toimii toteuttajan roolissa. Jokaisen hankkeen parissa työskentelee projektipäällikkö VASEKin omasta henkilökunnasta. Osa rahoituksesta hankkeisiin tulee Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) ja Euroopan sosiaalirahastosta (ESR). VASEKin omien hankkeiden lisäksi yhtiö myöntää niin kutsuttua kunnallista vastinrahoitusta muiden organisaatioiden kehityshankkeisiin.

Vaasan seudun markkinointi

Vaasan seutua VASEK markkinoi yhteistyössä muiden seudun toimijoiden kanssa. Seudun markkinoinnin kulmakivinä ovat elinkeinoelämä, asuminen ja vapaa-aika, opiskelu ja työskenteleminen, sekä yrittäjyyden tukeminen ja verkostot, joita Vaasan seutu nostaa esille valtakunnallisesti. 
Vuosina 2011–2013 VASEK on hallinnoinut hanketta nimeltä Energinen Vaasan seutu. Hankerahat mahdollistivat uuden luomisen nimenomaan seudun markkinoinnin puitteissa, ja rahoitus hyödynnettiin muun muassa kahden Energialähettiläs-markkinointikampanjan suunnitteluun. Laajat ja näkyvät kampanjat toteutettiin yhdessä seudun yritysten kanssa ja kampanjat ovat muun muassa lisänneet tietoisuutta Vaasan seudun energiaklusterista.
Hoilolan kirkko

Historia

Hoilolan kirkko rakennettiin korvaamaan luovutetulle alueelle jäänyttä Korpiselän luterilaista kirkkoa. Hoilola kuului Soanlahden seurakuntaan kuuluneeseen Korpiselän rukoushuonekuntaan, joka lakkautettiin vuoden 1949 lopulla suurimman osan rukoushuonekunnan alueesta jäätyä Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Tämän jälkeen Hoilola ja muu Suomen puolelle jäänyt Korpiselän alue tulivat kuulumaan Tuupovaaran seurakuntaan vuoteen 2005 asti jolloin Tuupovaaran ja Kiihtelysvaaran seurakunnat yhdistyivät Vaara-Karjalan seurakunnaksi. Luovutetun alueen seurakuntien lakkauttaminen oli tiedossa Hoilolan kirkkoa rakennettaessa, jonka vuoksi 11. marraskuuta 1949 perustettiin Korpiselän rajaseutukirkkoyhdistys ry, jolle seurakunnan kiinteä- ja irtainomaisuus siirrettiin. Rajaseutukirkkoyhdistyksen omistama kirkko siirtyi Tuupovaaran seurakunnan omistukseen vuonna 1970.

Esineistö

Hoilolan kirkon esineistö on peräisin pääasiassa luovutettujen alueiden kirkoista ja seurakunnilta. Korpiselän rukoushuonekunnalta siityi seuraajalleen Korpiselän rajaseutukirkkoyhdistykselle ehtoolliskalusto, harmoni ja messukasukka. Hoilolan alttaritaulu on Pietarissa työskennelleen sveitsiläissyntyisen kuvanveistäjä Bottan maalaama Kristus nousee kuolleista ja se on peräisin Ruskealan seurakunnan kirkosta, jonne Botta oli lahjoittanut sen 1876 korvaukseksi Ruskealan siltojen käytöstä marmorin kuljettamisessa Pietariin.  Koiviston seurakunta luovutti Koiviston kirkosta evakuoidun 36-kynttiläisen ja 240-lasiprismaisen kattokruunun Korpiselän rajaseutukirkkoyhdistykselle 1950. Hoilolan 80 kiloa painava kirkonkello on peräisin Suursaaren kirkosta ja Suursaaren seurakunta lahjoitti sen Korpiselän rukoushuonekunnalle 1949.  Räisälän seurakunnasta saatiin kolme papinkappaa, alttariliina ja saarnatuolin kirjaliina. Kynttilänjalat, kolehtihaavi, hautauslapio ja ripityskalusto ovat peräisin Impilahden seurakunnalta.
Sinan Kurt

Seurajoukkueura

Kurt on synnyinkaupunkinsa Borussia Mönchengladbachin kasvatti. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa yhden ottelun kaudella 2013–2014. Elokuussa 2014 Kurt siirtyi Bayern Müncheniin. Hän teki bundesliigadebyyttinsä seuran ykkösjoukkueessa huhtikuussa 2015 Hertha BSC:tä vastaan ja oli voittamassa Saksan-mestaruutta.
Yksi Bundesliigan ottelu kaudella 2014–2015 jäi Kurtin ainoaksi Bayern Münchenissä. Seuran kakkosjoukkuessa hän pelasi yhteensä 16 Regionalligan ottelua. Tammikuussa 2016 Kurt siirtyi kahden miljoonan euron siirtosummalla Hertha BSC:hen.

Maajoukkueura

Kurt on turkkilaisen isän ja saksalaisen äidin lapsi, joten hän voi valita maajoukkueensa näiden kahden väliltä. Hän on kuitenkin edustanut Saksaa alle 17-, alle 18- ja alle 19-vuotiaiden tasolla.
Jean Coulthard

Jean Coulthard (10. helmikuuta 1908 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia – 9. maaliskuuta 2000 Pohjois-Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen säveltäjä. Hänen tyylinsä on usein romanttista ja impressionistista. Hän teki yli 350 sävellystä, joista tunnetuimpiin kuuluvat pianokonsertto vuodelta 1963 ja Twelve Essays on a Cantabile Theme (1972). Coulthard opetti Brittiläisen Kolumbian yliopistossa 26 vuoden ajan ja jatkoi sävellystyötään vielä tämän jälkeen; viimeisen sävellyksensä hän sai valmiiksi joitain kuukausia ennen kuin kuoli 92 vuoden iässä. 
Coulthard varttui musikaalisessa perheessä Vancouverin Shaughnessyssä. Hänen isänsä oli lääkäri ja äitinsä laulaja, musiikinopettaja Jean Blake Coulthard (o.s. Robinson). Coulthard aloitti säveltämisen kahdeksanvuotiaana äitinsä opastamana. Hän sai opetusta myös Jan Cherniavskylta pianonsoitossa ja Frederick Chubbilta musiikin teoriassa vuosina 1924–28. Tämän jälkeen hän opiskeli Vancouver Woman's Musical Clubin myöntämän stipendin turvin vuoteen 1929 Royal College of Musicissa, Lontoossa. Siellä hänen opettajinaan toimivat Kathleen Long, R. O. Morris ja Ralph Vaughan Williams. Coulthard opetti pianonsoittoa jo ennen Lontooseen lähtemistään ja jatkoi sitä palattuaan Vancouveriin yksityisesti ja yksityissä tyttökouluissa. Vuonna 1935 Coulthard meni naimisiin muotoilija Donald Adamsin kanssa, ja parin tytär Jane syntyi vuonna 1943. 
Varhaiset sävellyksensä Coulthard teki ensisijaisesti pianolle ja lauluäänelle. Näihin lukeutuvat Cradle Song (1927) ja Threnody (1935). Vuosina 1939–44 Coulthard opiskeli sävellystä Arthur Benjaminin johdolla ja sai tältä rohkaisua orkesterille säveltämiseen. Tältä kaudelta ovat peräisin teokset Canadian Fantasy (1940), Excursion (1940), Ballade (A Winter's Tale) (1940) ja Song to the Sea (1942), jotka vahvistivat säveltäjän mainetta Kanadassa. Vuosina 1944–45 ja 1949 Coulthard jatkoi sävellysopintojaan Bernard Wagenaarin johdolla. Tämän seurauksena hän alkoi säveltää muodoltaan laajempia teoksia muun muassa jousikvartetille ja sinfoniaorkesterille. Coulthard sai töistään arviointeja myös Arnold Schönbergiltä, Darius Milhaudilta, Béla Bartókilta ja Nadia Boulangerilta. 1960-luvulla tuotanto kehittyi aiempaa kompleksisempaan suuntaan. Monesti Coulthard haki inspiraatiota kirjallisista löydöistään. Monet sävellykset valmistuivat tilaustöinä. Coulthard sävelsi oopperan The Return of the Native (1979; kantaesitys konserttimuodossa 1993).
Coulthard oli Kanadan ritarikunnan upseeri vuodesta 1978 ja Brittiläisen Kolumbian ritarikunnan jäsen vuodesta 1994.
Suomen Restonomit

Suomen Restonomit ry (SURE) on lokakuussa 2000 perustettu restonomien edunvalvonta- ja palvelujärjestö. Liiton tarkoituksena on edistää ja valvoa restonomien palkkauksellisia, oikeudellisia, ammatillisia ja yhteiskunnallisia etuja. Suomen Restonomeihin järjestäytyvät myös restonomiksi opiskelevat.
SURE on Akavan Erityisalojen jäsenjärjestö. Akavan Erityisaloihin järjestäydytään jäsenyhdistyksen kautta.
Ryan White (jääkiekkoilija)

Ura

White pelasi vuodet 2004–2008 WHL-joukkue Calgary Hitmenissä. Montreal Canadiens varasi hänet 66. pelaajana NHL:n vuoden 2006 varaustilaisuudessa. Junioriuransa jälkeen White siirtyi Canadiensin AHL-farmiseura Hamilton Bulldogsiin, jossa hän teki tulokaskaudellaan 2008–2009 80 ottelussa 21 tehopistettä.
White teki NHL-debyyttinsä 5. marraskuuta 2009 ottelussa Boston Bruinsia vastaan. Hän sai ottelussa syöttöpisteen. Hänet kutsuttiin seuraavassa kuussa jälleen NHL-kokoonpanoon. Hän ehti pelaamaan 8. joulukuuta ensimmäisen erän ottelussa Ottawa Senatorsia vastaan. Hänet kuitenkin otettiin pois, kun Canadiens ei ollut raportoinut hänen nostamisestaan NHL:lle tarpeeksi ajoissa.
White teki ensimmäisen maalinsa 20. maaliskuuta 2011 ottelussa Minnesota Wildia vastaan. Hän teki ottelussa Gordie Howe -hattutempun.
Elokuussa 2014 White jätti Canadiensin organisaation siirtyessään yksivuotisella kahden suunnan sopimuksella Philadelphia Flyersiin.
1. heinäkuuta 2016 White siirtyi vapaana agenttina yhden vuoden sopimuksella Arizona Coyotesiin.
27. helmikuuta 2017 Arizona vaihtoi Whiten Minnesota Wildiin yhdessä hyökkääjä Martin Hanzalin sekä 2017 4. kierroksen varausvuoron kanssa. Vastineeksi Coyotes sai 2017 1. kierroksen varausvuoron, 2018 2. kierroksen varausvuoron, hyökkääjä Grayson Downingin sekä ehdollisen 2019 4. kierroksen varausvuoron.
Matrilineaarisuus

Matrilineaarisia ovat yhteisöt, joissa suku lasketaan äidin, ei isän, mukaan. Kohtulinjainen tarkoittaa, että sukulinja määritellään todellisen äidin suvun mukaan. Tämä ei ole tavanomaista. Matrilineaarisuuden vastakohta on patrilineaarisuus, jossa suku lasketaan isän mukaan. Suomessa suku lasketaan isän ja äidin mukaan, mutta usein isän suku on etusijalla. Mitokondrion DNA periytyy matrilineaarisesti.
Monissa vanhoissa kulttuureissa ryhmän jäsenyys periytyy matrilineaarisesti. Tyypillisiä matrilineaarisia kulttuureja ovat monet Amerikan intiaanikansat kuten cherokeet ja navajot. Matrilineaarisia kulttuureja löytyy muinaisesta Egyptistä, Minangkabausta, Länsi-Sumatralta, Intian Keralasta, Karnatakasta, Tamil Nadusta, Meghalayasta ja Naxi kansa Kiinasta. Esimerkiksi muinaisessa Elamin kuningaskunnassa kruununperimys oli matrilineaarinen. Juutalaisuus periytyy matrilineaarisesti ortodoksijuutalaisten keskuudessa, samoin romani-suvut.
Yhdysvalloissa amerikanafrikkalaisten perheyhteisöt ovat useasti äitikeskeisempiä kuin valkoihoisten. Tätä on tutkittu ja sille on annettu useita selityksiä. Yksi vallitsevista selityksistä on, että perinteisessä afrikkalaisessa kulttuurissa matrilineaarisuus on ollut paljon huomattavammassa osassa kuin länsimaisessa kulttuurissa koskaan, ja tämä kulttuuriperimän osa vallitsee yhä tietyssä määrin amerikanafrikkalaisten sosiaalisessa elämässä.
Matrilineaarisuus merkitsee sukulaisuuden laskentatapaa. Se ei viittaa valtasuhteisiin, sillä matrilineaarisessakin yhteisössä miehet ovat usein päättäjien asemassa. Matrilineaarinen käytäntö on yleinen esimerkiksi niiden Afrikan kulttuurien keskuudessa, joiden elinkeinona on maanviljely, kun patrilineaarisuus on ollut hallitsevaa paimentolaisten keskuudessa.
Justin Kientega

Justin Kientega (s. 7. heinäkuuta 1959) on burkinafasolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Koudougoun hiippakuntaan 25. heinäkuuta 1987 ja nimitettiin Ouahigouyan hiippakunnan piispaksi 2. helmikuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Philippe Ouédraogo, jota avustivat Séraphin François Rouamba ja Basile Tapsoba.
Limaskakoisa

Koko ja ulkonäkö

Limaskakoisan etusiivet ovat kapean pitkänomaiset, väriltään sotkuisen vaaleanruskeasta lähes valkoiseen ja niiden keskellä on musta keskitäplä. Ulkoreunassa on rivi ruskeita täpliä. Myös takasiivet ovet vähäkuvioiset. Niiden poikki kulkee kaksi mutkittelevaa, ruskeaa poikkiviirua, joiden välissä on musta keskitäplä. Takasiiven ulkoreunassa on yhteensulautuneista mustista, sinikeskustaisista täplistä muodostuva vyö ja sen ulkopuolella likaisenkeltainen juova. Siipiväli 15–25 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys yltää Pohjois-Afrikasta lähes koko Euroopan kautta Keski-Aasiaan. Suomessa perhosta tavataan Etelä-Lappiin saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena .

Elinymäristö ja elintavat

Limaskakoisa esiintyy vesikasveja kasvavien järvien, lampien, lampareiden ja muiden seisovien tai hitaasti virtaavien vesialueiden luona ja on esiintymiseltään paikallinen. Koiraat aloittavat lennon iltapäivällä ja naaraat liittyvät mukaan iltahämärissä. Molemmat sukupuolet tulevat valolle.
Toukat elävät veden alla, lehdenkappaleista tekemänsä suojan sisällä. Osa toukista aluksi kovertaa lehtiä, mutta muutoin toukat elävät vapaina. Koteloituminen tapahtuu ravintokasville aivan veden pinnan alle. Toukka talvehtii.

Ravintokasvi

Toukkien ravintokasveja ovat etenkin limaskat (Lemna), mutta myös muutamat muut vesikasvit.
Atle Sponberg

Koulutus

Sponberg on opiskellut Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa Isac Schuldmanin johdolla sekä Amsterdamissa Herman Krebbersin oppilaana. Hän on myös osallistunut Isaac Sternin, Shlomo Mintzin, Henryk Szeryngin ja Mstislav Rostropovitšin mestarikursseille.

Ura

Sponberg edusti vuonna 1982 Pohjoismaita Eurovisionin kilpailussa Young musician of the Year. Hän sai Szeryng-palkinnon opiskeluaikanaan.
Sponberg on Norjan Kringkastingsorkesteretin konserttimestari sekä Norjan kamariorkesterin johtaja. Hän on pitänyt useita solistikonsertteja esimerkiksi Bergenin Festspillenellä sekä Oslon kamarimusiikkijuhlilla.
City Ice Boat

City Ice Boat No. 1 (1837)

Pennsylvanian osavaltiossa sijaitsevasta Philadelphian kaupungista muodostui 1830-luvulla tärkeä rautatieliikenteen solmukohta. Sieltä oli hyvä yhteys valtamereen kaupungin sivuitse virtaavaa Delaware-jokea pitkin. Joen jäätyminen ankarina talvina pysäytti kuitenkin kaupankäynnin ja tavaroiden kulun lähes kokonaan. Jää tarjosi kyllä ihmisille monenlaisia huvittelumahdollisuuksia, mutta laivat se sitoi paikoilleen. Höyrykoneen voimalla kulkeva siipirataslaiva pystyi pilkkomaan jäätä pidentäen näin liikennöintikautta ja sellaisen Philadelphian kaupunki päätti rakennuttaa.
Maaliskuussa 1837 muodostettiin johtokunta (Trustees of Ice Boats), johon valittiin kaksitoista kaupungin huomattavinta kauppiasta. Heidän tehtävänsä oli valvoa laivan rakentamista, sen liikennöintiä ja määrätä maksut sen käytöstä. Tämän puisen laivan rakensi Vandusen & Birely -veistämö ja se laskettiin vesille elokuussa 1837. Aluksen pituus oli 53,1 metriä ja leveys siipirattaiden suojien kohdalla 17,5 metriä. Muualla laivan suurin leveys oli 8 metriä ja sen syväys oli 3,05 metriä. Aluksen kaksi 250 hevosvoimaista, philadelphialaisen Mathias Baldwinin rakentamaa höyrykonetta pyörittivät aluksen laidoilla olleita rautavahvisteisia puisia siipirattaita. City Ice Boat No. 1 aloitti jäiden pilkkomisen joulukuussa 1837 varmistaen näin kulkuyhteyden Philadelphian satamasta joelle. Alus toimi tehtävässään vuoteen 1865, jolloin se korvattiin samannimisellä rautalaivalla.

City Ice Boat No. 1 (1866)

Aluksen rakensi philadelphialainen William Cramp & Sons Ship and Engine Building Company ja se sai telakkanumerokseen 147. Tämä rautainen alus luovutettiin kaupungin käyttöön helmikuussa 1866 ja sen kapteenina toimi L. H. Schellinger. Alus, jonka bruttovetoisuus oli 325, toimi edeltäjänsä tavoin Philadelphian satamassa. Vuonna 1917 alus muutettiin ruoppaajaksi.

City Ice Boat No. 2

Tämänkin aluksen rakensi raudasta William Cramp & Sons Ship and Engine Building Company telakkanumerolla 153. Alus, jonka bruttovetoisuus oli 458, luovutettiin vuonna 1867 Philadelphian kaupungille, joka hylkäsi sen vuonna 1955.

City Ice Boat No. 3

Aluksen rakensi raudasta John H. Dialoguen (1828–1898) ja Randolph Woodin (?–1874) yritys River Iron Works, joka toimi joen vastarannalla olevassa, mutta New Jerseyn puolella sijaitsevassa Camdenissa. Vesillelasku tapahtui 5. marraskuuta 1873 ja luovutus kaupungin käyttöön seuraavan vuoden puolella. Alus juuttui Delaware-joen ahtojäihin helmikuussa 1905, jäät veivät sen päin hylkyä ja murtaja upposi. On hyvin harvinaista, että jäänmurtaja uppoaa jäiden vuoksi.
Numero kahta ja numero kolmea käytettiin jään pilkkomisen ohella toisten alusten avustamiseen ja hinaamiseen. Ne toimivat Delaware-joen ja Delawarenlahden lisäksi myös läheisillä rannikkoalueilla. Alusten hallinnointi siirrettiin vuonna 1887 yleisten töiden osaston alaiselle jäälaivavirastolle. Vuonna 1907 virasto siirrettiin osaksi kaupungin Laituri-, satama- ja lauttaosastoa. Vanhuutensa alukset viettivät suureksi osaksi ruoppaustöissä, koska jäätä esiintyi Delaware-joessa yhä harvemmin.
Fabien Camus

Ura seurajoukkueessa

Camus siirtyi kotikaupunginsa seurasta AC Arlesista Montpellier’n junioreihin 15-vuotiaana, josta hän siirtyi kahden kauden jälkeen Marseilleen. Camus vietti ensimmäisen kauden joukkueen reservissä ja pelasi toisella kaudella kaksi ottelua tullessaan vaihdosta kentälle. Kaudeksi 2004–2005 hänet pudotettiin takaisin Marseillen reservijoukkueeseen. Kauden päätteeksi Camus vaihtoi seuraa ja matkasi kohti Belgiaa. Charleroissa tarjoutui peliaikaa runsaasti ja hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 24 ottelua. Samalla kaudella Camus teki kaksi maalia, joista ensimmäinen tuli 30. syyskuuta 2005 Club Bruggea vastaan.
21. kesäkuuta 2009 Camus siirtyi Charleroista Genkiin allekirjoitettuaan neljän vuoden sopimuksen belgialaisseuran kanssa.

Ura maajoukkueessa

Ranskassa syntynyt Camus sai tilaisuuden edustaa äitinsä kotimaata, Tunisiaa, kun valmentaja Humberto Coelho nimesi hänet 11. helmikuuta 2009 pelattavaan ystävyysotteluun Alankomaita vastaan. Hän pääsi ottelussa kentälle 76 minuutin kohdalla.
Camus sai toisen maajoukkuekutsunsa 28. tammikuuta 2011 harjoitusotteluun Algeriaa vastaan. Ottelu jouduttiin kuitenkin perumaan, joka oli tarkoitus pelata 9. helmikuuta 2011. Camus pelasi toisen maaottelunsa neljän vuoden tauon jälkeen MM-karsintaottelussa Kamerunia vastaan tullessaan vaihdosta kentälle.
Iso-Visuri

Maantietoa

Järvi on 600 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Mustanevan eteläpäässä ja sen rannat ovat suota. Etelärannalla on leveämpi avosuoalue. Järveen on kaivettu seitsemän ojaa, joista pohjoispäässä olevat tuovat siihen Mustanevan vettä. Kaakoiskärjestä lähtee laskuoja, joka laskee Visurinlampeen ja jatkaa siitä Riuttasjärveen. Rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet valtatieltä 3 Parkanon keskustan suunnalta.

Historiaa

Vanhassa 1800-luvun pitäjänkartassa lammen nimi oli kirjoitettu "Visurilampi" ja se  oli piirretty samaan karttaan toisen "Visurilampi" kanssa. Kartturi ei tuolloin erotellut niitän mitenkään. Iso-Vihurista oli piirretty laskuoja, joka laski nykyiseen Visurilampeen.
Andreas Scholl

Andreas Scholl (s. 10. marraskuuta 1967 Kiedrich im Rheingau, Länsi-Saksa) on barokkimusiikin esittämiseen erikoistunut kontratenori. Schollin ääniala on sama kuin kuuluisan 1700-luvun kastraattilaulajan Senesinon, jolle Georg Friedrich Händel sävelsi kuuluisimmat alttokastraattiroolinsa.  Scholl on opiskellut  Darmstadtin musiikkiakatemiassa ja myöhemmin Schola Cantorum Basiliensisissa Baselissa. Scholl on levyttänyt Harmonia Mundille ja Deccalle ja saavuttanut lukuisia palkintoja tulkinnoistaan.
Helsingin Sanomien Jukka Isopuro on luonnehtinut Schollin ääntä sanoen, että "--Schollin valttina ovat suoran äänen tarkka sävelpuhtaus, vibraton aistikas vaihtelu, varsin huipennuskykyinen ylärekisteri ja kuulaan tunteikas fraseeraus." Scholl on palkittu Brysselissä belgialaisten musiikkitoimittajien "Vuoden nuori muusikko" -palkinnolla. Schollin levytys Vivaldin Stabat materista sai vuonna 1996 Gramophone-palkinnon parhaana vanhan musiikin äänitteenä. Andreas Scholl vieraili Suomessa Vantaan barokkiviikolla vuonna 1997 konsertoiden Pyhän Laurin kirkossa.