google/wiki40b huggingface dataset:
Pasi Tuominen

Ura

Pasi Tuominen on Porin Ässien kasvatti, joka pelasi ensimmäiset SM-liigaottelunsa kaudella 1993–1994, tehden kuudessa ottelussa kaksi syöttöpistettä. Tuominen pelasi Ässien riveissä aina vuoteen 1997 saakka, kunnes siirtyi kesken kauden 1996–1997 hakemaan nostetta uralleen Tampereelta ja Tapparasta. Tapparassa mies pelasi vuosituhannen vaihteeseen saakka, mutta ei saanut itsestään missään vaiheessa parastaan irti. Parhaimmalla Tappara-kaudellaan pisteitä kertyi 21.
Kaudeksi 2000–2001 SaiPa osoitti kiinnostuksensa Tuomiseen ja sai hänet joukkueeseensa. Kausi sujui Tuomiselta hienosti hänen tehtyään 47 ottelussa 29 tehopistettä. SaiPa tarjosi maalinsylkijälle jatkosopimuksen, jonka Tuominen allekirjoitti. Tuomiselle luvattiin kaudeksi 2001–2002 yhä suurempaa roolia lappeenrantalaisjoukkueessa, mutta samaisella kaudella mies oli enää kuin varjo entisestään. Loukkaantumiset vaivasivat kautta ja 32 ottelussa tehopisteitä syntyi vain kahdeksan. SaiPa päätti myydä Tuomisen pois ja Jokerit kiinnostui miehestä. Hän ehti pelata Jokereissa 22 ottelua ja niissä syntyi yhteensä kuusi tehopinnaa, mutta Tuominen oli tärkeässä roolissa nelosketjun puolustavana keskushyökkääjänä Jokerien voittaessa Suomen mestaruuden.
Monien vuosien jälkeen Tuominen palasi Poriin kaudeksi 2002–2003 hakemaan jälleen uutta nostetta ailahtelevalle uralleen. Kaudet 2002–2003 ja 2003–2004 olivat Tuomiselta odotuksiin nähden heikohkoja, kunnes 2004–2005 alkoi tapahtua. Tuominen sai ketjuunsa sentteriksi NHL-työsulkupelaaja Jason Williamsin ja hänen siivellään "Patu" teki vihdoin huippupisteet (42). Pistetehtailu herätti kiinnostuksen myös Ruotsissa, jonne Tuomisen matka veikin upean kauden jälkeen. Osoitteena oli Modo. Puolitoista kohtalaista kautta riittivät Tuomiselle ja tämän jälkeen kesken kauden 2006–07 suuntana oli Sveitsi ja Fribourg-Gottéron. Viidessätoista ottelussa syntyi kymmenen tehopistettä.
Kaudeksi 2007–2008 Tuominen päätti palata jälleen kotisuomeen joukkueenaan tällä kertaa HPK. Ennen siirtorajan umpeutumista HPK kauppasi Tuomisen Espoo Bluesiin, jossa hän kiekkoili loppukauden. Kaudet 2008–09 ja 2009–10 hän pelasi National League B:n EHC Baselissa sekä kauden 2010–11 AL-Bank Ligaenin EfB Ishockeyssa. Kaudella 2011–12 Tuominen kiekkoilee Suomi-sarjan HC Satakunnassa.
Iso-Kiimanen

Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 137,9 metriä mpy. Järven vedenpinta on samalla korkeudella kaikilla Sotkamonjärvillä, joita ovat myös Nuasjärvi, Sapsojärvet, Kiantajärvi, Pirttijärvi-Kaitainjärvi ja Iso-Kiimanen. Niitä voi siten pitää  Sotkamonjärvien eri järvialtaina. Tilanne johtuu kuitenkin Kajaaninjoessa olevasta Koivukosken voimalaitoksesta, jonka patoaltaaseen edellä luetellut järvet kuuluvat. Sotkamonjärviä on säännöstelty siten, että Iso-Kiimasen vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 136,15 metriä ja 138,65 metriä mpy.
Romuralli

Historia

Ensimmäisiä romuralleja pidettiin USA:ssa messujen yhteydessä, moottoriradoilla promo mielessä 50-luvulla. Vahvistamattomat lähteet kertovat vastaavanlaisista tapahtumista jo 30-luvulla. Laji kasvoi 60-luvulla ja levisi myös Eurooppaan.Televisioyhtiö ABC myös televisioi mailmanmestaruuskisoja 60-luvulta aina vuoteen 1992 saakka.  Myös suositussa Happy Days sarjassa  sarjan henkilö Pinky Tuscadero edusti romurallia ajavaa naiskuskia.

Osallistumissäännöt

Kuljettajien alaikäraja on 15 vuotta. Alaikäisiltä vaaditaan vanhempien kirjallinen suostumus. Romuralliautot ovat liikenteestä poistettuja henkilöautoja. Autojen suurin sallittu omamassa on luokkakohtainen. Kilpailuihin ei voi osallistua paketti-, maasto- tai lava-autoilla, vaikka painoraja alittuisi. Autoista on rakennusvaiheessa poistettava kaikki ylimääräinen hajoava tai palava materiaali. Kuljettajan turvallisuuden takaamiseksi kuljettajanoven ulkopuolelle asennetaan palkit ja kuljettajan penkin taakse poikkipalkki. Pakollisia ajovarusteita ovat kypärä ja turvavyö. Tavallinen henkilöauton kolmipistevyö riittää.
Sähkömagneettinen katapultti

Sähkömagneettinen katapultti (sähkömagneettinen/elektromagneettinen massalinko/katapultti, massalinko, massanajolaite) on avaruuskäyttöön ajateltu katapultin tapainen laite, jolla lingotaan ainetta jonkin taivaankappaleen pinnalta pois. Siinä esimerkiksi Kuun pinnalta ammutaan sähkömagneettisella katapultilla kuussa tuotettuja mineraaleja avaruuteen. Katapultissa on sähkömagneettiset kiskot, joiden lähellä oleva hyötykuorma kiihdyttää vauhtiaan. Massalinkoa on myös ajateltu käytettäväksi Maan pinnalta laukaisuun, mutta silloin ilmanvastus on suuri ongelma. Normaalien rakettien tapauksessahan raketin vauhti kiihtyy vasta ilmakehän yläkerroksissa suureksi, tässä nopeuden on oltava jo alussa suuri.

Toiminta

Sähkömagneettinen massalinko on sähköllä toimiva käämitykki tai raidetykki. Sähkömagneettisessa katapultissa on kiihdyttimenä toimiva raidepari, jonka päällä leijuva ammus lentää sähkömagneettisen aallon avulla. Suuri katapultti on vaikeampi tehdä kuin pieni. Katapultti on helpoin toteuttaa ja käyttää pienipainovoimaisella taivaankappaleella, jolla ei ole kaasukehää. Katapultti saa voimansa aurinkokennoista, Energian tuottolaite viekin laitteen massasta puolet. Esimerkiksi 1000 kg sinkoaminen Kuuta kiertävälle radalle vaatii 11 MW voimalan ja 200 tonnia painavan laitteen. Tällaisessa 1,1 km pitkä raidepari kiihdyttäisi 100 kg:n hyötykuorman 130 g:n voimalla. Tällöin katapultti ei sovi ihmisille, koska he eivät kestä niin suurta kiihtyvyyttä. Kyseinen katapultti voisi lähettää vuodessa avaruuteen 1000 tonnia esimerkiksi kuussa tuotettuja kaivannaisia, nestehappea tai muita vastaavia hyödykkeitä. Eräässä toisessa ratkaisussa raideparin pituus olisi 10 kilometriä, ja olennaista olisi siinä sanko, joka aukeaisi sopivassa kohdassa ja päästäisi lastinsa noin 10 kg menemään avaruuteen. Tämän jälkeen kiihdytysjärjestelmä toimisi toisin päin ja hidastaisi sangon, joka palaisi lähtöpisteeseensä. Näin linko toimisi jatkuvasti
Myrskynmetsästäjät

Juoni

Tiimin vetäjä on maineikas ilmatieteilijä Joshua Wurman, jonka tehtävänä on kerätä tietoja tornadoista parantaen tornadojen ennustettavuutta ja hälytysjärjestelmää. Muita jäseniä kaudella 2007 olivat Herb Stein (DOW:in ajaja), Mara McFalls (navigoija/journalisti), Justin Walker (navigoija/meteorologi), Danny Cheresnick (DOW:in navigoija/meteorologi) ja Karen Kosiba (DOW:in navigoija/meteorologi). Kaudella 2008 olivat mukana Joshua Wurmanin lisäksi Justin Walker (navigoija/meteorologi) ja hänen vaimonsa Hannah (ajaja) ajaa PROBE 1:ssä, Danny Cheresnick (navigoija) ja Aaron Rupert (ajaja) scout-ajoneuvossa. TVN-ajoneuvon miehistöön kuuluvat Reed Timmer (myrskybongari/meteorologi), Joel Taylor (ajaja/meteorologi) ja Chris Chittick (valokuvaaja/anturiteknikko).
TIV eli Tornado Intercept Vehicle on auto, joka on vahvistettu metalli- ja teräslevyin ja sillä voi ajaa tornadon sisään jonka tuulennopeus on maksimissaan 60 m/s. Sitä johtaa Imax-kuvaaja Sean Casey. Tällä Casey voi kuvata tornadoa hyvin läheltä ja samalla kerätä tietoa autoon asennetuilla antureilla Joshua Wurmanille. TIV:iä ajaa Ronan P. Nagle ja sitä navigoi Byron Turk. Sarjan toisessa kaudessa käytetään TIV2:sta joka on ensimmäisen kauden TIV:iä kehittyneempi versio. Toisin kuin ensimmäisen kauden TIV, TIV2 on nelivetoinen, eikä juutu mutaan. TIV2:ssa on myös järeämmät suojat. Tosin TIV2 osoittautui mekaniikaltaan epäluotettavaksi ja rikkoutui usein tien päällä.
DOW eli Doppler On Wheels on ajoneuvo, johon on asennettu dopplertutka ja sitä johtaa Joshua Wurman. DOW:issa on laitteet joilla seurataan ympäröivää säätä ja nähdään onko tornadoja lähettyvillä. Sieltä käsin Wurman antaa ohjeet muille tiimeille ja onkin koko projektin tärkein osa turvallisuuden kannalta.
Näiden lisäksi tietoa keräävät instrumenttianturit, jotka lasketaan tornadojen reitille keräämään tietoa ja videokuvaa tornadon alimmasta osasta. Näitä kuljettavat alkuperäinen scout-ajoneuvo ja uudet PROBE- ja TVN-ajoneuvot.
Jarmo Kujala

Jarmo Matias Kujala (s. 23. helmikuuta 1959 Peräseinäjoki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuodesta 1997 lähtien Ähtärin Valpasta.
SM-tasolla Kujala saavutti maratonilta kaksi pronssia vuosina 1983 ja 1984. Lisäksi hän oli mukana maastojuoksun SM-kilpailuissa saavuttaen Kauhajoen Karhun riveissä pitkän matkan joukkuekilpailusta hopeaa vuonna 1983 ja pronssia 1980.
Virallisissa kilpailuissa Kujala ei ole esiintynyt vuoden 2002 jälkeen.
Gabriel Rein (s. 1869)

Gabriel Rein (23. marraskuuta 1869 Helsinki – 23. joulukuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja Helsingin yliopiston professori.
Reinin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos, professori Gabriel Thiodolf Rein ja Hedvig Maria Sofia Florin.  Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1894, lisensiaatiksi 1905 ja tohtoriksi 1907.
Rein toimi opettajana helsinkiläisissä kouluissa 1896–1897 ja 1900–1936. Hän oli Helsingin yliopiston dosenttina 1910–1930 ja yleisen historian professorina 1930–1939. Hän oli Savolais–karjalaisen osakunnan vt. kuraattori 1899–1905 ja vakinainen kuraattori 1905 sekä Karjalaisen osakunnan kuraattori 1905–1906. Rein oli lisäksi Suomen sukututkimusseuran esimies 1928–1934 ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsen 1929–1938.
Gabriel Rein oli naimisissa vuodesta 1900 Elsa Rosina Torckellin kanssa. Heillä oli viisi lasta.
Jamileh Sorouri

Jamileh Sorouri (pers. ‏جمیله سروری‎; s. 8. maaliskuuta 1950) on iranilainen entinen voimistelija. Hän osallistui Tokion olympialaisiin 1964 vain 14-vuotiaana ja on maansa historian nuorin olympiaurheilija. Sorouri osallistui neljään telinekohtaiseen kilpailuun, joissa hän oli kaikissa sijoilla 81–83, jonka lisäksi hän oli mukana moniottelussa, jossa hän oli kahdeksaskymmenestoinen eli kilpailun toiseksi viimeinen.
Pauliina Lerche

Kihaus Folk

Pauliina Lerche on ollut Kihaus Folkin taiteellinen johtaja. Hän oli vanhan Kihauksen johtokolmikossa vuodesta 2005 aluksi yhdessä yhdessä Mari Kaasisen ja Jukka Kyllösen kanssa. Kun uusi Kihaus Folk perustettiin 2007, hänet nimettiin sen taiteelliseksi johtajaksi.
Famous Players-Lasky

Famous Players-Lasky oli yhdysvaltalainen elokuvien tuotanto- ja jakeluyhtiö, joka syntyi heinäkuussa 1916, kun Famous Players-Lasky Film Company, Bosworth Incorporated, The Oliver Morosco Photoplay Company ja Pallas Pictures fuusioituivat. Myöhemmin samana vuonna yritykseen yhdistyi myös Paramount Pictures, joka toimi elokuvien jakelijana. Vuonna 1927 yrityksen nimi muuttui muotoon Paramount Famous Lasky Corporation. Vuonna 1930 se hankki omistukseensa Publix-elokuvateatteriketjun ja yrityksen uudeksi nimeksi tuli Paramount-Publix. Paramount-Publix joutui konkurssiin 1933, mutta Adolph Zukor onnistui pelastamaan yrityksen, jonka nimeksi tuli 1935 uudelleenjärjestelyjen jälkeen Paramount Pictures, jonka nykyään omistaa Viacom.

Federal Trade Commission v. Famous Players-Lasky Corporation, et al

Elokuussa 1921 Federal Trade Commission alkoi tutkia Famous Players-Laskya ja useita muita elokuvajakelijoita kohtaan esitettyjä syytöksiä kilpailulakien rikkomisesta. FTC:n mukaan Famous Players-Lasky oli suurin elokuvakonserni ja maailman suurin elokuvateattereiden omistaja. Tutkinnan pääpaino oli elokuvien pakettimyynnissä elokuvateattereille, eli saadakseen haluamansa elokuvan esitettäväkseen, teatteri joutui hankkimaan vastoin tahtoaan esitysoikeudet myös useisiin muihin elokuviin. Famous Players-Laskya syytettiin myös omien teattereidensa käytöstä muiden teattereiden painostamiseen elokuvahankinnoissa. Erään newyorkilaisen elokuvateatterin omistaja kertoi joutuneensa uhkailujen kohteeksi kieltäydyttyään elokuvien pakettiostosta. Lopulta hänen elokuvateatterinsa viereen oli perustettu Famous Players-Laskyn Paramount-teatteri, joka hintoja polkemalla oli pyrkinyt tuhoamaan kilpailijansa.
Huhtikuussa 1928 Yhdysvaltain oikeusministeriö nosti syytteen Paramount Famous Lasky Corporationia ja yhdeksää muuta elokuvayhtiötä vastaan. Korkein oikeus antoi marraskuussa 1930 päätöksen, jonka mukaan yhtiöt olivat rikkoneet kilpailulainsäädäntöä ja pääongelmaksi todettiin elokuvien pakettimyynti. Franklin D. Rooseveltin hallinto päätti kuitenkin olla valvomatta oikeuden ratkaisua, sillä elokuvateollisuus oli joutunut suuriin taloudellisiin vaikeuksiin suuren laman seurauksena, eikä kansantaloudelle ja yleisön moraalille tärkeälle alalle haluttu aiheuttaa lisäongelmia. Päätöksen sivuuttamista vastaan elokuvayhtiöt antoivat Yhdysvaltain hallitukselle lupauksen myötämielisemmästä suhtautumisesta ammattiyhdistysliikkeisiin. Elokuvien pakettimyynti kiellettiin lopullisesti vuonna 1948 korkeimman oikeuden päätöksellä Paramountia vastaan nostetun uuden syytteen ratkaisussa.
Elis Manninen

Elis Olavi Carolus Manninen (18. helmikuuta 1909 Liperi – 21. helmikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana 1960-luvulla toiminut rovasti.
Mannisen vanhemmat olivat kirkkoherra Salomon Manninen ja Roosa Aleksandra Päivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927, suoritti teologian erotutkinnon 1931, sai pappisvihkimyksen samana vuonna sekä suoritti vielä pastoraalitutkinnon 1933.
Manninen oli ylimääräisenä pappina Lumivaarassa 1932–1933, Viipurin tuomiokirkkoseurakunnan II vt. kappalaisena ja esikaupunkipappina 1933–1936 sekä Joensuun seurakunnan komministerinä 1936–1967. Hän oli myös Joensuun yhteiskoulun uskonnon ja kirkkohistorian opettajana 1936–1958 ja Kontiolahden varuskunnan pastorina 1948–1953. Viimeksi Manninen toimi Kuoppakankaan yhteiskoulun uskonnon ja psykologian lehtorina Varkaudessa 1967–1969 ja pappina Ruotsissa Håbolissa, Nössemarkissa sekä Karlskogassa 1969–1978. Manninen sai rovastin arvonimen 1966.
Manninen oli SDP:n kansanedustajana 1958–1966 edustaen 1958–1962 Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä ja 1962–1966 Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja kuului Joensuun kaupunginvaltuustoon. Manninen kuului Kristillisten sosialidemokraattien liiton liittotoimikuntaan ja liiton Pohjois-Karjalan valtuuskuntaan.
Elis Manninen oli naimisissa vuodesta 1937 Elisabet Budnikin kanssa. He saivat viisi lasta: Samuli, Pekka, Pulmu, Eljas Sini Manninen.
Apicius

Apicius on kokoelma, joka sisältää roomalaisia ruokareseptejä, joita yleisesti pidetään syntyneen 300-luvun jälkipuoliskolla tai 400-luvun alkupuoliskolla, ja jotka on kirjoitettu kielellä, joka muistuttaa enemmän vulgaarilatinaa kuin klassista latinaa.
Nimi oli pitkään liitetty ruokaan kohdistuvaan liioiteltuun rakkauteen, mikä on peräisin varhaiselta nimen kantajalta Marcus Gavius Apiciukselta, joka oli roomalainen herkuttelija ja hienostuneen ylellisyyden ihailija, joka eli joskus ensimmäisellä vuosisadalla keisari Tiberiuksen hallintoaikana. Hänen on virheellisesti väitetty kirjoittaneen tämän kirjan, joka on pseudepigrafisesti pantu hänen nimiinsä.
Apicius on keittiössä käytettävä kirja. Sen varhaisimmat painetut versiot julkaistiin tavallisesti yleisnimellä De re coquinaria ('ruoanlaitosta'), ja se pantiin muutoin tuntemattoman ”Caelius Apiciuksen” nimiin, mikä päähänpisto perusteltiin sillä, että toinen käsikirjoituksista on otsikoitu tekstillä ”API CAE”.

Ruoka

Kirjassa kuvattujen reseptien avulla voi valmistaa Välimeren seuduilla noihin aikoihin sovellettua ruokavaliota noudattavia ruokia. Antiikin aikaan, ei ollut monia niistä ruokalajeista, jotka seutuun nykyisin liitetään. Reseptit on tarkoitettu varakkaan luokan käyttöön, ja osa niistä sisälsi aika eksoottisisa aineksia, kuten flamingoa.
Kalottigibboni

Elintavat

Kalottigibboni on muiden gibboneiden tapaan puustossa viihtyvä päiväeläin, joka elää yksiavioisen pariskunnan ja lasten muodostamissa perhekunnissa. Perhekunnan koko on yleensä 3-4 yksilöä. Kalottigibboneiden lisääntymistavoista ei tiedetä paljon, mutta niiden oletetaan olevan samankaltaisia kuin muidenkin gibboneiden.
Kalottigibboni elää kosteissa ainavihannissa metsissä sekä kesä- ja ainavihantien puiden muodostamissa sekametsissä. Kambodžassa kalottigibboneita on tavattu aina 1 500 metrin korkeudessa saakka ja Thaimaassakin 1 200 metrin korkeudessa. Kalottigibbonien ruokavalio koostuu pääasiassa hedelmistä, versoista, lehdistä ja hyönteisistä. Elintavoiltaan kalottigibbonit muistuttavat lareja eli valkokäsigibboneita, mutta ovat niitä ujompia.
Vannetanssi

Erilaiset vanteet

Nykyään vannetanssissa käytetään erilaisista muoveista tai metallista tehtyjä vanteita, joiden koko, materiaali ja viimeistely riippuu tanssijan mieltymyksistä ja taitotasosta. Yleisesti ottaen isommat ja paksummasta putkesta tehdyt vanteet ovat helpompia kumppaneita aloittelijalle ja kevyemmät sekä pienemmät huupit edistyneemmille vannetanssijoille. Hyvä peukalosääntö on että aloittelijan kannattaa tarttua itseään noin napaan ulottuvaan vanteeseen, mutta huuppaajan ruumiinrakenne vaikuttaa myös mitoitukseen. Vyötäröltä isokokoisen vannetanssijan kannattaa ottaa isompi vanne ja kapealle saattaa riittää pienempi vanne kuin oma pituus antaisi ymmärtää. Lelukaupoista löytyvät lapsille mitoitetut vanteet sopivat käsiliikkeisiin, varsinkin uudelleen teipattuina, mutta aikuisen ei kannata opetella niillä vannetanssia liian pienen koon ja kevyen materiaalin takia. Urheilukaupoissa myytävät painavat ja sisäpinnalta nystyräiset vanteet eivät sovi vannetanssin harrastamiseen, koska ovat lajiin liian kömpelöitä.

Vannetanssin harrastaminen

Vannetanssin harrastamisen voi aloittaa joko opettajan avulla tai itsenäisesti. Suomessa vannetanssikursseja ja -työpajoja järjestävät monet eri tahot isoimmissa kaupungeissa, mutta pienemmillä paikkakunnilla alkuun saattaa päästä parhaiten lukuisien internetistä löytyvien opetusvideoiden avulla. Aktiivisia vannetanssipaikkoja ovat ainakin Helsinki, Tampere, Oulu, Rovaniemi ja Kainuu.
Palomaresin lento-onnettomuus

Palomaresin lento-onnettomuus oli Yhdysvaltain ilmavoimien B-52 Stratofortress -pommikoneen ja KC-135 Stratotankerin yhteentörmäys 17. tammikuuta 1966 Välimerellä lähellä Espanjan rannikkoa.
Yhdysvaltain ilmavoimien B-52 Stratofortress -pommikone valmistautui ilmatankkaukseen KC-135 Stratotankerin kanssa lähellä Cuevas del Almanzoran kuntaan kuuluvaa Palomaresin kalastajakylää Almerían maakunnassa. Pommikoneen lähestyessä tankkeria se törmäsi päin tankkauspuomia, jolloin pommikoneen yläosa repesi. Pommikone syttyi tuleen ja alkoi syöksyä mereen hajoten samalla kappaleiksi. Miehistön seitsemästä jäsenestä neljä onnistui pelastautumaan heittoistuimilla. Stratotankerin polttoainekuorma räjähti, ja koneen koko nelihenkinen miehistö menehtyi. Koneiden romut levisivät yli kahdensadan neliökilometrin alueelle.
B-52:n aseistuksena oli neljä vetypommia. Kaksi pommeista putosi maahan ilman laskuvarjon avautumista Palomaresin kylään ja niiden perinteinen räjähdysainelataus räjähti levittäen plutoniumia ympäristöön. Kukaan kylän 1 500 asukkaasta ei loukkaantunut, mutta pommit levittivät plutoniumia 226 hehtaarin alueelle. Palomaresin pelloilta kaivettiin noin 1 400 tonnia plutoniumin saastuttamaa maata ja kasvillisuutta, jotka lähetettiin Etelä-Carolinaan, ydinaselaboratorion ongelmajätealueelle.
Yksi pommeista putosi laskuvarjo osittain auenneena mereen. Pommin löysi pienoissukellusvene Alvin kahden kuukauden kuluttua noin kahdeksan kilometrin päästä rannikolta 869 metrin syvyydestä. Pommi onnistuttiin nostamaan 7. huhtikuuta 1966 kauko-ohjattavan laitteen avulla. Neljäs pommeista leijui ilman suuria vaurioita maahan laskuvarjon varassa ja löytyi kuivasta joenuomasta.
Lokakuussa 2006 Espanjan viranomaiset raportoivat mitanneensa normaalia korkeampia säteilyarvoja Palomaresin etanoista. Jos jatkotutkimuksissa maan alta löydetään vaarallisia määriä plutoniumia, saattaa tiedossa olla mittava puhdistusoperaatio.
Victoria Holt

Victoria Holt, oik. Eleanor Alice Burford Hibbert (1. syyskuuta 1906, Lontoo – 18. tammikuuta 1993 merellä Kreikan ja Port Saidin (Egypti) välillä) oli brittiläinen kirjailija. Hän aloitti kirjailijanuransa vuonna 1941 ja ehti julkaista eri kirjailijanimillä yli kaksisataa teosta.  Kirjoja on myyty yhteensä yli sata miljoonaa kappaletta.
Suomessa hän on tunnettu ja rakastettu ennen kaikkea Victoria Holtina; kaikki vuodesta 1960 lähtien ilmestyneet 32 Holtin romaania on suomennettu ja julkaistu useina painoksina. Hibbertin muita kirjailijanimiä ovat Philippa Carr, jonka tuotantoa on 18-osaiseksi ehtineet Daughters on England -sarja sekä Jean Plaidy, jonka kymmenien romaanien henkilöinä ovat Englannin kuningassukujen jäsenet ja muut historialliset henkilöt. Vuonna 1989 Eleanor Hibbertille myönnettiin Golden Tresure Award -palkinto ansioista romanttisen kirjallisuuden alalla.
Zvonimir Šeparović

Zvonimir Šeparović (s. 14. syyskuuta 1928 Blato, Kroatia) oli Kroatian neljäs ulkoministeri ja juristi. 
Šeparović kävi Zagrebin yliopiston, sekä Ljubljanan yliopiston professorina. Šeparović astui ulkoministerin virkaan vuonna 1991. Vuonna 1992 Šeparović luopui virastaan ulkoministerinä. Samana vuonna Šeparović edusti Kroatian ykkösliigaa. Hän oli myös Kroatian demokraattisen liiton jäsen. Šeparović toimi oikeusministerinä 1999-2000.

Yksityiselämä

Šeparović on naimisissa TV-reportterin Branka Šeparović kanssa.
Penn & Teller

Penn & Teller on yhdysvaltalainen taikuri- ja komediakaksikko, jonka jäsenet ovat Penn Fraser Jillette (Penn) ja Teller. He ovat tunnettuja muun muassa siitä, että paljastavat taikatemppujensa salaisuudet tehtyään ne. Kaksikko on esiintynyt useissa TV-sarjoissa ja elokuvissa. Heidän imagonsa rakentuu ateismin, skeptismin, libertarianismin ja Las Vegasin ympärille.

Esiintyminen

Penn & Tellerin esiintymisessä on erikoista se, että Penn on erittäin vuolassanainen kertoja ja Teller ei puhu lainkaan. Moni luuleekin, että Teller on mykkä, mutta sitä hän ei oikeasti ole.
Heidän "Magician vs. Juggler" -ohjelmanumerossaan Teller esittää korttitemppuja mykkänä samalla kun Penn jonglööraa ja puhuu. Penn kertoo kuinka hän ja Teller eroavat toisistaan: Jonglöörit ovat tavallisesti sosiaalisesti aktiivisia lapsia jotka menevät ulos ja oppivat jonglööraamista toisilta lapsilta ja maagikot taas ovat epäsosiaalisia lapsia jotka linnoittautuvat taloon harjoittelemaan ja keksimään taikatemppuja.
Heidän ohjelmansa koostuu tavallisesti groteskeista taikatempuista, huijareiden paljastamisesta ja erikoisista jekuista.
Sarjassaan Penn & Teller: Bullshit! Penn ja Teller taikovat kuitenkin melko vähän ja keskittyvät tämän sijasta käsittelemään skeptisesti eriasteisia taikauskoisia oppeja ja huijauksia, kuten maailmanlopun kultteja, fengshuita, teholaihdutustuotteita ja pullovesimarkkinoita.
Neppajymykerho

Neppajymykerho oli lastenohjelma, jota esitettiin Yle TV2 -kanavalla Pikku Kakkosen aamulähetyksessä joka arkipäivä. Sitä ei kuitenkaan esitetty jouluaattona, joulupäivänä eikä tapaninpäivänä. Ohjelma alkoi vuoden 2008 alussa, kun Pikku Kakkosen arkiaamujen lähetykset alkoivat. Neppajymykerhossa jänö Neponen, Jyrki ja Tinja puuhastelivat ja pohdiskelivat kaiken maailman asioita. Neppajymyn toimintaperiaatteena oli, että kerhoon saavat kuulua kaikki: nekin, joilla ei ollut kerhotossuja, ja ne, jotka vahingossa kiukuttelivat äidille tai isille. Neppajymyn kerhosivuilla lapsikatsojat saivat tehdä päivän kerhotehtävän. Neponen ei enää esiintynyt loppuvuosina sarjassa.
Neppajymykerho päättyi kesällä 2016.
Vuotavan suolen oireyhtymä

Vuotavan suolen oireyhtymä johtuu siitä, että sitä sairastavalla on heikentynyt suolen seinämä, joka päästää verenkiertoon mikrobeja ja ravintoaineiden osasia. Tämän on ajateltu synnyttävän elimistössä autoimmuunireaktion, joka ilmenee vatsakipuina, vatsan turpoamisena ja ripulina.
Yhdysvaltalaisessa Columbian yliopistossa vuonna 2016 tehdyssä tutkimuksessa havaittiin, että viljasta vatsaoireita saavien ei-keliaakikkojen immuunipuolustusjärjestelmä ei pysty estämään vaurioituneesta suolesta verenkiertoon pääsevien mikrobien haitallista vaikutusta. Kun viljoille herkistyneet jättivät vehnän ja muut vatsaansa ärsyttävät viljat pois ruokavaliostaan puoleksi vuodeksi, heidän immuunijärjestelmänsä tila normalisoitui ja suoliston vaurioituneet solut paranivat. Biologisen todisteen löytämistä oireilun syntymekanismista pidetään merkittävänä sairaudessa, jonka oireita osa tutkijoista on pitänyt jopa kuviteltuina tai psyykkisinä.