google/wiki40b huggingface dataset:
Molukkienkakadu

Koko ja ulkonäkö

Molukkienkakadu kasvaa 46-52 senttimetriä pitkäksi ja se painaa 775–935 g. Sen höyhenpuku on vaalean lohenpunainen, tummemman punertavia kohtia on töyhdössä sekä siipien ja pyrstön alapeitinhöyhenissä. Silmää ympäröivä paljas alue on sinertävän valkoinen. Nokka on harmaanmusta, iiris tummanruskea ja koivet harmaat.

Esiintyminen

Molukkienkakadu elää Seramin, Saparuan ja Harukun saarilla Indonesian itäosassa. Laji on siirretty Amboinaan ja myös muualle Molukkien eteläisille saarille. Sen kannan nykyiseksi kooksi arvioidaan 62 400 yksilöä. Niitä elää 18 300 neliökilometrin alueella.  1980- ja 1990-lukujen paikkeilla niiden määräksi raportoitiin Indonesiassa noin 75 000 yksilöä. Nykyään niiden määrä on vähentynyt yli kymmenellätuhannella yksilöllä. Laji on häkkilintuna melko harvinainen.

Elinympäristö

Molukkienkakadut asuvat alavien maiden metsissä kilometrin korkeudelle saakka.

Lisääntyminen

Pesä on korkealla puunkolossa. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneiden lintujen osalta. Munia on tavallisesti kaksi. Muna on kooltaan 50 mm x 33,4 mm. Haudonta-aika on noin neljä viikkoa.

Ravinto

Molukkienkakadut syövät siemeniä, pähkinöitä, hedelmiä ja marjoja sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia. Paikoin niitä pidetään kookospalmuviljelmien tuholaisina.
Naters

Sijainti

Naters sijaitsee Valais’n saksankielisessä osassa, Ylä-Valais’ssa. Natersin keskustaajama muodostaa yhtenäisen taajama-alueen eteläisen naapurinsa Brigin kanssa. Rhônejoki muodostaa kunnan eteläisen rajan. Suuri osa Natersista on vuoristoa, jonka korkein huippu on Aletschhorn (4 193 m mpy.). Aletschjäätikkö sijaitsee osittain Natersin alueella.

Matkailu

Blatten-Belalpin seutu Massajoen laakson länsirinteillä 1 300–2 700 metrin korkeudessa on tunnettu talviurheilu- ja kesäretkeilyalue.

Vesivoima

Aletschjäätikön laskujoessa Massassa on Natersin alueella Gibidumin tekojärvi (saks. Stausee Gibidum).

Liikenne

Rhônen laakson pohjalla kulkeva valtatie 19 (saks. Hauptstrasse 19) kulkee Natersin eteläosan poikki. Brigin rautatieasema sijaitsee osittain Natersin alueella. Asemalta lähtee viisi rautatietä neljään suuntaan: Andermattiin, Simplonin tunnelin kautta Italiaan, Vispiin ja Lötschbergin tunnelin kautta Berniin. Mundin ja Blattenin kyliin on linja-autoyhteys Brigistä.

Natersin tykistölinnoitus

Natersin kylän länsipuolelle Rhônen laakson pohjoisrinteeseen vajaat 100 metriä laaksoa korkeammalle rakennettiin 1930- ja 1940-lukujen vaihteessa tykistölinnoitus. Linnoituksessa oli käytäviä 1 000 metriä ja erilaisia tiloja 4 000 neliömetriä. Aseistuksena oli kuusi 75–105 mm kanuunaa. Linnoituksen tarkoituksena oli suojata Simplonin tunnelia ja muita liikenneyhteyksiä Brigin seudulla. Linnoitus oli aktiivikäytössä vuoteen 2002 asti. Natersin kunta osti linnoituksen vuonna 2005. Tilat ovat olleet vuodesta 2010 lähinnä museokäytössä.

Museot

Entisessä linnoituksessa toimivat muun muassa Sveitsiläiskaartin museo ja malminetsijöiden museo (Schweizer Strahlermuseum).
Adam Irigoyen

Ura

Adam Irigoyen aloitti näyttelijän uransa 11-vuotiaana. Hän tuli näkyviin erilaisissa tv-mainoksissa ja lehti-ilmoituksissa ennen kuin hän pääsi vierailijapääosan rooliin suositussa Disney Channelin tilannekomediassa Waverly Placen velhot. Irigoyen on myös tullut näkyviin elokuvista Electrical & Natural Gas Safe, Flight, ja Nickel or Dime. Nykyään hän esiintyy Disney Channelin tv-sarjassa Shake It Up Martin "Deuce" Martinezina, joka on ollut Rockyn Bluen ja CeCe Jonesin (Bella Thorne ja Zendaya Coleman) pitkäaikainen ystävä. Vierailijapääosan roolin hän sai ohjelmassa Charlie Shakes It Up, ensimmäinen Onnea matkaan, Charlie!:n ja Shake It Up:in sekoitus, joka julkaistiin 5. kesäkuuta 2011.

Yksityiselämä

Adam Irigoyen syntyi 4. elokuuta 1997 Miamissa, Floridassa. Parhaillaan hän asuu eteläisessä Kaliforniassa hänen äitinsä Annien, joka on opettaja, hänen isänsä Ericin, joka on myös opettaja, hänen pikkuveljensä Jaken (syntyi tammikuun 21.2004) ja hänen isosiskonsa Kimberlyn (syntyi maaliskuun 10.) kanssa. Adam Irigoyen pitää tanssimisesta ja nauttii urheilusta, erityisesti koripallosta. Hänen äitinsä on kuubalainen.
Kukonmäki

Kukonmäki (ven. Ку́кковка, Kukkovka) on yksi Petroskoin kaupunginosista Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa Golikovkan ja Zarekan sekä Muurmannin radan eteläpuolella.
Nimitys Kukonmäki perustunee vepsän kielen sanaan kuk ’kukkula’. Myöhemmin sitä on selitetty kukko-sanan perusteella.
Kaupunginosa jakautuu kahteen osaan. Idässä sijaitseva Vanha Kukonmäki on 1930-luvulta lähtien rakennettu omakotitaloalue ja sen länsipuolella sijaitseva Uusi Kukonmäki 1970–1980-luvuilla pystytetty kerrostaloalue.
Gustaf Ignatius

Gustaf Ignatius (8. kesäkuuta 1873 Helsinki – 21. joulukuuta 1949 Helsinki) oli sisäasiainministeri Kallion II hallituksessa 1925–1926, edustaen Kokoomusta. Elämäntyönsä hän suoritti Kuopion läänin maaherrana.

Lapsuudenkoti

Ignatiuksen vanhemmat olivat suomenmielinen senaattori, tilastollisen päätoimiston johtaja Karl Emil Ferdinand Ignatius (1837-1909) ja Amanda Kristina Bergman (1841-1921). Isä oli ollut mukana perustamassa Uusi Suometar -lehteä. Aviopari sai kaikkiaan kymmenen lasta. Katri Bergholm kirjoitti lapsuudenkodista kaksi muistelmateosta.

Toiminta Vaasassa

Ignatius suoritti oikeus- ja ylemmän hallintotutkinnon 1896, toimi sitten asianajajana Vaasassa 1899-1908 ja palveli ylimääräisenä virkamiehenä Vaasan hovioikeudessa, mutta kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov erotti hänet virasta 1904. Hovioikeuden kanslistiksi Ignatius palasi 1907 ja yleni vuoteen 1917 mennessä asessoriksi. 
Vaasan ajastaan Gustaf julkaisi muistelmat Eino Suonlahden teoksessa Muistikuvia II. Vaasassa on osallistui Suomen valkoisen hallituksen toimintaan sen esittelijänä.
Vaasassa Ignatius aloitti myös päiväkirjansa, jonka alkuperäisversio on Kansalliskirjastossa. Muistiinpanoista, johon hän kirjoitti esipuheen mutta jotka jäivät hänen eläessään julkaisematta, toimittaja Heikki Ignatius koosti vuonna 2004 yli 700-sivuisen teoksen.
Alkulauseessa hän kuvaa pettymyksentuntemuksiaan eläkkeelle joutumisen jälkeen ja pieneksi mainitemansa eläkkeen vuoksi taloudellista tiukkuutta, joka vaati vielä työn hankkimista. Työ kuitenkin loppui kun sota loppui, jolloin hän alkoi kirjoittaa muistelmia, joiden uskoi ja toivoi tulevan julkaistuiksi. Käsikirjoitus kattaa vuodet ennen Kuopioon siirtymistä.

Maaherraksi Kuopioon

Ignatiuksen ollessa komennuksella Helsingissä senaatin oikeusosastossa jakamassa tuomioita vangittuina oleville punaisille siviilitoimituskunnan päällikkö Arthur Castrén ilmoitti hänelle nimityksestä Kuopion läänin maaherraksi. Maaherran viran hän otti vastaan  12. elokuuta 1918 ja hoiti sitä kunnes jäi eläkkeelle 8. kesäkuuta 1940, jolloin hän palasi kotikaupunkiinsa Helsinkiin.

Perhe

Ignatius vihittiin Vaasassa 31. joulukuuta 1899 Anna Kyllikki Maria Ingmanin kanssa (s, 1879). Heille syntyi neljä lasta. Aune avioitui jalkaväenkenraali Ilmari Armas Eino Martolan kanssa. Katri avioitui lähetystöneuvos Karl Henrik (Heikki) Brotheruksen kanssa.
Johan Kröger

Johan Ferdinand Kröger (23. toukokuuta 1877 Pihtipudas – 25. tammikuuta 1921) oli suomalainen jääkärikapteeni.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat asioitsija Juho Abraham Kröger ja Hilda Maria Tikkanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1904 Lydia Juhlenskyn kanssa, josta hän erosi vuonna 1909.

Opinnot

Kröger kävi viisi luokkaa reaalilyseota. Hän suoritti asevelvollisuutensa 6. Suomalaisesta tarkk'ampujapataljoonassa Mikkelissä vuosina 1899–1901.

Jääkärikausi

Kröger työskenteli lennätinreviisorina Lennätinlaitoksessa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota

Kröger saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Päämajan radioasemalle.
Mongolian asevoimat

Historia

Mongolian itsenäistyessä 1910-luvulla se peri asevoimansa Qing-dynastialta. Vuonna 1914 maan asevoimiin kuului noin 10 000 henkilöä. Mongolian vallankumouksessa 1921 vallan ottivat käsiinsä kommunistit Neuvostoliiton tuella ja maa alkoi saada aseita tukijaltaan. Kun rajakahakat Japanin kanssa alkoivat Neuvostoliitto siirsi maahan noin 30 000 henkilöä käsittäneen 7. armeijan. Mongolia liittyi Neuvostoliiton sodanjulistuksen jälkeen sotaan Japania vastaan vuonna 1945. Sodan jälkeen asevoimia pienennettiin merkittävästi, mutta niitä jaajennettiin jälleen, kun Neuvostoliiton ja Kiinan suhteet heikkenivät 1950-luvun lopussa. Maavoimien henkilöstön määrä nousi 33 000:n ja ilmavoimien 3 500:n. Neuvostoliitosta saatiin muun muassa 650 panssarivaunua ja 17 MiG-21 hävittäjää. Puolustusmenot veivät 10 % maan budjetista vuonna 1975 ja lähes 15 % vuonna 1980.

Strategia ja toimintakyky

Neuvostoliiton romahtamiseen saakka Mongoliassa turvauduttiin Neuvostoliiton apuun mahdollisessa sodassa Kiinaa vastaan ja näin ollen Mongoliassa ei ollut vahvaa armeijaa tai aseteollisuutta. Puolustuskykyyn vaikutti myös Mongolian pieni väestömäärä. Neuvostoliiton romahtamisen myötä maasta tuli ainakin teoriassa neutraali Venäjän ja Kiinan välillä ja se pitää yllä normaaleja suhteita molempiin maihin. Nykyisin yhteistyö Kiinan ja Yhdysvaltojen kanssa on kuitenkin lisännyt merkitystään.
Mongolian asevoimat ovat edelleen pienet ja aliaseistettu. Maan panssaroidut ajoneuvot ovat vanhentuneita ja ilmavoimilla ei ole taistelulentokoneita muutamia helikoptereita lukuun ottamatta. Maa on ottanut osaa kansainvälisiin operaatioihin muun muassa lähettämällä 850-sotilasta Etelä-Sudaniin, mutta asevoimilla ei ole resurseja huoltaa joukkojaan itsenäisesti kansainvälisissä tehtävissä. Tilanteen parantamiseksi maan asevoimat ovat harjoitelleet Euroopan maiden, Yhdysvaltojen ja Kiinan kanssa. Koulutuksen ja valmiuden taso onkin kalusto-ongelmista huolimatta melko hyvä.
Nauplios (Poseidonin poika)

Nauplios (muinaiskreikaksi Ναύπλιος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja Amymonen, Danaoksen tyttären, poika. Nauplios tunnettiin merenkävijänä, jonka taidoille ei löytynyt vertaista. Hän perusti Nauplian kaupungin, joka on nimetty hänen mukaansa.
Nauplios sekoittuu ajoittain antiikin kirjoituksissa samannimisen jälkeläisensä kanssa.
Jacqueline Wiles

Jacqueline Wiles (s. 13. heinäkuuta 1992) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa White Pass Ski Club -seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Wiles kilpaili ensimmäisen kerran Beaver Creekin syöksylaskussa marraskuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Cortina d’Ampezzon syöksylaskussa tammikuussa 2014 oltuaan 15:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Lake Louisen supersuurpujottelussa joulukuussa 2016. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2017. Vuotta myöhemmin hän oli kolmas Cortina d'Ampezzon syöksylaskussa.
Wiles sijoittui Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 syöksylaskussa 12:nneksi.
Sisko Heikkilä

Sisko Sinikka Heikkilä (23. joulukuuta 1921 Iitti – 24. tammikuuta 1997 Iitti) oli suomalainen korkeushyppääjä.
Heikkilä sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten korkeushypyssä 16:nneksi. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa.
Seuratasolla Heikkilä edusti Iitin Kisaajia. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1948, 1950 (tulos 145), 1951, 1953 ja 1954 sekä saavutti SM-pronssia vuonna 1956. Hän hyppäsi vuonna 1952 Suomen ennätyksen 152 senttimetriä.
Portugalin merijalkaväki

Organisaatio

Vuodesta 2015 alkaen merijalkaväkeen ovat kuuluneet esikunta, kaksi pataljoonaa, erikoisosasto sekä huolto- ja tukiosat. Lisäksi merijalkaväkeen kuuluu koulutusyksikkö.
Dolly Martin

Dolly Martin, o.s. Read (s. 13. syyskuuta 1944) on brittiläinen malli ja näyttelijä. Hän oli pääosan esittäjänä elokuvassa Beyond the Valley of the Dolls (1970).
Martin ryhtyi näyttelijäksi myöhäisessä teini-iässään. Hänet valittiin toukokuussa 1966 Playboyn Playmate of the Monthiksi. 
Martin oli naimisissa koomikko Dick Martinin kanssa, kunnes tämä kuoli toukokuussa 2008.
Pentakosaani

Pentakosaani eli n-pentakosaani (C₂₅H₅₂) on 25-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää ainetta. Pentakosaanin rakennekaava on CH₃(CH₂)₂₃CH₃, moolimassa 352,691 g/mol, sulamispiste 53,3 °C, kiehumispiste 401,9 °C, leimahduspiste 120 °C (c.c), tiheys 0,812 g/cm³ (vesi = 1,0 g/cm³) ja CAS-numero 629-99-2. Pentakosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee kloroformiin ja bentseeniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Noidannuoli (yliluonnollinen)

Taikaesineenä

Noidannuoliksi on kutsuttu myös todellisia, pieniä, nuolta esittäviä taikaesineitä, joita ainakin saamelaisilla tietäjillä oli poronluisia. Mukana oli usein myös jousta esittävä taikaesine. Näillä vertauskuvallisesti ammuttiin jotakuta tai vaikkapa jonkun maita kohti, jolloin uskottiin kohteelle aiheutuvan huonoa onnea, sairautta tai muuta onnettomuutta. Saamelaiset tietäjät ovat myös ampuneet oikeita nuolia jotakuta ihmistä esittäviin maaleihin vastaavanlaisessa vahingoittamistarkoituksessa.
Leltšytsy

Historiaa

Ensimmäinen maininta Leltšytsyn asutuksesta on 1500-luvulla Liettuan suuriruhtinaskunnan asiakirjoissa. 
Leltšytsylle annettiin kaupunkistatus 1939  Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan aikoina ennen toista maailmansotaa. Sodan saksalaismiehitys joukkotuhoineen ja myöhempi 1986 Tšernobylin ydinvoimalakatastrofi vaikuttavat yhä alueen ihmisiin. Valkovenäläisen hallinnon nykyluokituksessa Leltšytsyn piirin keskustaajama ei kuitenkaan ole kaupunki vaan kaupunkimainen taajama.

Liikenneyhteydet ja osa Pripetin kansallispuistoa

Maantieyhteyksistä keskeisin on itäkoillisesta Mazyristä (79 km) Leltšytsyn taajamaan saapuva ja lounaassa edelleen Ukrainan rajalle jatkuva (54 km) P36 kantatie. 
Koko Leltšytsyn piiri sijaitsee Dneprin sivujoki Pripetin eteläpuolisella valuma-alueella, keskustaajama on Pripetin Ubort-haaran (ven. Уборть) länsirannalla. Alueita Leltšytsyn piirin pohjoisosista kuuluu 1996 perustettuun Pripetin kansallispuistoon.
Niilo Visapää

Niilo Karl Robert Visapää (sukunimi vuoteen 1932 Backberg, 1904–1979) oli suomalainen teologian kandidaatti, kouluneuvos, yliopettaja ja rehtori.
Visapään vanhemmat olivat Adolf Daniel Backberg (1868–1937) ja Alina Ingeborg Malmström (k. 1948). Hänen veljensä oli diplomi-insinööri ja kalterijääkäri Harry Backberg.
Visapää pääsi ylioppilaaksi 1922 ja hän suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1926 sekä valmistui teologian kandidaatiksi 1929.
Visapää toimi Kotkan lyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina 1929–1935, Helsingin eteläisen seurakunnan virallisena apulaisena 1936–1944 ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton sotaorpotoiminnan johtajana 1944–1946. Hän oli Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa uskonnon, sielutieteen ja filosofian vanhempana lehtorina 1947–1969, yliopettajana 1969–1971 sekä rehtorina 1968–1971. Hän oli myös koulun kirjastonhoitajana 1948–1969. Visapää oli lisäksi kouluhallituksessa tilapäisenä tarkastajana 1950 ja 1952 sekä vt. kouluneuvoksena 1943, 1950–1953 ja 1955–1957. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen 1965.
Visapää oli naimisissa vuodesta 1939 kirjailija Sinikka Kallio-Visapään kanssa.
Rauno Malm

Rauno Malm (s. 15. elokuuta 1937) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1956–1959 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Malm edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 27 ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja istui jäähyllä kaksi minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Tapparan joukkueessa vuonna 1959 sekä saavutti yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Kiinnite

Kiinnite on filminkehityksessä käytettävä kemikaali.
Kun filmi on käynyt läpi varsinaisen kehityksen, on siinä kuitenkin yhä jäljellä valonherkkää materiaalia, joka on poistettava että kuva säilyisi valossa. Tarkoitukseen käytetään eri kemikaaleja, joista käytetyin on natriumtiosulfaatti.
Kehityksen ja muiden tarvittavien vaiheiden jälkeen filmi tai vedos upotetaan eri menetelmillä - koneellisesti, kehitystankissa tai käsin - natriumtiosulfaattiliuokseen joka liuottaa valoherkän materiaalin neutraloimalla sen. Kiinnittäminen perustuu siis siihen että kehitteet ovat emäksisiä ja kiinnitteet happamia.
Kiinnityksen jälkeen työ on vielä huuhdottava, koska kiinnitteen jäämät saattavat ajan myötä tahria tai syövyttää kuvan pilalle. Joskus on käytetty erityistä emäksistä kiinnitteenhävittäjäliuosta, mutta sen haittana on mm. paperikuvien tarttuminen kuvankuivaimen kankaaseen. Aine onkin nykyisin jäänyt pois harrastekäytöstä, vain ammattilaisten automaattikoneissa sitä esiintyy.
Nino Niederreiter

Seuraura

Niederreiter on HC Davosin kasvatti. Hän pääsi pelaamaan Davosin National League A:n joukkueessa kolme playoff-ottelua keväällä 2009 ja hän voitti Sveitsin mestaruuden. Niederreiter keräsi otteluissaan yhden syöttöpisteen. Kesällä 2009 WHL-joukkue Portland Winterhawks varasi Niederreiterin CHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana. Hän teki kaudella 2009–2010 WHL:n runkosarjassa tehot 36+24=60 ja oli toiseksi tehokkain eurooppalaispelaaja Brandon Wheat Kingsin Toni Rajalan jälkeen. Winterhawksissa Niederreiter oli joukkueensa paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Niederreiter edusti Team Orria CHL Top Prospects Gamessa. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.
KHL-joukkue Avangard Omsk varasi Niederraiterin kesällä 2010 numerolla 90. NHL:ään hänet varattiin vuoden 2010 varaustilanteen viidentenä pelaajana ja ensimmäisenä eurooppalaisena. Hänet varasi New York Islanders. NHL:n kykyjenetsijäpalvelu rankkasi Niederreiterin Pohjois-Amerikassa pelaavien pelaajien listan sijalle 14. Niederreiteristä tuli historian korkein sveitsiläisvaraus ja ennen häntä ennätyksen haltija oli Michel Riesen, joka varattiin 14:ntenä Edmonton Oilersiin vuonna 1997. NHL:n kykyjenetsijäpalvelu listasi Niederreiterin pohjoisamerikkalaisten kenttäpelaajien viimeisessä rankingissa sijalle 12. 
Niederreiter aloitti kauden 2010–2011 New York Islandersin NHL-miehistössä, jossa hän teki yhdeksässä ottelussa tehot 1+1=2. Lokakuun 2010 lopulla Niederreiter palasi kehittymään WHL:ään. Hän oli 41 osumallaan Winterhawksin paras maalintekijä ja liigan eniten maaleja tehnyt eurooppalaispelaaja. Kevään 2011 pudotuspeleissä Niederreiter sijoittui tehoilla 9+17=26 pistepörssissä kolmanneksi Kootenay Icen Max Reinhartin ja joukkuetoverinsa Sven Bärtschin kanssa.
Kausi 2011–2012 oli Niederreiterin tulokaskausi NHL:ssä ja se toi hänelle 55 runkosarjaottelussa yhden maalin. Hän pelasi kauden aikana myös kuusi ottelua Islandersin farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa, AHL:ssä.
Pernilla Nordlund

Pernilla Nordlund (s. 10. lokakuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Suomessa Nordlund pelasi vaasalaisissa Vasa IFK:ssa ja FC Sportissa. Vuonna 2010 hän siirtyi Uumajaan, jossa pelasi Umeå IK:ssa ja Umeå Södrassa.
Suomen maajoukkueessa Nordlund pelasi 22 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2011 Venäjää vastaan.
Nordlund lopetti uransa vuonna 2013.
Helsingin Siion-seurakunta

Helsingin Siion-seurakunta on helluntaiherätykseen kuuluva seurakunta Töölössä. Sillä on noin 500 jäsentä. 
Siion seurakunta perustuu Jeesukseen uskovista, jotka uskovat Raamattuun sellaisenaan ja pyrkivät toteuttamaan sitä elämässään.
Seurakunnan päämäärä on julistaa Jumalan pelastavaa sanomaa kaikille. 
Seurakunnan talous toimii seurakuntalaisten vapaaehtoisilla lahjoituksilla.

Historiaa

Seurakunta rekisteröityi vuonna 1945, jolloin nimeksi tuli Siion-seurakunta/Siion Lähetys ry. Vuonna 1958 seurakunnan saarnaajaksi tuli Vilho Soininen, joka toimi virassa kuolemaansa, vuoteen 1976 saakka. Työtä jatkoi Soinisen poika Rauno Soininen. Nykyään seurakunnan johtaja on v. 2006 lähtien Mikko Hursti, joka on edesmenneen "köyhien ystävän" Veikko Hurstin poika. 
Vuonna 1960 osa jäsenistä erkaantui Siionista ja perusti Lähetysseurakunnan. Siion oli tuolloin jäsenenä varsinaisen helluntaiherätyksen ulkopuolisessa Suomen Vapaa Helluntaiherätys -nimisessä liikkeessä, jossa oli noin 3000 jäsentä. Vuonna 1984 Helsingin Siion siirtyi varsinaiseen helluntaiherätykseen.

Lähetystyö

Siionilla on ulkolähetystyötä muun muassa Egyptissä, Sudanissa, Keniassa, Malesiassa, Israelissa ja Thaimaassa. 
Sisälähetystyöhön kuuluvat seurakunnassa vakituisten kokousten lisäksi esim. katutyö ja lingalan kielisten kokoukset.

Toimintaa  ja työmuotoja

Helsingin Siion-seurakunnassa on jumalanpalveluksia suomeksi ja ranskaksi, rukousiltoja, nuorten aikuisten iltoja sekä rukouskokouksia.
Seurakunta on tunnettu karismaattisuudestaan.
Seurakunnassa oli nuorisotyöstä vastaava nuorisopastori Juha Österlund vuoden ajan. Nykyään nuorisotiimi vastaa nuorisotyöstä vapaaehtoisin voimin.
Seurakunta toimii suurimmalta osaltaan vapaaehtoistyöntekijöiden kautta.
Seurakunnassa panostetaan voimakkaasti ylistysmusiikkiin, jossa mukana on ammattimuusikkoja mm. kitaristi Jukka Tolonen ja Helsingin oopperassa soittava viulisti Soila Saaristo.

Nuorten aikuisten illat

Seurakunta panostaa uskollisesti nuorisotyöhön ja tukee sitä ylläpitämällä nuorten aikuisten iltoja lähes joka perjantai. Nuorten aikuisten illassa ei ole virallista nuorisopastoria mutta sen sijasta iltoja pyörittää seurakunnan hyväksyttämä "nuorten tiimi" johon kuuluu 8 jäsentä jotka kaikki tekevät iltoja vapaaehtoisesti. 
Nuorten aikuisten illat saivat uuden aloituksen loppuvuodesta 2012 kun seurakuntaan palkattiin nuorisopastori Juha Österlund. Juha toimi vuoden verran vastaavana nuorten iltojen ylläpitäjänä kunnes työsopimuksen loputtua iltojen ylläpitäjiksi valittiin nuorten tiimi. Iltojen keskimääräinen kävijämäärä on ollut vaihtelevasti 20–40 henkilön väliltä. 
Nuorten aikuisten iltojen näky on tuoda ihmiset tuntemaan Jeesusta Kristusta ja opettaa kasvamaan uskovaisena. Illat ovat avoimet kaikenikäisille.