HMS Icarus (D03)

Palvelus

HMS Icarus kolaroi 1. syyskuuta 1939 kreikkalaisen rahtilaivan Miculiksen kanssa, jolloin alus vaurioitui. Se siirrettiin 3. syyskuuta telakalle tilapäiskorjauksia varten, mistä se siirtyi Maltalle. Alus saapui 11. syyskuuta Maltalle, missä se siirrettiin telakalle korjattavaksi.
HMS Icarus siirtyi telakalta palattuaan 7. lokakuuta kotimaahan. Alus siirrettiin 11. lokakuuta sukellusveneidentorjuntaan lounaisen reitin alaisuuteen, jossa se upotti 14. lokakuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-45:n yhdessä HMS Inglefieldin, HMS Ivanhoen ja HMS Intrepidin kanssa.
HMS Icarus siirrettiin 9. marraskuuta Scapa Flowhun 3. Hävittäjälaivueeseen. Alus upotti 29. marraskuuta U-35:n yhdessä HMS Kingstonin ja HMS Kashmirin kanssa. Alus siirrettiin Imminghamiin 20. Hävittäjälaivueeseen, johon se liittyi 12. joulukuuta Humberissa. Se pelasti 16. joulukuuta Pohjanmerellä norjalaisen kauppalaivan Glitrefjellin eloonjääneet.

1940

HMS Icarus muutettiin 24. tammikuuta 1940 alkaen Portsmouthissa miinanlaskijaksi. Alus siirrettiin 26. helmikuuta miinanlaskukoulutukseen, minkä jälkeen se palasi laivueeseen.
HMS Icarus osallistui 3. maaliskuuta Helgolandin ensimmäiseen miinanlaskuoperaatioonsa yhdessä HMS Ivanhoen, HMS Eskin ja HMS Impulsiven kanssa operaatiossa IE1. Alus suojasi 11. maaliskuuta apumiinalaiva HMS Teviot Bankiä rakennettaessa itäistä sulkua Moray Firthiin operaatiossa PA3. Alus suojasi 21. maaliskuuta laivueen mukana apumiinalaivoja HMS Teviot Bankiä ja HMS Princess Victoriaa jatkettaessa itäisen sulun rakentamista operaatiossa PA4. Miinoitustyön päätyttyä alus erkani saattuetehtäviin, joista se siirtyi 27. maaliskuuta Imminghamiin noutamaan miinoja.
HMS Icarus liittyi 3. huhtikuuta Scapa Flowssa laivueesta muodostettuun Force WV:hen, jonka tehtävänä oli laskea miinakenttä Norjan rannikolle osana operaatio Wilfrediä. Alus laski 8. huhtikuuta miinoitteen Vestfjordiin yhdessä HMS Eskin, HMS Impulsiven ja HMS Ivanhoen kanssa, minkä jälkeen osasto liittyi taisteluristeilijä HMS Renowniin sekä Kotilaivaston alusten muodostamaan osastoon Narvikissa.
HMS Icarus oli 9. huhtikuuta Narvikin edustalla sukellusveneentorjunnassa, jolloin se upotti rautamalmia kuljettaneen Europan. Alus pysäytti 11. huhtikuuta saksalaisen emälaivan Alsterin, jonka miehistö upotti aluksen. Alus raivasi 13. huhtikuuta miinoja suojaten HMS Warspiteä Narvikin toisessa taistelussa.
HMS Icarus partioi 14. huhtikuuta Norjan rannikolla suojaten liittoutuneiden maihinnousua. Alus oli 23. huhtikuuta Åndalsnesin maihinnousussa, kunnes se seuraavana päivänä siirrettiin miinoitustehtäviin. Alukselle kuormattiin miinat 25. huhtikuuta Imminghamissa, josta se siirtyi takaisin Norjan rannikolle. Se laski 28. huhtikuuta miinoitteen yhdessä HMS Impulsiven ja HMS Ivanhoen kanssa operaatiossa ZMA.
HMS Icaruksen viirinumero vaihtui toukokuussa I03:ksi. Alus siirrettiin 7. toukokuuta Imminghamissa kattiloiden puhdistuksessa, mistä se palasi 21. toukokuuta laivueeseensa. Alus täydensi 27. toukokuuta mennessä laivueen mukana useaan otteeseen itäistäsulkua.
HMS Icarus siirrettiin 28. toukokuuta evakuoimaan siirtoarmeijan joukkoja Dunkerquesta. Alus teki seuraavana päivänä kaksi matkaa, joiden aikana se evakuoi Doveriin 1142 sotilasta. Se teki 31. toukokuuta kahden matkan aikana 1463 sotilasta. Alus joutui ilmahyökkäyksien maaliksi selviytyen vähäisin vaurioin.
HMS Icarus kuljetti 1. kesäkuuta 1114 sotilasta Dunkerquesta Doveriin. Alus teki seuraavana päivänä viimeisen matkansa kuljettaen 667 sotilasta, minkä jälkeen se siirrettiin telakalle lisääntyneiden vikojen vuoksi.
HMS Icarus otettiin 3. kesäkuuta Portsmouthin telakalle, josta se palasi 19. kesäkuuta palvelukseen. Alus täydensi kesäkuun puolesta välistä elokuun loppuun laivueen mukana useaan otteeseen itäistäsulkua sekä Hollannin rannikon miinoitteita.
HMS Icarus siirrettiin 3. syyskuuta HMS Intrepidin ja HMS Impulsiven kanssa Doverin alaisuuteen laskemaan miinoitteita maihinnousuntorjunnan tueksi Doverin salmeen, kunnes alus määrättiin 6. syyskuuta maihinnousupartioon.
HMS Icarus palasi 11. lokakuuta laivueeseen miinoitustehtäviin. Se oli vuoden lopun laskemassa laivueen mukana miinoitteita muun muassa Cherbourgin ja Le Havren väliselle rannikkoreitille.

1941

HMS Icarus siirrettiin 11. tammikuuta 1941 Humberissa telakalle. Alus palasi 7. helmikuuta laivueeseensa. Se siirrettiin 15. helmikuuta laivueen mukana Plymouthiin Ranskan rannikon miinoitustehtäviin, joita se teki osana laivuetta huhtikuun lopulla saakka.
HMS Icarus päätettiin palauttaa 22. huhtikuuta hävittäjäksi, minkä vuoksi se siirrettiin seuraavana päivänä telakalle Imminghamissa. Alukselle palautettiin muun muassa torpedoputket. Se palasi palvelukseen 14. toukokuuta liitettynä Kotilaivastoon.
HMS Icarus aloitti 15. toukokuuta Scapa Flowssa koulutuksen sukellusveneidentorjuntaan 3. Hävittäjälaivueen mukana. Alus suojasi 23. toukokuuta HMS Hoodia etsittäessä Saksan laivaston taistelulaiva Bismarckia. Se erkani osastosta seuraavana päivänä etsintöjen vuoksi eikä siten ollut mukana taistelussa Tanskan salmessa, vaikka pelastikin kolme HMS Hoodilta eloonjäänyttä.
HMS Icarus määrättiin 29. toukokuuta lentotukialus HMS Victoriousin saattajaksi etsittäessä Bismarckia. Alus palveli Kotilaivastossa, kunnes se siirrettiin 2. heinäkuuta telakalle korjauttamaan vahingoittuneen propellinsa.
HMS Icarus palasi 11. heinäkuuta Kotilaivastoon. Alus suojasi 28. heinäkuuta laivaston tankkeria hyökättäessä Kirkkoniemeen. Se suojasi 18. elokuuta risteilijöitä HMS Auroraa ja HMS Nigeriaa kuljetettaessa kommandojoukkoja Huippuvuorille operaatio Gauntletissa.
HMS Icarus palasi operaation päätyttyä Kotilaivaston 3. Hävittäjälaivueeseen, kunnes se siirrettiin 11. syyskuuta telakalle Hulliin. Alus palasi 14. lokakuuta Kotilaivastoon, jolloin se määrättiin suojaamaan Jäämeren saattueita.
HMS Icarus suojasi 18. lokakuuta saattuetta PQ2 yhdessä hävittäjä HMS Eclipsen sekä miinanraivaajien HMS Bramblen, HMS Seagullin ja HMS Speedyn kanssa. Alus erkani 30. lokakuuta saattueesta. Se suojasi 3. marraskuuta palaavaa saattuetta QP2, josta se erkani 17. marraskuuta palaten laivueeseensa.
HMS Icarus suojasi 20. marraskuuta taistelulaiva HMS Nelsonia Gibraltarilta Rosythiin. Aluksen palvelus jatkui laivueessa vuoden loppuun.

1942

HMS Icarus suojasi 1. tammikuuta 1942 saattuetta PQ7, josta se erkani 11. tammikuuta. Alus suojasi 13. tammikuuta palaavaa saattuetta QP5 yhdessä HMS Tartarin kanssa. Alus erkani 16. tammikuuta saattueesta.
HMS Icarus suojasi Kotilaivaston yksiköitä etsinnöissä Norjan rannikolla. Alus oli maaliskuussa laivaston mukana suojaamassa saattuetta PQ12, PQ13 sekä palaavaa saattuetta QP9.
HMS Icarus siirrettiin 12. huhtikuuta Rosythissä telakalle. Alus palasi toukokuussa Kotilaivastoon, jonka mukana se suojasi saattuetta PQ16 sekä palaavaa saattuetta PQ12. Alus suojasi paluumatkalla vaurioitunutta risteilijää HMS Trinidadia, jonka upottua 19. toukokuuta se palasi Scapa Flowhun.
HMS Icarus siirrettiin kesäkuussa Kotilaivaston hävittäjälaivueita uudelleen järjestettäessä 6. Hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi 5. kesäkuuta Clydestä saattuetta WS19, joka joutui 14. kesäkuuta ilmahyökkäyksen kohteeksi (operaatio Harpoon). Operaation päätyttyä 17. kesäkuuta se suojasi HMS Arguksen Gibraltarilta kotimaahan.
HMS Icarus palasi Scapa Flowhun saavuttuaan Kotilaivastoon, kunnes se määrättiin operaatio Pedestaliin. Alus suojasi 5. elokuuta Gibraltarin länsipuolella pidetyissä harjoituksissa (engl. Exercise Berserk) yhdessä HMS Foresightin, HMS Furyn, HMS Intrepidin, HMS Laforeyn, HMS Lookoutin, HMS Vansittartin, HMS Westcottin ja HMS Wrestlerin kanssa lentotukialuksia HMS Argusta, HMS Eagleä, HMS Indomitablea ja HMS Victoriousia sekä risteilijöitä HMS Charybdistä, HMS Phoebea ja HMS Siriusta.
HMS Icarus suojasi 8. elokuuta saattuetta WS21. Alus tankattiin 10. elokuuta Gibraltarilla, jossa se liittyi seuraavana päivänä operaatio Pedestaliin. Alus pelasti vielä samana päivänä 22 eloonjäänyttä sukellusveneen upottamalta lentotukialus HMS Eagleltä. Saattue joutui seuraavana päivänä ilmahyökkäyksen kohteeksi, minkä jälkeen saattue hajaantui.
HMS Icarus jatkoi saattueen mukana osana Force X:ää, kun pääosa saattajista kääntyi takaisin ennen Sisilian kapeikkoa. Alus aloitti 14. elokuuta paluumatkana Gibraltarille, jonne se saapui seuraavana päivänä muiden saattoalusten mukana.
HMS Icarus jatkoi matkaansa kotimaahan, jossa se liittyi Kotilaivastoon. Alus siirrettiin 11. syyskuuta Humberissa telakalle, mistä se palasi 16. lokakuuta. Alus liittyi marraskuussa laivueeseensa.
HMS Icarus suojasi 20. marraskuuta saattuetta QP15 yhdessä HMS Faulknorin, HMS Intrepidin ja HMS Impulsiven kanssa. Alus erkani 26. marraskuuta saattueesta palaten laivueeseensa. Alus oli 23. joulukuuta saattueen JW51B Kotilaivaston muodostamassa kaukosuojausosastossa.

1943

HMS Icarus palasi tammikuussa 1943 Scapa Flowhun. Alus suojasi 29. tammikuuta palaavaa saattuetta RA52, josta se erkani 2. helmikuuta palaten Scapa Flowhun. Se suojasi 24. helmikuuta saattuetta JW53 Kotilaivaston mukana. Alus pysyi laivaston mukana saattueen suojaamistarpeen päätyttyä.
HMS Icarus suojasi 2. maaliskuuta palaavaa saattuetta RA53 Kotilaivaston mukana. Saattueen saavuttua määränpäähänsä alus palasi 9. maaliskuuta laivaston mukana Scapa Flowhun. Alus siirrettiin Läntisen reitin alaisuuteen 4. Tukiryhmään Atlantin saattueiden suojaksi.
HMS Icarus suojasi 27. maaliskuuta saattuetta HX230 yhdessä HMS Offan, HMS Onslaughtin, HMS Obedientin, HMS Orwellin ja HMS Oribin kanssa avustamaan taistelussa Seewolfin ja Seeteufelin sukellusveneitä vastaan. Alus erkani 3. huhtikuuta Islannissa saattuesta siirtyen suojaamaan saattuetta HX231 yhdessä HMS Inglefieldin, HMS Furyn ja HMS Eclipsen kanssa.
HMS Icarus liittyi 6. huhtikuuta mainittujen hävittäjien kanssa saattueeseen aloittaen taistelun Löwekerz ryhmää vastaan. Alus määrättiin 10. huhtikuuta suojaamaan saattueita HX232 ja ONS2, jotka olivat joutuneet Adler ryhmän hyökkäyksen kohteeksi. Alus siirrettiin 18. huhtikuuta Humberiin telakalle huoltoon ja muutettavaksi sukellusveneidentorjuntakykyiseksi saattuehävittäjäksi.
HMS Icarus siirrettiin kesäkuussa Londonderryyn Kanadan laivaston 2. Saattajaryhmään, johon alus liittyi 30. kesäkuuta. Alus suojasi ryhmän mukana laivueita. Se taisteli 20. syyskuuta Leuthen ryhmän sukellusveneitä vastaan suojatessaan saattuetta ON202 yhdessä hävittäjä HMCS Gatineaun, fregatti HMS Laganin sekä korvettien kanssa. Saattueet ON202 ja ONS18 yhdistettiin suojan parantamiseksi. Alus vältti seuraavana päivänä sukellusvene U-229:n laukaiseman akustisen T-5 torpedon, mutta väistäessään se törmäsi Kanadan laivaston korvetin HMCS Drumhellerin kanssa.
HMS Icarus siirrettiin Cardiffiin telakalle korjattavaksi, mistä se palasi lokakuun alussa palvelukseen. Alus suojasi 6. lokakuuta saattuetta SC143 yhdessä fregatti HMS Duckworthin, viiden korvetin ja saattuelentotukialus HMS Rapanan kanssa. Alus palasi marraskuussa ryhmäänsä tehtävän päätyttyä.

1944

HMS Icarus jatkoi vuoden 1944 ensimmäiset kuukaudet saattuepalvelustaan Kanadan laivaston 2. Saattajaryhmässä. Aluksen ollessa suojaamassa 5. maaliskuuta 1944 saattuetta HX280 se havaitsi sukellusveneen U-744. Alus saalisti 30 tuntia yhdessä korvetti HMS Keniworth Castlen ja ryhmän alusten kanssa sukellusvenettä. Sukellusvene pakotettiin seuraavana päivänä pintaan ja upotettiin.
HMS Icarus siirrettiin toukokuussa 14. Saattajaryhmään, johon se liittyi Plymouthissa tukemaan Normandian maihinnousua. Ryhmän muut alukset olivat HMS Havelock, HMS Hotspur, HMS Fame ja HMS Inconstant. Alus suojasi kesäkuun ryhmän mukana joukkojenkuljetussaattueita, partio merialueella sekä sukellusveneentorjuntaa estäen Saksan merivoimia häiritsemästä maihinnousua.
HMS Icarus palasi heinäkuussa ryhmän mukana takaisin saattuepalvelukseen. Alus siirrettiin 28. heinäkuuta Wallsendissä telakalle, jossa alukselle asennettiin sukellusveneidentorjuntaheitin. Se aloitti 16. lokakuuta telakalta palattuaan koulutuksen Tobermoryssä uusilla järjestelmillä ennen liittymistään 14. Saattajaryhmään. Alus määrättiin marraskuussa rannikkosaattueiden suojaksi torjumaan snorkkeleilla varustettujen sukellusveneiden toimintaa.

1945

HMS Icarus upotti 21. tammikuuta 1945 Falmouthin edustalla sukellusvene U1199 yhdessä HMS Mignonetten kanssa suojatessaan saattuetta. Alus siirrettiin kesäkuussa 3. Sukellusvenelaivueeseen sluuppi HMS Bridgewaterin tilalle. Alus palveli Clydessä sukellusvenemiehistöjen koulutustehtävissä, kunnes se marraskuussa siirrettiin osallistumaan operaatio Deadlightiin eli antautuneiden Saksan laivaston sukellusveneiden tuhoamiseen.

1946

HMS Icarus saattoi tammikuussa 1946 sukellusvene U-3515:n Libausta luovutettavaksi Neuvostoliittoon. Alus palasi sukellusvenemiehistöjen koulutukseen Clydeen vapauduttuaan saattotehtävästä.
HMS Icarus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1946, jolloin se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin BISCOlle, joka siirsi romuttamisen South of Scotland Shipbreakersille. Alus saapui hinattuna Trooniin romutettavaksi 29. lokakuuta.