google/wiki40b huggingface dataset:
Rattikelkka

Rattikelkka on kulkuväline, jolla lasketaan mäkiä alas. Aikaisemmin rattikelkat valmistettiin teräksestä ja puusta. Ratti taivutti teräsjalaksia jolloin saatiin kelkka kääntymään. Vauhdin hiljentämistä varten oli käsijarru. Nykyisin rattikelkat valmistetaan teräsputkista ja muovista. Rattikelkassa on jalaksina sukset sekä lisäksi ohjaussuksi, joka on yhteydessä rattiin. Tämän avulla kelkkaa on helppo ohjata. Rattikelkat on varustettu jalkajarruilla sekä kääntöjousella, joka kääntää ja pysäyttää kelkan, jos ohjaaja putoaa kyydistä. Mäkien lasku rattikelkalla on suosittua erityisesti lasten keskuudessa.
HMS Arrogant (1848)

Valmistus

Alus tilattiin Portsmouthin telakalta ja sen köli laskettiin syyskuussa 1845. Alus laskettiin vesille 5. huhtikuuta 1848 ja se otettiin palvelukseen 8. tammikuuta 1849. 
Aluksen valmistuskustannukset olivat 83 183 puntaa. Aluksen pituus oli 200 jalkaa ja uppouma tyhjänä 1 872 tonnia ja varustettuna 2 690 tonnia. Aluksessa oli moottoritehoa 360 hevosvoimaa, siinä oli 46 tykkiä ja sen miehistön vahvuus oli 450.

Palvelus

Alus kuului brittiläis-ranskalaiseen Itämeren laivastoon Oolannin sodassa. Se oli pääalus laivastoyksikössä, joka räjäytyksin ja polttamalla hävitti Ruotsinsalmen merilinnoituksen 27. heinäkuuta 1855.
Alus muutettiin 47-tykkiseksi vuonna 1856 ja edelleen 1857-1858 Portsmouthissa  rannikkovartioalukseksi 21 763 punnalla, minkä jälkeen se palveli maaliskuusta 1858 syyskuuhun 1859 rannikkovartioaluksena Newhavenissa.
Alus palasi meripalvelukseen vuonna 1859. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1867 Castle & Beechille Charltoniin.
I/JR 48 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 48:n I Pataljoona (I/JR 48) on jatkosotaan kesäkuussa 1941 perustettu pataljoona. Pataljoona oli osa 18. divisioonaan kuulunutta JR 48:tä

Perustaminen ja varustaminen

Pataljoona perustettiin Pohjois-Hämeen Sotilaslääniin kuluneessa Jyväskylän Suojeluskuntapiirissä Lievestuoreen Seurantalolla.
Pataljoonan miehet olivat pääosin kotoisin Laukaan, Toivakan ja Leivonmäen kunnista.
Pataljoona miesvahvuus oli perustamisen jälkeen 31 upseeria, 156 aliupseeria ja 838 miestä, yhteensä 1025.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.

Pataljoonan sotatie

Pataljoonan sotatie on kuvattu pääosin JR 48 koskevassa osassa
Mohamed Ali Moncer

Seurajoukkueura

Moncer aloitti pääsarjauransa kaudella 2010–2011 CS Sfaxienin riveissä. Hän oli saavuttaa jo tulokaskaudellaan CAF Confederation Cupin mestaruuden Sfaxienin riveissä, mutta joukkue hävisi loppuottelussa FUS Rabatille 3–2. Kaudella 2012–2013 Moncer oli voittamassa Tunisian mestaruutta.

Maajoukkueura

Moncer pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 11. tammikuuta 2015 Algeriaa vastaan.

Afrikan-mestaruuskisat 2015

Moncer pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2015 Afrikan kisoissa. Hän teki kisojen avausottelussa 1–0 maalin Kap Verdea vastaan.
Juho Koivistoinen

Johannes (Juho) Koivistoinen (29. elokuuta 1872 Pietari – 27. tammikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen lehtori ja kirjailija.
Koivistoisen vanhemmat olivat talollinen, liikemies Aleksander Koivistoinen ja Elisabet Hölkker. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1892 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895 ja maisteriksi 1897.
Koivistoinen toimi Suomen kenraalikuvernöörin kanslian ja senaatin virkamiehenä ja kielenkääntäjänä 1896–1915. Hän oli Koulutoimen ylihallituksen venäjän kielen tarkastaja 1915–1918 ja oli tässä virassa lakkautuspalkalla vuoteen 1933 saakka. Koivistoinen oli myös Kauppakorkeakoulun venäjän kielen lehtorina 1911–1943. Hän sai hovineuvoksen arvon 1915.
Juho Koivistoinen oli naimisissa 1902–1951 Aino Maria Kilpeläisen (k. 1951) kanssa.
Phi Beta Kappa

Phi Beta Kappa Society on yhdysvaltalainen akateeminen veljeskuntajärjestö, jolla on 283 osastoa ja yli puoli miljoonaa jäsentä. Järjestö kertoo ylistävänsä ja kannattavansa erinomaisuutta vapaissa taidoissa ja tieteissä. 
Phi Beta Kappa perustettiin 5. joulukuuta 1776 College of William & Maryssa, Virginiassa. Se oli ensimmäinen kreikankielisillä kirjaimilla nimetty oppilaskunta ja vanhin vapaiden taitojen ja tieteiden järjestö sekä yksi vanhimmista ylioppilaskunnista Yhdysvalloissa.
Phi Beta Kappa (ΦΒΚ) on lyhenne sanoista Φιλοσοφία Βίου Κυβερνήτης (philosophia biou kybernētēs), ”rakkaus oppimiseen on elämän opettaja” (engl. Love of learning is the guide of life).

Tunnus

Phi Beta Kappan tunnus on kultainen avain, johon on kaiverrettuna kolme tähteä, kirjaimet ΦΒΚ ja osoittava sormi.
Ylä-Kännää

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 12 700 kuutiometriä eli 0,0000 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 2,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Vasarajoen valuma-alueeseen (14.294) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,6 metriä mpy.
Kaupin urheilupuisto

Kaupin urheilupuisto sijaitsee Tampereen Kaupissa, noin kolmen kilometrin päässä keskustasta itään. Kaupin urheilupuistossa on hyvät mahdollisuudet erilaisten urheiluharrastusten harjoittamiseen.

Jalkapallo

Kauppiin asennettiin vuonna 2006 kaksi tekonurmimattoa. Lisäksi käyttäjiä palvelevat kaksi hiekka- ja kolme luonnonnurmikenttää.

Pesäpallo

Manse PP:n miehet ja naiset pelaavat kotiottelunsa Kaupin pesäpallostadionilla. Kaupissa on yhteensä kaksi pesäpallokenttää.

Muu urheilu

Kauppi tunnetaan erittäin laajoista ja monipuolisista lenkki- ja hiihtoteistään. Kaupin maasto on myös suunnistajien suosiossa. Kaupissa on myös viisi tenniskenttää, yksityinen keilahalli, vinttikoirarata ja jousiammuntarata.
Peter Hirt

Peter Hirt (30. maaliskuuta 1910 Küsnacht, Zürich, Sveitsi – 28. kesäkuuta 1992 Zürich, Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui viiteen F1-osakilpailuun kausina 1951–1953. Pisteitä Hirt ei saavuttanut. Hän oli parhaimmillaan seitsemäs Sveitsin GP:ssä 1952. Aika-ajoissa Hirt oli 16. Hirt oli Ecurie Espadonin jäsen.
Korpikastikka

Elinympäristö ja levinneisyys

Korpikastikka kasvaa monenlaisilla kosteilla paikoilla. Kasvustot ovat usein tiheitä.
Korpikastikka on yleinen koko Suomessa.
Mestari Eckhart

Mestari Eckhart (myös Eckart, Eckard ja Eccard, oik. Eckhart von Hochheim) (1260–1327 tai 1328) oli saksalainen teologi, filosofi ja kristillinen mystikko. Hän syntyi Erfurtissa Thüringenissä. Sana ”mestari” johtuu maisterin arvosta, jonka hän sai Pariisin yliopistosta.
Eckhart on vaikutusvaltaisimpia kristittyjä uusplatonikkoja, ja vaikka hän olikin dominikaanina periaatteessa uskollinen tomisti, hän kirjoitti paljon metafysiikasta ja hengellisestä psykologiasta mystiseen sävyyn. Monet saksalaiset filosofit, kuten G. W. F. Hegel ja Martin Heidegger, ovat saaneet vaikutteita hänen teoksistaan.
Helmipitta

Levinneisyys

Helmipittaa tavataan Bruneissa, Indonesiassa, ja Malesiassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 315 000 km². Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Savièse

Maantiede

Savièsen kunta sijaitsee Rhônen laakson pohjoisrinteellä, Bernin Alppien etelärinteellä. Kunnan pohjoisosa on vuoristoa, joka rajoittuu pohjoisessa Vaud’n kantonin Ormont-Dessusiin ja Bernin kantonin Gsteigiin ja Laueneniin. Kunnan korkein vuori on Wildhorn (3 248 m mpy.) Luoteisin osa kunnasta on Les Diablerets -vuoristoa ja -matkailualuetta. Tsanfleuronin jäätikkö on alueen suurin jäätikkö. Col du Sanetschin sola on historiallinen kulkureitti Rhônen laaksosta Bernin kantoniin.
Signe Hammarsten-Jansson

Lapsuus ja nuoruus Ruotsissa

Signe oli Hammarstenin pappisperheen kuudesta lapsesta toiseksi vanhin. Hän kävi kahdeksan luokkaa oppikoulua ja opiskeli sitten Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa 1901–1905. Hän toimi viisi vuotta tukholmalaisen tyttökoulun piirustuksenopettajana ja oli mukana perustamassa Ruotsiin tyttöjen partioliikettä.

Avioliitto ja perhe

Signe Hammarsten avioitui 1913 kuvanveistäjä Viktor Janssonin kanssa, jonka oli tavannut toisella Pariisin-matkallaan. Hän muutti Suomeen 1915. Itsekin kuvanveistäjän urasta haaveillut Signe alkoi auttaa Viktoria kipsivalutöissä ja pikkuhiljaa myös signeerata, tarvittaessa myös parannella miehensä töitä. Janssonit saivat kolme lasta: Toven, Larsin ja Per Olovin. Myös lapsista tuli taiteilijoita, Tovesta rakastettujen Muumi-kirjojen ja -sarjakuvien luoja.

Ura postimerkkitaiteilijana

42-vuotiaana Signe Hammarsten-Jansson halusi kohentaa taiteilijaperheen taloutta ja sai paikan piirtäjänä Suomen Pankin setelipainossa. Hän suunnitteli aluksi seteleitä ja obligaatioita. Ensimmäinen hänen piirtämänsä erikoismerkki oli Turun kaupungin 700-vuotisjuhlapostimerkki vuodelta 1929. Se aloitti uuden vaiheen postimerkkien julkaisupolitiikassa, kun vaakuna-aiheen rinnalla ruvettiin julkaisemaan kuva-aiheisia avustus- ja muistopostimerkkejä. Signe Hammarsten-Jansson piirsi vuosien 1929–1962 välillä 173 postimerkkiä, joiden yhteinen painosmäärä nousi kuuteen miljardiin. Viimeiset merkit julkaistiin hänen ollessaan 80-vuotias.

Pilapiirtäjä ja kirjankansien tekijä

Ennen pankkiuraansa Hammarsten-Jansson sai mainetta myös pilapiirtäjänä, jonka Ham-nimimerkillä signeerattuja töitä julkaistiin Hufvudstadsbladetissa ja Svenska Pressenissä sekä ruotsinkielisissä pilalehdissä Kerberos, Garm, Lucifer ja Fyren. Vuonna 1933 hän osallistui suomalaisten humoristien näyttelyyn Tukholmassa.
Elämänsä varrella Signe Hammarsten-Jansson suunnitteli myös 250–300 kirjankantta pääasiassa ruotsinkielisiin teoksiin.
Gundi

Anatomia

Lyhythäntäinen gundi muistuttaa marsua, sen ruumis on rakenteeltaan vankka ja noin 16–20 senttimetriä pitkä. Gundi painaa 175–195 grammaa.
Gundin hampaat kasvavat jatkuvasti. Laji on niin taitava kiipeämään, että se pääsee jopa pystysuoraa kallioseinämää ylöspäin.

Levinneisyys ja elinympäristö

Gundia esiintyy Afrikassa ja sen levinneisyysalue ulottuu Libyasta ja Tunisiasta Algeriaan ja Marokkoon. Laji viihtyy kivisillä autiomailla.
NURBS

Historia

Ranskalaiset autoinsinöörit kehittivät NURBS-mallinnuksen 1950-luvulla. Sen tarkoitus oli esittää matemaattisesti tarkkoja, muodoltaan epäsäännöllisiä pintoja autojen korien ja laivojen runkojen suunnittelu- ja kehittelyprosessissa. Näitä pintoja pystyttiin käyttämään aina tarpeen vaatiessa ja muokkaamaan helposti. Ennen tätä suunnittelijat ja insinöörit joutuivat käyttämään kaikkiin käyräesityksiin fysikaalista mallia, mikä teki muuntamisesta vaikeaa, ilman että malli luotiin ensin uudelleen.
NURBS-mallinnuksen kehittivät alun perin toisistaan tietämättä Renaultin insinööri Pierre Bezier ja Paul de Casteljau, joka toimi Citroenin leivissä matemaatikko-fyysikkona. De Casteljau kehitti mallin ensin iteroimalla affiinisia polygoniverkkoyhdistelmiä luodakseen sileitä pintoja. Hän ei julkaissut työtään yleisesti, vaan antoi sen Citroenin yksityiseen käyttöön. Bezier, joka työskenteli sylinterin hiukkasten parissa saavuttaakseen saman päämäärän, kuitenkin julkaisi työnsä. Tämän vuoksi käyrät tunnetaan nykyään Bezier -käyrinä tietokonegrafiikan alalla. De Castejaun työpanos tunnustetaan Casteljaun algoritmin muodossa, jota yleisesti käytetään Bezier -käyriä arvioidessa.
1960-luvulla havaittiin, että epäyhdenmukaiset, rationaaliset B-käyrät ovat jatkeita Bezier-käyristä, joita pidetään yhdenmukaisina, rationaalisina B-käyrinä.
NURBS-käyriä käytettiin alun perin ainoastaan autoyhtiöiden CAD-tiedostomuodoissa.
Silicon Graphics -yhtiön järjestelmät käyttivät ensimmäisinä saatavilla olevien NURBS-käyrien ja pinnoitteiden ajantasaista, interaktiivista renderointimenetelmää vuonna 1989. Nykyään NURBS-käyrät ja pinnat sisällytetään lukemattomiin ammatillisiin grafiikkamenetelmiin, kuten Cobalt-, Maya- ja Blender -menetelmiin sekä tietokoneavusteiseen suunnitteluun (CAD, Computer-aided design), valmistukseen (CAM, Computer-aided manufacturing) ja tekniikkaan (CAE, Computer-aided engineering).
Kari Sihvonen

Ura

Jääkiekkoilun Sihvonen aloitti Haukiputaalla Pohjois-Pohjanmaalla. Haukiputaan Ahmoissa hän pääsi kokeilemaan miesten pelejä jo 15-vuotiaana. Haukiputaalta Sihvonen suuntasi 17-vuotiaana Porin Ässiin, josta matka jatkui edelleen Espoo Bluesiin. Bluesissa Sihvonen pääsi pelaamaan ensimmäiset miesten SM-liiga-ottelunsa kaudella 2002–2003. Bluesista Sihvonen siirtyi Lahden Pelicansiin ja aloitti ottelut A-junioreissa, mutta kaudeksi 2004–2005 hän hankki paikan edustusjoukkueesta. Sihvonen pelasi lainasopimuksella Mestis-seura Heinolan Kiekossa kausina 2007–2008 ja 2009–2010. 
Kaudella 2011–2012 Sihvonen siirtyi Hämeenlinnaan HPK:n paitaan. Sihvosella oli sopimus HPK:n kanssa kevääseen saakka. HPK:sta Sihvonen siirtyi kesällä 2012 kazakstinalaiseen Beibarys Atıraw -joukkueeseen.
Kazakstanin jälkeen Sihvonen siirtyi kauden 2014–2015 lopussa Peliittojen kolmen pelin sopimuksen kautta Ruotsiin kausiksi 2015–2016, 2016–2017 ja 2017–2018. Kauden 2017-2018 lopuksi Sihvonen siirtyi vahvistamaan Raahen Teräs-Kiekkoa.
Musicarello

Musicarello (Il musicarello) on  italialainen musiikkielokuvan alalaji. Sen tyypillisiä lajipiirteitä ovat hiljattain kuuluisuuteen nousseen kevyen musiikin laulajan uran edistäminen ja hänen viimeisimmän albuminsa mainostaminen sekä toistuvat viittaukset muotiin ja nuoruuteen.
Musicarello-elokuvan keskeisenä musiikillisena teemana on levyltä nostettu hittikappale. Toisinaan elokuvan nimi on sama kuin hittikappaleen, kuten Lisa dagli occhi blu. Musicarelloihin kuuluu yleensä hempeä rakkaustarina ja rantaelämä sekä hauskanpito. Lajityyppi vastaa lähinnä saksalaista schlager-elokuvaa ja suomalaista iskelmäelokuvaa.
Elokuvakriitikko Stefano Della Casan mukaan musicarello-nimi on muunnelma suositun Carosello-televisio-ohjelman nimestä. RAI esitti Caroselloa vuosina 1957–1977.
Ensimmäiset musicarello-elokuvat tehtiin 1950-luvulla ja lajityyppi eli kukoistuskautensa 1960-luvulla, jonka jälkeen se alkoi hiipua.
Víctor Claver

Ura

Claver aloitti pelaamisen Pamesa Valencian juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2006-2007. Hän on edustanut Espanjan juniorimaajoukkueita ja on voittanut muun muassa alle 18-vuotiaiden ja alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa pronssia. Claver kärsi kaudella 2008–2009 loukkaantumisesta, joka saattoi vaikuttaa hänen vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuteensa.
Vuonna 2009 Portland Trail Blazers varasi hänet 22. vuorolla. Hän siirtyi seuraan kesällä 2012.
Syyskuussa 2015 Claver siirtyi BK Lokomotiv Kubaniin.
Heinäkuussa 2016 Claver siirtyi kolmivuotisella sopimuksella FC Barcelonaan.
Peter Greenaway

Peter Greenaway (s. 5. huhtikuuta 1942 Newport, Gwent, Wales) on brittiläinen elokuvaohjaaja.
Greenaway syntyi Walesissa, mutta varttui Englannissa. Greenawayn perhe jätti Walesin Peterin ollessa kolmevuotias, ja he muuttivat Essexiin. Jo nuorena Peter Greenaway päätti ryhtyä taidemaalariksi. Samaan aikaan hän katsoi ahkerasti elokuvia, erityisesti Ingmar Bergmanin tuotantoa ja ranskalaisen elokuvan uuden aallon elokuvia.
Vuonna 1962 Greenaway aloitti opiskelun Walthamstowin taidekorkeakoulussa, mutta yhden lyhytelokuvan ohjattuaan hän lopetti opinnot vuonna 1965 ja sai työpaikan elokuvaleikkaajana. Leikkaajana työskennellessään Greenaway jatkoi kokeellisten lyhytelokuvien ohjaamista. 1970-luvulla Greenawayn henkilökohtaiset elokuvaprojektit kasvoivat kunnianhimoisemmaksi, ja hän sai aikaan sellaiset vielä nykyäänkin arvostetut lyhytelokuvat kuten Vertical Features Remake ja A Walk Through H. Greenaway myös opettaa elokuvataidetta Sveitsissä. 
Vuonna 1980 Greenaway teki ensimmäisen pitkän elokuvansa The Falls. Elokuva ei tosin noudattanut mitään traditioita — mikä on tyypillistä Greenawayn tuotannolle — vaan se oli 92-osainen valedokumentti. 1980-luvulla Greenaway jatkoi ohjaamalla monia tunnetuimpia pitkiä elokuviaan, kuten The Draughtman's Contract (1982), A Zed & Two Noughts (1985), The Belly of an Architect (1987) ja Drowning by Numbers (1988). Vuonna 1989 julkaistiin Greenawayn ehkä parhaiten menestynyt elokuva Kokki, varas, vaimo ja rakastaja, jonka rohkea erotiikkaa ja kannibalismia sisältänyt kuvasto joutui sensuurin käsiin monissa maissa.
1990-luvun alussa Greenaway jatkoi tekemällä toisen kiistanalaisen pitkän elokuvan The Baby of Mâcon (1993). Sitä seurasivat The Pillow Book (1996) ja 8½ Women (1999).
Greenaway on tehnyt kunnianhimoisen multimediaprojektin The Tulse Luper Suitcases, johon kuuluu useita pitkiä elokuvia, televisiosarja, 92 DVD-levyä, CD-ROM-levyjä ja kirjoja. Greenawayn elokuvaprojekti, Rembrandtista kertova pitkä elokuva Yövartio, valmistui 2007 ja Rembrandtin syytös 2008.
Greenawayn uusin elokuva Eisenstein in Guanajuato on kunnianosoitus neuvostoliittolaiselle elokuvaohjaaja Sergei Eisensteinille. Elokuvan pääosaa esittää suomalainen näyttelijä Elmer Bäck ja se sai Suomen-ensi-iltansa elokuvateattereissa 4. syyskuuta 2015.
Tippukivi

Tippukivi on puikkomainen muodostuma kalkkikiviainesta. Erityisen tippukiviluolan kattoon syntyneistä puikkomaisista muodostumista käytetään nimitystä stalaktiitti, kun taas niiden alapuolelle luolan pohjalle muodostuvista pylväistä käytetään nimitystä stalagmiitti. Stalagmiitti voi lopulta kasvaa kiinni stalaktiittiin, joten niistä voi muodostua yhtenäinen kivipylväs. Tippukivien muodostuminen voi kestää tuhansia vuosia ja ne voivat kasvaa jopa 20-metrisiksi.
Tippukiviluolia esiintyy erityisesti seuduilla, missä kallioperä on kalkkikiveä. Kalkkikivi koostuu enimmäkseen kalsiitista. Tippukivet muodostuvat, kun luolan katosta tippuu kalsiittipitoista vettä. Kiviaines voi saostua kattoon puikkomaiseksi muodostumaksi, joka muistuttaa muodoltaan monille tutumpaa jääpuikkoa.
Tippukivien muodostumisprosessi käynnistyy, kun sadevesi reagoi maaperän hiilidioksidin kanssa, jolloin muodostuu hiilihappoa. Pieneliöiden aineenvaihdunnan seurauksena maaperässä on noin 30 kertaa enemmän hiilidioksidia kuin ilmassa. Hiilihappo liuottaa kalkkikiveä, ja kalkkikivestä vapautuvat kalkki- ja bikarbonaatti-ionit kulkeutuvat syvemmälle maahan. Osa niistä päätyy luolien kattoon. Veden haihtuessa ionit reagoivat luolassa olevan ilman kanssa. Tällöin ne alkavat saostua ja kalsiumkarbonaatti jähmettyy uudestaan kalkkikiveksi, josta muodostuu aluksi pillimäinen tappi, minkä jälkeen se alkaa kasvattaa kokoaan puikoksi. Kun alun pillimäisen muodostuman suuaukko tukkeutuu, vesi alkaa kulkea muodostuman ulkoreunoilla ja stalaktiitin muoto muuttuu porkkanamaiseksi.
Itämaa

Itämaa (ruots. Österland) oli nykyisen eteläisen Suomen aluetta tarkoittanut ruotsalaisten käyttämä nimitys, joka esiintyy keskiaikaisissa asiakirjoissa noin vuosina 1350–1470. Tätä ennen he käyttivät alueesta monikollista nimitystä itämaat.
Itämaahan kuuluivat ne Pohjanlahden itäpuoliset Ruotsin valtakunnan alueet, jotka jäivät Norlannin eteläpuolelle. Ruotsille kuuluneet Pohjanmaan pohjoiset osat olivat Norlantia, eivät Itämaata. Itämaa ei ollut hallinnollinen kokonaisuus, vaan kyseessä oli maantieteellinen yhteisnimitys valtakunnan itäisille linnalääneille.
1300-luvun alkupuolella, kun Ruotsin kuninkaan valta oli heikentynyt, Pohjanlahden itäpuoliset alueet olivat jonkin aikaa käytännössä jakautuneina kahteen hallinnolliseen piiriin. Turun ja muiden läntisten linnaläänien asiota hoiti varsin itsenäisesti Turun linnan päällikkö eli ”Suomen päämies” (lat. capitaneus Finlandiae) ja vastaavasti Viipurin linnaläänin asioita Viipurin linnan päällikkö. Täysi-ikäistyttyään kuningas Maunu Eerikinpoika ryhtyi lujittamaan kuninkaan valtaa. 8. syyskuuta 1340 hän nimitti edellä mainittujen kahden valtapiirin käskynhaltijaksi suosikkinsa Dan Niilonpojan, ja tällöin käytettiin koko alueesta ruotsinkielistä nimitystä Österland.
1400-luvulta lähtien nimi Finland (Suomi), joka oli siihen saakka tarkoittanut vain Varsinais-Suomea, laajeni merkitykseltään ja syrjäytti nimityksen Itämaa.
Esimerkiksi Mikael Agricola, sen sijaan että olisi kirjoittanut ”Itämaasta”, käytti vuonna 1548 nimeä Suomi rinnan sekä vanhassa että uudessa merkityksessä: ”Sille echke teme coco Somen Makunda ombi yxi Hijppakunda [uudempi merkitys!] nin se quitengin Seitzemen Päruchtinan Länein iaetan ninquin Jacobus Zeiglerus Landanus kirioittapi. Joista se Ensimeinen ia ylimeine' ombi se Etele ia pohia Some [so. Varsinais-Suomen etelä- ja pohjoisosa; vanhempi merkitys!].”
Kapernaumi

Historiaa

Kapernaumin ensimmäiset talonrakentajat ja asukkaat olivat rautatieläisiä 1920-luvun alussa. Asutus alkoi muodostumaan aluksi rautatien ja Ruukintien väliselle alueelle ja rautatien välittömään läheisyyteen sen pohjoispuolella.
1970-luvulla Kapernaumiin rakennettiin kerrostaloja ja myöhemmin myös rivitaloja.
Uumajan vanha vankila

Historia

Vankila on yksi 20 Ruotsin maakunnanvankilasta, jotka on suunniteltu Wilhelm Theodor Anckarsvärd piirustusten pohjalta. Vankilan rakenne perustui amerikkalaiseen Philadelphian vankilasysteemiin, jossa yhteisten sellien tilalla on yksityishuoneita. Kaiken kaikkiaan vankilaan mahtui yhteensä 24 selliä kahteen kerrokseen. Sellit sijaitsivat niin, että jokainen vanki sai päivänvaloa. Sellien lisäksi rakennuksessa oli toimisto- ja asuinhuoneistoja.
Uumajan vanha vankila on Uumajan vanhin näihin päiviin asti säilynyt kivirakennus sekä yksi parhaiten säilyneistä vankiloista koko maassa. Se on yksi harvoista Uumajan vuoden 1888 tulipalon lähettyvillä sijainneista rakennuksista, joka säilyi ehjänä. Se oli vankilakäytössä vuoteen 1981 asti, jolloin valmistui uusi vankilarakennus. Nykyään rakennuksen omistaa Ruotsin valtion kiinteistölaitos. Vuodesta 1992 rakennus on ollut kulttuuriperintörakennus.

Teatteri

Vuodesta 1987 ja lähes koko 1990-luvun rakennus ja sen ulkoalue olivat amatööriteatteriryhmän, Grotteaternin, sekä itsenäisen Profilteatern-ryhmän käytössä. Tulipalosta sata vuotta jälkeenpäin vuonna 1998 Grotteatern teki teatterituotannon nimeltään Spelet om den stora branden, jonka se esitti vankilan ulkoalueella. Molemmat teatteriryhmät esittivät useita esityksiä vuosien ajan.

Hotelli

Vuosien 2007 ja 2008 aikana rakennus muutettiin hotelliksi, jossa on 23 yhden hengen huonetta, kaksi perhehuonetta ja yksi kahden hengen huone sekä kokoushuone tapaamisia ja juhlimisia varten, johon mahtuu 35 ihmistä. Lisärakennuksessa sijaitsee kahvila.
Mihail Uljanov

Mihail Aleksandrovitš Uljanov (ven. Михаил Александрович Ульянов, 20. marraskuuta 1927 – 26. maaliskuuta 2007) oli venäläinen näyttelijä.
Uljanov nimettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi 1969, ja vuonna 1982 hänelle myönnettiin erikoispalkinto Venetsian elokuvajuhlilla.
Uljanov työskenteli Vahtangov-teatterissa vuodesta 1950 ja toimi sen johtajana vuodesta 1987. Uransa aikana hän sai myös Oscar-ehdokkuuden ja palkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. 
Uljanov kuoli sairauteen 79 vuoden iässä maaliskuussa 2007.