google/wiki40b huggingface dataset:
Mihail Lermontov

Elämäkerta

Lermontov syntyi Moskovassa merkittävässä asemassa olleeseen sukuun, jonka sanotaan olevan lähtöisin skotlantilaisesta Learmonth-suvusta ja hänen esi-isänsä Peter Lermontoffin jääneen Venäjälle 1600-luvulla jäätyään sotavangiksi. Tarinaa ei kuitenkaan ole pystytty todentamaan dokumenteilla.
Lermontov aloitti opiskelut 1830 Moskovan yliopistossa, mutta hän ei ollut erityisen innostunut opiskelija, ja hänet erotettiin pian erään pilan vuoksi. Jo samana vuonna hän meni Pietariin kadettikouluun ja hänestä tuli kaartinupseeri. Samoihin aikoihin hän alkoi kirjoittaa runoja Byronia ja Puškinia jäljitellen.
Puškinin kuoleman jälkeen (1837) Lermontov kirjoitti runon "Runoilijan kuolema", joka syytti hovin sisäpiiriä hänen kuolemastaan. Pian Lermontov komennettiin Kaukasiaan rakuunoiden upseeriksi. Hän kirjoitti ainoan romaaninsa Aikamme sankari 1839, jossa ennusti kuolevansa kaksintaistelussa. Hänet karkotettiin Kaukasiaan toistamiseen, sillä keisari Nikolai I ja koko hovi tuohtuivat hänen teostensa rohkeista yhteiskunnallisista paljastuksista.
Vänrikki Lermontovin vitsien kohteena ollut majuri Nikolai S. Martynov haastoi hänet kaksintaisteluun, joka käytiin 27. heinäkuuta 1841 Mašukvuoren juurella Pjatigorskissa Kaukasiassa. Lermontov kuoli Martynovin ensimmäisestä laukauksesta. Martynovin kuulustelupöytäkirjan mukaan ei kaksintaistelun syynä ollut yksittäinen vitsi tai loukkaus, vaan päättäväinen kieltäytyminen niiden kertomisen lopettamisesta, jolloin Martynov ei nähnyt muuta kunniallista tapaa päättää asiaa kuin kaksintaistelu, joka käytiin 15 askeleen ottamisen jälkeen sekundanttien läsnä ollessa.
Suuri osa Lermontovin parhaasta runoudesta on peräisin kuoleman jälkeen löydetystä kirjasesta.
Persipaani

Persipaani (sanoista persikka ja marsipaani) on konditoriatuotteiden valmistamiseen käytettävä elintarvike. Se muistuttaa hyvin paljon marsipaania; ainoastaan mantelin siemenet on korvattu aprikoosin tai persikan siemenillä . Siemenissä on voimakas kitkerä maku. Sen aiheuttaa amygdaliini, joka on myrkyllinen syanogeeninen glykosidi. Myrkky täytyy poistaa ennen kuin siemeniä voidaan käyttää. Kitkeryyden kompensoimiseksi persipaanissa on jauhettuja siemeniä vain 40 prosenttia; sokeria on vastaavasti 60 prosenttia. Siemenillä ei tavallisesti ole muuta käyttöä, minkä ansiosta persipaanin valmistus on halvempaa kuin marsipaanin. Myös maku on jonkin verran erilainen. Tämän takia siitä pitävät jotkut sellaisetkin jotka eivät pidä marsipaanin mausta. Monet persipaanit sisältävät 0,5 prosenttia tärkkelystä. Silloin se voidaan helposti erottaa marsipaanista jodikokeella. Osa persipaaneista sisältää myös mantelinsiementä .
Persipaania käytetään usein marsipaanin sijasta ainesosana konditoriatuotteiden lisäksi makeissa ruoissa ja leivonnaisissa kuten stollenissa. Sellaisenaan tai makeisiin sitä käytetään harvoin . Kun persipaanin käyttö on viime vuosina lisääntynyt, kasvava siementen kysyntä on johtanut jopa niiden puutteeseen.
Partiopojan kirja

Partiopojan kirja (Scouting for boys) on partioliikkeen perustajan Robert Baden-Powellin vuonna 1908 julkaisema opaskirja partiolaisille. Se on partiohistorian kuuluisin teos. Baden-Powell kirjoitti Partiopojan kirjan kasvatusjärjestelmänsä ja leirikokeilujensa perusteella. Kirja levitti partioaatteen ympäri maailman. Se ei sovellu enää käsikirjaksi esimerkiksi ensiavun tai merkkien osalta, sillä tiedot ovat vanhentuneet.
Suomenkielistä painosta on julkaissut vuosien varrella usea kustantaja, WSOY, Otava ja Partiokirja. WSOY julkaisi kaksi painosta vuosina 1933 ja 1947, ja suomentaja oli Lauri Vuolasvirta. Uuden suomennoksen tekijä on Paula Koho, ja sen julkaisi ensin Otava kahtena painoksena vuosina 1961 ja 1966. Sen jälkeen Partiokirja julkaisi Paula Kohon suomennoksen vuosina 1986, 1989, 1991, 1993, 1995 ja 2002.
Myös Kaarlo Soinion suomentamana ja toimittamana vuonna 1911 julkaistu Partiopojat ja vuonna 1917 julkaistu Partiopojat ja tytöt ovat Scouting for boys -kirjan suomennoksia, mutta niissä on käytetty lisäksi muita lähteitä.
Britit (kelttiläinen kansa)

Britit (myös britannialaiset tai britannit) olivat Isoa-Britanniaa varhaiskeskiajalle saakka asuttanut kelttiläinen kansa. Saari ja sen nykyiset asukkaat britit ovat saaneet nimensä tältä kelttikansalta.
Kelttien saapuminen Britteinsaarille on edelleen hämärän peitossa, sillä saarten vanhat arkeologiset löydöt eivät kerro ajanlaskun alkua edeltäneiden vuosisatojen asukkaiden etnisyydestä tai kielestä. Koska Britteinsaarten asutushistoria on kuitenkin katkeamaton aina pronssikaudesta lähtien, on oletettu että roomalaisaikaa juuri edeltäneen ajan asukkaat olivat mantereelta saapuneita kelttejä, jotka olivat aiemmin syrjäyttäneet paikalliset asukkaat. Näiden kielellä oli kuitenkin vaikutusta Britteinsaarten kelttiläiskieliin, jotka eroavat joiltain osin mannerkelttiläisistä kielistä.
Roomalaiset valloittivat saaren vuoden 43 jaa. jälkeen ja alistivat britit valtaansa. Valloituksen seurauksena brittiläiset heimot alkoivat roomalaistua, vaikka paikallishallinto perustuikin pääasiassa vanhaan heimojakoon. Roomalaiset poistuivat lopullisesti vuonna 407, ja britit joutuivat jälleen huolehtimaan omasta turvallisuudestaan piktien ja saksimerirosvojen hyökkäyksiä vastaan. Näihin aikoihin brittien johtaja oli Vortigern. 400-luvun puolivälissä britit joutuivat vetäytymään saaren pohjois- ja länsiosiin, kun anglit, saksit, juutit, friisit ja frankit saapuivat saarelle ja muodostivat anglosaksien kansan. 500-luvun lopussa britit hallitsivat enää Cornwallin niemimaata, Walesia ja Etelä-Skotlantia. Wessexin kuningaskunnan vallattua Cornwallin suuri joukko brittejä siirtyi Englannin kanaalin yli Bretagneen, samalla antaen niemimaalle nimensä. Myöhempien valloitusten seurauksena 900-lukuun mennessä suurin osa briteistä sulautui anglosakseihin, Walesia lukuun ottamatta. Brittien kielistä korni kuoli uudella ajalla. Edelleen eläviä kieliä ovat kymri ja bretoni.
Jakob Johan Maexmontan

Jakob Johan Maexmontan (13. lokakuuta 1796 Turku – 7. helmikuuta 1884 Bussilan kartano, Piikkiö) oli suomalainen tilanomistaja, tunnettu ajokoirametsästyksen harrastaja sekä metsästysaiheista kirjoittanut kirjailija. Maexmontan toimi 1820-luvun lopulle saakka kauppiaana Turussa mutta ryhtyi sitten maanviljelijäksi. Hän omisti Piikkiön Hepojoen kylässä sijainneen Bussilan kartanon jossa hän järjesti jänisjahteja vierailleen.
Aikalaisten Suomen metsästyskuninkaaksi kutsuma Maexmontan piti tarkkaa kirjanpitoa muun muassa omistamistaan ajokoirista, saaliiksi saaduista jäniksistä sekä jahteihin osallistuneista metsästystovereistaan. Vuosina 1850-1865 Maexmontan julkaisi ruotsin kielellä kuusi metsästystä ja aseita käsitellyttä teosta ja lisäksi hän kirjoitti useita metsästysaiheisia artikkeleita suomalaisiin ja ruotsalaisiin lehtiin.
Maexmontanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Jakob Johan Maexmontan (1760–1829) ja Margareta Elisabet Roos. Hän oli naimisissa vuodesta 1819 Carolina Sofia Tjäderin kanssa. Heidän poikansa oli jalkaväenkenraali Fridolf Leonard Maexmontan (1821–1901). Fridolf Maexmontanin poika kenraalimajuri Nikolai Maexmontan (1860–1932) toimi Suomen kaartin viimeisenä komentajana ennen kaartin lakkauttamista 1905.
Federico Zuccari

Federico Zuccari, myös Federigo Zuccaro, (1542 tai 1543 – 1609) oli italialainen manieristista tyylisuuntausta edustanut taidemaalari ja arkkitehti.
Zuccari syntyi Sant’Angelo in Vadossa lähellä Urbinoa. Hän muutti 1550 Roomaan vanhemman veljensä Taddeo Zuccarin oppilaksi. Hän viimeisteli myös Pius IV:n tilauksia, kuten freskoja Villa Farnesessa Caprarolassa. Zuccari vieraili myös Englannissa, missä hän piirsi muotokuvia kuningatar Elisabet I:stä.
Zuccari oli Roomassa yksi Pyhän Luukkaan akatemian perustajista ja julkaisi 1607 kirjan L’Idea de’ Pittori, Scultori ed Architetti.
Wrangler

Wrangler on amerikkalainen farkkumerkki. 
Wrangler tarkoittaa cowboyta, mutta toisaalta myös riitelijää. Wrangler oli jo ollut pitkään markkinoilla USA:ssa, ennen kuin The Blue Bell Overall Company sai tuotemerkin itselleen yritysostolla. Wrangler-tuotemerkkiin alettiin panostaa ja perustettiin Wrangler Western Wear vuonna 1947. Hyvin tunnettu rodeovaatteiden tekijä Rodeo Ben palkattiin suunnittelemaan Wrangler-cowboyfarkut. 
Kun useimmat farkkumerkit kuten Levi’s ovat ottaneet kohderyhmäkseen kaupunkilaiset, Wrangler on pysynyt uskollisena lännenimagolleen. Se käyttää markkinointiviestinnässään mielikuvia country-musiikista, rodeosta, kalastuskilpailuista ja Yhdysvaltain maaseudun suosituimmasta autotyypistä, pick-upista eli lava-autosta.
Vuonna 1986 Blue Bell sulautui VF Corporationiin, joka on siitä lähtien omistanut Wrangler-tuotemerkin.

Historiaa

Blue Bell Incorporated sai alkunsa Pohjois-Carolinan Greensborossa vuonna 1904 perustetusta, denimhaalareita valmistaneesta Hudson Overall Companysta. Vuonna 1919 se muutti nimensä Blue Belliksi ja vuonna 196 se yhdistyi Kentuckyn ja Tennesseen osavaltiossa toimineen Big Ben Manufacturing Companyn kanssa. Se laajeni edelleen ostamalla vuonna 1936 Globe Superior Corporationin ja vuonna 1943 Casey Jones Companyn, joka teki työvaatteita Wrangler-merkillä. Vuonna 1947 Blue Bell toi markkinoille cowboy-tyyliset Wrangler-farkut, ja 1950-luvun keskivaiheilla sen tuotantomäärä oli noin 36 miljoonaa vaatekappaletta vuodessa. Wrangler-farkkujen kansainvälinen markkinointi alkoi 1960-luvun alussa. Vuonna 1967 Blue Bell osti J. W. Carter -kenkävalmistajan ja ryhtyi tekemään myös cowboy-saappaita. Vuonna 1970 naisten ja miesten farkkumallistot eriytettiin nimille Lady Wranglers ja Mr. Wrangler, ja vuonna 1975 aloitettiin lastenmallisto Wrangler Kids. Vuonna 1980 Blue Bell osti urheiluvaatevalmistaja Jantzen Incorporatedin, ja vuonna 1986 VF Corporation osti Blue Bellin ja siirsi 1998 pääkonttorinsa  Pennsylvaniasta Greensboroon. Vuonna 2019 VF Corporation jakautuu kahdeksi erilliseksi pörssiyhtiöksi, joista uusi Kontoor Brands, Inc. perustaa pääkonttorinsa Greensboroon ja huolehtii farkkubisneksestä.
Kynäkala

Koko ja ulkonäkö

Kynäkala kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Sen pitkulaisessa vartalossa on kullanvärinen juova tummemmalla pohjalla. Kala ui tyypillisessä vinossa asennossa pää yläviistoon.

Alkuperä

Kynäkala on kotoisin Etelä-Amerikasta, Amazonin vesistöstä.

Käyttäytyminen ja vesiolot

Kynäkala on rauhallinen, jopa flegmaattinen parvikala, Parvessa tulisi olla vähintään 5–10 yksilöä. Kynäkala pitää suorista pystykasvuisista kasveista ja tummasta humuspitoisesta vedestä (mikä ei kuitenkaan ole välttämättömyys). Vesi ei saisi virrata kovin vuolaasti (vähän virtausta pitää olla), joten kynäkala ei sovi puroakvaarioihin. Kuitenkin riittävä suodatus tärkeää. Kynäkalat nukkuvat monista tetroista poiketen vedenpinnan tuntumassa. Yöväritys on kalpea. Saattaa hypätä ulos akvaariosta, jos siihen annetaan mahdollisuus, tai akvaariossa on kynäkaloja pelottavia suurempia kaloja, jotka ovat aktiivisia yöaikaan kynäkalojen nukkuessa. Akvaariolla tulisi olla kokoa ainakin 50–60 litraa, mieluiten yli 80 litraa. Lämpötilaksi suositellaan 23–29 °C, pH:ksi 6–7,8 ja kovuudeksi dGH 4–14.
Lalvatti

Maantietoa

Järven pinta-ala on 50 hehtaaria, se on 1,4 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Sillä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,1 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,3 metriä mpy.
Robert (Beyblade)

Anime

Robert on Majesteetit -joukkueen ylpeä ja ylimielinen kapteeni. Hän kehuskelee mielellään rikkaudellaan ja kertoilee historiallisia tarinoita omasta suvustaan. Robertilla on myös tapana kehuskella arjalaisilla juurillaan. Robert kertoo mielipiteensä suoraan, mikä vaikuttaa muista tylyltä. Hänen lempiasioihin kuuluu strategia pelit, kuten shakki ja hänen bleidaus tyylinsäkin on taktista toisin, kuin Johnny joka tuhoa vastustajansa kerralla. Vaikka Robert asuu isossa linnassaan ehtii hän kuitenkin matkustella pitkin Eurooppaa luksusluokissa, kuten kaikki rikkailla on tapana.
Hahmon alkuperäisäänenä toimi Yuki Matsuda ja englanninkielisessä Vince Corazza.

Manga

Mangan 5 numerossa esiintyvä Robert on Euroopan -joukkueen vakavin bleidaaja. Hän pelaa vain kunniasta, mikä tuntuu olevan hänelle kaikkein tärkein asia beybladen pelaamisessa.
Valevilja

Valevilja on muuhun heimoon kuin heinäkasveihin kuuluva viljelyskasvi, jonka siemeniä käytetään ravinnoksi viljan jyvien tapaan. Sellaisia ovat tattari, kvinoa ja amarantti. Valevilja ei ole heinäkasvi, joten se ei täytä viljan määritelmää, vaan täten on ns. pseudo- eli valevilja. Lisäksi viljellään myös ns. palkoviljoja, jotka ovat hernekasveja. Käsite "vilja" viitaakin lähinnä kasvin käyttöön ja viljelyyn viljan omaisesti.
Ukkoetana

Koko ja ulkonäkö

Ukkoetana on hyvin kookas ja voi kasvaa jopa 20 cm pituuteen. Ruumiin väri vaihtelee harmaan tai ruskean eri sävyissä, mutta myös täysin mustia tai hyvin vaaleita yksilöitä tunnetaan. Tavanomaisessa värityksessä selän keskellä on vaalea ja kyljillä mustat pitkittäisjuovat. Kilpi on aina yksivärinen, takaosastaan teräväkärkinen ja sen pinnassa on sormenjälkeä muistuttava uurrekuvio. Hengitysaukko on kilven takaosassa eläimen oikealla kyljellä. Selässä on peräpään kärjestä selän puoleenväliin ulottuva harjanne. Tärkeänä tuntomerkkinä täysikasvuisen yksilön antura on keskeltä jyrkästi vaalea ja reunoilta tumma, mutta nuorilla yksilöillä yksivärinen. Lima on sitkeää ja kirkasta.

Levinneisyys

Ukkoetanoita tavataan Suomessa noin Tornio-Suomussalmi-linjalle saakka.  Sitä tavataan myös melkein kaikkialla muualla Euroopassa, paitsi Islannissa ja Espanjan eteläosissa.

Elinympäristö

Ukkoetanat elävät enimmäkseen luonnonmetsissä, ja laji suosii erityisesti mustikkatyypin sekametsiä. Se ei ole kulttuuriympäristöissä viihtyvä laji, kuten vaikkapa jättietana, eikä siihen siksi törmää kovin herkästi. Laji on myös liikkeellä lähinnä öisin. Etenkin sateisina ja sumuisina aikoina etanat saattavat kuitenkin liikkua myös epätavallisissa paikoissa. Ukkoetanoita löytää varmimmin sammalikosta sekä maahan kaatuneiden puunrunkojen tai irtonaisen kaarnan alta. Joskus ne voivat myös kiipeillä puissa. Ravinnokseen ukkoetana käyttää lahoavaa kasvimateriaalia, pinnoilla kasvavia leviä, sieniä sekä tilaisuuden tullen myös eläinten raatoja.
Ukkoetana kuuluu niihin etanalajeihin, jotka kykenevät tarvittaessa hedelmöittämään itse itsensä. Normaalisti parittelu tapahtuu alkukesällä usein puussa. Kukin yksilö tuottaa kesän aikana 400–800 munaa, jotka se laskee 40–250 munan ryhminä muutaman viikon välein heinä-lokakuussa. Munat asetetaan sammalten alle, ei maaperään. Poikaset alkavat kuoriutua muutaman viikon kuluttua munimisesta ja saavat tyypillisen värityksensä muutaman kuukauden ikäisinä, viimeistään vuoden vanhoina. Etana saavuttaa sukukypsyyden 1,5–2 vuoden iässä ja voi elää kolmivuotiaaksi.

Ravinto

Ukkoetanat syövät lähinnä lahonneita lehtiä ja sieniä, joten ne eivät juurikaan aiheuta tuhoa ihmisten viljelyksille, kuten eräät muut etanalajit.
Vltava (ravintola)

Vltava  kuuntele ; on Helsingin keskustassa sijaitseva Suomen suurin tšekkiravintola. Se avattiin keväällä 2005 Museoviraston suojelemaan jugendrakennukseen Elielinaukiolla, Rautatieaseman ja Postitalon välissä. Ravintolan nimi tulee Prahan ja Tšekin läpi virtaavasta Vltavajoesta (saks. Moldau). Ravintolan omistaa HOK-Elanto.

Tilat

Vltavassa on 389 asiakaspaikkaa sisätiloissa sekä 126 kesäterassilla. Erillisiä ravintolatiloja on yhteensä viisi neljässä kerroksessa. Ravintolan sisustuksen on suunnittelut sisustusarkkitehti Pekka Perjo.

Rakennuksen historia

Vltava sijaitsee Museoviraston suojelemassa jugendrakennuksessa, joka on aiemmin toiminut Finnairin cityterminaalina sekä VR:n kiitotavaravarastona. Jugend-tyylinen talo on seissyt paikallaan 1900-luvun alun tietämiltä saakka, jolloin se oli osa rautatieaseman vierestä Töölönlahden rannalle saakka ulottunutta teollisuus- ja ratapiha-aluetta. Vuonna 1978 purettiin rakennuksen Töölönlahdelle päin suuntautunut jatke, missä toimineessa VR:n konepajassa valmistettiin vetureita vielä 1950-luvulla.
Talon tarkka rakentamisvuosi on historian hämärän peittämä: lähteestä riippuen se on joko 1898, 1899, 1909 tai 1911. Suunnittelijaksi puolestaan nimetään joko viereisen Helsingin päärautatieaseman suunnitellut Eliel Saarinen tai rautatiehallituksen pääarkkitehti Bruno Granholm.
Ymittós

Maantiede

Ymittós muodosta pitkän harjanteen, joka kulkee suurin piirtein pohjois-eteläsuunnassa ja jonka pituus on noin 20 kilometriä. Vuoren leveys itä-länsisuunnassa on noin 6–7 kilometriä. Vuoren korkeimman huipun nimi on Évzonas (Εύζωνας). Ymittós toimii Keski-Ateenan ja Itä-Attikan alueyksiköiden rajana. Varsinainen Ateenan kaupunki sijaitsee vuoren länsipuolella. Länsipuolella vuoren juurella sijaitsevat myös muun muassa vuoresta nimensä saanut Ymittóksen kaupunki sekä Cholargós, Papágou, Zográfou, Výronas, Ilioúpoli, Argyroúpoli, Ellinikó ja Glyfáda. Vuoren pohjoispuolella sijaitsevat muun muassa Agía Paraskeví ja Gérakas, ja itäpuolella  Glyká Nerá, Paianía ja Koropí. Kauempana vuoren itäpuolella sijaitsevat metropolialueen itäiset kunnat sekä muun muassa Ateenan kansainvälinen lentoasema.

Historia

Hymettos-vuoren nimi on alkuperältään esikreikkalainen ja sen on usein ajateltu olevan peräisin kreikkalaisten tuloa edeltäneiltä pelasgeilta. Toisaalta se on yhdistetty etymologisesti myös vuorella kasvavaan timjamiin. Antiikin aikana Hymettos tunnettiin erityisesti hunajastaan, joka sai makunsa timjamista ja muista alueen yrteistä. Sitä ylistivät muun muassa Vergilius ja Plinius vanhempi. Vuoresta louhittiin myös arvostettua marmoria, vaikkakin se hävisi tässä suosiossa läheiselle Pentelikon (nyk. Pentéli) -vuorelle. Alueen arkeologisiin löytöihin lukeutuvat muun muassa lukuisat antiikin aikaiset rajamerkit, jotka on kaiverrettu vuoren kallioon.
Bysanttilaisen ajan muistomerkeistä merkittävin on Kaisarianín luostari Ymittóksen pohjoisrinteellä. Vuorella on myös lukuisia muita luostareita. Nykyisin vuori on Ateenan metropolialueen merkittävimpiä viheralueita ja se on suosittua ulkoilualuetta, vaikkakin sen metsät kärsivät paljon vahinkoja erityisesti vuoden 2007 maastopaloissa.
Oecussen alue

Oecussen alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Pante Makasar. Alueen pinta-ala on 814 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 64 025.
Poromerkki

Poromerkki eli poron korvamerkki on omistusmerkki, jolla poron omistussuhde ilmoitetaan. Poronhoitoon merkkien käytön arvellaan tulleen samaan aikaan, kun poronhoito kehittyi suurporonhoidoksi.
Nykyaikana poromerkkien käyttöä säätelee poronhoitolaki. Laissa on nimeltä lueteltu neljätoista erilaista sanaa eli tekoa tai leikkoa, joita yhdistelemällä muodostetaan kullekin porojen omistajalle yksilöllinen poromerkki, joka leikataan poron korviin terävällä veitsellä.
Poromerkissä käytetään seuraavia tekoja: pistel, tiili, pykälä, hanka, rappuhanka, poikki, haara, halki, vita, terotus, ketunkanto, vastahanka, reikä ja reiästä halki sekä linnunvarvas, sekä mahdollisesti jotain paliskuntain yhdistyksen hyväksymää lisämerkkiä.
Teot jaetaan valta- ja pikkusanoihin. Valtasanat ovat isompia ja usein korvan kärjessä. Pikkusanat ovat korvan laidoilla. Merkit luetaan katsoen poroa takaapäin, aloittaen yleensä oikeanpuoleisesta korvasta. Ensin mainitaan valtasanat ja sitten pikkusanat. Esim. "Oikea alta hanka, päältä vita, vasen halki, kaks pykälää päällä".
Sávvas Iliádis

Ura

Iliádis aloitti koripallon Aias Evosmoussa, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 1999–2000. Joukkue nousi kausiksi 2000–2002 A2 Ethnikiin. Vuonna 2002 hän siirtyi Iraklis Thessalonikiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Tämän jälkeen Iliádis pelasi kauden Panionisissa ennen siirtymistään Arisiin. Vuonna 2009 Iliádis siirtyi Kavalaan, jossa hän pelasi tammikuuhun 2011 asti. Tällöin hän siirtyi takaisin Iraklisiin.
Maajoukkuetasolla Iliádis on voittanut Kreikan koripallomaajoukkueessa hopeaa Välimeren kilpailuissa vuonna 2005. Lisäksi hän edusti maataan junioritasolla.
Lasse (kirjasarja)

Lasse-kirjasarja on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin tekemä lastenkirjasarja, jonka päähenkilö on Kalle ”Lasse” Rudolf Andersson (ruots. Karl Sune Rudolf Andersson eli Sune). Hän on tarinoissa 7–12-vuotias, ja myös kirjat on suunnattu 7–12-vuotiaille. Lasse-sarja alkaa kirjasta Lasse, ekaluokkalainen (Sagan om Sune, 1984). Kirjoja on ilmestynyt Ruotsissa viitisenkymmentä, joista on suomennettu parikymmentä. Lasse-kirjoja kustantaa Suomessa Otava. Sarjan ensimmäisen osan on suomentanut Lisa Berg ja muut osat Tuula Kallioniemi. 
Kirjasarjan pohjalta on tehty elokuvat Lassen kesäloma (Sunes sommar, 1993), Sunen perhe (Sunes familj, 1997), Lasse Kreikassa (Sune i Grekland – all inclusive, 2012), Lasse autolomalla (Sune på bilsemester, 2013), Sune i fjällen (2014) ja Lasse vs Lasse (Sune vs Sune, 2018) sekä televisiosarjat Sune (1987–1988), Sunes jul (1991) ja Sune och hans värld (animaatio, 2002–2003). Kirjoista on syntynyt myös keittokirjoja, tietokonepeli ja koko perheen musikaali.
Vuonna 2009 kirjasarjan ensimmäinen osa Lasse, ekaluokkalainen pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Lassen pikkuveljestä Håkanista on oma noin 30-osainen kirjasarjansa, jota ei ole suomennettu. Hänestä kertoo myös elokuva Poika ja kilpikonna (Håkan Bråkan & Josef, 2004).

Koti ja perhe

Lasse asuu Glimmerdaggissa, joka on kuvitteellinen ruotsalainen pikkukaupunki. Yhdeksänvuotiaana hän muuttaa vähäksi aikaa pois sieltä, mutta palaa pian vanhaan kotikaupunkiinsa.
Lassen perheeseen kuuluvat vanhemmat Rudolf ja Karin Andersson sekä muut lapset: isosisko Anna, ärsyttävä pikkuveli Håkan sekä kirjassa Selvä peli, Lasse syntynyt pikkusisko Isabelle. Lasse käy Eteläistä koulua. Lassella on vaaleat hiukset ja siniset silmät.

Luonne

Lasse on melko avoin ja sosiaalinen ”naistenmies”, ja hänet mainitaan monessa kirjassa parantumattomana likkojenhurmaajana. Hänen paras ystävänsä on naapuriperheen tyttö Sophie Blixt, jonka kanssa hän tekee mielellään kaikkea romanttista (muun muassa pussailee). Lassella on muitakin ihastuksia, kuten Jennifer Blomberg, Maria Perez, Åsa Leipänen, norjalainen Sissel, Cornelia jne. Lasse pitää Håkanin ärsyttämisestä sekä Annan poikaystäväasioiden urkkimisesta.
John Bryant-Meisner

John Bryant-Meisner (s. 21. syyskuuta 1994 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen moottoriurheilija.

Ura

Hän aloitti Karting-uransa yhdeksänvuotiaana vuonna 2004 kilpaillen aina vuoteen 2009 asti. Vuonna 2010 Bryant-Meisner kilpaili Ruotsin Formula Renault -sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan sijoittuen sarjan viidenneksi. Vuonna 2011 Bryant-Meisner siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan sijoittuen sarjan 15:ksi. Samana vuonna hän ajoi Formula Renault NEC -sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Vuonna 2012 Bryant-Meisner kilpaili Saksan Formula 3 -sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan. Vuonna 2013 Bryant-Meisner jatkoi Saksan F3 -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi kuusi kilpailua Euroopan Formula 3 -sarjassa saavuttaen kaksi pistettä. Vuonna 2014 Bryant-Meisner jatkoi Euroopan F3 -sarjassa saavuttaen kuusi pistettä. Samana vuonna hän ajoi neljä kilpailua GP3-sarjassa Trident -tallissa saavuttamatta pisteitä.
Tarukeisarikala

Koko ja ulkonäkö

Tarukeisarikala vaihtaa väriään nuoresta aikuiseksi muuttuessaan. Nuorena se muistuttaa muita keisarikaloja ja on pääväriltään sininen, valkoisten raitojen koristama kala. Aikuisen yksilön keskivartaloon muodostuu appelsiininkeltainen alue, jota reunustavat vaaleansiniset raidat. Se kasvaa luonnossa noin 28 cm pitkäksi ja jää akvaariossa usein pienemmäksi.

Alkuperä

Tarukeisarikala on kotoisin Indopasifiselta merialueelta.

Käyttäytyminen

Tarukeisarikala on melko rauhallinen kala, ja toisin kuin monia muita keisarikalalajeja, sitä voi pitää samassa altaassa selkärangattomien ja pitkäpolyyppisten korallien kanssa. Se ei myöskään kiusaa itseään pienempiä kaloja.

Ravinto

Tarukeisarikala syö luonnossa sienieläimiä ja muita rantavesien selkärangattomia. Akvaariossa ruokkiminen voi olla ongelma, sillä kaikki yksilöt eivät huoli valmisruokia.