google/wiki40b huggingface dataset:
Christian Sarramagna

Ura pelaajana

Sarramagna edusti ammattilaisurallaan AS Saint-Étienneä ja Montpellier HSC:tä. Hän teki läpimurtonsa Saint-Étiennessä vuonna 1970 ja voitti seuran juniorijoukkueessa Coupe Gambardellan mestaruuden. Hän edusti seuraa sen menestyksekkäimpinä vuosina ja voitti Saint-Étiennen paidassa kolme perättäistä Ranskan mestaruutta 1974–1976. Eurokentillä Sarramagna oli mukana AS Saint-Étiennen hävitessä FC Bayern Münchenille Euroopan Cupin finaalissa kaudella 1975–1976. Kaikkiaan Sarramagna pelasi Saint-Étiennessä 162 ottelua, joissa hän viimeisteli 30 osumaa. Hän siirtyi Montpellier’hen 1979 ja lopetti ammattilaisuransa seurassa vuonna 1982.
Ranskan maajoukkueessa Sarramagna pelasi neljä A-maaottelua vuosina 1973–1976.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Sarramagna aloitti vuonna 1982 amatöörijoukkue ES Graud du Roissa, jota hän edusti myös pelaajana. Hän toimi seuran pelaajavalmentajana kolme vuotta, kunnes siirtyi samaan tehtävään Pont Saint-Esprit’iin, jossa lopetti lopullisesti pelaajauransa vuonna 1987.
Vuonna 1990 Sarramagna palasi valmentajaksi vanhaan seuraansa AS Saint-Étienneen, jota hän luotsasi kahden kauden ajan. Parhaaksi tulokseksi jäi liigan 10:s sija kaudella 1991–1992. Saint-Étiennestä Sarramagna siirtyi FC Martigues'n peräsimeen ja nosti seuran kauden 1992–1993 päätteeksi liigaan. Yhden pääsarjakauden jälkeen Sarramagna jätti Martigues'n ja valmensi sen jälkeen CS Sedan Ardennesin ja FC Mulhousen joukkueita. Vuosina 1998–2000 Sarramagna toimi Malin maajoukkueen päävalmentajana.
Vuonna 2000 Sarramagnasta tuli Aviron Bayonnais’n päävalmentaja, ja hän luotsasi seuran debyyttikaudellaan CFA 2:n F-lohkon voittoon. Avironia Sarramagna luotsasi kuusi vuotta, kunnes palasi maaliskuussa 2006 Malin maajoukkuevalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä kuitenkin jo kesällä ja siirtyi FC Sèten päävalmentajaksi. Heinäkuussa 2007 Sarramagna siirtyi Sètestä La Berrichonne de Châteauroux’n valmennuskeskukseen tekniseksi johtajaksi. Helmikuussa 2008 hänestä tuli Châteauroux’n päävalmentaja. Hän sai potkut tehtävästään joulukuussa 2008.
Joulukuussa 2011 Sarramagna palasi valmennustehtäviin tunisialaisseura Club Sportif de Hammam-Lifin päävalmentajana. Huonojen tulosten vuoksi Sarramagna sai potkut seurasta heinäkuussa 2012.
Heinäkuussa 2014 Sarramagnasta tuli ranskalaisen amatöörijoukkue SO Choletais'n urheilutoimenjohtaja. Kesällä 2015 hänestä tehtiin myös seuran päävalmentaja. Hän sai potkut tehtävistään tammikuun alussa 2016.
Jarmo Kiprusoff

Jarmo Kiprusoff (s. 16. marraskuuta 1951 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa kaudella 1970–1971 Kiekko-67:n joukkueessa. Hän kuului kokoonpanoon kauden kaikissa 22 ottelussa mutta pääsi kentälle vain kolmessa ottelussa, joissa sai kaksi jäähyminuuttia.
Jarmo Kiprusoffin pojat Marko ja Miikka Kiprusoff ovat menestyneitä jääkiekkoilijoita.
Yehiel De-Nur

Yehiel De-Nur (יחיאל די-נור hepreaksi) (16. toukokuuta 1909 – 17. heinäkuuta 2001) oli holokaustista selvinnyt juutalainen. Hän tuli tunnetuksi keskitysleirejä kuvaavilla kirjoillaan, joiden joukossa on The House of Dolls (1955). Se kertoo keskitysleireillä pidetyistä juutalaisnaisista, joiden tehtävänä oli natsien seksuaalisten tarpeiden tyydyttäminen.
De-Nur syntyi Sosnowiecissä, vietti toisen maailmansodan aikana kaksi vuotta Auschwitzissä ja muutti vuonna 1945 Palestiinan brittiläiseen mandaattiin (myöhemmin Israel). Hän kirjoitti nimellä Ka-Tzetnik 135633, jota hänestä oltiin käytetty Auschwitzissa. Hänen henkilöllisyytensä paljastui vasta Adolf Eichmannin oikeudenkäynnissä vuonna 1961. Hänen todellinen alkuperäinen nimensä oli Yehiel Finer, jonka hän oli muuttanut De-Nuriksi Israeliin päästyään.
De-Nur meni naimisiin Nina Ashermanin kanssa. Hän kuoli Tel Avivissa 92-vuotiaana.
Vähä Arajärvi (Akaa)

Maantietoa

Järvi on 2,1 kilometriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 50 hehtaaria. Se sijaitsee Akaan pohjoisrajalla Kylmäkosken pohjoispuolella. Siihen laskee neljä metsäojaa, joista yksi on Kirveslammin laskuoja. Laskuoja sijaitsee järven luoteispäässä. Oja putoaa seitsemän metriä 230 metrin matkalla ennen laskemistaan Iso Arajärveen. Järven rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä ja rannat ovat moreenimaata. Etelärannalla sijaitsee muutama veteen putoava jyrkänne, joista yksi sijaitsee alle 30 metrisen Laonnutvuoren kivisellä rinteellä. Rannoille on rakennettu 30 vapaa-ajan asuntoa. Puolivälissä järveä sen pohjoisrannalla sijaitsee leirikeskus.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu kesinä 1994 ja 1996. Järven pintavesi on ollut kirkasta (keskimäärin 0,5 FNU), veden näkösyvyys on ollut keskimäärin 4,0 metriä ja vedenväri on ruskea (väriluku 20–30 mg(Pt)/l, keskiarvolla 27 mg(Pt)/l). Veden sähkönjohtavuus on keskimmäärin 4,1 mS/m, mikä on suomalaisessa järvessä normaali taso. Humuksen liukeneminen järven valumisvesiin on pääasiallinen syypää vedenväriin ja se myös muuttaa veden lievästi happamaksi. Järven pintaveden happamuustaso on ollut keskimäärin pH 7,0. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä (keskimäärin 0,12 mmol/l). Silloin järvi ei ole välittömässä vaarassa happamoitua. Järven vesi lämpötilakerrostuu selvästi talvisin ja kesäisin. Silloin järven pohjan lähellä alusvedessä voi olla hyvinkin erilaiset olosuhteet kuin päällysvedessä. Alusveden happamuustaso on kesällä pH 6,0. Päällysveden happipitoisuus on ollut kesäisin 8,7 mg/l, jolloin hapen kylläisyys oli 94%. Alusveteen ei lämpötilakerrostumisen vuoksi tule kovin paljon happitäydennystä. Siellä on happipitoisuus ollut kesäisin 4,5 mg/l (kylläisyys 36%). Näiden arvojen perusteella voidaan järven happitilanne kokonaisuudessaan luokitella tyydyttäväksi. Päällysvedessä fosforipitoisuudet ovat olleet keskimäärin 6,0 µg/l. Typpipitoisuudet ovat olleet päällisvedessä keskimäärin 267 µg/l (vaihteluvälillä 250–280 µg/l). Näiden tietojen perusteella järvi voidaan luokitella karuksi järveksi.

Historiaa

Vuoden 1959 peruskartassa järven pohjoispuolelle suunniteltu tie oli jo merkitty karttaan. Järvi oli tuolloin autio. Vuoden 1976 kartta näyttää, kuinka mökkiasutus tuli tien mukana mahdolliseksi ja samassa yhteydessä on rakennettu myös leirikeskus.
Italian hyökkäys Ranskaan

Taustaa

Italia julisti sodan Ranskalle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle 10. kesäkuuta 1940 liittyen sotaan Saksan rinnalla. 14. kesäkuuta Ranskan laivaston alukset pommittivat öljyvarastoa Genovan satamassa. Pommituksissa hävittäjä Albatros vaurioitui saadessaan osuman 155 mm kranaatista konehuoneen lähistölle, jolloin 12 miehistön jäsentä sai surmansa. 16. kesäkuuta Ranskan laivaston sluuppi La Curieuse upotti Oranin lähistöllä törmäämällä Italian laivaston sukellusveneen Provanan, josta tuli ensimmäinen italialainen sodan aikana upotettu sukellusvene. La Curieuse vaurioitui samalla pahoin.

Taistelu

Italian armeija aloitti 20. kesäkuuta hyökkäyksen Ranskaan 300 000 sotilaan voimin. Joukot olivat ylittäneet seuraavana päivänä maiden välisen rajan ja edenneet Alphine-linjalle, jota René Olryn komentama Ranskan Alppien armeijaryhmä puolusti. Lumimyrsky keskeytti hyökkäyksen Pienen Sankt Bernhardin solan kautta. Hyökkäävät joukot Ranskan Rivieralla pysäytettiin Mentonin kaupunkiin. Samana päivänä Ranskan laivaston taistelulaiva Lorraine pommitti Bardian satamaa Italian Libyassa. Ranskan ilmavoimat pommittivat Livornon kaupunkia Italiassa ennen Ranskan antautumista saksalaisille 25. kesäkuuta, jolloin Ranska allekirjoitti aseleposopimuksen myös Italian kanssa.
Linaloli

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainenkin altistuminen aineelle voi ärsyttää silmiä ja ihoa. Pidempiaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta aineelle voi seurata vaikutuksia maksassa. Linaloli voi aiheuttaa herkille ihmisille allergiaoireita.
Karstonlammi

Maantiede

Lammen pinta-ala on 0,68 hehtaaria ja sen pituus on 140 metriä ja leveys 70 metriä. Lampeen on johdettu neljä suo-ojaa, joiden kautta saa alkuunsa 7,5 kilometriä pitkä laskuojien reitti Pyhäjärveen.
Järven rantaviiva on 0,35 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaisessa metsämaastossa oleva suota. Lammen vedenpinta on puolisen metriä ylempänä kuin suon kynnyskorkeus. Suo on osa Karstokorven metsäaluetta, joka sijaitsee aivan valtatien 2 varrella. Lammen rannalla on yksi loma-asunto, jonne johtaa tie valtatieltä.

Luonnonhistoriaa

Karstinkorven suo on syntynyt useamman pikkulammen umpeenkasvuna. Lammet ovat jo kasvaneet Karstonlampea lukuun ottamatta umpeen ja Karstonlammen osalta umpeenkasvu on edelleen käynnissä. Umpeenkasvu jatkui lampien ulkopuolelle metsiin, kun suokerroksen paksuus ylitti lopulta lampien entiset vedenpinnat ja on siksi muodostanut suuren yhtenäisen suoalueen.
Eva Heikinheimo

Evy Eva Maria Heikinheimo (ent. Heikel, 4. elokuuta 1887 Rovaniemi – 22. helmikuuta 1955 Oulu) oli suomalainen seminaarin johtaja ja kansanedustaja. Heikinheimo toimi Jyväskylän ja Raahen seminaarien johtajana. Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana Heikinheimo oli 1925–1927.
Eva Heikinheimo syntyi metsänhoitaja Johan Henrik Heikelin ja Lina Harlinin tyttäreksi. Ylioppilaaksi hän valmistui 1899, opettajaksi Raahen seminaarista 1900 ja filosofian kandidaatiksi 1904. Heikinheimo toimi useiden tyttökoulujen opettajana, kunnes yleni Jyväskylän seminaarin johtajaksi 1914. Raahen seminaarin johtajaksi hän siirtyi 1936 ja jäi tästä toimesta eläkkeelle 1946.
Kansanedustajaksi Heikinheimo nousi 1925 varasijalta Aaro Jaskarin kuoltua. Kansanedustaja hän oli vaalikauden loppuun. Hän toimi myös Jyväskylän kaupunginvaltuutettuna.
Mikkel Aagaard

Seuraura

Aagaard on Frederikshavn IK:n kasvatti. Hän debytoi kaudella 2011–2012 vain 16-vuotiaana seuran miesten kakkosjoukkueessa Tanskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonassa. Aagaard sijoittui tehoilla 26+24=50 koko sarjan pistepörssissä toiseksi edellään vain Amager Ishockeyta ja Gladsaxe SF/CPH Hockeyta edustanut Mads Marker. Kaudella 2012–2013 hän voitti Frederikshavn IK:n sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 14+29=43, kuten myös pudotuspeleissä tehoill 3+10=13. Aagaard debytoi kauden aikana myös seuran miesten pääsarjajoukkue Frederikshavn White Hawksissa, AL-Bank Ligaenissa, jossa hän pelasi yhden playoff-ottelun. Aagaard voitti kauden päätteeksi hopeaa. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2013–2014 hän teki siellä 38 runkosarjaottelussa tehot 10+8=18 ja 11 playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Neljässä Tanskan cupin ottelussa Aagaard jäi ilman tehopisteitä. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia.
OHL-joukkue Niagara IceDogs varasi Aagaardin 16. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2014–2015 ja teki 59 runkosarjaottelussa tehot 15+26=41 ja 11 playoff-ottelussa tehot 4+2=6. Kesken kauden 2015–2016, marraskuussa 2015 IceDogs kauppasi Aagaardin ja Zach Wilkien Sudbury Wolvesiin vaihdossa Pavel Jenyšiin. Aagaard oli 21 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Dmitri Sokolovin jälkeen. Hän teki OHL:n runkosarjassa kaikkiaan tehot 24+29=53.
Syksyllä 2016 NHL-varaamaton Aagaard osallistui Calgary Flamesin harjoitusleirille. Lokakuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen seuran farmijoukkue Stockton Heatin kanssa. Aagaard pelasi kauden 2016–2017 suurimmaksi osaksi ECHL-joukkue Adirondack Thunderin vahvuudessa. Heatin AHL-joukkueessa hän teki 25 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11 ja neljässä playoff-ottelussa yhden maalin.
Aagaard sai kutsun NHL-joukkue Florida Panthersin syksyn 2017 tulokasleirille, mutta Floridan Esterossa järjestettävä nuorten pelaajien turnaus kuitenkin peruuntui hurrikaani Irman vuoksi. Aagaard teki lokakuussa vuoden mittaisen AHL-sopimuksen seuran farmijoukkue Springfield Thunderbirdsin kanssa.

Maajoukkueura

Aagaard edusti Tanskaa MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Yhteensä hän on pelannut 20 A-maaottelua tehopistein 2+3=5. Aagaard teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 7. huhtikuuta 2016 Aalborgissa Latviaa vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa. Aagaard keräsi ottelusta teholukeman +2.
Aagaard pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän toimi Tanskan kapteenina. Aagaard pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti kultaa. Aagaard voitti turnauksessa joukkueensa sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 3+5=8. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Tanska putosi IA-divisioonaan, mutta vuoden 2013 turnaus jäi Aagaardilta kuitenkin väliin loukkaantumisen vuoksi.
Aagaard pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa.

Muuta

Aagaardin isoveli Mads pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yli 100 ottelua Tanskan pääsarjatasolla.
Kaarle Seitola

Kaarle Kustaa Seitola (6. tammikuuta 1928 Käkisalmi – 20. maaliskuuta 1997 Kotka) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja nuortenkirjailija.
Seitola pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui 1954 opettajaksi Helsingin opettajakorkeakoulusta. Hän kävi myös Merisotakoulun 1955. Seitola toimi opettajana Sippolassa 1951–1952, Elimäellä 1955–1962 ja vuodesta 1962 alkaen Kotkassa. 
Seitolan isä oli suojeluskuntaupseeri Urho Seitola.
Rusokorvaluura

Levinneisyys

Rusokorvaluuran tiedetään esiintyvän vain hyvin pienellä alueella Pohjois-Boliviassa, ja laji on tämän takia luokiteltu vaarantuneeksi. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Se saattaa kuitenkin olla yleisempi ja laajemmalle levinnyt.
Sotilastiedustelu

Sotilastiedustelu on sotilastoiminnan muoto, joka soveltaa useita tiedonkeruu- ja analysointimenetelmiä. Sotilastiedustelun tarkoitus on tuottaa tietoa sotilasjohdolle päätösten tekemisen tueksi. Tämä saavutetaan arvioimalla saatavilla olevaa aineistoa, joka on usein peräisin useista lähteistä.
Tiedustelu voi kattaa esimerkiksi operatiivisen ympäristön, vihamielisten, ystävällisten ja neutraalien joukkojen tilan, siviiliväestön toiminta-alueella ja muut laajemmin kiinnostavat aiheet.  Tiedustelutoimintaa suoritetaan kaikilla tasoilla taktisesta strategiseen. Tiedustelua suoritetaan yleensä niin rauhan, eskaloitumisen kuin sodankin aikana.
Useimmat valtiot ylläpitävät sotilastiedustelun organisaatiota, joka sisältää aiheeseen erikoistuneita yksiköitä ja toimihenkilöitä. Sotilastiedustelun toiminta ei rajoitu vain sotilastoimihenkilöihin. Poliittinen johto ja muut siviilitoimijat saavat tarvittaessa tiedustelutietoja.
Sotilastiedusteluun valittavat henkilöt valitaan usein heidän älyllisten tai analyyttisten ominaisuuksiensa perusteella ennen kuin muodollinen koulutus aloitetaan.
Tiedustelutoiminta voi olla myös laitonta. Tällöin tiedot hankitaan keinoin, jotka eivät ole lainmukaisia. Lailliseen tiedustelutoimintaa kuuluvat muun muassa sotilasasiamiehet tai puolustusasiamiehet, joilla on akkreditoinnin vuoksi diplomaattinen koskemattomuus. Suomalaiset puolustusasiamiehet ovat pääesikunnan tiedustelupäällikön alaisia puolustusvoimissa, vaikka heidän ulkoasiainministeriössä oleva esimiehensä on edustuston päällikkö, usein suurlähettiläs.
Laitonta tiedustelutoimintaa kutsutaan vakoiluksi.
HMS Grafton (H89)

Palvelus

HMS Grafton liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueeseen, jossa se palveli syyskuuhun 1939.
Alus siirrettiin syyskuussa telakalle Maltalle, josta se määrättiin siirtymään palvelukseen palatessaan Kotilaivastoon. Alus saapui 22. lokakuuta Plymouthiin, josta käsin se aloitti saattue- ja partiointitehtävät yhdessä HMS Gallantin, HMS Greyhoundin ja HMS Glowwormin kanssa.
HMS Grafton siirrettiin marraskuussa 22. Hävittäjälaivueeseen Harwichiin, jossa se korvasi HMS Keithin. Alus siirrettiin 10. tammikuuta 1940 uudelleen muodostettuun 1. Hävittäjälaivueeseen Harwichissa. 
HMS Grafton siirrettiin 26. maaliskuuta telakalle Hulliin. Alus aloitti 14. huhtikuuta telakalta palatessaan koeajot. Se purjehti  seuraavana päivänä Scapa Flowhun, jossa se liitettiin Norjan taisteluita tukeviin yksiköihin. Alus palasi Scapa Flowhun pääosaston mukana 12. toukokuuta.
Alus pelasti 18. toukokuuta yhdessä HMS Gallantin ja HMS Foresightin kanssa miinaan ajaneen apumiinalaiva Princess Victorian eloonjääneet.
HMS Grafton liitettiin 24. toukokuuta osastoon, jonka tehtävänä oli suojata siirtoarmeijan evakuointia Ranskasta. Alus suojasi 26. toukokuuta 1940 HMS Arethusaa ja HMS Galateaa näiden tukiessa maa-ammunnoin Pas-de-Calaisissa joukkojen evakuointia.
Alus evakuoi 28. toukokuuta 277 miestä. Alus oli 29. toukokuuta palaamassa Doveriin, kun se pysähtyi pelastamaan HMS Wakefulin eloonjääneitä. HMS Graftoniin osui Saksan laivaston sukellusveneen U-62 laukaisema torpedo, joka rampautti aluksena. HMS Ivanhoe upotti tuhoontuomitun aluksen tykkitulella, kun sen hinaukseen ottaminen oli epäonnistunut. Aluksen tuhoutuessa kaatui neljä miehistönjäsentä, joista yksi oli aluksen päällikkö.
Pohjolan tytär (sävellys)

Pohjolan tytär op. 49 on Jean Sibeliuksen vuonna 1906 säveltämä sinfoninen runo.
Pohjolan tyttären syntyhistoria on hämärän peitossa. Sibelius työsti keväällä 1906 sävelrunoa Luonnotar, mutta hylkäsi aiheen ja toteutti sen vasta seitsemän vuotta myöhemmin teoksena sopraanolle ja orkesterille. Kesäkuussa säveltäjä kirjoitti kustantajalleen Lienaulle uudesta sävellyksestä, joka perustui Väinämöisen ja Pohjolan tyttären tarinaan. Teoksen nimi oli lopulta kustantajan valinta: Sibeliuksen ehdotuksia olivat ”Väinämöinen” ja ”L’aventure d’un héros”. Sävellys valmistui syksyllä, ja venäläinen pianisti Aleksandr Ziloti kutsui säveltäjän johtamaan teoksensa Pietariin, jossa kantaesitys tapahtui 29. joulukuuta 1906. Teos sai hyvän vastaanoton sekä muusikoilta että arvostelijoilta. Sibeliusta kehuttiin muun muassa omaleimaisista orkesteriväreistä, spontaaniudesta ja muodon uudenaikaisuudesta. 
Pohjolan tytär edustaa Sibeliuksen tuotannossa tyylillistä murrosvaihetta. Erik Tawaststjernan mukaan sävelruno on kuin januksenpää:
"Väinämöisen-kasvot katsovat taaksepäin myöhäisromantiikan jykevästi veistokselliseen sävelmaailmaan, kun taas toiset, ilmojen tyttären kasvot suuntautuvat impressionistiseen taivaanrantaan."
Sibelius laajensi tavanomaista orkesterikokoonpanoaan piccololla, englannintorvella, bassoklarinetilla, kontrafagotilla, kahdella kornetilla ja harpulla. Hän muovasi teoksen ohjelmallisen taustan tekstiksi, jonka kustantaja julkaisi partituurissa saksaksi runomuotoisena. Muodoltaan teos edustaa vapaata sonaattimuotoa, jonka kertausjakso huipentuu voimakkaasti, minkä jälkeen kappale päättyy lyhyeen codaan. Tritonuksen käytöllään teos ennakoi säveltäjän neljättä sinfoniaa. Tawaststjernan mukaan Pohjolan tytär on Sibeliuksen merkittävimpiä teoksia: se on yhtä säihkyvä kuin Richard Straussin sinfoniset runot mutta niitä yhtenäisempi.
Joutsenon vastaanottokeskus

Joutsenon vastaanottokeskus on Maahanmuuttoviraston alainen vastaanottokeskus Lappeenrannassa. Se toimii Konnunsuolla entisen Konnunsuon vankilan tiloissa runsaan 10 kilometrin päässä Joutsenon kirkonkylästä ja runsaan 20 kilometrin päässä Lappeenrannan keskustasta.
Keskuksen normaalikapasiteetti on 300 henkilöä, ja se oli vuonna 2014 Suomen suurin. Euroopan pakolaiskriisin myötä Konnunsuolla majoitettavien turvapaikanhakijoiden määrä kasvoi vuonna 2015 tilapäisesti yli 500:aan. Keskukseen kuuluu myös 69-paikkainen säilöönottoyksikkö, ja keskus vastaa lisäksi ihmiskaupan uhrien auttamisesta valtakunnallisesti. Keskus työllistää noin 65 henkilöä.
Joutsenon vastaanottokeskus aloitti toimintansa vuonna 1990 Rauhan sairaalan tiloissa. Vuonna 1993 keskus muutti läheiseen Tiurun sairaalaan ja vuonna 2012 Konnunsuolle.
Paul LaDue

Ura

LaDue varattiin 226. pelaajana vuoden 2016 USHL:n varaustilaisuudessa Lincoln Starsiin. Kaudella 2010–2011 LaDue pelasi NAHL-joukkue Alexandria Blizzardissa ennen siirtymistään Starsiin. Tulokaskaudellaan Starsissa  hän pelasi 56 ottelua tehden tehot 9+25=34. Kauden päätteeksi hänet valittiin toiseen tulokastähdistöön. Kaudella 2012–2013 LaDue oli Starsin kolmanneksi tehokkain kenttäpelaaja. Lisäksi hän oli koko sarjan tehokkain puolustaja, jonka lisäksi hän tuli valituksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2013–2014 LaDue siirtyi pelaamaan Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueeseen. Tulokaskaudellaan hän teki 41 ottelussaan kuusi maalia ja 15 syöttöpistettä sekä tuli valituksi tulokkaiden tähdistöön. Kaudella 2014–2015 syntyi tehot 5+17=22. Kausi 2015–2016 oli LaDuen viimeinen yliopistosarjassa. Hän toimi joukkueensa varakapteenina ja teki 41 pelaamassaan ottelussa viisi maalia sekä 14 syöttöpistettä. Hänen tehotilastonsa oli liigan kuudenneksi paras +31.
Yliopistokauden päätyttyä LaDue teki yksivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen NHL-seura Los Angeles Kingsin kanssa. LaDue pelasi loppukauden Kingsin AHL-farmiseura Ontario Reignissä, jossa hän jäi kolmessa pudotuspeliottelussa pisteittä ja kärsi yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Ennen kauden 2016–2017 alkua Kings lähetti LaDuen Reigniin. Helmikuussa LaDue nostettiin ensimmäistä kertaa NHL-kokoonpanoon hänen tehtyä Reignin paidassa alkukauden aikana 36 ottelussa 18 tehopistettä. LaDue  debytoi Kingsin paidassa 7. helmikuuta ottelussa Tampa Bay Lightningia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 16.11 minuuttia.
Mstislav Rostropovitš

Mstislav Leopoldovitš Rostropovitš (ven. Мстислав Леопольдович Ростропович; 27. maaliskuuta 1927 Baku – 27. huhtikuuta 2007 Moskova) oli venäläinen, Yhdysvalloissa asunut sellisti ja kapellimestari. Häntä pidetään yhtenä aikansa merkittävimmistä soittimensa taitajista.
Rostropovitš opiskeli sellonsoittoa aluksi muusikkoisänsä ohjauksessa ja piti ensikonserttinsa jo 1942. Moskovan konservatoriossa hän opiskeli muun muassa Dmitri Šostakovitšin ja Sergei Prokofjevin oppilaana 1943–1948. Edellinen omistikin sellokonserttojaan Rostropovitšille.
Hän oli kirjailija Aleksandr Solženitsynin ystävä ja antoi tälle turvapaikan kodissaan. Tämä ärsytti viranomaisia, ja Rostropovitšin ja hänen vaimonsa matkustamista rajoitettiin. Poliittisten mielipiteidensä vuoksi hän lähti maanpakoon 1974 ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden, ilmoittaen palaavansa kotimaahansa vasta kun saa täyden taiteellisen vapauden toimia siellä. Neuvostoliiton romahdettua hän sai sitten Venäjän kansalaisuuden. Rostropovitš oli tunnettu ihmisoikeusaktivisti, joka muun muassa esiintyi Berliinin muurilla sen murtuessa.
Rostropovitš työskenteli vuosina 1977–1994 Washingtonissa Yhdysvaltain kansallisorkesterin kapellimestarina ja musiikillisena johtajana. Orkesterinjohtamisessa hän ei saanut samanlaista menestystä kuin solistina. Parhaiten hän onnistui Prokofjevin, Šostakovitšin ja Schnittken teosten johtamisessa. Samalla hän jatkoi uraansa solistina ja esiintyi muun muassa Svjatoslav Richterin ja Vladimir Horowitzin kanssa.
Rostropovitš oli naimisissa venäläisen sopraanon Galina Višnevskajan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Walter Ivan de Azevedo

Walter Ivan de Azevedo (s. 8. toukokuuta 1926 São Paulo) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli salesiaanien jäsen 14. tammikuuta 1950, ja hän sai pappisvihkimyksensä 8. joulukuuta 1953. Hänet nimitettiin São Gabriel da Cachoeiran hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 13. toukokuuta 1986, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 27. heinäkuuta Paulo Evaristo Arns, jota avustivat Michele Alagna Foderá ja Ladislau Paz.
De Azevedosta tuli São Gabriel da Cachoeiran piispa 27. helmikuuta 1988, ja hän toimi tässä virassa, kunnes jäi eläkkeelle 23. tammikuuta 2002.
Konon (paavi)

Konon (630–687) oli paavina 23. lokakuuta 686 – 21. syyskuuta 687. Hänet valittiin kompromissikehdokkaana kahden ryhmittymän, sotilaiden ja papiston, kiistellessä vallasta Roomassa. Konon oli sisilialainen upseerin poika, joka opiskeli papiksi Roomassa. Hän oli myös keisari Justinianus II:n suosiossa.