Lentue 19

26°08′N, 080°09′W 
Lentue 19:n muodostivat viisi Yhdysvaltain laivaston Grumman TBF Avenger -lentokonetta, jotka katosivat Floridan itäpuolella Bermudan kolmion alueella 5. joulukuuta 1945 normaalilla harjoituslennolla. Avenger-koneet olivat suuria potkurikäyttöisiä torpedopommittajia, joita oli käytetty menestyksellä toisen maailmansodan taisteluissa.
Lentue 19 lähti Fort Lauderdalesta Miamin pohjoispuolelta tehden normaalin koulutuspommituksen harjoitusmaaliin Biminin lähellä. Pian tämän jälkeen lentäjät ilmoittivat lennonjohdolle olevansa eksyksissä. Kouluttaja Taylorin koneen molemmat kompassit olivat rikki. Taylor arveli tuulen vieneen koneet Keys-saarten ylle Meksikonlahdelle, vaikka koneet todellisuudessa olivat luultavasti pohjoisen Bahaman pikkusaarten yllä. Radioliikenne etääntyviin koneisiin heikkeni ja muuttui sitten yksipuoliseksi niin, että lennonjohto saattoi kuulla koneita, mutta koneet eivät lennonjohtoa. Lopulta viestikeskus menetti yhteyden koneisiin. Illalla vähän ennen auringon laskua Taylor lähetti viimeisen viestin, jossa sanoi polttoaineen olevan loppumassa. Merenkäynti oli alueella voimakas ja sää huononemassa, pyörteisyys voimistui ilmassa. Aurinko oli jo laskenut. Otaksuttavasti koneet joutuivat tekemään pimeässä pakkolaskun voimakkaasti aaltoilevaan mereen ja upposivat vieden miehistön mukanaan.
Lentue 19:n katoamista on käsitelty usein populaarikulttuurissa. Charles Berlitzin kirjoittaman menestyskirjan mukaan kaikkien koneiden kompassihäiriöt ja koneiden katoaminen hyvän sään vallitessa on hyvin arvoituksellista ja vaikeasti selitettäviä. Berlitzin kirjan arvostelijoiden mukaan lentueen päällikkö Taylor oli eksynyt aiemminkin ja kompassihäiriöitä oli ainoastaan hänen koneessaan. Tapaukseen viitataan esimerkiksi Steven Spielbergin elokuvassa Kolmannen asteen yhteys (1977), jossa lentueen katoaminen yhdistetään ulkoavaruuden olentoihin.

Tehtävä

Viiden yhdysvaltalaisen laivaston ilmavoimien Grumman TBF Avenger-koneen oli tarkoitus tehdä kahden tunnin ja 590 kilometrin mittainen kolmiomainen harjoituslento alkaen Fort Lauderdalen tukikohdasta itään Bahamasaarille päin. Fort Lauderdale sijaitsee eteläisellä Floridan rannikolla hieman Miamin pohjoispuolella paikassa 26 astetta 3 minuuttia pohjoista leveyttä, 80 astetta 7 minuuttia läntistä pituutta. Harjoituslennon nimi oli kuin sattumalta ”Suunnistusongelma numero yksi”.
Tarkoitus oli lentää itään kohti Bahamasaaria suuntaan 91 astetta 90 kilometrin päähän Biminin lähelle Hens and Chickens Shoals:ille eli Chicken Rockseille jossa oli harjoitushylky jota piti pommittaa torpedoilla. Paikka on hieman Biminin pohjoispuolella suunnilleen paikassa 26° N 79° 10′ W hieman Great Isaac -pikkusaarelta lounaaseen. Sen jälkeen oli aikomus jatkaa itään edelleen 91 asteen suuntaan 108 km, niin että tuli lennettyä tukikohdasta noin 200 kilometrin päähän. Sitten täytyi tehdä käännös miltei pohjoiseen päin lentäen suuntaan 346 astetta 118 kilometriä. Tämän jälkeen oli tarkoitus palata Fort Lauderdaleen länsilounaaseen suuntaan 241 astetta 193 kilometrin matkan.
Lentosää oli koneille hyvä, mutta kohtalaisessa, puuskaisessa koillistuulessa aaltoileva meri pienille aluksille keskinkertainen tai huonompi.Tuuli oli epävakainen, 20 solmun pintatuulta ja 30 solmun kovia tuulenpuuskia ja vaihtelevaa pilvisyyttä. Näkyvyys oli sadekuuroissa 6–8 mailia, 10–12 mailia muuten. Yksittäisiä sadekuuroja oli reitillä, ja niiden ulkopuolella lentosää kohtalainen. Kylmä rintama kulki alueen halki lennon aikoihin. Koneissa oli yhteensä 14 miestä ja polttoainetta viiden ja puolen tunnin lentoa varten. Suurin osa koneissa olleista oli lento-oppilaita. TBF/TBM Avenger oli suurimpia ja voimakkaimpia yksipotkurisia sotilaskoneita tuohon aikaan. Koneissa oli polttoainetta noin viiden tunnin ja yli 1 600 kilometrin lentoa varten. Koneet lensivät ehkä noin 240 kilometrin tuntivauhtia. Lentueen kouluttajalla luutnantti Charles Taylorilla oli 2 500 lentotuntia takanaan, suurin osa Avenger-tyypillä ja taistelukokemusta. Oppilailla oli noin 300 lentotuntia takanaan, josta 60 Avengereilla.

Lennon alku

Luutnantti Charles Carroll Taylorin valvoma Lentue 19 alkoi nousta tukikohdastaan Fort Lauderdalesta lentoon kello 14.00, ja kaikki koneet olivat ilmassa kello 14.10. Kouluttaja luutnantti Taylor pysytteli lennettäessä taka-alalla. Edessä lentävä lento-oppilas hoiti suunnistuksen.
Kun koneet olivat suunnitelman mukaan pommittaneet torpedoilla Biminin lähistöillä olevaa  maalihylkyä noin kello 15.00 lennettyään 90 km ja nähtyään Eteläisen Grand Bahaman kivisen ulkoneman Hens and Chickens Shoalsin, he suuntasivat kohti pohjoisten Barrysaarten Great Stirrup Cayta.

Hätäviesti

Alkoi tapahtua kummia. Ongelmat alkoivat ensimmäisen käännöksen jälkeen, joka tehtiin luultavasti väärään suuntaan. Suunnitelman mukaan koneiden olisi pitänyt olla 15.40 Great Sale Cayn lähellä. Ennen kello 16.00 eräältä Taylorilta tuli hätäviesti että lentue oli eksyksissä, ja että miehistö ei tiennyt suunnista ja sijainnistaan. Maamerkit ja meri näyttivät Taylorista oudoilta.
Taylor ajatteli koneiden olevan tukikohdasta ja Floridan eteläkärjestä lounaaseen Keyssaarten yllä Meksikon lahdella . Todellisuudessa koneet lienevät olleet jossain Pohjois-Bahaman yllä, erään arvion mukaan Grand Bahaman pohjoispuolella. Koneet lienevät lentäneet vähän ennen eksymistään kylmän rintaman läpi voimakkaisiin luoteistuuliin, mikä sekoitti Taylorin käsityksen siitä missä oltiin. Ajatellen lentueen olevan Keysien yllä päälennonopettaja neuvoi lentäjiä lentämään pohjoiseen aurinko vasemmalla puolella kohti Fort Lauderdalea. Joko aurinkoa ei näkynyt ehkä pilvien takia, tai Taylor ei ottanut sen antamaa suuntatietoa huomioon, koska uskoi lentävänsä Meksikon lahden yllä, kun luuli Androsta Floridaksi. Taylor kieltäytyi vastoin ohjeita vaihtamasta hätätaajuudelle, koska pelkäsi menettävänsä yhteyden muihin koneisiin.
Miehistö näki Taylorin väittämien Keysien jälkeen vielä yhden pienen saaren lentäessään 2 300 jalan korkeudessa, ja totesi olevansa täysin eksyksissä, koska muuta maata ei näkynyt, kuten Keysien lähellä olisi pitänyt.
Radioliikenteen mukaan eri koneiden miehistöt riitelivät siitä, missä oltiin ja mihin suuntaan kannattaisi lentää. Oppilaat sanoivat lentueen olevan Atlantin yllä. Taylor uskoi lentueen olevan Meksikonlahdella ja päätti lentää itään. Erään Stiversin kello 16.25 antaman ilmoituksen mukaan lentäjät olivat 360 km koilliseen Fort Lauderdalesta, Taylorin oppilailla oli ilmeisesti oikein näyttävä kompassi, mutta Taylor ei uskonut sitä. Erään Taylorin oppilaan mielestä olisi pitänyt lentää länteen. Jos oli epävarmuutta siitä missä Avengerit olivat, Keysien lähellä vai Bahaman lähellä, olisi kannattanut lentää luoteeseen. Jälkikäteen on kyselty sitä mikseivät oppilaat yksinkertaisesti eronneet Taylorin johdosta ja lentäneet länteen. Tämä selittynee sotilaallisella kurilla, jonka mukaan valvojan määräyksiä oli toteltava.
Taylor oli paniikissa ja epäröi. 16.56 Tayloria käskettiin kytkemään päälle YG-lähetin, jonka avulla lentokenttä voisi paikantaa Avengerit, mutta Taylor ei vastannut. Sää huononi ja koneiden polttoaine kului jatkuvasti. Koneet lensivät eräässä vaiheessa itään, toisessa länteen.

Eksyksissä

Taylor ilmoitti muun muassa, että heitä vastaan tuli 80 mailin tuntinopeudella puhaltava tuuli. Tukikohdassa oli tieto, ettei luoteesta puhaltavia tuulia ollut Meksikonlahden, vaan Atlantin yllä. Tietoa ei ehditty radioida Taylorille, viestikeskus onnistui määrittämään vain yhden suuntiman, kun koettivat peilata Taylorin sijaintia radioviesteistä.
Lentue lähti lentämään itään päin, ja radioyhteys heikkeni. Koneiden lähettimet kuuluivat hyvin 50 mailia, korkeintaan 75 mailia. Eräässä vaiheessa yksi kone näytti eronneen muodostelmasta.
Silloin kun koneilla oli tunnin verran polttoainetta jäljellä miehistö sai näkyviinsä maata, joka luultavasti oli Andros, mutta jota Taylor luuli Floridan eteläkärjeksi, koska seutu on samantyyppinen, matalia pikkusaaria.
Koneiden etääntyminen ja ehkä myös säähäiriö vaikeutti yhä enemmän Avengereista tulevien radiosanomien kuuluvuutta. Alueella oli sadekuuroja, muttei kovin voimakkaita myrskyjä.
Jotkut sanomista viittasivat mahdolliseen polttoainepulaan, polttoainetta oli vain 75 mailia varten. Merellä näkyi vaahtopäitä ja 22 solmun voimalla puhaltavan länsituulen luomia kuplavanoja. Yö laskeutui tuohon aikaan noin 17.30–18.00. 17.50 muutamat maa-asemat kolmiosuuntivat Avengereiden paikan sijainnin paikkaan, joka on Atlantilla Floridan itäpuolella 100 mailin säteellä kohdasta 29° pohjoista leveyttä 79° läntistä pituutta. Tätä tietoa ei ehditty lähettää Avengerien ohjaajille, ja Avengerit eivät liene näkyneet maa-asemien tutkissa, vaikka niitä etsittiinkin.

Katoaminen

Taylor uskoi yhä 18.04 luultavasti yhä lentävänsä Meksikonlahdella, ja ehdotti lentämistä kauemmas itään. 18.20 Taylor sanoi, että kaikkien koneiden on pysyttävä tiiviisti yhdessä, ja että heidän on tehtävä pakkolasku, jos ei lennetä maan yllä. Taylor sanoi myös, että jos jonkin koneen polttoaine laskee alle 10 gallonaan, kaikkien koneiden on mentävä alas.
Lentokoneet katosivat täysin, eikä löydetty mitään jälkiä pelastuslautoista tai vastaavista. Varsinaisia SOS-sanomia ei koneilta vastaanotettu.
Kello 18.20 kauppalaiva SS Viscount Empire ilmoitti, että Bahamasta luoteeseen on kova merenkäynti ja voimakkaita tuulia. Auringon laskun tienoilla alueelle kehittyi voimakastuulisia sadekuuroja, jotka heikensivät näkyvyyttä. Bahaman matalikon yllä oli voimakasta pilvisyyttä ja huono lentosää. Paikassa 29 pohjoista, 79 läntistä oli pilvipeite suhteellisen matalalla, ajoittaisia sadekuuroja ja tuuli länsi-länsilounas 25–30 solmua, ilma hyvin pyörteinen, ja meri aaltoili voimakkaasti.

Tuloksettomat etsinnät

Pian katosi myös koneita etsimään lähtenyt luutnantti Harry Conen ohjaama PBM-5 Martin Mariner -lentovene, ehkä räjähdettyään ilmassa.
Katoamispaikka oli noin 28 N 80 W. Kone tunnettiin helposti räjähtävänä ”lentävänä bensiinisäiliönä”. Martin Mariner oli ”lentävää linnoitusta” suurempi lentokone. Lentokoneen ohjaajalla ja perämiehellä oli ennen lentoa tapana tarkistaa, ettei miehistöllä ollut tulitikkuja tai tupakansytyttimiä, jotka saattaisivat sytyttää koneen suurista polttoainesäiliöistä haihtuvan bensiinihöyryn tuleen. 
Koneiden etsinnät lopetettiin pimeyden vuoksi joulukuun 5. päivänä, mutta seuraavana päivänä alettiin koluta ainakin kolmensadan lentokoneen ja alueella kulkevien alusten voimin. Etsinnöissä oli mukana myös laivaston pinta-aluksia ja sukellusveneitä, satoja yksityskoneita ja myös Britannian armeijan Bahaman alueen yksiköitä. Koneiden miehistö oli koulutettu lähtemään uppoavista koneista pelastuslauttoihin minuutissa. Koneet pysyivät pinnalla puolitoista minuuttia, ja joissain tapauksissa jopa puoli tuntia. Koneissa oli itsestään täyttyvät pelastuslautat.
Laajat etsinnät jatkuivat viikkojen ajan. Yli 600 000 neliökilometrin alue tutkittiin Atlantilla, Karibianmerellä ja Floridan mantereella sekä Meksikonlahdella. 100 lentoa tehtiin päivittäin merenpinnan yllä, yhteensä 4 100 tuntia.
Moneen otteeseen on muun muassa 1980- ja 1990-luvuilla väitetty juuri lentue 19:n TBF Avengereita löydetyn merenpohjasta eri puolilta aluetta, mutta kyse on kaikissa tapauksissa ollutkin muista saman tyyppisistä koneista.

Legendan synty

Sellaiset mysteerikirjailijat kuin Charles Berlitz pitävät katoamista arvoituksena, joka on kenties merkittävin Bermudan kolmioon yhdistettyjen omituisten laivojen ja lentokoneiden häviämisten sarjassa. Huhtikuussa vuonna 1962 Allen W. Eckert julkaisi American Legion -lehdessä artikkelin The Lost Patrol (”Kadonnut partio”). Kyseessä oli ensimmäinen kansanomainen ja kyseenalaisin väittämin väritetty kuvaus Lentue 19:n katoamisesta. Artikkelissa muun muassa lentäjien kerrottiin sanoneen olevansa joutumassa valkoiseen veteen.
Vincent Gaddis julkaisi vuonna 1964 Argosy-lehdessä The Deadly Bermuda Triangle -artikkelin, ja seuraavana vuonna kirjan Invisible Horizons. Väite valkoisesta vedestä oli myös kesäkuun 1973 Naval Aviation News -lehden artikkelissa, joka oli käytännössä sama kuin Berlitzin kirjan versio tapahtumista. Berlitz väittää kirjassaan Bermudan kolmio, että kadonneita koneita lensivät kokeneet lentäjät, ja että lentueen vaikeudet alkoivat jo kello 15.15 maalihylyn pommituksen jälkeen. Väitteen mukaan Taylor ilmoitti hätätapauksesta, koska koneet ovat luultavasti eksyneet kurssista, maata ei näy ja sijainnista ei ole tietoa. Merikään ei näyttänyt tavanomaiselta. Berlitzin mukaan minkään koneen magneettinen tai hyrräkompassi ei toiminut. Lopussa jotkut sanoivat kuulleensa että koneet olivat joutumassa ”valkoiseen veteen”. Se on saattanut tarkoittaa ”valkoista vihuria”. Väitetään myös, että radioliikenteen lakattua kello 19.00 jälkeen Miamissa ollut laivastoasema vastaanotti heikon sanoman FT ... FT ...;  lentueen koneiden tunnus oli FT-18.
Laivasto on syyttänyt nimenomaan Tayloria siitä, että lento päättyi onnettomuuteen. Charles Taylor oli eksynyt kolme kertaa aiemmin sodassa, ja kaksi kertaa hänet oli pelastettu merestä. Taylor tunsi aluetta huonommin kuin monet muut lennolla olleet, vaikka hänellä oli muuten takanaan melko pitkä 2 500 tunnin lentokokemus. Taylorin pahin virhe oli se, että hän luuli olevansa Keyssaarten yllä, vaikka lienee ollut jossain Bahaman yllä, ja sen takia pyrki lentämään pohjoiseen ja itään Atlantille päin. Hänen koneestaan puuttui muun muassa toimiva kello. Taylor teki monia muitakin virheitä, muun muassa ei halunnut vaihtaa lähetintään helpommin kuuluvalle hätätaajuudelle.
Ilmeisesti Avengerit syöksyivät mereen pimeällä meren aaltoillessa ja vaahdotessa eivätkä kirkkaalla ilmalla auringon paistaessa, kuten Bermudan kolmion legenda väittää. Muiden Avenger-lentäjien mukaan lentäjät eivät olisi voineet selvitä hengissä pimeällä epätasaiseen mereen tehdyssä pakkolaskussa, joka voisi törmäyksessä hajottaa nopeasti liitävän koneen.