google/wiki40b huggingface dataset:
Călărași (Romanian kaupunki)

Maantiede

Kaupunki sijaitsee alangolla Tonavan varrella. Kaupunki on risteysasema DN3, DN21 ja DN3B valtateille. Kaupunki sijaitsee 120 kilometrin etäisyydellä Romanian pääkaupungista Bukarestista sekä 144 km:n etäisyydellä Mustanmeren turistikohteesta Constanțasta.

Historia

Ensimmäisen kerran alue mainitaan asiakirjoissa 1. kesäkuuta 1541, kun prinssi Radu Paisie liitti osan maa-alasta Crăceanin -kylään. Alueelle rakennettiin pyhän Nikolaos Ihmeidentekijän kirkko, jonka ympärille alkoi muodostua Lichireștin kylä. Aluetta kansoitti pieni joukko maanviljelijöitä, lähinnä Bulgarian turkkilaisia. Kylä oli Bukarest - Konstantinopoli kauppareitin varrella ja kylään muutti joukko ratsumiehiä: "ștafetarieja". Pian kylä tulikin tunnetuksi Călărașin nimellä. Vuonna 1791 Itävaltalaisessa kartassa mainittiin Călăraș kaupunkina. 1. marraskuuta 1833 kaupunkissa tehtiin ensimmäinen budjetti. Noin 8000 lei:llä oli tarkoitus rakentaa katuja ja kouluja sekä korjata vuoden 1829 maanjäristyksessä vahingoittunut kirkko. 24. syyskuuta 1852 Valakian prinssi Barbu Dimitrie Ştirbei antoi kaupungille vapaan kaupungin julistuksen. Tämän kunniaksi vuosien 1881 - 1885 välillä kaupungin nimenä oli Ştirbei.
Floridsdorf

Historia

Floridsdorfin alueella on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella. Ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjiä. Noin vuonna 500 keltit valloittivat alueen roomalaisilta, mutta myöhemmin alue valloitettiin takaisin. Tämän jälkeen Floridsdorf oli osa roomalaisten ja englantilaisten taistelukenttää. Rooman valtakunnan romahdettua alueelle tulivat avaarit, langobardit ja slaavit. Noin vuonna 1000 alueella asustivat Babenbergien suku, jolloin myös on ensimmäiset maininnat Floridsdorfin alueesta (Jedlesee). Floridsdorfin alueelle rakennettiin ensimmäinen Tonavan ylittävä silta Wienissä. Teollisen vallankumouksen aikana Floridsdorfiin tuli rautatiekiskot sekä -asema.
Kaivoslaki (1932)

Vuoden 1932 kaivoslaki oli Suomessa vuonna 1932 annettu ensimmäinen kaivoslaki, jolla kumottiin siihen saakka lähes 50 vuotta voimassa ollut kaivaus- ja valtaussääntö vuodelta 1883. Laki tuli voimaan vuoden 1933 alusta.

Valtausoikeus

Lain mukaan sekä yksityinen Suomen kansalainen että suomalainen osakeyhtiö, osuuskunta tai muu yhtymä oli oikeutettu ei ainoastaan omalla maallaan vaan myös toisen maalla valtaamaan ja käyttämään hyväkseen määrätynlaisia kivennäislöydöksiä.
Jotta tällainen valtaus olisi ollut lain mukaan luvallinen, kivennäislöydöksen tuli sisältää kulta-, hopea-, platina-, elohopea-, lyijy-, tina-, sinkki-, kupari-, koboltti-, nikkeli-, rauta-, mangaani-, kromi-, titaani-, molybdeeni-, wolframi-, vismutti-, antimoni-, radium-, torium- tai uraanimalmia tahi arsenikkikiisuja, rikkikiisua, magneettikiisua, kivennäishiiltä, timantteja, apariittia, magnesiittia, kaoliinia, bauksiittia, talkkia tai asbestia.
Sabiha Gökçen

Sabiha Gökçen (21. maaliskuuta 1913, Bursa, Turkki – 22. maaliskuuta 2001, Ankara) oli Turkin ensimmäinen naislentäjä ja maailman ensimmäinen naissotalentäjä. 
Hän oli yksi Mustafa Kemal Atatürkin adoptoimasta kahdeksasta lapsesta. Atatürk löysi Sabihan vuonna 1925 Bursassa. Sabiha joka oli alun perin bosniakki, halusi päästä opiskelemaan, joten maan isä Atatürk adoptoi hänet kuultuaan hänen surkeista elinoloistaan. Hän kävi kansakoulua Ankarassa ja sitten Istanbulin amerikkalaista tyttökoulua. Atatürk oli laatinut Turkille uuden sukunimilain, joka astui voimaan kesällä 1934. Saman vuoden joulukuussa Atatürk antoi Sabihalle sukunimen Gökçen (suomeksi gök tarkoittaa taivas). Kuusi kuukautta myöhemmin Sabihasta tuli lentäjä.
Atatürk uskoi ilmailuun eräänä yhteiskuntaa uudistavana tienä. Hän perusti siviililentokoulun, joka sai nimen ”Türk Kuşu” (suom. "turkkilainen lintu") ja vei Sabihan sen avajaisseremoniaan 5. toukokuuta 1935. Nuori nainen innostui lentämisestä. Hän hankki lentolupakirjan ja osallistui purjelentokoulutukseen Neuvostoliitossa. Atatürk avitti hänet Turkin ilmavoimien akatemiaan, ja hänestä tuli ensimmäinen naissotilaslentäjä Turkissa. Hän lensi muun muassa pommikoneita ja osallistui useisiin sotaharjoituksiin.
Vain valittamalla korkeammille tahoille hän pääsi osallistumaan kurdikapinallisia vastaan tehtyihin lentopommituksiin. Täten hänestä tuli ensimmäinen naissotalentäjä 1930-luvun jälkipuolella. 1930-luvun lopulla hänestä tuli "Türk Kuşu"-lentokoulun pääkouluttaja, jossa toimessa hän jatkoi vuoteen 1955 asti. Hän lensi vuoteen 1968 asti. Hän kirjoitti muistelmateoksen  ”A Life Along the Path of Atatürk”. Istanbulin uudempi kansainvälinen lentokenttä, joka sijaitsee Aasian puolella, on nimetty Sabiha Gökçenin mukaan (Sabiha Gökçen Havalimanı, suom. Sabiha Gökçenin lentoasema)
Harri Sillgren

Ura

Sillgren oli JYPin kasvatti. Hän voitti siellä A-nuorten SM-pronssia vuonna 1991. Sillgren oli sekä kaudella 1990–1991 että 1991–1992 JYPin A-nuorten paras pistemies ja maalintekijä. Kaudeksi 1992–1993 hän siirtyi Turkuun, missä Sillgren pelasi suurimman osan kaudestaan I-divisioonajoukkue Kiekko-67:ssä. Hän debytoi myös SM-liigassa ja pelasi Turun Palloseuran riveissä 11 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 2+2=4. Sillgren voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kausi 1993–1994 oli Sillgrenille varsinainen tulokaskausi SM-liigassa ja se toi hänelle 42 runkosarjaottelussa tehot 11+14=25 sekä 11 playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Sillgren voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kausina 1994–1995 ja 1995–1996 hän ylsi 18 osumallaan SM-liigan yhden kauden maaliennätykseensä. Hän voitti Suomenmestaruuden vuonna 1995. Kaudeksi 1996–1997 Sillgren siirtyi Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Västerås IK:n riveihin.
Kahden Västeråsissa vietetyn vuoden jälkeen Sillgren siirtyi kaudeksi 1998–1999 Rauman Lukkoon. Hän ylsi 18 osumallaan kolmannen kerran SM-liigan yhden kauden maaliennätykseensä ja teki 35 tehopisteellään SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä. Sillgren oli Lukon toiseksi paras maalintekijä Leonīds Tambijevsin jälkeen ja hän jakoi myös joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Aigars Ciprussin kanssa. Kolmen Lukossa vietyn kauden jälkeen Sillgren palasi kaudeksi 2001–2002 2+1-vuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa JYPiin. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä joukkueessa ja nousi JYPin kapteeniksi. Sillgren voitti kauden päätteeksi joukkueen sisäisen syöttöpörssin 24 syötöllään. Viimeisellä SM-liigakaudellaan 2003–2004 hän muodosti alkukaudella kohtalaisen hyvän tutkaparin Pierre-Claude Drouinin kanssa, mutta loukkaantumiset jättivät Sillgrenin kauden kuitenkin hyvin rikkonaiseksi.
Kaudeksi 2004–2005 Sillgrenin piti siirtyä Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa pelanneeseen Torpedo Nižni Novgorodiin, mutta hän päätyi sieltä ennen kauden alkua tanskalaisen Odense Bulldogsin riveihin. Sillgren oli tehoilla 15+14=29 joukkueen kolmanneksi paras pistemies.
Erkki Hyytinen

Erkki Lauri Hyytinen (7. elokuuta 1928 Oulainen – 20. toukokuuta 1987 Oulu) oli suomalainen uittopäällikkö, YLE:n Oulun aluepäällikkö ja kirjailija.
Hyytinen valmistui sahateknikoksi 1957. Hän toimi uittopäällikkönä Oulussa vuoteen 1968 saakka ja sen jälkeen hän johti Oulun alueradiota Yleisradion aluepäällikkönä eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1985 saakka.
Hyytinen julkaisi kaksi omiin elämänkokemuksiinsa perustunutta romaania 1960-luvun alussa. Hän poltti julkisesti huhtikuussa 1965 käsikirjoituksen, jonka hän kertoi olleen kolmannen, Oulun historiaan liittyneen romaaninsa käsikirjoituksen. Teko oli vastalause Oulun kaupungin harjoittamalle nuivalle kulttuuripolitiikalle. Hyytinen julkaisi seuraavan kirjansa vasta 1980-luvun alussa.
Hyytinen kirjoitti lähinnä elämäkerraksi luokiteltavan teoksen, Utajärvellä ja Suomussalmella eläneestä ensimmäisestä suomenkielisestä naislyyrikosta Isa Aspista. Hän kirjoitti lisäksi kaksi näytelmää, Tapahtui Kurimossa sekä Runo ja rauta. Keskustapuoluelaisen Hyytisen aika Yleisradion Oulun aluepäällikkönä oli radion politisoitumisen aikaa. Hänellä oli koko päällikkökautensa ajan voimakkaita ristiriitoja vasemmistolaisten toimittajien kanssa. Ne veivät häneltä voimia kirjailijana ja paikallisradion uudistajana, jollainen hän olisi halunnut olla. Hän olisi halunnut kuuntelijat entistä näkyvämmin ja kuuluvammin mukaan radio-ohjelmien tekoon. Aika ei ollut tuolloin vielä kypsä hänen näkemyksilleen ja tavoitteilleen.
Erkki Hyytinen toimi Oulun läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana 1970-luvun lopulla. Hän käytti 1960-luvulla lehtikirjoituksissaan Liitto-lehteen (nyk. Suomenmaa) nimimerkkiä Parila.
Haapakiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Haapakiitäjä muistuttaa hyvin paljon läheistä poppelikiitäjää (Laothoe populi), sekä värityksen että erikoisen lepoasentonsa suhteen, mutta sillä ei ole poppelikiitäjälle tyypillisiä punertavia takasiipien tyvitäpliä. Siipien pääväri on rusehtavan harmaa ja niiden kärkiväli vaihtelee koiraalla 70–87 mm ja naaralla 79–96 mm välillä. Siipien reuna on vähemmän mutkitteleva kuin poppelikiitäjällä eivätkä siipien tummat poikkijuovatkaan ole erityisen mutkaisia. Etusiiven siipisuonet erottuvat siiven keskiosassa vaaleina ja diskaalitäplä puuttuu kokonaan. Sukupuolet ovat lähes poikkeuksetta samanvärisiä.
Toukka on nuorena sinivihreä, vanhemmiten kirkkaanvihreä. Sen kyljissä on ohuita vaalita vinojuovia ja peräpäässä on vaalea piikki. Täysikasvuisena toukka on 70–80 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Eurooppalaisittain hyvin itäinen laji, jota tavataan Suomesta, Baltiasta ja Puolasta itään, Venäjän poikki Mongoliaan, Pohjois-Kiinaan ja Japaniin. Suomessa levinneisyys kattaa Etelä-, Keski- ja Itä-Suomen. Lounais- ja länsirannikolla se on hyvin vähälukuinen ja puuttuu kokonaan lounaissaaristosta. Lentoaika on yhtenä sukupolvena toukokuusta heinäkuun alkuun lentoajan huipun ollessa kesäkuun loppupuoliskolla. Lennon huippu on keskimäärin pari viikkoa aikaisempi kuin poppelikiitäjällä vaikka lajeja tavataankin lentoaikana sekaisin.

Elintavat ja lentoaika

Haapakiitäjä on melko harvinainen ja elinympäristönsä suhteen vaatelias tuttavuus ja sitä tavataan lähes ainoastaan haapoja kasvavalla alueella, usein lähellä vesialueen rantaa. Laji lähtee lentoon vasta myöhään yöllä, harvoin ennen puoltayötä. Aikuisen perhosen suuosat ovat surkastuneet eikä se nauti ravintoa, mutta saattaa juoda vettä lentäessään matalalla vedenpinnan yläpuolella. Koiraat lentävät valolle, naaraat hyvin harvoin. Perhonen lentää pääasiassa latvustoissa, mikä vaikeuttaa yksilöiden havaitsemista. Kullakin elinpaikalla kaikki perhoset alottavat lentonsa noin viikon sisällä toisistaan ja yksittäinen perhonen elää kuudesta kymmeneen vuorokautta. Tämän seurauksena lentoaika on kullakin esiintymispaikalla varsin lyhyt.
Parittelu alkaa yöllä ja jatkuu seuraavaan iltaan. Koiras roikkuu koko parittelun ajan naaraan takaruumiista pää alaspäin. Naaras aloittaa munimisen parittelua seuraavana yönä ja munii 100–150 munaa yksittäin tai muutaman munan ryhminä korkealle latvustoihin. Toukat kuoriutuvat vajaan kahden viikon kuluttua ja ovat aktiivisia pääasiassa öisin. Ne ovat täysikasvuisia elokuun alkupuolella ja kaivautuvat koteloitumaan maan alle. Kotelo sijaitsee harvan kotelokopan sisällä ja talvehtii, joskus kaksikin kertaa.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasvina on haapa (Populus tremula), mutta joskus myös pajut (Salix sp.) ja muut poppelit (Populus sp.).
Marius Van Andringa

Pelaajaura

Malmin Super-Koriksen kasvatti Van Andringa debytoi miesten valtakunnallisissa sarjoissa kaudella 2012−2013 divisioonajoukkue Torpan Poikien joukkueessa. Seuraavalla kaudella hän kuului Korisliigajoukkue Helsinki Seagullsin miehistöön ja pelasi myös seitsemän ottelun verran divisioonajoukkue Pussihukissa. Kesäkuussa 2014 Van Andringa siirtyi yhden kauden mittaisella sopimuksella Korisliigassa pelanneeseen Joensuun Katajaan. Maaliskuussa 2015 Van Andringa ja Kataja tekivät 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Kataja eteni keväällä 2015 loppuotteluihin ja voitti seurahistoriansa ensimmäisen miesten Suomen mestaruuden. Kauden päätteeksi Van Andringa valittiin Korisliigan vuoden tulokkaaksi.
Heinäkuussa 2016 Van Andringa siirtyi Kobriin.
Lokakuussa 2017 Van Andringa siirtyi Korihaihin.
Elokuussa 2018 Van Andringa teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Korihaiden kanssa.
Toukokuussa 2019 Van Andringa teki sopimuksen kaarinalaisen Ura Basketin kanssa.

Yksityiselämä

Van Andringan isä on ranskalainen ja äiti suomalainen. Hänellä on kummankin maan kansalaisuus, ja hän on pelannut lapsena myös ranskalaisessa seurajoukkueessa.
Tarzan ja kultaleijona

Juoni

Tarzan on paluumatkalla kotiin löydettyään edellisessä kirjassa perheenjäsenensä Janen ja Korakin. Matkalla he törmäävät orpoon leijonanpentuun, jonka he päättävät ottaa mukaansa. Waziri-heimon ansiosta Tarzanin talo on jälleen pystyssä saksalaisten tuhottua sen aikaisemmin. Pihallaan Tarzan kasvattaa leijonasta, Jad-bal-jasta, mustaharjaisen kultaleijonan.
Tarzan huumataan ja joutuu vankina Opariin. Siellä ylipapitar La toimii vastoin kansansa tahtoa ja pelastaa Tarzanin. Heidän täytyy kuitenkin paeta alempien pakanapappien vihaa ja  La opastaa Tarzanin Timanttilaaksoon, joka on gorillojen valtakuntaa. Hyväksi onneksi Jad-bal-ja seuraa heitä. Valitettavasti Esteban Miranda, joka aina on halunnut löytää Oparin, lähtee seuraamaan leijonaa.
Saarijärvi (Pello, Saukkoriipi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 17,4 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lankojärven alueella (67.94), jonka Saariojan valuma-alueeseen (67.945) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,1 metriä mpy.
Iranin lippu

Iranin lippu on Iranin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Nykyisessä muodossaan se otettiin käyttöön 29. heinäkuuta 1980 islamilaisten mullistuksien johdosta. Iranin lippu on muuttunut monta kertaa jo aiemmin. Lippu on malliltaan horisontaalinen trikolori ja sen värit ovat ylhäältä alas vihreä, valkoinen ja punainen. Värit kuvaavat rauhaa ja ylistystä Allahia kohtaan. 
Lipun keskellä olevat neljä puolikuuta symboloivat islaminuskon kasvua, pallot maailman sorrettujen ihmisten voimaa ja miekka kertoo voimasta ja rohkeudesta. Vihreää ja punaista aluetta rajaa Kuufialaisittain tyylitelty teksti: " Allahu Akbar" - Jumala on suuri. Tekstin 22 toistokertaa viittaavat islamilaisen kalenterin päivään, jolloin Ajatollah Khomeini palasi vuonna 1979 maanpaosta.
Pelaaja (lehti)

Lehden sisältö

Pelaaja-lehden sisältö on jakautunut kahteen osaan: pelaajan maailma ja arvostelut.

Pelaajan maailma

Pelaajan maailmassa huomattavimmat osiot ovat, Toinen pelaaja -kolumni, Lataustauko-kolumni, Indieskene-kolumni, Tokion syke ja pääkirjoitus.

Arvostelut

Arvosteluissa Pelaajan toimitus on arvioinut osan kuukauden peleistä. Pisteytyksissä käytetään asteikkoa 1–10. Arvostelluista peleistä valitaan yksi Pelaajan valinta, joka myönnetään kuukauden parhaalle pelille. Arvosteltuja pelejä on yleensä 10–30 kappaletta. Arvostelut-osion lopussa on Verkkorintama, jossa arvioidaan konsoleiden verkkopalveluista ladattavia pelien lisäsisältöjä. Verkkorintaman arvostelut saavat ”ota”-, ”harkitse”- tai ”jätä”-leiman. Vuoden 2018 alusta lähtien myös Verkkorintaman arvostelut on pisteytty varsinaisten arvosteluiden tavoin asteikolla 1-10.
Pelaaja-lehden toimitus on antanut täydet 10/10 pistettä 33 eri pelille.
Kultatöyhtösifaka

Ulkonäkö ja koko

Kultatöyhtösifakalla on lyhyt ja paljas kuono, joka tekee siitä inhimillisen näköisen. Päälaella kasvaa kullanoranssia karvaa, joka on antanut lajille nimen. Muuten turkki on yleisväriltään kermanvalkea. Eläin on noin 90 cm pitkä, ja sen häntä lisää pituutta lähes puolella metrillä. Jalat ovat paljon pitemmät kuin eturaajat. Painoa kertyy aikuiselle eläimelle noin kolme ja puoli kiloa.

Elintavat

Kultatöyhtösifakat elävät noin kuuden yksilön ryhmissä.

Ravinto

Kultatöyhtosifakat syövät raakoja hedelmiä, versoja,lehtiä ja kuivalla kaudella myös puun kuorta.
Mekan metro

Taustaa metrohankkeelle

Muslimeille pakollinen hadž-pyhiinvaellus ja suositeltava umra-pyhiinvaellus aiheuttavat jatkuvasti suuria liikenneongelmia Mekan kaupungissa. Saudi-Arabian hallitus ja Mekan kaupungin johto pyrkivät kehittämään kaupunkia paremmin kasvavaan pyhiinvaeltamiseen sopivaksi. Tämän projektin yhtenä osana kaupunkiin päätettiin toteuttaa metro, jolla pyhiinvaeltajat voivat liikkua pyhiinvaelluksen rituaaleihin liittyvien paikkojen välillä. Kaupungissa on ollut vaikea löytää taksia hadžin aikana ja saudit arvioivat, että metro poistaa 53 000 linja-autoa Mekan kaduilta.

Rataverkko ja asemat

Ensimmäisessä vaiheessa metro koostuu yhdestä linjasta, joka yhdistää pyhiinvaelluksessa tärkeät paikat, eli Arafat-vuoren, Muzdalifan ja Minan. Linjalla on yhdeksän asemaa, jotka sijaitsevat erikoisesti lyhyillä etäisyyksillä kolmen ryhmissä edellämainituissa kolmessa paikassa. Rata kulkee korotetulla betonikouruväylällä 8–10 metrin korkeudessa. Asemilla on pitkät lastaussillat, joilla pyhiinvaeltajat odottavat pääsyä junaan, ja laitureilla on Westinghousen toimittamat laituriovet. Raideleveys on 1 435 mm, virta otetaan Siemensin toimittamasta radan yläpuoliseen ajolankaan perustuvasta 1 500 V tasavirtajärjestelmästä, ja metro on automaattinen ilman kuljettajia. Linjan suunniteltu kapasiteetti on 72 000 matkustajaa tunnissa. Hadžin aikana metro nousee viikon ajaksi maailman eniten käytetyksi metroksi.

Kalusto

Metron vaunusto koostuu alumiinisista 12-vaunuisista Kiinassa Changchun Railway Vehiclesin valmistamista junayksiköistä, joista yhteen mahtuu 3 800 henkeä täyteen lastattuna. Yhdessä junassa on kahdeksan moottorivaunua ja neljä liitevaunua. Yhden vaunun pituus on 22,3 metriä ja leveys 3 metriä. Junayksiköitä on yhteensä 204 kappaletta.

Toteutus ja laajennussuunnitelmat

Metron pääurakoitsijana toimi kiinalainen China Railway Construction Corp helmikuussa 2009 solmitun sopimuksen mukaan. Metro valmistui ennätysnopeasti 21 kuukauden aikana projektin aloituksesta rajoitetun liikenteen aloittamiseen.
Metron ensimmäistä linjaa on suunniteltu pidettäväksi Masjid al-Haramille, ja linjastoa on suunniteltu laajennettavan neljällä uudella linjalla, jotka toisivat yhteyden Jeddan kansainväliselle lentokentälle, Mekan ja Medinan välillä liikennöiville Haramainin suurnopeusjunille (rata on rakenteilla), pysäköintialueille ja lisäksi tarkoitus on toteuttaa suoria yhteyksiä nykyisen linjan palvelemille alueille.
Naskalikalat

Lajit ja anatomia

Naskalikalojen heimoon kuuluu kaksi lajia, naskalikala (Anoplogaster cornuta) ja okanaskalikala (Anoplogaster brachycera). Lajit voivat kasvaa korkeintaan 16 cm pitkiksi. Naskalikalojen pää on suurikokoinen ja on noin kolmasosan kokonaispituudesta. Päässä on monia limatäytteisiä onkaloita ja silmät ovat pienet. Aikuisten naskalikalalajien hampaat ovat kookkaat ja terävät, poikasilla ne ovat pienet. Lajien suomut ovat pienikokoiset. Nuorilla kaloilla uimarakko on hyvin kehittynyt, mutta aikuisilla se on surkastunut. Poikasilla on päässään myös piikkejä, joita aikuisilla kaloilla ei ole.

Levinneisyys ja elintavat

Naskalikaloja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne elävät niin trooppisissa kuin lauhkeissakin vesissä 75–5 500 metrin syvyydessä merenpinnasta. Naskalikalojen tiedetään liikkuvan pienissä parvissa. Nuoret naskalikalat käyttävät ravintonaan pieniä äyriäisiä ja aikuisten ravinto koostuu pääasiassa kaloista, mutta ne syövät myös äyriäisiä.
Korkeuden vaikutus ihmiseen

Korkeuden vaikutukset ihmiseen ovat merkittävät, ja hyvin korkealla ihminen on hengenvaarassa.
Ilman happipitoisuus laskee korkeammalle noustessa. Tämän seurauksena ihmisen elimistö käynnistää puolustusmekanismeja, jotka voivat pitkällä aikavälillä johtaa kuolemaan. Keuhkot laajenevat, sydämen syke kiihtyy, punasoluja syntyy lisää ja veri paksuuntuu, aivot turpoavat, ja keuhkot ovat vaarassa romahtaa.
2 500 metrin korkeudessa ihminen voi saada ensimmäisiä lievän vuoristotaudin oireita, kuten huimausta ja väsymystä, päänsärkyä sekä ruokahaluttomuutta ja pahoinvointia. Oireet menevät yleensä ohi vuorokauden kuluessa, kun elimistö tottuu ohueen ilmaan.
3 500 metrin korkeuteen noussut ihminen voi kärsiä kovasta väsymyksestä, näköhäiriöistä ja päänsärystä sekä tasapainohäiriöistä. Hän voi joutua hengenvaaraan. Näin korkealla elimistö voi romahtaa 24 tunnissa, jos ihminen ei saa lisähappea.
8 000 metrin korkeudessa alkaa niin sanottu kuolemanvyöhyke. Se on saanut nimensä siitä, että ilma on siellä niin vähähappista, että ihminen ei voi selviytyä pitkiä aikoja. Kuolemanvyöhykkeellä oleva ihminen kärsii jatkuvasta uupumuksesta ja huimauksesta sekä hengenahdistuksesta, ja hänellä on aivovaurioiden riski.
Kestävyysurheilijat pyrkivät joskus parantamaan hemoglobiiniarvojaan korkeanpaikan harjoittelulla eli harjoittelemalla vähintään kahden kilometrin korkeudessa useiden viikkojen ajan kerrallaan. Korkealla harjoittelu voi aiheuttaa tavallista herkemmin ylikuormitustilan ja nestehukan.
Jotkin korkealla vuosituhansien ajan asuneet kansat ovat kehittäneet sopeumia hapen vähyydestä selviämiseen. Andien intiaaneilla on kyky kuljettaa tavallista enemmän happea jokaisessa veren punasolussa. Tiibetiläisten verisuonet ovat tavallista laajemmat, mikä parantaa hapen kulkua kudoksiin. Heidän keuhkonsa pystyvät myös käsittelemään tavallista suuremmat määrät typpioksidia. Lisäksi tiibetiläisillä on tapana hengittää tiheästi. Myöskään Etiopian ylänköjen asukkaat eivät kärsi hapenpuutteesta, mutta syytä tähän ei vielä tiedetä.
Yaniv Katan

Yaniv Katan (hepreaksi ‏יניב קטן‎‎; s. 27. tammikuuta 1981 Kiryat Ata, Israel) on israelilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 184 senttimetriä pitkä Katan edustaa Maccabi Haifaa.
Katan on Maccabin oma kasvatti, joka on edustanut seuraa koko uransa ajan lukuun ottamatta lyhyttä visiittiä Englannin valioliigan West Hamissa vuosina 2006–2007.
Israelin maajoukkueessa jo vuonna 1998 ensimmäistä kertaa esiintynyt Katan on pelannut 26 A-maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Gabriel Dumont

Gabriel Dumont (joulukuu 1837 – 19. toukokuuta 1906) oli läntisessä Kanadassa asuvien  métisien johtaja. Vuonna 1873 Dumont valittiin St. Laurent de Grandin kylän johtajaksi, ja myöhemmin hän toimi merkittävässä roolissa Saskatchewanin kapinassa: hän oli johtajana retkikunnassa, joka taivutteli Louis Rielin palaamaan takaisin Kanadaan, ja myöhemmin toimi kenraalina Saskatchewanin kapinan aikana 1885. Hän osallistui Duck Laken taisteluun, Fish Creekin taisteluun sekä Batochen taisteluun. Saskatchewanin kapinan kukistuttua hän pakeni Cypress Hills -alueelle silloisessa Montanassa (sijaitsee nykyisten Albertan ja Saskatchewan provinssien rajalla). Hän antautui Yhdysvaltain ratsuväelle. Yhdysvaltain hallitus kuitenkin totesi hänen olevan poliittinen pakolainen ja vapautti hänet pian.