google/wiki40b huggingface dataset:
Kilderik I

Taustaa

Hunnien armeija ryösti tämän prinssin mukaansa jo lapsuudessa ja kuin ihmeen kautta hän pääsi pakenemaan frankkisotilaan avustuksella. Tarinoiden ja niitä käyttäneiden lähteiden mukaan hän ei ollut oikea kuningas todellisuudessa ennen kuin hänet oli kerran syrjäytetty ja hän oli uudelleen noussut valtaan.

Tulo valtaan

Historiallisesti lienee kuitenkin todennäköisempää, että Kilderik nousi valtaan isänsä kuoltua noin vuonna 467 tai 458. Kilderik asettui perinteisen soturiseurueensa kanssaTournaihin, saalilaisten frankkien pääkaupunkiin. Saalilaiset frankit olivat roomalaisten foederateja eli liittolaisia, ja olivat Rooman valtakunnan kanssa tekemänsä sopimuksen mukaan asettuneet Belgica Secundaan, joka sijaitsi Maas- ja Somme-jokien välimaaastossa.

Valta ja sen käyttö

Kilderik oli roomalaisille tärkeä liittolainen, ja hän auttoi Soissonsissa kasarmiaan ja hallintoaan pitänyttä roomalaista sotapäällikköä Aegidiusta torjumaan visigootit lähellä Orléansia vuonna 463. Näiden tarkoituksena oli laajentaa valta-aluettaan Loire-joen suuntaisesti. Aegidiuksen kuoleman jälkeen hän liittoutui roomalaisen kuvernööri Pauluksen kanssa luoden yhteiset gallialais-roomalaiset ja frankkien joukot, jotka voittivat gootit vuonna 469 saivat runsaan ryöstösaaliin. 
Viholliset palasivat takaisin Angersiin, mutta Kilderik tuli paikalle seuraavana päivänä ja seurauksena oli taistelu. Paulus sai taistelussa surmansa ja Kilderik valloitti kaupungin. Kun hän näin oli vapauttanut kaupungin, hän lähti seuraamaan saksien sotajoukkoja Loiren Atlanttiin laskevaan suistoon saakka. Siellä Kilderik surmasi vihollisensa. Gregorius Toursilaisen mukaan hän pysäytti myös Italiaa valloittamaan menossa olleen alemannien sotajoukon.
Varhaiskeskiajan ja myöhäisantiikin ei-roomalaisista hallitsijoista on tietoja hyvin rajoitetusti. Näin on myös frankkihallitsijoiden kohdalla: faktoja on vähän, tarinoita enemmän. Tarinoiden mukaan frankit ajoivat Kilderikin maanpakoon, koska tämä oli naistenmiehenä vietellyt heidän vaimonsa. Maanpaossa hän oli Thüringenissä, jonka kuninkaan Basinsin ja kuningattaren Basinen vieraana hän oli. Palattuaan takaisin maanpaosta olisi hän tarun mukaan ottanut puolisokseen kesti-isäntänsä puolison. Tämä Gregorius Toursilaisen kirjan Historia Francorumin kertoma tarina on kuitenkin täysin legendaarinen.
Totta kuitenkin on. että Kilderik I kuoli 481 ja haudattiin pääkaupunkiinsa Tournaihin, ja, että häneltä jäi poika Klodvig, josta tuli saalilaisten frankkien kuningas.
Tiedon heijastuminen

Tiedon heijastuminen on tietämyksenhallinnassa käytetty termi, jolla kuvataan tiedon leviämistä henkilöiden kautta eri organisaatioiden välillä.
Tore Strindberg

Tore Strindberg (19. helmikuuta 1882 Tukholma, Ruotsi – 6. helmikuuta 1968) oli ruotsalainen kuvanveistäjä. Hän teki siroja pronssipatsaita, suihkukaivoja Göteborgiin ja Gävleen, Salomon Andréen retkikunnan jäsenten muistomerkin Tukholman pohjoiselle hautausmaalle sekä mitaleja ja rintakuvia.
Barbadoksenakerola

Kuvaus

Barbadoksenakerola on ainavihanta pensas tai pieni puu, jonka oksat kasvavat lyhyestä rungosta. Se on yleensä 2–3 metriä korkea mutta voi joskus kasvaa 6 metrin pituiseksi.

Lehdet

Kasvin lehdet ovat yksinkertaisia, muodoltaan soikeita tai suikeita, 2–8 senttimetriä pitkiä, 1–4 cm leveitä ja kiinnittyvät lyhyeen lehtiruotiin. Ne ovat vastakkaisia. Lehdissä on ehyt tai aaltoileva reuna, jossa on pieniä karvoja, jotka voivat ärsyttää ihoa.

Kukat

Kukat ovat kaksineuvoisia. Ne kasvavat 3–5 kukan kukinnossa, jotka ovat varrettomia tai lyhytvartisia viuhkoja. Ne ovat halkaisijaltaan 1–2 senttimetriä leveitä. Teriön väri vaihtelee vaaleanpunaisesta syvänpunaiseen ja terälehtiä on viisi. Kukissa on kymmenen hedettä ja kuudesta kymmeneen rauhasta verhiössä.

Hedelmä

Hedelmä on kirkkaanpunainen luumarja. Se on halkaisijaltaan 1–3 senttimetriä ja painaa 3–5 grammaa. Luumarjat kasvavat pareittain tai kolmen ryhmissä, ja jokainen marja sisältää kolme kolmiomaista siementä. Marjat ovat mehukkaita ja sisältävät runsaasti C-vitamiinia ja muita ravintoaineita. Marjat jakautuvat kolmeen osioon ja ovat tavallisesti happamia tai hapahkoja. Viljellyn kasvin marjojen maku voi kuitenkin olla myös makea. Barbadoksenakerolan kemiallinen koostumus vaihtelee lajikkeen ja ympäristöolosuhteiden mukaan, mutta tavallisimmin koostumus on seuraavanlainen: proteiineja (2,1–8 g), lipidejä (2,3–8 g), hiilihydraatteja (35,7–78 g), kalsiumia (117 mg), fosforia (171 mg), rautaa (2,4 mg), pyridoksiinia (87 mg), riboflaviinia (0,7 mg), tiamiinia (0,2 mg), vettä (906–920 g) ja ravintokuitua (30 g)

Levinneisyys

Barbadoksenakerolaa kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen eteläisimmissä osissa Floridassa ja Etelä-Texasissa, Meksikossa, Väli-Amerikassa, Karibialla ja Etelä-Amerikassa niinkin etelässä kuin Perussa ja Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa. Sitä viljellään lisäksi eri puolilla maailmaa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla, esimerkiksi Kanariansaarilla, Ghanassa, Etiopiassa, Madagaskarissa, Sansibarissa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Intiassa, Jaavalla, Havaijilla ja Australiassa.

Muu

Barbadoksenakerola on pienilehtisyytensä ja -hedelmäisyytensä sekä hienon haarautumisensa vuoksi suosittu bonsaikasvi. Sitä kasvatetaan myös koristeeksi ja pensasaitana.

Kasvatus

Barbadoksenakerolaa voidaan kasvattaa siemenestä, leikkaamalla ja muilla tavoilla. Laji suosii kuivaa hiekkamaata ja suoraa auringonvaloa. Se on erittäin herkkä kylmälle, eikä siedä alle -1 ⁰C:n lämpötiloja. Pinnallisten juuriensa vuoksi se ei myöskään kestä hyvin tuulta.

Ekologia

Barbadoksenakerola on isäntäkasvi Chiomara asychis -perhosen, Ephyriades brunneus -perhosen, ja Timochares ruptifasciatus -perhosen toukille. Anthonomus macromalus -kärsäkkään toukat syövät hedelmiä, kun taas aikuiset kärsäkkäät syövät kasvin nuoria lehtiä.
Punannokikana

Lisääntyminen

Punannokikana on yksiavioinen ja pariutuu eliniäksi. Ne pesivät tavallisesti kesä-heinäkuussa, jolloin eteläisellä pallonpuoliskolla on talvi. Pariskunta saattaa hyvänä vuotena kasvattaa kaksikin poikuetta valtavassa pesässään, joista suurimmat ovat kolme metriä halkaisijaltaan. Vesikasveista rakennettu pesä on noin metrin syvyisessä vedessä kelluva lautta, jossa on korkea reuna ja keskellä syvä kuppi. Pesä sijaitsee pariskunnan ympäri vuoden asuttamalla pienellä reviirillä, jossa ne suorittavat pesänsä jatkuvaa kunnostusta ja parantelua. Naaras munii kolmesta seitsemään munaa ja hautoo niitä noin 30 vuorokautta. Poikaset viipyvät pesässä jopa neljä kuukautta ennen kuin oppivat lentämään.

Ravinto

Muiden nokikanojen tapaan punannokikana on kasvinsyöjä. Sukulaisistaan poiketen se ei mielellään sukella ravintonsa perään vaan kelluu vain vedessä kiskoen kasvit ylös nokallaan viskoen ne sivulle nokkaansa heilauttamalla.

Elinympäristö

Punannokikana elää erittäin korkealla (3600-5000 m) Andien vuoristojärvissä ja -lammissa. Se on sopeutunut kylmään ja karuun ruohomaahan eli punaan, jonka järvet ovat hyvin suolaisia. Niiden on selviydyttävä ohuessa ilmanalassa, koska aikuiset linnut ovat liian painavia lentääkseen ja muuttaakseen.
Kalle Nieminen

Kalle Nieminen (s. 3. joulukuuta 1947 Jyväskylän mlk) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Nieminen edusti urallaan Jyväskylän Palloilijoita 1970, Lahden Reipasta 1971, HIFK:a 1972–1973 ja Mikkelin Pallo-Kissoja 1974–1984. Hän voitti Pallo-Kissoissa TUL:n mestaruuden 1977. Mestaruussarjassa Nieminen pelasi yhdeksän kauden aikana 177 ottelua, joissa hän teki 11 maalia. 
Nieminen pelasi maajoukkueessa vuosina 1975–1979 kahdeksan maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Spearmanin järjestyskorrelaatiokerroin

Vertailua

Spearmanin järjestyskorrelaatiokerroin on Pearsonin korrelaatiokertoimen erityistapaus. Spearmanin järjestyskorrelaatiossa mitattavien muuttujien arvot on korvattu järjestysluvuilla. Spearmanin järjestyskorrelaatio ei reagoi parametrien poikkeamille lineaarisuudesta yhtä voimakkaasti kuin Pearsonin korrelaatiotesti, koska Spearmanin järjestyskorrelaatio mittaa kahden satunnaismuuttujan välistä monotonista riippuvuutta. Pienen hajonnan omaavien muuttujien osalta molemmat korrelaatioanalyysit antavat lähes samanlaiset arvot.   
Pearsonin korrelaatio perustuu normaalisuusoletukseen, kun taas Spearmanin järjestyskorrelaatio ei, koska se on ei-parametrinen.
Eräs toinen ei-parametrinen menetelmä on Kendallin järjestyskorrelaatiokerroin (Kendallin tau). Kun aineiston normaalisuudesta on epävarmuutta, on parempi käyttää Kendallin tai Spearmanin järjestyskorrelaatiokerrointa. Sekä Kendallin että Spearmanin järjestyskorrelaatiokerroin sopivat järjestys-, välimatka- ja suhdeasteikollisille muuttujille.
Viime jääkauden loppuvaihe

Jääkauden päättymisen alku

Eri lähteissä esitetään erilaisia arvioita siitä milloin viime jääkausi olisi päättynyt. Monesti väitetään päättymisen alkaneen silloin kun huippujäätiköityminen LGM päättyi. Tällöin "jääkauden lopun alku" olisi alkanut noin 18000 radiohiilivuotta sitten. Eräät toiset taas pitävät jääkauden lopun alkuna Meiendorf-interstadiaalin (Monesti "Bölling-Alleröd") alkua noin 14700 kalenterivuotta sitten. Joidenkin mukaan taas jääkausi olisi alkanut päättyä joskus 16000 radiohiilivuotta sitten. Eräiden mukaan myöhäisjääkausi alkoi Virossa ja Belgiassa 13500 BP sekä Ranskassa ja Siperiassa.

Jääkauden päättymisen syy

Viime jääkauden päättymisen aiheutti pohjoisen pallonpuoliskon kesien lämpiäminen. Kesät lämpenivät, koska Maan pinnalle saapuva Auringon säteily kasvoi ja myös hiilidioksidia vapautui ilmakehään. Maan akselikallistuman ja akselin suunnan muutos pienensi talvista Auringon säteilyä, mutta kasvatti kesäsäteilyä. Näin vuodenajat voimistuivat. Meret, mantereet ja ilma lämpenivät. Myös ilmavirrat muuttuivat. Lumiraja nousi pohjoisella pallonpuoliskolla, ja jäätiköt alkoivat vetäytyä. Jääkauden päättyessä Golf-virta alkoi toimia täydellä teholla. Uusien tutkimusten mukaan jääkauden päättymistä joudutti se että mereen ja ehkä jäätikön läheiseen mantereeseenkin sitoutuneita kasvihuonekaasuja hiilidioksidia ja metaania vapautui ilmakehään lyhyessä ajassa valtavat määrät. Hiilidioksidin määrä kasvoi 15000-9000 radiohiilivuotta sitten 200:sta 265 ppm:ään luultavasti Auringon säteilyn kasvun seurannaisilmiönä. Hiilidioksidin määrä  nousi kohtalaisen tasaisesti koko jääkauden päättymisen ajan suunnilleen samaa tahtia kuin pohjoisen insolaatio ja Antarktiksen lämpötila lukuun ottamatta pientä hyppäystä Böllingin alussa. Samalla kun hiilidioksidimäärä nousi, ilmassa leijuvan lössipölyn määrä väheni. 
Grönlannin ja Antarktiksen metaaninmäärä nousi jääkauden huippukauden jälkeen melko tasaisesti ja hyppäsi rajusti ylös Böllingin alussa. Erään tutkimuksen mukaan tämä johtui siitä, että jääkauden lopun aikainen ilmastonmuutos ajoi eteläisen merialueen länsituulen vyöhykkeen etelämmäs. Näin Etelänapaa kiertävä Länsituulten virta voimistui ja nosti syvänmeren hiilidioksidia pintaan kuplimaan ilmakehään. Toisen näkemyksen mukaan hiilidioksidi olisi vapautunut jäätikön sulavesien tulvittamasta mannerjalustasta.
Pandakääpiöahven

Koko ja ulkonäkö

Pandakääpiöahvenen suurin koko on 9 cm.

Alkuperä

Pandakääpiöahven on kotoisin Perusta, Rio Tahuayosta.

Käyttäytyminen

Pandakääpiöahvenia voi pitää pareittain tai haaremissa, jossa on yksi koiras ja vähintään kaksi naarasta.

Vesiolot

Veden on oltava pandakääpiöahvenelle hapanta (pH alle 6) ja erittäin pehmeää, lämpötila noin 26 °C. Se pitää seisovasta tai hitaasti liikkuvasta vedestä.
São Tomé ja Príncipe olympialaisissa

São Tomé ja Príncipe osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut. São Tomé ja Príncipen olympiakomitea on perustettu 1979 ja tunnustettu 1993.
São Tomé ja Príncipe ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia eikä pistesijaa eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon. Maan olympiajoukkueeseen on kuulunut 2–3 urheilijaa, ja he ovat osallistuneet melontaan ja yleisurheiluun.
Likanen Etelä

Likanen Etelä on suomalainen rap-kollektiivi, jonka ytimen muodostavat ADOD ja Mc Rambo. Yhtye tekee kappaleita suomenruotsalaisuudesta, huumeista sekä kotiseutunsa Kirkkonummen pimeästä puolesta.
Överdog-levyyhtiö julkaisi Likasen Etelän Kirkkonummi LP-debyyttialbumin tammikuussa 2015. Levy nousi julkaisuviikollaan (erikoisliikkeiden fyysistä myyntiä mittaavan) Rumban listan ensimmäiselle sijalle ja Suomen virallisen albumilistan kolmanneksi. Kirkkonummi LP pysyi albumilistalla neljä viikkoa.
Helmikuussa 2015 Likanen Etelä siirtyi Överdogilta Monsp Recordsille.
Yhtye julkaisi kesällä 2015 "Kylien jätkille ei vittuilla" -kappaleen. Siinä vierailivat mm. Antti Karsee ja Kelju K Katala. Tammikuussa 2016 yhtye julkaisi kappaleen "02400" ja vuonna 2018 kappaleen "Me tullaan kyliltä pt.2", joka on uudempi versio heidän vanhemmasta kappaleestaan ("Me tullaan kyliltä").
Virginia Mayo

Virginia Mayo (alk. Virginia Clara Jones; 30. marraskuuta 1920 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 2005 Thousand Oaks, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär.
Virginia Jones opiskeli lapsena tanssia tätinsä palkkaamien tanssinopettajien johdolla. Sittemmin hän esiintyi kotikaupunkinsa oopperan kuorossa. Vaudevilletaiteilija Andy Mayo keksi lahjakkuuden, ja Virginia alkoi esiintyä vaudevillessa. Tämä jakso kesti kolme vuotta, ja Broadwaylle hän pääsi vuonna 1941. Tällöin hän myös otti taiteilijanimen Mayo.
Samuel Goldwyn näki Virgina Mayon mahdollisuudet elokuvauralla. Mayon ensimmäinen merkittävä elokuva oli Jack London vuonna 1943. Siitä seurasi useampi elokuva Danny Kayen kanssa. Vuonna 1946 hän teki yhden merkittävimmistä rooleistaan elokuvassa Parhaat vuodet (The Best Years of Our Lives), joka voitti Oscarin. Vuonna 1947 Virginia Mayo avioitui vastanäyttelijänsä Michael O'Shean kanssa – samalla hän oli elokuvayhtiö Warner Brosin suurin kassamagneetti. Toinen huippurooli Mayolle oli vuonna 1949 elokuvassa Valkoinen hehku (White Heat), jossa hän oli James Cagneyn esittämän paatuneen rikollisen vaimon roolissa.
Mayon uran seuraavat vuosikymmenet olivat B-elokuvien aikaa, ja mukaan mahtui jokunen musikaalikin. Näissä hänen lauluäänensä korvattiin dubbaamalla. Tällöin hän teki myös paluun teatterilavoille. 1980-luvulla Mayo niitti mainetta televisiorooleillaan; hän vieraili useissa ajan suosituissa sarjoissa, kuten Lemmenlaiva, Remington Steele ja Murhasta tuli totta. Hän näytteli myös tusinan verran jaksoja saippuasarjassa Santa Barbara.
Avioliittonsa aikana Mayo ja O'Shea saivat yhden lapsen, tyttären nimeltä Mary Catherine. Liitto päättyi O'Shean kuolemaan vuonna 1973. Mayolla on yhteensä kolme lapsenlasta. Myöhempinä vuosinaan hän omisti aikaansa heille ja harrasti myös innokkaasti maalaamista. Näyttelemistä hän jatkoi 1990-luvulle asti.
Virginia Mayo kuoli 84-vuotiaana keuhkokuumeen ja sydänkohtauksen aiheuttamiin komplikaatioihin Los Angelesissa 17. tammikuuta 2005. Hän oli yksi ensimmäisistä Hollywood Walk of Famelle tähden saaneista näyttelijöistä.
HMAS Adelaide (1918)

Palvelus

HMAS Adelaide liittyi koeajojen ja Jervis Bayssä pidetyn koulutuksen jälkeen osa Australian aseman yksiköitä. Alus huollettiin, minkä jälkeen se siirrettiin 18. huhtikuuta 1924 Britannian kuninkaallisen laivaston erikoistehtävälaivueeseen (engl. Special Service Squadron). Alus purjehti 20. huhtikuuta Wellingtoniin, jossa se liittyi maailmanympäripurjehtiviin taisteluristeilijöihin loppumatkaksi. Alus saapui 28. syyskuuta Portsmouthiin. Alus aloitti kotimatkansa 10. tammikuuta 1925 ja se saapui Sydneyyn 7. huhtikuuta.
Palattuaan kotimaahan alus aloitti normaalin rauhanaikaisen palveluksensa koululaivana. Se siirrettiin kesäkuussa 1928 reserviin.
Adelaide huollettiin läpikotaisin, minkä jälkeen se palasi palvelukseen maaliskuusta 17. toukokuuta 1939. Alus palasi reserviin ja sen miehistö siirtyi upouudelle risteilijälle, HMAS Perthille.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan syttyessä Adelaide otettiin välittömästi takaisin palvelukseen, ja sille sijoitettiin reservistä kerätty miehistö.
Adelaide poistettiin palveluksesta 13. toukokuuta 1946, ja se myytiin 24. tammikuuta 1949 Australian Iron Steel Pty Limitedille. Aluksen runko hinattiin 2. huhtikuuta Port Kemblaan, missä se lopulta romutettiin.
Aluksen päämasto on Sphynxin sotamuistomerkin osana Sydneyssä.
Keijo Virtanen (kirjailija)

Keijo Aatos Virtanen (s. 9. kesäkuuta 1951 Asikkala) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut sekä kauno- että tietokirjoja.
Virtanen opiskeli Jyväskylän yliopistossa kirjallisuutta, kansantiedettä, taiteen tutkimusta, filosofiaa ja yleistä historiaa. Hän on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti vuodelta 1987 ja opiskellut myös kansanrunoudentutkimusta. Hänen kirjallisuuden lisensiaatintyönsä aiheena oli Intian estetiikka.
Virtanen on työskennellyt Jyväskylän yliopistossa amanuenssina, kirjallisuuden opettajana ja tutkijana.
Vuonna 1977 Virtanen voitti Otavan novellikilpailun ja sai vuonna 1982 Jyväskylän kaupungin kulttuurilautakunnan taidepalkinnon. Virtanen oli Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan kulttuurilautakunnan jäsen vuosina 1979–1983 ja Tieteellinen yhdistys Deltan hallituksen jäsen 1981–1986.
Virtanen on myös toiminut underground-muusikkona ja julkaissut taiteilijanimellään Keijo yli 60 pitkäsoittoa.
Junichi Sasai

Junichi Sasai (笹井 醇一 Sasai Jun'ichi?, 13. helmikuuta 1918, Tokio - 26. elokuuta 1942, Henderson Field'in läheisyys Guadalcanal) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien upseeri, luutnantin arvoinen ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Junichi Sasai palveli niin kutsutussa Tainanin lentorykmentissä, ja hänen alaisenaan toimi tuolloin sotilasmestarin arvoisena ollut Saburo Sakai. Kokeneempana pilottina Sakai opetti esimiestään Sasaita, ja aivan erityisesti kaartotaisteluitten osalta. Sasai taisteli Mitsubishi A6M Reisen "Zero"-hävittäjätyypillä.
Lapsuudessaan ja nuoruudessaan Junichi Sasai sairasteli runsaasti, oli paljon poissa oppitunneilta ja joutui koulukiusatuksi. Junichi harrasti nuoruudessaan budo-lajeja, saavuttaen lukioikäisenä mustan vyön judossa. Nämä nuoruuden kovat kokemukset lienevät vaikuttaneet siihen, että hän esimiesasemassa myöhemmin jaksoi suhtautua alaisiinsa joviaalimmin. Hän valmistui upseeriksi Etajiman laivastoakatemiasta, mikä tapahtui vuonna 1939.
Junichi Sasai sai taisteluitten aikanaan seuraavat lempinimet: Rabaulin Richthofen sekä Tappelukukko, joka johtui hänen sitkeydestään. Sasai pudotti muun muassa, yhdessä yksittäisessä ilmataistelussa Guadalcanalin yllä 7. elokuuta 1942 viisi liittoutuneiden lentokonetta . Sasai oli arvostettu ja alaisiinsa joustavasti suhtautuva esimies: muiden muassa Sakai arvosti häntä. Eräs syy tuohon lentomiehistön kurjaan kohteluun, on ollut tuolloinen japanilainen sotilaskäytäntö. Se oli värvättyjä aliupseereja sortavaa ja jopa väkivaltaista, josta Sakai mainitsee omassa kirjallisuudessaan. Lisäksi majoitusolot ja ruokavalio, ne olivat varsin vaatimattomia ja yksinkertaisia. Tämä kaikki vaikutti heikentävästi lentoyksiköiden miehistöjen taistelukykyyn, erilaisten trooppisten sairauksien ohella kuten malaria. Nämä olivat esimerkiksi Rabaulissa sangen yleisiä.
Junichi Sasai kaatui taistelussa Yhdysvaltain joukkoja vastaan 26. elokuuta 1942. Hänet ylennettiin postuumisti kapteeniluutnantiksi. Luutnantti Sasai teki Tainanin rykmentissä 76 sotalentoa, ja saavutti 27 varmennettua ilmavoittoa.
Domenico Cancian

Domenico Cancian (s. 6. huhtikuuta 1947 Mareno di Piave) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli Figli dell'Amore Misericordioson jäsen 15. elokuuta 1972. Hänet vihittiin sen papiksi 18. heinäkuuta 1972 ja nimitettiin sen pääjohtajaksi 15. heinäkuuta 2004. Cancian sai 16. kesäkuuta 2007 nimityksen Città di Castellon hiippakunnan johtoon 16. kesäkuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ennio Antonelli, jota avustivat Pellegrino Tomaso Ronchi ja Giovanni Scanavino. Cancian asetettiin virkaansa 23. syyskuuta.
Itä-Suomen lääni

Hallinto

Itä-Suomen lääninhallitus oli seitsemän ministeriön ohjaama valtion aluehallintoviranomainen. Lääninhallituksen tehtävä oli edistää läänin asukkaiden hyvinvointia ja tukea kuntia peruspalveluiden järjestämisessä ja kehittämisessä.
Lääninhallituksen palvelupisteet sijaitsivat Mikkelissä, Joensuussa ja Kuopiossa, jotka olivat Mikkelin, Pohjois-Karjalan ja Kuopion läänien pääkaupungit.

Vaakuna

Itä-Suomen läänin vaakuna luotiin yhdistämällä Karjalan ja Savon historiallisten maakuntien vaakunat. Kilven päällä oli herttuakunnan kruunu johdettuna Karjalan vaakunasta.
Ronny Nikol

Ura

Nikol harrasti nuoruudessaan yleisurheilua Dynamo Adlershofissa ja aloitti jalkapalloilun vasta 16-vuotiaana Elektroapparatewerk Treptowissa. Treptowista hän siirtyi Berliner FC Dynamoon, joka nousi vuonna 1994 Regionalligaan. Kaudeksi 1995–1996 hän siirtyi 2. Bundesligaa pelanneeseen 1. FC Nürnbergiin. Nürnbergissä peliaika jäi vähäiseksi, sillä debyyttikaudellaan seurassa hän pelasi 11 ottelua ja seuraavalla kaudella vain yhden pelin.
Vuonna 1997 Nikol siirtyi kotikaupunkinsa 1. FC Union Berliniin. Berliiniläisseurassa hän sai pelata paljon, ja hänen pelipaikkansa vaihteli vasemman laidan puolustajasta keskikenttäpelaajaan. Hänet muistetaan yhä hyvin seuran kannattajien keskuudessa, sillä vuonna 2006 järjestetyssä kyselyssä hänet valittiin seuran kaikkien aikojen yhdeksänneksi arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kausi 2000–2001 oli erityisen menestyksekäs Unionille, koska se pääsi Saksan cupin finaaliin ja nousi 2. Bundesligaan. Kaudella 2001–2002 toistamiseen Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Nikolin onnistui säilyttää paikkansa kokoonpanossa. Hän oli jokaisessa ottelussa avauskokoonpanossa ja pelasi yhtä peliä lukuun ottamatta jokaisen alusta loppuun. Myös seuraavalla kaudella hän oli joukkueelleen tärkeä pelaaja. Unionin joutuessa taloudellisiin vaikeuksiin oli Nikol ensimmäinen pelaaja, joka hyväksyi viiden prosentin palkanalennuksen. Union Berlin menestyi kaudella 2003–2004 huonosti, ja Nikol siirtyi loppukaudesta sarjanoususta taistelleeseen Energie Cottbusiin.
Ensimmäisellä kaudellaan Cottbusissa vaikiokokoonpanoon mahtuneen Nikolin oli kaudella 2004–2005 vaikeaa päästä avausmiehistöön. Sen lisäksi hän tuli joulukuussa humaltuneena harjoituksiin. Hän ei enää päässyt pelaamaan, ja 15. helmikuuta 2005 hänet erotettiin joukkueesta.
Rot-Weiss Essen palkkasi sopimuksettomat Nikolin kaudeksi 2005–2006. Essen oli tuolloin Regionalligassa, mutta nousi seuraavaksi kaudeksi 2. Bundesligaan. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi nykyiseen seuraansa Dynamo Dresdeniin.