google/wiki40b huggingface dataset:
Eerik Tuurenpoika Bielke

Eerik Tuurenpoika Bielke (ruots. Erik Turesson Bielke, k. 1511) oli Viipurin käskynhaltija 1500-luvun alussa ja hoiti Ruotsin valtakunnan idänpolitiikkaa vaikeana unioniriitojen aikakautena. 
Bielke oli syntynyt luultavasti 1460-luvulla, hänen vanhempansa olivat Tuure Tuurenpoika Bielke ja Birgitta Abrahamintytär Tjurhuvud (toisen tiedon mukaan Ingeborg Körning). Toisin kuin isänsä Bielke oli valtionhoitaja Sten Sture vanhemman kannattaja ja tanskalaisvastainen. Bielke toimi Sturen voutina Tukholman linnassa 1487-1490. Vuonna 1495 hänestä tuli Stegeborgin linnanvouti, mutta 1496 rutto iski linnaan ja suuri osa sen asukkaista kuoli. 
Bielke lähetettiin 1499 Viipurin linnaan Viipurin läänin ja Olavinlinnanläänin käskynhaltijaksi, ja 1504 hänestä tuli koko Suomen käskynhaltija. Bielken onnistui turvata Suomen itäraja, mutta 1507 tanskalaiset valloittivat Kastelholman ja ryöstivät pahoin Turkua 1509. Sten Sturen seuraaja Svante Niilonpoika syyttikin häntä laiminlyönneistä. Bielkeä voi kuitenkin pitää yhtenä keskiajan huomattavimmista hallitusmiehistä Suomessa, joka muun muassa kannatti ajatusta ottaa virkamiehiksi suomea ymmärtäviä henkilöitä "enemmän kuin tähän saakka on tapahtunut."
Bielke oli naimisissa Gunilla Besen (s. noin 1475, k. 1552 tai 1553) kanssa. He saivat kolme lasta, Akseli Eerikinpoika Bielke, Anna Eerikintytär Bielke ja Karin Eerikintytär Bielke. Bielken vaiheita käsitellään myös Kaari Utrion kirjassa Viipurin kaunotar, jossa päähenkilön sisaresta tulee Bielken rakastajatar.
Samu Nyström

Samu Matias Nyström (s. 5. kesäkuuta 1975 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja kaupunkihistorioitsija. Hänen tutkimusalojaan ovat yleisesti kaupunkihistoria, kunnallishallinnon historia, terveydenhuollon historia ja sivityshistoria. Nyström on tutkinut erityisesti ensimmäisen maailmansodan ja Suomen sisällissodan tapahtumia Helsingissä.
Nyström valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2004 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2013 Suomen ja Pohjoismaiden historiasta Helsingin yliopistosta. Väitöskirjassaan Poikkeusajan kaupunkielämäkerta. Helsinki ja helsinkiläiset maailmansodassa 1914–1918 Nyström käsitteli helsinkiläisten elämää ja selviytymiskeinoja maailmansodan ja sisällissodan vaikeina vuosina. Väitöskirjasta julkaistiin myös Minervan kustantama tietokirja Helsinki 1914–1918. Toivon, pelon ja sekasorron vuodet.
Nyström on kirjoittanut lukuisia historiateoksia ja osallistunut moniin historiahankkeisiin. Hän on tutkinut erityisesti kaupunkiyhteisöjä ja kaupunkielämää kriisiaikoina, lääkäriprofession historiaa, väestönsuojelun ja pelastustoimen historiaa, ensihoidon historiaa sekä vapaan sivistystyön historiaa. Vuosina 2004–2005 Nyström oli tutkijana Ensihoidon historia -hankkeessa Helsingin kaupungilla ja johti vuosina 2007–2010 Suomen Lääkäriliiton Lääkärit suomalaisessa yhteiskunnassa -tutkimushanketta. Vuonna 2010 hän oli tutkijana Helsingin pelastuslaitoksen historiahankkeessa ja on ollut myös toimittajana SPEK:n Suomalaisen väestönsuojelun historia -hankkeessa sekä tutkijana Medi-Heli ry:n Medi-Helin historia -hankkeessa vuonna 2013. Vuosina 2013–2014 Nyström työskenteli Helsingin suomenkielisen työväenopiston historia -hankkeessa. Vuonna 2014 julkaistiin aihetta käsittelevä teos Oodi sivistykselle.
Nyström on osallistunut aktiivisesti historian popularisointiin. Yliopisto-opetuksen lisäksi hän on luennoinut tutkimusaiheistaan lukuisten yhdistyksien, opistojen ja muiden toimijoiden tilaisuuksissa. Hän on kertonut tutkimuksistaan myös monissa radio-ohjelmissa. Keväällä 2014 Yle Radio 1 teki kolmiosainen ohjelmasarjan Helsinki ensimmäisessä maailmansodassa, joka pohjautui Nyströmin väitöskirjaan.
Konveksi monikulmio

Konkaavi monikulmio

Yhtenäinen monikulmio, joka ei ole konveksi, on nimeltään konkaavi monikulmio eli kovera monikulmio. Konkaavin monikulmion jokin sisäkulma on yli 180 astetta.
Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskus

Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen (EFES) vastuualueena oli Suomen lentotiedotusalueen (ICAO-koodi EFIN) eteläosa, joka kattoi Etelä- ja Keski-Suomen Oulun läänin etelärajaan saakka. Tällä alueella tapahtuvien lentojen lennonvarmistuspalveluita (lennonjohto-, lentotiedotus- ja hälytyspalvelu) varten lennonvarmistuskeskuksessa toimi aluelennonjohto (engl. Area Control Centre, lyh. ACC). Lyhenne EFES tulee sanoista Europe, Finland ja Etelä-Suomi.

Organisaatio ja toiminta

Lennonvarmistuskeskuksessa toimi myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (engl. Rescue Co-ordination Centre, lyh. RCC).
Vuosittain Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen vastuualueella tapahtui noin 220 000 mittarilentosääntöjen (engl. Instrument Flight Rules lyh. IFR) mukaan suoritettua lentoa, joka oli noin 95% IFR-lentojen kokonaismäärästä Suomen alueella. 
Keskus sijaitsi vuodesta 1966 lukien Tampereen Aitolahden Olkahisissa Aitovuoressa.
Pohjois-Suomen lennonvarmistuspalveluita hoiti Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskus (EFPS), joka on toiminut Rovaniemellä Rovaniemen lentoaseman alueella vuodesta 1976 alkaen. Finavia päätti kuitenkin huhtikuussa 2009 keskittää koko Suomen lennonvarmistustehtävät Tampereelle ja lakkauttaa EFPS:n. Kyseinen uusi toimintamalli tuli käyttöön marraskuussa 2010, jolloin Etelä- ja Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskukset lakkautettiin ja tilalle perustettiin Suomen aluelennonjohto.
Pohjanlahdenlauha

Levinneisyys

Pohjanlahdenlauhaa tavataan vain Pohjanlahden rannikoilla Ruotsissa ja Suomessa. Se kasvaa kivikkoisilla ja somerikkoisilla merenrannoilla. Varsinkin Merenkurkun korkeudella se on Suomessa hyvin yleinen.
Albert Vanbuel

Albert Vanbuel (s. 5. joulukuuta 1940 Zolder) on belgialaissyntyinen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu salesiaaneihin. Hänet vihittiin papiksi 21. syyskuuta 1967 ja nimitettiin Kaga-Bandoron hiippakunnan piispaksi 16. heinäkuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi François-Xavier Yombandje, jota avustivat Paulin Pomodimo ja Basile Mvé Engone.
Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto

Liiton asunto

Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitolla on jäsenille tarkoitettu vuokra-asunto Berliinissä.
Karvakynsimö

Ulkonäkö

Karvakynsimö kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Koko kasvi on tiheästi tähtikarvainen. Suurin osa lehdistä kasvaa löyhässä mättäässä, varressa on yksi tai kaksi lehteä. Pienet kukat ovat valkoiset. Litu on 7–12 millimetriä pitkä, kapea ja suippo.

Levinneisyys

Karvakynsimö esiintyy ainakin Huippuvuorilla, Grönlannissa ja Kanadan arktisessa osassa. Sen sijaan Siperian pohjoisrannikolla karvakynsimön lajiraja idänkynsimön (Draba cinerea) kanssa ei ole yksiselitteinen. Huippuvuorilla karvakynsimö on melko yleinen ja kasvaa siellä kalkinsuosijana soraikoilla, tunturinrinteillä ja lintuvuorilla.
Stefano Sensi

Stefano Sensi (s. 5. elokuuta 1995 Urbino) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 168-senttimetrinen. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Interiä lainalla saman sarjan Sassuolosta.
Sensi pelasi AC Cesenan junioreissa ja nousi miesten liigatasolle pelatessaan lainalla San Marinossa kausina 2013–2015. Kauden 2015–2016 hän pelasi Cesenan joukkueessa Serie B:ssä. Sassuolo osti Sensin tammikuussa 2016 ja pelattuaan kevätkauden 2016 vielä lainalla Cesenassa hän teki ensiesiintymisensä Serie A:ssa Sassuolon kokoonpanossa elokuussa 2016. Hän pelasi 16 pääsarjaottelua ja teki niissä yhden maalin kaudella 2016–2017, pelasi 17 ottelua ja teki kaksi maalia kaudella 2017–2018 sekä pelasi 28 ottelua ja teki kaksi maalia kaudella 2018–2019. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi lainalle Interiin.
Sensi pelasi Italian alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua. Italian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2018 Yhdysvaltoja vastaan. Hän teki maalin toisessa maaottelussaan maaliskuussa 2019, kun EM-karsintaottelussa vastustajana oli Liechtenstein. Syyskuussa 2019 hän pelasi EM-karsintaotteluissa Armeniaa ja Suomea vastaan.
Tuuli Merikoski

Tuuli Merikoski (ent. Merikoski-Silius, s. 22. marraskuuta 1967) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa olivat 800 m ja 1 500 m. Merikosken vuonna 1991 juostu 800 metrin ennätysaika 2.00,59 on voimassa oleva Suomen ennätys. Seuratasolla hän edusti Tampereen Pyrintöä, jonka toiminnassa hän on edelleen aktiivisesti mukana.
Tuuli Merikoski opiskeli filosofian maisteriksi Helsingin yliopistossa pääaineenaan yleinen kielitiede. Hänen v. 1998 tekemänsä pro gradun aihe oli: Kultakypärä survoi pikkumustan kaappiin: sanomalehtien jääkiekkoselostusten verbien semanttista analyysia.
Merikoski työskenteli vuodesta 2001 Suomen Olympiakomitean palveluksessa huippu-urheilijoiden opinto- ja urasuunnittelun asiantuntijana. Toukokuussa 2011 Merikoski siirtyi Helsingin Malmilla sijaitsevan Helmi Liiketalousopiston huippu-urheilukoulutuksen kehittämispäälliköksi.
Pesukarhukoira (koirarotu)

Ulkonäkö

Rotu on kookas, ketterä ja voimakasrakenteinen. Kallo on soikeahko, otsapenger keskivoimakas. Silmät ovat lähes pyöreät, ja niiden väritys vaihtelee hasselpähkinänruskeasta tummanruskeaan. Korvat ovat laskoksina riippuvat, alas ja taakse kiinnittyneet. Kirsu on musta. Purenta on aina leikkaava. Runko on suunnilleen yhtä pitkä kuin säkäkorkeus. Selkä on voimakas ja vaakasuora. Häntä on aavistuksen selkälinjan alapuolelle kiinnittynyt. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Ainut sallittu väritys on black & tan (musta punaruskein merkein), jossa musta on sävyltään hiilenmusta. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 63,5–68,5 cm ja narttujen 58–63,5 cm välillä.

Luonne ja käyttäytyminen

Pesukarhukoira on luonteeltaan ystävällinen ja avoin. Sen pitää tulla toimeen muiden koirien kanssa jäljestyksen aikana. Sitä käytetään erityisesti jäljestykseen, riistan puuhun ajamiseen ja puussa olevan riistan ilmaisuun (josta käytetään englanniksi termiä "treeing"). Pesukarhu ja opossumi ovat sen pääasiallista riistaa, minkä lisäksi sitä käytetään myös peuran, puuman ja karhun metsästykseen. Haastavammatkaan maastot eivät ole este sen työskentelylle.

Alkuperä

Yhdysvaltoihin saapuneet uudisraivaajat totesivat, ettei heillä vielä ollut saatavilla pesukarhun metsästykseen tarkoitettua koirarotua. Niinpä he risteyttivät keskenään eteläisissä osavaltioissa ketun metsästykseen käytettyjä kettukoiria (joidenkin lähteiden mukaan virginiankettukoiria) ja kookkaampia vihikoiria, sekä mahdollisesti myös muita eurooppalaisia ajokoiria. Toisaalta rodun mainitaan polveutuvan myös talbot houndista. American Kennel Club tunnusti rodun vuonna 1945. Myös FCI tunnusti sen virallisesti jo vuonna 1945, mutta ensimmäinen rotumääritelmä julkaistiin vasta vuonna 1991.
Pahuuden äänet

Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Metalliluolan Ilkka Järvenpää antoi albumille arvosanan 8–/10. Hän kuvaili sitä hämmentäväksi eikä omaan makurepertuaariinsa soveltuvaksi, mutta myönsi psykedeelisen 60-lukulaisen soundin menneen nappiin. Viihdesivusto Imperiumilta albumi sai arvosanan 6.5/10, joka on poikkeuksellisesti kahden arvostelijan arvioiden keskiarvo. Tuomio Harju piti albumia välityönä ja epäili ettei yhtyeellä ole välttämättä enää muuta annettavaa, kun taas Antti Klemi piti uutta suuntaa hyvänä, vaikka hänestä noise-musiikin harmonia kaipaa vielä työtä.
Kaspiantiikeri

Ulkonäkö ja koko

Kaspiantiikerin turkin pohjaväri oli ruskeahko. Turkki oli kyljiltä ruskeampi, karva on ollut talvisin pitkää ja turkissa oli ohuehkot raidat. Niskaharjassa karva oli lyhyttä. Kaspiantiikeri oli hieman bengalintiikeriä pienempi. Urokset painoivat noin 170–240 kilogrammaa.
HMS Skrik

Valmistus

Alus tilattiin Tukholmasta kaleeritelakalta ja se laskettiin vesille vuonna 1877. Alus liitettiin laivastoon vielä samana vuonna nimellä Minbåt N:o 2.

Palvelus

Alus poistettiin torpedovenetehtävistä ja samalla laivastopalveluksesta jo 31. joulukuuta 1886 aluksen osoittauduttua liian hitaaksi ja muutenkin tehtävään sopimattomaksi. Alus muutettiin telakkaveneeksi kaleeritelakalle. Tehtävästä huolimatta alus nimettiin vuotta myöhemmin Stångminbåten N:o 141:ksi. Muutostyöt saatiin päätökseen vuonna 1889, jolloin se nimettiin Skeppsholmeniksi. Alus kuljetti matkustajia Skeppsholmenin ja kaleeritelakan välillä. Alus upposi vuonna 1895.
Liiteri

Liiteri eli lisä- tai liiterakennus on yleensä puusta rakennettu varasto tms. pienehkö rakennus tontin reunassa tai toisen rakennuksen jatkeena; nykyisin yleensä osana toista rakennusta, esimerkiksi autotallia. Liiteriin varastoidaan useimmiten polttopuita, työkaluja tai pihanhoitovälineitä.
Mauno Kurppa

Mauno Johannes Kurppa (22. kesäkuuta 1927 Loimaa – 30. tammikuuta 1999 Loimaa) oli suomalainen maanviljelijä, toimitusjohtaja ja 1970-luvun alussa Suomen maaseudun puolueen ja Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen kansanedustaja. Kurppa sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1978.
Kurpan vanhemmat olivat maanviljelijä Yrjö Kurppa ja Fanny Maria Eskola. Hän kävi kansakoulun ja toimi vuodesta 1954 lähtien Kurpan Konepaja Ky:n (myöhemmin osakeyhtiö) toimitusjohtajana sekä vuodesta 1958 alkaen maanviljelijänä Loimaan kunnassa. Hän oli myös ruotsalaisen Ab Scanfinnproductin johtokunnan jäsen. Kurppa sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1978.
Mauno Kurppa oli kansanedustajana vuosina 1970–1975 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Suomen maaseudun puolueen kansanedustajana 7. lokakuuta 1972 saakka. SMP:n eduskuntaryhmä hajosi 8. syyskuuta 1972, jolloin 12 edustajaa poistui eduskuntaryhmän kokouksesta sen jälkeen, kun Veikko Vennamo oli ilmoittanut Mauno Kurpan ja Heikki Kainulaisen tulleen erotetuksi eduskuntaryhmästä puoluehallituksen päätöksellä sekä Lauri Linnan ja Artturi Niemelän tulleen pidätetyksi määräajaksi ryhmän työskentelystä. Uusi eduskuntaryhmä järjestäytyi eduskunnan istuntosalissa omaksi ryhmäkseen 24. lokakuuta 1972. Syksyn aikana Vennamo erotutti nämä henkilöt puolueesta joko puoluehallituksen päätöksellä tai erottamalla sen puolueosaston, johon kyseiset henkilöt kuuluivat. Kurppa toimi sitten Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen puheenjohtajana.
Kurppa oli Loimaan kunnan kunnanvaltuuston sitoutumattomiin kuuluneena jäsenenä 1973–1996 ja hän kuului myös Teollisuuden keskusliiton pienteollisuuden neuvottelukuntaan.
Mauno Kurppa perusti Loimaalle 1954 Kurpan Konepajan, joka valmisti salaojituksessa käytettäviä koneita, maatilakaivureita (traktoriin kiinnitettävä irrotettava kaivinlaite) ja henkilönostimia. Konepajan tuotemerkkejä olivat Esa, Masa ja Mara. Enimmillään konepajan palveluksessa oli 120 henkilöä. Kurppa myi konepajan vuonna 1997 samana vuonna perustetulle Dino Lift Oy:lle, joka toimii edelleen Loimaalla.
Harderwijk

Historia

Harderwijk sai kaupunkioikeudet Otto II van Gelreltä vuonna 1231. 1400-luvulla Harderwijkiin rakennettiin Grote Kerk -kirkko (”Suuri Kirkko”). Harderwijk oli myös Hansaliiton jäsen. Vuodesta 1648 vuoteen 1812 Harderwijk oli yliopistokaupunki. Harderwijkin yliopistossa opiskelivat muun muassa alankomaalainen Herman Boerhaave ja ruotsalainen Carl von Linné. Harderwijk sijaitsi aikoinaan Zuiderzee-merenlahden rannalla ja siellä toimi tärkeä satama. Vuonna 1932 Zuiderzee kuitenkin erotettiin Pohjanmerestä padolla ja näin syntyi IJsselmeer-järvi. Matkailu on korvannut aikaisemmin menestyksekästä satamatoimintaa. Nykyisin Harderwijkissä toimii muun muassa delfinaario.
Efialtes Trakhislainen

Efialtes Trakhislainen (muinaiskreikaksi Ἐφιάλτης; Herodotos kirjoittaa nimen muodossa Ἐπιάλτης, Epialtes) oli kavaltaja, joka paljasti persialaisille joukoille tien kreikkalaisten joukkojen selustaan Thermopylain solassa. Teko auttoi persialaisia voittamaan Thermopylain taistelun 480 eaa.
Kreikkalaiset joukot olivat valinneet Thermopylain solan paikaksi, jossa Persian joukot pysäytettäisiin. Sanottiin, että sola on niin kapea, että siitä voivat ajaa vain yhdet vaunut kerrallaan. Sola voitiin kuitenkin kiertää pitkin oikopolkua, joka vei vuorien yli Thermopylain eteläpuolella ja yhtyi alkuperäiseen tiehen sen kohdan takana, missä kreikkalaisten asemat olivat. Herodotoksen mukaan paikalliset asukkaat tunsivat polun hyvin.

Palkkio ja kuolema

Efialteen persialaisilta odottama palkkio tuli tyhjän arvoiseksi, kun he hävisivät Salamiin meritaistelussa. Hän pakeni Thessaliaan. Pylain Amfiktyonit tarjosivat hänestä palkkion kuolleena. Herodotoksen mukaan Athenades surmasi hänet jostain muusta syystä noin 470 eaa. Silti spartalaiset palkitsivat Athenadeen.
Östra Finland (1875–1899)

Östra Finland oli Viipurissa vuosina 1875–1899 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Östra Finland perustettiin svekomaanisen Wiborgs Tidningin liberaaliksi kilpailijaksi. Useiden päätoimittajanvaihdoksien takia lehdellä ei ollut selkeää poliittista linjaa, ja vasta 1890-luvun puolivälissä se asettui tukemaan ruotsinmielisten pyrkimyksiä. Perustuslaillisen vastarintansa takia Östra Finlandista tuli helmikuussa 1899 ensimmäinen kenraalikuvernööri Bobrikovin lopullisesti lakkauttama lehti. Sen tilalle perustettiin Wiborgs Nyheter.
Lehti ilmestyi aluksi kolme, vuodesta 1883 lähtien kuusi, vuonna 1893 seitsemän ja vuodesta 1894 lähtien jälleen kuusi kertaa viikossa. Sen levikki oli 950 kappaletta vuonna 1885.
Tanimbarinmonarkki

Levinneisyys

Tanimbarinmonarkkia tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan suhteellisen yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Medicinmannen

Juoni

Martin Holst on lääkeyhtiö Holst Medicalsin toimitusjohtaja. Juuri ennen kuin yhtiön uusi masennuslääke, Zylomin, on tulossa lanseeratuksi, yhtiön varastoon murtaudutaan ja sieltä varastetaan pallumite-nimistä ainetta, jota tarvitaan Zylominin valmistukseen. Pian sen jälkeen Martinin poika Jonas kidnapataan. Martin yrittää saada poikansa takaisin ja selvittää, ketkä ovat murron takana.
Vilho Tilkanen

Vilho Oskari Tilkanen (14. huhtikuuta 1885 Karinainen – 1. elokuuta 1945 Karinainen) oli suomalainen kilpapyöräilijä.
Turun Urheiluliittoa edustanut Vilho Tilkanen osallistui Tukholman 1912 olympialaisten maantiepyöräilyyn. Hän sijoittui henkilökohtaisessa 320 kilometrin kilpailussa toiseksi parhaana suomalaisena 21:nneksi. Joukkuekilpailussa Suomen joukkue sijoittui viidenneksi.
Struthiomimus

Elintavat

Struthiomimus eli avoimilla seuduilla, joissa se olisi havainnut viholliset jo kaukaa. Struthiomimuksella olikin isot silmäkuopat, joten sillä oli todennäköisesti hyvä näkö. Struthiomimuksen kanssa samaan aikaan eli petoteropodeja kuten Dromaeosauridae-heimon Dromaeosaurus ja Saurornitholestes sekä isompia Tyrannosauridae-heimon dinosauruksia.
Puolustautuakseen Struthiomimus pakeni vihollisia karkuun. Struthiomimus olikin nopea, sillä joidenkin tutkijoiden mukaan Struthiomimus olisi pystynyt juoksemaan jopa 80 km/h. Pakoon juoksemalla Struthiomimus pystyi karistamaan monet vihollisensa.
Struthiomimus käytti ravintonaan kasveja, hyönteisiä, liskoja ja pikkunisäkkäitä, mahdollisesti myös munia.

Triviaa

Struthiomimus esiintyy elokuvissa Disneyn Dinosaurus ja Maa aikojen alussa II.
Adygen kieli

Levinneisyys ja puhujamäärä

Venäjällä adygea puhutaan Adygeassa ja sitä ympäröivässä Krasnodarin aluepiirissä. Suurin osa adygeista karkotettiin Kaukasian sodan seurauksena 1860-luvulla silloiselle Turkin alueelle. Nykyään heidän jälkeläisiään asuu muun muassa Turkissa, Jordaniassa, Syyriassa, Israelissa ja Yhdysvalloissa.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 119 500 adygen puhujaa. Heistä 95 000 asui Adygean tasavallassa ja 18 300 Krasnodarin aluepiirissä. Venäjän adygeista 95,2 % piti äidinkielenään adygea ja 4,6 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 82,1 % kansasta.
Venäjän vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 129 400 adygen puhujaa, joista 108 000 asui Adygean tasavallassa. Kansallisuudeltaan adygeista 95,8 % osaa venäjää. Kotitasavallassaan asuvista adygeista 97,1 % puhuu adygen kieltä. Tasavallan koko väestöstä adygea osaa 24,2 %.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 117 500 adygen puhujaa.
Venäjän ulkopuolella asuvien adygejen määrästä ei ole luotettavia tietoja.

Historia ja murteet

Adyge kuuluu luoteiskaukasialaisten eli abhaasilais-adygelaisten kielten adygelaiseen ryhmään. Sen hyvin läheinen sukukieli on kabardi. Läntinen adygen ja itäinen kabardin murreryhmä ovat syntyneet 1200–1300-luvulla, jolloin kabardien esi-isät muuttivat itään nykyisen Kabardian alueelle.
Kieli jakautuu neljään murteeseen. Adygeassa puhuttuja murteita ovat temirgoi ja bžedug. Abadzehin murretta puhutaan lähinnä Turkissa ja Lähi-idässä. Venäjällä sen puhujia on vain yhdessä kylässä. Šapsugin murretta puhuvat Sotšin lähistöllä asuvat šapsugit, mutta heistäkin suurin osa asuu muissa maissa.
Adygen kielessä, kuten muissakin luoteiskaukasialaisissa kielissä, on suuri määrä konsonantteja, mutta vain muutamia vokaalifoneemeja. Kirjakielessä konsonantteja on 54 ja vokaaleja kolme. Bžedugin ja šapsugin murteissa konsonantteja on enemmän.

Nykytilanne

Adygen asema Venäjällä asuvan kieliyhteisön viestintävälineenä on vahva ja kirjakielen käyttöala melko laaja. Äidinkieltä arvostetaan ja kansallinen itsetunto on vankka. Nykyisellään kieltä pidetään varsin elinvoimaisena.
Sielunhoito

Sielunhoitaja

Sielunhoitaja Erik Ewaldsin mukaan sielunhoitajana voi toimia vain tunnustava kristitty. Ratkaisevaa on henki, jossa asia hoidetaan. Sielunhoitajalta edellytetään tietynlaista "kypsyyttä" kyetäkseen tunnistamaan lähimmäisen heikkouden, hänen pitää kyetä tunnistamaan myös omat heikkoutensa, ristiriitansa ja kompleksinsa.

Sielunhoidollinen keskustelu

Sielunhoito ja terapia käyttävät keskustelua auttavan ja autettavan välillä. Usein autettava on yksinäinen ihminen, joka on rohkaistunut kääntymään lähimmäisen puoleen. Keskustelun tulisi olla avointa ja luottamuksellista. Sielunhoitajan ei tulisi moralisoida. Jos sielunhoitaja kokee tarvetta ottaa kantaa sielunhoitokeskusteluissa ilmenneisiin asioihin tai toimia jopa tuomarina, on hän käsittänyt tehtävänsä täysin väärin. Moralismista luopuminen ei kuitenkaan tarkoita moraalista luopumista, koska sielunhoidossa on tarkoitus saada ihminen toimimaan moraalisesti.

Sielunhoidon tutkimus

Sielunhoitoa tutkitaan Suomessa yliopistojen teologisten tiedekuntien käytännöllisen teologian laitoksissa. Pastoraalipsykologia tutkii sielunhoitoa ilmiönä, laatii siitä teoriaa ja antaa sitä koskevaa opetusta.
Pastoraalipsykologian aputieteitä ovat psykologia ja psykiatria. Lisäksi pastoraalipsykologian rajapinnassa on pastoraaliteologia.
Bourbonnaisinseisoja

Historia

Bourbonnaisinseisoja on tunnettu jo 1500-luvulla, jolloin sitä kuvattiin taitavaksi viiriäisten metsästäjäksi. Sitä kuvattiin metsästäjän miellyttävänä seuralaiseksi, joka on luonnostaan terve ja syntyessään lyhythäntäinen.
Rodun karvapeitteen pohjaväri on valkoinen, jossa on pieniä vaalean- tai kellanruskeita pilkkuja tai täpliä. Jotkut kasvattajat ovat tavoitelleet  koiraa, joiden karvapeitteessä on "haalistuneen syreenin" väri ja joilla häntä on syntyessä luonnostaan lyhyt. Geenipohjaltaan kapeassa rodussa toisarvoisten ominaisuuksien luominen ei ollut mahdollista, kun rodulta vaaditaan myös koetulokset. Jalostus ei onnistunut, sillä vuosina 1963–1973 Ranskan Kennelliitto ei rekisteröinyt yhtään pentuetta. Vuonna 1970 joukko kasvattajia otti Michel Comten innostamina tehtäväkseen bourbonnaisinseisojan eloonjäämisen. Työ tuotti vihdoin tulosta, kun aikaisempien kokemusten ansiosta on onnistuttu välttämään virheet.

Ulkonäkö

Lyhytkarvainen, keskikokoinen ja keskipitkä koira. Koiran tulee olla vankkarakenteinen ja lihaksikas, jolloin se antaa vahvan vaikutelman.

Luonne

Kotioloissa koira on lempeä, ystävällinen ja omaan perheeseen vahvasti kiintyvä koira. Metsällä se on yhteistyöhaluinen, harkitseva ja tasapainoinen. Rotu on metsästyskoira, ja sillä on vahva riista- metsästysvietti. Se on seisova lintukoira, jonka seisonta on kiinteää, tyylikästä ja suoraan riistaan kohdistuva.