google/wiki40b huggingface dataset:
Stokeri

Rakenne

Stokeri muodostuu useasta osasta; tenderin lattia on viistottu ja siihen on keskelle muodostettu 1–2 kourua, joihin hiili putoaa omalla painollaan. Kouruissa on ruuvikuljettimet, joita käyttää erillinen höyrykone. Ruuvikuljettimiin liittyvät erilliset murskaimet, jotka pienentävät joukkoon osuneet suuremmat hiilenkappaleet sopivan kokoisiksi. 
Tenderin ja veturin liitoskohdassa kourut muuttuvat putkiksi, jotka johtavat tulipesään. Hiili päätyy tulipesän suulla olevalle levylle, jolta se levitetään pesään höyrysuihkujen avulla. Tulipesän arina on liikuteltava. 
Stokerilla varustettujen veturien tulipesä oli yleensä niin pitkä, ettei sen hoito onnistunut lapiotyönä; jos ruuvit katkesivat eikä voinut korjata linjalla, käsilämmitys onnistui vaivoin kahden miehen voimin. Tämän havaitseminen teki heti lopun ajatuksesta poistaa stokerit; ajatuksen lähtökohta oli se, että stokeria käyttävän lämmittäjän ammattitaito katoaisi.

Toiminta

Stokerilla varustettu veturi saa alkuhöyrynsä tavallisesti tallikattilasta; aluksi höyryä syötettiin vain stokerin omaan höyrykoneeseen. Kun ruuvit alkoivat pyöriä, hiili alkoi niiden voimasta työntyä eteenpäin aina syöttölevylle asti. Arinoille oli jo ajoissa tehty viriketuli, jonka oli annettu muodostaa sopiva hiillos. Höyrysuihkujen levittämän hiilen levitessä arinalle se syttyi, koska stokerissa käytettävä hiili oli käytännön syistä varsin pienirakeista. Lämmittäjä sääti stokeria niin että hiiltä tuli käyttöön sopivasti.

Vaikeudet

Stokerissa hankalinta oli se, että käytettävän hiilen piti olla suhteellisen pienirakeista eikä siinä saanut olla joukossa raudankappaleita, koska ne katkaisivat siirtoruuvit. Tämän vaurion havaitsi heti, koska stokerin oma höyrykone ryntäsi ylikierroksille. 
Ruuvien korjaus kesken matkan oli eritoten alkuaikoina varsin tavallista. Jos se ei onnistunut, veturi pääsi yleensä seuraavalle varikolle käyttämällä kahta lämmittäjää, mihin turvauduttiin vain ääritilassa.

Stokerilla varustettuja vetureita

Suomessa ainoa stokerilla varustettu veturimalli oli amerikkalainen Tr2 Truman -veturi. Niitä ostettiin sodan jälkeen tarjoushinnalla. Veturi numero 1319 on Suomen Rautatiemuseossa. 
Venäläiset suosivat stokeria vetureissaan, koska näin veturit saattoivat olla paljon suurempia. Malliesimerkki on FD (Feliks Dzerzinski)- ja L (Joutsen) -veturimallit. L-veturia on Suomessa yksi kappale Haapamäen höyryveturipuistossa, mutta veturin stokeri on vaihdettu öljypolttimeen jo työaikana. Veturin lahjoitti Jyväskylän ystävyyskaupunki Jaroslavl.
Renée Saint-Cyr

Renée Saint-Cyr (alkujaan Marie-Louise Eugénie Vittore; 16. marraskuuta 1904 – 11. heinäkuuta 2004) oli ranskalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi rooleistaan televisiossa ja lukuisissa elokuvissa, mutta esiintyi myös teatterissa. 
Alun alkaen Saint-Cyr pyrki luomaan uran laulajana; hän jopa voitti marseillelaisen konservatorion ensimmäisen palkinnon. 
Kuollessaan Saint-Cyriltä puuttui vain nelisen kuukautta sadan vuoden iästä. Hän oli elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja Georges Lautnerin äiti.
HMCS Charlottetown (FFH 339)

Palvelus

Alus osallistui operaatio Reassuranceen kesäkuusta 2016 tammikuuhun 2017, jona aikana se oli Naton pysyvän 2. laivasto-osaston (engl. Standing NATO Maritime Group Two) mukana Pohjois-Atlantilla, Välimerellä, Aegean merellä ja Itämerellä.
Alus lähti 8. elokuuta 2017 Halifaxista kuuden kuukauden Nato palvelukseen Keski- ja Etelä-Euroopan vesille. Alus liittyi Pohjois-Atlantille, Välimerelle ja Itämerelle sijoitettuun Naton pysyvään 1. laivasto-osastoon (engl. Standing NATO Maritime Group One). Matka on aluksen toinen rupeama operaatio Reassurancessa ja se korvaa osastossa HMCS St. Johns'n, joka palasi kotisatamaansa Halifaxiin 17. heinäkuuta oltuaan osastossa kuusi kuukautta.
Alus vieraili Naton laivasto-osaston mukana Helsingissä elokuun lopulla.
Kuusihaarakas

Ulkonäkö

Kuusihaarakas on väriltään kellertävä. Sen haarat ovat pystyjä ja ohuita.

Elinympäristö

Kuusihaarakasta tavataan rehevissä kuusimetsissä.
Ken Shamrock

Vapaaottelu-ura

Shamrock aloitti vapaaottelemisen Japanissa 1990-luvulla. Hänen ensimmäinen epävirallinen ottelunsa käytiin showpaini-organisaation järjestämässä vapaaottelussa 4. lokakuuta 1992. Shamrock kohtasi Tokyo Domessa potkunyrkkeilijä Don Nayaka Nielsen, jonka hän voitti nilkkalukolla 45 sekunnissa. Yhdessä Masakatsu Funakin ja Minoru Suzukin kanssa he saivat huomata tapahtuman olleen menestys, vaikka heidän showpainin esimiehet olivat väittäneet etteivät ihmiset tulisi maksamaan nähdäkseen oikeaa ottelua.

Pancrase ja UFC

Masakatsu Funaki ja Minoru Suzuki perustivat pian Pancrase vapaaottelu promootion ja käyttivät showpainista tuttuja sääntöjä, kuten nyrkillä lyöminen naamaan oli kiellettyä, mutta avokämmenellä sallittua. Ensimmäinen tapahtuma Pancrase: Yes, We Are Hybrid Wrestlers 1 järjestettiin 21. syyskuuta 1993, jossa Shamrock kohtasi Funakin. Hän voitti ottelun käsitriangelikuristuksella kuuden minuutin jälkeen. Shamrock otteli myös seuraavissa kahdessa Pancrease tapahtumissa Pancrase: Yes, We Are Hybrid Wrestlers 2 ja Pancrase: Yes, We Are Hybrid Wrestlers 3 loka- ja marraskuussa 1993. Shamrock kohtasi toisessa tapahtumassa Yoshiki Takahashi, jonka hän voitti kantapäälukolla 12 minuutin jälkeen. Kolmannessa ottelussaan Shamrock voitti Takaku Fuken kuristuksella 44 sekunnin jälkeen.
Marraskuussa 1993 Shamrock palasi takaisin Yhdysvaltoihin osallistuakseen UFC 1 -turnaukseen. Kahdeksasta ottelijasta koostunut turnaus käytiin yhtenä päivänä. Shamrock kohtasi avauskierroksella Patrick Smithin, jonka hän voitti kantapäälukolla reilun minuutin jälkeen. Toisella kierroksella Shamrock kohtasi Royce Gracien, jolle hän hävisi 57 sekunnin jälkeen kuristuksella. Se oli samalla hänen uransa ensimmäinen tappio.
Shamrock palasi turnauksen jälkeen Japaniin ja Pancreasiin. Hän voitti välittömästi joulukuussa 1993 käydyn ottelun Andre Van Den Oetelaaria vastaan kantapäälukolla minuutin jälkeen. Tammikuussa 1994 Shamrock kohtasi Minoru Suzukin, jolle hän kärsi uransa toisen tappion polvilukolla. Shamrock otteli voittokkaasti Ryushi Yanagisawaa vastaan, jonka jälkeen hän otteli heinäkuussa 1994 Matt Humea ja Bas Ruttenia vastaan. Humen Shamrock voitti kimuralla viiden minuutin jälkeen. Sitä vastoin Ruttenin Shamrock voitti kuristuksella 16 minuutin jälkeen. Hän otteli uudelleen uransa ensimmäistä vastustajaansa Masakatsu Funakia vastaan syyskuussa 1994. Tällä kertaa Shamrock hävisi kuristuksella kahden minuutin jälkeen.
Shamrock osallistui toistamiseen UFC-turnaukseen, UFC 3:een 9. syyskuuta 1994. Avauskierroksella hän voitti Christophe Leiningerin teknisellä tyrmäyksellä. Toisella kierroksella Shamrock kohtasi Felix Mitchellin, jonka hän voitti kuristuksella myös neljän minuutin jälkeen. Voiton myötä Shamrock eteni loppuotteluun saakka, mutta jättäytyi pois vedoten polvivammaan, sekä kuultuaan Royce Gracien jätettyä turnauksen kesken.
Siirtoleukapihdit

Siirtoleukapihdit ovat pienikokoiset pihdit, joita käyttävät muun muassa autonasentajat, koneasentajat, koneenkorjaajat ja LVI-asentajat työssään. Siirtoleukapihdeillä on muitakin nimityksiä, kuten liukunivelpihdit, vesipumppupihdit, papukaijapihdit, yleispihdit ja knipexit.
Napolin metropolikaupunki

Matkailu

Metropolikaupungin matkailukohteisiin kuuluvat muun muassa Pompeji, Vesuvius sekä Napolinlahden saaret Ischia, Procida ja Capri.
Vsevolod (Volynian ruhtinas)

Vsevolod (Volynian ruhtinas) (983/984 — 1013) oli Volynian ruhtinas. Hän oli Kiovan suuriruhtinas Vladimir Suuren ja Polotskin prinsessa Rognedin poika.

Elämäkerta

Vsevolod syntyi noin vuosien 983—984 aikana. Hän sai perinnöksi Volynian ruhtinaskunnan, jonka keskuspaikka oli Volodymyr-Volynskyj. Tämä kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran historiassa vuonna 988.
Vuonna 988 Kiovan suuriruhtinas Vladimir Suuri valloitti volynien ja busanien kaupungin Lodomer, joka sijaitsi Luga-joen oikealla rannalla. Hän nimitti kaupungin itsensä mukaan Vladimiriksi ja antoi sitten kaupungin Vsevolodin hallintaan vuonna 988 tai 989.
Vuosina 1008 tai 1013 Volynian valloitti Turovin ruhtinas Svjatopolk I, jolloin Vsevolod ei ilmeisesti enää ollut elävien kirjoissa.
Ellen Alakanto

Ellen Alakanto (7. heinäkuuta 1918 Jalasjärvi – 16. helmikuuta 1971 Seinäjoki) oli eteläpohjalainen tekstiilitaiteilija ja kuultokudosten kehittäjä.
Ellen Alakanto valmistui käsityönopettajaksi 1941. Hän toimi ammatissa jo sota-aikana ja perusti sodan päätyttyä kutomon Kauhajoelle. Alakanto opiskeli myös Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951–1954. Saatuaan opinnot päätökseen hän palasi Kauhajoelle. 1957 hän muutti Seinäjoelle.

Kuultokudoksen kehittäjä

Ellen Alakanto kokeili eri materiaaleja ja tekotapoja sekä kehitti idean kuultokudoksesta. Ensimmäisissä kuultokudoksissaan 1960-luvulla hän käytti pellavaa ja kuparioksidoitua metallisäiettä. Myöhemmin materiaalit ja muodot monipuolistuivat, ja hän käytti kuultokudoksissa muun muassa narua, muovia, lasia ja puuta. Kuultokudokset herättivät huomiota Helsingissä Design Centerin näyttelyssä. Hän teki myös moderneja ryijyjä.
Ellen Alakannon taiteilijakoti sijaitsi Seinäjoen Rajakadulla. Yläkerrassa oli kutomo, alakerrassa koti, kellarissa värjäämö. Taiteilijatalo on purettu ja paikalla on nykyisin kerrostalo.
Ellen Alakanto piti omia näyttelyitä Suomessa ja Ruotsissa. Teokset saivat hyvän vastaanoton. Sundsvallin, Uumajan, Karlstadin ja Örnsköldsvikin jälkeen hänen näyttelyään kaavailtiin Malmöhön, mutta hän kuoli yllättäen vuonna 1971.
Alakannon tekstiilejä on muun muassa seuraavissa kirkoissa: Kauhajoki, Isokyrö, Nurmo, Kurikka, Kitinoja, Jurva, Ylistaro, Jalasjärvi, Ylihärmä ja Evijärvi. Myös Seinäjoen Lakeuden Ristissä on Ellen Alakannon tekstiilejä, joiden suunnittelijaksi mainitaan Alvar Aalto. Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseossa on kokoelma Ellen Alakannon töitä ja luonnoksia. Myös Seinäjoen kaupunginkirjastossa on Ellen Alakannon kuultokudoksia.
Anja Erämaja

Anja Erämaja (s. 6. toukokuuta 1963) on suomalainen runoilija ja kirjailija. Hänen ensimmäisen proosarunokokoelmansa Laulajan paperit ilmestyi vuonna 2005. Se oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Runeberg-palkinnon saajaksi.
Erämaja on kotoisin Turun saaristosta. Hän valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1993.
Erämaja työskentelee taiteidenvälisesti. Helsingin kirjailijat ry valitsi hänet Vuoden helsinkiläiskirjailijaksi 2014.
Amaryllis

Tuntomerkit

Amarylliksen kukkavanat nousevat sipulin sivuista. Kukkavarsi on ontto, ja voi kasvaa jopa metrin mittaiseksi. Lehdet ovat pitkät ja kapeat, lähes kukintovarren pituiset. Kukintovarren kärjissä on 8–10 kellomaisen kukan ryhmä. Väritys vaihtelee vaaleanpunaisesta karmiininpunaiseen ja valkoiseen. Leikkokukkakäytössä varren päähän laitetaan kuminauha tai teippiä estämään varren halkeamista.

Hoito

Kun kukkavarsi on kasvanut muutaman sentin, aloitetaan kastelu. Sipuli mätänee, jos vettä kaadetaan suoraan sen päälle. Siksi vettä pitää panna aluslautaselle tai sipulin viereen. Amarylliksen lepoaika alkaa toukokuussa ja kukkanuppu alkaa näkyä elo-syyskuussa. Kasvupaikan pitää olla lämmin.
HMS Amphion (1911)

Palvelus

HMS Amphion oli ensimmäisen maailmansodan puhjetessa Harwichiin sijoitetun 3. Hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Laivueen tehtävänä oli puolustaa Englannin kanaalin itäpään meriliikennettä. Alus oli 5. elokuuta 1914 merellä laivueen mukana suunnitellulla partiomatkalla, kun ne saivat kohtaamaltaan troolarilta tiedon aluksesta, jolta heitettiin jotakin mereen. Troolari antoi havaitun aluksen paikan, minkä jälkeen HMS Amphion lähti laivueineen tutkimaan asiaa.
Hieman myöhemmin osasto havaitsi Saksan keisarikunnan laivaston apumiinalaivan SMS Königin Luisen matkaavan itään. Saksalaisaluksen pyrkiessä lähestymään osastoa sen hävittäjät upottivat miinalaivan. Osaston palatessa Harwichiin HMS Amphion osui hieman aiemmin laskettuun miinaan. Aluksen etuosa syttyi tuleen ja sen keula katkesi.
Laivueen hävittäjät pelastivat aluksen miehistön sekä joitakin hetkeä aiemmin pelastettuja saksalaisia merimiehiä. Alus osui toiseen miinaan upoten nopeasti. Aluksen tuhoutuessa sai surmansa 150 brittiläistä ja 18 saksalaista merimiestä.
Dietyylikarbamatsiini

Ominaisuudet ja käyttö

Dietyylikarbamatsiini on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja orgaanisista liuottimista etanoliin, muihin orgaanisiin liuottimiin se ei liukene. Dietyylikarbamatsiini tehoaa muun muassa elefanttitautia aiheuttaviin Wuchereria bancrofti- ja Brugia malayi -matoihin, jokisokeutta aiheuttavan Onchocerca volvulus -sukkulamadon toukkavaiheisiin ja loiaasia aiheuttavaan Loa loa -sukkulamatoon. Aineen vaikutusmekanismi ei ole täysin tiedossa. Se voi halvaannuttaa madot sitoutumalla ionikanaviin ja lisäksi sillä on immuunivastetta vahvistavia ominaisuuksia. Ainetta käytetään usein sitraattisuolana. Eläinlääketieteessä dietyylikarbamatsiinia käytetään sydänmatojen häätöön ja ehkäisyyn.

Haittavaikutukset

Dietyylikarbamatsiinihoidon aiheuttamia haittavaikutuksia ovat tyypillisimmin pääkipu, kuumeilu, huonovointisuus ja iho-oireet. Myös keskushermostoperäisiä oireita, jotka ilmenevät väsymyksenä, huimauksena ja sekavuutena, voi esiintyä. Sivuoireet vaihtelevat riippuen sitä, mitä infektiota hoidetaan, ja tyypillisimpiä ja vakavampia ne ovat hoidettaessa jokisokeutta. Haittavaikutukset voivat olla myös peräisin dietyylikarbamatsiinin tappamista loismatojen toukkamuodoista ihmisen immuunipuolustuksen reagoidessa niihin.

Valmistus

Dietyylikarbamatsiinia valmistetaan metyylipiperatsiinin ja dietyylikarbamoyylikloridin välisellä reaktiolla.
NS Mutsu

Ydinpropulsiotesti

Reaktori ladattiin 4. syyskuuta 1972, ja alus lähti avomerikoajolle. Jo ensimmäisellä koeajolla aluksen reaktorissa havaittiin pieni vuoto. Reaktorin valmistaja Westinghouse oli varoittanut vuodon mahdollisuudesta etukäteen, mutta reaktoriin ei tehty rakennusvaiheessa muutoksia.
Aluksen palatessa satamaan paikalliset kalastusalukset estivät sen pääsyn satamaan. Alus pääsi rantautumaan 15. lokakuuta 1972. Vuosien 1978 ja 1991 välillä alusta kunnostettiin ja se lähti koeajolle helmikuussa 1991. Aika oli kuitenkin ajanut ydinkäyttöisen kauppamerenkulun ohi ja sinällään onnistuneen 82 000 kilometrin merikoeajon (kaksi kierrosta Maan ympäri) jälkeen alus telakoitiin. Mutsun reaktori poistettiin vuonna 1995.

MS Mirai

Reaktorin poiston jälkeen alus varustettiin tavanomaisin koneistoin, ja se muunnettiin merentutkimusalukseksi, joka sai nimen MS Mirai.
Joensuun Seulaset

Jakokosken tähtitorni

Seulaset Ry. ylläpitää Jakokosken Tähtikallion observatoriota. Observatoriolla järjestetään sään salliessa yleisönäytäntöjä. Lisätietoja yhdistyksen sivulla.
Sue Willberg

Sue Willberg on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän näytteli Sonya Fadigaa.
Neopreeni

Neopreeni eli kloropreenikumi on vuonna 1930 DuPontilla työskennelleen Wallace Carothersin keksimä synteettinen kumimateriaali, jota valmistetaan polymeroimalla kloropreenia eli 2-kloori-1,3-butadieeniä (C₄H₅Cl). Neopreeni oli aikoinaan ensimmäinen massatuotantoon päässyt synteettinen kumimateriaali, tuolloin sitä kutsuttiin nimellä duprene. Alun perin neopreeni on tarkoitettu öljyä sietäväksi vaihtoehdoksi luonnonkumille. Sitä käytetään mm. sukelluspukujen ja kahluuhousujen valmistukseen. Neopreenin pääraaka-aine on kalkkikivestä saatava kalsiumkarbonaatti. Neopreenin lämpimyys ja vedenpitävyys perustuvat typpikaasua sisältäviin mikrokennoihin, jotka eivät absorboi vettä ja toimivat erinomaisena lämmöneristeenä. Neopreenin CAS-numero on 9010-98-4.
Ennen kuin kloropreenikumista valmistetaan kahluuhousuja tai sukelluspukuja, sitä saatetaan seostaa aineilla, joilla materiaalille saadaan pehmeyttä ja joustavuutta. Neopreenin seostamisella on haittapuolensa: materiaalia pehmentävät seosaineet vaikuttavat kennojen välisten seinämien paksuuteen, joten seostettu neopreeni painuu seostamatonta helpommin kasaan. Tällöin kennojen typpikaasu alkaa hitaasti vuotaa ulos, jolloin neopreeni menettää joustavuuttaan ja lämmöneristyskykyään ja alkaa haurastua. Vanhat neopreenikahluuhousut saattavatkin repeytyä hyvin helposti.
Mitä huonompilaatuista neopreeni on, sitä nopeammin se kuluu loppuun. Neopreeni puristuu kasaan myös mekaanisessa rasituksessa, esimerkiksi rantakivillä istuskelussa tai kahluukengän puristuksessa. Muilta osin neopreeni on hyvin kestävä materiaali, se kestää hyvin muun muassa öljyä, kemikaaleja, auringonvaloa, pakkasta ja otsonia.
Soturi Matiaksen miekka

Juoni

Redwallin hiiriluostarissa alkaa tapahtua kummia, kun hienon juhlan päätteeksi kookas hevonen karauttaa vanhan Constance-naarasmäyrän ja Matias-hiirinuorukaisen ohitse. Heti perään tulee rottajoukko johtajansa Ruoska-Clunyn johdolla. Nuori Matias sekä koko luostari alkaa tositoimiin, kun Redwall on pelastettava rotilta. Laivarotista tulee haittaa.
Vanha kronikoitsijahiiri Metusalem auttaa Matiasta löytämään muinaisen soturi Martinin, Matiaksen idolin, haudan. Samalla Matiaksen tavoitteena on saada käpäliinsä Martinin tarunhohtoinen miekka, jolla Redwallin suojelija aikoinaan kukisti julman Tsarmina-villikissan.
Kirjan edetessä Matias tutustuu päästäisiin, luostarin ullakolle pesiytyneisiin sotaisiin varpusiin sekä Basil Hirvi-Jänikseen, joka auttaa nuorukaista löytämään Martinin miekan neuvomalla tämän vanhan tunturipöllön luo. Lopulta Matias joutuukin louhokselle, jossa majailee koko Sammalkukkametsän kammottavin otus, suuri kyy nimeltä Asmodeus. Kaikista yritys hakea miekka Asmodeus-kyyltä, 'Myrkkyhampaalta', kuten varpuset sanovat tai 'Jääsilmältä', kuten päästäiset asian ilmaisevat, on mahdoton, mutta nuori Matias osoittaa olevansa Martinin työn jatkaja ja vapauttaa Redwallin ja koko Sammalkukkametsän Asmodeuksesta ja Clunysta. Redwall saa uuden suojelijan.
Leonard Hamilton

Ura

Hamilton aloitti uransa päävalmentajana vuonna 1986, jolloin hän valmensi Oklahoma Staten yliopistojoukkuetta. Neljän kauden jälkeen hän siirtyi Miamin yliopistoon, jonka hän vei parhaimmillaan NCAA-turnauksessa kuudentoista parhaan joukkoon. Kaudeksi 2000–2001 Hamilton siirtyi ensimmäistä kertaa NBA-joukkueen päävalmentajaksi, sillä hän valmensi Washington Wizardsia. Joukkue voitti kauden aikana vain 19 ottelua ja hävisi 63. Vuodesta 2002 lähtien Hamilton on valmentanut Florida Statea.
Tarek Thabet

Ura pelaajana

Thabet pelasi koko uransa tunisialaisessa Espérance Sportive de Tunisissa vuosina 1990–2005. Hän voitti muun muassa yhdeksän liigamestaruutta ja kolme Tunisian cuppia, sekä kerran Arabian mestarien liigan.
Thabet edusti myös maataan kaksissa MM-kisoissa, vuosina 1998 ja 2002. Yhteensä Thabet pelasi 70 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.

Ura valmentajana

Pelaaja uransa jälkeen Thabet aloitti valmentamisen Stade Gabèsienissa, jossa hän toimi joukkueen apuvalmentajana. Kesäkuussa 2008 Thabet allekirjoitti päävalmentaja sopimuksen Jendouba Sportin kanssa kaudeksi 2008–2009.
Elokuussa 2011 Thabet palasi valmennustehtäviin ES Zarzisin riveihin. Joulukuussa 2011 hän sai potkut joukkueen hävittyä CS Sfaxienille maalein 5–1. Thabetin joukkue oli Tunisian pääsarjassa sijalla yksitoista. Joukkue voitti hänen johdollaan neljästä ottelusta yhden.
Mononukleoosi

Oireet

Pikkulapsilla EBV-infektio saattaa mennä ohi huomaamatta tai aiheuttaa vain lievän kuumetaudin. Vanhemmilla potilailla oireet voivat olla paljon voimakkaammat: korkeaa kuumetta, nielutulehdusta, lihaskipuja, imusolmukkeiden ja pernan suurenemista. Joissain tapauksissa myös maksatulehdusta esiintyy. Joka kuudennella potilaalla tauti alkaa silmäluomien turvotuksella. Joka kymmenennellä potilaalla esiintyy punapilkkuista ihottumaa.

Patofysiologia

Mononukleoosin aiheuttaa yleensä Epstein–Barrin virus (EBV) ja harvinaisissa tapauksissa sytomegalovirus. EBV tarttuu pääasiassa syljen välityksellä esimerkiksi limakalvokontaktissa, mistä nimitys "pusutauti". Taudin itämisaika on 30–50 vuorokautta.

Diagnosointi

Mononukleoosin varmistamiseksi voidaan tutkia potilaan verenkuva tai tehdä mononukleoosia tunnistava pikatesti. Epäselvissä tapauksissa voidaan määrittää verestä vasta-aineita Epstein–Barrin virukselle. Kurkkukipuisilta mononukleoosipotilailta tutkitaan yleensä myös nieluviljely, koska usein potilaalla on samanaikaisesti streptokokin aiheuttama nielutulehdus eli angiina.

Hoito

Yleensä mononukleoosi paranee itsestään muutaman viikon kuluessa. Kuumetta saattaa kuitenkin jatkua 1-6 viikkoa. Epstein–Barrin virukseen sopivaa täsmälääkettä ei ole, ja antibiootit eivät virukseen tepsi.

Epidemiologia

Arvioiden mukaan n. 90–95 prosentilla maailman ihmisistä on Epstein–Barrin viruksen vasta-aineita, jotka ovat syntyneet aikaisemmasta altistumisesta virukselle. Viruksen tarttuminen lapsuudessa voi olla oireeton, joten mononukleoosi on tyypillisesti hygieenisessä ympäristössä kasvaneiden länsimaisten nuorten aikuisten tauti.
Martti Ahti

Martti Johannes Ahti (s. 2. toukokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen valtiotieteen tohtori ja historiantutkija.
Ahti on toiminut Helsingin yliopiston poliittisen historian dosenttina vuodesta 1994 alkaen. Hän on tutkinut erityisesti maailmansotien välisen ajan suomalaista oikeistoradikalismia ja aktivistisukupolvea.

Ura

Ahti kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta 1967, valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi 1977, valtiotieteiden lisensiaatiksi 1985 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1988. Työuransa hän aloitti freelance-toimittajana Yleisradion ruotsinkielisessä kulttuuritoimituksessa tehden historia-aiheisia ohjelmia 1974–1978. Suomen Akatemian tutkimusassistenttina hän työskenteli 1979–1985, Helsingin yliopiston tutkimusassistenttina ja viransijaisena assistenttina 1986–1988, Hallintohistoriakomitean tutkijana 1989–1992, Helsingin yliopiston yliassistenttina 2000–2001, viransijaisena professorina vuosina 1992, 1996 ja 2000–2001. Vuodesta 2002 lähtien Ahti on työskennellyt vapaana tutkijana ja kääntäjänä.
Ahti pyysi marraskuussa 1978 pääsyä suojelupoliisin arkistossa säilytettyihin vuosilta 1918–1920 peräisin oleviin asiakirjoihin. Suojelupoliisi epäsi pyynnön. Perusteluna oli se, että nämä asiakirjat olivat pakattuna siirtoa odottamassa eikä asiakirjojen etsiminen ollut mahdollista ilman huomattavia ylitöitä. Lisäksi väitettiin, että suojelupoliisin arkistot eivät ole julkisia. Ahti valitti päätöksestä helmikuussa 1979 Korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka ilmoitti omassa päätöksessään huhtikuussa 1980, ettei Ahdin pyyntöön ollut mahdollista suostua suojelupoliisin virkatoimintaa haittaamatta. Kesäkuussa 1981 Mauno Koiviston II hallitus päätti pidentää etsivän keskuspoliisin, valtiollisen poliisin ja suojelupoliisin arkistoihin kuuluvien asiakirjojen salassapitoaikaa 35 vuodella valtion turvallisuuteen ja yksilön oikeusturvaan liittyvien syiden vuoksi. Aiemmin asiakirjat olivat tulleet julkisiksi pääsääntöisesti 25 vuoden kuluttua asiakirjan päiväyksestä, ja päätöksen johdossa julkisina jo olleet asiakirjat muuttuivat salaisiksi. Etsivän keskuspoliisin ja Valpon arkistot avautuivat tutkijoille vasta toukokuussa 1992.
Vuonna 1987 Ahdin väitöskirjasta Salaliiton ääriviivat. Oikeistoradikalismi ja hyökkäävä idänpolitiikka nousi kohu liittyen Mannerheimin osuuteen vuoden 1919 kaappaushankkeisiin. Mannerheimin elämäkerran kirjoittaja Stig Jägerskiöld epäili tutkimuksen pätevyyttä ja vuorineuvos Johan Nykopp arvosteli sitä Mannerheimista epäedullisten tietojen levittämisestä Suomen itsenäisyyden 70-vuotispäivän yhteydessä.
Ahdille myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 1975 yhdessä Carita Backströmin kanssa sarjasta Blad ur arbetets historia I–IV. Presidentti Urho Kekkosen juhlasäätiön palkinnon hän sai 1991 ja hän pääsi Suomen historiallisen seuran tutkijajäseneksi 1991.
Kiulu

Kiulu on astia, josta heitetään saunassa vettä kiukaalle. Se on perinteisesti puusta valmistettu pienehkö kimpiastia, jonka kimpilaudoista yksi on muita pidempi siten, että laudan yläpää muodostaa kädensijan. Toisaalta jotkin kiulut on valmistettu metallista, paitsi kädensija puusta.
Ennen lypsykoneiden yleistymistä kiuluja käytettiin myös lehmiä lypsäessä, jolloin maito suihkusi utareista lypsinkiuluun.