Henrik II (Englanti)

Henrik II (5. maaliskuuta 1133 Le Mans, Ranska – 6. heinäkuuta 1189 Chinon, Ranska) oli Anjoun herttua, Normandian herttua vuosina 1150–1189 ja Englannin kuningas vuosina 1154–1189. 
Henrik II oli Englannin kruunusta Tapanin kanssa kilpailleen Vilhelm Valloittajan pojantyttären, Matilden poika. Hän aloitti kruunun tavoittelun jo Tapanin eläessä hyökäten Englantiin. Henrik II pakotti Tapanin kanssaan sopimukseen, jonka mukaan hänestä tulee kuningas Tapanin kuoltua, eikä tämän omasta pojasta Justuksesta. Asia helpottui entisestään Justuksen kuoltua. 
Henrik II aloitti uuden Plantagenet-hallitsijasuvun. Nimi Plantagenet tuli hänen tunnuksenaan olleesta hernekasvin kukasta (ransk. genêt, engl. broom flower) ja periytyi Henrik II:n isältä, Anjoun kreivi Gottfriediltä. Äitinsä puolelta Henrik II oli edellisen normannihallitsijasuvun sukua.

Elämä ennen kruunajaisia

Henrik syntyi vuonna 1133 Le Mansissa ja kasvoi Anjoussa. Vuonna 1149 hän vieraili Englannissa auttaakseen äitiään tämän kruununtavoittelussa.
Henrik nai Eleonoora Akvitanialaisen 18. toukokuuta 1152. Eleonoora oli saanut 21. maaliskuuta 1152 eron ensimmäisestä miehestään, munkkimaisesta Ludvig VII:stä. Eleonoora tiesi mitä tahtoi ja otti heti eron jälkeen yhteyttä Henrikiin. Pari vihittiin Ranskassa jo 18. toukokuuta 1152. Eleonoora toi mukanaan Henrikin valtakuntaan Akvitanian, johon tuolloin kuului noin kolmasosa Ranskan pinta-alasta. Pariskunnan ensimmäinen lapsi Vilhelm syntyi kesällä 1153. Saman vuoden alussa Henrik oli matkustanut Englantiin ja sai taisteluiden jälkeen Tapanin kanssa solmittua Wallingfordin rauhansopimuksen, jossa päätettiin Henrikistä tulevan kuninkaan Tapanin kuoltua.
Tapani kuoli 25. lokakuuta 1154 ja Henrikin kruunajaiset pidettiin 19. joulukuuta 1154.

Henrik ja Becket

Henrikin hallitsijakautta leimasi kamppailu kirkon valtaa vastaan. Henrik teki oikeuslaitokseen merkittäviä parannuksia ja tämä vähensi kirkollisten oikeusistuimien merkitystä. Kirkko luonnollisesti vastusti tätä ja sen kiihkeimpänä puhemiehenä toimi Canterburyn arkkipiispa Thomas Becket, Henrikin aiempi hyvä ystävä. Thomas Becket oli seurannut Theobaldia arkkipiispana vuonna 1162 oltuaan aiemmin kuninkaan kanslerina – Henrik oli ajatellut Becketin olevan täydellinen valinta tehtävään, sillä hän oli ollut uskollinen Henrikille kiistatilanteissa kirkkoa vastaan.
Becketin mielipiteet kuitenkin muuttuivat arkkipiispaksi valitsemisen jälkeen, ja hän toimi sitä enemmän kuningasta vastaan, mitä enemmän tämä yritti pakottaa häntä yhteistyöhön. Vuonna 1164 Henrik saattoi voimaan Clarendonin säädökset, joissa oli kirjattu ylös oikeudet ja erioikeudet, jotka kuninkaalla oli kirkon suhteen. Becket kieltäytyi tunnustamasta näitä säädöksiä ja pakeni Ranskaan tavatakseen henkilökohtaisesti paavi Aleksanteri III:n, jolta halusi saada tukea. Tämä oli Ranskassa maanpaossa kardinaalien ja kuningas Ludvig VII:n erimielisyyksien vuoksi. Aleksanteri pysyi kiistassa puolueettomana oman horjuvan asemansa vuoksi. Becket pysyi Ranskassa kuitenkin aina vuoteen 1170 asti, jolloin hän teki sovinnon Henrikin kanssa Normandiassa.
Becket palasi Englantiin 30. marraskuuta. Aiemmin Ranskassa olleessaan Becket oli julistanut kirkonkiroukseen Lontoon ja Salisburyn piispat näiden kannatettua kuningasta. Nyt hän ei kuitenkaan vapauttanut näitä kirouksesta ja uutisten saavutettua kuningas Henrikin, joka oli yhä Ranskassa, tämän kerrotaan lausuneen usein siteeratut sanat: Who will rid me of this meddlesome priest. ("eikö kukaan päästä minua tästä kiivaasta papista?"). 
Neljä Henrikin ritareista otti sanat kirjaimellisesti ja matkusti Canterburyyn, jossa he tappoivat Becketin 29. joulukuuta iltapäivällä Canterburyn katedraalissa pyhän Benediktuksen alttarin edessä kesken jumalanpalveluksen neljällä iskulla päähän.
Tästä teosta Henrik asetettiin kirkonkiroukseen, mutta hän sai armahduksen Mont Saint-Michelin apotin Robert Torignylaisen ansiosta. Hyvityksenä Henrik teki pyhiinvaellusmatkan säkkikankaaseen puettuna Becketin haudalle, lupautui lähettämään Palestiinan ristiretkivaltioille rahaa, jota Johanniittain ritarikunta ja Temppeliherrain ritarikunta vartioisivat kunnes Henrik saapuisi käyttämään sen pyhiinvaelluksella tai ristiretkellä. Jälkeenpäin 21. toukokuuta 1172 Henrik myös ruoskittiin julkisesti pelkkä paita yllään. Henrik viivytteli Palestiinaan lähtöä vuosia eikä lopulta koskaan matkannut sinne.

Poikien kapina ja kuninkaan kuolema

Huhtikuussa 1173 Henrikin pojat Henrik Nuori, Rikhard ja Gottfried nousivat isäänsä vastaan kapinassa, joka kesti puolitoista vuotta ja päättyi poikien antautumiseen. Juhana, pojista nuorin, oli tuolloin vasta noin kymmenvuotias. Kun Henrik Nuori kuoli 1183, Juhana oli Henrik II:n suosikki kruununperijäksi, Rikhard oli taas äitinsä Eleanooran vaihtoehto. Gottfried kuoli jouduttuaan hevosen tallomaksi vuonna 1186. Rikhard Leijonamieli löi lopulta Ranskan kuninkaan Filip II:n avustuksella Henrikin 4. heinäkuuta 1189. Henrik kuoli Chinonin linnassa 6. heinäkuuta 1189, ja hänet haudattiin Fontevraudin apottiluostariin. Historioitsija Giraldus Cambrensiksen mukaan kuolinvuoteella Henrikin viimeiset sanat olivat alas, the shame for a king to be thus overcome! alas, the shame! ("voi, häpeä näin voitetulle kuninkaalle! voi, häpeä!").

Oikeusistuimet

Henrik II kehitti englantilaista lainkäyttöä ja perusti paikallisten ja kansallisten oikeusistuimien järjestelmän. Aiemmin syyllisyys tai syyttömyys oli todettu jumalantuomiolla: yleisesti käytetty jumalantuomio oli esimerkiksi kaksintaistelu osapuolten välillä. Jumalantuomiot korvattiin vuonna 1179 kahdentoista miehen valamiehistön suorittamalla oikeudenkäynnillä. Tätä kutsuttiin nimellä "grand assize" ja se oli perusta edelleen suuressa osassa englantia puhuvista maista käytössä olevalle järjestelmälle.