google/wiki40b huggingface dataset:
HMS Spenser

Palvelus

HMS Spenser oli 2. hävittäjälaivueen johtoaluksena laivueen osallistuessa 2. risteilijälaivueen mukana Itämeren purjehdukseen 1921. Alus odotti 31. elokuuta 1921 Isle of Wightin edustalla HMS Vectiksen ja HMS Winchelsean kanssa Plymouthista saapuvia laivueensa aluksia  HMS Viceroyta,HMS Vanquisheria ja HMS Venetiaa, josta ne siirtyivät Kentin rannikolle Dealiin odottamaan 2. risteilijäviirikön alusten HMS Curacoan, HMS Caledonin, HMS Castorin ja HMS Cordelian sekä 2. hävittäjälaivueen loppuosan HMS Viscountin, HMS Violentin ja HMS Wolfhoundin saapumista.
Osaston kokoonnuttua jatkettiin matkaa Brunsbütteliin, jonne saavuttiin seuraavana aamuna. Osasto jatkoi matkaansa Kielin kanavan kautta Itämerelle, jossa ensimmäisenä vierailukohteena oli Danzig 4. syyskuuta. Osasto jatkoi matkaansa 7. syyskuuta Memeliin, josta se lähti edelleen 9. syyskuuta Libauhun.
Osasto jatkoi matkaansa Riikaan 12. syyskuuta ja edelleen 25. syyskuuta Tallinnaan. Matka jatkui 20. syyskuuta Helsinkiin ja kolme päivää myöhemmin edelleen Ahvenanmaan kautta Tukholmaan, josta matka jatkui 27. syyskuuta Kööpenhaminaan.
Alus myytiin romutettavaksi 1936.
Alalampi (Luumäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Hujajärven–Konnikkajoen valuma-alueeseen (14.186) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 94,2 metriä mpy.
Anton Westerberg

Anton Fredrik Westerberg (18. heinäkuuta 1888 Kirkkonummi - 5. heinäkuuta 1944) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Ån Botvidsson.
Westerbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Julius Westerberg ja Ida Sofia Strömstén. Hän toimi kansakoulunopettajana 1912—1914 ja tilapäisenä kansakoulujen tarkastajana 1922—1923. Myöhemmin Westerberg työskenteli vakuutusvirkailijana Helsingissä.
Westerbergin puoliso oli Elin Elisabet Granberg, heidän pojastaan Thor-Ulf Viking Westerbergistä (s. 1915) tuli lääkäri.
John Adams: John’s Book of Alleged Dances

Kappaleet

Kaikki sävellykset John Adams.
Easton Helsinki

Liikkeitä

Easton Helsingin ensimmäisessä vaiheessa avautuu yli 30 liikettä. Kauppakeskuksen ankkuriliikkeenä on Keskon K-Citymarket, joka alun alkaen aloitti Itäkeskuksessa vuonna 1977. Sen lisäksi keskuksessa on muun muassa Alko, apteekki, Musti ja Mirri, Perusterveys-lääkäriasema ja useita ravintoloita.

Historia

Easton Hansakäytävä tunnettiin City-Jättinä ennen vuoden 2017 uudistusta. City-Jätissä oli K-Citymarket ja muun muassa apteekki, Kimene Kebab, kotileipomo ja Saiturinpörssi. Nykymuotoisen Easton Hansakäytävän tulevaisuus riippuu Easton-uudistuksen toisen vaiheen toteutumisesta.
Easton Helsinkiin suunniteltiin alun perin vetonaulaksi IMAX-elokuvateatteria, mutta se tuli Itikseen.
Koskenkylä (Rovaniemi)

Koskenkylä on kylä Rovaniemellä Kemijoen varrella vajaan kuuden kilometrin päässä keskustasta. Kylä on Rovaniemen viidenneksi suurin; sen asukasluku oli 31. joulukuuta 2009 821 ihmistä, ja määrä on jatkuvasti kasvussa.
Koskenkylässä on myös oma koulu, Koskenkylän koulu, jossa on luokat 1-6 ja noin sata oppilasta.
Anselmi Hirvonen

Anselmi Hirvonen (s. 1979) on suomalainen oopperaohjaaja.
Hirvonen valmistui vuonna 2008 ohjaajaksi ja teatteritaiteen maisteriksi Pietarin valtiollisesta teatteritaiteen akatemiasta. Aiemmin hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan teatteritiede. Musiikkiopinnot alkoivat sellonsoitolla Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1985–1995 ja hän on toiminut monipuolisesti myös muusikkona.
Hirvosen oopperaohjauksia on nähty eri puolilla Suomea, muun muassa Helsingissä, Turussa, Porissa, Vaasassa, Rovaniemellä, Kuopiossa sekä Naantalin ja Joensuun Musiikkijuhlilla, teoksina Mozartin Figaron häät, Taikahuilu, Così fan tutte ja Bastien und Bastienne, Tšaikovskin Jevgeni Onegin, Madetojan Pohjalaisia, Lehárin Paganini, Abrahamin Viktoria ja hänen husaarinsa, Rossinin Tuhkimo (Hirvosen lyhentämä ja sovittama 60 min. versio), Purcellin Dido ja Aeneas, Gian Carlo Menottin Puhelin, Nikolai Rimski-Korsakovin Mozart ja Salieri, Francis Poulencin Ihmisääni, Jukka Linkolan Myrkkyhuntu (kantaesitys) ja Antti Nissilän Pyhät seinät (kantaesitys). Hirvonen on tehnyt ohjaajana yhteistyötä muun muassa kapellimestareiden Philippe Auguin, Okko Kamu, John Storgårds, Will Humburg ja Pertti Pekkanen kanssa.
Hän on sovittanut usean ohjauksensa dramaturgisesti uuteen muotoon ja kirjoittanut uudet dialogit Taikahuiluun, Paganiniin, Viktoriaan, Tuhkimoon ja Bastien und Bastienneen.
Uudelleenohjaajana Hirvonen on toiminut Savonlinnan Oopperajuhlilla (Tosca 2011 ja 2015, Taikahuilu 2012 ja 2014) sekä Viron Kansallisooppera Estoniassa (Jevgeni Onegin 2004). Aiemmin hän on toiminut muun muassa Ralf Långbackan ja Keith Warnerin apulaisohjaajana Suomen lisäksi Virossa ja Beijing Music Festivaleilla Kiinassa.
Hirvonen on esiintynyt myös näyttelijänä ja laulajana esimerkiksi Pietarin Zazerkalie-teatterin produktioissa vuosina 2005–2008 kuudessa eri roolissa, muun muassa Gianni Schicchin Notaarina. Lisäksi hän on dubannut ja dubbausohjannut animaatiosarjoja televisioon.
Hirvosen isä on ooppera- ja oratoriolaulaja Anssi Hirvonen ja sisar muusikko ja televisiojuontaja Siina Hirvonen, jonka Siina & Taikaradio -duossa Anselmi Hirvonen on esiintynyt kitaristina lastenkonserteissa eri puolella Suomea.
Hirvonen oli Suomen Wagner-seuran Bayreuth-stipendiaatti vuonna 2011.
Delipap

Historia

Delipapin tarina alkoi siitä, kun paperiteollisuudessa työskennellyt Raimo Nuortie kehitti omalle herkkäihoiselle pojalleen Oskarlle täysin uudenlaisen vaipan. Tuohon aikaan markkinoilla ei ollut nykyaikaisia vaippoja, joten vauvoilla käytettiin harsovaippoja, jotka eivät sopineet Raimon pienen pojan herkälle iholle Uusi vaippa paransi pienen Oskarin ihon ja toimivasta keksinnöstään innostuneena Raimo Nuortie päätti patentoida ideansa ja perustaa oman yrityksensä Delipap Oy:n.
Pian yritys laajensi valmistustaan myös naisten hygieniatuotteisiin. Nykyään Delipapin tunnetuimpia tuotemerkkejä ovat Vuokkoset-naistenhygieniatuotteet, Muumi Baby-vaipat ja koko perheen Helmi-vanutuotteet. Alihankintana Delipap Oy valmistaa myös muun muassa Pirkka-vaippoja.
Yritys on sitoutunut toimimaan ympäristövastuullisesti ja on Suomen ainoa kertakäyttöisten hygieniatuotteiden valmistaja.

Tuotteet

Delipapin tunnetuimpia brändejä ovat Muumi Baby -vaipat, Vuokkoset-naistenhygieniatuotteet ja Helmi-vanutuotteet. Delipap Oy:n valmistamia tuotteita viedään myös ulkomaille.
Delipapin muita tuotteita ovat muun muassa Harmony-pesu-, suojaus- ja puhdistustuotteet sekä Bastis-kissanhiekkasarja.

Tunnukset

Todisteena Delipapin vastuullisesta toiminnasta yrityksen tuotteille on myönnetty useita laatusertifikaatteja.

Joutsenmerkki

Yrityksen tuotteille myönnetty Joutsenmerkki, varmistaa tuotteen ympäristövastuullisuuden läpi sen elinkaaren. Joutsenmerkin kriteerit määräävät sen mitä tuotteet saavat sisältää, mitä niihin saa tuotantoprosessissa lisätä, miten jätehuolto tulee hoitaa. Joutsenmerkityt tuotteet eivät saa sisältää mitään turhia lisättyjä kemikaaleja, kuten voiteita tai hajusteita.

Avainlippu

Avainlippu on merkki siitä, että tuotteet on valmistettu kokonaan Suomessa, työllistäen samalla suomalaisia työntekijöitä. Avainlippu  on rekisteröity yhteisömerkki ja se todistaa luotettavasti tuotteen kotimaisuuden

Iho-, Allergia- ja Astmaliitto

Allergia- ja Astmaliitto voi myöntää Allergiatunnuksen puolueettomasti tutkituille ja turvallisille tuotteille. Tunnus takaa, että tuotteet ovat turvallisia ja täyttävät tuotekohtaiset vaatimuskriteerit. Allergiamerkityt naisten hygieniatuotteet ja vauvan vaipat eivät saa sisältää hajusteita eikä muitakaan helposti ärsyttäviä tai herkistäviä aineita. Vuokkoset -naisten hygieniatuotteet ja Muumi Baby -vaipat ovat allergiamerkittyjä ja ne sopivat myös herkälle iholle.
Consolea

Ulkonäkö ja koko

Consolea-kaktukset ovat kookkaita ja puumaisia, joko yksi- tai monirunkoisia. Rungot ovat nivelettömiä ja piikkisiä, tavallisesti liereitä. Rungon sivulta tai latvasta eroaa nivelikkäitä haaroja. Nivelet ovat pallomaisia, soikeita tai usein epäsäännöllisiä. Lehdet ovat vähäpätöisiä ja karisevat varhain. Piikkirykelmissä (areolit) on karvoja, glokidioita (väkäskarvoja) ja piikkejä, ja toisinaan ne ovat keskittyneet nivelten kärkiosiin. Piikit ovat vaihtelevanlaisia ja voivat puuttuakin. Juuret ovat mukulamaisia tai rihmamaisia.
Kukat avautuvat päiväaikaan ja ovat pieniä, väriltään punaisia, oransseja tai keltaisia. Emin vartalon tyvellä on paksuuntuma tai kuppimaisia mesiäisiä. Siitepölyhiukkasissa on 12 itureikää. Kukasta kehittyy pitkänomainen tai munamainen mehevä hedelmä, joka sisältää kellanvalkeita, litteitä siemeniä.

Levinneisyys

Consolea-lajit ovat levinneet Karibianmeren saarille ja Floridaan.
Avorenkainen auto

Avorenkaisella autolla tarkoitetaan kilpa-autoa, jonka pyörät ulkonevat auton rungosta. Avorenkaiset autot on yleensä valmistettu vain kilpailemista varten. Suomen puhekielessä yksipaikkaisia avopyöräisiä kutsutaan tyypillisesti formuloiksi.

Rakenne

Tyypillisessä avopyöräisessä on hyvin minimaalinen ohjaamo, jonka ainoana tehtävänä on suojata kuljettajan vartaloa, pään jäädessä ulkopuolelle. Moderneissa avopyöräisissä moottori sijaitsee kuljettajan takana taka-akselin etupuolella. Riippuen kunkin sarjan säännöistä, autoissa on yleensä etu -ja takasiivekkeet maksimaalisen pitovoiman saavuttamiseksi. Pohja on yleensä muotoiltu litteäksi.
Martigny

Maantiede

Maantieteellisesti kaupunki on Rhônen laakson mutkakohdassa, jossa Drance-joki laskee Rhôneen ja jossa Rhône kääntyy pohjoiseen kohti Genevejärveä. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Bernin Alpit, kaakkoispuolella levittäytyvät Valais'n Alpit, eteläpuolella on Mont Blancin massiivi ja Chablaisin Alpit ovat kaupungin länsipuolella.

Liikenne

Rhônen laaksoa seuraava eurooppatie E62 (Autobahn A9, valtatie N9), Alppien yli Italiaan vievä eurooppatie 27 (valtatie N21) sekä pienempi tie Col de la Forclaz -solan yli Ranskaan kulkevat Martignyn kautta. Martigny on SBB-CFF-FFS:n Geneve-Brig-pääradan varrella. Lisäksi Martignystä on RegionAlps-yhtiön  junayhteydet vuorille Le Châbleen ja Orsiéresiin sekä Genevenjärven kaakkoisrannalle, Ranskan rajalle St. Gindolphiin. TMR-yhtiön  junat kulkevat Ranskaan, Chamonix'hin. Martignystä lähtee myös yhteensä kymmenkunta linja-autoreittiä lähikyliin ja kaupunkeihin sekä Italian puolelle, Ison Sankt Bernhardin solan yli Aostaan . Lähimmät kansainväliset lentokentät ovat Sionissa, Genevessä ja Bernissä.
Sitruunahupputurpiaali

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sitruunahupputurpiaali on 16–18 cm. Koiras on väritykseltään päästään ja rinnastaan kirkkaan keltainen ja muuten kauttaaltaan kiiltävän musta. Naaras ja nuoret linnut ovat selästään oliivinruskeita, ja selässä on myös tummempia raitoja. Kurkku ja pää ovat kellertävät ja vatsa on ruskea. Nuori koiras on naarasta keltaisempi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sitruunahupputurpiaalin levinneisyys ulottuu Kolumbian pohjoisosista Venezuelaan pohjoisosiin, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan, Brasiliaan ja Amazonjoen vartta pitkin Peruun. Lisäksi lajia tavataan Trinidad ja Tobagosta sekä Alankomaiden Antilleilta. Linnun elinympäristöä ovat soiset alueet järvien ja jokien lähettyvillä. Laji on pääosin paikkalintu, mutta voi kuvina kautena siirtyä kosteammille seuduille. Sitruunahupputurpiaalin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta Perussa Andeilla lajia on tavattu yli kahden kilometrin korkeudelta.

Elintavat

Sitruunahupputurpiaalit elävät pieninä äänekkäinä ryhminä. Pesimäkauden ajankohta vaihtelee alueittain. Koiraat houkuttelevat naaraita rakentamalla pesän ja esittelemällä höyhenpukuaan ja laulamalla. Linnut pesivät noin kolmenkymmenen yksilön kolonioissa. Koiraat voivat rakentaa pesimäkauden aikana jopa viisi pesää. Sitruunahupputurpiaalin pesä sijaitsee ruovikossa. Naaras munii kahdesta kolmeen sinistä munaa, joita vain se hautoo. Sitruunahupputurpiaalikoiras auttaa kuoriutuneiden poikasten ruokinnassa ja puolustaa pesää loisivilta lehmäturpiaaleilta. Sitruunahupputurpiaalinaaras osaa tunnistaa munat ja hylkää pesänsä, jos siellä on kolme lehmäturpiaalin munaa. Toisinaan jopa kokonaiset koloniat rakentavat pesänsä uudelleen muualle lehmäturpiaalien vuoksi.
Sitruunahupputurpiaalin ravintoa ovat hyönteiset. Ravintoaan laji etsii soilta ja viljelyalueilta.
Tarso Marques

Uran alku

Viiden karting-vuoden jälkeen Marques kilpaili Formula Chevrolet -sarjassa kotimaassaan Brasiliassa ollessaan vasta 16-vuotias. Hän voitti mestaruuden heti ensi yrittämällään. Kaudeksi 1993 hän siirtyi Formula 3 Sudamericana -sarjaan ja myöhemmin Euroopan Formula 3000 -sarjaan. Hänestä tuli nuorin molemmissa sarjoissa voittanut kuljettaja.

Formula 1 -ura

Marques pääsi kaudella 1996 kilpailemaan ensimmäistä kertaa Formula 1 -sarjassa. Kyseisellä kaudella hän ajoi osallistui kahteen osakilpailuun Minardin ratissa. Lisäksi kaudella 1997 hän korvasi Prost-talliin siirtynyttä Jarno Trullia Kanadan GP:stä lähtien. Vuodeksi 1999 Marques siirtyi kilpailemaan CART-sarjaan.
Kaudeksi 2001 Marques palasi F1-sarjaan. Hän ajoi Minardilla Fernando Alonson tallikaverina. Kausi loppui Marquesin osalta jo Belgian GP:n jälkeen, kun malesialainen Alex Yoong korvasi hänet. Kyseisellä kaudella Marques oli kahdesti yhdeksäs, jotka jäivät hänen parhaaksi sijoikseen. Kausi jäi Marquesin viimeiseksi F1:ssä, eikä hän näin ollen ajanut yhtään kokonaista kautta sarjassa.

Ura F1:n jälkeen

Marques ajoi vuosina 2004 ja 2005 Champ Car -sarjassa, jota edeltäneessä CART-sarjassa hän oli ajanut jo vuosina 1999 ja 2000. Hän ajoi FIA GT Championship -sarjassa Ferraria kolmessa kilpailussa. Hän saavutti kymmenen pistettä. Kaudesta 2006 lähtien Marques on ajanut Brasilian Touring car -sarjassa.
Merja Aletta Ranttila

Ura

Ranttila on opiskellut Lapin taidekoulussa 1980–1982 ja Rovaniemen Taide- ja käsiteollisessa oppilaitoksessa 1982–1986. Uransa alussa Ranttila teki kuvituksia oppi- ja satukirjoihin sekä novellikokoelmiin ja romaaneihin. Hänen ensimmäinen kuvitustyönsä oli Davvin oppikirjan 600 kuvaa, jotka hän teki vuonna 1980. Hän on piirtänyt myös postikortteja. Häneltä tilattiin erityisesti saamelaisaiheita. 1990-luvun alkupuolella hän otti käyttöön linokaiverrustekniikan.
Tammikuussa 2012 Posti julkaisi Ranttilan kuvittamat tarrapostimerkit.
Ranttila on kertonut tunteneensa tarvetta purkaa lestadiolaisessa ympäristössä vietetyn lapsuutensa traumoja. Teokset ottavat kantaa naisen hankalaan ja lukkiutuneeseen asemaan lestadiolaisuudessa. Hänen teoksensa tunnetaan symboliikasta, unenomaisuudesta, usein toistuvista paholais- ja naishahmoista sekä viitteistä teosten syntyajan dramaattisiin uutistapahtumiin. Hän on kuvannut teoksissaan yksityisiä kriisejään. Mukana kuvissa on usein eläimiä. 
Ranttila sai laajalti julkisuutta vuonna 1993, kun papit tulkitsivat hänen teoksiaan "šamanismiksi ja saatananpalvonnaksi". Kyseessä oli Tornion Aineen taidemuseolla pidetty Shamaani-kesä. 
Ranttilan taidetta on luokiteltu šamanistiseksi ekspressionismiksi. Hänen taidettaan myös pidetty feministisenä taiteena. Ranttila luokitellaan kuuluvaksi toiseen saamelaiseen kuvataiteilijasukupolveen. 
Syksyllä 2002 Ranttila vietti kuukauden suomalais-afrikkalaisen kulttuurikeskuksen Villa Karon taiteilijaresidenssissä Beninissä. Ranttila piti sen seurauksena yhdessä sisarensa, tekstiilitaiteilija Seija Ranttilan kanssa afrikkalaishenkisen näyttelyn Oulussa. Vuonna 2001 Ranttila osallistui suomalaistaiteilijoiden yhteisnäyttelyyn Australiassa. 
Vuonna 2015 Ranttila otti kantaa susikeskusteluun osallistumalla pohjoissuomalaisten taiteilijoiden yhteisnäyttelyyn. Suomi 100 -teeman aikoihin hän piti näyttelyn Pariisissa. 
Ranttila on toiminut myös galleristina.

Henkilöhistoria

Ranttila vietti lapsuutensa Lemmenjoella, hän on taustaltaan tunturisaamelainen, ja pohjoissaame on hänen äidinkielensä. Hän menetti poikansa isän auto-onnettomuudessa vuonna 1992. Ranttila on kärsinyt alkoholismista. Hän on kokenut perheväkivaltaa. Ranttila on kokenut myös taloudellisia vaikeuksia.

Apurahat

Saamelaisneuvoston kulttuurilautakunta myönsi Ranttilalle apurahan vuonna 2005. Taiteen keskustoimikunta myönsi vuonna 2007 Ranttilalle apurahan. Ranttila sai vuonna 2016 taiteelliseen työskentelyyn 12 000 euron apurahan Suomen kulttuurirahaston Lapin rahastolta. Vuonna 2017 Ranttila sai näyttelykustannuksiin 5 000 euron apurahan Taiteen edistämiskeskukselta (Taike).
Troijan urhot

Juoni

Elokuva perustuu Homeroksen Iliaaseen ja Odysseiaan sekä Vergiliuksen Aeneis-teokseen. Troijan sodan kymmenentenä vuonna kreikkalainen Akhilleus surmaa troijalaisten johtajan Hektorin, jonka tilalle on valittava uusi komentaja. Ehdokkaina ovat hovin suosikki, petollinen Paris sekä sotilaiden kannattama urhea Aineias, joka voittaa kaksinkamppailussa Aiaan. Aineias on mennyt salaa naimisiin Priamoksen tyttären Kreusan kanssa, jonka Paris antaa kreikkalaisille panttivangiksi. Aineias pelastaa vaimonsa ja Paris tappaa Akhilleuksen osumalla tätä kantapäähän. Aineiaan ollessa vangittuna kreikkalaiset rakentavat suuren puuhevosen, jonka troijalaiset vievät kaupunkiinsa. Sen sisälle piiloutunut Odysseus miehineen avaa yöllä kaupungin portit ja kreikkalaiset hävittävät Troijan. Aineias löytää Kreusan ruumiin ja pakenee vastasyntyneen poikansa kanssa Italiaan, jonne hän sittemmin perustaa Rooman kaupungin.

Tuotanto ja vastaanotto

Troijan urhot on kuvattu Euroscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Cinecittàn studioilla Roomassa sekä ulkokuvien osalta Jugoslaviassa. Sen visuaalisia kohokohtia ovat tasangolla kohoavat Troijan muurit, kreikkalaista geometristä tyyliä muistuttava puuhevonen sekä suuret taistelukohtaukset, jotka samalla kuitenkin hidastavat toimintaa. Runollinen käsikirjoitus ja Giovanni Fuscon muinaiseen Kreikkaan assosioituva musiikki korostavat tarinan eeppistä luonnetta. Päähenkilöksi nostetaan Vergiliuksen Aineias, joka puisevan Steve Reevesin esittämänä on kuin vieraileva tähti nimekkään näyttelijäkaartin keskellä. Reeves esittelee lihaksiaan painiottelussa Mimmo Palmaran Aiasta vastaan ja Hedy Vessel on elokuvahistorian viettelevin Helene. Palava kaupunki ja sen pakolaisvirta tuovat mieleen toisen maailmansodan kauhut.
Elokuva oli varsin hyvä yleisö- ja arvostelumenestys sekä kotimaassaan että ulkomailla. Se tuotti Italiassa lähes 800 miljoonan liiran pääsylipputulot (toisen tiedon mukaan 813 miljoonaa) ja oli kauden 18. tai 20. katsotuin elokuva. Aikalaiskriitikot kiittivät varsinkin ohjaaja Ferronin ja lavastaja Pier Vittorio Marchin ammatitaitoa.
Troijan urhojen kuvamateriaalia on sittemmin kierrätetty useissa peplum-elokuvissa. Giorgio Venturini ohjasi seuraavana vuonna Steve Reevesin kanssa Vergiliuksen teokseen perustuvan jatko-osan La leggenda di Enea. Giorgio Ferroni sivusi samaa aihetta vielä vuonna 1964 valmistuneessa elokuvassa Il leone di Tebe.

DVD-julkaisut

Elokuva on saatavissa New Entertainmentin hyvälaatuisena saksalaisena DVD-julkaisuna, joka käsittää saksan-, ranskan- ja englanninkieliset ääniraidat sekä saksankielisen tekstityksen. Trimark Home Videon amerikkalainen versio on laadultaan ala-arvoinen.
Oscar Tschirky

Oscar Tschirky (s.1866,  La Chaux-de-Fonds, Sveitsi – 7. marraskuuta, 1950, New York) oli sveitsiläissyntyinen hovimestari (maître d'hôtel) joka oli töissä Delmonico-ravintolassa New Yorkissa ja Waldorf-Astoria-hotellissa Manhattanilla. Hänet tunnetaan nimellä Waldorfin Oscar. Tschirkyä pidetään waldorfinsalaatin ja thousand island -salaatinkastikkeen kehittäjänä.
Matti Peltonen (professori)

Matti Tapani Peltonen (s. 24. huhtikuuta 1952 Pornainen) on suomalainen sosiaalihistorian professori Helsingin yliopistossa vuodesta 2000. Hän on tutkinut muun muassa maaseudun historiaa ja alkoholihistoriaa.
Peltonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1971, valtiotieteiden kandidaatiksi 1979 ja lisensiaatiksi 1986. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1992.
Peltonen työskenteli Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1986–1989 ja assistenttina Helsingin yliopistossa 1990–1992. Hän on ollut talous- ja sosiaalihistorian dosentti vuodesta 1992 ja toimi vuosina 1993–2000 apulaisprofessorin ja professorin viransijaisena.
Karl-Gerät

Kehitys

Rheinmetall aloitti Karl-Gerät 040:n kehittämisen 1936 Maginot-linjaan hyökkäämiseksi. Se nimettiin kehittämiseen osallistuneen tykistökenraali Karl Beckerin mukaan. Ajokokeet pidettiin Unterlüßissa toukokuussa 1940. Kuusi ensimmäistä vaunua valmistettiin marraskuun 1940 ja elokuun 1941 välillä. Myöhemmin päätettiin tehdä paremman kantaman omaava malli ja kehiteltiin Karl-Gerät 041, jota tilattiin kuusi kappaletta, joista kuitenkin vain yksi valmistettiin. Karl-Gerätiä valmistettiin siis yhteensä seitsemän kappaletta, joista kuudelle ensimmäiselle annettiin nimet (Adam (myöhemmin Baldur), Eva (myöhemmin Wotan), Thor, Odin, Loki ja Ziu).

Käyttö

Ensimmäiset neljä vaunua menivät itärintamalle, jossa ne saivat tulikasteensa valko-venäläistä Brestin kaupunkia vastaan elokuussa 1941. Niitä käytettiin myös Sevastopolia vastaan ja Varsovan kansannousun tukahduttamiseen. Karl-Gerätien tukena käytettiin yleensä ammusten kuljetuksesta varten muunneltuja Panzer IV -vaunuja. Kun sota Euroopassa läheni loppuaan, osa Karl-Geräteistä jäi venäläisten ja osa yhdysvaltalaisten käsiin. Ainoa säilynyt yksilö on kuudes vaunu, "Ziu", joka on nykyään esillä Kubinkan panssarimuseossa.

Ominaisuudet

Karl-Gerät kykeni ampumaan korkeintaan kuusi laukausta tunnissa. Sen kranaatit olivat noin kaksi metriä pitkiä ja lensivät mallista riippuen 4–10 kilometrin päähän. Karl-Gerätin kaliiperi oli jopa keskimääräistä rautatietykkiä suurempi. Sen maksimivauhti oli 10 km/h.
HMS Heather (K69)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1947
Katja Koukkula

Katja Koukkula on kilpatanssija ja tanssinopettaja, joka on voittanut tanssiparinsa Jussi Väänäsen kanssa useita Suomen mestaruuksia. Ammattilaisuran he aloittivat toukokuussa 2000. 25. elokuuta 2007 heidät valittiin edustamaan Suomea ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka pidettiin 1. syyskuuta 2007 Lontoossa. He voittivat kilpailun 132 pisteellä. He ovat saavuttaneet myös muuten kansainvälistä menestystä. Parin merkittävimmät saavutukset ovat British Open Rising Star -kilpailun voitto vuonna 2000 ja Eurotanssien voitto.
Katja Koukkula avioitui Jussi Väänäsen kanssa 2. heinäkuuta 2010 Suomenlinnassa.
Kilpatanssipiirien ulkopuolella Koukkula nousi julkisuuteen Tanssii Tähtien Kanssa -ohjelmassa, jossa hän oli Jone Nikulan tanssiparina.
HMS Naiad (F39)

Palvelus

Alus upotettiin 1990.
Koivurinne (Vantaa)

Koivurinne (ruots. Björkbrinken) on pientaloalue Länsi-Vantaalla Petikon kaupunginosassa Vihdintien itäpuolella.
Alue on kuulunut Hämeenkylään. Vanhin asutus on Nybackan torppa, mutta alueella on myös uusia omakotitaloja. Asuinalueen nimi johtuu tilan nimestä Björkeberga (1930). Siitä annettiin 1959 tiennimi Koivurinteentie, jonka tienhoitokunta lyhensi 1970 muotoon Koivurinne. Nimi on laajentunut tarkoittamaan koko Vihdintien itäpuolista asutusta, joka vielä 1960-luvulla katsottiin kuuluvaksi Askelaan, nykyiseen Askistoon. 1974 alkaen Koivurinne on kuulunut Petikon kaupunginosaan.
Alueelle on tullut voimaan asemakaava (2011), joka sisältää satakunta uutta pientalotonttia kaupungin maille Koivurinne-tien molemmin puolin. Virkistysalueelle Brenstakanniitylle on kaavassa esitetty hulevesialtaita. Uudet tulevat kadut on nimetty eri koivulajeista (Hieskoivuntie, Loimaankoivuntie, Pirkkalankoivuntie, Taalainkoivuntie jne.)
Alueella sijaitsee Marttatupa, joka on siirretty tänne Helsingin Rajasaaresta. Palvelut ovat Askiston puolella (kauppa, koulu, päiväkoti ym.), jonne johtaa kevyen liikenteen alikulku. Vihdintieltä kulkevat bussit sekä Helsinkiin että Martinlaakson kautta Myyrmäkeen.
Alueen pohjoispuolinen Koivurinteenpuisto jää virkistyskäyttöön kuten myös alueen keskelle jäävä Puunhakkaajanmäki.
Läheinen Friimetsä on yleiskaavassa osoitettu tiiviisti rakennettavaksi pientaloalueeksi, mutta sen asemakaavoitus ei ole vielä alkanut. Katuyhteydet sinne tulisivat sekä Vihdintieltä Askiston liittymästä että Pyymosantieltä Petikon suunnasta.