google/wiki40b huggingface dataset:
Jari Karttunen

Jari Heikka Karttunen (s. 25. marraskuuta 1966 Joensuu) on suomalainen tanssitaiteilija ja erityisopettaja. 
Karttunen tunnetaan Pohjois-Karjalan tanssiopiston perustajana. Vuodesta 1992 vuoteen 2001 hän toimi opiston rehtorina. Vuosina 2001–2004 hän toimi tanssikoulutuksen johtajana Itä-Suomen liikuntaopistossa.
Karttunen on toiminut tanssijana Lontoossa Common Ground Dance Theatressa vuonna 1991 sekä Kööpenhaminassa Micado Danse Ensemblessä vuosina 1991–1992. Vierailuja ulkomailla tanssijana ja opettajana: Yhdysvallat, Kanada, Iso-Britannia, Venäjä, Saksa, Itävalta, Ruotsi, Tanska, Irlanti. Suomessa Karttunen on esiintynyt free-lance-tuotannoissa sekä tanssiteatteri MD:ssä, Tampereen teatterissa, Tampereen työväen teatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa. 
Karttunen on tanssinut duettoja vuodesta 1995 vuoteen 2004 yhdessä modernin tanssin äidin Riitta Vainion kanssa sekä toiminut hänen kouluttajaparinaan. Vuodesta 2001 vuoteen 2006 Karttunen on esiintynyt yhdessä taidemaalari Helena Tuuran ja muusikko-pedagogi Leena Parviaisen kanssa toteuttamissaan installaatioissa. Karttunen on jatkanut yhteistyötä Parviaisen kanssa. Heidän viimeisimmät teoksensa ovat La Dolce Vita 2006, Susi lammasten vaatteissa 2007, Katharsis 2007 sekä IloValoVoimaa Varjojen laaksossa 2009. Karttusen viimeisimmät sooloteokset: Wiesen Münchenissä sekä Küssen mit dem Bären vuonna 2006 sai ensiesityksensä Berliinissä. Vuonna 2009 sai ensiesityksensä sooloteos Triptyykki, jolla Karttunen teki Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan hallinnoiman kiertueen syksyllä 2009.
Karttunen on esiintynyt Markku Pölösen elokuvassa Badding sekä televisiosarjoissa Iltatanssit, Asianharrastajat ja Benner & Benner. Karttunen on tehnyt koreografian ”Pyörätuolivalssi” joensuulaiselle tanssitaiteilija Risto Långille. Koreografiasta on tehty lyhytelokuva, joka on palkittu monilla kansainvälisillä festivaaleilla. Karttunen valmisti Risto Långille vuonna 2007 soolokoreografian nimeltä ”Fauni”.
Toiminut myös Hangon kansainvälisen tanssikesän taiteellisena johtajana vuosina 1996 ja 1997. Karttunen on toiminut Pohjois-Karjalan tanssiopiston taiteellisena neuvonantajana vuosina 2001–2010. Vuodesta 2004 lähtien Karttunen on toiminut tanssin lehtorina, kouluttajana, luennoitsijana, sairaalaklovnina ja vapaana taiteilijana. Vuonna 2004 Karttunen kehitti Kuntotanssi-konseptin, jonka ohjaajakursseja hän on pitänyt muun muassa Suomen Voimisteluliitossa ja sen jäsenseuroissa eri puolilla Suomea.
Karttunen on palkittu Joensuun kaupungin taidepalkinnolla 2003, Kalevalan Korun kulttuurisäätiön stipendillä, Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan Kulttuuriteko-palkinnolla 2002 sekä Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat STST ry:n ansiomerkillä 2017. 
Luottamustoimia: Joensuun kaupungin kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunta, Suomen tanssitaiteilijain liitto, Helsingin seudun tanssiyhdistys, Kasvatusalan kulttuuriyhdistys.
Dow Finsterwald

Dow Henry Finsterwald, Sr. (s. 6. syyskuuta 1929) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi Athensin kaupungissa Ohiossa ja valmistui Ohion yliopistosta vuonna 1952. 
Finsterwald aloitti ammattilaisuransa vuonna 1951. Hän voitti aktiivisina vuosinaan PGA Tourilla kaikkiaan yksitoista kertaa.
Finsterwald muistetaan parhaiten PGA Championshipista, jonka hän voitti vuonna 1958.
Kalinin K-1

Kalinin K-1 oli neuvostoliittolainen 1920-luvun matkustajalentokone.

Kehitys

Konstantin Kalinin alkoi K-1-lentokoneen kehittämisen vuonna 1923 Kansallisessa Mykola-Zukovski-yliopistossa Harkovassa. Kalininin apuna toimivat Dmitri Tomaševits, A.N. Grazianski ja A.T. Rudenko. Koneen ensilento tehtiin 20. huhtikuuta 1925. 
Koneesta kehitettiin K-2, K-3, K-4 ja K-5 koneet. K-1 konetta valmistettiin viisi kappaletta mutta kehitettyjä versioita tehtiin kaikkiaan 290 kappaletta.
Galicia (L51)

Palvelus

Alus on palveluksessa.
Fosco Giachetti

Fosco Giachetti (28. maaliskuuta 1900 Sesto Fiorentino – 22. joulukuuta 1974 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Giachetti työskenteli 1920-luvulta lähtien teatterissa ja teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1933 Mario Bonnardin elokuvassa Il trattato scomparso. Hänen ensimmäinen pääosansa oli kapteeni Santelia ohjaaja Augusto Geninan Valkoisessa eskadroonassa vuonna 1936. Karuja ja voimakkaita mieshahmoja esittäneestä Giachettista tuli pian yksi italialaisen elokuvan suosituimmista näyttelijöistä. Vuonna 1942 hänelle myönnettiin Venetsian elokuvajuhlien parhaan näyttelijän palkinto pääosasta Geninan Bengasissa.
Toisen maailmansodan jälkeen Giachetti työskenteli etupäässä teatterissa ja televisiossa, mutta esiintyi toisinaan myös elokuvien sivuosissa. Hänen viimeisiä elokuviaan oli Bernardo Bertoluccin Fasisti (Il conformista) vuonna 1970.
Skotlannin Valioliiga

Pelisysteemi

Liigassa 12 joukkuetta kohtaavat kauden aikana jokainen kolme kertaa toisensa, minkä jälkeen kuusi parasta ja kuusi viimeistä pelaavat keskenään yhden kierroksen. Liigan voittaja pääsee Mestarien liigan karsintoihin. Toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet karsivat paikoista UEFA:n Eurooppa-liigaan. Viimeiseksi sijoittunut joukkue putoaa Mestaruussarjaan ja Mestaruussarjan ensimmäinen nousee Valioliigaan.

Historia

1970-luvulle asti Scottish Football Leaguen sarjasysteemi koostui kahdesta divisioonasta, 1. ja 2. divisioonasta, joiden välillä joukkueet nousivat ja putosivat. 1970-luvun puolivälissä systeemiä muutettiin siten, että liigan sarjatasojen määrä nostettiin kolmeen. 1990-luvulla perustettiin vielä neljänneksi korkein sarjataso, 3. divisioona.
Vuonna 1998 ylimmän sarjatason seurat erosivat Skotlannin jalkapalloliigasta ja perustivat nykyisen valioliigan. Aikaisemmin sponsorirahat oli jaettu kaikkien jalkapalloliigan divisioonien seurojen kesken. Aluksi valioliigassa pelasi vain 10 joukkuetta, mutta sittemmin joukkueita otettiin mukaan kaksi lisää. Nykyinen pelisysteemi, jossa viimeinen kierros pelataan kahtena kuuden joukkueen ryhmänä, astui voimaan vuonna 2000.
Vuonna 2013 korkein sarjataso yhdistettiin Scottish Professional Football Leagueksi Skotlannin toisen, kolmannen ja neljännen sarjaportaan kanssa. Premiershipin sarjajärjestelmä ei muuttunut Premier Leagueen nähden.
Sirkkula

Sirkkula on Salon kaupunginosa Perniön suunnassa. Alue rajoittuu Perniöntiehen ja Ylhäistentiehen.

Palvelut

Alueella sijaitsee Helisnummen kappeli, hautausmaa ja Sirkkulan koulu
Theódoros Papaloukás

Ura

Papaloukás aloitti koripallon Ethnikos Ellenorosonin juniorijoukkueissa. Kaudeksi 1995–1996 hän siirtyi toisella sarjatasolla pelanneeseen Abelokipin joukkueeseen, jossa hän pelasi kaksi kautta. Vuonna 1997 Papaloukás siirtyi Dafnin joukkueeseen ja edusti seuraa kahden kauden ajan. Kaudet 1999–2001 Papaloukás pelasi Panioniosissa ja vuonna 2001 hän siirtyi suurseura Olympiakosiin. Ainoastaan yhden kauden jälkeen Papaloukás siirtyi TsSKA Moskovaan, jossa hän pelasi kuusi kautta. Tänä aikana hän voitti kaksi Euroliiga-mestaruutta sekä kuusi Venäjän mestaruutta. Vuonna 2006 hänet valittiin FIBA:n vuoden pelaajaksi. Lisäksi Papaloukás valittiin vuonna 2007 Euroliigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuonna 2008 hän teki paluun Olympiakosiin kolmivuotisella sopimuksella. Papaloukás siirtyi israelilaiseen Maccabi Tel Aviviin kesällä 2011.
Resitaali

Resitaali on yhden henkilön esittämä soitin- tai lauluesitys tai yhden säveltäjän töihin keskittyvä esitys. Pianoresitaalien keksijänä pidetään Franz Lisztia.
Kevin Mulligan

Elämä ja ura

Mulliganilla on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin kansalaisuus. Hän on opiskellut Tübingenin, Cambridgen ja Manchesterin yliopistoissa. Hän väitteli tohtoriksi Manchesterista vuonna 1980. Mulligan on saanut vaikutteita muun muassa Bernard Bolzanolta ja Ludwig Wittgensteinilta.
Mulligan toimii Geneven yliopiston filosofian professorina. Genevessä hän on työskennellyt Pascal Engelin kanssa. Hänet tunnetaan myös töistään Peter Simonsin ja Barry Smithin kanssa erityisesti ontologian alalla. He ovat käsitelleet yhdessä muun muassa totuudentekijöitä. Mulligan on toiminut vierailevana professorina useissa yliopistoissa eri puolilla maailmaa.
Viitapöllö

Koko ja ulkonäkö

Viitapöölö on pienehkö tai keskikokoinen pöllölintu, jonka pituus on 23-33 senttiä ja paino 255-308 grammaa. Sen kumikkaassa naamassa on musta V:n muotoinen kuvio, joka kulkee silmien välissä. Naaman yleisväri on vaalean kastanjanruskea. Pää on leveä, eikä kaula kapene mistään kohtaa. Korvat ovat hieman tupsuiset. Viitapöllön pitkät jalat ovat kokonaan höyhenten peitossa. Vatsa- ja selkäpuolta täplittävät tummat pilkut. Kastanjanruskeat siivet ovat pyöreät ja lyhyet. Siipiä kirjovat mustat ja keltaiset täplät. Alalajeja tunnetaan kuusi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Viitapöllö elää Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa Intian, Sri Lankan, Bangladeshin, Kiinan, Myanmarin, Laosin, Thaimaan, Kambodžan, Vietnamin, Malesian, Brunein ja Indonesian alueella. Laji on hävinnyt Singaporesta ja mahdollisesti myös Filippiineiltä. Nepalissa se on vain vierailija. Viitapöllö on suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan harvinainen, mutta sitä ei pidetä mitenkään uhanalaisena. Se kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II.
Lajin elinympäristöä ovat metsämaat, plantaasit ja mangrovesuot jopa 2200 metrin korkeuteen asti.
Ekotoni

Ekotoni on kahden erilaisen ekosysteemin reuna- eli vaihettumisvyöhyke, joissa on molempien alueiden piirteitä. Ne ovat usein biologisesti monimuotoisemia alueita ja vielä monimuotoisempia kuin niihin rajautuvat ekosysteemit. Ekotoneja ovat esim. rannat ja metsänreunat.
Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fame

Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fame on vuonna 1993 perustettu kunniagalleria, joka sijaitsee Suomen Jalkapallomuseossa Valkeakoskella. Siihen voidaan valita suomalaisen jalkapalloilun kehittämisessä ansioitunut pelaaja, valmentaja, erotuomari tai järjestötoiminnassa vaikuttanut henkilö.
Hall of Fameen valittavat henkilöt päättää Suomen Palloliiton, Suomen Urheilumuseon, Jalkapallomuseon ja jalkapallotoimittajien yhdistyksen Pallo-Koplan edustajista koostuva toimikunta. Pelaaja voidaan valita Hall of Fameen, kun hänen pelaajauransa päättymisestä on kulunut kolme vuotta.
Sirppa Sivori-Asp

Sirppa Sivori-Asp (3. heinäkuuta 1928 Viipuri – 20. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja televisiotuottaja. Hänet muistetaan erityisesti television lastenohjelmien ja suomalaisen nukketeatterin uranuurtajana. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.

Elämäkerta

Sirppa Sivori-Aspin teatteriura alkoi 1930-luvulla Viipurin kaupunginteatterista, jossa hän esiintyi jo nelivuotiaana näytelmässä Pikku Pirkko Pirkkalasta. 1940-luvulla Sivori-Asp opiskeli näyttelijäntyötä Pittsburghin Playhouse School of Theatre -oppilaitoksessa Yhdysvalloissa. Televisiotyötä Sivori-Asp opiskeli New Yorkissa The School of Radio and TV Technique -koulussa 1958–1959.
Sivori-Asp toimi 1946–1958 näyttelijänä Turun kaupunginteatterissa, jossa sai myös ohjaustehtäviä. Vuonna 1959 hän siirtyi Televisioteatterin ohjaajaksi, mistä lähtien työskenteli Yle TV1:ssä vuoteen 1991 saakka dokumentti- ja lastenohjelmien toimittajana ja ohjaajana.
Sirppa Sivori-Asp näki 1950-luvulla itävaltalaisen Salzburger Marionettentheaterin esityksiä ja innostui nukketeatterista.. Vuonna 1971 aloitti toimintansa Nukketeatteri Vihreä Omena, jossa Sivori-Asp toimi taiteellisena johtajana 1975–1995. Nukkenäyttelijänä ja -ohjaajana hän vieraili muun muassa Yhdysvalloissa, Ruotsissa ja Venäjällä.
Sivori-Asp teki lukuisia sivuosia suomalaisissa elokuvissa sekä ohjauksia myös koti- ja ulkomaisille teattereille ja oopperayhdistyksille. Suomen Teatteriohjaajien Liiton hallitukseen hänet valittiin vuonna 1968. Nukketeatterijärjestö Suomen UNIMA ry:n puheenjohtajana Sirppa Sivori-Asp toimi 1985–1992 ja Kansainvälisen nukketeatteriliitto UNIMAn puheenjohtajana 1992–1996. Hän oli myös mukana perustamassa Suomi–Sri Lanka Seuraa.
Sirppa Sivori-Asp oli vuodesta 1951 naimisissa komentajakapteeni Eino Aspin kanssa.
Eino Salmela

Eino Salmela (1878 – 1948) oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi 1910-luvulla ohjaajana varieteeteatteri Helikonissa.
Salmela esiintyi pääosassa elokuvassa Rikosten runtelema ja sivuosissa elokuvissa Tukkijoella ja Herrat täysihoidossa.
Zak Penn

Zak Penn (s. 1968) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja.
Penn on kotoisin New Yorkista. Hän opiskeli Connecticutin Wesleyan Universityssä ja muutti pian valmistumisensa jälkeen vuonna 1990 länsirannikolle tavoitellakseen uraa Hollywoodissa. Yhdessä opiskelutoverinsa Adam Leffin kanssa he saivat myytyä käsikirjoituksensa, josta syntyi monien muutosten jälkeen Last Action Hero (1993).
Penn on ollut käsikirjoittamassa useita supersankarielokuvia, kuten X-Men 2, X-Men: Viimeinen kohtaaminen, Elektra, Hulk, The Incredible Hulk ja The Avengers.
Käsikirjoittamisen lisäksi Penn on myös ohjannut elokuvat Incident at Loch Ness (2004) ja The Grand (2007).
Memoriaali

Memoriaali tarkoittaa alun perin kirjallista lausuntoa, virkakirjelmää, hakemusta, anomusta tai pohjapöytäkirjaa. Se tulee ranskan sanasta mémorial, joka taas juontaa juurensa latinan sanasta memoria (muisti).

Asiakirja tai pöytäkirja

Memoriaaliksi sanottiin aikaisemmin Suomessa hovioikeuden kanneviskaalin virkasyyteasioissa hovioikeuteen jättämää syytekirjelmää. Memoriaaliksi tai memoriaalipöytäkirjaksi puolestaan kutsuttiin sitä muistipöytäkirjaa, jota pidettiin oikeudessa tai virastossa asian käsittelyn aikana ja josta asia sitten lopullisessa muodossaan kokoonpantiin kantatuomiokirjaksi.

Muistomerkki

Ilmeisesti nykyään sanaa käytetään ulkomaisten kielten vaikutuksesta myös tarkoittamaan jonkun henkilön tai asian muistoksi tehtyä esinettä tai veistosta eli muistomerkkiä.
Eva Polttila

Perhe

Polttila varttui Helsingissä Herttoniemen ja Töölön kaupunginosissa. Polttilan äiti oli kirjailija Brita Polttila ja isä oli Esko Autero.
Evan alkuperäinen nimi oli Eeva Autero
Äidin erottua Auterosta Eevan nimi muuttui Eva Polttilaksi. Brita meni  naimisiin runoilija Arvo Turtiaisen kanssa. Eva oli uusperheen ainoa lapsi ja kävi oppikoulun Herttoniemen yhteiskoulussa. Brita Polttilan ja Arvo Turtiaisen vieraina oli usein kulttuuriväkeä, kirjailijoita ja kuvataiteilijoita. Lisäksi Polttilan naapureina asui useita kulttuurielämän vaikuttajia, muun muassa Raninin teatteriperhe ja Elvi Sinervo.
Herttoniemestä Polttila muutti pois vuonna 1966. Hän on asui vuodesta 1973 miehensä kuolemaan saakka Käpylässä, jonne myös Brita Polttila ja Arvo Turtiainen muuttivat 1970-luvulla. Polttilan puoliso oli vuonna 2014 kuollut taloustoimittaja Juhani Ikonen. Heillä on yksi tytär Veera Ikonen Vapaa-ajallaan Polttila harrastaa jumppaamista ja sauvakävelyä, ja hän on toiminut myös Suomi liikkeelle -kampanjan liikuntalähettiläänä. Polttila seurustelee valokuvaaja-graafikko Touko Yrttimaan kanssa.

Palkinnot

Eva Polttila on palkittu neljä kertaa Telvis-palkinnolla, viimeksi yleisöäänestyksellä parhaan naisesiintyjän Telviksellä vuonna 2009.
Kulttuuriministeri Stefan Wallin myönsi Polttilalle valtion journalistipalkinnon 6. kesäkuuta 2008. Palkintoperusteluiden mukaan Eva Polttilalla on ”poikkeuksellinen esiintymiskarisma, joka rakentuu asian hallinnalle ja osaamiselle. Yleisö tunnistaa ja arvostaa tätä aitoutta ja asiallista tyylikkyyttä, joka leimaa kaikkea hänen työtään”.  
Stadin Slangi ry valitsi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2003 Polttilan Stadin friiduksi.

Muuta

Eva Polttilan isoisä oli talvisotaan osallistunut ja siellä myöhemmin haavoittunut eversti Väinö Polttila.
Väinö Polttila haavoittui talvisodassa ja kuoli joitakin kuukausia talvisodan jälkeen vuonna 1940.
Loinen (yhteiskunta)

Loinen eli koturi, joutolainen tai kesti tarkoitti maatalousyhteiskunnassa erään sen alimmilla tasoilla olleen ihmisryhmän edustajaa, joka ei omistanut asuntoaan vaan eli työnantajansa tiloissa. Suomessa nimitystä käytettiin etenkin Savossa.

Etymologia

Termi esiintyy alkujaan Kreikassa muodossa parasitos, jossa  para on jonkun kanssa ja sitos on ruokaa tai syödä. Sana siis tarkoitti jonkun kanssa syömistä. Latinassa termi esiintyi muodossa parasitus. Vuonna 1500 se ilmenee eurooppalaisissa kielissä ensimmäisen kerran ranskan kielessä, ja tällöin se tarkoitti jonkun rikkaan pöydässä aterioitsijaa ja henkilöä, joka osaa kutsuttaa itsensä aterioimaan muiden luona.
Biologisessa merkityksessä termi esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1721. Biologiassa sana tarkoittaa eläin- tai kasvikuntaan kuuluvaa organismia, joka elää toisten kustannuksella.

Maattomien ryhmiä

Maaseudun ﻿asujaimistossa täysin epäitsenäisen ryhmän muodostivat rengit ja piiat, jotka yleensä asuivat maalaistalon tiloissa ja saivat vuosipalkkaa sekä ylläpidon. Heidän asemaansa sääteli aina 1800-luvun puoliväliin saakka lainsäädäntö laillisesta suojelusta. Sen mukaan kukaan ei saanut olla vailla omaa viljeltävää maata, käsityöammattia tai vastaavaa. Muussa tapauksessa hänen oli pestauduttava jonkun toisen palvelukseen. Savon seudulla täysin epäitsenäistä, muiden asunnoissa asuvaa ja ilman pestuusuhdetta töitä tekevää ihmisryhmää kutsuttiin loisiksi. 
Loiset olivat tietenkin pääsääntöisesti yksineläjiä, jotka avioiduttuaan muuttuivat statukseltaan muonamiehiksi (asui muualla mutta oli talon ruuissa) tai mäkitupalaisiksi (jos saivat oman mökin). Joskus koko perhe saattoi olla loisen asemassa, tällöin he asuivat isäntätalon tuvan nurkassa, saunassa, leivinpakarissa tai vastaavassa tilapäismajapaikassa. He tekivät taloon töitä sopivassa määrin elantonsa ja asumisensa edestä.

Järjestelmän muutos

Suomessa puhalsivat muutoksen tuulet 1800-luvun puolivälissä. Yksi suuri muutos koski laillisesta suojelusta luopumista. Tämä mahdollisti entistä selkeämmin ihmisten poistumisen maataloudesta, mikä olikin lainsäätäjien tarkoitus. Esimerkiksi Savon loiset reagoivat hyvin herkästi mahdollisuuksiin maan sisäisessä siirtolaisuudessa, ja 1800-luvun loppupuolella suuri joukko heistä lähti kohden lähinnä etelään syntyneitä uusia teollisuuspaikkakuntia ja niiden tarjoamaa parempaa ja ihmisarvoisempaa elämää.
Rhea

Rhea (m.kreik. Ῥέα) on kreikkalaisessa mytologiassa naispuolinen titaani, Uranoksen ja Gaian lapsi. Hän oli Kronoksen sisar ja vaimo sekä Demeterin, Haadeen, Heran, Hestian, Poseidonin ja Zeuksen äiti.
Tero Ruuskanen

Tero Ruuskanen (1977 Puumala – 23. joulukuuta 2012 Puumala) oli luokanopettaja ja pesäpallotuomari. Hän oli ensimmäisenä toiminut tuomarina sekä aikuisten (naiset 2004 Hyvinkää, miehet 2007 Kouvola) että kaikkien tyttöjen ja poikien (E-A -junioreiden) Itä–Länsi-otteluissa.
Ruuskasen tuomarinura sai alkunsa vuonna 1989 hänen kotipaikkakunnaltaan Puumalasta. Hänet valittiin vuoden nuorisotuomariksi 1993 valtakunnan tasolla. Hän on myös saanut lukuisia vuoden tuomari- ja nuorisotuomaripalkintoja omalla alueellaan Etelä-Savossa. Tuomaroinnin ja tarkkailun lisäksi Ruuskanen on ollut valtakunnallisten pesäpalloleirien tuomarileirinjohtaja kolme kertaa ja sen lisäksi lukuisissa muissa tehtävissä. Sen jälkeen Ruuskanen jatkoi leiriuraansa tuomaritarkkailijana ja eteni urallaan miesten Ykköspesikseen ja naisten Superpesikseen vuonna 1997 parinaan Niko Kaukovalta. Ensimmäisen miesten Superpesisottelunsa SMJ-SoJy hän tuomitsi Seinäjoella 2001. Varsinaisesti miesten Superpesikseen Ruuskanen nousi syöttötuomariksi vuonna 2003 Jyväskylästä. Ruuskanen on ollut mukana loppuotteluissa pesätuomarina sekä välierissä syöttötuomarina.  
Ruuskanen oli Suomen Pesäpalloliiton nuorisotuomarijohtaja 2001-2008 ja koulutti tänä aikana valtakunnallisesti noin 1 500 alle 18-vuotiasta nuorisotuomaria ympäri Suomen. Hän on osallistunut 81 valtakunnalliselle pesäpalloleirille tuomarin, tuomaritarkkailijan ja nuorisotuomarijohtajan tehtävässä.
Hörhänlampi (Luhanka)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 124,9 metriä mpy.
Västertorp

Västertorp on yksi Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort) keskustasta lounaaseen, ja kuuluu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajoittavat Fruängenin, Hägerstensåsenin, Mälarhöjdenin ja Hägerstenin kaupunginosat. Västertorp muodostettiin virallisesti 1. helmikuuta 1948.
Västertorpin asemakaava valmistui 1947 ja kaupunginosan ensimmäinen vaihe rakennettiin 1949–1952. Se oli ensimmäinen Tukholmaan toisen maailmansodan jälkeen rakennettu lähiö. Västertorpin metroasema avattiin vuonna 1964. Nykyisin kaupunginosassa asuu noin 5 500 ihmistä, ja se on maa-alaltaan 0,82 neliökilometrin suuruinen.
Västertorp tunnetaan etenkin lukuisista ulkoilmaveistoksistaan. Joukossa on muun muassa Henry Mooren ja Arne Jonesin töitä. Ajatus veistosten sijoittelusta oli alkujaan alueen rakennuttaneen Olsson & Rosenlund -yhtiön johtajan Fritz H. Erikssonin.
Chrystia Freeland

Elämä ja ura

Freeland on surittanut historian ja kirjallisuuden tutkinnon Harvardin yliopistossa ja opiskellut Rhodes-stipendin turvin myös Oxfordin yliopistossa. Hän aloitti journalistisen uransa useiden eri medioiden kirjeenvaihtajana Ukrainassa. Myöhemmin hän toimi useissa johtotehtävissä Financial Times -lehdessä, muun muassa lehden Moskovan-toimiston päällikkönä ja koko lehden apulaispäätoimittajana. Freeland on ollut myös The Globe and Mail -lehden apulaispäätoimittaja ja Thomson Reuters -mediayhtiön toimitusjohtaja. Hän on kirjoittanut kirjat Sale of the Century: Russia's Wild Ride from Communism to Capitalism ja Plutocrats: The Rise of the New Global Super-Rich.
Freeland valittiin Kanadan edustajainhuoneeseen Liberaalipuolueen ehdokkaana Toronto Centre -vaapiirin täytevaalissa marraskuussa 2013. Lokakuussa 2015 hänet valittiin uudelleen edustajainhuoneeseen torontolaisesta University-Rosedalen vaalipiiristä. Marraskuusta 2015 lähtien hän toimi ulkomaankauppaministerinä Justin Trudeaun hallituksessa, jolloin hän edisti Kanadan ja EU:n vapaakauppasopimuksen allekirjoittamista.
Tammikuussa 2017 Freeland nimitettiin Kanadan ulkoministeriksi. Tämä herätti huomiota, koska hänet tunnetaan Venäjän arvostelijana, ja Venäjä oli vuonna 2014 kieltänyt häneltä maahantulon. Kohua on herättänyt myös paljastus siitä, että Freelandin ukrainalainen isoisä Michael Chomiak toimi toisen maailmansodan aikana Krakovassa juutalaisvastaisia kirjoituksia julkaisseen lehden päätoimittajana.
Freeland puhuu englantia, ranskaa, ukrainaa, venäjää ja italiaa. Hän asuu puolisonsa ja kolmen lapsensa kanssa Torontossa.
Helmiseeprapeippo

Levinneisyys

Helmiseeprapeippoa tavataan Australian pohjois- ja itäosissa. Sitä on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lakenhalle (Ieper)

Lakenhalle (suom. verkahalli) on Ieperin kaupungissa Flanderissa sijaitseva goottilainen alkujaan verkahallina toiminut rakennus. Se rakennettiin alun perin 1200- ja 1300-lukujen aikana ja valmistui vuonna 1304. Rakennukseen kuuluu 70 metriä korkea kellotorni. Kellotornissa on 49 kelloa, joiden yhteispaino on 11 892 kilogrammaa.
Lakenhalle tuhoutui ensimmäisen maailmansodan aikana Ypresin taisteluissa, mutta jälleenrakennettiin 1920-luvulta alkaen ja valmistui uudestaan vuonna 1967. Se on kirjattu Unescon maailmanperintöluetteloon osana Belgian ja Ranskan kellotornien ryhmää.
Nykyisin verkahallissa toimii ensimmäisen maailmansodan tapahtumia käsittelevä In Flanders Fields Museum.
Rumpukapula

Settirumpukapulat ovat yleensä noin 40 cm pitkät, yleensä puiset tai alumiinista/muovista (Ahead -rumpukapulat) valmistetut, joita käytetään rumpuja ja symbaaleja soittaessa. Kapuloiden painoja ja tipin (pyöreähkö soittopää) muotoja on useita, ja ne vaikuttavat yhdessä rumpalin oman 'tatsin' kanssa soitettavan rummun tai symbaalin soundiin. Tyypillisimmät kapulatyypit ovat (paksuimmasta ohuimpaan) 2B, 5B, 5A ja 7A.
Rumpukapulat valmistetaan yleensä puusta ja materiaalina ovat usein hikkorit, tammet tai vaahterat. Muita säännöllisesti käytetettyjä aineita ovat alumiini päällystettynä PVC:llä, lasikuitu, nailon, akryylikuitu ja hiilikuitu. Tyypillinen kapula on halkaisijaltaan 1,5 senttimetriä ja pituudeltaan 41 senttimetriä, mutta koko saattaa vaihdella huomattavastikin rumpaleiden kesken.