google/wiki40b huggingface dataset:
Carole King

Varhainen elämä

Carole King syntyi juutalaiseen Kleinin perheeseen Brooklynissa 9. helmikuuta 1942. Hän oppi soittamaan pianoa neljän vuoden ikään mennessä. Teini-ikäisenä King kirjoitti jo omia lauluja, nauhoitti demoja, lauloi taustoja ja auttoi levytyssessioiden järjestelyissä. Hän kirjoitti ja julkaisi myös muutaman singlen, jotka eivät kuitenkaan menestyneet.

Musiikkiura

Opiskellessaan Queens Collegessa King tapasi Gerry Goffinin, josta tuli hänen aviomiehensä ja lauluntekijäkumppaninsa. Kingin single ”Oh! Neil” (1960) teki vaikutuksen Don Kirshneriin, joka teki Kingin ja Goffinin kanssa sopimuksen Aldon Music Empirelle. Shirelles-lauluyhtye menestyi kaksikon tekemällä kappaleella ”Will You Love Me Tomorrow?”, jota seurasi seitsemän vuoden aikana useita muitakin listahittejä. Kingin oma laulajanura ei kuitenkaan ottanut tuulta alleen, sillä vain ”It Might As Well Rain Until September” (1962) nousi top-40:een.
King ja Goffin erosivat 1967 mutta tekivät senkin jälkeen toisinaan yhteistyötä. King muutti Los Angelesiin ja perusti rock-yhtyeen The City. Yhtyeen ainoa albumi oli Now That Everything’s Been Said.
King julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Writer vuonna 1970, mutta se ei menestynyt. King julkaisi menestysalbuminsa Tapestry vuonna 1971. Albumilla oli niin Kingin aiempia, muille tekemiään kappaleita kuin joitain uusiakin. Tapestry sai neljä Grammya, ja sitä on myyty yli 15 miljoonaa kappaletta. Tapestryn jälkeen King on jatkanut albumien tekemistä. Hän sai Oscar-ehdokkuuden kappaleestaan ”Now and Forever” elokuvassa Omaa luokkaansa (1992). King on myös näytellyt Broadwaylla.
King on kirjoittanut yli 400 laulua, joita on levyttänyt yli tuhat artistia.

Yksityiselämä

King meni naimisiin Gerry Goffinin kanssa 1960 tultuaan raskaaksi 17-vuotiaana. Avioliitto kärsi 1960-luvun aikana Goffinin uskottomuudesta, ja pari erosi 1968. King oli naimisissa muusikko Charles Larkeyn kanssa 1970−1976 ja sen jälkeen Rick Eversin kanssa vuodesta 1977 vuoteen 1978, jolloin Evers kuoli huumeisiin. Kingin neljäs aviomies oli Rick Sorenson, josta hän on myös eronnut. Kingillä on kaksi tytärtä Goffinin kanssa sekä tytär ja poika Larkeyn kanssa.
King asuu nykyisin Idahossa ranchillaan ja konsertoi lähinnä ympäristön puolesta. Ympäristöaktivisminsa lisäksi King on kampanjoinut demokraattien John Kerryn ja Hillary Clintonin puolesta.

Tunnustukset

Kingin albumi Tapestry (1971) voitti neljä Grammya, joista yksi tuli Kingille vuoden parhaana naislaulajana. King nimettiin Songwriters Hall of Fameen 1987, ja 1988 hän ja Gerry Goffin saivat National Academy of Songwritersin elämäntyöpalkinnon. Kaksikko nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen 1990. King sai Songwriters Hall of Famen Mercer Awardin 2002. King ja Goffin saivat Recording Academyn Trustee Awardin 2004. Kingille myönnettiin kongressin kirjaston Gershwin Award vuodelle 2013.
Ihantola

Ihantola on vuonna 1907 rakennettu jugend-tyylinen talo Helsingin Kallion kaupungiosassa, Viidennen linjan päässä, Agricolankadun ja Itäisen Papinkadun kulmassa, osoitteessa Viides linja 18. Ihantolaa vastapäätä on Keskuspelastusasema ja Kallion kirkko. Talon on suunnitellut O. E. Koskinen. Talon peruskorjaus valmistui vuonna 1981, jolloin muun muassa kaikkiin asuntoihin rakennettiin omat saniteettitilat.
Léon Bakst

Elämäkerta

Lev Rosenberg (Léo Bakst) syntyi nykyisen Valko-Venäjän alueella keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen. Päästyään lukiosta hän opiskeli Pietarin taideakatemiassa, mutta samalla hän työskenteli osapäiväisesti kirjankuvittajana.
Bakst muutti nimensä Rosenberg ensimmäisen näyttelynsä yhteydessä 1889 nimeksi Bakst, joka perustui hänen äitinsä tyttönimeen Baxter. Hän esitteli töitään 1890-luvun alkupuolella vesivärimaalareiden yhdistyksen järjestämissä näyttelyissä. Hän oleskeli 1893–1897 Pariisissa, missä hän opiskeli Académie Julianissa, mutta hän vieraili kuitenkin usein Pietarissa. 1890-luvun puolivälissä hänestä tuli jäsen kirjailijoiden ja taiteilijoiden muodostamaan yhteisöön, jonka perustajina olivat Sergei Djagilev sekä Alexandre Benois, ja tämä yhteisö muodosti myöhemmin Mir iskusstva –nimisen taidesuuntauksen.
Vuonna 1889 Bakst perusti yhdessä Sergei Djagilevin kanssa vaikutusvaltaisen aikakauslehden Mir Iskusstva (suom. Taiteen maailma). Lehden sivuilla oli Bakstin grafiikkaa, ja nämä näytöt kohottivat hänet myös suuren yleisön tietoisuuteen.

Nousu kuuluisuuteen

Bakst jatkoi taiteellista työskentelyään ja maalasi myös muotokuvia Filipp Malyavin (1899), Vasily Rozanov (1901), Andrei Bely (1905) sekä Zinaida Gippius (1906). Hän työskenteli myös suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitsin lasten taideopettajana. Vuonna 1902 hän sai tilauksen keisari Nikolai II:lta, ja näin syntyi Pariisissa maalaus Venäläisten merimiesten tapaaminen.
Vuonna 1898 Bakst asetti teoksiaan esille Djagilevin järjestämässä ensimmäisessä suomalaisten ja venäläisten taiteilijoiden näyttelyssä, joka oli osa Maailman taiteen näyttelyä. Myös Münchenissä hän osallistui näyttelyyn, jonka teemana ja järjestäjänä oli Venäläisten taiteilijoiden yhdistys.
Vuoden 1905 vallankumouksellisen liikehdinnän aikana Bakst työskenteli eri lehtien, kuten Zhupel, Adskaja Pochta ja Satyricon, avustajana ja myöhemmin hän avusti myös taidelehteä Apollon.

Näyttämötaide

Bakst työskenteli 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen loppupuolella eritoten näyttämötaiteen eli lavastamisen ja pukusuunnittelun parissa. Hän työsti joukon kreikkalaisia tragedioita, ja vuonna 1908 hän sai nimeä Djagilevin johtaman Ballets russes'n suunnittelijana. Hänen toteutti esimerkiksi baletit Cleopatra (1909), Seherazade (1910), Carnaval (1910), Narcissus (1911) sekä Daphnis et Chloé (1912). Koko tämän ajan hän asui Euroopassa, koska juutalaisena hänellä ei ollut oikeutta asua vakituisesti oman seurakuntansa ulkopuolella.
Venäjällä oleskelunsa aikana hän opetti kuuluisassa Zvantsevan koulussa, ja yksi hänen oppilaistaan oli Marc Chagall vuosina 1908–1910. Heidän suhteensa rikkoutui vuonna 1910, sillä Bakst kehotti Chagallia olemaan matkustamatta Pariisin. Siellä näet siitä aiheutuisi nuorelle maalarille vain taiteellisia harmeja, ja taloudellisesti olisi mahdollista kokea jopa nälkäkuolema.
Vuonna 1914 Bakst valittiin jäseneksi Venäjän Keisarilliseen taideakatemiaan. Vuonna 1918 hän katkaisi suhteensa Sergei Djagileviin ja hänen Venäläiseen balettiinsa. Hän kuoli vuonna 1924 keuhkotautiin. Hänen hautansa sijaitsee Pariisissa Batignollesin hautausmaan osastossa numero 25.
Rijswijk

Historia

Rijswijkin alueella on ollut asutusta jo 6 000 vuotta sitten. Rijswijkistä on löydetty muun muassa tältä ajalta peräisin olevia eläinten luita ja ruukunsirpaleita. Myös Rooman valtakunnan aikana kunnan alueella tiedetään olleen asutusta, mutta se hävisi noin vuoden 270 jaa. tienoilla.
Alue, jolla nykyinen Rijswijk sijaitsee, oli alun perin ruohomaata. Rijswijkin alueelle saapui jälleen 700- ja 1100-luvuilla asukkaita, jotka ottivat osan ruohomaasta käyttöönsä. Nämä asukkaat rakensivat nykyisen Oude Kerkin paikalle pienen pyhälle Bonifatiukselle omistetun kirkon. Rijswijkin väkiluku oli vuoden 1500 tienoilla noin 500 ja pääasiassa asukkaat olivat karjankasvattajia.
Rijswijkin alueella oli aikoinaan jopa neljä linnaa ja linnoitusta. Vuonna 1697 Rijswijkin Huis Ter Nieuwburg -palatsissa allekirjoitettiin "Rijswijkin rauha". Rauhaan päättyi yhdeksänvuotinen sota. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Rijswijk kasvoi voimakkaasti Oude Kerkin ympäristöön. Cromvlietin ja Leeuwendaalin alueet rakennettiin 1930-luvulla. Saman vuosikymmenen aikana Rijswijkin väkiluku kasvoi 3 000:sta 18 000:een. Kasvu jatkui jälleen toisen maailmansodan jälkeen ja monina vuosina Rijswijk onkin ollut yksi Alankomaiden nopeimmin kasvavista kunnista.
Saarijärvi (Jyväskylä, Lähteelänperä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,7 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,2 metriä mpy.
Salmela Komitea

Historia

Salmela Komitean perustivat kesällä 1983 Jukka Salmela, Tommi Kekoni, Antti S. Vihinen, Jyrki Keskinen, Tero Mäkinen ja Esa Niva.
Salmela Komitea on tehnyt muutamia keikkoja vuoden 2004 jälkeen.

Musiikki

Salmela Komitean esittämä musiikki on suomirockia. Jukka Salmela keksi termin ”BIG Music”, joka kuvaa yhtyeen mahtipontista linjaa.
Robert Volkmann

Friedrich Robert Volkmann (6. huhtikuuta 1815 Lommatzsch – 30. lokakuuta 1883 Budapest) oli saksalainen säveltäjä. 
Volkmann syntyi Lommatzschissa, Saksin osavaltiossa. Hän opiskeli muusikkoisänsä johdolla urkujen, pianon, viulun ja sellon soittoa. Vuonna 1836 Volkmann siirtyi Leipzigiin, jossa hän tutustui Robert Schumanniin. Vuodesta 1841 lähtien Volkmann työskenteli Budapestissa pianonsoiton opettajana ja Allgemeine Wiener Musik-Zeitung -lehden toimittajana. Vuonna 1852 Franz Liszt ja Hans von Bülow kuulivat Volkmannin b-molli-pianotrion ja esittivät sitä eri puolilla Eurooppaa. Vuodet 1854–1858 Volkmann asui Wienissä. Palattuaan Budapestiin vuonna 1858 hän omistautui säveltämiselle. 1870-luvulta lähtien hän sävelsi enää hyvin vähän. Volkmann kuoli vuonna 1883.  
Suurin osa Volkmannin musiikista on sävelletty joko pianolle tai kokoonpanoille, joissa on mukana piano. Lisäksi hän sävelsi muun muassa kaksi sinfoniaa.
Coitus a mamilla

Coitus a mamilla (latinaksi) eli Rintojen väliin rakastelu on seksuaalista kanssakäymistä, jossa yleensä penistä stimuloidaan hankaamalla sitä naisen rintojen välissä. Mies liikuttaa penistään edestakaisin rintojen välissä samalla, kun nainen puristaa niitä yhteen. Stimulointia voidaan jatkaa siihen asti, kunnes mies saa siemensyöksyn. Usein toimintaa harjoitetaan yhtenä esileikin muodoista ennen varsinaista yhdyntää. Rintojen väliin rakasteluun voi yhdistää myös suuseksin.
Adrienne Barbeau

Ura

Sacramentossa syntynyt Barbeau kävi Del Mar High Schoolin San Joséssa, Kaliforniassa. Pian hän muutti 1960-luvulla New Yorkiin esiintymään Broadway (teatteri)Broadwayn teatterinäytelmiin ja sai muun muassa Tony Award -ehdokkuuden. 1970-luvulla Barbeau teki televisiodebyyttinsä sarjassa Maude, jonka jälkeen hän on esiintynyt lukuisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Suuret Houdinit, Lemmenlaiva, Pako New Yorkista, Kanuunankuularalli, Viiltäjä-Jackin paluu ja Salaiset arkistot.
Barbeau on tehnyt myös äänirooleja muutaman kerran 1980-luvulla, mutta varsinaisesti häntä kuultiin enemmän 1990-luvun jälkeen animaatiosarjoissa, kuten Batman, Angry Beavers, Batman of the Future ja Spies-tytöt.
Liekkikutoja

Levinneisyys

Liekkikutojaa tavataan Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa ja Nigeriassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Täydenkuun Tanssit

Täydenkuun Tanssit - festivaali on suomalainen nykytanssitapahtuma. Festivaali järjestetään vuosittain heinä-elokuun vaihteessa Pyhäjärvellä. Ohjelmistossa on sekä kotimaisia kantaesityksiä että suomalaisia ja ulkomaisia nykytanssin menestysteoksia.

Historia

Täydenkuun Tanssit -festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran 1992. Festivaali sai alkunsa tanssin kentällä jo pitkään vallinneesta tarpeesta luoda uusia esitystilaisuuksia erityisesti nuorille, vasta ammattiin valmistuneille koreografeille ja tanssijoille. 90-luvulla räjähdysmäisesti kasvanut nykytanssi tarvitsi oman festivaalin, jossa taiteilijoiden mielipiteet otetaan huomioon ja jota kehitetään tanssitaiteen ehdoilla. Tarpeelliseksi koettiin myös aikaansaada sellainen foorumi, joka mahdollistaisi erilaisia kokeiluja sekä loisi mahdollisuuksia keskusteluun ja palautteen antamiseen myös yleisön ja esiintyjien välillä. Festivaali sai synnyinpaikakseen Pyhäjärven kaupungin, joka oli ollut vilkas tanssipitäjä jo yli kaksikymmentä vuotta. Vuodesta 1998 alkaen festivaali hyväksyttiin Finland Festivals´n jäseneksi. Vuonna 1999 Finland Festivals nimitti Pyhäjärven Täydenkuun Tanssit vuoden festivaaliksi.

Organisaatio

Festivaalin järjestää Pyhäsalmen Tanssi ry. Taiteellisena johtajana toimii Alpo Aaltokoski ja festivaalijohtajana Erkki Böhme.
Matalajärvi (Ylitornio, Meltosjärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 225 hehtaaria eli 2,2 neliökilometriä, se on 2,4 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria, vaikka se onkin hyvin matala. Sen rantaviivan pituus on 6,6 kilometriä ja sen rannat ovat suomaata. Järvi on autio erämaajärvi, jonne tulee metsäautotie laskuojan luusuaan.

Luontoarvoja

Järvi sisältyy Mustiaapa–Kaattasjärven (6,1 km², FI1301301) Natura 2000- ohjelman aapasoiden suojeluohjelmaan. Järven ympäristö on suota ja sen itäpuolella sijaitsee laaja kosteikko Mustiaapa, jonka laidalla sijaitsevat myös Mustiriipi ja Paljukanlampi.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Palojoen valuma-alueella (67.97), jonka Iso-Airin valuma-alueeseen (67.978) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 174,0 metriä mpy. Järvi sijaitsee suojelualueella, joten sen ympäristö on jätetty ojittamatta. Sillä on kuitenkin yhdysoja Mustiriipiin. Matalajärven laskuoja Matalaoja lähtee aluksi suoraksi kaivettuna järven koillisrannasta ja se laskee 2,5 kilometrin päässä Iso-Airiin. Matalaojalle tulee pudotusta noin 15 metriä.

Historiaa

Vuoden 1978 peruskartassa oli järven laskuoja alusta alkaen luontaisessa kunnossa. Koillispuolisten alueiden ojittamisen yhteydessä laskuojan alkuosa on perattu, oikaistu ja ilmeisesti myös syvennetty . Toisaalta, silloin oli järven vedenpinnan keskikorkeus noin metrin alempana, joten vedenpintaa on ilmeisesti samalla nostettu. Nykykartoissa erottuukin luusuassa padon karttamerkki.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1986

Ennakko-odotukset

Suomen Urheiluliitto valitsi kolmessa valintakokouksessaan Stuttgartin EM-joukkueeseen 18 mies- ja 13 naisurheilijaa. Näiden lisäksi valittiin vielä naisten pikaviestijoukkueen kotiin jääväksi varaedustajaksi Sari Raumala. Joukkueen tavoitteeksi asetettiin 2–3 mitalin ja 4–6 pistesijan saavuttaminen. Euroopan tilastojen valossa parhaat mitalimahdollisuudet olivat keihäänheittäjä Tiina Lillakilla, dopingrangaistuksen jälkeen radoille palanneella Martti Vainiolla, ensimmäisissä arvokisoissaan kilpailleella Seppo Rädyllä ja moninkertaisella arvokisamitalistilla Arto Bryggarella. Menestystä toivottiin myös kävelyn Euroopan mestaruutta puolustaneelta Reima Saloselta.

Menestys

Suomi jäi Stuttgartissa kolmannen kerran yleisurheilun EM-kisahistoriassa ilman kultamitalia. Ainoasta mitalista vastasi ensimmäisenä suomalaisena kolmannen kerran peräkkäin EM-mitalin saavuttanut pika-aituri Arto Bryggare. Neuvostoliiton voittamissa mitali- ja pistetilastoissa Suomen yksi hopea ja seitsemän pistesijaa toivat 15. ja 12. sijat.
Naisten keihäänheitossa Tiina Lillak sijoittui toisissa EM-kisoissa peräkkäin neljänneksi. Miesten keihäässä saman sijoituksen saavutti Jyrki Blom, jota pidettiin etukäteen keihäänheiton heikoimpana suomalaisedustajana. Käsivaivainen Seppo Räty karsiutui loppukilpailusta. Blomin lisäksi yllättäjiä olivat maratonilla neljänneksi juossut Sinikka Keskitalo ja seiväshypyssä viidenneksi sijoittunut Kimmo Kuusela. Pistesijoille sijoittuivat vielä 50 kilometrillä viidenneksi kävellyt Reima Salonen ja kolmansissa EM-kisoissaan kilpaillut Martti Vainio, joka oli 5 000 metrillä kuudes ja 10 000 metrillä seitsemäs.
Suomalaiset moukarimiehet esiintyivät Stuttgartissa vaisusti. Olympiavoittaja Juha Tiainen jäi kauas loppukilpailupaikasta eikä Harri Huhtalakaan päässyt pistesijalle. Terävimmillään ei ollut myöskään Ari Suhonen, joka jäi viimeiseksi niin 800 metrin välierässään kuin 1 500 metrin alkuerässäänkin. Tommy Ekblom voitti kevyen oloisesti 3 000 metrin estejuoksun alkueränsä mutta hyytyi loppukilpailussa kymmenenneksi.
Okinawa (1944)

Palvelus

Alus lähti 5. lokakuuta 1944 Kuresta suojaten Asamamarua, joka kuljetti 5 000 maavoimien ja laivaston sotilasta. Alukset saapuivat 6. lokakuuta Mojiin, mistä ne jatkoivat edelleen 8. lokakuuta Shanghaihin.
Marraskuussa 1944 alus osallistui Leyten saaren joukkojen täydentämiseen, operaatio TA:han, saattamalla kuljetusaluksia. Joulukuussa se saattoi lentotukialus Kaiyōa.
Alus hyökkäsi 14. huhtikuuta 1945 syvyyspommein yhdessä saattajien Cd-8 ja Cd-32 kanssa Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen USS Snookin kimppuun. Ei ole tiedossa, upposiko sukellusvene juuri tässä hyökkäyksessä. 27. toukokuuta alus ja saattaja Aguni joutuivat ilmahyökkäyksen kohteeksi Koreansalmessa, jolloin Aguni vaurioitui pahoin tutka-ohjatusta lentopommista. 19. kesäkuuta 1945 sukellusvene USS Bonefish upotti rahtialus Konzanmarun. Okinawa sekä saattajat CD-63 ja CD-207 tekivät vastahyökkäyksen syvyyspommeilla ja upottivat sukellusveneen miehistöineen.
Lentotukialus USS Independencen lentokoneet upottivat Okinawan Maizurun lähellä 30. heinäkuuta 1945. Se poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta 1945.
Pekka Pitkänen

Pekka Pitkänen (9. lokakuuta 1927 Turku – 5. huhtikuuta 2018 Turku) oli suomalainen arkkitehti. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi. 
Pitkänen tutki jo lapsena rakennusalalla toimineen isänsä piirustuskopioita ja lainasi kirjastosta kaikki Arkkitehti-lehdet. Ylioppilaaksi päästyään hän aloitti arkkitehtuuriopinnot vuonna 1946 Helsingissä ja työskenteli harjoittelijana Erkki Huttusen ja Erik Bryggmanin toimistoissa. Hän valmistui 1953 ja perusti seuraavana vuonna oman toimiston Turkuun yhdessä Olli Vahteran kanssa. Monet Pitkäsen kohteista olivat asuntorakentamista, kuten koko Suikkilan lähiön suunnittelu ja esimerkiksi Turun ydinkeskustassa sijaiseva As Oy Grönroosinkulma Eerikinkadun ja Brahenkadun kulmassa.
Pitkäsen päätyö on Pyhän Ristin kappeli (1967) ja sitä ympäröivä Turun hautausmaan laajennus (1964–1983). Hänen töitään ovat myös Iisalmen kulttuurikeskus (1989) ja Turun oikeustalo (1997) sekä siihen liittyvä korkkitehtaan saneeraus (1994).
Arkkitehtitoimisto Pitkänen, Laiho & Rauniolla Pitkänen suunnitteli yhdessä Ola Laihon ja Ilpo Raunion kanssa  Eduskuntatalon ensimmäinen laajennuksen (1978) ja peruskorjauksen (1984) sekä Turun tuomiokirkon peruskorjauksen (1979).

Muita suunnittelutöitä

Pitkänen suunnitteli useita kirkollisia rakennuksia, kuten Turun Hirvensalon kirkon (1962), Säkylän seurakuntatalon (1966), Turun Pallivahan kirkon (1968), Kurikan seurakuntakeskuksen (1969) ja Harjavallan kirkon (1984).)
Alli Paasikiven Säätiö

Alli Paasikiven Säätiö työskentelee perheen sosiaalisen turvallisuuden lisäämiseksi yhteiskunnassa. Säätiö hankkii varoja ja käyttää niitä apurahoja myöntämällä mm lasten ja nuorison huollon ja ammattikasvatuksen edistämiseksi sekä kotien taloudellisiin ja sosiaalisiin kysymyksiin liittyvän tutkimus- ja valistustyön tukemiseksi.

Historia

Tasavallan Presidentin puoliso rouva Alli Paasikivi (1879–1960) toimi Säätiön suojelija ja kunniapuheenjohtaja 1952–1960. Säätiö perustettiin 20.9.1952. Perustajajäseniä olivat professori V. J. Sukselainen, teollisuusneuvos Yrjö Laine ja lääketieteen lisensiaatti Leo Kaprio.

Kulttuuri- ja kehittämisapurahat syksyllä 2018

Alli Paasikiven Säätiö jakaa kaksi kertaa vuodessa kulttuuri- ja kehittämisapurahoja. Rahaa jaettiin yhteensä syksyllä 2081 yhteensä 63500 euroa. Hakemuksia tuli kaikkiaan 68 kpl.
Dana Delany

Ura

Delany varttui Connecticutissa ja opiskeli Phillips Academyssa sekä Wesleyan Universityssä. Hänen ensimmäisiä roolejaan olivat televisiorooli sarjassa Love of Life vuonna 1979, osa Broadway-näytelmässä A Life vuonna 1980 ja televisiorooli sarjassa As the World Turns vuonna 1981. Kiistanalaisen näytelmän Bloodmoon myötä Delany pääsi 1980-luvun alkupuoliskolla Hollywoodiin ja sai useita pieniä elokuva- ja televisiorooleja. Hän vieraili sarjassa Konnankoukkuja kahdelle ja oli kolmen jakson ajan sarjassa Magnum.
Vuonna 1988 Delany sai roolin Colleen McMurphyna sarjassa China Beach, jota esitettiin vuoteen 1991 asti. Hän sai mediahuomiota ja kaksi Emmy-palkintoa, joiden lisäksi hän oli ehdolla kahden muun Emmyn sekä kahden Golden Globen saajaksi. Menestyksen myötä Delany sai rooleja elokuvista kuten Light Sleeper, Housesitter, Tombstone ja Tyttö ja villihanhet sekä televisioelokuvista Promise to Keep ja Vaaran vanki. Vuosikymmenen toisella puoliskolla hän esiintyi kiistanalaisemmissa rooleissa kuten Margaret Sangerina televisioelokuvassa Choices of the Heart, Lisana elokuvassa Kyttäkaksikko paratiisisaarella ja yhdessä jaksossa sarjassa Family Law, josta hän sai Emmy-ehdokkuuden. 1990-luvun puolivälistä vuoteen 2005 hän oli Lois Lanen ääninäyttelijä animaatiosarjassa Teräsmies.
Vuosituhannen vaihteessa Delany näytteli televisiosarjoissa, kuten lyhytikäiseksi jääneessä Pasadenassa ja Presidio Medissa; televisioelokuvissa Villin lännen naisia, Elämän ja kuoleman rajamailla, A Time to Remember ja Baby for Sale sekä independent-elokuvissa The Outfitters, Mother Ghost ja Spin. Niihin aikoihin hän myös jatkoi lavauraansa, muun muassa näytelmässä Paljon melua tyhjästä. 
Vuosina 2004–2006 Delanylla oli useita vierailurooleja sarjoissa Kova laki: Erikoisyksikkö, Boston Legal, Kojak, Related, L-koodi ja Taisteluplaneetta Galactica. Hänellä oli myös päärooli lyhytikäisessä sarjassa Kidnapped vuonna 2006.
Vuodesta 2007 vuoteen 2010 Delany näytteli Katherine Mayfairia televisiosarjassa Täydelliset naiset. Vuosina 2011–2013 hän näytteli pääosaa tohtori Megan Huntina televisiosarjassa Totuuden anatomia.
Ramsey Campbell

John Ramsey Campbell (s. 4. tammikuuta 1946 Liverpool) on arvostettu brittiläinen kauhukirjailija. Campbellin varhainen tuotanto sai vaikutteita H. P. Lovecraftilta. Myöhemmin hän eteni realistisen kauhun suuntaan.