google/wiki40b huggingface dataset:
Turkkilanjärvi

Kuivattaminen

Ensimmäinen hakemus järven kuivattamiseksi tehtiin vuonna 1823, kun Turkkilan kyläläiset hakivat toimenpidelupaa yhdessä. Koska järven kuivattamisen aloitus ja toteutus ovat pitkäaikaisia prosesseja, on tämä alkuvaihe voinut johtaa hankkeen peruuntumiseen tai vedenpinnan vähäiseen alenemiseen. Noin 1840−1850-luvun Hämeenkyrön pitäjänkartan mukaan järvi oli tuolloin vielä olemassa ja suuren kokoisena. Asiaan palattiin vasta vuonna 1864, kun Johan Johanson Yrjölän talosta ja kumppanit hakivat taas lupaa järven kuivattamiseen. Hanke eteni ja seuraavana vuonna julkaistiin tarkennettu päätös, jonka mukana oli suunnitelmat ja kartta. Hankkeeseen osallistui 10 osakasta, joilla oli kaikilla yhtäsuuret osuudet paljastuneista rannoista. Seuraavaksi jaettiin vesijättömaata vuonna 1909 talollisen Vihtori Hyvösen hakemuksesta  ja samoin tehtiin vuonna 1912. Kuivattamista viimesteltiin seuraavien vuosien aikana ja lopullinen jako toimitettiin vuonna 1820, johon osallistui 13 osakasta. Nykyään järven allaspohja on kokonaan kuivatettu ja otettu viljelyyn lukuun ottamatta Timin vieressä olevaa Rahkasuota.

Nimitys

Valuma-aluetta kutsutaan myös nimellä Turkilanjärvenojan valuma-alue. Järven aikaisempi nimitys on ollut myös Kalajärvi. Hämeenkyrön pitäjänkartassa järven nimeksi oli kirjoitettu kaksikin nimeä: Turkkilan järvi ja xxxrkjärvi Träsk (kartta kulunut pilalle).
Edvard Radzinski

Edvard Stanislavovitš Radzinski (ven. Эдвард Станиславович Радзинский) (s. 1937 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen, Moskovan Historiallisessa arkistoinstituutissa opintonsa suorittanut historioitsija. Hän on ollut Neuvostoliitossa ja Venäjällä paremmin tunnettu näytelmäkirjailijana, prosaistina, televisioesiintyjänä ja elokuvien käsikirjoittajana. Hän on kirjoittanut myös historiasta useita kirjoja, joita toimittajat ja historioitsijat ovat luonnehtineet ”kansanhistoriaksi” (venäläinen termi, jolla tarkoitetaan näennäishistoriaa).

Elämäkerta

Radzinskin vanhemmat olivat näytelmäkirjailija Stanislav Radzinski ja tämän puoliso Sofia. Radzinski opiskeli Moskovan arkistoinstituutissa ja on historioitsija. Hän avioitui 1955 näyttelijä Alla Geraskinan kanssa, joka on suositun neuvostoliittolaisen kirjailijan Lia Geraskinan tytär. Heidän poikansa Oleg on syntynyt 1958. KGB pidätti Olegin 1982, ja hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankilaan neuvostovastaisesta propagandasta. Hän vapautui 1987 ja muutti ulkomaille.
Radzinski ja Geraskina erosivat 1964, ja Radzinski avioitui myöhemmin Tatjana Doroninan kanssa, joka oli 1960–1970-luvulla johtavia neuvostoliittolaisia näyttelijöitä. He erosivat sittemmin, ja nykyisin hän on naimisissa näyttelijä Elena Denisovan kanssa.

Julkaisut

Radzinski on kirjoittanut 1990-luvulta alkaen teoksia sarjaan Historian salaisuuksia. Hän on kirjoittanut kirjan Stalin, jossa kuvataan Neuvostoliiton alkuaikojen valtataisteluja Kremlissä Leninin kuoleman jälkeen. Hän esimerkiksi olettaa, että olisi ollut olemassa laajempi Leninin testamentti, josta on viitteitä erään emigrantin postuumisti New Yorkissa julkaistuissa muistelmissa. Haastattelujen perustella, joita hän oli tehnyt Stalinin entisten henkivartijoiden ja muiden todistajien kanssa, hän kertoo kuinka Lavrenti Berijan toverit yrittivät myrkyttää Stalinin. Hän myös nostaa valoon asiakirjat, jotka tukevat Viktor Suvorovin hypoteesia, että Stalin aikoi hyödyntää natsi-Saksaa välikätenä (”jäänmurtajana”), länttä vastaan ja ”vapauttaa” sitten Euroopan natsien miehityksestä.
Historioitsija David Brandenberger suhtautuu hyvin kriittisesti Radzinskiin. Hän sanoo, että tämän kirja Stalinista ”on kokoelma maailmaa jo vuosikymmeniä kiertäneitä faktoja, mielipiteitä ja juoruja”, ja esittää vaihtoehdoksi O. V. Hlevnjukin, Lars Lihin, Stephen Kotkinin ja Robert W. Thurstonin teoksia.
Radzinski kiinnostui jo varhaisessa vaiheessa Romanovien kohtalosta. Hänellä oli mahdollisuus päästä Romanoveja koskeviin salaisiin tietoihin arkistoissa työskennelleiden opiskeluaikaisten ystäviensä ansiosta. Radzinski tuli tutkimuksissaan siihen tulokseen, että mahdollisesti kaksi lapsista selviytyi teloituksesta hengissä. Tämän hän esittää kirjassaan Viimeinen tsaari - Nikolai II:n elämä ja kuolema.
Radzinski on kirjoittanut suomalaisesta kommunistipoliitikosta O. W. Kuusisesta näytelmän Toveri K. Näytelmä kertoo Kuusisen neuvostoajasta Stalinin lähipiirissä, ja sitä esitettiin vuonna 2014 Helsingin Kaupunginteatterin suurella näyttämöllä.
Better (Guns N’ Rosesin kappale)

Vastaanotto

Better sijoittui vuosikymmenen parhaat alternative rock -kappaleet listalla sijalle kolme, listan tekijät sanoivat että kappale oli legenda ja olisi ollut täydellinen jos kertosäe olisi ollut parempi, eikä niin raju.
Nummisuutarit (vuoden 1923 elokuva)

Arviot

Elokuvaa on kritiikissä pidetty suomalaisista elokuvista katsomisen arvoisimpana suomalaisena mykkäelokuvana. Se on kriitikon mielestä hauska ja toisaalta melankolinen. Kurt Jägerin kuvaus loppukohtauksessa saa erityismaininnan. Sen sanotaan uhmaavan edelleen onnistuneesti ajan armotonta hammasta.
Myös aikalaiskritiikeissä elokuva sai yksimielisesti kehuja. Esimerkiksi Oiva Talvitie kirjoittaa Aamulehdessä 22. joulukuuta 1923: "Ohjaus on yksityiskohtia myöten asiallisesti huolehdittua ja hyvä maku varjelee kaikista mauttomuuksista. Valokuvaus on suorastaan ihastuttavaa, ensi kerran täysin nautittavaa suomalaisessa filmissä."
Bellahøj

Bellahøj on alue Kööpenhaminan kaupungissa. Se sijaitsee Brønshøj-Husumin tilastoalueella. Bellahøj sijaitsee noin viisi kilometriä luoteeseen kaupungin keskustasta. Alueelle rakennettiin Kööpenhaminan ensimmäiset kerrostalot.
Auli Leskinen

Auli Leskinen (s. 1960 Joensuu) on Suomen Madridin-instituutin johtaja. Hän aloitti tehtävässä 1. elokuuta 2012.
Aiemmin Leskinen työskenteli Kirkon ulkomaanavun kansainvälisenä tiedottajana ja kouluttajana sekä Helsingin yliopiston ja Texasin Austinin yliopiston tutkijana. Hän on toiminut myös Yleisradion Latinalaisen Amerikan sopimuskirjeenvaihtajana ja tv-uutisten ulkomaantoimittajana sekä kääntäjänä ja tulkkina.
Leskinen on perehtynyt Latinalaisen Amerikan ja Karibian kirjallisuuteen ja väitellyt Chilen sotilasdiktatuurin ajan kirjallisuudesta. Hän on koulutukseltaan espanjan kielen filologi ja Latinalaisen Amerikan tutkimuksen tohtori. Väitöskirjaa hän lähti tekemään Chileen, kun Suomessa ei vastaavaa koulutusta ollut. Chilen sotilasdiktatuurin ajan proosaa käsitellyt väitöskirja tarkastettiin Helsingin yliopistossa 2008.
Leskisen kaunokirjallinen esikoisteos Petojen aika julkaistiin vuonna 2013. Se kuvaa Chilen sotilasdiktatuurin ajan tapahtumia, joiden keskiössä on kokemuksiaan purkava Cristina ja hänen perheensä. Teos oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuoden parhaasta esikoiskirjasta.
Merikosken ammatillinen koulutuskeskus

Toimipaikat

Koulutuskeskuksen päätoimipaikka sijaitsi Oulun Myllytullissa ja Intiössä. Muut toimipaikat sijaitsivat Helsingissä, Limingassa, Muhoksella, Tampereella ja Ylitorniolla.
Aatelismarsalkka

Aatelismarsalkka (ven. Предводитель дворянства, Predvoditel dvorjanstva) oli Venäjän keisarikunnassa yksittäisen kuvernementin aateliston puheenjohtaja. Kuvernementin aateliskokous (dvorjanskoje sobranije) valitsi aatelismarsalkan keskuudestaan. Aatelismarsalkat johtivat myös zemstvojen kokouksia. Nimike ja koko aatelin itsehallinto Venäjällä lakkautettiin vuonna 1917.
Novyi Svet

Novyi Svet (ven. Но́вый Свет) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee 4,5 kilometriä Hatsinasta kaakkoon. Taajamassa on asukkaita 5 500 henkeä (vuonna 2007) ja kunnassa 7 500 (vuonna 2005).
Taajaman paikalla ovat sijainneet inkerinsuomalaisten asuttama Saamustin (ven. Большое Замостье, Bolšoje Zamostje) ja venäläinen Zahlaminkan (ven. Захламинка) kylät. Vuonna 1969 tänne ryhdyttiin rakentamaan Neuvostoliiton suurinta, 200 000 pään sikalaa. Parhaimmillaan se tuotti 20 000 tonnia sianlihaa vuodessa.
Novyi Svetin taajaman lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Korhosi (ven. Коргузи, Korguzi), Pustoška (ven. Пустошка), Rahkola (ven. Малое Замостье, Maloje Zamostje), Saapru (ven. Сабры, Sabry); taajamat Prigorodnyi (ven. Пригородный) ja Torfjanoje (ven. Торфяное). Ennen toista maailmansotaa seudun suomalaiskylät kuuluivat Hatsinan ja Venjoen seurakuntiin.
Nykyään Novyi Svetin sikalan omistaa OAO ”Rosagroregion”, joka pyrkii järjestämään uudelleen 1990-luvulla romahtaneen tuotannon. Suurin osa kunnan asukkaista käy työssä Hatsinassa tai Pietarissa.
Lars Reinhold Glansenstierna

Lars Reinhold Glansenstierna (1744 – 1800-luvun alussa) oli suomalainen itsenäisyyden kannattaja. Erottuaan armeijasta kapteenina hän asui Nastolassa lankonsa Y. M. Sprengtportenin naapurissa. Hän oli tämän kanssa ensimmäisiä, jotka ryhtyivät suunnittelemaan Suomen itsenäisyyttä. Hän toimi vuonna 1788 Anjalan liiton hyväksi Savossa ja oli niitä, jotka ottivat yhteyttä keisarinna Katariinaan itsenäisyyssuunnitelman toteuttamiseksi. Kun Anjalan liitto luhistui, hän pakeni Venäjälle.
Kerman valtakunta

Kerman valtakunta oli valtio Nubiassa. Kerman valtakunta toimi suunnilleen 2500 eaa. – 1520 eaa. välisenä aikana ja se koostui lähes täysin pääkaupungistaan Kermasta. Kerman valtakunnan kulttuuri oli hyvin erottuvaa.
Kerman valtakunta sisältää laajan kaupungin sekä hautausmaan, joka koostuu suuresta kumpuhaudasta. 1920-luvulla amerikkalainen arkeologi George Reisner arvioi, että Kerma oli alun perin egyptiläisen maaherran koti.
MSK Kaunas

Historia

Seura perustettiin vuonna 1932 nimellä MSK.
Vuonna 1940 klubi joutui konkurssiin.

Saavutukset

Seura on voittanut Liettuan mestaruuden kuudesti: 1934.
Under the Red Star

Juoni

Elokuva koostuu viidestä jaksosta, joista ensimmäinen kertoo suomalaissiirtolaisten saapumisesta Ontarion Port Arthuriin sekä heidän yhteisönsä synnystä ja Labour Templen työväentalon rakentamisesta. Toisessa jaksossa seurataan kanadansuomalaisen työväenliikkeen radikalisoitumista muun muassa IWW-ammattiliiton kautta, sekä Suomen sisällissodan jälkeen Kanadaan muuttaneiden punapakolaisten saapumista. Kolmas käsittelee 1930-luvun lamaa, jolloin kanadansuomalaisia houkuteltiin siirtolaisiksi Neuvosto-Karjalaan. Lisäksi kerrotaan kanadansuomalaisten ammattiyhdistysmiesten Viljo Rosvallin ja Janne Votilaisen murhasta. Neljäs osa käsittelee Espanjan sisällissotaan lähteneiden kanadansuomalaisten vapaaehtoisten liittymistä Kansainvälisten prikaatien alaiseen Mackenzie-Papineau-pataljoonaan. Viimeisessä jaksossa kuvataan toisen maailmansodan lähestymistä ja kanadansuomalaisen radikalismin hiipumista sotavuosien myötä.
Lawson Crouse

Ura

Crouse varattiin ensimmäisellä kierroksella viidentenä pelaajana Kingston Frontenacsiin OHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudella 2013–2014 Crouse debytoi OHL:ssä. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 19. syyskuuta 2013, jolloin teki myös heti ensimmäisen maalinsa Kingstonin voittaesa Peterborough Petesin lukemin 11-4. 4. lokakuuta 2013 Crouse pelasi ensimmäisen ottelun, jossa teki useampia maaleja. 4. maaliskuuta 2014 hän teki uransa yhden ottelun piste-ennätyksen tekemällä neljä pistettä Kingstonin hävitessä Barrie Coltsille 7–5. Yhteensä Crouse teki kauden 2013–2014 aikana 63 pelaamassaan ottelussa 15 maalia ja 27 pistettä. Pudotuspeleissä Kingston tippui heti ensimmäisellä kierroksella seitsemän ottelun sarjassa Peterborough Petesiä vastaan. Crouse sai sarjassa yhden syöttöpisteen.
Sadako Ogata

Sadako Ogata (jap. 緒方 貞子; s. 16. syyskuuta 1927, Tokio) on japanilainen diplomaatti, joka toimi vuosina 1990–2000 UNHCR:n johtajana. 
Ogata suoritti yliopisto-opintonsa Sophia-yliopistossa Japanissa ja oli vuodesta 1968 alkaen useiden Japanin delegaatioiden jäsenenä YK:ssa. Hän on osallistunut Rooman klubiin toimintaan ja hänelle myönnettiin vuonna 2001 Indira Gandhin rauhanpalkinto.
Ogata nimitettiin lokakuussa 2003 Japanin kansainvälisen yhteistyön toimiston johtoon.
Israelin ilmaisku Tunisiaan

Tausta

PLO oli siirtänyt päämajansa Tripolista Libanonista Tunisiin vuonna 1982, kun Israel ajoi PLO:n pois sieltä.
25. syyskuuta vuonna  1985 kolme israelilaista siviiliä surmattiin jahdillaan Kyproksen Larnakassa. PLO:ssa toimiva Yksikkö 17 ilmoitti olevansa murhan takana. Israelin hallitus ja ilmavoimat päättivät suunnitella iskun PLO:n päämajaan Tunisiin. Lisäksi israelilaisia kohteita vastaan oli tehty monia muita tihutöitä.

Isku

Sotilasoperaation koodinimi oli Puujalka. Kahdeksan F-15 Eagle -hävittäjää nousi ilmaan kello 07:00 1. lokakuuta kohti Tunisiaa. Boeing 707 tankkasi koneet Välimerellä ennen määränpäätä. Tämä oli toiseksi pisin lento (2060 km), jonka Israelin ilmavoimat oli tehnyt sitten vuoden 1976 Operaatio Entebben, jolloin lennettiin Ugandaan.
F-15-hävittäjät iskivät täsmäpommein PLO:n päämajaan. Israelin merivoimien helikopterit olivat valmiina sotalaivoissa Maltan rannikolla, jos hävittäjien miehistö joutuisi hätätilanteeseen, mutta tällaista ei tapahtunut.
Iskussa kuoli 61 palestiinalaista ja 12 tunisialaista. Surmansa saaneissa ei ollut merkittäviä PLO:n edustajia. Noin sata henkilöä loukkaantui. PLO:n johtaja Jasser Arafat selvisi pelkällä säikähdyksellä. Arafat ei ollut rakennuksessa iskun aikana. Siellä oli kuitenkin Yksikkö 17:n henkilöitä.

Jälkipyykki

Arafat vannoi kostoa Israelille, vaikka hänen johtamansa PLO oli sanoutumassa irti terrorismista, ja järjestö oli siirtymässä kohti poliittista toimintaa. PLO avasi uuden toimiston Ammaniin. Jordanian kuningas Hussein alkoi heti suunnitella uutta rauhansuunnitelmaa. Israelia arvosteltiin ympäri maailmaa. Tunisian presidentti Habib Bourguiba sanoutui irti Egyptin ja Israelin välisistä rajaneuvotteluista. Israelin pääministeri Shimon Peres väitti iskun olleen pelkästään puolustuksellinen. 
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto tuomitsi hyökkäyksen ja uhkasi julkilausumalla. Yhdysvallat puolusteli Israelia, muttei käyttänyt veto-oikeutta turvallisuusneuvostossa vaan pidättäytyi äänestämästä.
Akseli Vuorisola

Akseli Vuorisola (10. kesäkuuta 1896 – 11. heinäkuuta 1967) oli amerikansuomalainen laulaja, sanoittaja, tanssija, tanssipedagogi ja näyttelijä.
Vuorisola teki yhdessä hanuristi Willy Larsenin kanssa kuusi levytystä Columbia Records-levy-yhtiölle New Yorkissa vuosina 1928–1929. Yhden lauluista Sorjosen ryyppyreissu Vuorisola oli itse sanoittanut Rafael Ramstedtin alkuperäisen kappaleen Oi sä sulo Helsinki pohjalta. Suomeen palattuaan Vuorensola piti tanssikoulua Kitkat-talossa Esplanadipuistossa Helsingissä. Hän oli mukana myös kolmessa elokuvassa Maskotti (1943), Loviisa - Niskavuoren nuori emäntä (1946) ja Isän vanha ja uusi (1955) näyttelijänä tai tanssiohjaajana.
Vuorisola oli naimisissa tanssija Helmi Vuorisolan o.s. Salmi kanssa.
Tšebyšovin epäyhtälö

Todennäköisyyslaskennassa Tšebyšovin epäyhtälön mukaan todennäköisyysavaruudessa lähes kaikki todennäköisyysjakauma jakautuu keskiarvon lähelle. Epäyhtälö on nimetty Pafnuti Tšebyšovin mukaan

Yleinen väittämä

Epäyhtälö esitetään usein mittateorian avulla. Tällöin todennäköisyysteoreettinen väittämä on mittateoreettisen väittämän erikoistapaus.
Reformismi

Reformismi (reformi ’muutos, uudistus’) on näkemys, jonka mukaan vähittäiset muutokset yhteiskunnassa voivat muuttaa sen perusrakenteita.
Reformismi ajattelusuuntana on esiintynyt sosialistisessa työväenliikkeessä jo alkaen liikkeen synnystä 1800-luvulla.
Reformismi suhtautuu yleensä kielteisesti vallankumouksiin. Usein uudistusten puolesta käytävä taistelu asetetaan sosialistisen vallankumouksen vaihtoehdoksi. Kun kapitalistisen yhteiskunnan sisällä saatiin aikaan uudistuksia, monet reformistit alkoivat katsoa, että kapitalistinen yhteiskunta voidaan näiden uudistusten avulla muuttaa hyväksi. Vallankumouksellisen sosialismin kannattajat ovat perinteisesti kiistäneet tämän.
Käsite reformismi viittaa edelleen useimmiten poliittiseen vasemmistoon. Nykyisinkin sosiaalidemokraattiset puolueet ovat reformistisia puolueita.
Alex Karras

Alexander George ”Alex” Karras (15. heinäkuuta 1935 – 10. lokakuuta 2012) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, showpainija ja näyttelijä. Hän pelasi Detroit Lionsissa vuosina 1958–1962 ja 1964–1970.
Karras syntyi kreikkalaissyntyiselle lääkäri-isälle Garyssä, Indianassa. Hän voitti vuoden 1957 Outland-palkinnon, tuli nimitetyksi NFL:n 1960-luvun vuosikymmenjoukkueeseen ja sai vuonna 1991 paikan College Football Hall of Famessa.
Näyttelijänä Karras esiintyi muun muassa Taylor Hackfordin elokuvassa Kaikki pelissä (1984) sekä television tilannekomediasarjassa Webster (1983–1989).
Drumsö Svenska Samskola

Drumsö Svenska Samskola eli DSS on yksityiskoulu, jonka Drumsö Svenska Skolförening perusti 1957. Koulu sai ylioppilastutkinto-oikeudet vuonna 1961. Koulu siirtyi vuonna 1977 Espoon kaupungin omistukseen.
Koulu toimi alkuaikoina viisiluokkaisena. Vuonna 1962 koulu sai laajentumisluvan 8-luokkaiseksi. Koulun oppilaat tulivat etupäässä Lauttasaaresta ja Espoosta. Vuonna 1975 koulu fuusioitui Esbo svenska mellanskolanin kanssa, ja näin muodostui Mattlidens skola och gymnasium, joka oli Espoon kaupungin ylläpitämä yksityinen oppikoulu. Toiminta yksityisenä kouluna päättyi kun DSS valtiollistettiin vuonna 1977.

Koulurakennukset

Koulu toimi aluksi Smedjevikenin kansakoulussa, Lauttasaaren VPK:n talossa sekä S:t Jakobin kirkon seurakuntatalossa. Syksyllä 1960 koulu muutti arkkitehti Erik Kråkströmin suunnittelemaan rakennukseen Haahkatiellä, lisärakennus valmistui 1962. Koulutalo myytiin ruotsinkieliselle kauppaoppilaitokselle, kun koulu muutti Espooseen uusiin tiloihin.
Elise Kellond-Knight

Elise Kellond-Knight (s. 10. elokuuta 1990) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka on pelannut myös puolustajana. Hän on pelannut Australian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 109 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Hänet valittiin MM-kisojen tähdistöjoukkueeseen vuosina 2011 ja 2015. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua ja teki Australian tasoitusmaalin neljännesvälieräottelussa Norjaa vastaan.
Kellond-Knight on sarjatasolla pelannut kotimaansa lisäksi muun muassa Saksassa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Akhisar

Akhisar on kaupunki Länsi-Turkissa Manisan maakunnassa. Vuonna 2000 kaupungin väkiluku oli arviolta noin 81 000 asukasta.
Akhisar on ollut Turkin tupakanviljelyn keskus, ja alueella tuotetaan edelleen kymmenesosa Turkin tupakantuotannosta. Myös oliivit ja oliiviöljy ovat tunnettuja.
Verensiirto

Verensiirto tarkoittaa veren tai sen komponenttien siirtämistä yhdeltä henkilöltä toiselle. Verensiirto voidaan toteuttaa joko suorana antajasta potilaaseen toteutettuna tai epäsuorasti tehtynä, jolloin veri on ennalta verenluovutuksen kautta kerättyä ja varastoitua. Jälkimmäinen tapa on nykyisin lähes ainoana käytössä. 
Siirrettävän veren täytyy olla veriryhmiltään yhteensopiva vastaanottajan elimistön kanssa. Yleisimmät tutkitut veriryhmät ovat ABO- ja reesusveriryhmät. Saajan ja antajan veri testataan ristikokeen avulla. Verensiirron voi aloittaa lääkäri tai tehtävään erityiskoulutuksen saanut sairaanhoitaja tai kätilö. Yleensä verensiirrossa annetaan jotakin veren osakomponenttia. Yleisimmät siirrettävät veren osat ovat punasolut, trombosyytit eli verihiutaleet ja veriplasma.
Veriteitse tarttuvien tautien saaminen verensiirrossa on mahdollista, tällaisia ovat mm. HIV, hepatiitti B ja C sekä syfilis. WHO:n raportin mukaan kaikissa maissa luovutettua verta ei kattavasti tarkasteta näiden tautien varalta. Testaus on puutteellista etenkin matalan tulotason maissa joissa myös saastuneen veren riski on (jopa 500 kertainen ero) suurempi koska veren luovuttamisesta maksetaan.
Erityisesti Jehovan todistajat ovat tunnettuja verensiirtojen kieltäytymisestä. Tämä opetus perustuu käsitykseen Raamatun käskystä karttaa verta. Kieltoa veren karttamiseen muutoin perustellaan sillä, että veren käyttö on Raamatussa varattu vain syntien sovittamiseen ja näin ollen muunlainen käyttö häpäisisi myös Kristuksen vuodattaman veren arvoa.
Pauli Vakkilainen

Pauli Vakkilainen oli suomalainen kirjailija joka käytti myös nimimerkkiä Paul Pähkinälinna.
Vakkilainen julkaisi nimimerkillä Paul Pähkinälinna kaksiosaisen romaanin Ei sanoin - mutta teoin jonka aiheena oli Inkerin vapauttaminen ja Suur-Suomen luominen.
Suomen Laatokan-laivasto

Suomen Laatokan-laivasto oli suomalainen laivasto, joka toimi Laatokalla talvi- ja jatkosodan aikana. Tarton rauhansopimuksen mukaan Laatokalla ei saanut olla yli sataa tonnia painavia aluksia eikä niiden aseiden kaliiperi saanut ylittää 47 mm:ä.

Laatokan-laivasto talvisodassa

Neuvostoliitto hyökkäsi Suomeen aloittaen talvisodan 30. marraskuuta 1939, Tarton rauhansopimus menetti merkityksensä. Laatokan-laivastoon kuuluivat sodan aikana tykkiveneet Aallokas, Aunus, Vulcan ja Tarmo, sekä Hercules, Kiviniemi, Yrjö, Voima, S I, N K af Klecker ja joukko kuljetusaluksia. Suurin näistä aluksista oli Aallokas, jonka komentajana oli tykkiveneosaston komentaja, kapteeniluutnantti Asikainen. Laatokalla ei kuitenkaan ollut talvisodan aikana meritaisteluja, joten laivasto keskittyi tulittamaan hyökkäävää puna-armeijaa ja miinoittamaan rannikkoalueita. Vuoden 1940 tammikuussa Laatokan jääpeite alkoi kuitenkin olla niin vahva, ettei Laatokan-laivaston aluksista voitu käyttää muita kuin Aallokasta, joka kuitenkin vaurioitui neuvostoliittolaisten lentokoneiden hyökkäyksessä 2. helmikuuta. Moskovan rauhan tultua 13. maaliskuuta oli Laatokan-laivaston alukset jätettävä rauhansopimuksen mukaan Laatokalle, josta tuli Neuvostoliiton sisävesistö. Osa luovutetuista aluksista liitettiin myöhemmin Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon.

Laatokan-laivasto jatkosodassa

Laatokan-laivastoa ryhdyttiin perustamaan uudelleen heti suomalaisten joukkojen saavuttua Laatokalle jatkosodan alussa. 2. elokuuta 1941 Läskelään perustettiin komentopaikka, ja jo 6. elokuuta mennessä Laatokalle oli siirretty 150 moottorivenettä, kaksi hinaajaa, joista tehtiin miinanlaskijoita, ja neljä höyrylauttaa. Alukset varustettiin 47 mm:n tykeillä ja konekivääreillä. Laatokalle perustettiin myös muutamia rannikkopattereita.
Maavoimien edetessä perustettiin vallattuihin kaupunkeihin uusia tukikohtia. Laivaston komentopaikka siirrettiin Sortavalaan, ja Lahdenpohjan satamasta tuli laivaston tärkein tukialue.
Kesällä 1942 Laatokalle luotiin italialaisista moottoritorpedoveneistä, saksalaisista miinaveneistä ja suomalaisesta moottoritorpedovene Sisusta Laivasto-osasto K ja tämän lisäksi muodostettiin Saksan ilmavoimien Luftwaffen alainen osasto Einsatzstab Fähre Ost toimimaan Laatokalla. Laivasto-osastot toimivat Laatokalla aina jäiden tuloon saakka jolloin italialaisten ja saksalaisten toiminta Laatokalla päättyi. Suomi osti osan ulkomaisista aluksista, jotka myöhemmin Suomen laivastossa, kuten Jymy-luokka. Vuoden 1942 jälkeen suomalaisten valtaamalla osalla Laatokkaa toimi vain suomalaisia aluksia.
Moskovan välirauhan mukaisesti Laatokasta tuli Neuvostoliiton sisävesistö, ja Suomen Laatokan-laivaston toiminta ei ollut enää näin mahdollista.