google/wiki40b huggingface dataset:
Tapani Hannikainen

Aimo Tapani Hannikainen (23. maaliskuuta 1958 Nuijamaa – 27. tai 28. syyskuuta 2019) oli suomalainen toimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hannikainen aloitti uransa Yleisradion ulkomaantoimittajana 1980-luvun puolivälissä. Hän toimi myös Yleisradion Tukholman-kirjeenvaihtajana. Hannikainen opiskeli arabian kieltä, ja hän oli muun muassa Lähi-idän asiantuntija. Hannikainen kuoli 61-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen syyskuussa 2019.
Itkevän naisen kirous

Juoni

Vuonna 1673 meksikolainen nainen hukutti omat lapsensa jokeen kostaakseen aviomiehelleen tämän uskottomuuten. Nainen kuitenkin katui tekojaan ja hänestä tuli henki nimeltä La Llorona, joka hukuttaa lapsia korvatakseen oman menetyksensä.
300 vuotta myöhemmin Los Angelesissa leskeksi jäänyt kahden lapsen äiti sosiaaliviranomainen Anna Tate-Garcia tutkii ystävänsä Patricia Avarezin lasten katoamista. Anna ja eräs poliisi vaativat päästä tutkimaan taloa ja löytävät oven, jota Patricia kieltää avaamasta. Patrician pojat, Carlos ja Tomas, löytyvät oven takaa ja nämä väittävät olevansa paremmassa turvassa lukkojen takana, mutta kykenemättöminä ymmärtämään varoitusta poliisi pidättää Patrician ja Anna majoittaa pojat katolisen kirkon hyväntekeväisyyskeskukseen. Yöllä Tomas kuitenkin lähtee kävelemään käytäville ja Carlos seuraa häntä. He näkevät peilistä La Llorona, joka särkee peilin ja tarttuu poikiin.
Yöllä Tomas ja Carlos löytyvät joesta hukkuneina. Patricia kertoo yrittäneensä suojella poikiaan La Lloronalta ja syyttää Annaa näiden kuolemasta. Annan poika Chris jättää siskonsa Samin yksin autoon ja La Llorona yrittää hyökätä hänen kimppuunsa, jättäen hänen käsivarsiinsa palovammoja. Patricialla on vahva alibi, joten hänet vapautetaan vankilasta. Mutta hän tunnustaa rukoilleensa La Lloronaa viemään Annan lapset, uskoen saavansa siten omat lapsensa siten takaisin. Seuraavana päivänä voimakas tuuli heittää Samin sateenvarjon pihan uima-altaaseen, jossa La Llorona hyökkää, jättäen myös Samin käsiin palovammoja ja yrittäen hukuttaa tämän. Anna pelastaa tyttärensä, mutta yöllä La Llorona hyökkää koko perheen kimppuun, minkä johdosta kolmikko päättää pyytää kirkolta apua.
Isä Perez kertoo kuinka oli itse alkanut uskoa yliluonnollisuuksiin vasta Annabelle-nuken kanssa sattuneen tapauksen jälkeen. Kirkolla kestäisi viikkoja etsiä henkilö tutkimaan tapausta, Perez neuvoo heitä pyytämään kirkon sijasta apua entiseltä papilta Rafael Olveralta. Rafael käyttää ensin kynttilöitä ja kananmunia nähdäkseen kuinka vahvasti La Llorona oli talossa läsnä. Hän kantaa mukanaan tulipuusta viestettyä ristiä ja sirottelee tulipuun siemeniä oven alle estääkseen La Lloronaa pääsemästä taloon, koska La Llorona oli aikoinaan hukuttanut lapsensa juuri tulipuiden kukkiessa hänen ympärillään. La Llorona onnistuu houkuttelemaan Samin ulos talosta ja yrittää jälleen hukuttaa tämän uima-altaaseen, mutta Rafael estää tämän valuttamalla altaaseen pyhää vettä. Patricia kuitenkin hyökkää taloon, ampuu Rafaelia ja lukitsee Annan kellariin. Sam ja Chris pakenevat ullakolle ja Patricia alkaa lopulta itsekin kauhistua La Llorona voimia, joten hän päästää Annan vapaaksi ja Anna tuhoaa hengen iskemällä tulipuuristin La Llorona rintaan.
Anna ja lapset kiittävät Rafaelia avustaan ja Rafael kertoo olleensa ylpeä siitä miten urheasti lapset olivat toimineet. Rafaelin lähdettyä taksille, lapset juoksevat sisään, mutta Anna kauhistuu vesilätäköstä näkemäänsä peilikuvaa.

Julkaisu

Itkevän naisen kirous sai ensiesityksensä 15. maaliskuuta 2019 South by Southwest -tapahtumassa. Elokuvan ensi-ilta on Suomessa 18. huhtikuuta 2018 ja Yhdysvalloissa 19. huhtikuuta 2018.
Natiivimainonta

Natiivimainonta tarkoittaa digimediassa julkaistuja tekstejä, jotka ulkoisesti näyttävät journalismilta mutta ovat maksettua mainontaa. Sisällön tuottaa mainostaja itse.
Suhtautuminen natiivimainontaan on ristiriitaista. Mediassa monet pelkäävät sen rappeuttavan journalismia, toisaalta jotkut pitävät sitä ratkaisuna journalismin kriisiin.
Natiivimainonnassa on oltava merkintä, josta sen tunnistaa mainokseksi. Erilaisia ilmaisuja ovat "sponsoroitu sisältö" ja "kaupallinen yhteistyö". Digimainonnan etujärjestö IAB Finland on julkaissut vuonna 2015 Natiivimainonnan oppaan.
Pääosin natiivimainonnalla hankkii rahoituksensa Mustread-julkaisu. Esimerkki Sanoma Oy:n sivulla natiivimainontaa tarjoavasta sivusta: "Teet itse omaa yleisöä kiinnostavaa sisältöä Sanoman medioihin niiden puhuttelutapaa mukaillen."

Kritiikki

Toimittaja Sanna Ukkola kirjoittaa Ylen sivulla, että ottaessaan natiivimainonnan käyttöön media on myynyt sielunsa. Ukkola pitää sanaa natiivimainonta järkyttävänä jargonina ja huonona suomena.
Professori Janne Seppänen pitää Mediayhteiskunta-verkkosivulla natiivimainontaa feikkijournalismina ja vertaa sitä valeuutisiin, siksi että sekään ei kyseenalaista maksajansa toimintaa.
Rumba-lehti teki vuonna 2015 natiivimainonnasta aprillipilan. Se tarjosi halukkaille normaalia haastattelua 50 eurolla, maireaa haastattelua 150 eurolla.
Ryhmäpaine

Ryhmäpaine on ryhmän yksittäiseen jäseneen kohdistamaa painostusta, jonka tarkoituksena on saada jäsenen käyttäytyminen, ajattelu ja arvomaailma vastaamaan ryhmän odotuksia. Ryhmäpaine on yksi tehokkaimmista suostuttelukeinoista. Ryhmäpaine voi saada ihmisen tekemään asioita, joita hän ei normaalioloissa tekisi. Tällaisia voivat olla esimerkiksi päihteiden käyttö, tupakointi tai myymälästä varastaminen. Ryhmäpaine voi myös auttaa ihmisiä esimerkiksi laihduttamisessa, alkoholismista irtautumisessa ja tupakoinnin lopettamisessa.

Tutkimuksia

Ryhmäpaineen voimakkuutta on tutkittu koeolosuhteissa. Stanfordin yliopistossa jaettiin Stanfordin vankilakokeessa opiskelijaryhmä kahtia, vankeihin ja vartijoihin. Jo muutamassa päivässä alkoivat "vartijat" kiduttaa "vankeja" ja koe jouduttiin keskeyttämään.
Tunnetuin esimerkki ryhmäpainetta tutkivista kokeista on Stanley Milgramin tekemä Milgram-koe, jossa koottiin vapaaehtoisryhmä, jolle tarjottiin neljä dollaria oppimista koskevaan tutkimukseen osallistumisesta.  Kokeessa osallistujat pantiin koneen eteen, sanottiin, että sillä voi antaa 15-450 voltin sähköiskuja jotka oli nimetty kevyeksi, voimakkaaksi ja vaaralliseksi. Kahteen jälkimmäiseen oli tehty merkintä niiden vaarallisuudesta. Uhrit olivat eri tilassa, josta heitä ei näkynyt mutta kylläkin ääniä kuului. Heitä piti kouluttaa sähköiskuilla, joita opettaja käski antaa jos he epäonnistuivat. Opiskelijat eivät tienneet, että todellisuudessa he eivät antaneet sähköiskuja vaan uhrit vain teeskentelivät. Kun sähköiskuja saaneet huusivat "tuskissaan", opiskelijat eivät keskeyttäneet vaan tottelivat käskyn antajaa. 65 prosenttia oli valmis antamaan 450 voltin iskun.  Koe on myöhemmin uusittu, ja tulos oli sama.

Ryhmäpaine sosiaalisessa mediassa

Sosiaalisen median suosion lisääntyessä on ryhmäpaineen väärinkäyttö Internetissä lisääntynyt. Koska sosiaalinen verkosto, esimerkiksi Facebook, kirjaa käyttäjien ystäväpiirin tekemiset, tietoa voidaan hyödyntää painostettaessa uhria toimimaan samoin. Tämä johtaa, niin kuin tosielämässäkin, samankaltaistumiseen ja käyttäjien yksilöllinen toiminta vähenee. Internetissä harjoitetun ryhmäpaineen väärinkäytön seuraukset eivät vielä ole nähtävissä.
Aleksandr Barkov

Aleksandr ”Sasha” Barkov (ven. Александр Барков, s. 17. huhtikuuta 1965 Novosibirsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Keskushyökkääjän paikalla pelannut Barkov edusti urallaan Sibir Novosibirskia (1982–1988), Spartak Moskovaa (1988–1993), Courmaostaa (1993–1994) sekä Tampereen Tapparaa, jossa hän kiekkoili peräti 10 kauden ajan ja päätti ansiokkaan uransa keväällä 2004. Maajoukkuetasolla hän oli kolmesti Venäjän MM-kisajoukkueessa (1992, 1997 ja 1999).
Peliuransa jälkeen Barkov on toiminut Tapparan B-juniorijoukkueen valmennustehtävissä, ensin apuvalmentajana kausina 2004–2007 ja kaudesta 2007–2008 alkaen vastuuvalmentajana. 25. marraskuuta 2008 lukien Barkov toimii edustusjoukkueen apuvalmentajana. Keväällä 2010 Barkov siirtyi KHL:ssä pelaavan Metallurg Magnitogorskin apuvalmentajaksi. Toukokuusta 2011 lähtien hän on työskennellyt joukkueen päävalmentajana.
Hänen poikansa Aleksander Barkov edustaa pohjoisamerikkalaista NHL-joukkue Florida Panthersia.
Teijärvi

Maantietoa

Järvi on kilometrin pitkä, 400 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11,8 hehtaaria. Sen keskikohdassa on noin 10 metriä kapea salmi, joka jakaa järven kahdeksi järvialtaaksi, josta pohjoinen allas on vain 150 metriä leveä. Siihen laskee kymmenkunta metsäojaa, joiden yhteinen valuma-alue on pieni. Mylly-Kartun joki virtaa järven läpi etelästä pohjoiseen, joten veden viipymä järvessä on lyhyt. Rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä. Pohjoisen järvialtaan rannat ovat soistuneita kun taas eteläisen altaan rannat eivät sitä näytä olevan. Rannoille ei ole rakennettu kiinteistöjä. Järven lounaisrannalle ulottuu maatilan pellot, joiden läpi Mylly-Kartun joki virtaa. Valtatie 3 ohittaa järven 200 metrin päästä.

Historiaa

Vuonna 1817 on jätetty yhteishakemus saada laskea "Husolammi" ja Teijärvi. Hakemuksen jätti toimitusmaanmittari C.P. Hornborg ja hankkeelle on annettu päätös vuonna 1820. Husolammilla tarkoitettiin varmastikin Hulolampea.
Seututie 636

Reitti

Karstula - Pääjärvi - Pylkönmäki - Timpersunti
Jyskyjärvi

Jyskyjärvi (karjalaksi Jyskärvi, ven. Юшкозеро, Juškozero) on maalaiskunta ja kahden siihen kuuluvan kylän nimi (Vanha ja Uusi Jyskyjärvi) Kalevalan kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Myös Vanhan Jyskyjärven pohjoispuolella olevaa Kemijoen laajentumaa kutsutaan Jyskyjärveksi.
Jyskyjärvellä oli yhteensä 1 300 asukasta, joista 2/3 karjalaisia. Väestöstä on työikäisiä noin 730, joista on työttömänä 54.
Jyskyjärvi oli myös historiallinen Arkangelin kuvernementin kunta Vienan Karjalassa Venäjän keisarikunnassa.

Nykyinen Jyskyjärven maalaiskunta

Jyskyjärven maalaiskunnassa on kolme asutuskeskusta: Vanhan Jyskyjärven kylä sekä Uuden Jyskyjärven ja Kepan taajamat.

Jyskyjärvi

Jyskyjärvi (ven. Юшкозеро, Juškozero) tai Vanha Jyskyjärvi on kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Tsirkkakemijoen ja Kemijoen yhtymäkohdassa 118 kilometriä piirikeskuksesta Uhtuasta kaakkoon. Se on perinteenmukaisesti rakennettu komea karjalainen joenvarsikylä, jossa talot kulkevat nauhana pitkin joentörmää päädyt rantaan päin. Jyskyjärvellä on myös joen yli rakennettuja riippusiltoja, jotka yhdistävät joessa olevia saaria mantereeseen. Karjalainen kylä on yleensä kalmistoa lukuun ottamatta puuton. Jyskyjärvellä on kuitenkin paljon erilaisia koristepuita ja puutarhoja. Jyskyjärven kirkko on rakennettu vuonna 1998.
Jyskyjärvi oli itäisimpiä Vienan runokylistä. Vuonna 1905 kylässä oli 107 taloa ja 626 asukasta. Jyskyjärvellä vieraili useita runonkerääjiä 1800-luvulla. Ensimmäisenä Jyskyjärvellä vieraili Jaakko Fellman. Elias Lönnrot puolestaan vieraili vuonna 1835. Myöhemmin alueella vierailivat vielä Berner, Genetz, Basilier ja Meriläinen.

Uusi Jyskyjärvi

Uusi Jyskyjärvi (ven. Новое Юшкозеро, Novoje Juškozero) sijaitsee seitsemän kilometriä Vanhasta Jyskyjärvestä itään. Se on Kemijoen rannalle perustetun rautatieaseman ympärille syntynyt taajama. Sinne päättyvän rautatien toinen pää on Suojärvellä. Radan liikenne on hiljaista, puutavaraliikennettä ja paikallista henkilöliikennettä.

Jyskyjärven historiallinen kunta

Arkangelin kuvernementin Jyskyjärven kunta sijaitsi Tsirkka-Kemijoen vesistöalueella ja käsitti suunnilleen Nuokkijärven ja Kemijoen välisen alueen. Sen naapurikuntia olivat pohjoisessa Uhtua ja Paanajärvi, idässä Voijärvi ja Tunkua, etelässä Rukajärvi ja Kiimasjärvi sekä lännessä Kontokki. Jyskyjärven kunnan kyliä olivat Jyskyjärvi (nykyinen Vanha Jyskyjärvi), Suopassalmi, Lukanniemi ja Piismalahti. Vuonna 1907 kunnassa oli 1 066 asukasta, joista 1 060 oli karjalaisia. Jyskyjärven kunta lakkautettiin vuonna 1920 ja sen alue liitettiin Uhtuan piiriin. Entisen kunnan länsiosa oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941–1944. Nykyisin entisen kunnan alueen käsittävät suunnilleen Jyskyjärven ja Borovoin kunnat.
Google Street View

Google Street View on Googlen tarjoama katunäkymäpalvelu, jota voidaan käyttää Google Mapsissa ja Google Earthissa. Palvelussa kaupunkien ja kylien katuja voi katsoa 360 asteen näkymällä. Google aloitti palvelun Yhdysvalloissa vuonna 2007. Google käyttää katunäkymien ottamiseen autoja, kolmipyöriä, moottorikelkkoja ja kärryjä.
Google Street View’ssa on tällä hetkellä kuvattu kaupunkeja ja alueita yli 30 eri maasta, muun muassa Australiasta, Espanjasta, Hongkongista, Italiasta, Japanista, Norjasta, Ranskasta, Ruotsista, Suomesta, Venäjältä,  Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Yhdysvalloista.
Ihmisten kasvot ja autojen rekisterikilvet pyritään käsittelemään tunnistamattomaksi. Käyttäjä voi pyytää Googlea lisäämään sumennusta tai poistamaan katunäkymästä kuvan, mikäli hän kokee sen loukkaavan yksityisyyttä tai sisältävän muuten sopimatonta materiaalia. Sveitsi ilmoitti marraskuussa 2009 haastavansa Googlen oikeuteen yksityisyyden loukkaamisesta Street View -palvelun takia. Vuonna 2009 Kreikka kielsi Googlea kuvaamasta maassa, kunnes yhtiö pystyy takaamaan paremman yksityisyydensuojan.

Suomen katunäkymät

Google kuvasi Suomen katuja vuonna 2009. Katunäkymät julkaistiin 9. helmikuuta 2010. Suomessa katunäkymiä on kuvattu poikkeuksellisen laajasti Hangosta Utsjoelle. 18. elokuuta 2011 Google alkoi ottaa uusia katukuvia ympäri Suomea.  Kuvaamista jatkettiin kesällä 2012.  Elokuussa 2013 julkaistiin laajasti päivityksiä Suomen kuviin. Uudet kuvat on otettu pääasiassa kesällä 2011. Elokuussa 2017 kuvattiin näkymiä suurimpien kaupunkien keskustojen jalkakäytäviä ja kävelykatuja. Vuonna 2019 Google ilmoitti nettisivuillaan kuvaavansa katuja Suomessa toukokuusta lokakuuhun.
Suomessa kuvatuissa kuvissa saattoivat kasvot ja rekisterikilvet näkyä monin paikoin vielä palvelun ensimmäisinä käyttöpäivinä.
Suomessa vastaavia katunäkymäpalveluita ovat avanneet Eniro ja Fonecta. Vuoden 2009 lopussa avatut Eniron katunäkymät rajoittuvat Turkuun, Tampereelle ja Helsinkiin. Fonectan katunäkymät rajoittuvat kävelykierroksiin yksittäisillä kauppakaduilla ja -keskuksissa.
Alexandre Pato

Ura

Pato aloitti peliuransa futsalilla kolmen vuoden iässä. 11-vuotiaana hän siirtyi portoalegrelaiseen Internacionaliin. Pelaajanimensä Pato (suom. ankka) hän otti kotikaupunkinsa Pato Brancon mukaan.
Internacionalin edustusjoukkueessa Pato pelasi ensimmäisen ottelunsa 17-vuotiaana Palmeirasia vastaan 26. marraskuuta 2006. Internacional voitti 4–1, ja Pato teki yhden ja syötti kolme maalia. Hän voitti Internacionalissa seurajoukkueiden maailmanmestaruuden 2006 ja Recopa Sudamericanan 2007. Brasilian maajoukueessa hän voitti alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuden kesällä 2007.
Pato oli vasta 17-vuotias, kun hän 2. elokuuta 2007 allekirjoitti sopimuksen italialaisen AC Milanin kanssa. Milan maksoi Internacionalille 14,6 miljoonan euron siirtokorvauksen. Ensimmäisen kerran Pato pelasi Milanissa harjoitusottelussa Kiovan Dynamoa vastaan 6. syyskuuta 2007. Virallisissa otteluissa Pato sai edustaa uutta seuraansa kuitenkin vasta tammikuusta 2008 lähtien, sillä säännöt kieltävät italialaisseuroja rekisteröimästä alle 18-vuotiaita Euroopan unionin ulkopuolelta tulevia pelaajia, ja kesän 2007 rekisteröintiaika päättyi elokuun lopussa hänen ollessa vielä 17-vuotias. Hän teki maalin Serie A:n debyyttiottelussaan SSC Napolia vastaan 13. tammikuuta 2008.
Ensimmäisen maaottelunsa Pato pelasi Ruotsia vastaan 26. maaliskuuta 2008 Lontoossa. Hän pääsi kentälle vaihtopelaajana ja teki ottelun ainoan maalin. Vuonna 2011 pelattavissa Etelä-Amerikan mestaruuskisoissa Copa Americassa Pato oli Brasilian maajoukkueessa ja teki kaksi maalia.
Frenckell

Frenckell on suomalainen suku, joka on vaikuttanut pääasiassa kirjapainoalalla. Se tunnetaan varsinkin sittemmin konkurssiin menneestä Frenckellin kirjapainosta, joka oli suvun johdossa yhdeksän sukupolven ajan. Suvun päähaara aateloitiin vuonna 1868 nimellä von Frenckell.
Suvun on oletettu olleen lähtöisin Saksin Erfurtista, jonka lähellä Thöreyssä tiedetään 1600-luvulla asuneen samannimisiä talonpoikia. Suvun suomalainen kantaisä Johan Christopher Frenckell tuli 1744 Suomeen ja ryhtyi kirjapainoalalle. Hänestä tuli osaomistaja Jakob Merckellin omistamassa Turun akatemian kirjapainossa, jonka hänen poikansa Johan Christopher Frenckell osti myöhemmin kokonaan itselleen ja laajensi liiketoimintaa kirjakaupalla ja paperitehtaalla. Liikeyritys siirtyi aina isältä pojalle usean sukupolven ajan. Siihen kuului myös Frenckellin paperitehdas Tampereella. Johan Cristopher Frenckell (nuorempi) osti myös Kaarinasta Yli-Lemun kartanon, joka siirtyi hänen nuoremmalle pojalleen Pehr Evert Frenckellille ja edelleen tämän jälkeläisistä muodostuneelle turkulaiselle sukuhaaralle.
Valtiopäivämiehenäkin toiminut kauppaneuvos Frans Frenckell aateloitiin vuonna 1868 ansioistaan nimellä von Frenckell. Suvun latinankieliseksi tunnuslauseeksi tuli Ad rem (suom. "asialle").
Red Cliff

Juoni

Teos kertoo Jangtsejoella 200-luvulla käydystä punaisen kukkulan taistelusta, joka on Kiinan historian käännekohtia.

Tuotanto

Red Cliff on Aasian elokuvahistorian kallein tuotanto. Massiivisissa taistelunäytöksissä ei ole turvauduttu tietokonetehosteisiin, vaan Kiinan armeijan lainaamiin 100 000 sotilaan virka-apuun.

Arviot

Nyt-liitteen Matti Rämön mukaan kotiinpaluu on tehnyt John Woolle hyvää 16:n Yhdysvalloissa vietetyn vuoden jälkeen. Red Cliffin kaltaiseen spektaakkeliin nyky-Hollywood ei hänestä edes kykenisi.
Vladimir Popovkin

Vladimir Aleksandrovitš Popovkin (ven. Владимир Александрович Поповкин, 25. syyskuuta 1957 Dušanbe, Tadžikistanin sosialistinen neuvostotasavalta – 18. kesäkuuta 2014 Israel) oli Venäjän avaruusjärjestön pääjohtaja ja Venäjän ensimmäinen apulaispuolustusministeri. Hän siirtyi eläkkeelle aktiivipalvelusta (1975–2009) Venäjän avaruusjoukoista kenraalin arvoisena.
Vladimir Popovkin syntyi Neuvostoliitossa vuonna 1957 ja astui asepalvelukseen vuonna 1975. Hän valmistui Leningradin sotilaallisen avaruustoiminnan akatemiasta vuonna 1979. Hän toimi Baikonurin kosmodromilla eri tehtävissä.
Vuonna 1986 Popovkin siirtyi Neuvostoliiton puolustusministeriön Avaruusjärjestelmien direktoraattiin. Vuonna 1989 Popovkin sai arvosanan Strategisten rakettijoukkojen sotilasakatemiasta. Vuodet 1991–2001 hän toimi Venäjän asevoimien yleisesikunnassa Moskovassa. Kun Venäjän avaruusjoukot perustettiin, Popovkinista tuli niiden esikuntapäällikkö ja 10. maaliskuuta 2004 hänet nimitettiin niiden päälliköksi. Vuodet 2008–2009 Vladimir Popovkin toimi Puolustusministeriön varustelupäällikkönä.  22. helmikuuta 2009 hänet ylennettiin kenraaliksi, ja hän siirtyi sotilaseläkkeelle ja virkamieheksi.
Hän toimi apulaispuolustusministerinä maaliskuusta 2009 huhtikuuhun 2011.
29. huhtikuuta 2011 Popovkin nousi Venäjän avaruusjärjestön johtajaksi. Hän toimi tehtävässä lokakuuhun 2013 asti.
Popovkin kuoli 18. kesäkuuta 2014 israelilaisessa sairaalassa, jossa hän oli ollut syöpähoidossa.
Koevoluutio

Koevoluutio (yhteisevoluutio) on evoluutiobiologian käsite, joka tarkoittaa kahden tai useamman lajin vastavuoroista vaikutusta toistensa evoluutioon.
Koevoluutiota on esimerkiksi se, kuinka parasiittien ja isäntälajin toisiinsa kohdistamat valintapaineet voivat johtaa yhteiseloon ja jopa lajien väliseen symbioosiin.
Tunnettu esimerkki koevoluution aikaansaannoksista ovat orkideojen ja kolibrien vuorovaikutus. Kolibrit ovat riippuvaisia kukkien medestä ja kasvit ovat riippuvaisia kolibrien pölyttämisestä; linnuille on kehittynyt pitkä nokka ja kasveille syvät kukat.
Koevoluutiota esiintyy myös saalistaja–saalis-suhteessa; tätä kutsutaan Punaisen Kuningattaren hypoteesiksi. Tässä ei ole kysymys riippuvuussuhteesta vaan vastavuoroisesta kilpavarustelusta, jossa saalistajan sopeutuminen eli adaptaatio johtaa saaliiseen kohdistuvan valintapaineen kasvamiseen ja kääntäen.
Molekyylibiologiassa koevoluutio tarkoittaa useamman biomolekyylin välisen vuorovaikutuksen toisistaan riippuvaa kehitystä. Esimerkkinä on hormoni–reseptori-parien kehitys. Gabriel Dover havaitsi vuonna 1984, että oli olemassa kolmas, molekyylitasolla vaikuttava voima, molecular drive, joka selitti sen mitä luonnonvalinta ja geneettinen ajautuminen eivät voineet selittää.
Solubiologiassa koevoluution esimerkkinä pidetään endosymbioositeoriaa, jolla selitetään mitokondrioiden, plastidien ja viherhiukkasten olemassaoloa. Koevoluution avulla voidaan selittää, miksi mitokondriot näyttivät bakteereilta niin ulkonäkönsä kuin perimänsäkin osalta.
Tähtitieteessä koevoluutio tarkoittaa galaksien ja mustien aukkojen vaikutusta toistensa syntymiseen. Erich Jantsch liitti kosmoksen kehityksen koevoluutiota muistuttavaan prosessiin kirjassaan The Self-organizing Universe.
RN Urania (1891)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 14. tammikuuta 1912.
Ulla Järvilehto

Ulla Elina tuulikki Järvilehto (o.s. Eskelinen) (s. 31. joulukuuta 1938 Tampere) on suomalainen lääkäri ja poliitikko joka on toiminut kristillisdemokraattien kansanedustajana vuosina 1975–1983.

Opinnot

Järvilehto kirjoitti ylioppilaaksi 1958 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1965 ja hän on erikoistunut naistentautien ja synnytyksen erikoislääkäriksi 1971.

Lääkärinä

Järvilehto on toiminut Keski-Suomen keskussairaalan lastentautien apulaislääkärinä  ja HYKS:n naistentautien klinikan apulaislääkärinä 1969– 1971.

Eduskuntatyö

Järvilehto toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta vuosina 1975–1983. Hän edusti Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä ja kuului Kristillisen liiton eduskuntaryhmään.

Kannanottoja

1970-1980-luvuilla Järvilehto tuli tunnetuksi abortin julkisena vastustajana ja innokkaana Israel-ystävänä . Kansanedustajan paikkansa menetettyään hän keskittyi puhumaan Israel-tilaisuuksissa, joiden tarkoituksena oli kannustaa kristittyjä rukoilemaan Israelin ja juutalaisten puolesta, sekä tarvittaessa auttamaan juutalaisia myös aineellisesti, esimerkiksi heidän muuttaessaan eri maista Israeliin. Hän toimi pitkään ICEJ:n (Jerusalemin Kansainvälisen Kristillisen Suurlähetystön) Suomen-osaston puheenjohtajana .

Yksityiselämä

Järvilehto asuu Tampereella. Hän kuuluu helluntaiherätykseen.
Järvilehdon puoliso vuodesta 1962 on niin ikään lääketieteen lisensiaatti Kaarlo Juhani Järvilehto. Heillä on neljä lasta.
Kiimingin vanha radiomasto

Kiimingin vanha radiomasto sijaitsi Kiimingin kirkonkylän eteläpuolella valtatien 20 läheisyydessä. Masto kaadettiin 22. syyskuuta 1994, kun nykyinen masto valmistui. Maston korkeus oli 323 metriä.
Masto korvattiin uudella, sillä sen kunnostus olisi ollut kallis ratkaisu ja lisäksi sen sijainti oli huono. Masto kaadettiin heikentämällä ensin harusankkureiden tukilevyjä ja lopuksi räjäyttämällä ne.
Ahvenlampi (Parkano, Luomankylä)

Maantietoa

Lammen pituus on 400 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,4 hehtaaria. Se sijaitsee Vatajanjärven eteläpuolella Huhdanmäen ja Myllylankaan välisessä loivassa notkossa. Jos vedenpinta olisi ylempänä, voisi lampi olla Pitkäjärven jatkeena. Vaikka ympäristössä olevia soita on ojitettu, ei yksikään oja laske lampeen. Sen laskuoja lähtee sen pohjoispäästä ja kulkee pääasiassa kaivettuna ojana, joka yhtyy klometrin jälkeen Pitkäjärven laskuojaan Pihlajankylän pellolla. Laskuoja päättyy lopuksi Vatajanjokeen. Rantaviivan pituus on 950 metriä. Rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta etelärantaa, joka on suota. Lammen itäpuolella sijaitsee 3–5 vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Luomankylältä.
FS Mistral (L9013)

Palvelus

Aluksen kotisatamana on Toulon.