Alvettulan taistelu

Taustaa

6. huhtikuuta tapahtuneen valkoisten Tampereen valtauksen jälkeen alkoivat punaiset pian vetäytyä läntisestä Suomesta kohti itää. Hämeenlinnaan oli kuun loppuun mennessä kerääntynyt useita tuhansia Satakunnasta, Varsinais-Suomesta ja Hämeestä paenneita punaisia ja heidän perheenjäseniään. Hangossa maihinnousseiden saksalaisten lähestyessä Hämeenlinnaa pakolaiset lähtivät liikkeelle 25. huhtikuuta tarkoituksenaan edetä Hauhon kautta Lahteen ja sieltä edelleen rajan yli Neuvosto-Venäjälle. Viimeisenä kaupungista poistuivat seuraavana päivänä Hämeenlinnan ja Parolan punakaartilaiset.
Hauholle pyrki myös pohjoisesta Tampereen suunnalta lähteneitä punaisia, kuten Lempäälän punakaartilaisia ja Valkeakosken naiskaartin jäseniä. Noin 30 kilometrin päässä Hämeenlinnan pohjoispuolella pakolaisten piti ylittää Alvettulanjoki pari vuotta aikaisemmin valmistunutta siltaa pitkin, joka kuitenkin oli valkoisten hallussa. Sitä oli puolustamassa Adolf Renvaldin komentaman 1. Etelä-Pohjanmaan reservipataljoonan 2. komppania.

Taistelu

Taistelut Alvettulan sillalla alkoivat 26. huhtikuuta, kun punaisten tykistö alkoi viiden aikaan aamulla tulittaa joen pohjoisrannalla olleita valkoisten asemia läheiseltä Lyömäeltä sekä Alvettulan työväentalon pihamaalta. Valkoiset olivat suunnanneet konekiväärinsä sillalle, mutta punaiset hyökkäsivät tästä huolimatta sen yli vielä samana iltana. Laukaustenvaihto jatkui läpi yön, mutta punaiset eivät onnistuneet ylittämään siltaa vasta kuin seuraavana aamupäivänä. Tuolloin etujoukkoina olivat paperityöläinen Hilja Järvisen johtama Valkeakosken naiskaarti sekä Pälkäneen punakaarti, päällikkönään taistelussa kaatunut torpparin poika Aleksi Oksanen.
Iltapäivällä punaiset tekivät uuden rynnäkön ja mursivat lopulta ylivoimansa ansiosta valkoisten puolustuslinjan, joka oli rakennettu joen laidalla olevan peltoaukean reunalle. Valkeakosken ja Pälkäneen kaartilaisten ohella taistelussa kerrotaan kunnostautuneen Joonas Paltan johtaman Sahalahden punakaartin. Suurin ansio läpimurrosta on kuitenkin annettu Valkeakosken naisille, vaikka he eivät tiettävästi menettäneetkään yhtään kaatunutta.
Valkoisten poistuttua puolustusasemistaan pääsi 4 000–5 000 hengen ja yli tuhannen hevosen pakolaiskuormasto vihdoin jatkamaan matkaansa kohti Hauhon kirkonkylää. Kun joukko oli iltaan mennessä ylittänyt sillan, yrittivät punaiset räjäyttää sen, mutta eivät kuitenkaan saaneet aikaan suuria vaurioita. Seuraavaksi pakolaiset joutuivat ylittämään parin kilometrin päässä olevan Vuolteen sillan. Sitä oli vartioimassa vain kuuden valkoisen ryhmä, jonka punaiset kukistivat nopeasti. Pohjoiseen perääntyneet valkoiset saivat kuitenkin pian avukseen everstiluutnantti Johan Linsénin johtaman 8. Porin rykmentin 3. pataljoonan ja valtasivat molemmat sillat nopeasti takaisin vielä saman päivän aikana. Itää kohti vetäytyessään punaiset joutuivat kiivaisiin taisteluihin vielä Hauhon kirkonkylässä ja Tuuloksen Syrjäntaassa, ennen jäämistään vihollisen saartorenkaaseen hieman ennen Lahtea.

Tappiot

Taistelun aikana kaatui noin 150 punakaartilaista. Lisäksi Alvettulan koululle perustettiin sidontapaikka, jonne jäi noin 60 haavoittunutta. Suomen sotasurmat -tietokantaan Alvettulan taistelun kahtena päivänä on Hauholle merkitty kaatuneiksi 11 valkoista, jotka ovat yhtä lukuun ottamatta kaikki kotoisin Pohjanmaalta.

Muistomerkit

Alvettulan vanhaan siltaan on vuonna 1988 kiinnitetty taistelun molempien osapuolten yhteinen muistolaatta, jossa on teksti ”Tällä sillalla taisteltiin huhtikuussa 1918”. Lisäksi Tapolan talon pellolla sijaitsevalle 34 punaisen joukkohaudalle on pystytetty muistomerkki. Molemmat muistomerkit ovat osa Hauhon 1918 kulttuuripolkua. Alvettulan ympäristössä on myös useita muita punakaartilaisten hautoja.