google/wiki40b huggingface dataset:
SOS

SOS on kansainvälinen morseaakkosilla annettava hätämerkki. Se koostuu kolmesta lyhyestä, kolmesta pitkästä ja kolmesta lyhyestä merkistä (· · · – – – · · ·) eli Morsen aakkosin annetuista kirjaimista S, O ja S.
SOS voidaan antaa sähköttämällä, äänimerkinantolaitteilla, valolla, signaalilipuilla tai lippuviittomilla, jopa paukuttamalla laivan runkoa tai muuta kiinteää esinettä. SOS on yleismaailmallisesti pätevä hätämerkki.
Yleisen uskomuksen mukaan lyhenne SOS tulee sanoista Save Our Souls (Pelastakaa sielumme), joskus myos Save Our Ship (Pelastakaa laivamme) tai Send Our Savior (Lähettäkää pelastajamme). Todellisuudessa kirjainyhdistelmä SOS valittiin, koska se on tarpeeksi yksinkertainen kenen tahansa muistaa, lähettää ja tunnistaa ja se on helposti erottuva koodi Morsen aakkosilla ilmaistuna. Jopa täysin kokematon henkilö osaa lähettää tai tunnistaa SOS-merkin.
Toisen uskomuksen mukaan RMS Titanic olisi ollut ensimmäinen hädässä ollut laiva, joka olisi käyttänyt SOS-hätäkutsua. Todellisuudessa ensimmäinen SOS-hätäkutsu lähetettiin jo kolmea vuotta aiemmin.
Alun perin lennätinliikenteessä käytetty hätämerkki oli CQD (CQ tarkoittaa kutsu kaikille), jota ehdotti Guglielmo Marconi ja joka hyväksyttiin vuonna 1904. Saksalaisesta SOS-merkistä tehtiin virallinen hätämerkki Berliinin konferensissa vuonna 1906. Tällöin se korvasi CQD-merkin. SOS hyväksyttiin virallisesti vuonna 1908.
Grizabella

Grizabella on eräs Cats-musikaalin hahmoista. Hän ei esiinny T. S. Eliot's teoksessa, Old Possum's Book of Practical Cats-kirjassa, johon musikaali perustuu, mutta on näyttämösovituksen keskeisimpiä hahmoja.
Grizabella on hyvin vanha kissa, iän kuihduttama, eikä hän enää muistuta sitä ylpeää, huoletonta ja sädehtivää tanssijaa, joka oli nuorena. Nuoremmat kissanaaraat ovat kateellisia Grizabellalle ja ovatkin melko mielissään nähdessään hänen epäsiistin olemuksensa. Hän on joutunut elämään kovia aikoja pitkän elämänsä varrella, eikä kaipaa mitään muuta niin paljon kuin sitä, että toiset hyväksyisivät hänet taas joukkoonsa.
Old Deuteronomy,(suomennettu musikaalin VHS-versiossa vanhaksi Mooses-kissaksi), joka on kissojen henkinen johtaja, sallii Grizabellan syntyä uudelleen Heaviside Layer-tasolle, joka on eräänlainen kissojen versio taivaasta. Muutoksen aikana Grizabella laulaa kappaleen "Memory", jota katsojat ovat pitäneet koskettavana, syvänä ja jopa mystisenä sävellyksenä.
Punapaputahna

Punapaputahna tai azukipaputahna on tummanpunaista, makeaa paputahnaa. Sitä käytetään japanilaisissa makeisissa, kiinalaisessa keittiössä sekä korealaisessa keittiössä. Se valmistetaan keittämällä ja survomalla adsukipapuja ja makeuttamalla tahna sokerilla tai hunajalla. Papujen kuoret saatetaan poistaa siivilöimällä ennen makeutusta, jolloin syntyy sileämpää ja tasaisempaa tahnaa.

Etymologia

Japanissa käytetään useita nimiä viittaamaan punapaputahnaan, kuten an (餡), anko (餡子) ja ogura (小倉). Tarkasti ottaen termi an voi viitata melkein mihin tahansa makeaan, syötävään, survottuun tahnaan, vaikka adsukipavut ovatkin oletuksena ilman tarkempia määreitä. Yleisiä vaihtoehtoja ovat muun muassa shiroan (白餡), joka on valmistettu japanilaisista valkoisista tarhapavuista  (白いんげん豆 shiro ingenmame), ja kurian (栗餡), joka on valmistettu kastanjoista.
Samaten kiinankielinen termi dòu shā (豆沙) koskee punapaputahnaa, kun sitä käytetään ilman määreitä, vaikkakin hóngdòu shā (紅豆沙) nimenomaisesti tarkoittaa ”punapaputahna”.
Norma (ooppera)

Norma on Vincenzo Bellinin kaksinäytöksinen ooppera, jonka libreton kirjoitti Felice Romani Alexandre Soumet’n romaanin Norma, ossia L’infanticidio perusteella. Teos sai ensi-iltansa Milanon Teatro alla Scala -oopperatalossa 26. joulukuuta 1831. Ooppera on yksi merkittävimmistä italialaisen bel canto -suuntauksen tuotteista.

Teoksesta

Norman roolia pidetään yhtenä vaikeimmista sopraanolle kirjoitetuista oopperakirjallisuuden rooleista. Bellini kirjoitti roolin laulajatar Giuditta Pastaa varten, jolle hän myös kirjoitti Aminan roolin oopperassa Unissakävelijä. Melko harvat 1900-luvun sopraanot kykenivät selviytymään vaikeasta Norman roolista. Tunnetuimpina sopraanoista Rosa Ponselle, Maria Callas, Joan Sutherland ja Montserrat Caballé ovat antaneet tulkintansa roolille, joka vaatii samalla kertaa suurta lyyrisen laulun tekniikkaa, traagista lauluääntä ja näyttämöllisiä avuja. Nykyisin armenialainen sopraano Hasmik Papian on yksi Norman roolin parhaista tulkitsijoista. Tähän joukkoon on luettava myös amerikkalainen sopraano June Anderson.
Oopperan tunnetuin osa ja kohtaus lienee Norman aaria Casta Diva, jota voidaan pitää myös yhtenä lyyrisen oopperan tunnetuimmista aarioista.

Lyhyt synopsis

Oopperan tapahtuma-aika ja -paikka on Rooman valloittama Gallia. Tapahtumat kertovat roomalaisen prokonsulin rakkaussuhteesta Normaan, hänen aiempaan rakastettuunsa sekä nuoreen Adalgisaan. Tähän suhdesekamelskaan liittyy myös kelttien kapina miehittäjää vastaan, ja kapinan johtaja on Norman isä Oroveso.
Norma, joka on druidien temppelin ylipapitar, on rikkonut siveyslupauksensa ja saanut kaksi lasta prokonsuli Pollionen kanssa. Norma huomaa, että Pollione on rakastunut nuoreen papittareen, Norman ystävättäreen Adalgisaan. Norma yrittää saada Pollionen jättämään neidon ja palamaan luokseen, mutta turhaan. Norma tunnustaa nyt julkisesti tekonsa ja hänet tuomitaan kuolemaan. Myös Pollione saa rangaistuksen, koska on seurannut Adalgisaa temppeliin, ja yhdessä Norman kanssa he nousevat polttoroviolle.
Katharine Graham

Katharine Graham (6. kesäkuuta 1917 – 17. heinäkuuta 2001) oli yhdysvaltalainen kustantaja ja toimitusjohtaja. Hän oli Washington Postin kustantaja vuosina 1969–1979 ja johti lehtiyhtiötä vuosina 1963–1991. Grahamin aikana Washington Post julkaisi merkittäviä tietoja muun muassa Yhdysvallan hallituksen toimista Vietnamin sodan aikaan (ns.Pentagonin paperit) sekä presidentti Richard Nixoniin liittyvästä Watergate-skandaalista. Graham palkkasi vuonna 1964 lehden päätoimittajaksi Ben Bradleen, joka jatkoi päätoimittajana vuoteen 1991 asti. 
Grahamin johdolla Washington Post Companysta kasvoi voittoa tuottavaksi yhtiöksi, ja Grahamista tuli ensimmäinen naispuolinen toimitusjohtaja Fortune 500 -listalla.
Vuonna 2017 ilmestynyt elokuva The Post kertoo Katherine Grahamin ensimmäisistä vuosista Washington Postin kustantajana. Elokuvan on ohjannut Steven Spielberg. Grahamia esittää Meryl Streep, joka sai roolista 21. Oscar-ehdokkuudensa.
The Strangers

Tarina

Nuori pariskunta Kristen (Liv Tyler) ja James (Scott Speedman) saapuvat illalla juhlista kesäasunnolleen. Parilla on ollut riitaa, koska Kristen ei ole hyväksynyt Jamesin kosintaa. Saavuttuaan kesäasunnolle he sytyttävät takan ja löytävät toisistaan yhteistä positiivista seuraa, kunnes asunnon ovelle kolkutetaan. Ovella seisoo nuori nainen, joka kysyy Tamara-nimistä henkilöä. Nainen häipyy lopulta ovelta, kun pariskunta kertoo ettei talossa asu Tamaraa. James lähtee tämän jälkeen hakemaan tupakkaa Kristenille kaupasta. Kristen jää yksin taloon, jolloin naamioituneet ihmiset alkavat ahdistella häntä.

Jatko-osa

Rogue Picturesin tuottajat vahvistivat, että elokuvalle on tekeillä jatko-osa ja sen kuvaukset on tarkoitus aloittaa 2009.
P-Toluidiini

Ominaisuudet

p-Toluidiini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Valon vaikutuksesta sen väri muuttuu ruskehtavaksi. Yhdiste on veteen niukkaliukoista ja liukenee erittäin hyvin useisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetterin ja asetoniin. p-Toluidiini liukenee happoihin muodostaen suoloja. p-Toluidiinin reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille amiineille ja se voidaan esimerkiksi alkyloida tai asetyloida tai siitä voidaan muodostaa diatsoniumsuola. Yhdiste on heikosti emäksistä. p-Toluidiini ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta oireina voivat olla vaikeutunut hengitys, pääkipu ja huonovointisuus. Yhdiste lisää methemoglobiinin määrää elimistössä, mikä ilmenee ihon ja kynsien värin muuttumisena siniseksi. p-Toluidiini on eläinkokeissa osoittautunut karsinogeeniseksi, mutta karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole varmaa tietoa.

Valmistus ja käyttö

p-Toluidiinia valmistetaan pelkistämällä p-Nitrotolueenia raudan avulla tai katalyyttisesti vedyttämällä. Käytettäessä epäpuhdasta nitrotolueenia lähtöaineena, voidaan p-toluidiini erottaa isomeereistaan saostamalla oksaalihapon avulla.
p-Toludiinia käytetään valmistettaessa atsovärejä sekä muita erikois- ja hienokemikaaleja kuten lääkeaineita ja maatalouskemikaaleja. Analyyttisessä kemiassa sitä voidaan käyttää Ti³⁺-ionien spektrofotometriseen määritykseen tai ligniinin tai nitriittien läsnäoloa ilmaisevana reagenssina.
Golf kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus

Karsinnat

Urheilijat valitaan olympiaturnaukseen erillisen rankingjärjestelmän kautta. Rankingpisteitä voi kerätä aina 29. kesäkuuta 2020 asti. Ensin turnaukseen pääsee 15 parasta pelaajaa kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa. Tämän jälkeen turnaukseen valitaan loput urheilijat samasta rankingjärjestelmästä kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta saa olla korkeintaan kaksi urheilijaa. Tähän määrään lasketaan 15 parhaan joukosta valitut urheilijat. Poikkeuksena on se, että jokaisesta maanosasta pääsee vähintään yksi urheilija olympialaisiin. Lisäksi isäntämaa Japani saa nimetä yhden urheilijan kisoihin, jos Japani ei ole saanut urheilijaa rankingsysteemin kautta.
Stephen Webb

Stephen Webb on brittiläinen fyysikko ja tietokirjailija. Hän on tutkinut älyllisen elämän mahdollisuutta ja todennäköisyyttä maailmankaikkeudessa. Hän on pohtinut Fermin paradoksia, ja palkitussa teoksessaan Missä kaikki ovat? (Where Is Everybody?) hän on esittänyt siihen 50 ratkaisua kolmesta eri näkökulmasta.

Koulutus ja ura

Webb väitteli tohtoriksi teoreettisesta fysiikasta 1988 Manchesterin yliopistosta ja on työskennellyt useissa Britannian yliopistoissa. Hän oli mukana palkitussa (European Academic Software Award) fysiikan opetusohjelmistoja kehittäneessä ryhmässä.
Hän asuu ja työskentelee Milton Keynesissä ja osallistuu kirjoittamisen lisäksi päätyönään Open Universityn etäopiskelumateriaalia muun muassa matematiikan korkeakouluopetusta varten kehittäviin ryhmiin.

Tuotanto

Webbin esikoisteos Measuring the Universe: the Cosmological Distance Ladder ilmestyi vuonna 1999.
Hänen toinen kirjansa, suomeksikin käännetty, Missä kaikki ovat? esittää kolme näkökulmaa elämän todennäköisyyden ja mahdollisuuden arvioimiseksi maailmankaikkeudessa. Yhden käsityksen mukaan Maan ulkopuolista älyllistä elämää on olemassa, mutta emme ole vielä saaneet yhteyttä toisiimme. Toisaalta salaliittoteorian mukaan he ovat jo keskuudessamme, mutta tavalla tai toisella heidän olemassaolonsa on piilossa. Kolmannessa vaihtoehdossa olemme ainoat älylliset koko universumissa. Kirja sai Contact in Contextin parhaan idean palkinnon ja oli ehdolla Aventis-palkinnon saajaksi 2003.
Kirjassa Out of this World käsitellään viimeaikaisia hiukkasfysiikan ajatuksia ja esitetään erikoisia teorioita kirjailijan omintakeiseen tyyliin.

Yksityiselämä

Webb harrastaa jalkapalloa ja krikettiä.
Hengityssuojain

Hengityssuojain on suunniteltu suojelemaan käyttäjäänsä pölyltä tai höyryltä tai muilta kaasuilta. Kertakäyttöisten hengityssuojainten lisäksi on olemassa raskasrakenteisempiakin suojaimia jotka ovat tehokkaampia ja sallivat pidempiaikaisemman työskentelyn haitallisessa ympäristössä.
Vastedda della Valle del Belìce

Vastedda della Valle del Belìce on italialainen Sisiliasta peräisin oleva lampaanmaidosta valmistettava juusto.

Valmistus

Vastedda della Valle del Belìce -juustoa valmistetaan Italian Sisilian saaren länsiosan Valle del Belìcen eli Belìcejoen laakson alueella. Nykyisten sääntöjen mukainen tuotantoalue käsittää osan Agrigenton (Caltabellotta, Menfi, Montevago, Sambuca di Sicilia, Santa Margherita di Belìce e Sciacca), Trapanin (Calatafimi, Campobello di Mazara, Castelvetrano, Gibellina, Partanna, Poggioreale, Salaparuta, Salemi, Santa Ninfa e Vita) ja Palermon maakuntien (Contessa Entellina e Bisacquino) alueesta. Juustoon käytettävä maito saadaan Valle del Belìce-rotuisista lampaista.  Muita rotuja risteyttämällä luodut lampaat tunnetaan hyvästä maidontuotannostaan. Juustolla on nykyisin Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän mukainen suojattu alkuperänimitys, jonka kautta esimerkiksi juuston valmistusalue ja valmistustapa on määritelty.
Juustoa valmistettaessa käytetään lampaiden raakamaitoa. Maito lämmitetään 40 °C lämpötilaan. Puuvadissa maitoon lisätään lampaasta valmistettava juoksute, jonka tuloksena alkaa syntyä juustomassaa. Juustomassa pilkotaan rotula-nimisellä työkalulla. Pilkkomisen jälkeen juusto jätetään koreihin (fuscelle) 24–48 tunnin ajaksi, jonka aikana juusto happamoituu. Seuraavassa työvaiheessa juustomassaa leikellään ja se upotetaan heraan tai kuumaan veteen puuastiassa (piddiaturi) noin 3–7 minuutin ajaksi. Juusto "kehrätään" puuastioissa puista lastaa (vaciliatuma) käyttäen. Kehrätty juusto punotaan ja asetellaan syville lautasille. Juustojen tasoittuessa ja lautasia käänneltäessä juusto saa sille lopullisen tyypillisen muotonsa. Viimeisessä työvaiheessa juustot suolataan suolaliuoksessa. Juustoa tuotetaan vuosittain noin 25 tonnia ja suurin osa tuotannosta myydään lähellä tuotantoaluetta.
RU-38 (jääpallo)

Historia

Rosenlewin Urheilijat-38 eli RU-38 perustettiin Porissa 1938 Rosenlewin tehtaan urheiluseuraksi. Seuran syntyminen liittyy aikakauteen, jolloin suomalaiset suurteollisuusyritykset tukivat aktiivisesti työntekijöidensä urheilutoimintaa. Jääpallo oli yksi seuran monista lajeista ja seura osallistui ensimmäistä kertaa palloliiton sarjoihin jääpallon maakuntasarjaan 1945. Nousu Suomensarjaan tapahtui seuraavana kautena jääpallon maakuntasarjaan 1946, kun joukkue voitti maakuntasarjan Satakunnan lohkon.
Seura kuitenkin sijoittui Suomensarjan lohkonsa viimeiseksi vuonna 1947 ja putosi takaisin maakuntasarjaan. Kahden maakuntasarjakauden jälkeen RU-38 nousi takaisin Suomensarjaan kaudeksi 1950. Vuoden 1950 Suomensarjan länsilohkossa seura ei hävinnyt yhtään ottelua ja nousi lohkovoittajana mestaruussarjaan kaudeksi 1951. Seura jäi kuitenkin historiansa ainoana SM-sarjakautena oman lohkonsa viimeiseksi ja putosi takaisin Suomensarjaan. Mestaruussarjakautenaan RU-38 onnistui voittamaan yhden ottelun ja saamaan yhden tasapelipisteen.
Mestaruussarjasta putoamisen jälkeen seura oli lähellä nousua takaisin pääsarjaan vielä vuonna 1952. RU-38 jatkoi jääpallotoimintaansa putoamisen jälkeen vielä kolme vuotta ja suomensarjakausi 1954 jäi seuran jääpallohistorian viimeiseksi.
Jääpallotoiminnan lakkauttamisen jälkeen palloilulajeista RU-38:n ohjelmaan jäi edelleen jääkiekko ja jalkapallo. Koko seura jäi historiaan vuonna 1967, kun RU-38 lopetti toimintansa ja yhdisti jalkapallo ja jääkiekkotoimintansa Porin Karhujen kanssa. Yhdistymisen jälkeen seuran perinteitä jalkapallossa ja jääkiekossa jatkoi Porin Ässät.
Kazuyo Sejima

Kazuyo Sejima (jap. 妹島和世, Sejima Kazuyo, s. 29. lokakuuta 1956 Mito, Ibarakin prefektuuri) on palkittu japanilainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti Ryūe Nishizawan kumppanina SANAA-arkkitehtitoimistossa (”Sejima and Nishizawa and Associates”), joka sai Pritzker-palkinnon vuonna 2010. Hänellä on kuitenkin edelleen myös oma toimistonsa. 
Sejima valmistui Nihon joshi daigaku -yliopistosta vuonna 1981 ja työskenteli sen jälkeen Toyō Itōlle. Oman toimistonsa ”Kazuyo Sejima and Associates” hän perusti vuonna 1987. Myös Itōn toimistolle työskennellyt Nishizawa oli yksi ensimmäisistä hänen palkkaamistaan henkilöistä. Japanin arkkitehti-instituutti myönsi Sejimalle vuoden nuoren arkkitehdin palkinnon vuonna 1992, ja hänen toimistonsa sai vähitellen mainetta. Nishizawa halusi perustaa oman yrityksensä, mutta pari päättikin muodostaa vuonna 1995 yhteisen SANAA-toimiston. Kaksikon omat toimistot ovat keskittyneet sen jälkeen lähinnä pienimuotoisiin hankkeisiin. Sejima on opettanut myöhemmin useissa yliopistoissa, kuten Tokion Keiō-yliopistossa, ja syksyllä 2010 hän toimi Venetsian biennaalin kuraattorina.
SANAA-toimisto tunnetaan ”hienostuneen yksinkertaisesta arkkitehtuurista, virtaavista tiloista ja rakennusten harkitusta sopeuttamisesta ympäristöönsä”. Sejiman yhdessä Nishizawan kanssa suunnittelemista rakennuksista merkittävimpiin kuuluvat esimerkiksi Kanawazan nykytaiteen museo, O-Museum Naganon prefektuurissa, Toledon taidemuseon lasipaviljonki, New Museum New Yorkissa ja Rolex Learning Centre Lausannessa. Suurin osa toimiston töistä on rakennettu Japaniin, mutta pari on työskennellyt 2000-luvulta lähtien myös kansainvälisten hankkeiden parissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Merkittävästä yhteisestä urasta huolimatta molemmilla arkkitehdeilla on ollut myös laaja kirjo itsenäisiä hankkeita. Sejiman omiin töihin lukeutuvat esimerkiksi House in a Plum Grove (Tokio, 2003), Onishin kauppalan monitoimitalo (2005), Shibaura House -toimistorakennus (Tokio, 2011) ja useita galleriatiloja Seton sisämeren Inujiman saarella.
Jaufré Rudel

Jaufré Rudel oli 1100-luvulla elänyt ranskalainen trubaduuri. Hänen elämästään ei ole säilynyt paljoa tietoa. Hän oli mahdollisesti mukana toisella ristiretkellä vuonna 1147 ja kuoli samana vuonna Tripolissa, sairastuttuaan vakavasti matkalla.
Rudelilta on säilynyt ainoastaan neljä laulua. Tunnetuin kappale on nimeltään Lanquan li jorn.
Suomalainen säveltäjä Kaija Saariaho on säveltänyt Rudelista kertovan oopperan nimeltään L'amour de loin.
ERS

ERS (European Remote Sensing Satellite) on kaksi Euroopan avaruusjärjestön (ESA) toteuttamaa kaukokartoitussatelliittia. Niiden toteutusperiaatteet on lainattu Ranskan SPOT-kaukokartoitussatelliittiohjelmasta. Satelliittien tarkoituksena on merien (mm. aallot, veden syvyys), napajäiden, maaekologian, geologian, metsien, ilmakehän tutkimus.

ERS-1

ERS-1 laukaistiin heinäkuussa 1991. Se kiertää 780 km:n korkeudella 98,52 asteen inklinaatiolla ja käyttää kierrokseen aikaa 100 minuuttia. ERS 1:n toiminta päättyi marraskuussa 2000.

ERS-2

ERS-2 laukaistiin huhtikuussa 1995. Se kiertää samalla radalla kuin ERS-1. Satelliitin instrumentit ovat samat kuin ERS-1:ssä. Uusia instrumentteja ovat GOME (Global Ozone Monitoring Experiment) on optisen alueen spektrometri jonka aallonpituusalue on 0,24-0,79 µm. GOME:lla havainnoidaan Maan ilmakehästä ja pinnalta heijastunutta ja sironnutta UV-säteilyä. Havaintojen perusteella voidaan määrittää otsonin määrä.
ERS-2 komennettiin pois käytöstä 5. syyskuuta 2011.
CASSIOPE

CASSIOPE on Kanadan avaruusjärjestön kehittämä tiedesatelliitti. Se laukaistaneen avaruuteen elliptiselle polaariradalle ainakin vuosi myöhässä alkuperäisestä tavoitteestaan, joka oli vuoden 2010 lopussa. Satelliitti kuljettaa tietoliikenneyritykselle kehitettyä tietoliikennetransponderiä, jonka nimi on Cascade, ja tieteellistä mittalaiteyhdistelmää, jonka nimi on ePOP (enhanced Polar Outflow Probe). Näiden kahden laitteen nimien yhdistelmä luo akronyymin CASSIOPE, joka on purettavissa sanoiksi "Cascade, Smallsat and Ionospheric Polar Explorer".
Calgaryn yliopiston avaruustutkimuksen instituutti johtaa hanketta. Sen kehittämä mittalaite mittaa auringon aktiivisuutta, etenkin revontulia. ePOPin tiedelaitteet on NASAn ja JAXAn toteuttamia.
Cascade tietoliikennelaite on "store&forward"-tyyppinen tiedostojen välityslaite. Järjestelmän käyttäjä tarvitsee 1-2 metrin kokoisen antennin satelliittilähetys- ja vastaanottoasemalleen. Satelliittin siirtämä tiedosto on tyypillisesti kooltaan 50-500 Gbyteä. Satelliittiin voidaan viedä tietoa 4 kbps nopeudella ja siitä voidaan ladata maahan tietoa 4 Mbps nopeudella. Satelliitti kuljettaa tiedon 90 minuutissa toiseen paikkaa Kanadassa tai muuhun paikkaan satelliitin lentoradan alla. Potentiaalinen käyttäjä on siis periferiassa toimiva ihminen, yritys tai kunnan tai valtion organisaatio. Päivässä satelliitti voi kuljettaa jopa 15 gigabyteä tietoa.
Satelliitin pääurakoitsijana on kanadalainen Bristol Aerospace. CASSIOPE painaa 375 kg ja sen muoto on kuusikulmainen, (1,8 m kulmasta kulmaan, pituus 1,2 metriä).

Laukaisu

Satelliitti laukaistiin SpaceX:n Falcon 9 v1.1 -raketilla. Primaarihyötykuorman laukaisu onnistui. Lento oli uuden Falcon 9:n version ensilento ja samalla ensimmäinen, jolla kokeiltiin uudelleenkäytön tekniikoita varsinaisella lennolla. Ensimmäisen vaiheen aiotut 3 moottoria saatiin syttymään uudelleen laskeutumisvaihetta varten ja vaihe ohjattua laskeutumaan mutta toisella poltolla ilmakehässä vaihe alkoi pyöriä hallitsemattomasti, jolloin polttoaine pakkautui tankkien reunamille ja moottori sammui. Vaihe tuhoutui ja törmäsi mereen.
Myös toisen vaiheen moottori yritettiin uudelleenkäynnistää mutta se ei onnistunut. Tällöin sekundaarinen hyötykuorma, joukko nanosatelliitteja, jäi laukaisematta aiotusti.
Opintopiste

Opintopiste (lyhenne op) on Bolognan prosessin yhteydessä Euroopan unionin sisäisesti luotu standardi opiskelun mittaamiseen. 60 opintopistettä vastaa lukuvuoden työmäärää tai 1 600 tuntia työtä (http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2004/20040794). Yksi opintopiste vastaa siis noin 27 tunnin työpanosta. Suomessa opintopisteet otettiin käyttöön korkeakouluissa 1.8.2005 alkaen, aiemmin käytössä olivat opintoviikot.
Muunnos opintoviikoista opintopisteisiin tulisi perustua työmäärien analysointiin, ei kertoimiin, mutta käytännössä kertoimia on käytetty varsinkin vanhojen kurssien kohdalla, joiden työmäärää on jälkikäteen ollut mahdoton arvioida. Korkeakoulujen välillä opintoviikot muutetaan opintopisteiksi kertoimella 1,8. Sisäisesti kertoimina on ollut lukuja 1,5:n ja 2,0:n välillä.
On huomattava, että opintopisteet eivät kerro oppimisen tasosta. Yhden opintopisteen suoritus vastaa 27 tunnin työpanosta, mutta vaatimustaso ko. työpanoksessa saattaa vaihdella suurestikin. Opintopisteet mittaavat siis opiskelijan työn määrää, mutta eivät sen laatua. Myös varsinainen työmäärän mitoitus voi vaihdella eri korkeakouluissa ja jopa niiden sisällä.
Nykyään eurooppalaisten korkeakoulujen välisessä vaihto-opinnoissa käytetään ECTS-järjestelmää (European Credit Transfer and Accumulation System). ECTS-järjestelmänkin mukaan yhden lukuvuoden työmäärä on 60 ECTS-yksikköä, ja yksi opintopiste vastaa yhtä ECTS-yksikköä. Euroopan Unionin alueella myös yliopistojen sisäinen pisteytys perustuu laajalti ECTS-yksikköön. Merkittävä poikkeus on Iso-Britannia, jossa pistettä vastaava työmäärä on puolet ECTS-yksiköstä, eli vuodessa suoritetaan 120 pistettä.
Fortezza Medicea di Girifalco

Fortezza Medicea di Girifalco on linnoitus, joka sijaitsee Cortonan kaupungissa.

Historia

Kaupungin korkeimmalla paikalla on todennäköisesti ollut linnoitus jo muinaisilla ajoilla. Alueella näkyy vieläkin osia etruskilaislinnoituksesta. Varhaisimmat kirjatut tiedot tällä paikalla olleesta linnoituksesta ovat vuodelta 1258.
Nykyinen linnoitus rakennettiin 1556-1561 suurherttua Cosimo I de' Medicinin käskystä. Linnoituksen suunnitteli kuuluisa sotilasinsinööri Gabrio Serbelloni, joka oli myös paavi Pius IV veljenpoika. Linna on puolisuunnikkaan muotoinen ja sitä ympäröivässä linnakkeessa on neljä bastionia, joista linnaa oli hyvä puolustaa.
Vuonna 1943 Saksan joukot piilottivat yli sata tonnia kultaa Fortezzan linnoitukseen. Suuri osa kullasta vietiin pois ennen sodan päättymistä, mutta amerikkalaisten vallatessa linnoituksen, kultaa oli jäljellä vielä yli 40 miljoonan euron arvosta.

Nykyisyys

Linnoitusta on viime vuosina kunnostettu ja se on vielä osittain suljettu (2009). Linnoitukseen pääsee tutustumaan ja siellä pidetään erilaisia kulttuuritapahtumia, kuten nykytaiteen näyttelyitä.