google/wiki40b huggingface dataset:
Fredrik Elfving

Fredrik Emil Wolmar Elfving (9. joulukuuta 1854 Tammisaari – 21. kesäkuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kasvifysiologi. Hän oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuosina 1892–1926. Hän kirjoitti muun muassa kirjat Tärkeimmät viljelyskasvit ja Kasvitieteen oppikirja, joita käytettiin oppikirjoina laajalti.

Elämäkerta

Elfving valmistui ylioppilaaksi vuonna 1870 Turussa. Hän oli aluksi suunnitellut lääkärin uraa mutta kiinnostui enemmän kasvitieteestä. Elfving valmistui jo neljän vuoden kuluttua filosofian kandidaatiksi. Vuosina 1878–1879 hän täydensi opintojaan Saksassa. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1879 24-vuotiaana, ja jo vuonna 1881 hänet nimitettiin kasvitieteen dosentiksi. Vuonna 1892 hänet nimitettiin tiukan kilpailun jälkeen kasvitieteen professoriksi oppituolin edellisen haltijan Sextus Otto Lindbergin kuoltua vuonna 1889. Elfving toimi myös fyysis-matemaattisen osaston dekaanina vuosina 1911–1924. Elfving hoiti professorin virkaa 34 vuotta ja jäi eläkkeelle 71-vuotiaana vuonna 1926. 
1900-luvun alkuvuosikymmeninä kielikysymys kuumensi tunteita yliopistossa. Elfving kannatti tiukasti ruotsinkielisyyttä, mikä johti siihen, että hänen vuonna 1852 perustetun kasvitieteen oppituolinsa rinnalle perustettiin vuonna 1925 uusi suomenkielinen professuuri, johon nimitettiin Kaarlo Linkola. Elfvingin jäätyä eläkkeelle laitoksen esimiehen tehtävät siirrettiin uuden suomenkielisen oppituolin haltijalle. Hänen virkaansa ei kuitenkaan lakkautettu, vaan uudeksi ruotsinkieliseksi kasvitieteen professoriksi valittiin vuonna 1928 Alvar Palmgren. 
Elfving oli Pohjoismaiden ensimmäisiä kasvifysiologian tutkijoita. 1880-luvulla Elfving julkaisi useita kasvifysiologisia tutkimuksia, joiden perusteella hänelle ajateltiin jo vuosikymmenen puolivälissä järjestää ylimääräinen professuuri, mutta hanke ei toteutunut. Hän nosti kasvifysiologian profiilia tieteenä vastapainoksi taksonomialle ja morfologialle, joiden harjoittaminen juonsi juurensa Carl von Linnéstä. Kotimaisista kasveista Elfving tutki erityisesti eräitä leviä (Desmidiaceae) sekä viljelyskasveja. Kaikkiaan hän julkaisi uransa aikana alkuperäistutkimuksia puolisensataa. Elfving kirjoitti lukuisia elämäkerta-artikkeleita, joista ensimmäinen käsitteli Carl von Linnétä. Lisäksi hän kirjoitti tutkielmia ja historiikkeja tieteen ja yliopistolaitoksen historiasta. 
Elfving kehitti kasvitieteen yliopisto-opetusta ja otti muun muassa käyttöön laboratorioharjoitukset opetuksessa. Aikalaiset kehuivat hänen luennoitsijan taitojaan. Kuulustelijana häntä pidettiin ankarana ja pelättynä tentaattorina. Kasvitiede oli vielä 1900-luvun alussa lääketieteen opiskelijoille pakollinen sivuaine, minkä vuoksi lääketieteellistä tiedekuntaa harmistutti se, että Elfvingin väitettiin ankaruudellaan estäneen lääketieteen opiskelijoiden opintoja, vaikka kasvitiede ei ollut erityisen merkityksellistä varsinaisen lääketieteen kannalta.
Vuosina 1903–1902 Helsingin Kaisaniemeen valmistunut kasvitieteen laitosrakennus, jossa nykyään toimii yliopiston Kasvimuseo, rakennettiin Elfvingin aloitteesta ja hänen suunnitelmiensa mukaan.
Saippuoiminen

Saippuoiminen eli saponifikaatio on esterien ja joskus myös nitriilien ja eetterien hajottamista emästen, happojen tai entsyymien avulla. Alkalien kanssa keitettäessä rasvat hajoavat rasvahappojen alkalisuoloiksi (saippuaksi, suovaksi) ja glyseroliksi, mistä reaktion nimi juontuu.
Lommelevin lurit

Lommelevin lurit (lue venyttämällä: lur) ovat Skandinavian pronssikulttuurissa käytössä olleet lurit, jotka olivat pronssisia puhallinsoittimia. Ne löytyivät Lommelevista, Nørre-Alslevin kylässä Falsterissa, Tanskasta vuonna 1846. Lurit olivat tutkijoiden mukaan uskonnollissävytteisten rituaalisten tilaisuuksien seremoniasoittimia. Nämä lurit ajoitetaan Monteliuksen periodille IV eli 1100–900 eaa.

Historiaa

Lurit löytyivät, kun maanviljelijä Peter Madsen oli kaivamassa pienellä suolla turvetta. Työmaalta löytyi kaksi pronssimiekkaa ja lurinkappaleita. Lureja osoittautui olevan kaksi. Esineet löytyivät turpeen ja pohjahiekan rajakohdassa muutaman metrin päässä toisistaan. Samassa yhteydessä löytyi piikivestä valmistettu taltta, jossa oli löydettäessä puukahva. Puuosa kuitenkin mureni käsiin sitä kosketeltaessa. Löydöt toimitti Tanskan kansallismuseon edeltäjälle (Museet for nordiske Oldsager) oikeusneuvos H. Stampe lokakuussa 1846.
Myöhemmin saman alkutalven aikana kävi Stampe maatilalla uudelleen, ja kirjoitti museolle suon olevan täynä ihmistenluita ja joitakin esineitä. Hän pyysi lupaa suorittaa tutkimuksia seuraavana kesänä valvoen niitä itse. Samalla hän lähetti lisää lurin kappaleita museolle. Saman talven aikana Madsen löysi samasta suosta 12 kyynärän päästä pronssikilven, joka ajoitettiin myöhäiselle pronssikaudelle. Stampe toimitti kilven museolle ja palkkion vuorostaan Madsenille. Lurit säilytetään Tanskan kansallismuseossa ja ne on luetteloitu tunnuksella B9434.
Lurit ovat löytyneet lähes aina suoturpeesta. Suohon ne ovat yleensä joutuneet, kun jumalille on toimitettu votiivilahjoina uhrattavia esineitä upottamalla ne lampiin tai meren lahtiin. Tähän suohon oli ilmeisesti uhrattu myös lukuisia ihmisiä.

Kuvaus

Lurit olivat löydettäessä palasina ja niistä voitiin muodostaa kahden lurin osat. Lurit olivat erikätiset eli ne oli valmistettu vasen- ja oikeakätisesti kiertävistä putkista. Vain toisen lurin suuaukon koristekiekko oli osittain säilynyt ja toisen koristekiekko oli kadonnut. Vasenkätisesti kiertyvässä lurissa oli kantamista varten ketju tallella ja sen kantoketjussa vuorottelivat lenkit ja napit toisiaan.
Al-Falaq

Al-Falaq (arab. سورة الفلق‎, suom. Sarastuksen suura) on Koraanin 113. suura. Siinä on 5 säettä ja se on saanut nimensä ensimmäisessä jakeessa mainitusta sarastuksesta. Suura muodostaa rukouksen, jossa pyydetään Jumalan varjelusta erityisesti tuntemattoman pelkoa vastaan.
Yhdessä seuraavan suuran (al-Nas, Ihmisten suura) kanssa al-Falaq muodostaa Mu’awwidhatainina tunnetun kokonaisuuden. Ne ovat pahoja voimia vastaan suunnattuja rukouksia, joita on tapana lukea sairaana ollessa tai nukkumaan mennessä.  
Suurat 113 ja 114 puuttuvat joistakin varhaisista Koraanin käsikirjoituksista. Orientalisti Karl-Heinz Ohlig arvelee, että Koraania kootessa haluttiin päästä juuri lukuun 114 suurien määrässä. Tähän viittaisi se, että mukana ovat suurat 1, 113 ja 114, jotka eivät retorisesti ole Jumalan puhetta, vaan rukouksia tai loitsuja. Lisäksi lyhimmät suurat ovat vain muutaman sanan pituisia. Syynä lukumäärään olisi voinut olla halu jäljitellä Tuomaan evankeliumia, jossa on tasan 114 Jeesuksen sanomaksi kerrottua lauselmaa. Tuomaan evankeliumi syntyi itäisessä Syyriassa, missä apostoli Tuomasta pidettiin jopa kristinuskon kantaisänä. Teoriaan sopisi, että Koraanin myyttinen kokoaja ”Uthman” on Tuomaan metateesi eli sana, jossa kirjaimet ovat vaihtaneet paikkaa.
Ortenoja

Ortenoja (aikaisemmin kirjoitusasuna Ordenoja) on kylä Pöytyällä Varsinais-Suomessa.

Sijainti

Kylä sijaitsee Pöytyällä lähellä kantatietä 41 lähellä Oripään rajaa. Sen kautta kulkee kantatieltä 41 Yläneen Uuteenkartanoon johtava Pöytäsuontie (yhdystie 12555). Ortenojan naapurikyliä Pöytyällä ovat Haveri ja Pihlava lännessä sekä Oja ja Juva etelässä. Yläneen puolella lähin naapurikylä on Uusikartano ja Oripään puolella Tanskila.

Luonnonympäristö

Kylä sijaitsee Pöytyän halki virtaavan Aurajoen läntisen sivujoen Pöylijoen pohjoisen sivuhaaran, Kolli-Mäkelän ojan, varressa. 
Pöylijoki on toinen Aurajoen kahdesta suuremmasta sivujoesta Pöytyällä yhdessä Aurajokeen idästä Pöytyän eteläosassa laskevan Kaulajoen kanssa. Se saa alkunsa Pöytärahkan suolta Yläneen Uudenkartanon Pöytäsuon kulmakunnalta entisellä Yläneen ja Pöytyän kuntien rajalla, virtaa Pöytyän Ortenojan, Ojan ja Juvan kylien alueella ja laskee Aurajokeen Pöytyän Raatikaisten luona.
Pohjoisessa Ortenojan kylän alueelle ulottuu lounaisreunaltaan pääosin Oripään puolella sijaitseva Isorahkan suo. Siitä etelään kylän alueella on pienempi Pikkurahkan suo.
Muutoin kylän luonnonympäristö muodostuu pääosin pelloksi raivatusta savitasangosta, josta kohoaa metsäisiä, vaihtelevankokoisia kalliosydämisiä moreenimäkiä. Paikoin Pöylijoki sivuhaaroineen on uurtanut savitasankoon vähäisiä laaksoja ja notkelmia ja mäkien välissä on paikoin ojitettuja korpipainanteita.

Palvelut ja yhdistystoiminta

1960-luvun alussa kylässä toimi kauppa lähellä myöhempää Pöytäsuontien ja kantatien 41 risteystä. Koulua käytiin Ojan kylässä Juvantien varrella sijainneessa Ojan koulussa. 
Myöhemmin Ojan koulun lakattua 1960-luvulla kyläkeskuksena toimi Aurajoen varressa sijaitseva Haveri, jossa oli koulu, kauppa ja posti. 
Haverin koulu lakkautettiin vuonna 2015 ja vuonna 2018 koulunkäynti oli siirtymässä yhtenäiskouluun Pöytyän Riihikosken taajamaan. Haverissa harjoitettiin vuonna 2015 edelleen kylätoimintaa.

Tunnettuja kyläläisiä

Ortenojan kylästä on kotoisin Varsinais-Suomen liiton maakuntajohtajana vuosina 1998-2015 toiminut Juho Savo, jonka kotipaikka oli Ortenojan kartano.
E. M. Forster

Henkilöhistoria

Forster syntyi keskiluokkaiseen perheen ja kävi koulunsa sisäoppilaitoksessa. Yliopisto-opinnot hän suoritti Cambridgessa ja tutkinnon jälkeen hän asui pidemmän aikaa Italiassa. Hän sai kirjallisia vaikutteita myös matkoiltaan Kreikassa ja Intiassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Forster suoritti siviilipalvelusta Egyptissä ja kirjoitti tuolloin Egyptian Mail -lehteen joukon esseitä. Rauhan tultua hän palasi Englantiin ja toimi kirjallisuuskriitikkona ja toimittajana muun muassa Daily Herald -lehdessä. Forster sai ankaran kotikasvatuksen ja tiukka kuri jatkui sisäoppilaitoksessakin. Hän oli silti itse aatteellisesti vapaamielinen ja arvosteli brittiläisten moraalista, kansallista ja yhteiskunnallista itsekkyyttä.

Kirjallinen tuotanto

Forster kuului Bloomsburyn ryhmään, jossa keskusteltiin suurista elämänkysymyksistä. Hän toimi National Council for Civil Libertiesin puheenjohtajana ja kirjoitti New Writing -lehteen. Hänen teoksensa Matka Intiaan sijoittuu 1920-luvun Intiaan, ja sen filmatisointi toi Peggy Ashcroftille parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon. Tunnetuimmat Foster-filmatisoinnit on tehnyt James Ivory: Hotelli Firenzessä (A Room with a View, 1985), Maurice (1987) ja Talo jalavan varjossa (Howard's End, 1992). Cambridgen yliopisto ja sen vapaa ilmapiiri viehätti häntä, ja innostus synnytti myöhemmin Bloomsburyn ryhmän. Teoksissaan hän tarkkailee ironisesti kaupallistuvan keskiluokan elämää. Myös vallan rappeuttava vaikutus ja omaelämäkerrallinen homoseksuaalisuus kuvastuvat hänen teoksissaan.
Historia

Merkitys

Juha Sihvola on maininnut kolme syytä perehtyä historiaan. Historiassa on ajateltu toisin kuin nykyisin, joten menneisyyden tutkiminen opettaa arvioimaan ajatteluamme kriittisesti. Lisäksi historiasta voi oppia erilaisuuden suvaitsemista ja kunnioitusta. Kolmanneksi se voi opettaa myötätuntoa inhimillistä haavoittuvuutta kohtaan, se kun on johtanut vahvojakin ihmisiä sattuman armoille.

Peruskoulu ja lukio

Opiskelu peruskoulussa aloitetaan yleensä 5. luokalla, mutta uuden opetussuunnitelman johdosta historia aloitetaan 4. luokalla . Historiaa opiskellaan yleensä luokilla 5–8 kahden vuosiviikkotunnin verran kullakin. Peruskoulun vuosiluokilla 5 ja 6 voidaan opetusta järjestää myös vain kolmen vuosiviikkotunnin verran. Lukiossa historiasta on kolme pakollista ja kolme valtakunnallista syventävää kurssia.

Yliopisto

Suomessa historiaa voi opiskella seitsemässä yliopistossa: Helsingin, Turun, Tampereen, Itä-Suomen, Jyväskylän ja Oulun yliopistoissa sekä Åbo Akademissa.  Humanistisella koulutusalalla historia kuuluu perustieteisiin, jota on mahdollista opiskella kaikissa humanistista koulutusalaa tarjoavissa yliopistoissa Vaasaa lukuun ottamatta.
Yliopistoissa historia jaetaan usein Suomen historiaan (tai Suomen ja Pohjoismaiden/Skandinavian historiaan) ja yleiseen historiaan, joihin jako tapahtuu usein perusopintojen jälkeen. Jako näihin oppiaineisiin on käytössä Itä-Suomen, Jyväskylän ja Turun yliopistoissa. Åbo Akademissa jako tehdään pohjoismaiseen historiaan (nordisk historia) ja yleiseen historiaan (allmän historia). Tampereen yliopistossa jakoa ei tehdä ollenkaan, kuten ei myöskään Helsingin yliopiston ruotsinkielisessä historia-oppiaineessa.
Humanistisella koulutusalalla on edellä mainittujen yleishistoriallisten oppiaineiden lisäksi muutamia erityisoppiaineita, joissa historiaa tarkastellaan usein omasta näkökulmastaan. Tällaisia ovat aate- ja oppihistoria Oulun yliopistossa, kulttuurihistoria Turun yliopistossa ja taloushistoria Jyväskylän yliopistossa. Yhteiskunta-/valtiotieteellisiä historiantutkimuksen aloja ovat puolestaan poliittinen historia Helsingin ja Turun yliopistoissa sekä talous- ja sosiaalihistoria Helsingin yliopistossa.
Muita yliopistoaineita, joiden nimessä on historia-maininta, mutta joita ei yleensä lasketa "perinteisiin" historiatieteisiin, ovat muun muassa kirkkohistoria (teologinen koulutusala) ja taidehistoria (humanistinen koulutusala). Useiden oppiaineiden osana on lisäksi aiheen historiaa tutkivia osuuksia, esimerkiksi kirjallisuushistoria, mutta sitä ei voi yleisesti opiskella omana aineenaan.
Usein historia-aineissa perusopinnot ovat esimerkiksi Suomen historian ja yleisen historian opiskelijoille samat, ja eriytyminen omaan alaan aloitetaan vasta aineopinnoissa. Jyväskylässä eriytyminen tapahtuu vasta syventävissä opinnoissa.  Historia-aineita opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi opettajina, tutkijoina, asiantuntijoina, toimittajina tai tiedottajina.
Organik

Yleistä

Organikin kappaleet sävellettiin kesällä 1999 Can Maresassa Ibizalla. Vuosina 2000 ja 2001 sitä nauhoitettiin ja miksattiin Lontoossa.
Kaneyoshi Mutō

Kaneyoshi Mutō (jap. 武藤 金義, Mutō Kaneyoshi, s. kesäkuussa 1916 – 24. heinäkuuta 1945) oli japanilainen hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Saburō Sakai piti Mutōta Keisarillisen Japanin laivaston hävittäjäpilottien ehdottomana eliittinä. Mutōta verrattiin keskiajan feodaalikauden miekkataistelijaan, Miyamoto Musashiin. Kaneyoshi tai Kinsuke Mutō syntyi Aichin prefektuurissa köyhään maanviljelystä harjoittavaan perheeseen.
Vuonna 1935 Kaneyoshi värväytyi laivastoon ja palveli lyhyen aikaa hävittäjä Urakamilla. Pian hän oivalsi, että parhaat etenemisen mahdollisuudet löytyisivät sotilaspilottina toimiessa. Hänet hyväksyttiin lentäjäkoulutukseen, ja hän valmistui heinäkuussa 1936. Neljä ensimmäistä ilmataisteluvoittoaan Mutō saavutti Kiinan–Japanin sodassa. Hän pudotti Nankingin ja Hankoun yllä neuvostoliittolaisia Polikarpov I-16 "Rata" -hävittäjiä. Virallinen ansiopalkinto myönnettiin 30. huhtikuuta 1938.
Mutō sai kutsumanimen Kin-Chin, joka tarkoittaa pientä kultaista. 160 cm:n pituinen Kinsuke oli hyvän huumorinsa vuoksi pidetty lentäjätoveri. 12. lentorykmentin (Kokutai) jälkeen hän palveli 3. lentorykmentissä ja oli Hollannin Itä-Intian operaatiossa mukana. Malaijin sotaretki päättyi huhtikuussa 1942. Marraskuussa 1942 Mutō taisteli 252. lentorykmentissä Salomonsaarilla ja Uudessa-Guineassa. Niihin liittyvästä taistelutoimiin osallistumisesta hän sai huhtikuussa 1943 sotilasansiomerkin.
Mutō oli yksi lentäjistä, joille ensimmäisinä annettiin tietoisesti määräys syöksyä päin Yhdysvaltain laivoja. Varsinaisena tehtävänä oli saattaa vastaavan määräyksen saaneet torpedopommittajat. Vahvat hävittäjäpartiot torjuivat hyökkäyksen. Samaan tehtävään määrätyn Saburō Sakain kertoman mukaan Mutō teki itsenäisesti päätöksen palata, koska tehtävän suorittamiseen ei ollut mahdollisuutta. Kuten Sakai itse, Mutō teki eron voitonmahdollisuuden ja sokean perinteen noudattamisen välillä.
Viime ajat ennen kaatumistaan Mutō lensi Japanin kotisaarten ilmapuolustuksessa taistellessa. Hän lensi Kawanishi N1K "George" -konetyypillä, ja taisteli 343. Kokutaissa. Mutō tuli aiemmin taistelussa kaatuneen, 70:n ilmavoiton ässän Shōichi Sugitan tilalle. Mutō ylennettiin postuumisti aliluutnantiksi. Hänen saamistaan ilmavoitoista tulee tuskin koskaan täyttä lopullista varmuutta. Henry Sakaida esittää, että jotkin sotahistorioitsijat pitävät lukuna 28:aa ja jotkut taas 35:ttä.
Etelästoa (Ateena)

Etelästoa I

Ensimmäinen etelästoa rakennettiin noin vuosina 430-420 eaa. Stoan pituus oli noin 80,5 metriä ja leveys noin 14,9 metriä ja se oli rakennettu savitiilestä. Se oli kaksilaivainen ja siinä oli 16 huonetta. Stoa edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja sen julkisivu avautui pohjoiseen. Rakennuksessa on saattanut olla kaksi kerrosta.
Stoa on ollut kaupallisessa käytössä. Sen huoneet ovat olleet ilmeisesti ruokasaleina. On mahdollista, että rakennuksessa aterioivat viranomaiset julkisella kustannuksella. Vaikuttaa siltä, että ainakin yhtä huonetta ovat käyttäneet metronomoi eli mitoista ja painoista vastanneet toriviranomaiset. Rakennus purettiin noin vuonna 150 eaa. uuden rakennuksen tieltä. Etelästoa I:stä on jäljellä jonkin verran sen perustuksia.

Etelästoa II

Toinen etelästoa rakennettiin suurin piirtein ensimmäisen paikalle noin vuonna 150 eaa. Stoan pituus oli 93,6 metriä ja leveys 8,5 metriä ja se oli rakennettu kalkkikivestä. Stoa rakennettiin itä-länsisuunnassa vähän ennen sitä pystytetyn Keskistoan eteläpuolelle. Rakennus oli yksilaivainen. Se edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 30 pylvästä julkisivun eli pohjoisen puolella. Rakennus yhdistyi sen itäpäädyssä olleen niin kutsutun Itäisen rakennuksen välityksellä Keskistoaan. Etelästoa II:sta on jäljellä sen perustuksia.
Tampereen Ilveksen SM-sarjakausi 1952–1953

Runkosarja

Kolme aikaisempaa kautta SM-sarjaa hallinnut Ilves oli kaudella 1952–53 uuden tilanteen edessä. Jo ensimmäisessä ottelussa HIFK aiheutti Ilvekselle ensimmäisen tappion sitten tammikuun 1949. Kausi sujui vuorotellen voittojen ja tappioiden merkeissä. Heikkoa Turun Pyrkivää vastaan Ilves sai vaisun 3–3 tasapelin jälkeen toisella yrittämällä muistella vanhoja hyviä aikoja numeroin 11–2, mutta toisaalta Ilveksen kaksi vuotta aiemmin loppuotteluissa kaatama Hämeenlinnan Tarmo voitti molemmat joukkueiden kohtaamiset yhteismaalein 15–0.
Ilves jäi ensimmäistä kertaa 19 vuoteen mitaleitta. Voiton sarjassa vei lopulta TBK, joka kukisti loppuotteluissa Tarmon.

A-nuoret

Ilveksen A-nuoret voittivat vuonna 1953 edellisen kauden tapaan Suomen mestaruuden.
Pierre Nora

Pierre Nora (s. 17. marraskuuta 1931 Pariisi) on ranskalainen historioitsija, joka on tunnettu ranskalaista identiteettiä, Ranskan kollektiivista muistia ja historioitsijan ammattia käsittelevistä tutkimuksistaan. Hän nimensä yhdistetään usein Uuden historian (la Nouvelle histoire) -koulukuntaan. Hän on myös Ranskan akatemian jäsen.

Ura

Pierre Nora syntyi nuorimpana lapsena lääkäriperheeseen. Isä oli johtotehtävissä Rothschild-sairaalassa. Sota-ajan hän vietti äitinsä ja kolmen sisaruksensa kanssa Grenoblessa ja myöhemmin sisäoppilaitoksessa, josta hän karkasi kun Gestapo tuli häntä noutamaan. Rauhan tultua hän palasi Pariisiin ja opiskeli arvostetuissa Carnot ja Louis-le-Grand lyseoissa. Hän suoritti myös filosofian maisterin tutkinnon ja hankki itselleen opettajan pätevyyden vuonna 1958.
Merkittävää vaihetta Noran uralla edusti hänen työskentelynsä Algeriassa Oranin kaupungin Lamoricière-lyseossa. Koko Ranskalle kuulunut siirtomaa eli suurten myllerrysten aikaa ja tästä ajasta hän kirjoitti kollektiivista psykologista historiankirjoitusta edustavan teoksen Les Français en Algérie. Algerian jälkeen hän matkusti useissa maissa kuten Yhdysvalloissa, Kuubassa ja Kiinassa, jonka kenraali Charles de Gaulle oli juuri tunnustanut valtiollisesti.
Oman historiallisen tuotantonsa ohella hän on toiminut myös kustannusvirkailijana ja perustanut ja johtanut useita kirjallisia kokoelmia, joissa on julkaistu niin ranskalaista kuin ulkomaalaistakin historiantutkimusta. Hän on myös osallistunut aktiivisti järjestötoimintaan ja on ollut esimerkiksi puheenjohtajana vuodesta 2007 lähtien "Liberté pour l'histoire". Hän on myös saanut runsaasti eri palkintoja teoksistaan ja on myös Ranskan kunnialegioonan komentaja.
Nokia N800

Verkkoyhteydet

Laitteella voi muodostaa yhteyden esimerkiksi Internetiin WLAN-yhteyden avulla tai Bluetooth-yhteyden kautta esimerkiksi matkapuhelimen GPRS- tai UMTS-yhteydellä. Langattoman lähiverkon tukiaseman on oltava yhteensopiva IEEE 802.11b- tai IEEE 802.11g -standardin kanssa.

Muisti

Nokia N800 -laitteessa on 128 MB RAM-muistia, 256 MB sisäistä muistia sekä kaksi muistikorttipaikkaa, joissa toimivat tavalliset SD (myös SDHC), miniSD, microSD, MMC ja RS-MMC -muistikortit. Laitteen mukana tulee 128 MB miniSD-muistikortti ja sovitin, jolla pienikokoiset korttityypit sopivat täysikokoiseen muistikorttipaikkaan. Toinen muistikorttipaikoista sijaitsee takakuoren alla ja toinen muistikorttiluukun alla laitteen etukulmassa. Sisäistä muistikorttia on mahdollista käyttää enintään 128 MB kokoisena virtuaalimuistina.

Käyttö

Laitetta käytetään pääasiallisesti ohjauskynän avulla 4,1 tuuman kosketusnäyttöä koskettamalla tai painamalla laitteen näppäimiä. Tekstiä voi syöttää ohjauskynällä koskettamalla virtuaalinäppäimistöä, sormin koskettamalla näyttöä kokoruudullisessa virtuaalinäppäimistötilassa tai käsialantunnistus-toiminnon avulla kirjoittamalla suoraan ohjauskynällä kosketusnäytölle.

Ohjelmistot

Nokia N800 -laitteen mukana tulevat mm. seuraavat ohjelmistot esiasennettuina (OS 2007): Internet-selain (Opera 8.5), Adobe Flash 9, VoIP-ohjelmisto, Skype, pikaviestin, sähköpostiohjelma, mediasoitin, internet-radio, pikasanomat (mm. RSS ja Atom), muita apuohjelmia (mm. PDF-lukuohjelma, muistiinpanot ja laskin) ja pelejä (mm. shakki). Laitteeseen voi ladata Internetissä olevista sovelluskatalogeista useita ilmaisia sovelluksia tai osasovelluksia, kuten esimerkiksi MPlayer-mediasoittimen ja kalenterisovelluksen. 
OS 2008:n oletusselain käyttää Mozilla Firefoxista tuttua Gecko-moottoria. OS 2008 nostaa N800:n enimmäiskellotaajudeen 400 MHz:iin ja sisältää lukuisia parannuksia ja uudistuksia. OS2008:n mukana tulee Wayfinderin karttasovellus.
Laitteen vasemmassa ylälaidassa sijaitsevalla web-kameralla voi lähettää suoraa videokuvaa Internet-puheluita soitettaessa. Kameran tarkkuus on 640×480 pikseliä.

Muuta

N800-laitteen mukana toimitetaan nappikuulokkeet, joissa on mukana mikrofoni. N800:n 3,5 mm audioliitäntä tukee mikrofonia. Nappikuulokkeiden johdot toimivat antennina kuunneltaessa FM-radiota.
Mukana toimitettava laturi on yhteensopiva uusien Nokian matkapuhelinten kanssa. Laturin tyyppinumero on AC-4E (2 mm pistoke).
Siam Sunset – auringonlaskun väri

Juoni

Maalitehtaan kemistinä työskentelevä Perry (Linus Roache) masentuu vaimonsa kuoltua oudossa onnettomuudessa. Hän voittaa palkinnon ja matkustaa Australiaan. Turistibussissa hän tapaa Gracen (Danielle Cormack), ja nämä kovia kokeneet rakastuvat.
Schilksee

Schilksee on Schleswig-Holsteinissa, Pohjois-Saksassa sijaitseva järvi. Järvi tunnetaan mm. siitä, että se oli vuoden 1972 olympialaisten purjehduspaikkana. Kielistä Schilkseelle on vajaan neljännestunnin ajomatka.