google/wiki40b huggingface dataset:
Kuka sellaista tekisi

Kuka sellaista tekisi. Karisto 2008, on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani.
Kirja alkaa Koskisen kalamatkalta; hän saa pienehkön hauen jonka vie kotiin; kotimatkalla hän törmää järjestyspoliisin partioon joka tutkii maastosta kuolleena löydetyn rappioalkoholistin ruumista; tapaus on rutiinia mutta Koskinen haistaa pahaa.
Pieni rauhansuvanto nähdään seuraavana kun komisario valmistaa kalastaan juuri saamansa reseptin mukaan oluthaukea itselleen ja naisystävä Linnealle.  
Mutta työssä alkaakin sitten todella paha sotku: kuolleita rappioalkoholisteja alkaa löytyä ympäri kaupunkia; eikä siinä kyllin: nimellä ”Hervannan Hursti” kutsuttu parannuksen tehnyt entinen alkoholisti joka kerää hylättyjä vaatteita ihmisiltä ja jakaa niitä laitapuolen ihmisille katoaa jäljettömiin; tosin tapauksessa tulee karmiva lisäys kun hänen varastovaununsa palaa poroksi - ja hyväntekijän ruumis löytyy raunioista; entisen hevoskärryn ovi oli teljetty ulkoa eli kyseessä on murha!
Ja aina vain pahenee: eräs täysin alkoholisoitunut nainen löydetään kadulta henkiheittona; hänelle on syötetty jotain myrkkyä joka tuhosi hänen maksansa.  
Nyt selviää että joku sekottaa myrkkysienistä saamaansa tuhoisaa myrkkyä alkoholiin ja jakelee niitä rappioalkoholisteille.
Koskinen punoo eri tahoilta kertyneistä pikkuasioista lopulta pitävän todisteketjun. 
Syylliseksi epäilty paljastuu mutta viime hetkellä hän kaappaa mukaansa vaimonsa ja kaksoistyttärensä paeten autollaan; Koskinen, Pekki ja Lundelin lähtevät takaa-ajoon parhaalla poliisin siviiliautolla ja mukaan lähtee Liikkuvan Poliisin kärkimoottoripyörämies.
Huikea takaa-ajo päättyy lopulta kolariin Sääksmäen tienoilla - tosin karkulainen oli päästänyt vaimon ja tytöt ulos viime hetkellä ennen kuin ajoi päin raskasta rekka-autoa.
Aivan lopuksi Niiranen ilmoittaa että tarinan mittaan auenneeseen ylikonstaapelin vakanssiin on yllättäen nimitetty Ulla Lundelin.
Kenttäsirkkuli

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kenttäsirkkuli on noin 13–15 cm. Koiraat ovat usein hieman naaraita kookkaampia. Ruumiinrakenteeltaan kenttäsirkkuli on hoikka ja melko pitkäpyrstöinen varpuslintu. Väritykseltään koiras- ja naarasyksilöt ovat samanlaisia. Kenttäsirkkulin päälaki on väritykseltään kirkkaan ruosteenruskea. Lajin selkä on väritykseltään ruskean ja mustan raidallinen. Päässä on musta silmäkulmajuova ja muuten pää on väriltään harmaa. Rinta ja vatsa ovat väriltään vaalean harmaat. Talvisin kenttäsirkkulit ovat väritykseltään ruskehtavia ja selässä on tummia viiruja. Nuoret linnut ovat höyhenpuvultaan kauttaaltaan ruskea ja viiruinen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kenttäsirkkuli pesii alueella, joka ulottuu Kanadan läpi Yukonin ja Newfoundlandin territorioista etelään Yhdysvaltojen keski- ja itäosiin sekä Meksikoon ja Keski-Amerikassa aina Nicaraguaan saakka. Lintu talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa ja Keski-Amerikassa, leutoina talvina myös pohjoisempana.
Kenttäsirkkulin elinympäristöä ovat kuivat avoimet metsät ja metsän reunat, joissa on myös ruohikkoisia aukioita. Erityisesti lintu elää havupuumetsissä. Lajia tavataan myös maatalousmaiden lähettyvillä, mutta siellä pesintää hankaloittaa lehmäturpiaali (Molothurus ater), joka on pesäloinen. Laji on sopeutunut myös kaupunkiympäristöihin ja kaupungeissa sitä tavataan puistoissa sekä puutarhoissa. Muuttoaikoina kenttäsirkkulia voi nähdä monenlaisissa ympäristöissä.

Ravinto

Kenttäsirkkuleiden ravinto koostuu pääasiassa erilaisten heinäkasvien siemenistä. Varsinkin kesäaikaan laji ruokailee myös hyönteisillä kuten perhosilla, kovakuoriaisilla ja heinäsirkoilla. Ravintonsa laji etsii pensaikosta tai maasta. Laji syö myös soraa, mikä tekee siemenravinnon helpommin sulavaksi. Aikuiset antavat soraa myös poikasilleen. Pesimäaikaan laji etsii ravintonsa yksin tai pareittain ja talvisin lintu kokoontuu jopa 50 yksilön parviksi.

Pesintä

Kenttäsirkkulit saapuvat pesimäpaikoilleen huhti-toukokuussa. Pesimäkausi kestää toukokuun puolestavälistä heinäkuun loppuun. Naaraat ja koiraat valitsevat yhdessä pesäpaikan. Pesä sijaitsee yleensä havupuussa tai pensaikossa. Naaras rakentaa pesän heinistä ja juurista. Yleensä pesimäkaudessa on samalla parilla yleensä vain yksi onnistunut pesintä, vaikka myös toista pesintää yritetään usein saman pesimäkauden aikana. Naaraskenttäsirkkuli munii kahdesta seitsemään vaaleansinistä ruskeapilkullista munaa. Naaras hautoo munat ja koiras huolehtii hautovan naaraan ja kuoriutuneiden poikasten ruokinnasta.
Sorel-Tracy

Historia

Sorel ja Tracy olivat itsenäisiä kuntia aina vuoteen 2000 asti, jolloin ne liitettiin yhteen Sorel-Tracyn kaupungiksi. Molemmat paikkakunnat saivat alkunsa vuonna 1672, jolloin niiden maat annettiin läänityksenä Pierre de Saurelille, Uuden-Ranskan Carignan-Salières -rykmentissä palvelleelle kapteenille. Tämä nimesi Sorelin alun perin Saureliksi itsensä mukaan, mutta britit muuttivat nimen vuonna 1787 William Henryksi Englannin kuningas Yrjö III:n pojan kunniaksi. Nimi palautettiin entiselleen vuonna 1860 mutta uudessa kirjoitusasussa Sorel. Tracy tunnettiin Saint-Joseph-de-Sorelin maaseurakuntana vuoteen 1954 asti, jolloin siitä tuli kaupunki ja nykyinen nimi otettiin käyttöön. Nimi on peräisin Tracyn markiisilta Alexandre de Prouvillelta, joka rakensi seudulle vuosina 1663–67 linnoituksen toimiessaan Uuden-Ranskan sotilaskuvernöörinä.
Vuonna 1781, Yhdysvaltain vapaussodan loppuvaiheessa, Québecin kuvernööri Sir Frederick Haldimand rakensi kartanon Richelieujoen rannalle aikomuksenaan perustaa siirtokunta Yhdysvalloista paenneille lojalisteille. Heitä muutti seudulle kuitenkin suhteellisen vähän. 1800-luvun puoliväliin mennessä sekä Soreliin että Tracyyn oli syntynyt saha- ja telakkateollisuutta ja Sorelin ja Champlainjärven välillä oli aloitettu säännöllinen rahtiliikenne Richelieujokea pitkin. Kylät hyötyivät myös Montréalin ja Québecin välisestä kaupankäynnistä ja niiden väkiluku kasvoi tasaisesti, kunnes Sorel sai kaupunkioikeudet vuonna 1889. Toisen maailmansodan aikana sotateollisuus työllisti yli 20 000 ihmistä molemmissa kaupungeissa. Sotaa seurasi lyhyt lamakausi, joka katkesi 1950-luvulla alkaneeseen uuteen kasvun ja kaupungistumisen aikakauteen.
Vanha tullitalo (Helsingborg)

Vanha tullitalo (ruots. Gamla tullhuset) on rakennus Helsingborgissa, Ruotsin Skånessa. Se toimii nykyisin terminaalina tanskalaisen Sundbusserne-varustamon aluksille jotka kulkevat Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä yli Juutinrauman. Rakennus on saanut nykyisen ulkonäkönsä vuonna 1887. Sen on suunnitellut arkkitehti Mauritz Frohm. 1910-luvulla rakennusta laajennettiin arkkitehti Alfred Hellerströmin suunnittelemilla siipirakennuksilla.
Maaria

Historiaa

Maarian halki virtaavan Vähäjoen laakso oli jo rautakaudella tiheästi asuttua. Alueella on useita merkittäviä arkeologisesti tutkittuja muinaisjäännöksiä kuten Kärsämäen roomalaisaikainen polttokalmisto. Keskiajalla Maarian alueelle perustettiin Räntämäen pitäjä, jonka kirkko pyhitettiin neitsyt Marialle. Tämän Maarian keskiaikaisen kivikirkon rakentamisen on aiemmin oletettu tapahtuneen 1300-luvulla, mutta nykyään rakentamisajankohtana pidetään pikemminkin 1400-lukua.
Maarian kunta perustettiin vuonna 1868, ja se oli alueeltaan sama kuin Räntämäen pitäjä lukuun ottamatta Paattisten kappelia. Vielä 1890-luvullakin Maaria esiintyi virallisissa tilastoissa Räntämäen nimellä.
Tuolloin Maaria käsitti pääosan nykyisin Turkuun kuuluvista, kantakaupungin ulkopuolisista Aurajoen pohjois- tai länsipuolella sijaitsevista alueista. Kunta ei ollut alueellisesti yhtenäinen, sillä siihen kuuluivat kunnan varsinaisesta alueesta erillään sijainnut Hirvensalon saari ja ulkoalueita Paattisten kunnan takana. 
Maarian seurakuntaan kuului aikoinaan Paattinen, joka muodostettiin kappeli­seura­kunnaksi vuonna 1690. Vuonna 1893 se siirrettiin Vahtoon kuuluvaksi, ja vuonna 1937 siitä tehtiin itsenäinen seurakunta.
Huomattava osa kunnan alueesta, muun muassa kirkonkylä kirkkoineen, Raunistulan taajaväkinen yhdyskunta ja Hirvensalo, liitettiin Turkuun vuonna 1944. Kunnan eteläraja siirtyi nykyisen Turun ohikulkutien pohjoispuolelle. Vuoden 1967 alussa koko kunta lakkautettiin ja loputkin sen alueesta liitettiin Turkuun (lukuun ottamatta osaa joka liitettiin Ruskoon). Myös Maariasta erotettu Paattinen liitettiin Turkuun, vuoden 1973 alussa.

Kuntaliitoksen jälkeen

Turun suuraluejaossa Maaria-Paattisen suuralue käsittää koko ohikulkutien pohjoispuolella sijaitsevan osan Turusta. Sen eteläosa vastaa pääasiassa vuosina 1944–1966 voimassa ollutta Maarian kuntaa. Vanha kuntaraja Paattisten kanssa kulki Jäkärlän ja Kanervamäen pohjoispuolella.
Hirvensaloa lukuun ottamatta vuoden 1944 kuntaliitoksessa Maariasta Turkuun liitetyt alueet on jo pääosin rakennettu asuinalueiksi. Kaupunginosaa, jossa Maarian kirkko sijaitsee, kutsutaan nykyään Räntämäeksi.
Vuoden 1967 kuntaliitoksessa Turkuun liitetyt alueet ovat sen sijaan jääneet maaseutumaisiksi muutamia asutuskeskittymiä lukuun ottamatta. Lähellä Liedon rajaa Turku–Toijala-rautatien varressa sijaitsee suurehko Jäkärlän taajama. Siitä länteen moottoritien länsipuolella sijaitsevat Moision ja Yli-Maarian kaupunginosat, joissa on paljon uutta pientaloasutusta. Tälle alueelle on jatkossakin tulossa lisää asukkaita. Vuosien 1944–1966 rajojen mukaisen Maarian alueella on nykyään noin 6 000 asukasta, josta suunnilleen puolet asuu Jäkärlässä. Kuntaliitosajankohtaan verrattuna alueen väkiluku on siis yli kaksinkertaistunut.
Maariassa sijaitsee vuonna 1982 Vähäjoesta eli Paattistenjoesta patoamalla tehty Maarian allas, joka toimii vaihtoehtoisena raakavesilähteenä turkulaisille.
Kotalampi (Pertunmaa, Kuhajärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 110,7 metriä mpy.
Kon-Tiki (elokuva)

Ehdokkuudet

Kon-Tiki oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan kategoriassa sekä Oscar-gaalassa että myös Golden Globe -gaalassa, ensimmäisenä norjalaisena elokuvana kautta aikojen. Oscar-ehdokkuus oli maan elokuvien viides.
Heyerdahlin retkestä oli tehty aiemmin vuonna 1950 dokumenttielokuva, joka voitti parhaan dokumenttielokuvan Oscarin.
Mel Taylor

Mel Taylor (24. syyskuuta 1933 New York - 11. elokuuta 1996 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet muistetaan The Venturesin tunnetuimpana ja pitkäaikaisimpina rumpalina (jäsenenä yhtyeessä 1962-1996). Mel Taylor menehtyi vuonna 1996 Los Angelesissa kesken keikkakiertueen.
Melin poika, Leon Taylor vaikuttaa nykyisin The Venturesin rumpalina.
Yanagi (1917)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. toukokuuta 1940.
Viimeinen mohikaani (vuoden 1992 elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo viimeisestä mohikaaniheimon jäsenestä, Chingachgookista, hänen pojastaan Uncasista sekä erityisesti Chingachgookin ottopojasta Haukansilmästä. Nämä kolme sekaantuvat sotaan ja brittiläisen everstin tyttäriin, Cora ja Alice Munroon.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa klassisen tarinan ”massiiviseksi, visuaalisesti upeaksi, hätkähdyttävän väkivaltaiseksi ja viihdyttävän toiminnalliseksi” modernisoinniksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa kolme tähteä neljästä samankaltaisin perusteluin.
Merenkulun turvalaite

Merenkulun turvalaite on kulkuväylän merkitsemistä tai muuten vesiliikenteen ohjaamista ja turvaamista varten vesialueelle tai rannalle sijoitettu rakenne laitteineen. 
Navigointiin ja väylän merkitsemiseen käytettävien merimerkkien lisäksi merenkulun turvalaitteiksi luetaan myös vesiliikennemerkit ja valo-opasteet.
Merenkulun turvalaite voi olla kiinteä tai kelluva. Kiinteitä turvalaitteita, jotka on perustettu kiinteästi joko maalle tai veteen (merenpohjaan), ovat mm. majakat, loistot, linjamerkit (linjataulut), suuntamerkit, apuloistot, muut loistot, reunamerkit, tunnusmajakat, kummelit ja tutkamerkit.
Kelluvat turvalaitteet, kuten viitat ja poijut, on ankkuroitu pohjaan kettingillä tai köydellä. Jäät voivat talvella siirrellä kelluvia turvalaitteita pois paikoiltaan.
Väylän merkitsemiseen käytetyt turvalaitteet kertovat väylän sijainnin silmin havaittavasti. Lisäksi useissa turvalaitteissa on tutkaheijastin tai tutkamajakka. Pimeässä navigointia varten suurimmassa osassa turvalaitteista on valoheijastimet. Kauppamerenkulun väylillä tärkeimmät turvalaitteet on varustettu valoilla. Veneväylillä valolaitteita ei pääsääntöisesti käytetä.
Merenkulun turvalaitteet tunnistetaan päivätunnuksen, valotunnuksen, tutkatunnuksen tai värin perusteella. Navigointiin ja yleisen väylän merkitsemiseen tarkoitettu turvalaite merkitään merikartoille.
Jyrki Pellinen

Jyrki Olavi Pellinen (s. 16. toukokuuta 1940 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kuvataiteilija. Hän on julkaissut yli 50 kaunokirjallista teosta. Hänen läpimurtoteoksensa oli 1964 ilmestynyt omaperäinen proosarunokokoelma Kuuskajaskari.
Hän on saanut HYY:n taidepalkinnon vuonna 1965, valtion kirjallisuuspalkinnon 1966, 1974 ja 1984 sekä Eino Leinon palkinnon 1988. Pelliselle myönnettiin valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1984 ja valtion taiteilijaneläke 2002. Hän asuu Katajanokalla.
Pellisen taideteoksia on esillä Aineen (Tornio), Jyväskylän, Keravan ja Turun taidemuseoissa sekä Wihurin ja Saastamoisen säätiöiden kokoelmissa. Hän on pitänyt lukuisia yksityisnäyttelyitä Suomessa ja Ruotsissa.
Jyrki Pellinen on opiskellut venäjää, kirjallisuutta ja musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa sekä pianon ja sellon soittoa Sibelius-Akatemiassa.
Jyrki Vesikansa

Jyrki Äänis Kaleva Vesikansa (s. 28. lokakuuta 1941 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Jyrki Vesikansan vanhemmat olivat partioliikkeessä vaikuttaneet Osmo ja Sirkka Vesikansa. Vesikansa työskenteli pitkään Uuden Suomen toimittajana. Hän aloitti lehden palveluksessa vuonna 1964. Vuosina 1969–1972 hän toimi sen kirjeenvaihtajana Saksassa, vuosina 1972–1976 taloustoimituksen päällikkönä ja vuosina 1976–1978 toimituspäällikkönä. Vuonna 1978 hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankin tiedotuspäälliköksi, mutta palasi Uuteen Suomeen vuonna 1983, jolloin hän aloitti yhtenä sen päätoimittajista. Hän jatkoi lehden palveluksessa vuoteen 1991, sen julkaisun lopettamiseen saakka. Vuodesta 1992 alkaen hän on toiminut Iltalehden ja Kauppalehti Option artikkelitoimittajana.
Vesikansa on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti, joksi hän valmistui vuonna 1995. Hänen lisensiaatintyönsä on nimeltään Uuden Suomen viimeinen nousu ja tuho 1976–1991. Hän on myöhemmin kirjoittanut myös lehden aiemmista vaiheista kertovan teoksen Sinivalkoiseen Suomeen. Uuden Suomen ja sen edeltäjien historia I, joka ilmestyi vuonna 1997. Hänen muihin kirjoihinsa kuuluvat muun muassa Perloksen historiikki Parakin perältä pörssiyhtiöksi vuodelta 2003 ja Björn Westerlundin elämäkerta Nokian Nalle vuodelta 2004.
Vesikansan luottamustehtäviin on kuulunut muun muassa Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton puheenjohtajuus. Hänelle on myönnetty valtion journalistipalkinto vuonna 2005 ja lehdistöneuvoksen arvonimi vuonna 2011. Sotilasarvoltaan Vesikansa on reservin yliluutnantti.
Vesikansa on naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa ja yksi tytär. Hänen toinen poikansa on muun muassa Ylioppilaslehden päätoimittajana sekä Suomen Kuvalehden toimittajana toiminut Jarkko Vesikansa ja tytär Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä sekä apulaispormestarina toimiva Sanna Vesikansa. Jyrki Vesikansa itse toimi Ylioppilaslehden vt. päätoimittajana vuonna 1966.
Lauri Inna

Lauri Inna (s. 1979 Vammala) on Salon kaupunginjohtaja.   Aiemmin Inna on toiminut Hattulan ja  Punkalaitumen kunnanjohtajana.  Lisäksi hän on toiminut Maavoimien tiedotuspäälikkönä ja Teollisuuden voiman viestintäpäälikkönä. Koulutukseltaan Inna on valtiotieteiden maisteri.
Lanterniini

Lanterniini tai lanterni on lyhtyä muistuttava pikkutorni eli kupulyhty, joka on usein kupolin tai tornin laella.  Se on pohjakaavaltaan pyöreä tai monikulmainen ja joko avoin tai ikkunallinen pieni rakennelma.
IF Sibbo-Vargarna

IF Sibbo-Vargarna on sipoolainen urheiluseura, jonka päälaji on yleisurheilu. Muita jaostoja ovat pyöräily,  jalkapallo, suunnistus, lentopallo, hiihto, kuntoilu ja voimanosto.
Adiabaattinen prosessi

Adiabaattinen prosessi (tai isokalorinen prosessi) on lämpöopissa tapahtuma, jossa lämpöä ei siirry tapahtuman kohteena olevaan systeemiin tai poistu siitä muuten kuin mekaanisen työn kautta. Toisin sanoen adiabaattisen prosessin lämpöenergian muutos perustuu mekaaniseen työhön, esimerkiksi rajatun systeemin kaasun tilavuuden muutokseen. Adiabaattisessa prosessissa lämpö tai aine eivät virtaa systeemiä rajoittavan pinnan läpi.
Gayathri Govindaraj

Gayathri Govindaraj (s. 27. huhtikuuta 1991, Chennai, Tamil Nadu, Intia) on intialainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 metrin aitajuoksussa ja kolmiloikassa. Hän tukee voittoa tavoittelematonta Olympic Gold Quest -järjestöä, jonka tarkoitus on tukea intialaisia urheilijoita.
Räjäyttäjät (albumi)

Vastaanotto

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Rumban arvostelija antoi albumille täydet viisi tähteä, ylistetään albumin energisyyttä, ”jytää”, ja Räjäyttäjien olevan ”vitun parasta”. Verkkomedia Nuorgam antoi albumille 76 pistettä, sanoen levytetyn tuotoksen olevan ykkösolutta lavashown rinnalla, vaikka musiikki itsessään onkin tarttuvaa rock-musiikkia. Keskisuomalaisen Vesa Rantama ei itsessään ota kantaa itse albumiin, vaan mainitsee arviossaan yhtyeessä sikiävän vastakulttuurin siemenen ja sen olevan Suomen paras liveyhtye.
Kiitokori

Kiitokori on suomalainen erikoisajoneuvojen koreja valmistava yritys. Kiitokori on erikoistunut erityisesti linja-autoihin sekä lentokentillä käytettäviin jäänpoistoautoihin. Kiitokorin tehdas sijaitsee Kausalassa. 
Kiitokori Group-konserniin kuuluvat korivalmistaja Kiitokori Oy:n lisäksi myös Saurus-merkkisiä palo- ja pelastusajoneuvoja valmistava Sammutin Oy Jyväskylässä, hydraulisia nostolavoja valmistava Vema Lift Oy Kaarinassa sekä linja-autojen ja erikoisajoneuvojen sähköjärjestelmiä valmistava Minorum Oy Tuusulassa. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2011 noin 35 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 235.

Historiaa

Kiitokorin edeltäjä oli vuonna 1943 perustettu Kausalan Rakennuspuutyö Oy, joka valmisti ovia ja ikkunoita. Yrityksen kiinteistö tuhoutui tulipalossa lokakuussa 1947. Tasan vuoden kuluttua tästä, lokakuussa 1948 yrityksen nimi muutettiin Kiitokori Oy:ksi ja uuden yhtiön toimialaksi tuli autonkorien valmistus.
Toimintansa alkuaikoina Kiitokori valmisti myös kuorma-autojen ohjaamoja erityisesti Sisu- ja Vanaja-autoihin sekä myymälä- ja kirjastoautoja. Ensimmäinen paloauto valmistui vuonna 1952 ja ensimmäinen myymäläauto vuonna 1956. Kuorma-auton ohjaamojen valmistus hiipui, kun autovalmistajat alkoivat tehdä autojen hytit itse. Kirjasto- ja klinikka-autojen tuotanto alkoi 1960-luvun puolivälin aikoihin ja samaan aikaan autojen korirakenteissa siirryttiin puusta teräkseen. Myymäläautojen kauppa kukoisti 1970-luvulle saakka; tuhannes Kiitokorin rakentama myymäläauto luovutettiin ostajalle vuonna 1970. Sadas Kiitokorin valmistama kirjastoauto luovutettiin yhtiön kotikuntaan Iittiin vuonna 1973.
Ajokki Oy osti Kiitokorin koko osakekannan vuonna 1984, ja samana vuonna Kiitokori sai Neuvostoliitosta suurtilauksen, joka käsitti 40 television ulkolähetysautoa. Vuonna 1986 Kiitokori siirtyi Wiima Oy:n omistajalle, diplomi-insinööri Ilmari Mustoselle. 
Kiitokori on koko toimintansa ajan ollut pienehkö tai keskisuuri valmistaja; vuonna 1956 Kiitokori rakensi kymmenen uutta koria ja täyskorjasi viisi. Kahta vuosikymmentä myöhemmin 1975 tuotantomäärä oli 15 koria, kun alan suurimmat suomalaiset tuottivat noin kymmenkertaisia määriä.
Hyrrävoima

Hyrrävoimaksi nimitetään mekaniikan ilmiötä, jonka mukaan nopeasti pyörivä hyrrä pyrkii vastustamaan akselin asentoon kohdistuvia muutoksia. Esimerkiksi gyroskoopin toiminta perustuu juuri hyrrävoimaan.
Ilmiö on ehkä helpoin ymmärtää tarkastelemalla vauhdissa olevan polkupyörän pyörää ja kiinnittämällä sen kehältä jonkin pisteen. Kun piste on ylimmässä asennossaan ja siihen kohdistuu vaikkapa vasemmalle puolelle kallistava voima, niin sama voima vaikuttaa oikaisevasti silloin, kun sama piste siirtyy pyörän alimpaan asentoon. Ilmiö liittyy siten myös massan hitauteen.
Álvaro Obregón

Kausi presidenttinä ja myöhemmät vaiheet

Työväenpuoluetta (esp. Partido Laborista) edustaneen Obregónin valinta Meksikon presidentiksi vuonna 1920 merkitsi monien mielestä Meksikon vallankumouksen päätöstä, vaikka väkivaltaisuudet eivät siihen päättyneetkään.
Obregón koki kenraali Pancho Villan yhä potentiaaliseksi uhkaksi. Villa murhattiin heinäkuussa 1923.
Obregónin kaudella muun muassa suoritettiin koulutus- ja maareformeja. Presidentti suhtautui epäluuloisesti katoliseen kirkkoon. 
Obregónin kausi päättyi vuonna 1924. Hänen seuraajakseen noussut Plutarco Elías Calles oli juuri Obregónin itsensä suosima ehdokas. Adolfo de la Huertan pyrkimys seuraavaksi presidentiksi johti kuitenkin väkivaltaisuuksiin. Obregón kukisti Huertan joukot, ja Huerta lähti maanpakoon. Koska vastarinta oli murskattu, Calles nousi helposti seuraavaksi presidentiksi.
Vuoden 1928 vaaleissa Obregón oli jälleen ehdolla presidentiksi ja tuli valituksi. Hän ei kuitenkaan ehtinyt aloittaa uutta kautta, koska katolilainen José de León Toral ampui hänet ravintolassa 17. heinäkuuta. Monet katolilaiset vihasivat Obregónia, koska hänet nähtiin Callesin liittolaisena. Callesin kirkonvastaiset toimet olivat johtaneet vuonna 1926 käynnistyneeseen kristittyjen Cristero-kapinaan. Callesin kausi päättyi marraskuussa 1928, ja hänen nimelliseksi seuraajakseen nousi Emilio Portes Gil. Calles kuitenkin pysyi maan johtajana de facto.
Obregónista oli japanilaisen Krysanteemin ritarikunnan jäsen vuodesta 1924.

Yksityiselämä

Obregónilla oli puoliso María Tapia. Sonoran kuvernöörinä vuosina 1955–1961 toiminut Álvaro Obregón Tapia oli heidän poikansa.
Ainbusk

Ainbusk (alun perin Ainbusk Singers) on ruotsalainen vuonna 1983 perustettu laulukvartetti. Siihen kuuluvat Annelie Roswall, Birgitta Jakobsson, Josefin Nilsson ja Marie Nilsson-Lind. Yhtye on kotoisin Gotlannista.
Yhtye palkittiin vuonna 1988 Karamelodiktstipendiet-stipendillä.
Amensalismi

Amensalismi on eliöiden välinen suhde, jossa toiselle osapuolelle on haittaa, mutta toinen ei hyödy eikä menetä mitään. Esimerkiksi ihminen saattaa astua kastemadon päälle. Tilanteesta on haittaa madolle, mutta ihmiselle tilanne on neutraali. Amensalismi on −0-suhde.
Honor Holly

Ominaisuudet

Huawei Honor Hollyssa on Android v4.4 Huawein omalla Emotion Lite UI 2.0 -käyttöliittymällä. Puhelimessa on periaatteessa paikat kahdelle micro-SIM-kortille, mutta toinen SIM-kortti varaa tällöin SD-muistikortin (maksimi 32 Gb) paikan.

Kamera

Huawei Honor Hollyssa on kahdeksan megapikselin takakamera LED-salamalla. Takakameran maksimiresoluutio on 3264 x 2448 pikseliä. Etukameran tarkkuus on viisi megapikseliä. Honor Hollylla voi ottaa videoita korkeintaan 1080p-laadulla.

Käyttöjärjestelmä

Honor Hollyssa on Android v.4.4 (Kitkat). Honor Hoolyn CPU on Quad-core (4 x 1,3 GHz Cortex-A7. Honor Hollyssa on sisäistä muistia 16 Gt ja 1 Gt RAMia.
National Space Science Data Center

National Space Science Data Center (NSSDC) (suom. Kansallinen avaruustieteen tietokeskus) on Nasan osasto, joka luotiin arkistoimaan Nasan avaruustehtävien dataa. NSSDC sijaitsee Nasan Goddard Space Flight Centerissä Greenbeltissä Marylandissä. NSSDC tarjoaa yleisölle ja tutkijoille ilmaiseksi yhteyden Nasan ja sen yhteistyötahojen keräämään tieteelliseen dataan. Varsinainsen tieteellisen raakadatan lisäksi löytyy myös kuvia. NSSDC ylläpitää maailmanlaajuista International Designator-tunnustoa kaikille laukaistuille avaruusaluksille ja kiertoradalla oleville satelliiteille.

Master Catalog

Master Catalog on julkinen tietojärjestelmä, jonka kautta haluttua dataa voidaan hakea esimerkiksi tehtävän tai kokeen perusteella.