google/wiki40b huggingface dataset:
Suomen europarlamenttivaalit 1999

Suomen toiset europarlamenttivaalit järjestettiin  13. kesäkuuta 1999. Vuoden 1999 vaalit käytiin samoihin aikoihin myös 14 muussa Euroopan unionin jäsenmaassa. Suomesta Euroopan parlamenttiin valittiin 16 meppiä yhteensä 626:sta. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun suomalaiset äänestivät samanaikaisesti muiden jäsenmaiden kanssa.
Vaalien äänestysaktiivisuus oli alhaisempi kuin koskaan aiemmin valtakunnallisissa vaaleissa. Vain kolmannes äänioikeutetuista kävi uurnilla. Korkeinta osanotto oli Helsingissä (37,8 %) ja vähäisintä Ahvenanmaalla (17,6 %). Kehnon osallistumisen seurauksena kaikkien puolueiden äänimäärät laskivat. Suurimmaksi puolueeksi ohi SDP:n ja keskustan nousi kokoomus, historiansa ensimmäistä kertaa valtakunnallisissa vaaleissa. Paikkamääräänsä lisäsi yhdellä vihreät. Uutena puolueena parlamenttiin nousivat kristilliset. SDP ja vasemmistoliitto menettivät molemmat yhden mepin.
Vaaleissa oli yhteensä 140 ehdokasta. Istuvista mepeistä mukaan lähti 12. Listoja asetti 11 rekisteröityä puoluetta, joista viisi (SDP, Kok., Vas., Vihr., SKP) esitti täyden 20 ehdokkaan listan. Vaaliliittoja solmivat ¹keskusta, RKP ja SKL sekä ²perussuomalaiset, KIPU ja EKA. Liittoutumisesta hyötyivät kristilliset, jotka keskittivät äänensä mepiksi nousseelle Eija-Riitta Korholalle.
Eniten henkilökohtaisia ääniä keräsi vihreiden Heidi Hautala (115 502). Yli sadan tuhannen pääsi hänen lisäkseen kokoomuksen Marjo Matikainen-Kallström (107 444). Parlamentin ulkopuolelle jääneiden äänikuningas oli KIPU:n Veltto Virtanen (28 092). Virtanen sai enemmän ääniä kuin viisi mepiksi noussutta.

Ehdokkaat

Parlamenttiin päässeet ehdokkaat on merkitty lihavoidulla tekstillä.
Kivinilkka

Ulkonäkö

Erikoista kalassa on erillisen pyrstöevän puuttuminen (perä on suippo, eväreunuksinen) sekä niskasta lähes pyrstöön ulottuva selkäevä. Suu on suuri ja huulet paksut. Rintaevät ovat suuret. Kala muistuttaa hieman pientä madetta (Lota lota), muttei ole sille mitään sukua. Muita kivinilkkaa muistuttavia Itämeren kaloja ovat elaska (Lumpenus lampretaeformis), ja teisti (Pholis gunnellus).
Kivinilkka on aito pohjakala, eikä sillä ole lainkaan uimarakkoa. Suurin Suomessa 2000-luvulla pyydetty kivinilkka painoi 485 grammaa.

Levinneisyys

Kivinilkkaa tavataan Atlantin koillisosassa: Vienanmereltä Barentsinmerelle ja etelässa Englannin kanaaliin ja Britteinsaarten lähivesille ulottuvalla alueella, sekä Itämeren ja Pohjanmeren matalissa osissa.

Lisääntyminen ja elintavat

Kivinilkka on ainoa suomalainen kala, joka synnyttää eläviä poikasia. Parittelu tapahtuu elo–syyskuussa, ja poikaset kuoriutuvat naaraan munarauhasessa noin kuukauden kuluttua hedelmöityksestä. Kuoriutumisen jälkeen poikaset elelevät munarauhasessa vielä tammikuulle, jolloin ne syntyvät noin 4 cm:n mittaisina. Kivinilkat syövät pohjaeläimiä kuten siiroja ja katkoja. Kun kivinilkka otetaan käteen, se kietoutuu sen ympärille kuin pieni ankerias.

Kalastus ja käyttö

Kivinilkka on esimerkiksi Baltiassa suosittu ruokakalana. Kypsennettäessä sen selkäranka ja ruodot muuttuvat vihreiksi vivianiitti-nimisen väriaineen vaikutuksesta. Suomessa sitä ei erityisesti pyydetä eikä sillä ole taloudellista merkitystä. Se on tavallinen talvipilkinnän saaliskala.
Marco Bellocchio

Marco Bellocchio (9. marraskuuta 1939 Bobbio) on italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Häntä pidetään sodanjälkeisen ”nuorten vihaisten miesten” sukupolven tärkeimpänä edustajana.

Ura

Bellocchio valmistui Milanon katolisesta yliopistosta ja opiskeli näyttelemistä ja ohjaamista Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa sekä Lontoossa. Vuonna 1965 hän ohjasi porvarillisia perhearvoja groteskisti arvostelevan elokuvan Nyrkit taskussa (I pugni in tasca), joka sai paljon jäljittelijöitä. Samaa provokatiivista linjaa jatkoivat La Cina è vicina ( 1967) sekä poliittiset dokumentit Paola (1969) ja Viva il Primo Maggio rosso e proletario (1969). Elokuva Isän nimeen (Nel nome del padre, 1972) hyökkäsi katolista sisäoppilaitosjärjestelmää vastaan, Sbatti il mostro in prima pagina (1972) arvosteli konservatiivista lehdistöä ja Matti da slegare (1974) tarkasteli kriittisesti mielisairaiden kohtelua.
Armeijaa voimakkaasti arvostelevan Voittoisan marssin (Marcia trionfale, 1976) jälkeen Bellocchio siirtyi televisioon, jossa hän ohjasi muun muassa hyvät arvostelut saaneet versiot Tšehovin Lokista (Il gabbiano, 1977) sekä Luigi Pirandellon Henrik neljännestä (Enrico IV, 1984). Samaan aikaan Bellocchio teki teatterielokuvia, kuten keskiluokkaista perhettä arvostelevan Salto nel vuoto (1980) ja psykoanalysti Massimo Fagiolin innoittamat Paholainen ruumiissa (Il diavolo in corpo, 1986) ja La condanna (1991). Vaikenevaa näyttelijää kuvaava Il sogno della farfalla (1994) sai Venetsian elokuvajuhlien hopeisen leijonan ja armoton perhekuvaus L’ora di religione – il sorriso di mia madre (2002) kuusi David di Donatello -ehdokkuutta sekä Cannesin elokuvajuhlien erikoismaininnan. Huomenta, yö (Buongiorno notte, 2003) kuvaa Aldo Moron kaappausta ja murhaa. Mussolinin salattu rakkaus vuodelta 2009 kertoo surullisen tarinan Italian fasistidiktaattori Mussolini ensimmäisen maailmansodan aikaisesta rakastajattaresta Ida Dalserista.
EP-levy

EP-levy (lyhenne sanoista Extended Play) on musiikissa käytettävä termi, joka tarkoittaa yleensä vinyylilevyn tai CD-levyn muodossa julkaistavaa äänitettä, joka sisältää enemmän materiaalia kuin yksi single, mutta on liian lyhyt käydäkseen albumista. Tämän vuoksi EP-levystä voidaan käyttää myös termiä minialbumi. EP-levyllä on yleensä 4–7 kappaletta. 
Vinyyli-EP:t ovat joskus 10″, erotuksena albumien 12″ ja singlejen 7″ tai 12″ normaalijulkaisuista.
Erityistuomioistuin

Erityistuomioistuin eli erikoistuomioistuin on tuomiovaltaa käyttävä valtion viranomainen, joka tutkii ja ratkaisee erityisasiantuntemusta vaativia riita- ja rikosasioita. Erityistuomioistuimen toimivalta on rajattu vain tiettyjen asioiden käsittelyyn ja tuomioistuimen kokoonpano poikkeaa yleisistä tuomioistuimista. Erityistuomioistuinten kokoonpanoon kuuluu lakimiesten lisäksi tuomioistuimen alan asiantuntijoita. Tuomioistuimeen saatetaan valita myös eri etupiirien edustajia. Suomessa esimerkki tällaisesta on työtuomioistuin, jonka kokoonpanoon tuomarien lisäksi kuuluu sekä työnantajien että työntekijöiden edustajat.
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen useassa Euroopan maassa lakkautettiin erityistuomioistuimia ja oikeudenkäyttöä yhtenäistettiin siirtämällä asiat yleisiin tuomioistuimiin. Erityistuomioistuimia alettiin perustaa uudelleen 1900-luvulla. Koko maailmassa erityistuomioistuimia on lähes mittaamaton määrä.

Suomen erityistuomioistuimet

Ruotsin vallan aikana erityistuomioistuimiksi katsottavia elimiä syntyi 1600-luvulla, kun hallintoa järjestettäessä annettiin tuomiovaltaa keskusvirastoille niiden toimialaan kuuluvissa asioissa. Tällöin luotiin aksiisi-, halli-, posti-, tulli- ja vuorioikeus. Aatelia ja pappissäätyä koskevat riita- ja rikosasiat käsiteltiin henkilöperusteisissa oikeusistumissa (lat. forum privilegiatum). Vuoden 1734 lain mukaan nämä asiat tuomitsi ensimmäisenä oikeusasteena hovioikeus. Tämä aatelin erioikeus kumottiin Suomessa vuonna 1867. Suomen autonomian alkuaikana vanhat erityistuomioistuimet vähitellen lakkautettiin ja niiden tehtävät siirrettiin alioikeuksille. 1800-luvun loppupuolella perustetuille hallintovirastoille annettiin harvoin tuomiovaltaa.
S/S Suur-Saimaa

S/S Suur-Saimaa on alun perin Liperi-nimiseksi vuonna 1907 rakennettu matkustajahöyrylaiva. Laivalla on vuosien varrella ollut monia eri omistajia ja käyttötarkoituksia, kuten sen useista nimistäkin voi havaita. Saimaan Laivamatkoilla Imatra-nimisenä se ajoi karille ja upposi vuonna 1977. Tämän jälkeen alus siirtyi Kuopioon Roll-laivoille ja sai nimen Puijo. 1990-luvun alussa se risteili Nurmes-Marina-varustamon lipun alla myös Nurmeksesta Kolille ja Joensuusta Koli-nimisenä. Viimeisen kerran alus oli reittiliikenteessä 1997 Savonlinnan ja Lappeenrannan välillä.
Reitti- ja risteilyliikenteen loputtua oli laiva melkein 15 vuotta ravintolalaivana Savonlinnan kauppatorilla. Alus pääsi tänä aikana hyvin huonoon kuntoon ja sen sisätilat kärsivät mm. vesivahinkoja. Aluksen kunnostamista on hidastanut 2000-luvun alussa rakennettu Torisilta, joka esti laivan viemisen pois laituripaikaltaan. Syyskuussa 2011 tehtiin mittava sillanavausoperaatio ja laiva saatiin vihdoin siirrettyä avoimille vesille. Laivan kunnostustyöt ovat alkaneet Laitaatsillan telakalla.
A Portuguesa

A Portuguesa on Portugalin kansallislaulu. Sen sanoitukset kirjoitti Henrique Lopes de Mendonça ja musiikin sävelsi Alfredo Keil. Kappale valittiin Portugalin kansallislauluksi vuonna 1911.
Montepulciano

Historia

Montepulciano saa kiittää ulkoasustaan rauhansopimusta, joka solmittiin vuonna 1511 Firenzen kanssa, kun kaupunki oli ollut pitkään Sienan hallinnassa. Firenzeläiset lähettivät Antonio da Sangallon rakennuttamaan portit ja muurit uudelleen. Hanke oli niin menestyksekäs, että samainen arkkitehti rakensi Montepulcianoon paljon muutakin uutta. Pääaukio on nimeltään Piazza Grande. Se on kaupungin korkeimmalla kohdan lähellä, ja sitä hallitsee 1500- ja 1600-luvulla rakennettu tuomiokirkko sekä 1200-luvulla goottilaiseen tyyliin rakennettu kaupungintalo, Palazzo Comunale.

Elinkeinot

Montepulciano on viinin ja elintarvikkeiden tuotantoaluetta. Tunnetuin paikallinen viini, Vino Nobile, oli paavin mielestä 1500-luvulla niin hyvää, että hän "aateloi" sen. Elintarvikkeista tunnetuimpia ovat sianlihajalosteet, paksua spagettia muistuttava pasta pici, linssit ja hunaja.
Yuban piirikunta

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 56,3 prosenttia on valkoisia, 27,4 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 6,3 prosenttia aasialaisia. 24,1 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 93,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 32,4 vuotta.
HV71

Historia

Joukkue on pelannut yhtäjaksoisesti Elitserienissä/SHL:ssä vuodesta 1985 lähtien ja lisäksi kauden 1979–1980. Kausia pääsarjatasolla on siis kertynyt yhteensä 30. Joukkue on lisäksi pelannut yhdeksän kautta 1. divisioonassa ja neljä kautta 2. divisioonassa. Seuran nimenä on välillä ollut myös HV71 Blue Bulls. Suomalaisista seurassa ovat pelanneet muun muassa Pekka Marjamäki, Hannu Lassila, Reijo Ruotsalainen, Kai Nurminen, Arto Ruotanen, Esa Keskinen, Kari Takko, Kari Eloranta, Jarkko Varvio, Pasi Määttänen, Jere Karalahti ja Jesse Joensuu. Kaudella 2009–2010 HV:ssa pelasi neljä suomalaista: Pasi Puistola, Janne Niinimaa, Jukka Voutilainen ja Teemu Laine. HV71 on voittanut Ruotsin mestaruuden viidesti. Joukkue on SHL:n maratontaulukossa kuudes.

HV71 Euroopan kentillä

Vuonna 1996 HV71 voitti pronssimitalin Euroopan Cupista. Vuonna 2005 se pelasi European Champions Cupissa, mutta ei päässyt alkulohkostaan jatkoon. Kaudella 2008-09 joukkue osallistui Ruotsin mestarina uuteen Champions Hockey Leagueen, jossa se kuitenkin jäi Espoo Bluesin jalkoihin.
Richard Harrison

Richard Harrison (26. toukokuuta 1935 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut hyvävartaloinen ja kirkasotsainen Harrison teki muutamia sivurooleja Hollywoodissa ja siirtyi 1960-luvun alussa Italiaan, jossa hän esiintyi lukuisten eri lajityyppejä edustavien viihde-elokuvien tähtenä. Niistä tunnetuimpia ovat peplum-filmi Voittamaton gladiaattori (Il gladiatore invincibile) ja spagettiwestern El rojo (1966). Myöhemmin Harrison näytteli monissa b-elokuvissa eri puolilla maailmaa ja teki 1980-luvulla kokonaisen ninja-elokuvien sarjan Hongkongissa. Harrison itse vitsaili, että hänen suurin antinsa elokuvataiteelle oli kieltäytyminen Sergio Leonen Kourallinen dollareita -spagettiwesternin pääosasta, joka nosti Clint Eastwoodin maailmanmaineeseen.
Ambutrix

Ambutrix on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 586 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Ambutrixin pinta-ala on 5 neliökilometriä.
Jon Fjeldså

Jon Fjeldså on tanskalainen, Andien trooppiseen linnustoon erikoistunut lintutieteilijä.
Fjeldså toimii Tanskan luonnonhistoriallisen museon selkärankaisten osaston johtajana, Kööpenhaminan yliopiston biodiversiteetin professorina ja kuraattorina. Hän tutkii etenkin Andien trooppisen linnuston eliömaantiedettä ja DNA-näytteisiin perustuvaa runsaslajisten lintusukujen taksonomiaa, ja on julkaissut aiheesta useita kirjoituksia. Fjeldså tutkii varpuslintujen evoluutiota yhdessä Ruotsin ja Ranskan luonnonhistoriallisten museoiden sekä Kalifornian yliopiston kanssa.
Fjeldså on ollut kuvailemassa ja nimeämässä useita uusia lintulajeja ja -alalajeja, muun muassa junininsirkkua (Atlapetes melanopsis), yhdessä Thomas Valquin kanssa, ja keltarintalepinkäistä (Laniarius liberatus).
Korkalovaaran lukio

Korkalovaaran lukio on Rovaniemellä, Lapinkävijäntien entisellä postiautovarikolla sijaitseva lukio. Syksyllä 2006 Korkalovaaran lukio yhdistyi hallinnollisesti Lyseonpuiston lukion erilliseksi toimipisteeksi.
Lukio perustettiin Korkalovaaran yhteiskoulun nimellä vuonna 1954 ja vuonna 1959 se muutti väliaikaistiloista Korkalovaaran kaupunginosaan, Miehentielle, silloisen Korkalovaaran kansakoulun viereen rakennettuun koulurakennukseen. Koulun nimi muuttui Korkalovaaran yläasteeksi ja lukioksi peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä vuonna 1972. Lukion toiminnot siirrettiin keskustaan Lapinkävijäntielle vuonna 2005. Nykyisin lukion entisissä tiloissa Miehentiellä toimii Korkalovaaran peruskoulu.
Korkalovaaran lukiossa voi suorittaa normaalin ylioppilastutkinnon lisäksi tietotekniikkapainotteisen tai luonnontiedelinjan. Lukiosta kirjoitti vuonna 1978 ylioppilaaksi kirjailija Jari Tervo.
Praseodyymi(III)oksidi

Käyttö

Praseodyymioksidia voidaan käyttää dielektrisenä aineena yhdessä piin kanssa. Sitä käytetään myös jonkun verran värjäämään lasia ja keramiikkaa keltaiseksi. Praseodyymioksidi soveltuu erityisen hyvin hitsaajanlasien värjäämiseen, koska se suodattaa infrapunan aallonpituuksia. Keramiikan värjäykseen soveltuu myös praseodyymin voimakkaan tummanruskea sekavalenttinen oksidi, praseodyymi(III,IV)oksidi, Pr₆O₁₁, CAS-numero 12037-29-5.
Epithelantha

Tuntomerkit

Kasvit ovat yksi- tai monivartisia, äärimmäisen vaihtelevia kooltaan, piikeiltään, ulkoasultaan ja väriltään. Varsi on päältä litistynyt pallo, läpimitaltaan 1-6 cm ja nystyinen. Piikkien runsaus peittää varren. Nystyjen päässä on pienet kääpiöversot eli areolit, joihin kiinnittyy 19-38 valkoista tai vaaleankeltaista piikkiä useassa kiehkurassa. Kukat sijaitsevat nuorten nystyjen kärjissä varsipallon yläpinnalla, ovat kellomaisia, väriltään valkoisia tai vaaleanpunaisia ja läpimitaltaan 3-12 mm. Hedelmä on nuijamainen, punainen, avautumaton ja muutamasiemeninen. Siemenet ovat soikeita ja kiiltävän mustia, pinnaltaan verkkokuvioisia tai nystyisiä.

Levinneisyys

Suku on levinnyt Yhdysvaltojen Arizonaan, Uuteen-Meksikoon ja Teksasiin sekä Meksikon Coahuilaan, San Luis Potosiin ja Nuevo Leóniin.
Hytti (Lappeenranta)

Hytti on kyläalue Lappeenrannan kaupungin maaseudulla noin 10 kilometriä Lappeenrannan keskustaajamasta etelään päin. Hytin alue muodostuu Annikkalan, Hyypiälän, Kauskilan ja Puralan maarekisterikylistä. Ennen vuoden 1967 kuntaliitosta Hytti oli osa Lappeen kuntaa. Hytti muodostaa Tilastokeskuksen määritelmän mukaisen tilastollisen taajaman, jolla on 286 asukasta (31.12.2016). Laajemmalla postinumeroalueella 54310 Hytti on 445 asukasta (31.12.2015).
Hytin VPK-taloa käytetään häiden ja muiden juhlatilaisuuksien pitopaikkana, ja siellä voi pelata sählyäkin. Kylään on rakennettu myös jalkapallokenttä sekä jääkiekko- ja luistelukaukalo.
Danny Fonseca

Danny Alberto Fonseca (s. 7. marraskuuta 1979) on costaricalainen jalkapalloilija. Hän on keskikenttäpelaaja ja edustaa tällä hetkellä kotimaansa Cartaginésia.
Fonsecan ensimmäinen maaottelu oli 20. helmikuuta 2003 Hondurasia vastaan. Hän on pelannut 24 maaottelua, joissa on tehnyt kaksi maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006). Vuoden 2006 MM-lopputurnauksessa Fonseca pelasi kahdessa ottelussa yhteensä 118 minuuttia.
Milka Peltokangas

Milka Peltokangas (s. 10. tammikuuta 1986 Raahe) on suomalainen kuvataiteilija.
Peltokangas on julkaissut kolme lastenkirjaa yhdessä runoilija Aunimarjut Karin kanssa. Ensimmäinen on vuonna 2013 julkaistu Hupsista keikkaa -kuvarunokirja. Vuonna 2014 julkaistu Metsänmörkö ja Valonpiika on satu- ja runokirja, joka perustuu raahelaiseen mytologiaan. Kirjassa on myös Kaj Chydeniuksen sävellyksiä. Kuvarunokirja Taikuri Kuu - lumousta ja äkkilähtöjä julkaistiin vuonna 2015. Peltokangas on kuvittanut muun muassa Niko Peltokankaan vuonna 2009 ilmestyneen Rintani rossi - Runoja tähän asti -kokoelman (BoD). Lisäksi hän on pitänyt viisi taidenäyttelyä Raahessa ja Pyhäjoella vuosina 2010–2016. Koulutukseltaan Peltokangas on sosionomi (AMK) ja hän työskentelee lastentarhanopettajana.
Edward Gibbon

Edward Gibbon (8. toukokuuta 1737 – 16. tammikuuta 1794) oli englantilainen historioitsija, jota on pidetty yhtenä nykyaikaisen historiankirjoituksen perustajista.

Elämä

Gibbon syntyi kohtalaisen varakkaaseen englantilaiseen perheeseen, joka tuki hänen opintojaan. Hän pääsi jo 15-vuotiaana protestanttiseen Oxfordin Magdalen Collegeen. Hän ei kuitenkaan pitänyt saamastaan opetuksesta ja kääntyi hetkeksi katolisuuteen. Tästä nousi suuri kohu, jota hän pakeni Sveitsiin. Hylättyään englantilaisen yliopistomaailman Gibbon opiskeli itsekseen. Hän palasi Englantiin vuonna 1759 ja toimi muutaman vuoden armeijan palveluksessa jatkaen samalla yksityisiä opintojaan.
Gibbon lähti uudelleen kotimaastaan vuonna 1764. Nyt kohteena oli Rooma, jossa hän koki tuotantonsa kannalta ratkaisevan elämyksen tuolloin vielä antiikin raunioiden täyttämällä Capitolium-kukkulalla. Hän halusi kirjoittaa Rooman valtakunnan katoamisen historian. Vuosina 1776–1789 hän julkaisi kuusiosaisen teoksen The History of The Decline and Fall of the Roman Empire. Viimeiset vuotensa Gibbon asui vuoroin Lausannessa ja Lontoossa.
Karo Hämäläinen

Kirjallinen ura

Hämäläinen debytoi lastenromaanilla Samuli, Helsingin herra vuonna 2000. Samuli-kirjoja julkaistiin yhdeksän osaa vuosina 2000–2010. Hämäläinen on kirjoittanut myös nuortenromaaneja vuosina 2002–2009. Hänen ensimmäinen aikuisten romaaninsa Kuudes askel ilmestyi vuonna 2004. Se käsitteli persoonallisuuden muovautumista brändien avulla ja pyrkimystä luokitella ihmiset heidän kulutustottumustensa perusteella. Vuonna 2005 julkaistu romaani Urho Kekkonen on presidentti Urho Kekkosen fiktiivinen elämäkerta, jossa nimihenkilö vaikuttaa ratkaisevasti yhteiskuntajärjestelmien kehittymiseen. Teos ottaa kantaa globalisaatioon, markkinavetoistumiseen ja yhteiskunnalliseen kehitykseen.
Hämäläisen läpimurtoteos Erottaja (2011) on lajimääreeltään finanssitrilleri, jossa trillereiden kerrontakoneistoa käytetään finanssimaailmaan sijoittuvan tarinan kertomiseen. Vuonna 2012 ilmestyi teos Kolmikulma. Teos Ilta on julma (2013) on niin kutsuttu kirjallinen trilleri. Sen käännösoikeudet on myyty Yhdysvaltoihin, Ranskaan ja Italiaan.
Hämäläinen on kirjoittanut lisäksi tietokirjoja aikuisille, lapsille ja nuorille. Hän toimi vuonna 1999 Finlandia Junior -palkintoraadin ja vuonna 2008 Finlandia-palkinnon esiraadin jäsenenä.
Tammikuussa 2016 Hämäläinen sai Savonia-kirjallisuuspalkinnon Paavo Nurmea koskevasta teoksestaan Yksin (2015). Kirja valittiin myös vuoden 2015 urheilukirjaksi.
Hämäläisen ja Alexander Stubbin yhdessä kirjoittama elämäkertateos Alex oli ehdolla Tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajaksi vuonna 2017.
Hämäläisen ex-puoliso on kirjailija Salla Simukka. Pari erosi 2014.

Journalistinen ura

Hämäläinen aloitti syksyllä 2014 Parnasson vastaavana tuottajana. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Arvopaperi-lehden toimittajana (2000–2005) ja toimituspäällikkönä (2010–2013).
Hämäläinen on toiminut pitkään myös kirjallisuuskriitikkona. Kriitikkona hän on avustanut muun muassa Satakunnan Kansaa . Suomen Kuvalehden kriitikkona Hämäläinen on ollut vuodesta 2000 alkaen. Hän oli Kirjallisuuskritiikin verkkolehden Kiiltomadon päätoimittaja 2007–2014.
Klaukkalan urheilualue

Klaukkalan urheilualue sijaitsee Klaukkalassa Nurmijärvellä. Urheilualueella on uusittu, lämmitettävä  tekonurmikenttä, jalkapallohalli Nurmijärven Sähkö-areena, urheilukenttä, tenniskenttiä ja  monitoimitalo Monikko. Urheilualueen katsomot tullaan uusimaan vuonna 2018.
 Urheilualuetta käyttävät muun muassa NJS, sekä Nurmijärven Yleisurheilu.
Alueen välittömässä läheisyydessä sijaitsevat myös jäähalli ja yksityinen tennishalli. Urheilualueen pukukopit sijaitsevat Monikossa. Nurmijärven Sähkö-areenan taakse, on tulossa pieni parkkipaikka, ja tie Klaukkalantien toisesta päästä. Alueen takaa tulee myös uusi kevyenliikenteenväylä. Urheilualueen ympärille ollaan rakentamassa paljon uutta asutusta. Alueen vieressä on myös kaksi koulua, Urheilupuiston koulu ja Klaukkalan koulu.

Tapahtumakenttä

Alueen keskelle on rakenteilla tapahtumakenttä, jossa voi järjestää esim. sirkusesityksiä, näyttelyitä, tai urheilukilpailuita. Tapahtumakentällä on myös ulkokuntoilulaitteita, sekä katukoripallokenttä. Tapahtumakenttä valmistui marraskuussa 2017.
Važa-Pšavela

Važa-Pšavela (georg. ვაჟა-ფშაველა; oik. Luka Razikašvili, s. 1861, Tšargali, k. 1915, Tbilisi) oli georgialainen runoilija. Hänen teoksensa kuvasivat maan vuoristoseutujen elämää ja maisemia.
”Važa-Pšavela” oli Luka Razikašvilin taiteilijanimi, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”Pšavin jätkää”. Važa-Pšavela syntyi pieneen kylään Pohjois-Georgian vuoristoisessa Pšavin maakunnassa. Hän opiskeli Telavin, Gorin ja Tbilisin seminaareissa ja muutti sen jälkeen Pietariin, jossa hän opiskeli lakia. Palattuaan kotimaahansa hän toimi georgian kielen opettajana.
Važa-Pšavelan runoissa eurooppalainen kirjallinen perinne yhdistyy Georgian vuoristoseutujen kansanrunouteen, ja monet niistä ovat nousseet maan kirjallisuuden klassikoiksi. Hänen tunnettuihin runoihinsa lukeutuvat esimerkiksi Aluda Ketelauri, Bakhtrioni, Stumar-Paspindzeli, Gogotur ja Apšina, Gvelistšamia, Eteri ja Mindia. Runot käsittelevät usein konflikteja yksilön halujen ja tunteiden ja yhteiskunnan vaatimusten välillä.
Myös hänen veljensä suuntautuivat samalle alalle: Niko Razikašvili (1866–1927) oli runoilija ja Tedo Razikašvili (1869–1922) etnologi ja kansanrunouden keräilijä.
Blake ja Mortimer

Blake ja Mortimer on sarjakuva, jonka loi belgialainen sarjakuvataiteilija ja -kirjoittaja Edgar P. Jacobs (1904–1987). Belgialainen sarjakuvalehti Tintin Magazine julkaisi Blakea ja Mortimeria sarjamuodossa vuodesta 1946, jonka jälkeen se ilmestyi albumeina (kustantaja Les Editions du Lombard).
Jacobin kuoleman jälkeen viimeisen kesken jääneen tarinan vei loppuun Bob De Moor. Sarjaa jatkoi myöhemmin piirtäjä ja kirjoittaja -parit Van Hamme / Benoit ja Sente / Juillard.
Blakesta ja Mortimerista tehtiin televisioon animaatiosarja (alkoi Suomessa kanavalla TV1 31. tammikuuta 2000).
Suomeksi sarjaa on ilmestynyt kuusi albumia eri kustantajilta.

Tarinat

Vaikka sarjan nimi on Blake ja Mortimer, professori Mortimer on selvästikin sarjan keskushahmo. Alkuperäisessä sarjassa juuri hän, kiivaan ja intoilevan luonteensa takia, tempautuu mukaan seikkailujen pyörteisiin.
Joissakin kertomuksissa Blake ja Mortimer asuvat yhdessä Sherlock Holmesin ja tohtori Watsonin (Watson tosin astui myöhemmin aviosäätyyn) tapaan poikamiehinä. Blake muistuttaa ulkonäöltään hivenen myös Flash Gordonia ja Mortimer tohtori Zarkovia. Saksalaisten miehitettyä Belgian Jacobs piirsi muutaman viikon jatkoa Flash Gordonille ennen kuin sotasensuuri ehti sen kieltää.
Jacobs sijoitti tarinansa luomishetken aikaiseen maailmaan, joten ensimmäisissä tarinoissa on selvä 1950-luvun tuntu kun taas hänen viimeiseksi luomansa seikkailut tapahtuvat 1970-luvulla.
Ibrahim Egal

Muhammad Haji Ibrahim Egal (somaliksi Maxamed Xaaji Ibraahim Cigaal; 15. lokakuuta 1928 Togdheer, Brittiläinen Somalimaa – 3. toukokuuta 2002 Pretoria, Etelä-Afrikka) oli somalialainen poliitikko, joka toimi maan pääministerinä vuosina 1967–1969. Hän toimi myöhemmin myös Somalimaan presidenttinä 1993–2002. Pitkällä ammattilaispoliitikon urallaan hän ehti toimia myös puolustus- ja opetusministerinä.