google/wiki40b huggingface dataset:
Essi Avellan

Essi Avellan (s. 1975 Raisio) on suomalainen viiniasiantuntija. Samppanjaeksperttinä kansainvälisesti tunnettu Avellan on FINE Champagne Magazinen päätoimittaja, FINE-lehtien ja Glorian Ruoka & Viinin viinitoimittaja ja useiden kotimaisten sanomalehtien viinikolumnisti. Kansainvälisesti Avellan avustaa muun muassa Decanteria, The World of Fine Winea ja TONGia. Hän on Decanter- ja The World of Fine Wine -lehtien samppanjapaneelien jäsen ja samppanjatuomari Decanter World Wine Awards -viinikilpailussa. Avellanilla on oma viinikoulu Helsingissä ja Tampereella. Essi Avellanille on myönnetty Ordre des Coteaux de Champagnen Dame Chevalier -arvonimi.
Avellanin ensimmäinen kirja 100 parasta viiniostosta 2009–2010 ilmestyi Kustannusosakeyhtiö Tammen kustantamana keväällä 2009. Hänen seuraava kirjansa Matka Champagneen ilmestyi syksyllä 2010 (Tammi), ja sen englanninkielinen versio julkaistiin alkuvuodesta 2011. Keväällä 2011 julkaistiin hänen kolmas kirjansa 100 parasta ruokaviiniä 2011–2012 (Tammi). Hänen kaksi ensimmäistä kirjaansa 100 parasta viiniostosta 2009–2010 ja Matka Champagneen valittiin vuoden 2010 parhaimpina viinikirjoina edustamaan Suomea kansainvälisessä Gourmand Wine Book Awards -kisassa. Kirjat kilpailevat maailman parhaan tittelistä kategorioissa ’Opas’ ja ’Ranska’. Suomen lisäksi kisassa on mukana 153 muuta maata.
Avellan on valmistunut Turun kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1999. Avellan suoritti ensimmäisenä suomalaisena kansainvälisen Master of Wine -tutkinnon vuonna 2006. Tämän viinimaailman arvostetuimman tutkinnon suorittaneita on tällä hetkellä 289 yli 20 eri maassa. Tutkinnon kolmen osion suorittaminen antaa Avellanille oikeuden käyttää Master of Wine -nimikettä ja sen lyhennettä MW. Avellan palkittiin Tim Derouet Memorial Awardilla sekä Lily Bollinger Medalilla Master of Wine -tutkinnon erinomaisesta suorittamisesta.
Tieteellisten seurain valtuuskunta

Tieteellisten seurain valtuuskunta (virallinen lyhenne TSV) on noin 260 suomalaisen tieteellisen seuran valtakunnallinen kattojärjestö.
TSV on perustettu vuonna 1899, ja sen jäsenseuroihin kuuluu yhteensä yli 250 000 jäsentä. Sääntöjensä mukaan valtuuskunta valvoo ja edistää jäsenseurojensa toimintaedellytyksiä muun muassa harjoittamalla julkaisutoimintaa sekä tekemällä tieteen asemaa koskevia aloitteita ja antamalla lausuntoja.
Valtuuskunnan toimintaa ohjaa Laki tieteellisten seurain valtuuskunnasta (938/2006). Sen säännöt on hyväksytty vuonna  2007. 
Valtuuskunta ylläpitää julkaisukeskusta, joka koostuu Tieteellisen kirjallisuuden vaihtokeskuksesta, julkaisuvarastosta, julkaisupalveluyksiköstä ja myyntinäyttely Tiedekirjasta. Tiedekirja - Vetenskapsbokhandeln sijaitsee Helsingin Snellmaninkadulla. Siellä myydään TSV:n jäsenseurojen julkaisuja.
Tieteellisten seurain valtuuskunta julkaisee Tieteessä tapahtuu -lehteä. Valtuuskunta järjestää myös joka toinen vuosi pidettävän yleisen tiedetapahtuman Tieteen päivät.
Vuodesta 2018 lähtien TSV on vastannut kansallisesta avoimen tieteen koordinaatiosta Opetus-ja kulttuuriministeriön rahoituksella.
Tieteiden talo on Tieteellisten seurain valtuuskunnan hallitsema rakennus Helsingin Kruununhaassa. Kirkkokadulla sijaitsevassa talossa pidetään luentoja, esitelmiä, vastaanottoja ja koulutustilaisuuksia.
Mustat sotniat

Mustat sotniat

Ensimmäiset mustien sotnioitten edeltäjät syntyivät vuonna 1900 Pietarissa. Tällöin perustettiin "Pyhä prikaati" (Svjaštšennaja družina", Священная дружинa) ja "Venäjän kokous" ("Russkoje sobranije", Русское собрание). Varsinaiset mustat sotniat syntyivät vastareaktiona vuoden 1905 vallankumoukselle sen aikana ja jälkeen. Mustat sotniat olivat vaikutusvaltansa huipulla vuosina 1905–1907, jolloin heillä oli monia järjestöjä ja he julkaisivat omia sanomalehtiään. Merkittävimpiä Mustien sotnioiden järjestöjä olivat muun muassa "Venäjän kansan liitto" (Союз русского народа, Sojuz russkogo naroda) Pietarissa, "Arkkienkeli Mikaelin liitto" (Sojuz Mihaila Arhangela), "Yhtyneiden aatelisten neuvosto" (Soviet Obedinennogo Dvorjanstva), "Venäläisten liitto", "Venäläinen monarkistinen puolue", "Aktiivinen kamppailu vallankumousta vastaan" Moskovassa ja "Valkoinen kaksipäinen kotka" Odessassa.
Mustien sotnioiden merkittävimpiä johtajia olivat muun muassa  Aleksander Dubrovin, Vladimir Mitrofanovitš Puriškevitš, Nikolai Markov, Pavel Bulatzel, Ivan Vostorgov, A. I. Tristšati, munkki Iliodor, M. K. Šahovskoy ja muita. Mustat sotniat järjestivät neljä koko Venäjän kattavaa kokousta yhdistääkseen voimansa. Lokakuussa he valitsivat yhteisen johtajien neuvoston nimeltä Glavnaja uprava.
Mustasatalaisten aseistettu siipi, keltapaidat, järjesti sekä iskuja vallankumouksellisiksi epäiltyjä vastaan että juutalaisten vastaisia pogromeja. Suomen suuriruhtinaskunnassa järjestö tuli tunnetuksi heinäkuussa 1906, jolloin se murhasi Terijoella venäjänjuutalaisen poliitikon Mihail Herzensteinin.
Vuoden 1907 jälkeen Mustien sotnioiden keskusneuvosto hajosi. Muutenkin heidän merkityksensä alkoi hiipua ja jäsenmäärä huveta. Mustien sotnioiden järjestöt lakkautettiin virallisesti Venäjän helmikuun vallankumouksessa 1917. Vallankumouksen jälkeen sotnioiden kannattajat muodostivat valkoisen liikkeen oikeistosiiven, joka arvosteli muita monarkismin hylkäämisestä ja väitti valkoisia liberaalien ja vapaamuurarien soluttamaksi.
Ruokojärvi (Vesilahti)

Maantiede

Järven pinta-ala on 11,7 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 300 metriä. Järveen laskee yksi tulo-oja, joka on Ison Oravajärven laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkuunsa kilometrin pituinen laskuoja Järviönsuonojaan. Se laskee lopulta Suonojärveen.
Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta rantaan rajoittuu myös suota ja peltoa. Järveen liitty kaksi tilaa ja muutama loma-asunto. Krääkkiön läpi kulkeva tie ohittaa järven läheltä. Eteläosassa on uimaranta.
Seututie 189

Liikenne

Seututie 189 on Rymättylän ja Merimaskun päätie.
Naantalinsalmen sillan keskivuorokausiliikennemäärä on noin 10 000 ajoneuvoa vuorokaudessa ja kesäkuukausina 12 500 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Särkänsalmen sillalla keskivuorokausiliikennemäärä oli vuonna 2005 noin 5 600 ajoneuvoa vuorokaudessa ja kesällä noin 7 100 ajoneuvoa vuorokaudessa.
GHA

GHA (Greenwich Hour Angle) eli Greenwichin tuntikulma on nollameridiaanin (lat 0) ja taivaankappaleen välinen kiertokulma, ts. se suuntima 0-360 astetta, jossa taivaankappale näkyy katsottaessa nollameridiaanilta.
Samir Beloufa

Ura

Beloufa pelaili aluksi AS Cannesin reservijoukkueessa kaudella 1996-1997, kunnes aloitti ammattilaisuransa Italiassa AC Milanissa kaudella 1997-1998. Peliajan vähyyden vuoksi hän pelasi yhden kauden lainassa Monzassa kaudella 1999-2000. Sittemmin Beloufa on pelannut pääosin Belgiassa ja kävi myös Ruotsissa kahden kauden verran Helsingborgsissa.
Beloufa edusti Algerian maajoukkuetta vuoden 2004 Afrikan kisoissa.
Terryton

Terryton (joissain yhteyksissä Terrytown tai pelkästään Terry) oli kaupunki Finneyn piirikunnassa Kansasin osavaltion länsiosassa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsi noin 25 kilometriä (16 mailia) pohjoiseen Garden Citystä, nykysen valtatie US-83:n varrella.
Terrytonin perusti newyorkilainen kiinteistökeinottelija Porter D. Terry vuosien 1885–1886 maaryntäyksen aikana. Terry valitsi kaupungin paikaksi sijainnin usean suunnitellun rautatien varrelta, joten kaupungin tulevaisuus näytti valoisalta. Kaupunki oli myös postivaunujen puolimatkan asema, jossa Garden Cityn ja Scott Cityn välillä liikennöineiden postivaunujen hevoset vaihdettiin levänneisiin. Kaupungin kehittyessä sinne perustettiin useita kauppaliikkeitä ja siellä toimi myös suuri sahatavaraliike. Kaupungissa ilmestyi vuosina 1886–1889 sanomalehti The Enterprise, vuosina 1888–1889 sen nimi oli The Eye. Terrytoniin perustettiin postitoimisto vuonna 1886, ja muutamia taukoja lukuun ottamatta se toimi vuoteen 1923 saakka.
Terrytonissa oli sen kukoistuksen aikana aktiivinen baseballjoukkue, jota sanottiin seudun parhaaksi. Joukkueen pelit lauantaisin keräsivät katsojia ja kauppiaita laajalta alueelta.
Terryton kukoisti kolmen tai neljän vuoden ajan, mutta alueen maanviljelijöitä koetelleet kuivuudet ja poismuutto koituivat pikkukaupungin kohtaloksi.  Kaupungista ei ole jäljellä yhtään rakennusta, eikä sitä mainita enää vuoden 1910 palstakartoissa.
Arvi Jovero

Arvi Oras Jovero (sukunimi vuoteen 1935 Johansson; 25. maaliskuuta 1909 Pori – 8. huhtikuuta 1948 Lappeenranta) oli puuseppä, luennoitsija ja SDP:n kansanedustaja 1930-luvulla.
Joveron vanhemmat olivat työmies Johan Gustaf Johansson ja Hilda Emilia Bonett. Hän kävi kansa- ja ammattikoulun sekä vuonna 1932 Työväen Akatemian. Jovero työskenteli puuseppänä Porissa. Vuosina 1935-1937 hän oli Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton järjestäjänä ja vuodesta 1937 hän toimi Kulutusosuuskuntien keskusliiton matkapuhujana Helsingissä.
Jovero oli SDP:n kansanedustajana 1936-1937 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän erosi edustajantoimesta kesken kauden 10. syyskuuta 1937 saatuaan vapautuksen toisen toimen hoitamista varten. Joveron seuraajaksi eduskuntaan tuli SDP:n Jussi Malmivuori.
Jovero oli presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja hän kuului jäsenenä Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton liittotoimikuntaan.
Jovero oli naimisissa vuodesta 1937 Sylvia Kaarin Kärjen kanssa.
Dave Grusin

Dave Grusin (s. 26. kesäkuuta 1934, Littleton, Colorado, USA) on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä ja jazzpianisti, jonka musiikkia on kuultu lukuisissa elokuvissa ja tv-sarjoissa mm. Tootsie – lyömätön lyyli, Taivas saa odottaa, Firma ja Oikukkaat sydämet.
Grusin opiskeli pianonsoittoa ensin Coloradon yliopistossa ja sitten kahden vuoden laivastopalveluksen jälkeen 1959–1960 Manhattan School of Musicissä New Yorkissa. Siellä hän pääsi Andy Williamsin yhtyeen pianistiksi ja sovittajaksi ja muutti Hollywoodiin, jossa Williams teki omaa tv-showtaan. Hänen ensimmäinen elokuvasävellysprojektinsa oli vuoden 1964 Avioero amerikkalaisittain. Vuonna 1967 hän teki kohtausmusiikkia elokuvaan Miehuuskoe täydentämään elokuvassa käytettyjä Simon & Garfunkelin lauluja. Oscar-ehdokkuuden tuottanut Taivas saa odottaa (1978) oli jo kolmaskymmenes elokuva, johon Grusin teki musiikkia.
Grusin perusti vuonna 1983 oman levy-yhtiön Larry Rosenin kanssa ja voitti samana vuonna ensimmäisen Grammy-palkinnon musiikistaan sairaalaan sijoittuneessa tv-sarjassa St. Elsewhere. Hän on tehnyt paljon yhteistyötä elokuvaohjaaja Sydney Pollackin kanssa. Grusin on myös levyttänyt useille levymerkeille oman levy-yhtiönsä lisäksi. Musiikkityyli sijoittuu fuusion ja jazzin välimaastoon.
Kalamaniemen kalliomaalaukset

Kalliot ja niiden sijainnit

Kalamaniemi työntyy Kelkjärven ja Tuohtiaisen väliin ahtaen järviä yhdistävän salmen mutkaiseksi kapeikoksi. Järvet ovat osaa Väliväylää, joka yhdistää Saimaan Kymijokeen. Kalamaniemi I sijaitsee aivan niemen ulkokärjessä ja Kalamaniemi II niemen länsirannalla noin 600 metriä pohjoiseen. Niemi on paikoin jyrkkärantainen, varsinkin kohdissa, joissa rantaan työntyy kallio. Niemi on ollut muinoin saari, sillä Koitaipaleenlahden perällä Salonmäen ja Kalamaniemen välissä on laakso, joka kohoaa vaivoin 3 metrin korkeudelle järven nykypinnasta.
Kalamaniemi I on pyöreänoloinen silokallio, joka putoaa jyrkkänä suoraan veteen ja on pinnastaan pahoin rapautunut. Kallion sivut aukeavat etelään ja itäkaakkoon. Niemeä seuraa mökkitie, josta lähtee heikko polku maalausta kohti. Itse maalauksen tavoittaa vasta vesitse.
Kalamaniemi II on jyrkän kallion alareunassa, missä kallion pinta on hioutunut sileäksi ja se kallistuu hieman sisällepäin suojaten maalauksia säältä. Kallio päättyy maakaistaleeseen, joka kohoaa noin 2 metriä vedenpinnan yläpuolelle, ja jossa kasvaa suojaavia puita. Kallion maalattu osa aukeaa länteen. Pohjoisempana sijaitsevalta kesäasunnolta johtaa maalaukselle polku.

Kalamaniemi I

Kallion pinta vaikuttaa olevan punavärin sotkemaa yli 8 metrin matkalla, vaikka itse kuvioita sisältävä osuus on kooltaan 3×1 metriä. Kuvakenttä on siten pahoin tuhoutunut. Valokuvista päätellen maalauksen päältä on poistettu jäkälää. Alimmat maalaukset sijaitsevat 1,6 metriä ja ylimmät 2,8 metriä järven nykypinnan yläpuolella. Maalaus sijaitsee kallion vaakasuoran lohkeaman yläpuolella. Punaväriä erottuu useassa kohdassa, mutta maalauksen kulumisen vuoksi kuvioista ei enimmäkseen saa selvää. Muutama hirvikuvio on kuitenkin tunnistettavissa. Vasemmalla olevat kaksi hirveä ovat 45 senttimetriä ja 68 senttimetriä pitkät. Niiden pää on maalattu suureksi ja pitkänomaiseksi. Ihminen on 41 senttimetriä pitkä. Oikealla on venekuva, joka on 37 senttimetriä pitkä.

Kalamaniemi II

Kallion punaväri muodostaa pieniä kuviokatkelmia, jotka eivät aina muodosta tunnistettavia kuvioita. Alin kuvio sijaitsee 1,22 metriä maan pinnasta. Selvästi erottuvassa, vasemmalle katsovassa hirvessä, on pään ylle vedetty kolme suoraa viivaa, kuin pieniä sarvia. Hirven pituus on 46 senttimetriä ja sen takapää osuu yhteen kallion halkeaman kanssa. Hirven takana seisoo ihminen, joka on 23 senttimetriä pitkä ja muodostaa yhdessä hirven kanssa kuviokokonaisuuden. Ihmisen lantion korkeudella kulkee vaakaviiva. Halkeamien alapuolella erottuu pieni vinoon maalattu 16 senttimetriä pitkä ihminen. Näiden lisäksi erottuu vielä kaksi venekuvaa, joista pitempi on 47 senttimetriä pitkä.

Kaivaukset

Kalamaniemen II edustalla on suoritettu arkeologiset kaivaukset. Niissä löydettiin muutama pii- ja kvartsi-iskos sekä puuhiilipalanen, joka otettiin talteen. Siitä on myöhemmin määritetty radiohiiliajoitus, vaikka sen kytkös maalaukseen ei ollut varma. Hiilen ajoitus on 1530 ± 30 jaa. eli keskiaikainen. Myös palanutta luuta löytyi nuotion jätteistä.
Yleisvenäläinen näyttelykeskus

Yleisvenäläinen näyttelykeskus (ven. Всероссийский выставочный центр, Vserossijski vystavotšnyi tsentr; ВВЦ, VVTs, tunnetaan myös vanhalla nimellä VDNH) on näyttelykeskus Moskovan pohjoisosassa Venäjällä. Alue sisältää 400 rakennusta ja paviljonkia.

Historia

Yleisvenäläinen näyttelykeskus perustettiin vuonna 1935 nimellä Yleisliittolainen maatalousnäyttely (ven. Всесоюзная сельскохозяйственная выставка, Vsesojuznaja selskohozjaistvennaja vystavka). Ensimmäinen vuosittainen näyttely pidettiin vuonna 1939, minkä jälkeen keskus piti sulkea sodan takia. Keskus aukesi uudelleen vuonna 1954 nimellä Kansantalouden saavutusten näyttely (ven. Выставка достижений народного хозяйства, Vystavka dostiženi narodnogo hozjaistva, ВДНХ/VDNH). Tarkoitus oli esitellä maan parhaimmat aikaansaannokset teollisuudessa, tieteessä ja maataloudessa.
Yksi näyttelyn tunnetuimpia kohteita on Vera Muhinan patsas Työläinen ja kolhoosinainen, jota on restauroitu vuodesta 2003 ja joka on tarkoitus pystyttää uudelleen vuonna 2010.
Vuonna 1989 keskuksessa oli 82 paviljonkia eri aihealueille, kuten Avaruuspaviljonki (1966), jossa voi muun muassa nähdä Sputnik-satelliitin, Atomienergiapaviljonki (1954) ja Neuvostoliittolainen kulttuuripaviljonki (1964).

Nykyään

Vuonna 1992 keskus sai nykyisen nimensä, vaikka nimi VDNH esiintyy yhä metroaseman nimessä. Nykyisin keskuksessa pidetään joitakin satoja näyttelyitä vuodessa, joista kolmasosa on kansainvälisiä. Alueella myydään myös kaikkea käsitöistä kodinkoneisiin ja huonekaluihin. Näyttelytoiminnan lisäksi alue houkuttelee myös muita kävijöitä ja turisteja, siellä sijaitsee myös ravintoloita ja Euroopan kolmanneksi suurin maailmanpyörä.
Efendi

Efendi (joskus myös effendi; herra, ylimys) oli ylimyksestä tai korkea-arvoisesta ja oppineesta virkamiehestä käytetty arvonimi Osmanien valtakunnassa ja Egyptissä. Sanaa käytetään yhä, mutta se on muuttunut merkitykseltään melko tavanomaiseksi kohteliaisuudeksi.
Termi on laina keskiajan kreikan sanasta afendēs (αφέντης), joka puolestaan juontuu antiikin kreikan herraa tai ylimystä tarkoittavasta sanasta authentēs (αὐθέντης). Arvonimi efendi oli käytössä Anatoliassa 1200-1300-luvuilla, jo ennen osmanien aikaa.
Osmanien aikana efendi vastasi suurin piirtein englanninkielistä arvonimeä Sir. Sitä käytettiin osoittamaan korkea-arvoisuutta muiden osmanien arvonimien kuten bey ja pašša ohella, mutta efendi jäi pois mikäli kantaja yleni esimerkiksi efendistä paššaksi. Se liitettiin osaksi kantajansa nimeä ja sitä käytettiin varsinaisen nimen jälkeen (esimerkiksi Kemal Kaya Efendi). Yhdessä toisen arvoa tai virkaa kuvaavan termin kanssa se osoitti johtajuutta tai erityistä asemaa; esimerkiksi sulttaanin päähenkilääkäriä kutsuttiin arvonimellä hekim efendi. Omistusmuotoa efendim ("herrani") käyttivät palvelijat puhutellessaan isäntäänsä tai korkea-arvoista vierasta.
1800-luvulla arvonimen käyttöä yritettiin säädellä lailla. Efendiä käytettiin myös prinssin arvonimenä joko aiemman Şehzaden tilalla tai sen kanssa (esimerkiksi Şehzade Yusuf İzettin Efendi) ja se myönnettiin myös sulttaanien vaimoille, joiden arvonimeksi tuli kadin efendi. Se annettiin lisäksi Sheikki al-Islamille sekä muiden kirkkojen johtajille valtakunnan alueella.
Osmanien valtakunnan lisäksi efendi jäi joidenkin entisten itsenäistyneiden osmaniprovinssien käyttöön. Samoin kuin Osmanien valtakunnassa myös Egyptissä sillä tarkoitettiin oppineisuutta ja korkea-arvoisuutta, ja se oli beytä alempi arvonimi. Siirtomaavalta-ajan Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä efendi yleistyi käytettäväksi länsimaisista upseereista.
Vaikka efendi ei varsinaisesti ole käytössä enää hierarkkisena arvonimenä, sana on säilynyt nykyaikaan. Termejä efendi ja efendim käytetään Turkissa yhä, kun halutaan olla hyvin kohteliaita puhuteltavaa kohtaan.
Knut Haugland

Knut Haugland (23. syyskuuta 1917 Oslo, Norja – 25. joulukuuta 2009 Oslo, Norja) oli norjalainen radisti, upseeri, tutkimusmatkailija ja Milorg-vastarintaliikkeen veteraani.
Haugland syntyi Oslossa ja ennen toista maailmansotaa hän elätti itsensä sekalaisilla töillä. Hän oli myös radioamatööri. Harrastus vei Hauglandin mukaan natsimiehitystä vastustaneen vastarintaliikkeen toimintaan, ja hänestä tulikin Oslon alueen tärkein radisti. Gestapo ei koskaan onnistunut sieppaamaan häntä. Signaalin paikallistaminenkin onnistui tarinan mukaan vain yhden kerran. Hän pakeni Ruotsin kautta Englantiin ja sittemmin hän otti osaa muun muassa Rjukanin raskasvesisabotaasiin. Hän jäi armeijan palvelukseen sodan jälkeen ja kohosi everstiksi.  
Vuonna 1947 Hauglandista tuli Kon-Tiki-retkikunnan toinen radisti; hän sai virkavapaata täksi ajaksi. Haugland osoittautuikin hyväksi matkatoveriksi ja merimiehenä nopeaoppiseksi. Retken jälkeen Haugland osallistui moniin muihinkin tutkimusretkikuntiin. 
Armeijasta eläkkeelle jäätyään Haugland siirtyi Oslon Kon-Tiki-museon johtajaksi, jossa virassa hän toimi aina vuoteen 1990 asti. Erottuaan museonjohtajan tehtävästä Haugland vetäytyi loppuiäkseen täysin julkisuudesta.
Modenan maakunta

Modenan maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Emilia-Romagnan alueella pääkaupunkinaan Modena.
Modenan maakunnan pinta-ala on 2 688 km² ja väkiluku 701 642 (31.12.2015).
Maakunta koostuu 47 kunnasta, ja viisi suurinta kaupunkia ovat Modena, Carpi, Sassuolo, Formigine ja Castelfranco Emilia.
Euroopan tutkimusyliopistojen liitto

Euroopan tutkimusyliopistojen liitto (League of European Research Universities, LERU) on vuonna 2002 perustettu organisaatio, johon kuului alun perin kaksitoista tutkimuspainotteista yliopistoa. Vuonna 2006 liittoon liittyi kahdeksan uutta yliopistoa, joten määrä nousi kahteenkymmeneen. LERU pyrkii edistämään perustutkimuksen asemaa Euroopassa, ja tärkeänä osatavoitteena on kehittää kansainvälisiä kahden- ja monenvälisiä tutkijakoulutusohjelmia.
Liiton päämaja on Leuvenissa, Belgiassa. Suomesta liittoon kuuluu Helsingin yliopisto.
Turbo Outrun

Pelin idea

Pelissä pelaaja ajaa Ferrari F40- urheiluautolla kilpaa tietokoneen ohjaamaa Porsche 959-autoa ja aikarajaa vastaan halki Yhdysvaltojen eri osavaltioiden. Kilpailu alkaa pelissä New Yorkista ja päättyy Los Angelesiin, mikäli pelaaja ehtii kullakin tasolla tarkistuspisteelle ennen ajan loppumista. Ajo-osiot on jaettu neljään eri kappaleeseen, joissa kussakin on neljä tasoa. Pelaajan kyydissä on myös hänen tyttöystävänsä, joka menee Porschella ajavan kilpailijan kyytiin, jos tämä ehtii kappaleen lopussa olevalle tarkistuspisteelle ennen pelaajaa. Pelaaja voi kuitenkin saada hänet takaisin omaan autoonsa voittamalla Porschen seuraavan kappaleen lopussa. Saapumalla kappaleen loppuun ennen Porschea pelaaja saa myös 1 000 000 lisäpisteen bonuksen.

Erot alkuperäiseen Out Runiin

Jatko-osassa oli joitakin eroja ensimmäiseen Out Runiin verrattuna. Pelaaja ajaa pelissä edelleen Ferrarilla, mutta Testarossan sijasta autona on avokattoinen F40, johon liittyi myös pelin muistetuin ominaisuus: pelaaja pystyi halutessaan käyttämään turboa, joka tilapäisesti lisäsi auton huippunopeutta. Turboa ei kuitenkaan voinut käyttää pelissä rajattomasti, sillä liikakäyttö johti ylikuumenemiseen, jolloin turbo oli tilapäisesti poissa käytöstä.
Alkuperäisen Out Runin haarautuvat tiet eivät päätyneet jatko-osaan, vaan ajettu reitti oli aina sama.
Ajo-osiot oli jaettu pelissä neljään kappaleeseen, joiden välillä autoon oli mahdollista laittaa yksi kolmesta viritysosasta: korkeatehoisempi moottori, erikoisturbo ja parempipitoiset renkaat.

Musiikki

Jeroen Tel palkittiin ECTS-messuilla Commodore 64 -version musiikista.

Vastaanotto

Pelin Amiga-versio on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 70%.
Pelin Commodore 64 -versio on saanut Zzap!64 -lehden arvostelussa arvosanaksi 97%.
Joe DiMaggio

Joseph Paul ”Joe” DiMaggio (25. marraskuuta 1914 – 8. maaliskuuta 1999) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja ja yksi lajin tunnetuimmista edustajista.

Taustaa

Joseph Paul DiMaggio syntyi Martinezissa Kaliforniassa amerikansisilialaisille siirtolaisvanhemmille. Pian hänen syntymänsä jälkeen perhe asettui San Fransiscoon North Beachin italialaisnaapurustoon. Hänen isänsä oli vähävarainen kalastaja.

Ura

DiMaggio pelasi ensimmäisen Major League Baseball -ottelunsa 3. toukokuuta 1936 ja viimeisensä 30. syyskuuta 1951 New York Yankeesissa. Toisen maailmansodan lopulla hän liittyi liikuntakouluttajana ilmavoimiin (USAAF) asemapaikkanaan Havaiji, Santa Ana ja Atlantic City.

Uran jälkeen

Aktiiviuransa lopetettuaan DiMaggio meni naimisiin elokuvanäyttelijä Marilyn Monroen kanssa 1954, mutta he erosivat jo yhdeksän kuukauden kuluttua. DiMaggio ja Monroe tapailivat kuitenkin erosta huolimatta ajoittain toisiaan, ja vähän ennen Monroen kuolemaa DiMaggio kertoi ystävilleen että he aikoivat mennä uudelleen naimisiin. 
DiMaggio kuoli keuhkosyöpään 8. maaliskuuta 1999 84-vuotiaana.

Palkintoja

Hänet valittiin MLB:n parhaimmaksi pelaajaksi vuosina 1939, 1941 ja 1947 ja liitettiin Baseball Hall of Fameen 1955.
DiMaggio palkittiin ansioistaan urheilijana Yhdysvaltain presidentin myöntämällä kunniamerkillä Presidential Medal of Freedom.

Musiikki

Simon & Garfunkel -yhtyeen laulussa ”Mrs. Robinson” on yksi tunnetuimista viittauksista baseballtähteen (”Where have you gone, Joe DiMaggio”). Pelaaja mainitaan myös Billy Joelin laulussa ”We Didn’t Start The Fire” sekä John Fogertyn kappaleessa ”Centerfield”. Myös Asia-yhtyeen vuonna 2014 julkaisemalla albumilla Gravitas on Joe DiMaggio ”hanskoineen” mukana kappaleessa ”Joe Di Maggio’s Glove”.
NHL-joukkueet Suomessa

Tämä artikkeli kertoo NHL-joukkueiden otteluista Suomessa. Vuonna 1981 New York Rangers oli vieraillut Suomessa. Tuolloin käydyssä ottelussa se hävisi Helsingin IFK:lle lukemin 4-1. Viikkoa myöhemmin Oulun Kärpät otti yhteen Washington Capitalsin kanssa Oulussa DN Cupin jälkimainingeissa. Seuraavaa NHL-joukkueen vierailua saatiin odottaa vuoteen 1994, kun Hjallis Harkimo järjesti Helsingissä neljän joukkueen turnauksen, johon osallistuivat Winnipeg Jets, Tappara, Jokerit ja HIFK. Vuodesta 2008 alkaen Suomessa on pelattu 12 peliä, joissa on ollut mukana NHL-joukkue. Viimeisimpänä Winnipeg Jetsin ja Florida Panthersin kohtaamiset Hartwall Arenalla.  
Syyskuussa 2001 Colorado Avalanchen oli tarkoitus pelata harjoitusottelu Helsingin Jokereita vastaan, mutta joukkue perui pelin syyskuun 11. päivän terrori-iskujen takia.