google/wiki40b huggingface dataset:
M/S Finnkraft

Käyttöhistoria

2. huhtikuuta 2000 alus laskettiin vesille. 30. marraskuuta 2000 alus luovutettiin Nordic Forest Terminals Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi sen Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Lontoo. Tämän jälkeen laiva aikatahdattiin Finnlines Cargon liikenteeseen.

Karille

27. toukokuuta 2005 alus ajoi karille Kopphällin lähellä, Korppoon ja Nauvon välisessä salmessa, ollessaan matkalla Turusta Saksaan. Karille ajon syynä oli tekninen vika. Onnettomuushetkellä aluksessa oli luotsin lisäksi viidentoista hengen miehistö. Miehistö ei ollut vaarassa. Lastina aluksessa oli muun muassa koneiden osia, keramiikkaa, lasia ja saha- ja puutavaraa sisältäviä perävaunuja.
28. toukokuuta 2005, noin kello 00.15 alus saatiin irti karilta oman koneiston voimin. Irrotuksen jälkeen Finnkraft ankkuroitiin lähelle onnettomuuspaikkaa. Sukeltajan tutkittua aluksen yön aikana, antoi merenkulkulaitoksen tarkastaja vaurioiden ollessa pieniä, jatkaa matkaa kohti Saksaa.
9. tammikuuta 2006 norjalainen Parlines RoRo II KS osti Finnkraftin. Lippuvaltiona säilyi edelleen Yhdistynyt kuningaskunta. Vuoden 2008 alkupuolella alus siirtyi suomalaisen Finnlinesin omistukseen. 29. toukokuuta alus rekisteröitiin Suomen lipun alle ja kotisatamaksi tuli Helsinki.
Malli Cajander

Malli Cajander on termi, jolla pyritään kuvaamaan Suomen armeijan heikkoa varustetasoa talvisodan alkaessa vuonna 1939. Termi viittasi pääministeri Cajanderiin, mutta on sikäli harhaanjohtava, että Cajanderin III hallituksen aikana puolustusmenot tosiasiassa kasvoivat.

Varustautumattomuuden taustaa

Espanjan sisällissota toimi aseiden, kuten panssarivaunujen, hävittäjälentokoneiden ja taktisten pommikoneiden kehityksen kiihdyttäjänä. Etupainoisten hankintojen uskottiin aiheuttavan sen, että varustus olisi vanhentunutta kun sitä olisi jouduttu käyttämään. Cajanderin III hallitus (12. maaliskuuta 1937 – 1. joulukuuta 1939) pyrki varustelemaan, mutta maltillisesti. Pääministeri Cajander ei ollut suursodan epätodennäköisyyden kannalla hallituksessa yksin, vaan monet ministerit, muun muassa Väinö Tanner eivät uskoneet sodan mahdollisuuteen. Suomessa oli saavutettu poliittinen konsensus puolustusvoimien hankintojen jouduttamisesta jo vuonna 1938, mutta käytännössä laajuus jäi myöhemmin päätettäväksi.
Kesäkuussa 1939, puoli vuotta ennen talvisodan syttymistä, Cajander ilmoitti tyytyväisyytensä siitä, että Suomen armeijan hankintoja oli osittain lykätty myöhemmäksi. Näin säästettäisiin valtion varoja, koska ei ollut ostettu liian aikaisin varusteita, jotka olisivat kuitenkin sodan sattuessa jo vanhentuneita ja osittain käyttökelvottomia.

Malli Cajander

Jalkaväkisotilaan henkilökohtaisen varustuksen osalta malli Cajander tarkoitti sitä, että osalle talvisodan sotilaista ei ollut antaa aluksi kuin kivääri, kokardi, sotilaspuvun housut ja miehistövyö sotilaan univormuksi, minkä vuoksi sotilaat joutuvat taistelemaan talvisodan alussa mukanaan tuomissaan siviilivaatteissa. 
Siviilivaatteiden ja univormujen päälle laitettiin lumipuku, joten siviilivaatteisiin pukeutuneet eivät erottuneet paljoakaan suojeluskunnan tai puolustusvoimien univormussa palvelevista. Lumipuvut muun vaatetuksen päälle kyettiin tuottamaan verrattain nopeasti, mutta varustuksessa oli paljon muita puutteita, mihin alettiin viitata yleisemminkin puheessa ja kirjoituksissa malli Cajanderina. Suomella oli talvisodassa noin 350 000 sotilasta, joista vain suojeluskuntiin kuuluneella kolmanneksella oli varmasti käyttökelpoinen univormu ja kivääri. Varustukseen kuului lisäksi myös pääasiassa saksalaista ensimmäisen maailmansodan tyyppiä oleva vyöhön kiinnitettävä patruunakotelo ja nahkasaappaat.
Palsamiköynnöskasvit

Tuntomerkit

Palsamiköynnöskasvit ovat puuvartisia, joko liaaneja tai puumaisia. Niiden fytokemiallisiin yhdisteisiin kuuluvat eräät terpeenit, flavonolit ja tanniinit. Anatomisia piirteitä ovat putkisolujen eli trakeidien esiintyminen, tähden muotoiset vahvikesolut (astrosklereidit) ja limasolujen esiintyminen. Lehti on silmussa kääriytyneenä yläpintaa kohti. Heteitä on vähintään neljä, ja ponnet avautuvat joko sivullepäin tai kukan keskustan puolelta. Kukassa on emiön ulkopuolista solukkoa, jota pitkin siitepölyn siiteputki voi kasvaa sikiäintä kohti (ns. ekstragynoeekkinen kompitum). Kromosomiluku n = 13, 14.

Luokittelu

Palsamiköynnöskasvit kuuluvat Austrobaileyales-lahkossa samaan evoluutiopuun haaraan heimon Trimeniaceae kanssa, joka haara on rinnakkainen heimolle Austrobaileyaceae. Tässä kahden heimon kladissa kukat ovat pienempiä kuin Austrobaileyaceae heimossa, enintään kolmen sentin levyisiä. Muita eroja on siitepölyssä, luottisolukossa ja siemenaiheen nukelluksen sekä siemenkuoren anatomiassa.
Tähtianikset (Illicium) erotettiin aiemmin omaksi heimokseen Illiciaceae. Se mukaan lukien on palsamiköynnöskasvien heimossa kolme sukua, joista palsamiköynnökset (Schisandra) ja suku Kadsura ovat toisilleen läheistä sukua, joten heimo jakaantuu kahteen ryhmään: kahden vm. suvun muodostamaan ja tähtianisten yksin muodostamaan.
Diklooridifenyylitrikloorietaani

Historia

Sveitsiläinen kemisti Paul Hermann Müller sai lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1948 keksittyään DDT:n toimivan hyönteismyrkkynä – itse yhdiste oli kehitetty jo 1874. DDT:tä käytettiin ennen kaikkea hävittämään hyttysiä, koska haluttiin torjua niiden levittämiä tauteja kuten malariaa.  Suomessa DDT:tä markkinoitiin aikanaan Täystuho-kauppanimellä.
Hyönteismyrkkynä DDT korvasi lyijyvetyarseenia, joka sisältää ihmisen terveydelle haitallista lyijyä.
Ennen DDT:n käyttöaihetta hyönteismyrkkynä Yhdysvalloissa oli malariaongelma etelävaltioiden alueella. Vuosina 1947–1951 malaria kyettiin valtiollisen ohjelman puitteissa hävittämään Yhdysvalloista DDT-ruiskutusten avulla. Ohjelmaa hoitanut virasto keskittyi sen jälkeen malariatilanteen seurantaan Yhdysvalloissa ja avun tarjoamiseen malarian hävittämiseksi tai kontrolloimiseksi kehitysmaissa. 
DDT oli aluksi suuri menestys. Britit raportoivat hävittäneensä malarian Ceylonista DDT:n avulla. Kun ainetta alettiin käyttää laajasti maataloudessa huomattiin kuitenkin, että hyönteiset tulivat varsin nopeasti vastustuskykyisiksi DDT:lle.
Rachel Carson julkisti kirjassaan Äänetön kevät tutkimustuloksia, joiden mukaan altistuminen DDT:lle on yhteydessä syöpään ja aiheuttaa linnuilla ongelmia lisääntymistä, koska se ohentaa munankuoria. Suomessa havaittiin että ravintoketjun huipulla elävät merikotka ja muuttohaukka kärsivät näistä vaikutuksista. Carsonin tutkimustulokset kyseenalaistettiin ensin. Vasta myöhemmin, osaltaan DDT:n ansiosta, opittiin ravintoketjussa rikastumisen käsite. 
Syyskuussa 2006 Maailman terveysjärjestö salli uudelleen DDT:n käytön hyönteismyrkkynä malaria-alueilla.

Kemialliset ominaisuudet

DDT on väritöntä, kiteistä tai valkoista jauhetta, joka liukenee herkästi rasvoihin mutta huonosti veteen.  Hyönteisillä se sitoutuu hermosolun aksonin pinnalla oleviin proteiineihin, jotka muodostavat hermoimpulssiakuljettavia jänniteherkkiä natriumkanavia. DDT-molekyylin tarttuminen proteiiniin pakottaa natriumkanavan auki,  jolloin hermosolu johtaa sähköä jatkuvasti. Seurauksena on voimakkaita pakkoliikkeitä ja lopulta kuolema. Joillekin hyönteisille kehittyy   mutaatio natriumkanava-geenissä, joka tekee niistä immuuneja DDT:lle ja vastaaville hyönteismyrkyille.

Vaarallisuus

DDT ei ole niinkään akuutisti vaarallinen, esim. kerta-altistuminen ei aiheuta hengenvaaraa. Sen sijaan se vaikuttaa hormonitoimintaan ja kertyy maksaan ja munuaisiin. Kokeita ihmisille haitallisista vaikutuksista ei ole kuitenkaan koskaan toistettu.
DDT on kielletty useimmissa maissa ympäristövaikutustensa takia. DDT:stä kehittyy ravintoketjussa hormoninkaltaisia DDE:tä ja DDD:tä, joiden on eläinkokeilla todettu aiheuttavan syöpää.
Euroopan yhtynyt vasemmisto / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto

Euroopan yhtynyt vasemmisto / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto (GUE/NGL, Gauche Unitaire Europeénne / Nordic Green Left) on radikaalivasemmiston edustajien muodostama europarlamenttiryhmä, joka on perustettu vuonna 1995. Ryhmä sai eurovaaleissa 2019 41 meppiä.
Risto Korhonen (näyttelijä)

Risto Korhonen (s. 1971) on suomalainen näyttelijä. Hän on opiskellut Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella, ja työskentelee nykyisin Tampereen Teatterissa.
Pekka Oivio

Pekka Antti Aulis Oivio (24. marraskuuta 1918 Pälkäne – 8. helmikuuta 2000 Helsinki) oli veturinkuljettajana uransa aloittanut suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SAK:n puheenjohtajana 1974–1981.

Elämäkerta

Oivio lähti keskikoulun käytyään 1936 Helsinkiin opiskelemaan veturimiesammattiin.  Sotavuosina Oivio kävi reserviupseerikoulun ja oli joukkueenjohtajana Karjalankannaksella ja Ilomantsissa. Rintamakomennusten välillä Oivio oli rautateillä työssä ja pääsi veturinlämmittäjäksi 1943.  Sodan jälkeen Oivio suoritti veturinkuljettajan tutkinnon 1946 ja veturinkuljettajana hän toimi 1948-1956. 
Oivio aloitti ammattiyhdistysuransa Suomen veturimiesten liitossa ja hän oli liiton Helsingin-osaston sihteerinä kun hänet 1957 nimitettiin liiton toimitsijaksi juuri ennen kuin SDP:n leskisläiset yrittivät vallata veturimiesliiton syksyn 1957 liittokokouksessa.  Tämä valtausyritys kuitenkin epäonnistui.
Syyskuussa 1960 veturimiesliitto päätti jäsenäänestyksen jälkeen erota SAK:sta. Liitto ei sisäisen hajoamisen pelossa kuitenkaan liittynyt kilpailevaan keskusjärjestöön SAJ:hin vaan jäi keskusjärjestöjen ulkopuolelle.
Suomen veturimiesten liiton pitkäaikaisen puheenjohtajan Gösta Widingin kuoltua Oivio valittiin tammikuussa 1965 hänen seuraajakseen.  Tässä tehtävässä Oivio jatkoi vuoteen 1974 saakka. Oivion puheenjohtajakaudella sovittiin 1967 veturimiesten eläkeiän nostamisesta 53:sta 55:een vuoteen eläkkeen tason samalla noustessa sekä 40 tunnin viikkotyöaikaan siirtymisestä.  Oivio oli myös aktiivisesti mukana SAK:n ja SAJ:n eheyttämistä valmistelleessa professori Heikki Wariksen työryhmässä.  Uuteen SAK:hon veturimiesliitto liittyi heti kesäkuun 1969 perustamiskokouksessa.  Oiviosta tuli samalla SAK:n valtuuston puheenjohtaja ja 1972 SAK:n kolmas puheenjohtaja.  Kun SAK:n puheenjohtaja Niilo Hämäläinen siirtyi syksyllä 1974 Kulutusosuuskuntien keskusliiton toimitusjohtajaksi Oivio valittiin Paperiliiton johtajan Veikko Ahtolan tuella keskusjärjestön puheenjohtajaksi.
1973 öljykriisin jälkeen alkanut taloudellinen taantuma vaikeutti tulosopimusten tekoa inflaation ja muutamassa vuodessa kaksinkertaistuneen työttömyyden takia.  Kun SDP:n Kalevi Sorsasta tuli pääministeri 1977, SAK joutui joulukuussa 1977 suostumaan jo kerran sovittujen palkankorotusten lykkäämiseen osana hallituksen elvytyspolitiikkaa.  Helmikuun 1978 devalvaation jälkeen SAK sai kuitenkin osan näistä lykätyistä korotuksista etuajassa uhattuaan yleislakolla.  Edellisen vuoden 1977 kahdesta devalvaatiosta ei SAK aikanaan saanut mitään hyvitystä.  Kaikkiaan Oivion kaudella tehtiin tulosopimukset vuosina 1976 (1-vuotinen), 1977 (2-vuotinen), 1979 (1-vuotinen) ja 1981 (2-vuotinen).  Vain vuonna 1980 sopimukset tehtiin liittotasolla.  Kaikissa tulosopimusneuvotteluissa Oivion vastapuolena oli STK:n johtaja Pentti Somerto.
Kesäkuussa 1981 Pekka Oivio jäi ensimmäisenä SAK:n puheenjohtajana eläkkeelle tästä tehtävästä SAK:n 12. edustajakokouksen yhteydessä.  SAK:n puheenjohtajana Oiviota seurasi Pertti Viinanen.
Ylöjärven Urheilijat

Ylöjärven Urheilijat on ylöjärveläinen urheiluseura. Seura toimii yleisurheilussa, hiihdossa, uinnissa, suunnistuksessa ja kuntoliikunnassa. Seuran puheenjohtajana toimii Jukka Huppunen.

Historia

Seura on perustettu vuonna 1944.

Yleisurheilu

Seuran yleisurheilijat urheilevat Räikän kentällä. Yleisurheiluvalmennusta tarjotaan 9-15-vuotiaille ryhmissä. Jaosto järjestää myös maastotreenejä.

Hiihto

Hiihtojaosto järjestää joka talvi puolet Räikkä cupista.

Uinti

Uintijaoston toiminnassa on tauko Ylöjärven Uimahallin remontin takia.

Suunnistus

Suunnistusjaoston toiminta on vielä pientä, mutta jäsenmäärä kasvaa.

Kuntoliikunta

Kuntoliikuntajaosto järjestää joka vuosi Räikän kentällä kaksi Cooperia ja kävelytestiä.

Seuran menestyneitä urheilijoita

Petteri Pulkkinen voitti 400 metrin aitojen Suomen mestaruuden Lapualla vuonna 1995 ja Oulussa 1998. Joni Karvinen on ollut nuorten MM-kilpailuissa kaksi kertaa 6. ja nuorten EM-kilpailuiden 7. vuonna 2013. Kuusinkertainen nuorten Suomenmestari.
Cayennepippuri

Cayennepippuri (Suomessa käytetään myös väärää kirjoitusasua cheyennepippuri) on Capsicum annuum -sukuisen paprikakasvilajikkeen hedelmä. Lajike on lähtöisin Väli-Amerikasta ja Etelä-Amerikan pohjoisosasta. Suomessa tällä nimellä myytävä mauste voi nykyään sisältää lähes mitä tahansa punaista chiliä eikä pelkistä cayenne-lajikkeen hedelmistä tehtyä jauhetta. Sen sisältämä kapsaisiini aiheuttaa polttavan tunteen suussa, mutta sillä on terveellisenä pidettyjä ominaisuuksia.
Käsinpoimitut hedelmät joko kuivataan ja jauhetaan tai murskataan ja leivotaan "kakuiksi", jotka jauhetaan.
Cayenne on muunnos tupi-intiaanien chilikasvista käyttämästä nimityksestä kuyinha. Ranskan Guayanan pääkaupungin Cayennen ja läheisen Cayenne-joen nimet ovat samaa alkuperää.
Hr. Ms. Groningen (D813)

Valmistus

Alus tilattiin Amsterdamin telakalta. Sen köli laskettiin 21. helmikuuta 1952 ja alus laskettiin vesille 9. tammikuuta 1954. Alus valmistui 12. syyskuuta 1956.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin 1980 Perulle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä BAP Galvez.
Malta (Ohio)

Malta on kylä Morganin piirikunnassa, Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Muskingumjoen rannalla, vastapäätä Morganin piirikunnan pääkaupunkia McConnelsvilleä.
Maltan pinta-ala on United States Census Bureaun mukaan 0,9 km², josta vesistöjä on 0,1 km² eli 8,82%. Vuoden 2000 väestönlaskennan aikaan Maltassa oli 696 asukasta, 283 taloutta ja 198 perhettä. Asukastiheys oli 866,9/km².
Malta on saanut nimensä Välimeressä olevan saaren mukaan. Nimen antoi yksi sen ensimmäisistä asukkaista, merimies, joka oli käynyt Maltan saarella.
Maltan nykyisenä pormestarina toimii Paul D. Barkhurst.
S-VHS

S-VHS (Super VHS, Super Video Home Entertainment System) on Japanissa vuonna 1987 esitelty kuvanauhaformaatti. Se on VHS:ää hieman kehittyneempi versio. S-VHS:llä tarkoitetaan myös joskus virheellisesti S-Videota.

Tekniset tiedot

S-VHS:n videokaistanleveys on 5 MHz ja sen tarkkuus on 400 viivaa, kun VHS-tarkkuus on ainoastaan 240 viivaa. S-VHS:ssä on täten paljon parempi kuvanlaatu. S-VHS tallentaa myös teksti-tv:n.
S-VHS on taaksepäin yhteensopiva VHS:n kanssa, joten tavalliset VHS-kasetit toimivat S-VHS-nauhureissa. Sekä S-VHS:n ja VHS:n nauhanopeus on 2,399 cm/s.
Kairapalmukasvit

Kuvaus

Kairapalmukasvit ovat ainavihantia puuvartisia liaaneja, puita tai pensaita. Yksisirkkaisina kasveina niillä ei kuitenkaan ole jälsikerrosta, eivätkä kasvien varret siten kasva säännöllisesti leveyttä tai tuota vuosirenkaita. Kairapalmukasveilla on usein ilmajuuria, ja köynnöstävät lajit käyttävät juuriaan tarttumiseen. Lehdet kasvavat versojen päädyissä ruusukkeina. Ne ovat ilmaraollisia ja muodoltaan kapeita ja yleensä terävän sahalaitaisia.
Kairapalmukasvit ovat tavallisesti kaksikotisia, mutta joillakin lajeilla on myös yksikotisia yksilöitä ja kaksineuvoisia kukkia. Kasvit ovat usein tuulipölytteisiä, mutta joidenkin lajien pölyttäjinä toimivat hyönteiset, linnut tai lepakot. Pienet kukat kasvavat huiskilo- tai terttutyyppisissä kukinnoissa. Kukinnot kasvavat versojen kärjissä. Kukkien kehä on surkastunut tai kokonaan puuttuva. Heteitä on tavallisesti 10–100. Yksineuvoisissa emikukissa on usein joutoheteitä. Kukka on yleensä yhdyseminen, ja emilehtiä on 1–80. Sikiäin on 1–100-onteloinen. Hedelmä on rakenteellisesti marja tai luumarja, usein useasta yksinkertaisesta hedelmästä muodostuva kertohedelmä.

Levinneisyys

Kairapalmukasvit kasvavat Afrikan, Aasian, Australian ja Oseanian trooppisen, subtrooppisen ja lauhkean vyöhykkeen alueilla. Afrikassa niitä esiintyy Länsi- ja Keski-Afrikassa sekä Madagaskarilla, Aasiassa lähinnä Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Australiassa kairapalmukasveja kasvaa mantereen pohjois- ja länsiosissa, Oseaniassa useilla Tyynenmeren saarilla sekä kaikkialla Uudessa-Seelannissa.
BLEVE

BLEVE (lyhenne sanoista Boiling liquid expanding vapour explosion) on paineistettua ja nesteytettyä (kuten esim. nestekaasu) kaasua sisältäville säiliöille ominainen räjähdystyyppi. Räjähdys johtuu kiehuvan nesteen ja höyryn laajenemisesta, ja tästä johtuvan paineennousun aiheuttamasta säiliön halkeamisesta. Tämän puolestaan aiheuttaa tyypillisesti säiliön kuumeneminen esimerkiksi tulipalossa, mutta ilmiön voi synnyttää myös esimerkiksi säiliön vaurioituminen tai ylitäyttö.
BLEVE-ilmiön synnyttämiseksi säiliön sisällön ei välttämättä tarvitse olla syttyvää. Jos se kuitenkin on, räjähdyksessä voi syntyä tulipallo.
Raymond Queneau

Raymond Queneau (21. helmikuuta 1903 – 25. lokakuuta 1976) oli ranskalainen kirjailija ja OuLiPon eli kokeellisen kirjallisuuden työpajan (Ouvroir de littérature potentielle) toinen perustajajäsen.

Elämä

Raymond Queneau syntyi Le Havressa lyhyttavarakauppiasperheeseen. Hän opiskeli Sorbonnen yliopistossa filosofiaa. Hän osallistui surrealistien toimintaan, mutta erosi ryhmästä jouduttuaan erimielisyyksiin André Bretonin kanssa vuonna 1929. Hän työskenteli Gallimard-kustannusyhtiössä ja toimitti La Pléiade-teossarjaa. Hän osallistui patafyysikkojen toimintaan satraappina. Vuonna 1960 hän perusti yhdessä matemaatikko François Le Lionnais’n kanssa OuLiPon. Lyhenne tulee sanoista Ouvroir de littérature potentielle eli kokeellisen tai potentiaalisen kirjallisuuden työpaja.

Tuotanto

Queneau ryhtyi kirjoittamaan ensimmäistä romaaniaan Le Chiendent (Vitsaus, 1933) asuessaan Kreikassa. Hän oli pannut merkille kuinka valtava ero oli puhutun ja kirjoitetun kielen välillä ja halusi kirjoittaa mieluummin puhutun kieleen tapaan. Parhaiten Queneau tunnetaan romaanistaan Zazie dans le métro (1959, suom. Zazie – Pariisin päiviä), jossa tarina kerrotaan 12-vuotiaan lapsen näkökulmasta. 
Ranskan myydyimpiin kirjoihin lukeutuu Exercices de style (1947, suom. Tyyliharjoituksia). Siinä kerrotaan ruuhkabussissa tapahtunut pikku sattumus 99 kertaa tyylilajia vaihdellen. Tarina kerrotaan oodina, sonettina, saarnana, kyökkilatinaksi, hoonolla soomella jne. Idean tähän kirjaan Queneau sai kerran konsertissa istuessaan. Musiikkiesityksessä samaa teemaa muunneltiin loputtomiin, joten Queneau arveli, että samoin voi tehdä myös kirjallisuudessa.
Lukuisia hypertekstiversioita on tehty Cent mille milliards de poèmes –runosta (1961, 100 000 000 000 000 runoa), joka muuttaa muotoaan käytännöllisesti katsoen loputtomiin. Queneaun laskujen mukaan runon lukemiseen tarvittaisiin 190 258 751 vuotta, jos sitä lukisi 24 tuntia vuorokaudessa. 
Queneau kirjoitti myös salanimellä Sally Mara teokset On est toujours trop bon avec les femmes (1947, Naisia kohtaan ollaan aina liian hyviä), Journal intime (1950, Päiväkirja) ja Sally plus intime (1962, Intiimimpi Sally). 
Queneau on kirjoittanut myös laulunsanoituksia, esseitä ja artikkeleita. Hän maalasi myös tauluja ja edisti kokeellisia taidemuotoja. OuLiPo-ryhmä toimii edelleen ja on saanut seuraajia muiltakin kuin kokeellisen kirjallisuuden aloilta.
HMS Duncan (D99)

Palvelus

Alus otti valmistuttuaan laivueenjohtajan tehtävät vastaan ja purjehti laivueineen Kiinan asemalle.
Toisen maailmansodan puhjetessa alus palasi kotivesille, mutta se törmäsi 17. tammikuuta 1940 kauppalaivaan Duncansby Headin edustalla saaden pahoja vaurioita. Aluksen kattilahuoneet ja konehuone täyttyivät vedellä ja se juuri ja juuri pysyi pinnalla. Alus oli kolarintapahtuessa 12. Hävittäjälaivueen lippulaivana.
Alus palasi palvelukseen vuoden 1940 puolessavälissä, jolloin se sai määräyksen purjehtia Gibraltarille liittyäkseen Force H:hon. Alus otti osaa Madagaskarin maihinnousuun, jonka jälkeen se palasi kotivesille. Englannissa alus siirrettiin telakalle, jossa se muutettiin saattajaksi suojaamaan Jäämeren saattueita. Telakalla alukselta poistettiin Y-torni sekä taaemmat torpedoputket, joiden tilalle asennettiin syvyyspommeja. Tulenjohtojärjestelmä modernisoitiin asentamalla tyypin 271 tutka ja siirtämällä radiomastoa taaemmas. Aluksen ilmatorjunta-aseistusta täydennettiin kuudella yksiputkisella 20 millimetrin Oerlikon ilmatorjuntatykillä.
Alus toimi Saattajaosasto B7:n lippulaivana 1943-1944. Se osallistui Saksan laivaston sukellusveneiden U381 ja U272 upottamiseen sekä U707 vaurioittamiseen.
Sodan päätyttyä alus myytiin huonokuntoisena romutettavaksi syyskuussa 1945.
S/S Tranvik

S/S Tranvik oli vuonna 1943 valmistunut Liberty-alus, joka oli suomalaisomistuksessa 1947–1954. Muita suomalaisomistuksessa olleita Liberty-aluksia olivat S/S Frostvik/Arneta/Susan Paulin (1947–1965) ja S/S Margrethe Paulin (1963–1968).
Laiva valmistui 8. elokuuta 1943 Kaiser Shipyards, Permanente Metals Corporationin telakalta Richmondissä Kaliforniassa ja sai nimekseen Joseph K. Toole Montanan osavaltion ensimmäisen kuvernöörin Joseph K. Toolen (1851–1929) mukaan. Laiva oli sitten käytössä Tyynenmeren sotatoimialueella.
Vuonna 1947 laivan osti suomalainen Ab Benima Oy -varustamo, jonka osakkaina olivat Henry Nielsenin Helsingfors Steamship Co Ltd, Ab Wilh.Bensow Oy ja Curt Mattson. Vuonna 1949 laiva siirtyi Rederibolaget Tranvik -varustamolle, jonka omistivat Helsingfors Steamship ja Curt Mattson. 
Erkki Savolaisen kirja Villi linja kertoi hänen ja Tapio Tapiovaaran vuonna 1953 tekemästä matkasta S/S Tranvikilla Kauko-Itään. Laiva vei romulastin Puolasta Kiinaan, kiersi eri Kauko-Idän satamissa ja palasi sitten Englantiin.
Laiva myytiin vuonna 1954 Italiaan genovalaiselle Soc. per Azioni Emanuele V. Parodi -varustamolle. Sen nimeksi muuttui 1954 Marina Gabriella Parodi ja 1955 Marina G.Parodi. Laiva romutettiin syyskuussa 1965 La Speziassa Italiassa. 
Laivan pituus oli 133,63 metriä, leveys 17,39 metriä ja syväys 8,45 metriä. Sen kuollut paino oli 10 500 tonnia ja höyrykoneen teho 2 500 hevosvoimaa.
Trash Video

Trash Video on riippumaton tuotantoyhtiö Tampereelta, Hervannasta. Yhtiön aktiivijäseniä ovat Ville Lähde, Matti Kuusniemi, Aatto Paasonen, Antti Murtonen, Andres Pass ja Sami Saarinen. Trash Videon teoksille on ominaista huumori, väkivalta ja mielikuvitukselliset tapahtumat. 
Tuotantoryhmä on tuottanut yli 70 vaihtelevan pituista elokuvaa. Ennen Trash Videota ryhmän nimi oli Erno's Home Video (vuosina 1992–1994) ja Home Video Hervanta (1994–1995). Trash Video -ryhmä perustettiin vuonna 1995, ja yritys Trash Video Oy vuonna 2006.
Trash Videon tunnetuimpia elokuvia ovat Nato Commando (2005), Mies Hervannasta (2003) ja Hervannan hurjat (2001). Trash Videon täysimittainen Juhlajätkät-tilannekomediasarja esitettiin Diggarilla syksyllä 2008.

Tuotanto

Tässä on luettelo Trash Video -nimen alla tehdyistä elokuvista.
Kolmipäinen olkalihas

Ojentajalihas (lat. musculus triceps brachii) eli kolmipäinen olkalihas ojentaa kyynärniveltä. Sen vasta­vaikuttaja­lihas on hauis. Ojentajalihaksella on kolme osaa, joista kaksi lähtee olkaluusta ja yksi lapaluusta. Kaikki kolme osaa yhdistyvät ja kiinnittyvät kyynärluun päähän. Ojentajalihasta hermottaa värttinähermo.
Kuntosalilla ojentajaa voidaan harjoittaa erilaisilla ojentajapunnerruksilla ja muun muassa dipillä ja kapealla penkkipunnerruksella. Ojentaja kuuluu hauiksen kanssa ns. "kaksoislihaksiin". Tämä tarkoittaa sitä, että esim. hauiksen voi harjoittaa tiettyyn pisteeseen asti ilman että ojentajaa harjoittaa tai päinvastoin. Jos esimerkiksi hauista ei harjoita niin ojentajakaan ei kasva tässä tapauksessa.
Hauislihas toimii käsivarren koukistajana. Samalla luun vastakkaisella puolella taas vastavaikuttajalihas rentoutuu, jotta supistunut lihas saa luun liikkeelle. Tämä vastakkainen suunta merkitsee ojentajalihasta.
Rapiiri

Rapiiri on hoikka, teräväkärkinen yhdenkäden miekka, joka on ideaalinen pistämiseen. Miekka kehitettiin Länsi-Euroopassa 1500-luvulla ja oli yleinen ase 1500–1600-luvuilla. Tyypillinen miekka painaa 1 kg. Terän pituus on noin metrin, leveys 2,5 cm ja se päättyy ohueen ja terävään kärkeen. Miekan kahva on taidokkaasti ja koristeellisesti valmistettu suojaamaan kättä.