google/wiki40b huggingface dataset:
Haapsalun piispanlinna

Haapsalun piispanlinna (viroksi Haapsalu piiskopilinnus) on Haapsalussa sijaitseva linna, johon kuuluu Haapsalun tuomiokirkko. Linna on perustettu 1200-luvulla Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan hallintokeskukseksi. Legendan mukaan elokuussa täyden kuun aikaan kappelin sisäseinälle ilmestyy valkoisen leidin kuva.

Historia

Albert von Buxhövden perusti Riian arkkihiippakunnan piispana toimiessaan vuonna 1228 uuden hiippakunnan, johon tulivat kuulumaan Läänemaa, Saarenmaa ja Hiidenmaa. Uuden Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan ensimmäinen hallintokeskus oli Lihulan linna, jonne rakennettiin kivinen linnake kalparitariston avulla. Välttääkseen konflikteja vaikutusvaltaisen ritarikunnan kanssa piispa siirsi hiippakunnan hallintokeskuksen Peronaan, jossa sen polttivat liettualaiset kymmenen vuotta myöhemmin. Hiippakunnan uudeksi keskukseksi valittiin Haapsalu, jonne alettiin rakentaa piispan linnaketta ja tuomiokirkkoa. Linnan rakentaminen jatkui kolme vuosisataa.

Linna

Linnan rakentaminen, laajentaminen ja uudelleen rakentaminen jatkuivat useita vuosisatoja. Arkkitehtuuri muuttui aseiden kehityksen myötä. Linnoitus saavutti lopullisen suuruutensa piispa Johannes IV Kievelin aikana vuosina 1515–1527. Tuolloin sen pinta-ala oli yli 30 000 neliömetriä, seinien paksuus vaihteli 1,2–1,8 metrin välillä ja suurin korkeus oli yli 10 metriä. Linnan länsisivulla on 29 metriä korkea vartiotorni 1200-luvulta. Sitä on käytetty myöhemmin kellotornina. Linnan muureja korotettiin myöhemmin 15 metriin asti.
Linna vaurioitui pahoin Liivinmaan sodan aikana vuosina 1558–1582. Pienen linnan muurit ja ulompi linnoite jäivät ositain tuhoutuneiksi. 1600-luvulla Viroa tuolloin hallinneet ruotsalaiset eivät enää käyttäneet linnaa puolustusrakennuksena. Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1710 Venäjä valloitti Viron ja Pietari Suuren käskystä linnan muurit tuhottiin osittain. Tästä lähtien linna on ollut käytännössä raunioina.
Stepanakert

Historia

Keskiajalla nykyisen kaupungin paikalla oli armenialaisten lähteiden mukaan Vararakn-niminen kylä. Azerbaidžanilaisten lähteiden mukaan se tunnettiin 1700-luvulta lähtien nimellä Xankəndi, kaanin kylä. Vuonna 1847 paikalle perustettiin Venäjän Kaukasian ratsuväkidivisioonan päämaja. 1800-luvun loppuun mennessä siitä kehittyi armenialaisten ja venäläisten asuttama pieni kaupunki.
Vuonna 1923 Xankəndista tuli Vuoristo-Karabahin autonomisen alueen pääkaupunki. Samalla se sai armenialaisen bolševikkijohtaja Stepan Šaumjanin mukaan nimen Stepanakert. Neuvostoaikana Stepanakertista kehittyi huomattava teollisuuskeskus, jossa oli tekstiili-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta sekä valaisin- ja huonekalutehtaat. Kaupungissa toimi opettajainstituutti, maatalousteknikumi, sairaanhoitaja- ja musiikkiopistot, kotiseutumuseo ja teatteri. 1960- ja 1970-luvuilla entisen Leninaukion, nykyisen Veratsnund-aukion ympärille pystytettiin joukko hallintorakennuksia. Neuvostoaikana kaupunki oli myös sitä ympäröineen Stepanakertin piirin hallinnollinen keskus.
Azerbaidžanin hallitus nimesi Stepanakertin jälleen Xankəndiksi vuonna 1991. Kaupunki vaurioitui pahasti Vuoristo-Karabahin sodan aikana, mutta on sen jälkeen rakennettu uudelleen.

Nähtävyydet

Vuorten ja metsien ympäröimässä Stepanakertissä on paljon puistoja ja vapaa-ajanviettopaikkoja. Kaupungissa toimii yliopisto, kotiseutumuseo ja kaksi Vuoristo-Karabahin sodalle omistettua museota. Nähtävyyksiin kuuluvat myös kaupungin pääkatu Azatamartikneri-prospekti, keskustori sekä Armenian ja Azerbaidžanin konfliktin muistomerkit. Stepanakertin ja koko Vuoristo-Karabahin symbolina toimii kaupungin sisääntuloväylän vieressä kohoavalle kukkulalle pystytetty muistomerkki, jota paikalliset kutsuvat nimellä Papik-Tatik (”Ukko ja Akka”).

Lentokenttä

Noin yhdeksän kilometriä Stepanakertin pohjoispuolelle on rakenteilla lentokenttä. Alueen poliittista jännitystä kuvaa, että Azerbaidžan on kuitenkin uhannut ampua alas tälle ehkä toukokuussa 2011 avautuvalle Stepanakertin kansainväliselle lentokentälle lentävät siviililentokoneet.
Kristiinan voimalaitos

Kristiinan voimalaitos oli Pohjolan Voiman omistama voimalaitos Kristiinankaupungissa, joka käsittää laitosyksiköt Kristiina 1 ja Kristiina 2. Voimalaitoksella on satama, mikä mahdollistaa polttoaineeen laivaukset.
Kristiina 1 on vuonna 1974 toimintansa aloittanut nettosähköteholtaan 210 MW:n lauhdevoimalaitos, jonka polttoaineena on raskas polttoöljy. Kristiina 1:n muuttamista käyttämään biopolttoaineita selvitetään. Voimalaitos on osa Suomen sähkön varatuotantoa.
Öljyn hinnannousun seurauksena vuonna 1983 rakennettiin kivihiiltä käyttävä kattilalaitos, jolla käytettiin aluksi Kristiina 1:n turbiinia. Vuonna 1989 rakennettiin uusi lauhdeturbiinilaitos, joka kytkettiin hiilikattilaan, ja samalla palautettiin öljykattilan ja vanhan turbiinilaitoksen kytkentä. Uusi nettosähköteholtaan 242 MW:n hiilivoimalaitos sai nimen Kristiina 2. Kristiinan 2:n piippu on 157 metriä korkea.
Voimalaitos suljettiin vuonna 2015.
Kathmandun laakso

Kathmandun laakso (nepaliksi काठमाडौं उपत्यका, Kāṭhamāḍauṁ upatyakā) on Nepalin pääkaupunkia Kathmandua ympäröivä laakso maan keskiosassa. Se on ollut asuttuna vuosituhansien ajan. Laaksossa on sekä hindulaisuuteen että buddhalaisuuteen liittyviä kulttuurimonumentteja, ja se on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1979 lähtien.
Laaksosta on löytynyt neoliittisia työkaluja, jotka viittaavat asutukseen jo vuosituhansia sitten. Aluksi asutus koostui hajanaisista ryhmistä ilman keskushallintoa. Maurya-valtakuntaa johtaneen Ašokan valtakaudella buddhalaisuus levisi Katmandun laaksoon ja sieltä suureen osaan Nepalia. Swayambhun ja Bauddhanathin stupat ovat merkittäviä buddhalaisia kulttuurimonumentteja.
Pashupatin ja Changu Narayanin temppelit ovat tärkeitä hinduille.
Doug E. Fresh

Doug E. Fresh (s. 17. syyskuuta 1966, Barbados) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Fresh on yksi beatboxin uranuurtajia. Fresh tunnettiin nimellä Human Beat Box- eli 'ihmisrytmilaatikko'.
Kuivuuskausi

Kuivuuskausi on pitkäkestoinen ajanjakso, jona alueeseen vaikuttaa veden puute. Kuivuutta esiintyy yleisimmin silloin, kun alueen sadanta jää jatkuvasti alle keskiverron. Kuivuuskaudella voi olla merkittäviä vaikutuksia alueen ekosysteemiin, maatalouteen ja talouteen. Pitkään kestänyt kuivuus voi johtaa aavikoitumiseen.
Useimmilla alueilla, joilla kuivuuskausia esiintyy, kuivuus on toistuva ja tavallinen ilmastoilmiö. Ihmisen osallisuus voi kuitenkin voimistaa kuivuuden vaikutuksia. Kuivuuskaudet ovat voimistuneet, pidentyneet ja laajentuneet sitten vuoden 1970 johtuen ihmisen aiheuttamasta ilmaston lämpenemisestä, ja voimistumisen odotetaan jatkuvan. Kuivuuden haittavaikutuksia on mahdollista myös torjua.

Määritelmä

Kuivuuskausi voidaan määritellä monesta erilaisesta lähtökohdasta. Lisäksi pitkittinyt kuivuus voi tarkoittaa eri puolella maailmaa hyvin eri asioita: maailman sateisimmilla alueilla viikon sateettomuus voi olla yleisessä kielen käytössä kuivuuskausi, kun taas aavikkoympäristöissä viikon sateettomuutta ei pidetä vielä kuivuuskautena. Yleismääritelmän mukaan kuivuuskausi onkin sadannan vajautta pitkittyneen ajanjakson kuluessa. Yhdysvaltalaisen National Weather Servicen mukaan kuivuuskausi epänormaalin kuivan sään jakso, joka aiheuttaa huomattavia muutoksia vesitasapainossa ja näin muun muassa vahingoittaa satoa ja vaikeuttaa vedenjakelua.

Pohjois-Afrikan kuivuus

Pohjois-Afrikan viimeisin kuivuuskausi vuosina 1999-2002 oli pahin yli 500 vuoteen, osoittaa Tunisiasta ja Algeriasta kerätyistä puiden vuosirengasnäytteistä tehty arvio vuodesta 1456 nykyaikaan. Ilmaston lämpenemisen myötä Pohjois-Afrikan muuttuminen kuivemmaksi on todennäköisesti jo alkanut. Välimeren ympäristön ilmaston oletetaan tulevan kuumemmaksi ja kuivemmaksi.  Nyt tehtiin ensimmäinen arvio alueen sateista 1400-luvun lopulta nykyaikaan. Alueelta ei ole systemaattisia säätietoja kuin vasta 1900-luvulta ja erityisesti vuosisadan loppupuolelta. Vuosirengasnäytteitä kerättiin sekä elävistä että kuolleista puista ja niitä otettiin kahdesta puulajista, setristä (Cedrus atlantica) ja männystä (Pinus halepensis). Kuivina vuosina vuosirenkaat jäävät kapeammiksi kuin kosteampina vuosina. Pohjois-Afrikassa muutaman vuoden kuivat jaksot ovat tavallissia. Mitä pitempi ja kuivempi jakso on, sitä varmemmin odotettavissa on ruokakriisi ja nälänhätä .
MV Doña Paz

MV Doña Paz oli filippiiniläinen matkustaja-alus, joka upposi 20. joulukuuta 1987 törmättyään MT Vectorin kanssa. Onnettomuudessa kuoli yhteensä 4 386 ihmistä, mikä on pahin rauhanajan meriturma. Pahin sota-ajan meriturma oli Wilhelm Gustloffin uppoaminen tammikuussa 1945, jolloin noin 10 000 ihmistä hukkui.

Onnettomuus

MV Doña Paz oli matkalla Leyteltä Manilaan, kun alus törmäsi avomerellä Marinduquen ja Oriental Mindoron välillä klo 10.30 öljytankkeri MT Vectorin kanssa, joka oli matkalla Limaysta Bataaniin. Törmäyksen seurauksena sattui räjähdys, jonka aiheuttama tulipalo levisi molempiin aluksiin. Molemmat alukset upposivat muutaman tunnin kuluessa törmäyksestä vieden mukanaan yhteensä 4 375 ihmistä. Vain 26 ihmistä onnistuttiin pelastamaan merestä. Yksikään Doña Pazin miehistöstä ei selvinnyt. Selviytyneiden joukossa oli kaksi Vectorin miehistön jäsentä.
Ferdinand von Droste zu Hülshoff

Ferdinand Freiherr Droste zu Hülshoff (16. helmikuuta 1841 Burg Hülshoff, Münsterland - 21. heinäkuuta 1874 Burg Hülshoff) oli saksalainen lintutieteilijä ja kirjailija.
Ferdinand Drosten vanhemmat olivat suurtilallinen ja poliitikko Werner-Constantin von Droste zu Hülshoff (1789-1867) ja Caroline Freiin von Wendt-Papenhausen (1802-1881). Setänsä Johann von Droste-Kerckerickin innostamana Ferdinand kiinnostui kirjoittamisesta ja lintutieteestä. Hän ryhtyi tutkimaan lintujen muuttoa Münsterlandissa, ja laati laajan tutkielman lehtokurpasta sekä useita vaatimattomampia tutkielmia. Tunnetuin on hänen kirjoituksensa Borkumin saaren linnustosta Die Vogelwelt der Nordseeinsel Borkum.
Ferdinand Droste toimi Saksan Lintutieteellisen Yhdistykesn puheenjohtajan 1868–1874. Hän oli Westfalenin ja Lippen eläintieteellisen osaston johtaja sekä Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society of London) jäsen. Yhdessä Hermann Landoisin kanssa hän perusti Münsterin eläintarhan (Allwetterzoo Münster).
Uusikuu

Uusikuu on Kuun vaihe, jolloin Maahan näkyvä eli "maahan katsova" Kuun pinta on kokonaan vailla Auringon valaisua, koska Aurinko valaisee juuri Kuun vastakkaista puolta. Maahan Kuu näyttää siis kokonaan pimeältä.
Kuuhun perustuvissa kalentereissa eli kuukalentereissa uusikuu aloittaa uuden kuukuukauden. Synodinen kuukausi eli aika uusikuusta uusikuuhun on 29,5306 vuorokautta pitkä. Tästä syystä vuodessa on 12 tai 13 uusikuuta (samoin kuin täysikuuta).
Auringonpimennykset tapahtuvat aina uudenkuun aikaan silloin kun Aurinko on tarkalleen Kuun takana. Uudenkuun samoin kuin täydenkuun aikaan vuorovesi on korkeim­mil­laan eli silloin esiintyy tulvavuoksi, koska Auringon ja Kuun aiheuttamat vuoro­vedet sattuvat samaan hetkeen.
Saara Hopea

Saara Elisabet Hopea-Untracht (s. 26. elokuuta 1925 Porvoo – 25. kesäkuuta 1984 Porvoo) oli suomalainen huonekalujen sekä koru- ja lasiesineiden suunnittelija.
Porvoolaisen kultasepänliikkeen omistajan, talousneuvos Ossian Hopean tytär Saara Hopea opiskeli Taideteollisen keskuskoulun sisustustaiteen osastolla vuosina 1943–1946. Valmistuttuaan hän toimi pari vuotta huonekaluliike Majander Oy:n piirtäjänä, sitten Paavo Tynellin johtaman Taito Oy:n valaisintehtaan piirtäjänä. Saara Hopea kiinnostui 1950-luvun alussa lasimuotoilusta ja sai paikan Nuutajärven lasitehtaalta, jossa toimi taiteellisen johtajan Kaj Franckin alaisuudessa. Isänsä kuoltua Saara Hopea joutui vuonna 1959 siirtymään perheensä kultasepänliikkeen taiteelliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1959–1960 sekä jälleen vuodesta 1967 alkaen.
Vuonna 1960 Saara Hopea avioitui yhdysvaltalaisen taidekäsityöläisen, valokuvaajan ja kirjailijan Oppi Untrachtin kanssa ja muutti New Yorkiin. Siellä hän tutustui metallin emalointiin ja kehitti menetelmän, jossa useita läpikuultavia emalikerroksia poltettiin esineen pintaan kunnes saatiin haluttu värisävy.
Miehensä mukana Saara Hopea-Untracht asui sittemmin myös Nepalissa vuosina sekä Intiassa vuoteen 1967 saakka, jolloin pariskunta asettui Porvooseen.
Saara Hopea palkittiin lasiesineistään hopeamitalilla Milanon triennaaleissa 1954 ja 1957. Porvoon kaupungin kulttuuripalkinnon hän sai 1981 ja valtion taideteollisuuspalkinnon 1982. Taideteollisuusmuseossa Helsingissä järjestettiin hänen retrospektiivinen näyttelynsä vuonna 1987.
Ksyleeni

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Ksyleeni voi kulkeutua elimistöön joko hengitysteitse, nielemällä tai ihon läpi. Aine aiheuttaa ärsytystä silmissä ja iholla myös kuivattaen ihoa pitkäaikaisen altistuksen aikana. Se voi vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa muun muassa päänsärkyä ja pahoinvointia.
Ksyleeni on vaarallista jätettä ja tulee toimittaa vaarallisen jätteen vastaanottoon. Pienet määrät voi kuivattaa ulkoilmassa, tyhjä hyvin tuuletettu pakkaus voidaan kierrättää.
Teerijärvi

Teerijärven nimestä

Kyseessä on alkuperäinen järvennimi, joka on tarkoittanut kirkonkylän järveä, jonka nykyinen nimi on Kirkkojärvi  (ruotsiksi Hemsjön). Nykyään virallinen ja suomenkielisissä naapurikunnissa käytössä oleva nimi on Teerijärvi, mutta vanhat kirjoitusmuodot paljastavat alkuperäisen nimen olevan Tervajärvi. Nykyinen Teerijärvi on luultavasti takaisinlaina ruotsinkielisestä nimestä Terjärv.  Nimi liittyy ilmeisesti tervanpolttoon, jota on ennen harjoitettu Pietarsaaren ja Kokkolan vanhojen suurpitäjien salomailla. Myös järven tumman veden voidaan ajatella olleen nimeämisperusteena.

Historia

Teerijärvi toimi vuodesta 1662 Kruunupyyn alaisena saarnahuonekuntana. Teerijärvi sai oman kirkon vuonna 1667 ja siitä tehtiin kappeliseurakunta vuodesta 1669, joskin ensimmäinen kappalainen astui virkaan vuonna 1671. Teerijärvi erotettiin kirkkoherrakunnaksi vuonna 1868. Teerijärvi muodostaa edelleen oman seurakuntansa, joka on osa Kruunupyyn seurakuntayhtymää.

Kyliä

Djupsjöbacka, Granöbyn, Hästbacka, Högnabba, Kolam, Kortjärvi (Kortjärv), Teerijärvi (Terjärv), Vähätkylät (Småbönders)
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Teerijärven taajamat olivat kirkonkylä (607 asukasta) ja Hästbacka (203 asukasta).

Ruokakulttuuri

Teerijärven pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla etenkin pyhäaamuisin syöty ostseitsi, leipäjuusto- ja vasikanlihakuutioita maitoliemessä.
Hietalampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 17,7 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Liesjärven valuma-alueeseen (35.484) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 180,8 metriä mpy.
Myllysilta

Sijainti

Sillalta luoteeseen johtaa Koulukatu ja kaakkoon Myllytunneli. Silta on noin 93 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Sillan nimi viittaa Samppalinnan myllyyn, jonka kohdalta silta alkaa.
Silta yhdistää Turun IV kaupunginosan eli Martin VII kaupunginosaan eli Turun ydinkeskustaan. Liikenne sillalla on yksisuuntaista Martista Turun ydinkeskustaan. Liikennemäärä tulee todennäköisesti olemaan noin 20 000 autoa vuorokaudessa.

Nykyinen silta

Vuonna 2011 rakennettu uusi silta on kolmiaukkoinen teräspalkkisilta. Sillan urakkasummaksi tuli lopulta noin 5,4 miljoonaa euroa. Se maksettiin Turun kaupungin vahinkorahastosta. Sillan  teräsrakenteet valmistettiin STX:n Turun telakalla, telakan lohkohalleissa, jotka olivat tyhjillään ennen uuden laivatilauksen aloittamista.
Siltapalkkeihin hitsattiin 12 000 terästappia, joiden päälle valettiin betonikansi, kun palkit olivat paikallaan Aurajoessa. Teräs on erikoisterästä, joka ei vaadi huoltoa eikä käsittelyä. Jokeen valettiin kaksi keskipalkkia ja niihin sukkulan muotoiset teräslieriöt estämään virtausten aiheuttamaa vahinkoa. Lieriöiden vuoraukseksi tulee luonnonkiveä.
Sillan pituus on 93 metriä ja leveys 20,5 metriä. Painoa teräsrungolla on 350 tonnia. Kolme teräskappaletta hitsattiin yhteen ja runko uitettiin kesäkuussa 2011 Aurajokea pitkin Martinsillan ali paikalleen.

Sillan sulkeminen

Silta suljettiin aamulla 6. maaliskuuta 2010 ohikulkijan ilmoitettua kello 6.44 havaitsemastaan notkahduksesta. Iltaan mennessä sillan keskiosa oli vajonnut 94 senttimetriä ja sillan pelättiin romahtavan. Syyksi arveltiin sillan maatukirakenteiden pettämistä. Sillan suunnittelijat, professorit Eero Paloheimo ja Matti Ollila arvelivat syyksi Aurajoen jään painetta. Sillan purkamista pidettiin tässä vaiheessa jo todennäköisenä, ja arveltiin, että uusi silta valmistuisi aikaisintaan kesällä 2011. 9. maaliskuuta sillan vajoama oli 109 cm ja taipumisvaraa arvioitiin olevan vielä joitakin kymmeniä senttejä. 31. maaliskuuta taipuma oli eniten painuneessa kohdassa 127 cm. Enimmillään silta ehti painua lähes 143 cm.
Silta purettiin 26. toukokuuta – 21. heinäkuuta 2010. Purettaessa todettiin sillan betonin olleen heikkolaatuista ja betonin injektoinnin olleen huolimatonta työtä.
Turun kaupunki kerää kaupunkilaisten muistoja sillasta talteen. Turku 2011 -säätiö kerää palan kulttuurihistoriaa kulttuuripääkaupunkivuoden yhteyteen perustettuun Kerrottu ja koettu -hankkeeseen.
Serpentiinimittari

Koko ja ulkonäkö

Serpentiinimittari on Helposti tunnistettava pieni, lennossa voimakkaan oranssinsävyiseltä vaikuttava perhonen. Siipien pohjaväri on lämpimän kellanruskea, ja niissä on kolmesta neljään tummemman ruskeaa poikkiviirua. Naaraalla siipien pohjaväri on hieman vaaleampi, jolloin viirut erottuvat yleensä paremmin. Siipien ulkoreunan ripset ovat tummat. Takasiivissä on pieni, musta keskipilkku. Siipiväli on 18–20 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Serpentiinimittaria tavataan Portugalista Euroopan poikki Altaivuoristoon ulottuvalta alueelta. Suomessa serpentiinimittaria tavataan paikoittaisena aina Etelä-Lappiin saakka. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle huipun sijoittuessa heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Monista sukulaisistaan poiketen serpentiinimittari lentää ainoastaan päivällä ja jonkin aikaa illalla. Laji viihtyy kuivilla ja avoimilla paikoilla kuten niityillä ja joutomailla. Mittari esiintyy paikoittaisesti, mutta se saattaa olla tietyllä paikalla hyvinkin runsaslukuinen. Pieni toukka talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka syö monien matalien kasvien kuihtuneita lehtiä.
Kuolema Venetsiassa (ooppera)

Kuolema Venetsiassa on kaksinäytöksinen ooppera, jonka on säveltänyt Benjamin Britten. Se perustuu Thomas Mannin pienoisromaaniin Kuolema Venetsiassa. Oopperan englanninkielisen libreton kirjoitti  Myfanwy Piper. Ooppera sai ensi-iltansa 16. kesäkuuta 1973.

Historia

Britten oli pohtinut pienoisromaanin säveltämistä vuosien ajan, ja hän aloitti työnsä syyskuussa 1970 lähestymällä Piperiä ja kirjailijan poikaa Golo Mannia. Johtuen Warner Brothers -yhtiön ja Thomas Mannin kuolinpesän välisestä sopimuksesta koskien Luchino Viscontin samannimistä elokuvaa, joka sai ensi-iltansa vuonna 1971, Britteniä neuvottiin olemaan katsomatta sitä. Oopperan ensiesityksen ohjaajan Colin Grahamin mukaan jotkut elokuvan nähneet Brittenin kollegat pitivät Tadzion ja Aschenbachin suhdetta elokuvassa "liian sentimentaalisena ja riettaana". Tämä vaikutti ratkaisuun, jossa Tadzion sekä tämän perheen ja ystävien osia esittivät tanssijat.
Angie Stone

Angela Laverne Brown, taiteilijanimeltään Angie Stone, (s. 30. tammikuuta 1961 Columbia, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen R&B-, hip hop- ja nu-soul-laulaja, lauluntekijä, kosketinsoittaja, levytuottaja ja näyttelijä. Maailmanlaajuisesti hänen tunnetuin hittinsä on ”Wish I Didn’t Miss You”.
CIELAB

CIE L*a*b* -väriavaruus on CIE:n vuonna 1976 julkaisema väriavaruusmalli. Se on rakennettu käyttämällä pohjana CIE 1931 XYZ -väriavaruutta.

CIE 1976 -väriavaruudet

CIE esitteli vuonna 1976 kaksi uutta väriavaruutta, CIELUV ja CIELAB, joita se suositteli käytettäväksi värierojen mittauksiin. Uudet väriavaruudet oli suunniteltu olemaan havainnoitavasti yhtenäisempiä kuin CIEXYZ-väriavaruus. CIEXYZ-väriavaruuden avulla voidaan määrittää värille numeeriset tristimulusarvot, mistä on hyötyä teollisuudelle esimerkiksi värieromittauksissa tai värin uudelleentuottamisessa. Pääongelmana oli kuitenkin x,y-kromaattisuusdiagrammin ja xyY–väriavaruuden huomattava epäyhtenäisyys. David MacAdamin vuonna 1942 tekemässä värierotutkimuksessa ilmeni, että samansuuruinen x,y–arvojen ero kromaattisuusdiagrammin eri osissa on epäsuhteessa silmillä havaittavaan eroon. Tutkimustuloksena syntyi MacAdamin ellipsit, jotka kuvaavat xy-kromaattisuusdiagrammissa värien visuaalista jakaantumista. MacAdamin tuloksia käytettiin pohjana havainnoitavasti yhtenäisempien väriavaruuksien suunnittelussa ja käytetään nykypäivänäkin uusissa väriavaruuksiin ja värieroihin liittyvissä tutkimuksissa.
Perunpeukaloinen

Levinneisyys

Perunpeukaloista tavataan Perun pohjoisosissa ja Ecuadorin eteläisimmissä osissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 400 km². Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
Kalliolampi (Soini, Kukonkylä, eteläinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 184,6 metriä mpy.
Mark Newson

Mark Newson (s. 7. joulukuuta 1960, Stepney, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja.

Ura

Newson pelasi 80- ja 90-luvuilla Englannissa muun muassa Charltonissa, Fulhamissa, sekä Tottenhamissa. Kesällä 1982 Newson siirtyi Kuopion Eloon, jossa hänen pelasi kuitenkin vain neljä ottelua SM-sarjassa.
Douro-luokka

Suunnittelu

Luokan alukset suunnitteli Yarrow ja siten ne muistuttivat Britannian kuninkaallisen laivaston 1920-1930-lukujen hävittäjiä. Alusten pääaseina oli neljä Vickers-Armstrongin valmistamaa QF 4,7 tuuman Mk G tykkiä, joiden putken pituus oli 50 pituuskaliiperia. Tykeistä kaksi oli asennettu etu- ja kaksi takakannelle tykkikilvin suojattuihin asemiin. Kullekin tykille oli aluksella 140 ammusta. Keveinä aseina oli kolme 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina 85 asteen korotuskulman mahdollistavina asennuksina. Kaksi tykeistä oli asennettu takakannen rakenteelle ja kolmas savuhormien väliin. Aseistuksen täydensivät kaksi kolmiputkista torpedosettiä ja kaksi syvyyspomminheitintä, joita varten aluksella oli kaksitoista syvyyspommia. Alukset oli varustettu myös miinanraivaimin.
Propulsiojärjestelmänä oli kolme Yarrowin kattilasta, jotka tuottivat 400 psitä ja ne oli varustettu esikuumennuksella. Kaksiakselinen turbiinijärjestelmä koostui Curtissin korkeapaineturbiinista ja risteilymoottorina oli Parsonsin matalapaineturbiini. Järjestelmä oli samanlainen kuin HMS Ambuscadella ja se tuotti 33 000 hevosvoimaa.
Forsvarets Efterretningstjeneste

Forsvarets Efterretningstjeneste (FE) on Tanskan puolustusvoimiin kuuluva signaalitiedusteluorganisaatio. Laitos on perustettu vuonna 1943. Sen pääkonttori sijaitsee Kööpenhaminassa Kastelletin linnoitusalueella. Sitä vastaavat mm. Ruotsissa Försvarets radioanstalt ja Suomessa Puolustusvoimien tiedustelulaitos.
FE:n englanninkielinen nimi on Danish Defence Intelligence Service.
Miss Eurooppaa metsästämässä

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvassa ei nähty juuri mitään myönteistä. Ainoastaan Matti Viljasen musiikkia pidetään jonkinlaisena elokuvaa koossapitävänä aineksena. Myöhemmin on sanottu, että se on uutisaineiston höysteeksi koottu komediatarina, jossa Pöysti erään kriitikon mukaan toilailee sietämättömän lapsekkaasti. Toisaalta on kritiikissä kuitenkin todettu, että dokumentaarisista aineksista ja Pöystin tilannekomiikasta syntyy kiinnostavaa ajankuvaa.