Citroën H

Mallit

Citroënin henkilökunta työskenteli kahdeksan eri projektin parissa, ja vain viimeinen niistä, "H" valmistui. Eniten myyty malli oli Citroën HY (kantavuus 1500 kg), muita mallinimiä olivat H (ensimmäiset), HX (pienempi kantavuus), HZ, HW (suurempi kantavuus), jonkin aikaa autoa myytiin ranskassa nimellä 1600.
Ranskassa tämä erikoisen näköinen auto tunnetaan nimillä "Nez de Cochon", "possun kärsä", ja poliisien käytössä olleet nimellä "panier à salade", "salaattikori".
Suomessa Citroën-harrastajien keskuudessa auto tunnetaan myös nimellä "Kamiina" (vrt. "Camionnette").
Citroën H tuli Suomessa myyntiin vuonna 1952. Auton tunnettuja käyttäjiä olivat aikanaan helsinkiläinen Karl Fazer ja tamperelainen Leivon Leipomo. Maaseudulla näkyviä olivat puolestaan Citroënin maahantuojan Korpivaara Oy:n tytäryhtiön Farming Oy:n edustamien Massey-Ferguson -traktorien huoltoautot. Citroën H -pakettiautoista tehtiin myös pankkiautoja ja ambulansseja sekä muutama poliisiautokin. Pitkän elinkaarensa loppupuolella Citroën H joutui kilpailemaan huomattavasti uudempien pakettiautojen kanssa, mutta sen valttina oli korkea ja auton ulkomittoihin nähden todella suuri tavaratila, jonka läpi pystyi suhteellisen pitkäkin mies kulkemaan kumartumatta. Korotetussa ja pidennetyssä mallissa tavaratilan koko oli peräti 16 kuutiometriä. Tavaratilan nostokorkeus oli vain 36 senttimetriä, mikä on harvinaista 2000-luvun pakettiautoissakin. Vuonna 1970 tekemässään pakettiautovertailussa Tekniikan Maailma -lehti moitti Citroënin heikkoa lämmityslaitetta, meluisaa ohjaamoa ja raskasta ohjausta, mutta kehui auton käytännöllisyyttä, moottorin sitkeyttä sekä auton ketteryyttä ja suuntavakavuutta.

Tekniikka

Moottori, vaihteisto ja monet pienemmät osat olivat peräisin Citroënin aiemmista malleista. Moottori ja vaihdelaatikko ovat lähes identtiset mallin Citroën Traction Avant kanssa ja myöhemmin Citroën DS:n kanssa. Autossa ei ole erillistä runkoa, vaan itsekantava kori. Ajovalot ja nopeusmittari olivat useiden vuosien ajan samat kuin mallissa 2CV. Autossa käytettiin vääntövarsijousitusta, edessä oli neljä iskunvaimenninta ja takana tavalliset kaksi. Mallin ehkä erikoisin ominaisuus on se, että oikeanpuoleinen takarengas sijaitsi taaempana kuin vasen. Etuovet olivat "kaappariovet", eli ovet oli saranoitu takareunoistaan.
Saksalainen lentokone Junkers, Junkers Ju 52 toimi korin muotoilun inspiraationa. Korin peltien muotoilu lisäsi rakenteen vahvuutta tuomatta kuitenkaan lisää painoa. Lisäksi peltien valmistus onnistui yksinkertaisilla ja halvoilla työkoneilla.
Autoa on valmistettu viidellä eri moottorilla. Bensiinikäyttöisiä olivat 1,6 l ja 1,9 l nestejäähdytteiset rivimoottorit, ja dieselmoottoreina ensin Perkins 1,6 l joka myöhemmin vaihtui Indénorin 1,8 l moottoriin ja myöhemmin saman valmistajan 1,9-litraiseen.
Vuosien saatossa autoon tehtiin parannuksia; esimerkiksi kantavuutta nostettiin useita kertoja. Vuonna 1961 sähköjärjestelmä vaihtui 6V:stä 12V:hen, 1964 kaksiosainen tuulilasi korvattiin tavallisella yksiosaisella. Vuonna 1969 auton ulkonäköä päivitettiin hieman: takapyörän kaaret muutettiin kulmikkaammiksi ja etuvilkut vaihdettiin. Vähemmän näkyvä muutos oli se, että etuiskunvaimentimien määrä väheni neljästä kahteen. Vuonna 1972 HW-mallia sai kaasunestejousituksella, ja siitä tuli myyntiin ambulanssiversio. Autoon tehtiin vielä useita pieniä muutoksia ennen kuin sen valmistus viimein loppui joulukuussa 1981.