google/wiki40b huggingface dataset:
Miekkamies

Jacques DuQuesne

Ensimmäinen Miekkamies, Jacques DuQuesne, harjoitteli yhdessä Haukansilmän kanssa molempien miesten ollessa vielä sirkuksessa. Sekä Haukansilmä että Miekkamies hairahtuivat rikosten poluille, mutta molemmat liittyivät myöhemmin Kostajiin. Miekkamies kuitenkin petti joukkueen ja lähti Kostajista. Myöhemmin Miekkamies kuoli taistelussa Kang Valloittajaa vastaan. 
Vaikka Miekkamies olikin uskomattoman taitava miekkailija, hänen miekkansa oli kuitenkin superrikollinen Mandariini luonut avaruusrotu makluaanien tekniikalla.

Philip Javert

Toinen Miekkamies, Philip Javert, saapui Marvel-universumiin vaihtoehtotodellisuudesta. He hyökkäsivät Kostajien kimppuun, mutta taistelun kuluessa Miekkamies ja hänen ystävättärensä Magdalene liittyivätkin Kostajiin. Tällä haavaa pariskunta on jättänyt Marvel-universumin taakseen syistä, joita ei ole paljastettu.

Myöhemmät Miekkamiehet

Maapallon sankareiden tuhottua Onslaught-nimisen hirviön, loi Reed Richardsin poika Franklin Richards tasku-ulottuvuuden, jossa sankarit tapasivat jälleen uuden Miekkamiehen. Hän liittyi Kostajiin heidän viipyessään tasku-ulottuvuudessa. Tämä Miekkamies ei koskaan saapunut normaaliin Marvel-ulottuvuuteen. 
Nyttemmin amerikkalaisissa lehdissä on ilmaantunut jälleen uusi Miekkamies, joka on paljastunut olevan Hydran johtajan Paroni Wolfgang von Struckerin poika Andreas.

Voimat ja varusteet

Mandariini varusti alkuperäisen Miekkamiehen miekan täyteen makluaanien teknologisia saavutuksia. Painamalla yhtä nappia miekkansa kahvassa hän kykeni ampumaan voimakkaan energiasäteen, hajotussäteen, sähköisen tainnutusiskun tai kaasusuihkun joka tainnuttaa vihollisen. Lisäksi miekassa oli vielä voimakas liekinheitin. 
Muutoin jokaisella Miekkamiehellä on ollut ikäisensä miehen voimat ja kyvyt. Tietysti jokainen heistä on harjoitellut ankarasti.

Miekkamies muissa medioissa

Miekkamies on pelattava hahmo PlayStation Portable -versiossa Marvel: Ultimate Alliancesta.
Handley Page H.P.42

Rakenne

H.P.42/45 oli kokometallirakenteinen, mutta sen siivet, pyrstö ja rungon takaosa olivat kangasverhoiltuja. Koneessa oli kaksitasoinen korkeusvakaaja ja kolme sivuvakaajaa. Koneen neljästä moottorista kaksi oli kiinnitetty ylätasoon ja kaksi alatasoihin rungon viereen.
Koneessa oli erillisen ohjaamon lisäksi kaksi erillistä matkustamoa, toinen siipien edessä, toinen niiden takana. H.P.42:n etumatkustamossa oli alkuun kuusi, myöhemmin 12 ja takana 12 matkustajapaikkaa, H.P.45:ssä 18 ja 20 paikkaa.

H.P.42

Afrikan ja Intian reiteille rakennettujen H.P.42 -koneitten kotikenttä sijaitsi Kairossa.

Hannibal (G-AAGX)

Prototyyppi Hannibal katosi Omaninlahdella 1. maaliskuuta 1940 kahdeksan matkustajan ja miehistönjäsenen kanssa.

Horsa (G-AAUC)

G-AAUC nimettiin ensin Hecateksi, mutta sai uudeksi nimekseen Horsa. Kone lensi ensilentonsa 11. syyskuuta 1931. Se paloi pakkolaskun jälkeen Moresby Parkissa Cumberlandissa 7. elokuuta 1940.

Hanno (G-AAUD)

Hanno lensi ensilentonsa 19. heinäkuuta 1931 ja se muunnettiin myöhemmin H.P.45:ksi. Se tuhoutui Whitchurchin lentokentällä Bristolissa 19. maaliskuuta 1940 kun voimakas tuulenpuuska heitti sen päin Heraclesta ja molemmat vaurioituivat korjauskelvottomiksi.

Hadrian (G-AAUE)

Hadrian lensi ensilentonsa 24. kesäkuuta 1931. Myrskytuuli repi sen irti kiinnityksistään Doncasterin lentokentällä 6. joulukuuta 1940 ja heitti selälleen läheiselle rautatielle vaurioittaen sen korjauskelvottomaksi.

H.P.45

Lyhyille Euroopan reiteille tarkoitettu H.P.45 -malli kuljetti enemmän matkustajia, mutta vähemmän rahtia.

Heracles (G-AAXC)

Heracles lensi ensilentonsa 8. elokuuta 1931 ja tuhoutui Whitchurchin lentokentällä Bristolissa 19. maaliskuuta 1940 kun voimakas tuulenpuuska heitti sen päin Hannoa ja molemmat vaurioituivat korjauskelvottomiksi.

Horatius (G-AAXD)

Horatius lensi ensilentonsa 6. marraskuuta 1931. Palatessaan Ranskasta 7. marraskuuta 1939 se eksyi huonossa säässä ja teki pakkolaskun Tivertonin golfkentälle törmäten kahteen puuhun ja tuhoutui.

Hengist (G-AAXE)

G-AAXE sai ensin nimekseen Hesperides mutta sai pian uudeksi nimekseen Hengist. Se lensi ensilentonsa 8. joulukuuta 1931. Kone muunnettiin myöhemmin H.P.42:ksi ja se tuhoutui hangaaripalossa Karachissa 31. toukokuuta 1937.

Helena (G-AAXF)

Helena lensi ensilentonsa 30. joulukuuta 1931. Myös se muunnettiin myöhemmin H.P.42:ksi. Kone vaurioitui laskeutuessaan vuoden 1940 lopulla ja tarkastuksessa rungossa todettiin niin pahoja korroosiovaurioita, että se määrättiin romutettavaksi ja purettiin 1941. Koneen rungon etuosa toimi Kuninkaallisen laivaston toimistona useita vuosia.
HMS Hermione (F58)

Palvelus

Alus siirrettiin 1992 reserviin ja se myytiin romutettavaksi 1997.
Haukijärvi (Jämsä, Vekkula)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Saarijärven alueeseen (14.272) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,4 metriä mpy.
Misandria

Miesten yleinen leimaaminen

Kirjassaan My Enemy, My Love (1992) Judith Levine tuo esiin, miten miesviha johtaa miesten kohtuuttoman yleistävään leimaamiseen lapsiksi, mammanpojiksi, pettäjiksi, hylkääjiksi, hyväksikäyttäjiksi, pedoiksi, perversseiksi ja tappajiksi.

Radikaalifeminismi

Charlotte Haysin mukaan "radikaalifeminismin miesvastaisuus on suodattunut laajalti kulttuurimme ... tämä asenne on niin läpitunkeva, että tuskin enää huomaamme sitä."

Feminismi

Individualistifeministi Wendy McElroy sanoo, että jotkut feministit ovat määritelleet uudelleen feminismin näkemyksen miehistä "kuuman raivon käännyttyä kylmäksi vihaksi miehiä kohtaan". Hänen mukaansa osa feministeistä pitää kaikkia miehiä raiskaajina ja feministit ovat liittoutuneet poliittisen korrektiuden liikkeen kanssa. 
Tutkijat Paul Nathanson ja Katherine K. Young analysoivat kirjoissaan Spreading Misandry ja Legalizing Misandry feminismin inspiroimaa miesvihaa. Christina Hoff Sommersin mukaan feministinen miesviha johtaa suoraan naisvihaan: osa johtavassa asemassa olevista feministeistä vihaa naisten enemmistöä, joka rakastaa miehiä, Hoff Sommers toteaa kirjassaan Who Stole Feminism: How Women Have Betrayed Women.
Savage M1907

Ominaisuudet

Aseen luisti peittää aseen koko yläosan, mukaan lukien piipun. Piipun yläpinnassa oleva olake kulkee luistiin jyrsityssä viistossa urassa. Aseen lauetessa piipun ja luistin liike pysähtyy silmänräpäyksen ajaksi viistouran vaikutuksesta, mutta piipun nopea kiertoliike saa olakkeen siirtymän pois viistosta kohdasta suoraan uraan, jolloin luisti pääsee perääntymään.
Saraikkoniittyperhonen

Levinneisyys

Saraikkoniittyperhosen levinneisyysalue ulottuu Länsi-Euroopasta Aasian lauhkeiden osien kautta Tyynellemerelle ja Pohjois-Amerikkaan. Euroopassa laji puuttuu Etelä-Euroopasta ja aivan pohjoisimmista osista. Fennoskandiassa laji esiintyy noin 70° asti. Pohjois-Amerikassa levinneisyysalue ulottuu eteläisimmillään lännessä aina Meksikon Baja Californian osavaltioon ja Yhdysvalloissa Kalifornian, Arizonan ja New Mexicon osavaltioihin saakka.
Lajin runsaasta muuntelusta johtuen monien muotojen taksonominen asema on ollut epäselvä. Balkanin ja Keski-Italian vuoristoissa esiintyy laji Coenonympha rhodopensis, jota on pidetty myös saraikkoniittyperhosen alalajina. Fennoskandiassa esiintyy alalaji Coenonympha tullia isis, joka on kuvattu toisinaan nimialalajin muodoksi.
Suomessa saraikkoniittyperhonen esiintyy koko maassa Keski-Lappiin saakka ja satunnaisesti myös Lapin pohjoisimmissa osissa.

Koko ja ulkonäkö

Saraikkoniittyperhosen etusiiven pituus on yleensä 15–20 mm alalajista ja muodosta riippuen. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 25–36,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Saraikkoniittyperhosella esiintyy runsaasti muuntelua ja se muodostaa asteittaisia muuntelusarjoja eli kliinejä eri muotojen välillä.
Siipien yläpinnan pohjaväri on vaihteleva harmaanruskean-, kellan- tai oranssinsävyinen. Etusiiven alapinnalla on vaalea poikkijuova, jonka leveys ja voimakkuus vaihtelee.

Elinympäristö

Saraikkoniittyperhosen elinympäristö on vaihteleva laajan levinneisyysalueen eri osissa. Laji esiintyy alangoilta vuoristoon muun muassa kosteilla niityillä, pelloilla, soilla, vuoristoniityillä, tunturiniityillä ja tundralla.

Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on maaliskuusta lokakuuhun yhtenä tai kahtena sukupolvena riippuen esiintymisalueesta. Euroopassa lentoaika on yleensä kesä–heinäkuussa. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat sarat (Carex), piirtoheinät (Rhynchospora), nadat (Festuca), vihvilät (Juncus) ja suovillat (Eriophorum), esimerkiksi tupasvilla (Eriophorum vaginatum).
Hämäläis-Osakunta

Osakunnan alue

Hämäläis-Osakunnan alue sijaitsee Hämeen historiallisen maakunnan eteläosissa eli Kanta-Hämeessä, Päijät-Hämeessä ja eteläisessä Keski-Suomessa, mutta myös Satakunnan historiallisen maakunnan itäosassa, joka suurimmaksi osaksi muodostaa Pirkanmaan nykymaakunnan alueen. Sieltä Punkalaidun ei kuitenkaan kuulu osakunnan alueeseen, mutta toisaalta Etelä-Savosta kuuluu Pertunmaa.
Joutsa, Jämsä, Kuhmoinen, Luhanka ja Mänttä-Vilppula Keski-Suomesta ovat yhteistä aluetta Keskisuomalaisen Osakunnan kanssa. Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kihniö, Nokia, Parkano ja Sastamala Pirkanmaalta ovat yhteistä aluetta Satakuntalaisen Osakunnan kanssa. Somero Varsinais-Suomesta on yhteistä aluetta Varsinaissuomalaisen osakunnan kanssa.

Toiminta

Osakunnan toiminta keskittyy Hämäläisten taloon Helsingin Kamppiin  Urho Kekkosen kadulla. Siellä osakuntalaisten käytössä on neljä kerrosta harrastus- ja ajanvietetiloja, kirjasto sekä oma opiskelijaruokala. Osakunnan kerhot järjestävät yleensä päivittäin toimintaa osakuntatalossa lukukausien aikana. Kesällä osakunnan toiminta siirtyy Hämeessä, Hausjärven Torholassa sijaitsevalle kesäpaikalle. Osakunnan juhlaperinteisiin kuuluvat marraskuussa vietettävien vuosijuhlien ohella keväisin vietettävät Hämäläiset pidot ja kesällä tehtävä, 1800-lopulta lähtien järjestetty Kesäretki. Hämäläis-Osakunta on myös vuodesta 1959 lähtien järjestänyt hiihtotapahtuman Hämeessä, Ilveshiihdon.

Virkailijat

Osakunnan arki pyörii pääosin vapaaehtoisten eli virkailijoiden voimin. Osakunnan päävirkailijoita ovat taloudenhoitaja, sihteeri ja toiminnanohjaaja ja päävirat ovat palkkiollisia luottamustoimia, joihin kuuluu päivystämistä osakunnan toimistolla. Osakunta valitsee vuosittain jäsenistöstään virkailijoiksi noin 80 muuta vapaaehtoista opiskelijaa organisoimaan omaa osa-aluettaan osakuntatoiminnasta. Osakuntavirkoja ovat valiokuntien ja kerhojen puheenjohtajuudet sekä esimerkiksi valokuvaajan, saunamajurin ja lipunkantajan virat.

Rahoitus

Hämäläis-Osakuntaa tukee taloudellisesti Hämäläisten ylioppilassäätiö, joka omistaa Helsingin ydinkeskustassa sijaitsevan 1931 valmistuneen Hämäläisten talon, jonka tiloista suurta osaa vuokrataan ulkopuolisille. Myös talon pohjakerroksessa sijaitseva Tavastia-klubi oli aiemmin osakunnan omistuksessa. Nykyään se on Suomen tunnetuin rock-klubi, jota johtaa Juhani Merimaa.
Hämäläisten ylioppilassäätiö tukee lisäksi osakuntalaisia tarjoamalla vuokra-asuntoja sekä jakamalla stipendejä. Lisäksi säätiö ylläpitää Hämäläisten talossa kirjastoa ja opiskelijalounaita tarjoavaa Osakuntabaaria.
Rantaperkiö

Historia

Rantaperkiön alueella on ollut pysyvää asutusta ainakin 1880-luvulta lähtien. Alue oli vuosisatojen ajan suurelta osin Hatanpään kartanon laidunmaata eikä sillä ollut varsinaista nimeä. Nykyisen nimen arvellaan syntyneen silloin, kun Pyhäjärven rantoja alettiin perata; perkiö merkitsee 'rantaniitystä ojitettua ja kuokittua viljelysmaata'. Rantaperkiön ja Härmälän rannoilla oli aikoinaan useita koristeellisia huviloita, joista on nykyisin jäljellä enää Lepolan huvila Härmälässä. Alue liitettiin osaksi Tampereen kaupunkia vuonna 1920. Kaupunginosa kasvoi jatkuvasti, mutta voimakas rakentamisen kausi alkoi toisen maailmansodan jälkeisen asuntopulan aikaan. Rantaperkiön asemakaava vahvistettiin vuonna 1945, ja tuolloin rakennettiin paljon omakotitaloja. Rakentaminen jatkui 1950-luvulla rivitaloilla ja 1960-luvulla ja 1970-luvulla kerrostaloilla.  
Riihimäki–Tampere-radalla sijaitsi vuosina 1945–1988 Rantaperkiön seisake.
Iso-Ahvenenainen (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähi-alueeseen (14.141) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 97,3 metriä mpy.
HK SL8

HK SL8 on Heckler & Kochin valmistama, muun muassa tukistaan, tähtäimistään ja lippaaltaan muutettu itselataava siviiliversio G36 -rynnäkkökivääristä.
Jean Aurén

Seuraura

Aurénin kasvattajaseura on IK Kronan. Hän pelasi juniorina sittemmin myös Kokkolan Hermeksessä, josta Aurén siirtyi 16-vuotiaana Vaasan Sportiin kaudeksi 2010–2011. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi B-nuorissa, mutta Aurén sai tililleen myös yhdeksän ottelua A-nuorissa. Kesäkuussa 2011 hän teki kaksivuotisen Mestis-sopimuksen Sportin kanssa. Kaudella 2011–2012 Aurén otti itselleen seuran A-nuorten ykkösmaalivahdin paikan ja torjui 26 runkosarjaottelua. Hän toimi luukkuvahtina kymmenessä Mestis-ottelussa, mutta ei saanut kuitenkaan peliaikaa.
Kaudella 2013–2014 Aurén kantoi kolmatta kautta Sportin A-nuorten pääasiallista ykkösmaalivahdin vastuuta. Hän puki kauden aikana Mestiksessä 18 runkosarjaotteluun ja myös pelasi yhden ottelun. Pudotuspeleissä Aurén puki yhteen otteluun. Sport nostettiin SM-liigaan kaudeksi 2014–2015 ja myös Aurén teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen huhtikuussa 2014. Hän kähti kauteen taas Sportin kolmosmaalivahtina. Aurén nousi joukkueen kokoonpanoon ensimmäisen kerran SM-liigassa 14. lokakuuta 2014, kun ykkösmaalivahti Hannu Toivonen oli sivussa. Hän teki ottelussa myös liigadebyyttinsä, kun Ville Hostikka vaihdettiin ajassa 57.28. Aurén sai ottelussa peliaikaa vain 1.04 minuuttia, eikä hänellä kertynyt torjuntoja, eikä päästettyjä maaleja. Noin viikkoa myöhemmin Aurén purki omasta aloitteestaan sopimuksensa Sportin kanssa keskittyäkseen opiskeluun. Hän ei pelannut loppukaudella, eikä seuraavalla kaudella 2015–2016 missään.
Aurén palasi kaukaloihin tammikuussa 2017 liityttyään kasvattajaseuransa IK Kronanin II-divisioonajoukkueeseen. 21. tammikuuta 2017 hän onnistui tekemään maalin vieraissa Lapuan Virkiää vastaan viimeisteltyään IK Kronanille 6–9-loppulukeman 48 sekuntia ennen päätössummeria.

Maajoukkueura

Aurén pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän toimi lähinnä Suomen kakkosmaalivahtina Joonas Korpisalolle ja torjui kahdessa ottelussa. Aurén pelasi myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2011. Suomi hävisi kuitenkin pronssiottelun Venäjää vastaan voittomaalikilpailussa lukemin 1–2. Hän edusti myös alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011, jolloin Aurén voitti hopeaa.

Muuta

Aurén valmistui ylioppilaaksi Vasa gymnasiumista keväällä 2013.
Johannes Voggenhuber

Johannes Voggenhuber (s. 5. kesäkuuta 1950) on itävaltalainen poliitikko. Vohggenhuber on Itävallan vihreiden perustajajäsen. Hän oli Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen vuosina 1995–2009.
Vuonna 2009 oma puolue ei asettanut Voggenhuberia listansa kärkeen, ja Voggenhuberin kerrottiin sen takia vetäytyneen ehdokkuudesta kokonaan.
Kotiteollisuus

Kotiteollisuus on pääasiassa käsityönä tapahtuvaa myyntituotteiden valmistusta kotona. Toisinaan jopa synonyymina pidettävä käsiteollisuus on kotiteollisuudelle hyvin läheinen käsite. Käsiteollisuus on kuitenkin elinkeinona harjoitettavaa aineenjalostustoimintaa, jota suoritetaan pääasiassa käsin ja työkaluilla paikallisissa pikkuliikkeissä välittömästi kuluttajia varten. Kotiteollisuuden tuotantokomitea on määritellyt kotiteollisuus-käsitteen vuonna 1949 seuraavasti: ”Kotiteollisuutta on sellainen kansan työnä suoritettu käsityö sekä vastaava työaineksien muokkaaminen, jolla on yksilöllinen sävy, jossa käytetään valikoituja työaineksia ja jossa käsityön ohella konevoimaa käytettäessä kaikki työn vaiheet huomioon ottaen kuitenkin yli puolet on käsityötä.”
Kotiteollisuus voidaan jakaa viiteen pääryhmään, jotka ovat puutyö, metallityö, kutoma- ja kehruutyö, ompelutyö sekä muut sekalaiset työt. Puutyön tärkeimpiä tuotteita ovat rakennukset, kalusteet, liikennevälineet, astiat, työkalut ja erilaiset tarve-esineet. Metallityö tuottaa pääasiassa raudasta, pronssista ja messingistä maataloustyökaluja, hevosenkenkiä, koruja ja koriste-esineitä. Kutoma- ja kehruutyö jalostaa kasveista saatavia kuituja ja eläimistä saatavaa villaa langaksi ja edelleen kankaiksi ja ryijyiksi. Ompelutyö on pääasiassa vaatteiden ja laukkujen valmistusta. Muihin töihin kuuluvat nahanjalostustyö, savenvalanta, kirjansidonta, kalastusvälineiden valmistus, kivenhakkaus ja sarvi- ja luuesineiden valmistus.
1900-luvun alussa Suomen taiteen kansallisromanttisena kautena löydettiin uudelleen kansan käsityö, taito joka oli opittu isiltä ja äideiltä. Taiteilijoiden innoittamina alettiin kopioida ja säilyttää perinteisiä malleja. Perinne erotti kotiteollisuuden taideteollisuudesta. Kotiteollisuuden ja ammattikäsityön erotti hallinnon kahtiajako: kotiteollisuutta hallinnoitiin maataloushallituksessa, ammattikäsityötä kauppa- ja teollisuushallituksessa. Kaupungeissa harjoitettu käsityö ei ollut sivutoimista, vaan tiukoilla ammattikuntasäädöksillä säädelty.
Sota- ja pula-aikana omatarvekotiteollisuuden ja luonnonmateriaalien merkitys kasvoi. Kotiteollisuus nähtiin perinteen ylläpitäjänä sekä taloudellisena ja työllistävänä toimintana, joka lisäksi tuotti viihtyisyyttä ja työn iloa. 1970-luvulla kotiteollisuutta ja paikallisuutta tuettiin valtion varoilla ja alan koulutus ammatillistui. Koulutuksen saaneet ammattilaiset toimivat itsenäisinä yrittäjinä ja/tai ohjaajina, koska kotiteollisuudesta oli tullut myös kodin ulkopuolella tapahtuvaa harrastustoimintaa.
Mortteli

Mortteli eli huhmar (tai huhmare) on maljamainen astia, jota käytetään aineksen hienontamiseen ja sekoittamiseen. Hienontaminen tapahtuu survimella (hiertimellä) eli petkeleellä painellen ja hiertäen. Työkalua käytetään mausteiden murskaamiseen, ja ennen myös apteekeissa lääkeaineiden tai kuvataiteessa väriaineiden hienontamisessa. Morttelia käytetään gastronomiassa etenkin mausteseosten ainesten, kuten sinapin, jauhamiseen.
Mortteli valmistetaan perinteisesti joko marmorista, pronssista tai keraamisesta materiaalista, kuten posliinista. Morttelien koot vaihtelevat pienistä, muutaman millilitran kokoisista suuriin, usean sadan litran vetoisiin. Yleisimmin keittiö- ja laboratoriokäytössä käytettävimpien marmori- tai keraamimorttelien vetoisuus on noin 1 dl ja pronssimorttelin noin 2 dl.
Saksalainen alkemisti Bertholdus Schwarz keksi ruudin sotilaskäytön ensimmäisenä Euroopassa vuonna 1290. Hän hiersi puuhiiltä, rikkiä ja kaliumnitraattia morttelissa, ja tuloksena oli hulmahdus. Schwarz selvisi räjähdyksestä hengissä ja rakensi pian tämän jälkeen ensimmäisen käyttökelpoisen tykin, joka sai nimensä (mörssäri, Mörser) hänen käyttämästään morttelista.
Slaavilaisen mytologian Baba Jaga lentää huhmarella ja käyttää petkeltä peräsimenä.
Bryan McCabe

Seuraura

McCabe pelasi WHL-juniorisarjassa kaudet 1991–1995 kolmessa eri joukkueessa. Hän aloitti Medicine Hat Tigersissa, josta siirtyi Spokane Chiefsiin ja edelleen viimeisellä kaudellaan Brandon Wheat Kingsiin. New York Islanders varasi McCaben vuonna 1993 toisella kierroksella numerolla 40. Keväällä 1994 hänet valittiin WHL:n Läntisen konferenssin tähdistökentälliseen ja seuraavana vuonna Itäisen konferenssin tähdistökentälliseen. Brandon eteni keväällä 1995 Memorial Cupin loppuotteluun, mutta hävisi siellä Kamloops Blazersille. McCabe oli lopputurnauksen tähdistökentällisessä.
McCabe pelasi tulokaskautensa New York Islandersissa 1995–1996. Hän pelasi tulokaskautensa suhteellisen hyvin tekemällä 23 pistettä. Kolmannella kaudellaan Islandersissa McCabe nostettiin joukkueen historian kuudenneksi kapteeniksi. Hänet kaupattiin kuitenkin kesken kauden Vancouver Canucksiin. Vancouveriin siirtyi myös Todd Bertuzzi ja kolmannen kierroksen varausoikeus, kun Islanders sai Trevor Lindenin.
Vancouverissa McCabe pelasi puolitoista kautta, kunnes Brian Burke kauppasi hänet Chicago Blackhawksiin ennen varaustilaisuutta 1999. Burken tavoitteena oli saada varattua Sedinin veljekset Danielin ja Henrikin. Chicago antoi oman ensimmäisen kierroksen varausvuoronsa vaihdossa McCabeen ja Vancouverin ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Chicagossa hän pelasi vain kauden 1999–2000, sillä hänet treidattiin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Alexander Karpovtseviin ennen kauden 2000–2001 alkua.
McCabe teki todellisen läpimurtonsa kaudella 2001–2002, jolloin hän teki 43 pistettä runkosarjassa. Hän auttoi myös merkittävästi Torontoa selviämään pudotuspeleissä Itäisen konferenssin finaaleihin. Toronto hävisi kuitenkin finaalisarjan Carolina Hurricanesille. Seuraava kausi oli McCabelle pettymys, mutta kaudella 2003–2004 hän rikkoi jälleen piste-ennätyksensä, kun hän teki 53 pistettä. McCabe valittiin kauden päätteeksi NHL:n kakkostähdistökentälliseen. NHL:n työsulkukaudella McCabe pelasi Elitserienissä HV71:ssä. Hän ei onnistunut Ruotsissa ja jätti joukkueen 10 ottelun jälkeen joulukuussa 2004.
Kausi 2005–2006 oli McCabelle loistava. Hän teki runkosarjassa peräti 68 pistettä ja oli puolustajien pistepörssin kolmas. Kauden jälkeen McCabe teki Toronton kanssa viiden vuoden jatkosopimuksen. Seuraavallakin kaudella McCabe teki 57 pistettä. Kausi 2007–2008 oli kuitenkin McCabelle vaikea. Hän kärsi loukkaantumisista ja palasi vain 54 ottelua, joissa teki 23 pistettä. Toronto jäi pudotuspelien ulkopuolelle kolmannen kerran perättäin, ja joukkueessa alettiin tehdä muutoksia kesällä 2008. McCabella oli sopimuksessa myynnin estävä pykälä. McCabe päätti kuitenkin purkaa sen, kun Torontossa ei ollut enää jatkoa uralle. Toronto kauppasi McCaben lopulta vasta hieman ennen kauden 2008–2009 alkua. Florida Panthers hankki hänet ja neljännen kierroksen varausoikeuden vaihdossa Mike Van Ryniin.
McCabe pelasi Floridassa vajaat kolme kautta. Hän siirtyi helmikuussa 2011, kauden 2010–2011 aikana, New York Rangersiin osana pelaajakauppaa, jossa Florida sai vaihdossa Tim Kennedyn ja kolmannen kierroksen varausvuoron.
Alfred Lamoureux

Alfred Lamoureux (29. joulukuuta 1876 Montreal – 10. maaliskuuta 1954 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä, urkuri, pianisti, laulaja ja pedagogi. Hän opiskeli vuosina 1889–1897 Institut Nazarethissa, jossa häntä opettivat Achille Fortier, Romain-Octave Pelletier, Victoria Cartier, Frantz Jehin-Prume ja J.-J. Goulet. Hän opetti itse myöhemmin samassa opinahjossa ja monissa muissa laitoksissa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Louise André, Hervé Cloutier, Gabriel Cusson, Gérald Desmarais ja Sisar Marie-Stéphane. 
Lamoureux'n tuotantoon kuuluu muun muassa neljä messua sekä oratoriot Tragédie d'Esther ja La Samaritaine. Lamoureux oli sokea.
Jorma Manninen

Jorma Manninen on suomalainen veteraanipikajuoksija. Hän on voittanut kahdesti 100 metrin maailmanmestaruuden 65-vuotiaiden sarjassa. Manninen juoksi vuonna 2007 silloisen 65-vuotiaiden maailmanennätyksen 12.50. Aiempi ennätys oli Paul Edensin 12.53. Ennätys rikottiin vuonna 2008.
Kaupan tekninen este

Kaupan tekninen este on vapaakauppa-ajatuksen näkökulmasta hallinnallinen keino rajoittaa tuontia, minkä vuoksi niistä pyritään pääsemään eroon silloin kun vapaata kauppaa eli tullialueiden kesken pyritään edistämään.
Kaupan teknisenä esteenä voi toimia esimerkiksi joihinkin tuotteisiin, esimerkiksi elintarvikkeiden lisäaineisiin, geenimuunteluun tai sähköteknisten tavaroiden sähkötarkastukseen liittyvät erilaiset säännöt, jotka lisäävät maahantuonnin kustannuksia vaikuttaen tullien tapaan vaikeuttavasti tuontiin.
James Allen

James Allen (s. 5. marraskuuta 1966) on englantilainen F1-selostaja. Hän selosti F1-kisoja ITV:lle kauden 2001 Japanin GP:stä aina kauden 2008 Brasilian GP:seen saakka. Hän on Englannissa Murray Walkerin seuraaja. Kanadan GP 2007 oli hänen sadas F1-selostuksensa.