google/wiki40b huggingface dataset:
Saharan eteläpuolinen Afrikka

Saharan eteläpuolinen Afrikka on se osa Afrikkaa, joka sijaitsee Saharan autiomaasta etelään. Saharan eteläpuolinen Afrikka eroaa merkittävästi kulttuurillisesti Saharan siitä erottamasta Pohjois-Afrikasta. Viimeisen jääkauden loppumisesta lähtien alueita on Niilin laaksoa lukuun ottamatta erottanut Saharan autiomaa. Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan voidaan laskea eri määritelmien mukaan yli 40 valtiota.
Alueen väkiluku on eri määritelmien mukaan 622–840 miljoonaa, ja se kaksinkertaistuu 25 vuodessa. Syntyvyys on keskimäärin 6,1 lasta naista kohden, ja lapsikuolleisuus on korkea.
Saharan eteläpuolinen Afrikka on ihmislajin alkukoti, ja sieltä, Etiopiasta, on löydetty ihmisen varhaisimmat fossiilit.
1800-luvulla Saharan eteläpuolinen Afrikka oli eurooppalaisille ja länsimaille ”pimeää Afrikkaa”, jota ei ollut tutkittu tai kartoitettu. Eurooppalaiset valloittivat suurimman osan mantereesta 1800-luvun kuluessa ensimmäiseen maailmansotaan päättyneellä valloituskaudella siirtomaikseen.
Saharan eteläpuolisessa Afrikassa on laajat luonnonvarat, toisaalta muita kuin mineraaleja on vaikea viedä maailmanmarkkinoille.
Nykyisin Saharan eteläpuolinen Afrikka on maailman köyhintä aluetta. Keskimääräinen bruttokansantulo on 490 dollaria henkilöä kohti, ja yli puolet väestöstä elää alle yhdellä Yhdysvaltain dollarilla päivässä. Alue on myös ainoa, jossa köyhyys on lisääntynyt. Lukutaitoisia on miehistä 67 prosenttia ja naisista 47 prosenttia. Alueella on maailman vakavin AIDS-ongelma, ja vuoden 1997 lopussa hi-virusta kantoi 21 miljoonaa aikuista. Lisäksi sitä vaivaavat pitkään jatkuneet aseelliset konfliktit ja laaja korruptio.
Brunhilde (Austrasia)

Brunhilde (myös Brunhilda tai Brunechildis, noin 534–613) oli Austrasian kuningatar. Hän oli usean vuosikymmenen ajan frankkien valtakunnan vaikutusvaltaisin hahmo.
Brunhilde oli visigoottien kuninkaan Atanagildin tytär ja meni vuonna 567 naimisiin Austrasian merovingikuninkaan Sigebert I:n kanssa. Naimisiin mennessään Brunhilde luopui areiolaisuudesta ja kääntyi katoliseen uskoon.
Brunhilden sisar Galsvinta meni pian tämän jälkeen naimisiin Sigebertin veljen, Neustrian kuninkaan Kilperik I:n kanssa. Ennen avioliittoa Kilperikin oli luovuttava useista jalkavaimoistaan. Vuonna 573 Kilperik kuitenkin ihastui uudelleen aiemmin hylkäämäänsä jalkavaimoon Fredegundaan, murhautti Galsvintan ja meni naimisiin Fredegundan kanssa.
Sisarensa murhasta raivostunut Brunhilde yllytti miehensä sotaan Kilperikiä vastaan. Sigebert oli jo lähellä lopullista voittoa, kun salamurhaajat onnistuivat vuonna 575 surmaamaan hänet. Brunhilde joutui vangiksi, mutta hänen sallittiin kuitenkin myöhemmin palata Metziin, jossa hänen ja Sigebertin alaikäinen poika Kildebert II oli julistettu Austrasian uudeksi kuninkaaksi. Brunhilde hallitsi tämän jälkeen Austrasiaa poikansa nimissä.
Kildebert II kuoli vuonna 596, jonka jälkeen Brunhilde yritti pitää vallan itsellään pyrkimällä Kildebertin pojan Teodebert II:n holhoojaksi. Tässä tavoitteessaan Brunhilde epäonnistui ja nosti Teodebertin kilpailijaksi tämän veljen Teoderik II:n. Vuonna 612 Teodebert syrjäytettiin, mutta Teoderik kuoli jo seuraavana vuonna, ja Brunhilde yritti vuorostaan nostaa alaikäisen Sigebert II:n valtaistuimelle.
Austrasian ylimystö oli kuitenkin jo kyllästynyt Brunhilden vallanhimoon, ja Pipin Vanhemman johdolla he pyysivät apuun Neustrian kuninkaan Klotar II:n, Fredegundan ja Kilperikin pojan . Brunhilde ei saanut riittävästi joukkoja tuekseen ja joutui pakenemaan Burgundiin, missä hänet pian luovutettiin Klotarille. Brunhildea kidutettiin kolmen päivän ajan ja surmattiin lopulta julmasti raahaamalla häntä villihevosen perässä.
Harry Wahl

Kilpapurjehduksen olympiamitalisti

Wiborgs Läns Segelföreningiä edustanut Wahl kuului suomalaisen Nina-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmassa 1912. Seuraavana vuonna Wahl voitti Sinebrychoffin pokaalin Aurora-veneellä.

Jousisoitinten keräilijä

Harry Wahl omisti 1930-luvulla yhden Euroopan merkittävimmistä soitinkokoelmista, johon kuului useita Stradivarius-, Guarneri- ja Amati-viuluja. Viulujen lisäksi kokoelmassa oli myös alttoviuluja ja selloja. Kokoelman arvo oli nykyrahassa mitaten jopa yli 50 miljoonaa euroa. Kun venäläiset valtasivat Viipurin, valtaosa Wahlin kokoelmasta jäi venäläisille. Wahlin suojatin, viulisti Onni Suhosen onnistui kuitenkin pelastaa 32 arvokkainta soitinta ensin pois Viipurista ja sitten Suomen puolelle.
Vuonna 2007 helsinkiläinen Maija-Stiina Roine löysi Wahlin testamentin omasta kirjahyllystään. Roineen isä, diplomi-insinööri Voitto Valdemar Kolho oli ollut Wahlin luottohenkilö viuluhankinnoissa. Testamentin soitinluettelosta selvisi, että venäläisten käsiin olivat arvosoittimista jääneet Santo Serafin -viulu 1700-luvulta sekä Lorenzo Storionin rakentama alttoviulu. 
Testamentista, joka luovutettiin Suomen Kulttuurirahastolle, selviää myös muut venäläisille joutuneet ja sitä kautta ympäri maailmaa kulkeutuneet soittimet. 
Harry Wahl kuoli 1940, ja valtaosa hänen omaisuudestaan oli viipurilaisissa kiinteistöissä, jotka jäivät rajan taakse. Wahlin perilliset joutuivat luopumaan alhaisin kauppahinnoin kaikista Suomeen pelastetuista arvosoittimistaan päästäkseen uuden elämän alkuun Suomessa. Testamenttiluettelon perusteella Maija-Stiina Roine on jäljittänyt kymmeniä niistä maailmalta ja julkaisi niistä vuonna 2008 omakustannekirjan Harry Wahlin viulut.
Wahlin perillisten hallussa ollut, irlantilaishistoriansa takia ”iiriläiseksi” kutsuttu Stradivarius on ainoa Suomessa nykyisin oleva Wahlin kokoelman soitin. Se kuuluu nykyisin Pohjola-pankin taidesäätiölle, joka hankki sen lainattavien arvosoitintensa kokoelmaan Japanista 1986. Soitin on nykyisin viulutaiteilija Réka Szilvayn käytössä.
Musiikki Fazerin tilikirjoista löytyy myös merkintä, jonka mukaan Harry Wahl on hankkinut mustan 180cm pitkän uuden Steinway-flyygelin vuonna 1920: "Steinway & Sons O-180, sarjanumero 199.620, 1920, O svart till Direktor Harry Wahl, Wiborg."
Maa-artisokka

Viljely

Maa-artisokat istutetaan multavaan maahan harvakseltaan, puolen metrin päähän toisistaan. Kasvukausi on pitkä. Mukulat ovat valmiita nostettaviksi kukkien lakastumisen jälkeen, mutta sen jälkeen ne voi nostaa koska tahansa, vaikka vasta seuraavana keväänä.

Historia

Maa-artisokkaa ei tunnettu Euroopassa vielä keskiajalla. Se kulkeutui Amerikan mantereelta vuonna 1613 Ranskaan ja sieltä edelleen Englantiin vuonna 1616. Alkuun kasvia pidettiin arvossa, ja sitä käytettiin runsaasti varsinkin makeissa ruoissa. Melko nopeasti se levisi Suomeenkin, ainakin Turkuun, jossa sitä Tillandzin kasviluettelon mukaan viljeltiin jo 1600-luvulla. Perunan yleistymisen myötä maa-artisokan viljely Euroopassa on vähentynyt huomattavasti.
Maa-artisokka saattaa aiheuttaa siihen tottumattomalle ilmavaivoja, jotka kuitenkin hellittävät, kun käyttöä jatketaan. Vuonna 1621 John Goodyer kirjoittikin: ”Miten tahansa sen valmistaakin, niin tuloksena on saastainen paha ilma, joka kiertää vatsassa aiheuttaen kipua ja tuskaa. Siksi se onkin soveliaampi sian ruuaksi kuin ihmisravinnoksi.” Ilmavaivoja aiheuttaa kasvin sisältämä inuliini, jota ihmisen ruuansulatus ei kykene hajottamaan. Paksusuolessa inuliini alkaa sitten käydä ja aiheuttaa runsasta, joskin vaaratonta, kaasun muodostusta.
Nimestään huolimatta maa-artisokka ei ole läheistä sukua latva-artisokalle vaan kuuluu auringonkukkien sukuun. Maa-artisokan englanninkielinen nimi "Jerusalem artichoke" on harhaanjohtava ja on ilmeisesti peräisin auringonkukan italiankielisestä nimestä "girasole", joka englanniksi kuulostaa lähes samalta kuin Jerusalem.
Evert Loo

Evert Arvid Evertsson Loo (25. heinäkuuta 1894 Mustasaari – 27. maaliskuuta 1918 Hatanpää, Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Erik Evert Loo ja Ulrika Sofia Klo. Hän kävi kansakoulun ja Närpiön kansanopiston vuosina 1913 – 1914.

Jääkärikausi

Loo työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 1. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Loo astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan Jääkäritykistön 2. patteriin ja otti osaa taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella, missä hän kaatui Hatanpään taistelussa 27. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Mustasaaressa, minne hänet haudattiin Mustasaaren sankarihautaan.
FIRST Robotics Competition

Historia

Ensimmäinen FIRST-robottikilpailu oli suunniteltu innoittamaan lukiolaisia ryhtymään insinööriksi antamalla heille kokemusta työskentelystä ammattitaitoisten insinöörien kanssa robottia kehitettäessä. Tuolloin vuonna 1992 First-robottikilpailu pidettiin Manchesterin lukion liikuntasalissa.
FIRST-organisaatio pyrkii innostamaan opiskelijoita insinööreiksi. FIRST pyrkii korostamaan tiimityöskentelyä ja yhteistyötä insinöörien keskuudessa sekä kannustaa kilpailevia joukkueita pysymään ystävällisinä ja auttamaan toinen toisiaan tarvittaessa. Siihen viittaa Woodie Flowersin keksimä iskulause "hyväntahtoinen ammattimaisuus", joka kehottaa kilpailijoita keskiseen kunnioitukseen ja rehellisyyteen yksilöiden toiminnassa.

Robotit

Kilpailun haaste vaihtuu joka vuosi, eivätkä joukkueet voi käyttää komponentteja edellisien kilpailujen roboteista. Robotit painavat suunnilleen 60 kg riippuen kunkin vuoden säännöistä. Perustarvikkeet annetaan jokaiselle joukkueelle osaston mukaan. Rekisteröityminen ja perustarvikesetti maksaa yhteensä n. 5 000 dollaria. Tämän lisäksi tiimillä on lupa käyttää robottiinsa 3 500 dollaria. Tämän säännön tarkoitus on estää rikkaampia joukkueita satsaamasta enemmän köyhempiin joukkueisiin nähden.

Osallistuminen

Kilpailun yksityiskohdat julkaistaan tammikuun alussa ja joukkueille annetaan kuusi viikkoa aikaa rakentaa kilpailukykyinen robotti, jotta se voi lunastaa paikan kilpailuun. Vuonna 2007 joukkueet kilpailivat 37:ssa alueellisessa kilpailussa koko maaliskuun ajan tavoitteenaan First MM-kisat Atlantassa, Georgiassa. Edellisinä vuosina MM-kisat on pidetty Houstonissa, Texasissa ja Walt Disney Worldin Epcot-puistossa. 
Vuodesta 2007 alkaen yli 1 300 lukiojoukkuetta eli yhteensä 32 306 oppilasta Brasiliasta, Kanadasta, Israelista, Meksikosta, Alankomaista, Yhdysvalloista, Isosta-Britanniasta on osallistunut kilpailuun.
Munkkiaratti

Levinneisyys

Munkkiaratin luontainen levinneisyysalue on Boliviassa, Brasiliassa ja Argentiinassa. Istutettuna lajia esiintyy Puerto Ricossa, Yhdysvaltojen koillisosassa ja Espanjassa. Munkkiaratit viihtyvät sademetsien lisäksi muun muassa hedelmä- ja palmuviljelmillä.

Ravinto

Munkkiaratit pitävät hedelmistä, pähkinöistä, kukista ja lehdistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Lemmikkeinä munkkiaratit ovat herkkiä lihomaan.

Lisääntyminen

Munkkiaratit voivat pesiä kaikkina vuodenaikoina, mutta tavallisesti ne tekevät sen lokakuussa. Silloin naaras munii 5–8 munaa erityisessä poikuekammiossa. Lisääntyminen on huonosti tunnettua, mutta poikaset itsenäistyvät kuusiviikkoisina. Täysikasvuisina linnut ovat noin 29 cm pitkiä.
Otter Tailin piirikunta

Otter Tailin piirikunta sijaitsee Yhdysvaltojen Minnesotan osavaltion länsiosassa. Sen nimi tarkoittaa saukon häntää. Vuonna 2005 siellä oli 57 658 asukasta.  Piirikunnan pääkaupunki ja suurin kaupunki on Fergus Falls. Vuonna 1931 piirikunnan alueelta löydettiin ainakin 10 000 vuotta vanhat ihmisen jäänteet.
Dash (vaatemerkki)

D-A-S-H (Dash) on Kardashianin siskosten Kourtneyn, Khloèn ja Kimin vaatemerkki. Dash-nimi tulee heidän sukunimestään KarDASHian. DASHissa myydään vaatteita, kenkiä, laukkuja.. DASH myymälöitä on kolme, Los Angelesissa, Miamissa ja New Yorkissa.
Xiaomi Redmi Note 5

Muotoilu

Xiaomi Redmi Note 5 -älypuhelimessa on 6-tuumainen näyttö Full HD 2:1-resoluutiolla. Näyttö on suojattu Corning Gorilla Glass -lasilla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Qualcomm Snapdragon 625 8953-prosessori. Laitteessa on 4 Gigatavua RAM-muistia ja 64 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 128 Gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 12 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 7.1 "Nougat" Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Favicon

Favicon (lyhenne sanoista favorites icon) on internetsivulle määriteltävä ikoni. Sivun webmaster voi lisätä faviconin sivuilleen, jolloin se näkyy useissa selaimissa muun muassa osoiterivin vasemmassa laidassa ja sivun nimen vieressä kirjanmerkeissä. Niitä käytetään verkkosivujen visuaalisena tunnisteena.
Favicon on neliön muotoinen, kooltaan tavanomaisesti 16×16, 32×32 tai 64×64 pikseliä. Niiden formaattina voi käyttää tiedostomuotoja JPEG, ICO, PNG ja GIF.
Tuki faviconille oli ensi kertaa maaliskuussa 1999 julkaistussa Microsoftin Internet Explorer 5:ssa. Tässä selaimessa ikoni näkyi vain lisättäessä sivu kirjanmerkiksi. Lisäksi favicon oli aina sijoitettava palvelimen juurihakemistoon nimellä favicon.ico ja sen ainoa sallittu muoto oli Microsoftin .ico 16×16-kokoisena. Sivuvaikutuksena ylläpitäjä sai näin tiedon siitä moniko käyttäjä oli lisännyt sivuston kirjanmerkkeihinsä. Myöhemmät selaimet näyttävät ikonin aina sivustolla vierailtaessa.
Myöhemmissä selaimissa faviconin voi määritellä jokaiselle sivulle erikseen HEAD-osiossa  ja sen sijainti palvelimella ja tiedostomuotokin on vapaa. Tämä ominaisuus lisättiin W3C:n HTML 4.01 -standardiin joulukuussa 1999.

<link rel="shortcut icon" href="/favicon.ico" />
.ICO-tiedostomuoto on Microsoftin oma. Sitä käytettiin alun perin Microsoft Windowsin ikoneiden tiedostomuotona. Sille standardoitiin MIME-tyyppi image/vnd.microsoft.icon vuonna 2003.
Windowsin Internet explorer 10 alaspäin ei tue muitakuin .ico muotoisia faviconeja, mutta kuitenkin versiossa 11 on lisätty tuki .png ja .gif muotoisille faviconeille.
Siniherttuakala

Koko ja ulkonäkö

Siniherttuakala on pienin herttuakaloista, se jää noin 8 cm pitkäksi. Se on muuten sinisävyinen, mutta kuono on kellertävä.

Alkuperä

Siniherttuakala on kotoisin Atlantin länsiosista. Sitä tavataan Karibialla ja Meksikonlahdella, Bermudalta ja Floridasta Ranskan Guyanaan ulottuvalla alueella.

Käyttäytyminen

Urokset ovat aggressiivisia ja niiden taistelut johtavat toisen uroksen kuolemaan.

Ravinto

Siniherttuakala syö luonnossa levää ja sen joukossa eläviä pieniä selkärangattomia.  Se on yleensä helppo ruokittava akvaario-oloissakin, huolii  valmisruokia ja nyppii lisäksi rihmaleviä elävän kiven pinnalta. Se tarvitsee monipuolisen, kasvispitoisen ruokavalion ja mielellään useita pieniä ruoka-annoksia päivässä.
Ahvenjärvi (Jämsä, Palsina)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Palsinajärven valuma-alueeseen (35.695) se kuuluu.
Kirsti Puhtila

Kirsti Inkeri Puhtila, o. s. Kasurinen (23. heinäkuuta 1929 Sortavala – 17. kesäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja sanoittaja.
Puhtilan vanhemmat olivat metsänhoitaja Juho Jaakko Kasurinen ja talousopettaja Martta Kuokka. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 Kuopion yhteiskoulusta.
Puhtila oli Yleisradion palveluksessa muun muassa Lasten Radion musiikkiohjelmien tuottajana. Hän sävelsi ja sanoitti myös lastenlauluja joista tunnetuin lienee vuonna 1962 ensimmäisen kerran levytetty Pekka-naakka. Puhtila teki 1970-luvulla lastenlauluja yhteistyössä säveltäjä Jorma Panulan kanssa. Irina Milanin esittämät laulut julkaistiin 1976 Musta Perhonen-nimisellä albumilla.
Kirsti Puhtila oli naimisissa vuodesta 1956 radiotoimittaja ja sanoittaja Sauvo "Saukki" Puhtilan kanssa. Heidän poikiaan ovat toimittaja Matti Puhtila sekä sanoittaja-sarjakuvapiirtäjä Petri (Putri) Puhtila.
Shenouda III

Shenouda III (synt. Nazir Gayed Rafail, 3. elokuuta 1923 Asyuti, Egypti – 17. maaliskuuta 2012, Kairo) oli 117. Aleksandrian paavi ja Aleksandrian koptilais-ortodoksisen kirkon johtaja vuodesta 1971.

Elämä

Gayed suoritti historian tutkinnon Kairon yliopistossa ja työskenteli päivisin englanninopettajana ja opiskeli samaan aikaan koptilaisessa seminaarissa. Hän valmistui seminaarista 1949.
Vuonna 1954 Gayed muutti luostariin Länsi-Egyptin aavikolle ja sai nimen isä Antonyos El-Suryaani. Hän asui 1956–1962 kuusi vuotta erakkona aavikolla itse kaivertamassaan luolassa. Vuonna 1962 paavi Kyrillos III kutsui hänet pyhitettäväksi kristillisen koulutuksen piispaksi ja koptilaisen ortodoksisen seminaarin johtajaksi. Tuolloin hän sai Shenoudan nimen. Hän oli myös El-Keraza-lehden toimittajana ja kirjoittanut yli sata kirjaa eri aiheista. Paavi Kyrillos VI erotti hänet 1966 johtuen hänen ja oppilaiden kampanjoinnista antaa kansalle oikeus valita piispat ja papit.
Shenoudasta tuli patriarkka Shenouda III lähes yhdeksän kuukautta patriarkka Kyrillos VI:n kuoleman jälkeen.
Vuonna 1974 Haile Selassien vallasta syössyt marxilainen juntta vangitsi ja teloitti Etiopian paavin Abune Tewophilosin. Paavi Shenouda III kieltäytyi tunnustamasta hänen seuraajaansa. Etiopian hallitus kieltäytyi tunnustamasta paavin teloitusta, jolloin koptilainen kirkko piti häntä edelleen laillisena patriarkkana. Tämän johdosta Egyptin ja Etiopian kirkon välit katkesivat.
Vuonna 1973 paavi Shenouda III tapasi katolisen kirkon Paavali VI:n ja he antoivat yhteisen julistuksen kristologiasta. Tapaaminen kirkkojen johtajien välillä oli ensimmäinen 1500 vuoteen. Shenouda kannatti ekumeniaa ja toivoi kristittyjen kirkkojen yhdistymistä. Hänen aikanaan koptilaisesta kirkosta tuli Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen.
3. syyskuuta 1981 presidentti Anwar Sadat määräsi paavin karkotukseen Pyhän Bishoin luostariin. Tämän lisäksi kahdeksan piispaa ja 24 pappia ja lukuisia muita kopteja pidätettiin. Tapaus oli osa Egyptin hallituksen islamistien ja muiden uskonnollisten ääriryhmien kurissapitoyritystä. Sadat nosti kirkon johtoon viiden piispan neuvoston ja viittasi Shenoudaan nimellä ”entinen patriarkka”. 2. tammikuuta 1985, yli kolme vuotta Sadatin salamurhan jälkeen presidentti Hosni Mubarak päästi paavin karkotuksesta ja nimitti hänet uudelleen Aleksandrian paaviksi.
Shenouda III:n aikana kirkko on laajentunut maailmanlaajuisesti. Vuonna 1971 Pohjois-Amerikassa oli neljä kirkkoa, nyt yli sata. Vuonna 1996 Shenouda nimitti ensimmäiset kaksi piispaa Yhdysvaltoihin, toisen Los Angelesiin, toisen etelävaltioihin. Karibialla kirkko on levinnyt Yhdysvaltain Neitsytsaarille, Etelä-Amerikkaan São Pauloon ja Boliviaan. Vuonna 1999 nimitettiin ensimmäinen Melbournen, Australian ja Uuden-Seelannin piispa.
Hyötyjäte

Hyötyjäte on jätettä, joka voidaan käyttää uudelleen joko kierrättämällä sellaisenaan tai raaka-aineena tuotantoprosessissa. Jätteestä aiheutuu yleensä kuluja, mutta hyötyjätteen aiheuttamat kulut ovat yleensä vähäisemmät kuin kaatopaikalle tai energiakäyttöön menevän jätteen. Hyötyjätettä ovat esimerkiksi paperi, pahvi ja kartonki, lasi, metalli, muovit, biojäte, elintarvikerasvat, puujäte, sähkö- ja elektroniikkaromu, kiviperäiset jätteet ja maa-aines, tekstiilit, ja rakennus- ja purkujäte.
Hyötyjäte on uusioraaka-ainetta ja uusiomateriaalia. Hyötyjätteestä tehty tuote puolestaan on uusiotuote tai kierrätystuote. Yhden yrityksen jäte voi olla toisen raaka-aine.

Tilastot

Suomessa kertyi Tilastokeskuksen mukaan vuonna 2006 yhteensä 69,2 miljoonaa tonnia jätettä. Kaatopaikalle loppusijoitettiin noin 58 prosenttia kaikista jätteistä. Uusiokäyttöön päätynyttä hyötyjätettä oli 18,6 miljoonaa tonnia eli noin 27 prosenttia koko jätemäärästä. Yhdyskuntajätettä eli kotitalouksien ja palvelualojen jätettä jätteen kokonaismäärästä oli noin 2,9 prosenttia. Eurostatin tutkimuksen mukaan vuonna 2005 Suomessa saatiin yhdyskuntajätteistä noin 30 prosenttia uusiokäyttöön. Euroopan maista eniten yhdyskuntajätettä käytti uusiomateriaalina Alankomaat, jonka yhdyskuntajätteistä kierrätettiin noin 65 prosenttia. Vähiten tutkituista maista kierrätettiin yhdyskuntajätetä Kreikassa; vain noin 15 prosenttia jätteestä meni uusiokäyttöön.
Pahakosken rautatiesilta

Pahakosken rautatiesilta on Kokemäen Risteellä sijaitseva Tampere–Pori-rataosuuden rautatiesilta. Kokemäenjoen pääuoman Kiettareenhaaran ylittävä silta kulkee Vitikkalanluodon ja mantereen välillä. Vuonna 1919 rakennetun sillan ovat suunnitelleet arkkitehdit Ole Gripenberg ja Sigurd Frosterus.

Historia

Nykyinen silta on toinen Pahakosken kohdalla kulkeva rautatiesilta. Ensimmäinen oli kaksikaarinen teräsristikkosilta, joka valmistui yhdessä rautatien kanssa vuonna 1895. Satakunnan rintamalta vetäymässä olleet punaiset räjäyttivät sen sisällissodan aikana huhtikuussa 1918. Silta korjattiin kuitenkin nopeasti ja vuotta myöhemmin paikalle rakennettiin nykyisinkin käytössä oleva kaksikaarisen teräsbetonisilta.
Lexington Steele

Lexington Steele (s. 1969 New Jersey) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja ohjaaja. Ennen pornouraansa hän toimi muun muassa pörssimeklarina.
Riikka Pulkkinen

Elämä

Pulkkinen kasvoi Oulussa kuhmolaissyntyisten vanhempien, juristi-isän ja lääkäri-äidin lapsena. Nuorena Pulkkinen oli yleisurheilija, joka juoksi päämatkoinaan 800 ja 1 500 metriä. Hän edusti seuratasolla Oulun Pyrintöä.
Pulkkinen kirjoitti ylioppilaaksi Kastellin urheilulukiosta. Hän aloitti kirjallisuuden opinnot Oulun yliopistossa, mutta siirtyi vuoden jälkeen opiskelemaan teoreettista filosofiaa ja yleistä kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistoon. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2019. 
Pulkkisella on yksi lapsi (s. 2013) entisen puolisonsa poliitikko Erkki Perälän kanssa.

Muu tuotanto

Pulkkisen novelli ”Kehä” julkaistiin vuonna 2007 kokoomateoksessa 2000-luvun Decamerone.
Pulkkisen kolmas romaani Vieras ilmestyi vuonna 2012. Sen käännösoikeudet on myyty viidelle kielelle. Vuonna 2013 Yle Radio 1 esitti Pulkkisen lähihistorian uudelleenkirjoittamista käsittelevän monologikuunnelman Wunderbar!, jonka esitti Krista Kosonen. Pulkkinen arvioi kuunnelman pohjustavan hänen tulevaa romaaniaan. Pulkkisen tekstin pohjalta tehtiin myös samanniminen pienoisooppera, jota esitään elokuussa 2015 Ateneumin taidemuseossa Helsingin Juhlaviikoilla.
Neljäs romaani Iiris Lempivaaran levoton ja painava sydän ilmestyi vuonna 2014. Se perustuu hänen Kauneus & Terveys -lehteen vuonna 2010 kirjoittamaansa viihteelliseen jatkokertomukseen Iiris Lempivaara & Levoton ja painava sydän. Teoksen käännösoikeudet on myyty Ranskaan.
Kirjailijanuran ohella Pulkkinen on kirjoittanut kolumneja Fit-lehteen, Metroon, Kauneus & Terveys -lehteen sekä Lääkärilehteen. Pulkkinen oli keväällä 2007 vakiokeskustelijana Nelosen Kuka, mitä, häh? -ohjelmassa.
Mendelevium

Historia

Ensimmäisenä mendeleviumia valmisti vuonna 1955 Albert Ghiorso ryhmänsä kanssa, johon kuuluivat lisäksi Glenn T. Seaborg, Bernard Harvey ja Greg Choppin. He valmistivat isotooppia ²⁵⁶Md atomi kerrallaan pommittamalla ²⁵³Es-kohdetta alfahiukkasilla. Pommitus tehtiin Lawrence Berkeley National Laboratoryn 60 tuuman syklotronilla.
Mendelevium oli yhdeksäs syntetisoitu transuraaninen alkuaine.