google/wiki40b huggingface dataset:
Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue

Historia

Ensimmäisen pelinsä Neuvostoliitto pelasi Itä-Saksaa vastaan Berliinissä vuonna 1951 voittaen pelin 23-2. Ensimmäisen kerran arvokisoihin joukkue osallistui Tukholmassa vuoden 1954 MM-kilpailuihin voittaen maailmanmestaruuden pelaten vain yhden tasapelin isäntämaa Ruotsin kanssa, joukkuetta valmensi turnauksessa Arkadi Tšernyšov. Ensimmäisen kerran Neuvostoliitto järjesti MM-kilpailut vuonna 1957 Moskovassa, kisaisännät hävisivät ratkaisevan viimeisen pelin 60 000 katsojan edessä Ruotsille. Ensimmäistä kertaa olympialaisiin maa osallistui Cortina d'Ampezzossa 1956 voittaen olympiakultaa.
Vuoden 1962 kisoja joukkue boikotoi, koska turnaus järjestettiin Yhdysvalloissa. Välivuoden jälkeen valmentajakaksikko Anatoli Tarasov ja Arkadi Tšernyšov johdatti joukkueen ennätyksellisesti yhdeksään peräkkäiseen maailmanmestaruuteen 1963-1971. Heidän valmentajakautenaan Neuvostoliitto voitti myös kolme olympiakultaa. Siitä huolimatta he saivat potkut 1972 talviolympialaisten jälkeen. Heidän seuraajakseen valittiin Vsevolod Bobrov, joka valmensi Neuvostoliittoa 1972 MM-kisoissa, ja siellä joukkue jäi hopealle isäntämaa Tšekkoslovakian viedessä kultaa. Bobrov valmensi joukkuetta myös syksyn Summit Seriesissä, jossa Neuvostoliitto hävisi niukasti Kanadalle. Neuvostoliitto palasi seuraavana keväänä kultamitalikantaan voittaen heti kolme maailmanmestaruutta putkeen. Vuosien 1975 ja 1976 MM-kisoissa joukkuetta valmensi Boris Kulagin, hänen saavutuksiaan olivat MM-kisoista kultaa ja hopeaa. Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän valmensi Neuvostoliiton olympiakultaan, mutta saman vuoden Kanada-cupissa joukkue sijoittui kolmanneksi.

Tihonovin aika

Viktor Tihonov nimitettiin joukkueen valmentajaksi kesällä 1977 sen jälkeen kun Neuvostoliitto oli jäänyt kolmanneksi 1977 MM-kisoissa Tšekkoslovakian ja Ruotsin jälkeen. Vuosina 1978-1983 Neuvostoliitto voitti viisi maailmanmestaruutta ja vuoden 1981 Kanada-cupin, ainoa tahra oli Lake Placidin talviolympialaisten 1980 loppusarjan tunnettu Miracle on Ice -ottelu, jossa Yhdysvallat voitti hallitsevan olympiavoittajan 4-3 ja Neuvostoliitto jäi hopealle. Sarajevon olympialaisissa 1984 Neuvostoliitto voitti olympiakultaa puhtaalla pelillä, voittaen kaikki pelinsä, saman vuoden Kanada-cupissa punakone voitti alkusarjan ja sai vastaansa välierässä kisaisäntä Kanadan häviten tälle jatkoajalla 3-2, Neuvostoliitto oli turnauksessa lopulta kolmas. Vuoden 1985 MM-kisoissa Tšekkoslovakiassa joukkue voitti pronssia kisaisäntien viedessä maailmanmestaruuden, mutta EM-kultaa voitti kuitenkin Neuvostoliitto.
Vuonna 1986 pelattiin MM-kiekkoa jälleen Moskovassa, kisaisännät voittivat MM-kultaa kahden vuoden tauon jälkeen. Vuonna 1987 Itävallan kisoissa Neuvostoliitto jäi kisoissa hopealle, samanvuoden Kanada-cupissa Neuvostoliitto kohtasi kolmiosaisessa finaalissa Kanadan, Neuvostoliitto hävisi ratkaisevan viimeisen ottelun 6-5.
Geoffrey Kondogbia

Seurajoukkueura

Kondogbia siirtyi kesällä 2012 Sevillaan kasvattajaseurastaan Lensistä arvioilta noin 3 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa 15. syyskuuta 2012, kun joukkue kohtasi kotikentällään hallitsevan mestarijoukkue Real Madridin. Ensimmäisen maalinsa andalusialaisseurassa hän teki 28. tammikuuta 2013 pelatussa kotiottelussa Granadaa vastaan.
27. elokuuta 2013 ilmoitettiin Kondogbian siirtyvän 20 miljoonan euron siirtokorvauksella Monacoon.
22. kesäkuuta 2015 Kondogbia siirtyi viisivuotisella sopimuksella italialaisseura Internazionaleen ja hänestä maksettiin 35 miljoonan euron siirtokorvaus.
Sami Borg

Sami Antero Borg (s. 2. huhtikuuta 1965  Helsinki) on suomalainen politiikan tutkija. Hän toimii nykyisin yliopistonlehtorina (ma.) ja vaalitutkijana Tampereen yliopiston Johtamisen ja talouden tiedekunnassa.  Vuosina 1999–2016 hän työskenteli Yhteiskuntatieteellisen tietoarkiston (FSD) johtajana. Borg on toiminut asiantuntijana Ylen vaalilähetyksissä useina vuosina.
Borg valmistui ylioppilaaksi vuonna 1983, yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1989 ja tohtoriksi 1996. Väitöskirjassaan Velvollisuus vaikuttaa hän tutki suomalaisten äänestysosallistumisen perusteluja ja eduskuntavaalien äänestysprosentin laskua.
Borg on työskennellyt Tampereen yliopistossa politiikan tutkimuksen laitoksen projektitutkijana (1990), yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen projektitutkijana (1991–1993), stipenditutkijana (1996–1997) ja suunnittelijana (1997–1998). Vuosina 1993–1996 hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti ja vuonna 1997 nuorempi tutkija. Borg on ollut Tampereen yliopiston valtio-opin dosentti vuodesta 1998. Hän oli valtio-opin määräaikainen professori 2007–2008. Tutkimuksissaan Borg on käsitellyt erityisesti kansalaisten poliittista osallistumista sekä vaaleja ja äänestyskäyttäytymistä. Hän on yksi Suomen vaalitutkimuskonsortion perustajista. 
Borg toimi Kirkon tutkimuskeskuksen toimikunnan jäsenenä tai varajäsenenä vuosina 1997–2016. Hän oli vaalirahoituskomitean asiantuntijajäsen 1997–1998 ja on toiminut muun muassa vaalitoimikunta 2000:n (2000–2001), kansanvalta 2007 -toimikunnan (2004–2005) ja vaali- ja puoluerahoitustoimikunnan (2008–) jäsenenä.
Borgin isä on valtio-opin emeritusprofessori Olavi Borg. Sami Borg on naimisissa ja hänellä on viisi lasta.
Aulis Hauhia

Aulis Uolevi Hauhia (10. helmikuuta 1921 Lappee – 4. kesäkuuta 1997 Espoo) oli suomalainen upseeri ja ekonomi, joka teki 27 vuotta kestäneen uran Instrumentariumin palveluksessa, viimeiseksi sen pääjohtajana 1972–1982. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1975.

Elämä ja ura

Aulis Hauhian isän työ vankilavirkailijana vei perhettä eri puolille Suomea. Hauhia kävi Riihimäen yhteislyseota ja kuului ikäluokkaan, joka pääsi talvisodan takia ylioppilaaksi 1940 ilman kirjoituksia. Asepalvelustaan hän lähti suorittamaan kenttätykistöön vapaaehtoisena ja eteni Reserviupseerikouluun, joka tuolloin toimi Kankaanpään Niinisalossa. Jatkosodassa Hauhia toimi tulenjohtajana Uhtualla ja Kiestingin suunnalla. Lakimieshaaveet vaihtuivat kadettikouluun, josta valmistuttuaan 1943 Hauhia toimi patteriupseerina Poventsassa ja patteripäällikkönä Aunuksessa. Kannaksen suurhyökkäyksen alettua Hauhia toimi 20. prikaatin tykistökomentajan Pentti Arran tiedustelu-upseerina.
Rauhan tultua Hauhia lähti Helsingin kauppakorkeakouluun ja valmistui ekonomiksi 1949. Hän sai farmaseuttivaimonsa kanssa työpaikat Göteborgista, jossa Hauhia toimi Svenska Handelsbankenissa. Seuraava siirto oli lähtö Englannin Manchesteriin sikäläisen tukkuosuuskunnan palvelukseen. Lasten tulo sai pariskunnan palaamaan Suomeen 1951, jossa Aulis Hauhia työskenteli SOK:n eri tehtävissä vuoteen 1955, kunnes sai konttoripäällikön paikan Instrumentariumista.
Hauhia eteni Instrumentariumin apulaisjohtajaksi 1958, johtajaksi 1960, toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi 1968 ja pääjohtajaksi 1972. Hauhian liki kolmen vuosikymmenen uran kuluessa Instrumentarium kasvoi yli 2 000 työntekijän kannattavaksi pörssiyhtiöksi.
Hauhia jäi eläkkeelle 1982, viisi vuotta suunniteltua aiemmin tehdäkseen tilaa uuden sukupolven toimitusjohtajalle. Kuusikymppinen Hauhia sai vielä tehtävikseen Tamron hallinnon ammattimaistamisen ja Aaltosen tehtaiden saneeraamisen voitolliseksi.
Monien yritysten hallitustehtävien (Rukatunturi Oy, Datex, Wesley & Jessen Oy ym.) lisäksi Hauhia oli mukana muun muassa Rotary-järjestön, Ekonomiliiton ja Suomi–Portugali-seuran hallinnossa.
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies

Tarina

Uunon maalla asuvalla pikkuveljellä Penillä (Santeri Kinnunen) on ongelmia. Hän on vuosi sitten luvannut kahden kotikylänsä tyttären, Roosan (Anu Palevaara) ja Katin (Laura Huhtamaa), äideille tehdä näiden tyttäristä tangokuningattaret. Tilanne ei näytä hyvältä, ja tyttöjen äidit jo perivät rahojaan. Peni uskoo Helsingissä asustelevan, rikkaissa naimisissa olevan veljensä pystyvän tarjoamaan auttavaa kättään.
Uunon uusi, entistä nuorempi appiukko on ottanut käyttöönsä entisen appiukon nimen, arvon, varallisuuden sekä paikan Tuura-Yhtymät-firman toimitusjohtajana. Appiukko saa pankin johtokunnan puheenjohtajana hoitaa luottotappiot, johon miehellä on mahdollisuus vain tekeytymällä köyhäksi. Appiukko siirtää koko varallisuutensa Uunon tilille, koska luulee ettei Uuno käy koskaan pankissa.
Uuno ja Elisabet päätyvät jälleen eroon, ja Uuno marssii tapaamaan appiukkoaan tämän firmaan periäkseen avioliitosta niin suuria korvauksia, ettei appiukko suostukaan. Uunon ja appiukon tapaamisen aikana Uunon takataskuun päätyy sopimus, jossa appiukko luovuttaa koko omaisuutensa Uunolle. Uuno ja Helsinkiin saapunut Peni kuitenkin päätyvät pankkiin ja saavat haltuunsa appiukkonsa koko kahdeksan miljardin omaisuuden. Mammonan kuljettamiseen veljekset ostavat lastenvaunut.
Turhapuron veljekset törsäävät rahoja kalliisiin Mercedes Benz -urheiluautoihin sekä laatuajan viettämiseen luksusluokan ravintoloissa ja hotelleissa. Perässään veljeksillä on appiukon heidän peräänsä usuttama etsivä Pia Terävä (Katariina Kaitue), jonka tarkoitus on saada Uunon takataskusta takaisin omaisuudenluovutussopimus.
Pablo Cuevas

2008

Cuevas aloitti vuoden Movistar Openilla Viña del Marissa, Chilessä. Turnauksessa hän voitti Guillermo Corian, Fernando Verdascon ja José Acasuson, kunnes hävisi semifinaalissa Fernando Gonzálezille. Maaliskuussa Cuevas selviytyi Sony Ericsson Openiin Miamissa. Hän voitti Vince Spadean 1. kierroksella, kunnes toisella kierroksella hävisi Fernando Gonzálezille. Houstonissa hän ja Marcel Granollers pääsivät nelinpelin finaaliin asti, mutta hävisivät sen Ernests Gulbisille ja Rainer Schüttlerille.
Ranskan avoimissa Cuevas ja Luis Horna voittivat nelinpeliturnauksen. Matkalla voittoon he päihittivät seitsemänneksi sijoitetun parin Arnaud Clément ja Michaël Llodra, yhdeksänneksi sijoitetut Lukáš Dlouhý ja Leander Paes, ykköseksi sijoitetut Bob ja Mike Bryan. Finaalissa he voittivat toiseksi sijoitetun parin, Daniel Nestor ja Nenad Zimonjić.

2009

Movistar Openissa Cuevas pääsi semifinaaliin asti, jossa hän kohtasi Fernando Gonzálezin. González voitti ottelun 6–3, 6–2. Nelinpelissä Cuevas pelasi yhdessä Brian Dabulin kanssa ja he voittivat turnauksen. Finaalissa he voittivat parin František Čermák ja Michal Mertinak luvuin 6–3, 6–3. Wimbledonissa Cuevas voitti 1. kierroksella Christophe Rochusin 3–6, 4–6, 6–4, 6–1, 11–9. Toisella kierroksella hän hävisi Yhdysvaltojen 21-vuotiaalle Jesse Levinelle (joka voitti Marat Safinin 1. kierroksella) 6–2, 6–1, 4–6, 4–6, 6–3.
Wiborgs Tidning (1854–1855)

Wiborgs Tidning oli Viipurissa vuosina 1854–1855 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehtori Jakob Gabriel Leistenius perusti Wiborgs Tidningin puhtaasti rahanansaitsemistarkoituksessa. Journalistiselta tasoltaan se oli heikko ja sisälsi lähinnä muista lehdistä lainattua aineistoa. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 274 kappaletta vuonna 1854. Sen lakkaamisen vaikutti uuden Wiborg-lehden saaman suosio.
.it

.it on Italian Internet-maatunnus, jota ylläpitää IT-NIC ja sponsoroi IT-CNR. Se sopii joihinkin domain hack'eihin, koska it merkitsee se-pronominia englanniksi. Tunnukselle ei ole rekisteröintirajoituksia lukuun ottamatta eräitä toisen asteen ja sitä ylempiä tunnuksia. Niitä on lukuisia moniin eri käyttötarkoituksiin ja jokaiselle eri säännöt. Tunnus otettiin käyttöön 1987.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2010

Turnausjärjestelmä

Alkulohkojen pelit pelataan neljässä neljän maan lohkossa. Lohkoissa pelataan yksinkertainen sarja, jonka kaksi parasta pääsevät puolivälieriin, joiden voittajat etenevät välieriin. Välierien voittajat pääsevät loppuotteluun ja häviäjät pronssiotteluun. Lisäksi alkulohkojen 3. ja 4. sijoittuneet pelaavat sijoista 9.-16. Neljä alkulohkoa ja puolivälierät ovat ensimmäistä kertaa käytössä salibandyn maailmanmestaruuskilpailuissa.

Logo ja tunnuslause

Kisojen logona on salibandypallo, jonka reikäkuviot muodostavat ihmishahmon. Sen tarkoituksena on kuvata lajin yhteisöllisyyttä ja kertoa lajin vetovoimasta. Tunnus on Magic Ball, josta tulee myös kisojen tunnuslause Magical Games (suom. taianomaiset kisat). Logon on suunnitellut markkinointitoimisto Porkka & Kuutsa.
Esoteerinen ohjelmointikieli

Esoteerinen ohjelmointikieli tai esolang on ohjelmointikieli, jotka on suunniteltu testaamaan ohjelmointikielen rakenteen rajoja. Yleensä tavoitteena on osoittaa erikoisia tapoja joilla systeemi voi olla Turing-täydellinen, eli kykenevä simuloimaan minkä tahansa muun tietokoneen tai ohjelman toimintaa. Esoteerisen ohjelmointikielen tarkoitus voi olla myös hauskuuttaa. Esimerkiksi AAAAAAAAAAAAAA!!!!  on huumoritarkoituksella ohjelmoitu esoteerinen ohjelmointikieli, joka koostuu pelkästään A:sta, välilyönneistä ja huutomerkeistä.
Esoteeriset ohjelmat eivät yleensä ole helposti ohjelmoitavissa, joten ne ovat lähinnä hakkereiden ja ohjelmoinnin harrastajien suosiossa. Käytettävyys muutenkin on esoteerisissa ohjelmissa merkityksetön, tai jopa huono asia. Esimerkiksi Malbolge -ohjelmointikieli on tehty tarkoituksella mahdollisimman vaikeakäyttöiseksi. Toisaalta esoteerisissä kielissä voidaan myös käyttää huumoria; Arnold-C käyttää komentosyntaksinaan Schwarzeneggerin toimintaelokuvien vuorosanoja, Chef ruokareseptejä ja lolcode Internet-meemejä.

Historia

Varhaisin esimerkki esoteerisistä kielistä oli INTERCAL, jonka James Lyons ja Don Woods suunnittelivat vuonna 1972. Heidän tavoitteensa oli tehdä ohjelmointikieli joka oli mahdollisimman erilainen kuin kaikki muut heidän tuntemansa ohjelmointikielet.
Yli 20 vuotta myöhemmin Urban Müller loi kenties kuuluisimman esoteerisen ohjelmointikielen, brainfuckin, joka koostuu pelkästään kahdeksasta merkistä. Sen tarkoituksena oli olla mahdollisimman pelkistetty ohjelmointikieli.
Muita paremmin tunnettuja esoteerisia ohjelmointikieliä ovat Befunge, joka mahdollistaa kielen kirjoittamisen sekä lukemiseen oikean ja vasemman lisäksi myös ylös- ja alaspäin, sekä Malbolge, maailman vihamielisimpänä ja käytettävyydeltään vaikeimpana pidetty ohjelmointikieli, jonka normaali käyttö vaatii oikeastaan enemmän työtä kuin jotkin vanhanaikaiset sotilassalausalgoritmit . Malboglen ensimmäinen ei-esimerkkikoodi jouduttiin luomaan laskennallisesti koodigeneraattorin avulla.
Kirnu

Kirnu on perinteisesti puinen astia, jossa kermasta tehdään voita. Mäntäkirnussa kerma saatetaan liikkeeseen puisella käsin edestakaisin liikuteltavalla männällä. Kampikirnussa kerman liike saadaan aikaan kammen liikkeen mukana pyörivällä lavalla. Kun suurin osa kerman rasvasta on muuttunut voiksi, jäljelle jää juomaksi kelpaava osa, jota kutsutaan kirnupiimäksi. 
Kirnuamiseen käytetty kerma erotettiin perinteisessä menetelmässä hapattamalla maidosta, jolloin voin erottamisen jälkeen jäljelle jäävä juomakin on hapatettua eli piimää. Rasvatonta ja käymätöntä maitoa sanotaan kurriksi eli kuorituksi maidoksi.

Kirnu-sanan kuvaannollista käyttöä

Karjatalouskulttuurissa kirnu on tärkeä työväline, jonka muoto ja toiminta ovat antaneet kuvaannollisia ilmauksia useisiin eri yhteyksiin: Hiidenkirnuksi kutsutaan geologista muotoa, patamaista syvennystä, joita virtaavan veden pyörittämä sora synnytti jääkaudella kalliouomiin.Tykkejä on kuvaannollisesti kutsuttu tulikirnuiksi.
Claren rautatieasema

Historia

Claren asema avattiin 9. elokuuta 1865. Se oli yksi noin 30 Great Eastern Railwayn GER 1865 -tyypin standardiasemista. GER 1865 -asemilla asemarakennusten arkkitehtuuri oli täysin yhdenmukaistettu jopa koristelaattoja myöten. Clare oli keskikokoinen GER 1865 -asema, jolla oli kaksi laituria sekä rahtivaja. H-kirjaimen muotoinen punatiilinen asemarakennus oli radan pohjoispuolella. Rakennuksen itäpäässä oli asemamestarin asunto, ja lipunmyyntitoimisto ja odotushuone sijaitsivat rakennuksen keskiosassa ja länsipäässä. Aseman sisäänkäynnin edessä oli katos ja laiturin puolella veranta. Toisella laiturilla oli odotustilana katos.
Aseman länsipuolella oli ratapiha tavaraliikennettä varten. Sieltä lähti yksi sivuraide itään, jossa oli hiilivarasto ja kaksi puutavaran varastokatosta. Länteen lähti useampia sivuraiteita, joista yksi kulki rahtivajan läpi ja toinen sen edestä. Näiltä sivuraiteilta lähti vielä itään kaksi raidetta, jotka kulkivat karja-aitauksen molemmin puolin. Tavaravajan itäpäässä oli lastausta varten 1,5 tonnin nosturi. Ratapihalla oli tilaa kaikkiaan 50 vaunulle.
Stour Valley Railwayta ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkauksissa. Lopullinen sulkemispäätös tehtiin vuonna 1965, joskin sulkeminen viivästyi paikallisneuvostojen harkitessa taloudellisen tuen myöntämistä, jotta liikenne jatkuisi. Kustannukset olisivat kuitenkin olleet liian suuret, ja niinpä liikenne linjalla lakkasi 6. maaliskuuta 1967. Claren asema suljettiin samana päivänä. Tavaraliikenne Claressa oli lakannut jo 12. syyskuuta 1966.

Lakkauttamisen jälkeen

Alueella avautui kesäkuussa 1972 Clare Castle Country Park -puisto, johon kuuluvat keskiaikaisen Claren linnan rauniot, Claren rautatieasema ja tavararatapiha. Rahtivajasta tehtiin puiston vierailijakeskus, ja puistonvartija asui asemarakennuksessa. Rahtivajan ulkopuolelle tuotiin pieni pätkä rataa, ja vajassa on vanha tavaravaunu, joka tuodaan kesäisin ulos näytille.
Vuonna 2012 tehtyjen budjettileikkausten seurauksena puistonvartija irtisanottiin ja entiset rautatierakennukset laudoitettiin umpeen. Rakennusten tulevaisuudesta huolestuneet paikalliset ottivat yhteyttä Great Eastern Railway Society -yhdistyksen historioitsijoihin, joiden tekemän tutkimuksen pohjalta tehtiin hakemus rakennusten suojelemiseksi. English Heritage myönsikin sekä asemarakennukselle että rahtivajalle Grade II -statuksen tammikuussa 2013, sillä Claren asema on ainoa GER 1865 -asema, jossa on tallella sekä asemarakennus, rahtivaja että laiturikatos.
Thomas Wolfe

Thomas Clayton Wolfe (3. lokakuuta 1900 – 15. syyskuuta 1938) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän julkaisi neljän täysimittaisen romaaninsa ohella muun muassa novelleja, draamaa ja romaaniluonnoksia. Wolfe sairastui viimeisenä elinvuotenaan keuhkokuumeeseen, joka paheni tuberkuloosiksi. Hän menehtyi vain 37-vuotiaana sairauden levittyä aivoihin. 
Wolfe oli syntyjään Ashevillestä, Pohjois-Carolinasta. Hänen ensimmäisen romaaninsa Look Homeward, Angelin (1929) esikuvana on käytetty todellisia Ashevillen asukkaita, ja kirja aiheutti ilmestyessään kohun. Toinen arvostettu romaani You Can’t Go Home Again ilmestyi täydellisenä vasta postuumisti vuonna 1940.
Wolfea pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä yhdysvaltalaisista kirjailijoista. Häneltä sai vaikutteita esimerkiksi Jack Kerouac. Hänen työstään antoi ylistäviä kommentteja lisäksi William Faulkner.
2016 julkaistu elokuva Genius perustuu löyhästi Wolfen elämään, siihen miten hän julkaisi ensimmäiset kirjansa ja tuli tunnetuksi.
Atol

Historia

Atolin suunnittelu alkoi 1980-luvulla, kun vuonna 1986 perustettu Martekno Oy lähti kehittämään kaksipaikkaista amfibiokonetta perustajansa Markku Koivurovan johdolla. Atolin prototyyppi, mallinimeltään Atol 450 valmistui ja lensi ensilentonsa maalta Rovaniemen lentokentällä 23. elokuuta 1988 ja 20. lokakuuta 1988 ensimmäisen vesilentonsa Rovaniemen Norvajärveltä. Ultrakevyeksi rekisteröity prototyyppi lensi tunnuksella OH-U165. Koneen tyhjäpaino oli vain 300 kilogrammaa ja sen voimanlähteenä oli 60 kilowatin (80 hv) polttomoottori.
Atolin prototyypin pohjalta kehitettyä rakennussarjaa myytiin lopulta vain viisi kappaletta vuoteen 1991 mennessä, sillä Martekno joutui 1990-luvun alun taloudellisen taantuman seurauksena ongelmiin. Konetyypin suunnittelija Koivurova työskenteli muiden alojen parissa vuosia, kunnes myöhemmin Atol Avionin myyntipäälliköksi päätynyt Anssi Rekula huokutteli hänet jälleen lentokonesuunnittelun pariin vuonna 2011. Konetyypin uustuotantoa varten perustettiin seuraavan vuoden puolella Atol Avion -yhtiö. Päivitetty ja ulkomitoiltaan suurempi Atol 650 LSA -kone lensi ensilentonsa 9. huhtikuuta 2015. Atol Avion sai kerättyä 144 000 euroa joukkorahoituspalvelu Invedorin kautta.
Yhtiö suunnitteli valmistavansa päivitettyä Atol-amfibiokonetta 5–6 yksilöä vuoden 2015 aikana.

Rakenne

Atolin moottorin on asennettu varhaisimmista prototyypeistä alkaen koneen siiven päälle vetokulmaan, jossa se ei aiheuta muutoksia koneen pituusmomenttiin tehon lisäyksen tai pudottamisen yhteydessä. Moottori on asennettu siten, että potkurivirta osuu korkeusperäsimen yläpintaan ja painaa sitä näin alaspäin tehoja kasvatettaessa.

650 LSA -malli

Varhaisiin malleihin verrattuna päivitetyssä 650 LSA:ssa käytetään hieman eri materiaaleja. Aramidi- ja lasikuituvahvisteisia vanerirakenteita on korvattu muun muassa aramidi- tai lasikuitulujitemuovirakenteilla. Siipi- ja runkorakenteet ovat kuitenkin suurimmalta osalta edelleen puuta ja puukomposiittia. Aiemmin alumiinista valmistettu moottoripyloni on korvattu lujitemuovisella ja hitsattuja metalliosia CNC-jyrsityillä. Hitsattuja osia käytetään enää koneen pakoputkistossa ja pyöränakseleissa.
650 LSA:n sisäänvedettävät laskutelineet ovat sähkötoimiset, minkä lisäksi telineitä voi tarvittaessa käyttää ohjaamossa olevalla lihaskäyttöisellä veivillä. Koneen ohjaus vedessä perustuu kannuspyörään yhdistettyyn vesiperäsimeen, minkä lisäksi koneessa on sähköinen vedessä liikkumista avustava järjestelmä, AWTS (lyhenne sanoista Atol Water Taxiing System). 650 LSA:n siivet ovat säilytystä ja kuljetusta varten taitettavat.
Etaaniditioli

Ominaisuudet

Etaaniditioli on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdisteellä on erittäin voimakas ja luotaantyöntävän paha ominaishaju, joka on aistittavissa jopa erittäin pieninä pitoisuuksina. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Etaaniditioli on myrkyllistä ja sille altistumisesta voi aiheutua pääkipua, rintakipua ja huonovointisuutta.
Flaviinimononukleotidi

Ominaisuudet ja biologinen rooli

Flaviinimononukleotidi on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenteessa on sokerialkoholeihin kuuluva ribitoli sitoutuneena kovalenttisesti isoalloksatsiinirenkaaseen. Se ei siis sisällä glykosidista sidosta, eikä ole siis tiukan määritelmän mukaisesti nukleotidi. Flaviinimononukleotidi on huomattavasti riboflaviinia vesiliukoisempi. Yhdiste hydrolysoituu vahvasti emäksisissä tai happamissa olosuhteissa. Flaviinimononukleotidi on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky 2 massaprosenttisena suolahappoliuoksena on +44,5 °.
Ensimmäisen kerran flaviinimononukleotidia eristivät Otto Warburg ja W. Christian vuonna 1932 dialysoimalla erästä hiivan entsyymiä happamissa olosuhteissa. He kiteyttivät flaviinimononukleotidin kalsiumsuolana. Yhdisteen rakenne varmistui myöhemmin, kun se syntetisoitiin ensimmäisen kerran. Eliöissä flaviinimononukleotidia muodostuu riboflaviinista ja ATP:stä riboflaviinikinaasientsyymin katalysoimana. Flaviinimononukleotidi toimii koentsyyminä muun muassa osana elektroninsiirtoketjua toimivassa NADH-dehydrogenaasissa ja eräissä aminohappo-oksidaaseissa. FAD-syntetaasi katalysoi FAD:n muodostumista flaviinimononukleotidista. Flaviinimononukleotidi voi toimia koentsyyminä reaktioissa, joissa siirtyy joko yksi tai kaksi elektronia.

Valmistus ja käyttö

Flaviinimononukleotidia voidaan syntetisoida joko bioteknisesti tai kemiallisesti. Kemiallisessa synteesissä flaviinimononukleotidia valmistetaan fosforyloimalla riboflaviinia joko fosforyylikloridin, kloorifosforihapon, pyrofosforihapon tai metafosforihappojen avulla. Reaktiossa muodostuu eri riboflaviinifosfaattien seos, josta flaviinimononukleotidi eristetään korkean erotuskyvyn nestekromatografian avulla.
Flaviinimononukleotidia voidaan käyttää keltaisena elintarvikevärinä ja sen E-koodi on yhdessä riboflaviinin kanssa E 101. Natrium- ja dietanoliamiinisuolana yhdistettä käytetään monivitamiinivalmisteissa.