google/wiki40b huggingface dataset:
Ablaut

Ablaut on kielitieteen käsite, joka tarkoittaa vokaalin vaihtumista sanan vartalossa eri taivutusmuodoissa. Esimerkiksi englannin kielen verbi sing ’laulaa’ taipuu muotoihin sing, sang, sung. Ablautia tutkitaan ennen kaikkea osoituksena indoeurooppalaisten kielten kehityshistoriasta. Ilmiö on hyvin yleinen flekteeraavissa kielissä.
Käsitteen otti käyttöön saksalainen Jacob Grimm, kielitieteilijä ja toinen satuja keränneistä Grimmin veljeksistä.  Se tulee saksan kielen sanoista ab ’pois, irti’ ja Laut ’äänne’.
Thinkfun

Thinkfun on pulmapelejä tekevä yritys jonka perustivat Bill Ritchie ja Andrea Barthello vuonna 1985. Thinkfunin tunnetuimpia pelejä ovat Rush Hour ja Zingo.
Lasse Riitesuo

Lasse Riitesuo (s. 24. heinäkuuta 1977) on suomalainen kaukalopallon, salibandyn ja jääkiekon pelaaja. Hän aloitti Salibandyliigauransa Jyväskylän Happeessa vuonna 2001 24-vuotiaana. Riitesuo pelaa numerolla 97.

Ura

Riitesuo jakaa Salibandyliigan yhden ottelun piste-ennätyksen (9+1=10) ja yhden ottelun maaliennätyksen (9) Henri Johanssonin kanssa. Hän siirtyi syksyllä 2007 Sveitsin mestarijoukkue Wiler-Ersigeniin, jossa hän pelasi 14 ottelua tehden niissä tehot 11+9=20. 
Riitesuo on edustanut Salibandyliigassa myö Seinäjoen Peliveljiä sekä Espoon Oilersia.
Riitesuo sai "Karkkipistooli"-lempinimen kymmenen pisteen ennätysottelunsa vuoksi. "Karkkipistooli"-nimitys kuultiin ensimmäisenä Urheilukanavan salibandyselostajien suusta suorassa lähetyksessä, mutta alkujaan se on lähtöisin Riitesuon entiseltä pelikaverilta Jaakko "Kyy" Fredriksonilta.
Riitesuon Salibandyliigaura päättyi kauteen 2011-2012 jonka jälkeen hän jatkoi joukkueen managerina, (Hirviteatterin tirehtööri) mestaruuskauteen 2014 saakka jossa Happee kukisti Tampereen Classicin täpötäydellä Synergia-areenalla. Happeesta tuli Riitesuon managerivuosien aikana maailman seuratuin salibandyseura suuresti livestream lähetysten sekä aktiivisen sosiaalisen median hyödyntämisen vuoksi. 
Ennen salibandyuraa Riitesuo pelasi Kaukisliigassa 4 kautta ja 105 ottelua (1997-2001) (Trio ja GB) tehopistein 93+28. Kaudella 98-99 Trio saavutti SM-pronssia kukistettuaan Oulun Bandy-84:n lukemin 8-7. Riitesuo teki ottelussa 3 maalia.  

Salibandyuran jälkeen Riitesuo edusti Jyväskylän D-Kiekkoa jääkiekon II-divisioonassa 2013-2014 sekä Suomisarjassa 2015-2016.

Työura

Riitesuo työskentelee Brande Oy:ssa bisnesmuotoilijana. Aiemmin hän työskenteli JYP Jyväskylä Oy:ssa, (kehityspäällikkö) sekä Sanomalehti Keskisuomalaisen, (asiakkuuspäällikkö) palveluksessa. Riitesuo on toiminut aiemmin yrittäjäosakkaana Zeropoint Finland Oy:ssa. Koulutukseltaan Riitesuo on tradenomi, Jyväskylän ammattikorkeakoulu.

Maajoukkue

Riitesuo on aiemmin pelannut kaksi maaottelua Tšekkiä vastaan keväällä 2005, tehden otteluissa yhden maalin. Riitesuo kutsuttiin takaisin maajoukkueeseen 7. helmikuuta 2009 pelattavaa Ruotsi-maaottelua varten. Maaottelut saivat jatkoa Tšekin Brnossa pelatussa neljän maan turnauksessa 6-9.11.2009. Riitesuo pelasi turnauksessa kaikki kolme ottelua tehoin 3+1=4. Pelattuja maaotteluita on tällä hetkellä siis seitsemän ja niissä on syntynyt yhteensä 5+1=6 tehopistettä.
Fredrik Warg

Seuraura

Warg on Bolidens FFI:n kasvatti ja pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä jo 15-vuotiaana kaudella 1994–1995, Ruotsin II-divisioonassa. Warg siirtyi seuraavaksi kaudeksi 1995–1996 MODO Hockeyn J20-joukkueeseen, jossa hän pelasi kolme kautta. Warg teki debyyttinsä miesten peleissä kaudella 1998–1999, jolloin hän pelasi Ruotsin I-divisioonaa Örnsköldsviks SK:ssa. Warg teki siellä 31 ottelussa tehot 7+15=22, joilla hän oli joukkueen sisäisen syöttöpörssin voittaja. Warg pelasi seuraavan kauden 1999–2000 suurimmaksi osaksi HockeyAllsvenskanin Sundsvall Hockeyssa, mutta hän teki myös Elitserien-debyyttinsä MODOssa. Warg pelasi siellä 11 runkosarja- ja seitsemän playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän voitti keväällä 2000 Elitserien-hopeaa. Sundsvall tuli Wargille tutuksi myös muutaman ottelun verran kausina 2000–2001 ja 2001–2002, jolloin hän pelasi lainalla myös IF Björklövenissä. Wargin ensimmäinen täysi Elitserien-kausi 2000–2001 toi hänelle 47 runkosarjaottelussa tehot 7+1=8. Warg voitti keväällä 2002 Elitserien-hopeaa.
Warg edusti MODOa kevääseen 2005, jolloin hän siirtyi Timrå IK:n riveihin. Warg teki siellä kaudella 2005–2006 49 runkosarjaottelussa tehot 13+9=22, jotka riittivät joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin voittoon. Kaudella 2006–2007 hän teki Elitserien-uransa yhden kauden piste-ennätyksen tehoilla 10+21=31. Warg oli Timrån toiseksi paras pistemies serkkunsa Jonathan Hedströmin jälkeen.
Kaudeksi 2007–2008 Warg palasi MODOon, jonka kanssa hän teki kolmivuotisen sopimuksen huhtikuussa 2007. Warg pelasi kauden joukkueen varakapteenina. Hän teki Elitserien-uransa toiseksi parhaat tehonsa 9+18=27. Warg pelasi kolmesta sopimuskaudestaan kuitenkin vain kaksi ja purki sopimuksensa maaliskuussa 2009. Huhtikuussa hän teki yksivuotisen sopimuksen Skellefteå AIK:n kanssa. Warg teki kaudella 2009–2010 kaksi alivoimamaaliä, joilla hän jakoi runkosarjan alivoimamaalipörssin voiton neljän muun pelaajan kanssa. Toukokuussa 2010 Warg jatkoi sopimustaan vuodella. Kausi 2010–2011 sujui hyvin, ja Warg oli sentterinä Joakim Lindströmin ja Mikko Lehtosen välissä. Seuraavaksi kaudeksi Warg siirtyi ensimmäistä kertaa pois Ruotsista, kun hän teki sopimuksen latvialaisen, KHL:ssä pelaavan Dinamo Riian kanssa.
Riiassa Warg pelasi yhden kauden ja teki 17 pistettä 49 ottelussa. Tehotilastossa hän oli joukkueensa huonoin, saldolla -18. Pudotuspelien ensimmäisessä pelissä Warg loukkaantui eikä pystynyt pelaamaan muita otteluita. Seuraavaksi kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi kahden vuoden sopimuksella Elitserienin nousijajaoukkue Rögle BK:hon. Warg ei kuitenkaan jatkanut seuran pudottua Allsvenskaniin enää toista sopimuskauttaan, vaan hän siirtyi syyskuussa 2013 Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtiin. Joulukuussa Warg palasi kotimaahansa ja siirtyi loppukauden 2013–2014 kattavalla sopimuksella Brynäs IF:n riveihin.

Muuta

Wargin serkku Jonathan Hedström pelasi urallaan NHL:ssä saakka.
Lintumalaria

Lintumalaria on pääasiassa Plasmodium relictum -itiöeläimen aiheuttama linnuissa esiintyvä sairaus.
Lintumalariaa esiintyy troppisilla alueilla. Sitä levittää Culex quinquefasciatus -niminen hyttyslaji. Plasmodium relictumin lisäksi tautia aiheuttavat vähäisemmässä määrin myös Plasmodium anasum- ja Plasmodium gallinaceum -alkueliöt, erityisesti siipikarjassa. Alkueliö lisääntyy veren punasoluissa ja lisääntyessään aiheuttaa linnussa anemiaa. Anemian seurauksena lintu voi heikentyä ja kuolla. Lintumalariaa on erityisesti varpuslinnuissa ja papukaijoissa. Tauti on levinnyt muualta tuodun siipikarjan ja lemmikkilintujen mukana muun muassa Tyynenmeren saarille. Lintumalaria on osaltaan aiheuttanut sukupuuttoja lintujen keskuudessa, ja muun muassa Havaijilla pelätään taudin uudelleen leviämistä. Lintumalaria on määritelty yhdeksi maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Ainoat keinot taistella tautia vastaan ovat sääskikantojen säätely eli käytännössä seisovan veden kosteikkojen kuivaaminen ja lintujen paikasta toiseen siirtelemisen lopettaminen. Vaikka lintumalariaa on aina esiintynyt luonnossa, on ihminen vastuussa taudin aiheuttamista sukupuutoista.
Henry Oinas-Kukkonen

Henry Oinas-Kukkonen on oululainen yliopistonlehtori. Oinas-Kukkonen on koulutukseltaan filosofian tohtori, joka työskentelee Oulun yliopiston humanistisessa tiedekunnassa historian yliopistonlehtorina. Hän on myös kansainvälisten suhteiden ja informaatioverkostojen historian dosentti (vuodesta 2006).
Hän on väitellyt filosofian tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 1999. Hänen väitöskirjansa englanninkielinen otsikko on: US Attitude towards the Japanese Communist Movement 1944-1947.

Tutkimus

Henry Oinas-Kukkosen merkittävimmät tutkimusalat liittyvät kylmään sotaan, innovaatioihin ja informaatioverkostoihin.

Monografiat:

Oinas-Kukkonen, H., & Oinas-Kukkonen, H. (2013). Humanizing the web: Change and social innovation. Palgrave Macmillan.
Oinas-Kukkonen, H. (2003). Tolerance, suspicion, and hostility: changing US attitudes toward the Japanese communist movement, 1944-1947. ABC-CLIO.

Journaalit

Oinas-Kukkonen, H. (2007). From bush to engelbart:'slowly, some little bells were ringing'. IEEE Annals of the History of Computing, 29(2), 31-39
Oinas-Kukkonen, H., Oinas-Kukkonen, H., & Sušová, V. (2011). A Classification of Methods and Contributions in the Historiography of Nordic Computing. In History of Nordic Computing 3 (pp. 444-452). Springer Berlin Heidelberg.
Sebastian Gorka

Sebastian Gorka (s. 22. lokakuuta 1970 Iso-Britannia) on amerikkalainen, puoluekannaltaan republikaani sotilastiedustelun analyytikko. Hän työskenteli Yhdysvaltain presidentti Donald J. Trumpin neuvonantajana valkoisessa talossa tammikuusta 2017 eroonsa saman vuoden syyskuussa. Gorkan rooli valkoisessa talossa oli alusta alkaen kiistanalainen, sillä hän omasi kontakteja muun muassa Unkarin äärioikeistolaisiin poliitikkoihin. Lisäksi hänen kommenttinsa islamista ja radikalisaatiosta herättivät paheksuntaa.
Gorka kertoi luopuvansa tehtävästään pian valkoisen talon päästrategisti Steve Bannonin eron jälkeen. Valkoinen talo kuitenkin kiisti Gorkan eronneen itse. Sanomalehti New York Timesin mukaan vastikään nimitetty uusi kansliapäällikkö John Kelly halusi Gorkasta eroon viimeistään tämän arvosteltua ulkoministeri Rex Tillersonia sopimattomalla tavalla. 
Steve Bannonin tavoin Gorka on työskennellyt konservatiivisen uutissivusto Breitbartin toimittajana. Hän ilmoitti palaavansa vanhalle työpaikalleen 26. elokuuta.
Valuvan kuoleman kosto

Valuvan kuoleman kosto (Beware! The Blob) on Larry Hagmanin ohjaama, vuonna 1972 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, joka on jatkoa vuoden 1958 elokuvalle Valuva kuolema.

Juoni

Chester tuo jäänavalta pullon, jossa on erikoinen massa, joka pääsee irralleen ja syö ihmisiä. Ihmisiä ei uskota, kun he kertovat massasta, kunnes massa on jo hyvin suuri ja löytää tiensä ilmastointikanavasta keilahallille, jossa se saadaan jäädytettyä. Juuri kun kaikki luulevat kauhun olevan ohi, yksi lampuista sulattaa jäätä ja massa valuu kameralle puhuvan seriffin jalkaan.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei Dallasin JR:na sittemmin kuuluisuuteen noussutta Larry Hagmania ole tämän perusteella tarkoitettu ohjaajaksi. Hän antaa Valuvan kuoleman kostolle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Euroopan ulkosuhdehallinto

Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) on Euroopan unionin elin, joka perustettiin Lissabonin sopimuksella 2009. Ulkosuhdehallinnon toiminta alkoi virallisesti 1. joulukuuta 2010. EUH toimii EU:n "ulkoministeriönä", jolla on oma diplomaattikuntansa. EUH toteuttaa EU:n yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa (YUTP) ja edustaa EU:ta suhteissa muuhun maailmaan. Ulkoasiainhallintoa johtaa unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja eli "EU:n ulkoministeri", jonka virka perustettiin samoin Lissabonin sopimuksella. Ensimmäinen viranhaltija viisivuotiskaudella on Catherine Ashton. EUH toimii yhteistyössä Euroopan komission kanssa niillä aloilla, joilla sillä on toimivaltaa.
Ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja ja Euroopan ulkosuhdehallinto voivat ehdottaa ulkopolitiikkaa ja ne toimeenpanevat sitä. Ulkopolitiikasta päättää kuitenkin EU:n ulkoasiainneuvosto, johon kuuluvat puheenjohtajana toimivan korkean edustajan lisäksi jäsenvaltioiden ulkoministerit.
Kurmanžan Datka

Kurmanžan Datka (kirg. Курманжан Датка) tai Datka Kurmanžan Mamatbai kysy (1811 – 1. helmikuuta 1907), tunnettu myös nimellä "Alain tsaaritar" tai "Etelän kuningatar", hallitsi Kirgisiaa niihin aikoihin, kun Kirgisia liitettiin Venäjään. 
Kurmanžan Datka syntyi rikkaaseen Munguš-klaanin perheeseen Ošin alueella. 18-vuotiaana hänen oli määrä solmia avioliitto miehen kanssa, jota hän ei ollut nähnyt ennen hääpäivää. Tavattuaan tulevan miehensä hän ei halunnut avioliittoa, vaan rikkoi tradition ja pakeni ensin Kiinaan ja sitten isänsä luo. Vuonna 1832 lääninherra Alimbek, joka oli ottanut arvonimen Datka, ihastui eloisaan nuoreen neitoon ja meni naimisiin hänen kanssaan. Alimbek murhattiin palatsivallankumouksessa vuonna 1862. Buharan ja Kokandin kaanit tunnustivat Alimbekin lesken Kurmanžanin päällikökseen, ja hän sai arvonimen Datka. Hänestä tuli kansansa arvostama johtaja.   
Vuonna 1876 Kirgisia liitettiin Venäjän imperiumiin. Kurmanžan Datkan mielestä vastarinta ei kannattanut, ja hän pyrki parantamaan suhteita Venäjään. Hän hyväksyi Venäjän yliherruuden, mistä hänet palkittiin everstin arvonimellä. Venäjän valtauksesta seurasi kuitenkin levottomuuksia, joissa salakuljetettiin aseita ja murhattiin tullivirkailijoita. Kapinassa oli mukana myös Kurmanjanin kaksi poikaa ja kaksi lastenlasta. Kun hänen lempilapsensa tuomittiin kuolemaan, hän kieltäytyi auttamasta pakoyrityksessä, jotta hänen kansansa ei tarvitsisi kärsiä hänen henkilökohtaisten ongelmiensa vuoksi. Hän oli läsnä poikansa teloituksessa, mutta vetäytyi myöhemmin julkisesta elämästä. 
Vuonna 1906 Carl Gustaf Emil Mannerheim, Venäjän armeijan eversti, vieraili Kurmanžan Datkan luona. Mannerheim teki Keski-Aasiaan ja Kiinaan ratsain tutkimusretken, joka kesti kaksi vuotta (1906–1908) ja jonka aikana hän keräsi noin 1 200 esinettä ja 1 500 kuvaa. Mannerheim kuvasi myös Kurmanžania ja oli yllättynyt siitä, että 96-vuotias musliminainen suostuu kuvattavaksi ja vielä hevosen selässä. Kuusi kuukautta myöhemmin Kurmanžan kuoli. Hänellä oli kuollessaan elossa kaksi poikaa ja kaksi tytärtä, 31 lastenlasta ja 57 lastenlastenlasta, joilla oli vielä 6 lasta.
Vuonna 2014 hänen elämästään tehtiin elokuva "Kurmanžan Datka, vuorten kuningatar". Biškekissä ja Ošissa on Kurmanžan Datkan muistomerkki. Kopio Mannerheimin ottamasta kuvasta koristaa nykyisin Kirgisian 50 somin seteliä.
Mihail Fokin

Mihail Mihailovitš Fokin (ven. Михаи́л Миха́йлович Фо́кин, myös Michel Fokine ja Mikhail Fokin; 23. huhtikuuta (J: 11. huhtikuuta) 1880 Pietari – 22. elokuuta 1942 New York) oli venäläinen koreografi.  Yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan on alun perin Anna Pavlovalle kirjoitettu soolo Kuoleva joutsen Camille Saint-Saënsin orkesterisarjaan Eläinten karnevaali (Le carnaval des animaux) . Fokin oli  Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueen pääasiallinen koreografi vuosina 1909–1914. Tuona aikana hän loi kuuluisat koreografiat baletteihin Tulilintu ja Petruška.
Dorrit von Fieandt

Dorrit Margareta von Fieandt (o.s. Flinkenberg; s. 5. marraskuuta 1927 Helsinki) on suomalainen keramiikkataiteilija, joka on saavuttanut maailmanmainetta eritoten Arabian tehtaiden koristemaalarina.
Von Fieandt haki 16-vuotiaana salaa vanhemmiltaan Ateneumin piirustuskouluun ja opiskeli sitten Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1944–1949 ensin tekstiiliosastolla, sitten keramiikkaosastolla ja jonkin verran myös graafisella osastolla. Hänen opettajiaan olivat muiden muassa Arttu Brummer, Elsa Elenius ja Rafael Blomstedt sekä Birger Kaipiainen. 1948 syksyllä hän opiskeli Kunstfagskolenissa Oslossa. Lisäksi hän opiskeli 1950-luvun lopulla Vapaassa taidekoulussa, jossa häntä opettivat Sam Vanni, Torger Enckell ja Unto Pusa. Hän työskenteli omassa ateljeessaan vuosina 1949–1954 ja 1965–1986.
Vuosina 1986–1998 hän työskenteli vierailevana taiteilijana Arabian tehtaiden taideosastolla, jossa hänellä oli oma työhuone. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Arabian esineiden kuvioaiheet Palermo, Poetic, China Tea sekä Hubertus.
Von Fieandt on osallistunut useisiin eri puolilla Eurooppaa ja maailmaa pidettyihin yhteisnäyttelyihin. Samoin hänellä on ollut parikymmentä yksityisnäyttelyä Suomen lisäksi Saksassa, Alankomaissa ja Ruotsissa. Dorrit von Fieandtin töitä on sekä suomalaisissa kokoelmissa että kokoelmissa Ruotsissa.
Vuonna 1993 Tasavallan presidentti myönsi Dorrit von Fieandtille Pro Finlandia -mitalin.
Von Fieandt on julkaissut myös kolme romaania vuosina 2000–2003: Bröllop 1925, Minns du 30-talet, Theresa? ja Krigsvinter på Larssäter.
Dorrit von Fieandtin puoliso on vuodesta 1950 ollut diplomaatti, varatuomari Berndt Johan von Fieandt. Heillä on kolme lasta.
Karljohansvern

Karljohansvern on Norjan laivaston laivastoasema ja telakka Norjan Hortenissa Vestfoldissa. Telakka rakennettiin kuninkaan 1818 tekemällä päätöksellä, ja 1960-luvulla laivasto siirtyi Haakonsverniin, minkä jälkeen Karljohanvernissä jatkoi siviilitelakka Horten Verft A/S kunnes se meni 1987 konkurssiin.
Negatiivinen tulovero

Negatiivinen tulovero on sosiaaliturvan malli, jossa verovelvollinen maksaa yhteiskunnalle tuloveroa, kun hänen tulonsa ylittävät tietyn tason, verotettavan tulon alarajan. Verotettavan tulon alarajan alittavista tuloista valtio maksaa verovelvolliselle taloudellista tukea, negatiivista tuloveroa.

Yleistä

Osmo Soininvaaran mukaan perustulo ja negatiivinen tulovero voivat olla käytännössä vaikutuksiltaan identtiset, mutta laskennallisesti negatiivinen tulovero on osa verotusta ja vähentää kokonaisveroastetta, kun perustulo kasvattaa veroastetta. Negatiivisessa tuloveromallissa marginaalivero voi olla korkea, vaikka verovelvollisen tulovero olisikin negatiivinen. Marginaalivero määrää työnteon kannattavuuden, ei kokonaisveroaste.

Negatiivisen tuloveron kannatus

Tunnetuin negatiivisen tuloveron puolestapuhuja on ollut Milton Friedman. Yhdysvalloissa suoritettiin neljä negatiivisen tuloveron kokeilua vuosien 1968–1972 aikana. Presidentti Richard Nixon vakuuttui negatiivisen tuloveron käyttökelpoisuudesta ja esitti sosiaaliturvan uudistusta, jonka keskeinen osa negatiivinen tulovero oli. Suomessa negatiivisen tuloveron puolesta on kampanjoinut erityisesti Olli Kangas, joka toimii tutkimuspäällikkönä Kansaneläkelaitoksessa (Kela). Kangas on ehdottanut perustulokokeilun jatkoksi negatiivisen tuloveron kokeilua. Suomessa negatiivista tuloveroa kannattavat myös Katri Kulmuni ja Johnny Åkerholm. Vihreä puolue ajaa kompromissina negatiivista tuloveroa.

Maat joissa on käytössä negatiivinen tulovero

Israelissa negatiivinen tulovero on havaittu toimivaksi.
Eléni Vláchou

Eléni Vláchou (kreik. Ελένη Βλάχου, 18. joulukuuta 1912 – 14. lokakuuta 1995) oli kreikkalainen toimittaja, kolumnisti ja I Kathimeriní -sanomalehden kustantaja. 
Vláchoun isä oli I Kathimeriní -lehden perustaja Geórgios Vláchos. Eléni Vláchou toimi lehden valokuvaajana ennen toista maailmansotaa. Hän raportoi esimerkiksi Berliinin olympialaisista, kirjoitti matkakuvauksia ja sai palkintoja kissakuvauksistaan.
Saksalaismiehityksen ajan lehden julkaisu oli tauolla, mutta kun lehti alkoi jälleen ilmestyä vuonna 1945, Vláchou aloitti siinä tunnetun politiikkaa käsittelevän kolumninsa nimimerkillä ”E”. 
Isänsä kuoltua vuonna 1951 Vláchou alkoi kustantaa I Kathimerinía ja aloitti sen lisäksi iltapäivälehden ja kuvalehden. Lehdet tukivat maan oikeistopolitiikkaa vankkumatta mutta eivät kritiikittömästi. Kun Kreikan sotilasjuntta kaappasi vallan vuonna 1967, Vláchou lakkautti lehtensä protestiksi. Hän jatkoi juntan arvostelua, joutui kotiarestiin mutta karkasi Lontooseen. Sieltä käsin hän kävi voimakasta julkisuuskampanjaa diktatuuria vastaan.
Alvar Verving

Alvar Verving (25. toukokuuta 1851 - 9. marraskuuta 1906 Helsinki) oli hovineuvos ja Helsingfors Segelsällskapetin perustaja ja ensimmäinen kommodori.
Seura sai alkunsa syyskuun alussa 1892 julkaistussa ilmoituksessa Hufvudstadsbladet-lehdessä jossa otsikolla "Seglare Ohoj!" kutsuttiin kiinnostuneita perustavaan kokoukseen. Pursiseuran perustamisajankohtana pidetään tammikuun 7. päivää vuonna 1893 jolloin Suomen kenraalikuvernööri Fjodor Heiden oli allekirjoittanut seuran ensimmäiset säännöt. Verving oli vaikuttanut sääntökomiteassa ja esitteli hyväksytyt säännöt seuran virallisessa perustavassa jäsenkokouksessa joka pidettiin 27.1.1893 Arbetets vännerin toimistolla. Kokouksessa 16 läsnäolijaa ilmoittautuivat jäseniksi. Verving oli aktiivinen NJK:n hallituksen jäsen mutta halusi yhdessä muiden ensimmäisissä kokouksissa mukana olleiden NJK-jäsenten kanssa perustaa Helsinkiin toisen seuran joka hyväksyisi jäsenikseen sekä miehiä ja naisia, riippumatta siitä omistivatko he veneen vai ei.
HSS perustettiin yläluokkaisen NJK:n keskiluokkaiseksi jatkeeksi. Verving oli toiminut päätuomarina ns. Håkansvik-kilpapurjehdustapahtumissa 1880-1890 luvuilla. Håkansvikin kilpapurjehtijoiden ydinjoukko tulikin muodostamaan vastaperustetun HSS:n perusjäsenistön. Alvar Verving toimi seuran kommodorina vain yhden kauden jonka jälkeen hän joutui sairauden takia luopumaan tehtävästään.Hänen seuraajansa oli Anton Moberg joka toimi seuran kommodorina vuoteen 1899 saakka.
Vaide

Vaide (liiviksi Vaid) on kylä Latvian Liivinrannan kulttuurihistorian suojelualueella. Vaide on Liivinrannan kylistä kaikkein pohjoisimpana. Vuonna 1935 kylässä asui 106 asukasta, mutta nykyisin siellä asuu vain noin 10 ympärivuotista asukasta. Useimmat talot ovat edelleen tallella, mutta ne ovat vain kesäkäytössä. Kylän lähellä on leiripaikka ja yli 350 peuran sarvea käsittävä kokoelma.
Viimeinen liivin kieltä äidinkielenään puhuva henkilö, Grizelda Kristiņa, syntyi Vaidessa.
Hamburger SV

Perustaminen

Hamburger SV perustettiin 29. syyskuuta 1887 nimellä Sport-Club Germania, kun kaksi urheiluseuraa, Wandsbek-Marienthaler SC ja Hohenfelder SC yhdistyivät. 1. kesäkuuta 1888 perustettiin Hamburger Fußball Club (HFC), joka vaihtoi vuonna 1914 nimensä Hamburger SV:ksi. 1. helmikuuta 1919 SC Germania, Hamburger SV ja vuonna 1906 perustettu urheiluseura SC Falke yhdistyivät Hamburger Sport-Vereiniksi. Tuolloin sovittiin myös, että seuran virallisena perustamisvuotena pidetään vuotta 1887, jolloin SC Germania perustettiin.
Seuran väreiksi valittiin sininen, valkoinen ja musta, jotka olivat myös SC Germanian ja Hamburger FC:n värit. Peliasujen värit ovat valkoinen ja punainen kunnianosoituksena Hampurille, jonka värejä ne ovat.

Varhaiset vuodet

18. kesäkuuta 1922 HSV oli ensimmäistä kertaa finaalissa pelaamassa Saksan mestaruudesta. Erotuomari keskeytti 1. FC Nürnbergiä vastaan pelatun ottelun 189 minuutin jälkeen tilanteessa 2–2, koska oli tullut pimeää eikä Berliinissä ollut tuolloin kentällä riittävää valaistusta. Uusintapeli pelattiin 6. elokuuta. Senkin keskeytti erotuomari, tilanteessa 1–1, sillä kertaa siksi, että Nürnbergiltä oli poistettu kolme pelaajaa kentältä rikkeiden vuoksi ja yksi oli loukkaantunut, eikä Nürnbergillä ollut sen takia tarvittavaa kahdeksaa pelaajaa kentällä. DFB julisti HSV:n Saksan mestariksi, mutta seura palautti mestaruuden vielä samana vuonna urheilullisista syistä.
Vuonna 1923 HSV saavutti ensimmäisen varsinaisen Saksan mestaruutensa voittamalla finaalin Union Oberschöneweidea vastaan 3–0. Vuonna 1924 HSV oli taas finaalissa, mutta hävisi 1. FC Nürnbergiä vastaan 0–2. Vuonna 1928 HSV voitti jälleen Saksan mestaruuden.
Geoff Murphy

Geoffrey Peter Murphy (12. lokakuuta 1938 –  3. joulukuuta 2018) oli uusiseelantilainen elokuvaohjaaja.
Murphy kuului 1971-75 tunnettuun hippiyhtye Blertaan. Yhtyeuran jälkeen hän aloitti elokuvauransa. Hän oli Uuden-Seelannin elokuva-alan keskeisimpiä ohjaajia 1970- ja 1980-luvuilla. Murphyn tunnettuja ohjauksia ovat muun muassa debyytti Wild Man (1977), Goodbye Pork Pie (1981), Nuoret sankarit 2 (1990) ja Kaappaus raiteilla (1995). Lisäksi hän toimi second unit -ohjaajana Taru sormusten herrasta -trilogiassa, jossa hänen ohjaustyönsä oli Uuden-Seelannin kulttuuriministeriön alaisen elokuvakomission mukaan trilogian sisällön kannalta merkityksellistä.
Hanna Maron

Hanna Maron (hepreaksi ‏חנה מרון‎‎; 22. marraskuuta 1923 Berliini, Saksa – 30. toukokuuta 2014 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen näyttelijä. Hän syntyi Berliinissä, mutta muutti perheineen Palestiinaan natsipuolueen astuttua Saksassa valtaan vuonna 1933. 
Jo lapsena esiintymisen aloittanut Maron oli Tel Avivissa Cameri-teatterin tähtenä. Hänet muistetaan muun muassa musikaalista Hello, Dolly!, mutta hän esiintyi myös elokuvissa ja televisiossa. Hän sai vuonna 1973 Israel-palkinnon.
Vuonna 1970 palestiinalaiskapinalliset heittivät kranaatin kohti lentokonetta, jossa Maron oli matkustajana. Näyttelijä haavoittui, ja hänen jalkansa jouduttiin amputoimaan. Tapaus ei kuitenkaan koitunut uran lopuksi.