google/wiki40b huggingface dataset:
Benfotiamiini

Kemia

Benfotiamiinissa tiamiinin tiatsolirengas on auki ja jäljelle jääneeseen kaksoissidokseen on liittynyt tioesterinä tiobentsoehappo. Sen läheisiä johdannaisia ovat allitiamiini, fursultiamiini ja sulbutiamiini, jotka ovat disulfideja toisin benfotiamiini.
Benfotiamiini on kiteinen, väritön, hajuton, mauton ja ei merkittävissä määrin hygroskooppinen aine. Se on amfoteerinen ja pH-arvo 8 on sen isoelektrinen piste. Sen liukoisuus veteen on yli 1 g/ml pH:ssa 8 ja 0.004 g/ml pH:ssa 4. Se on heikkoliukoinen bentseeniin, kloroformiin, dioksaaniin, pyridiiniin, etanoliin ja metanoliin. Jääetikka liuottaa sitä hyvin. Se on vakaa vesiliuoksissa. Se säilyy hyvin kiehuvissa (100 °C) vesiliuoksissa monissa eri pH-arvoissa.

Farmakologia

Benfotiamiini on tiamiinin aihiolääke. Suolistossa se defosforyloituu alkalisilla fosfataaseilla S-bentsoyylitiamiiniksi. Tämä imeytyy suoliliepeen verenkierron kautta maksaan, jossa pääosa siitä muuntuu tioesteraasien hydrolyysillä bentsoehapoksi ja tiamiiniksi ennen siirtymistään koko kehon verenkiertoon. Benfotiamiinin syönti tiettävästi ei lisää merkittävästi keskushermoston tiamiinipitoisuuksia.
Hiirille niellyn benfotiamiinin LD50 on 15 g/kg. Ihmisille yli 900 mg/vrk annokset benfotiamiamiinia nieltynä eivät tiettävästi ole haitallisia.

Tutkimus

Suuria ja toistuvia annoksia benfotiamiinia on tutkittu hidastavana hoitona tyypin 2 diabeteksessa ilmeneviin verenkiertoelimistön ja hermoston vaurioihin. Tähän teoreettiseen vaikutukseen on esitetty useita vaihtoehtoisia mekanismeja, joista yksi on seuraavanlainen: tiamiinipyrofosfaatti on muun muassa transketolaasin kofaktori, joka on osa pentoosifosfaattireittiä. Diabeteksessa hyperglykemia johtaa pentoosifosfaattireitillä muun muassa glyseraldehydi-3-fosfaattien, fruktoosi-6-fosfaattien ja dihydroksiasetonifosfaattien kertymään soluihin. Nämä reagoivat herkästi kehittyneiksi glykaation lopputuotteiksi (AGE), jotka vaurioittavat soluja ja kokonaisvaltaisesti verisuonten ja hermoston tapaisia kudoksia muun muassa glykatoimalla niiden proteiineja. Teorian mukaan tiamiiniylimäärä aktivoi transketolaasia alentaen siten pentoosifosfaattireitin välituotteiden ja AGE:iden tuottoa.
HMS St. George (1785)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 8. lokakuuta 1787 päällikkönään luutnantti Seary Barker. Alus kuitenkin poistettiin palveluksesta 15. joulukuuta, koska sille ei löytynyt riittävän korkea arvoista päällikköä. Alus palautettiin palvelukseen 21. heinäkuuta 1790 päällikkönään Sir George Collier, ja se poistettiin jälleen palveluksesta 20. joulukuuta. John Samuel Smith otti 26. maaliskuuta 1791 aluksen palvelukseen, mutta alus poistettiin palveluksesta jo 2. syyskuuta. Neljännen kerran alus otettiin palvelukseen 4. syyskuuta 1791 päällikkönään Thomas Hicks, joka oli aluksella HMS Powerfulille siirtoonsa saakka 7. joulukuuta 1792. Seuraavana päivänä aluksen päälliköksi tuli Sir Thomas Byard, joka siirtyi HMS Windsor Castlelle 13. helmikuuta 1793.
Venla Kokkonen

Venla Kokkonen (s. 1983 Lappeenranta) on suomalainen toimittaja. Hän juonsi Yleisradion YleX-kanavan Uuden musiikin ohjelmia vuosina 2010–2017. Toukokuussa 2017 Kokkonen aloitti Iltalehden toimittajana.

Ura

Kokkonen saapui YleX-kanavalle työharjoitteluun kesällä 2006. Freelancer-työskentelyn jälkeen hän aloitti täysipäiväisenä toimittajana syksyllä 2008, jolloin hän juonsi YleX Aamua yhdessä Matti Ylösen ja Juuso Pekkisen kanssa. Vuodenvaihteesta 2010 Kokkonen siirtyi Uuden musiikin ohjelmien juontajaksi. Kokkonen juonsi viimeisen Uuden musiikin iltavuoron lähetyksensä 27. huhtikuuta 2017. Toukokuussa 2017 hän aloitti Iltalehden viihde- ja kulttuuritoimittajana.
Kokkonen valittiin musiikkialan Musiikki & Media -tapahtuman Industry Awards -gaalassa vuoden toimittajaksi vuonna 2015. Vuonna 2013 hän esiintyi Iholla-ohjelmassa.
Koulutukseltaan Kokkonen on medianomi.
Elasmotherium

Koko ja ulkonäkö

Elasmotherium oli keskimäärin 2,7 metriä korkea ja 6 metriä pitkä. Sillä oli kaksi metriä pitkä sarvi otsassa. Se oli jopa 7 tonnia painava. Sen jalat olivat pidemmät kuin nykyisillä sarvikuonoilla, ja ne soveltuivat hyvin laukkaamiseen. Se oli luultavasti nopea juoksija, huolimatta suuresta koostaan. Sen hampaat olivat samanlaisia kuin hevosilla, ja se todennäköisesti söi ruohovartisia kasveja ja puiden lehtiä.
Pukkila (yritys)

Pukkila Oy Ab on suomalainen keraamisia laattoja markkinoiva yritys, jolla oli myös Pohjoismaiden ainoa kaakelitehdas Turussa vuosina 1874–2015. Pukkila kuuluu italialaiseen Ricchetti Group -konserniin, jonka tehtaat sijaitsevat Italiassa, Saksassa ja Portugalissa.
Pukkilan liikevaihto vuonna 2012 oli 25 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 130.
Vuonna 2015 Pukkila ilmoitti sulkevansa Turun tehtaan ja irtisanovansa yrityksen 105 työntekijästä 65. Vuonna 2016 liikevaihto oli 14,2 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 52.
Pukkilan pitkäikäisimpiä tuotesarjoja ovat vuonna 1986 aloitetut Harmony- ja Color-sarjat, joiden värisävyt vaihtuvat kunkin ajan trendien mukaan. Turussa tehdyn tuotannon ohella Pukkila toi Suomeen Ricchetti-konsernin muiden tehtaiden mallistoja. Pukkilalla on Suomessa laajan jälleenmyyjäverkoston lisäksi puolen tusinaa omaa Pukkila Kaakelitori -myymälää, joiden tuotevalikoimaan kuuluvat myös kylpyhuonekalusteet.

Historia

Vuonna 1874 Turun kauppatorin laitaan rakennettiin suurta, nyttemmin jo purettua Phoenix-hotellia, johon lämmitystä varten tarvittiin noin sata kaakeliuunia. Niiden tekemiseksi perustettiin Turun Kaakelitehdas Osakeyhtiö osoitteeseen Linnankatu 52. Tehtaan tuhouduttua tulipalossa vuonna 1897 ostettiin silloisen Maarian pitäjän Pitkämäestä tontti niin sanotulta Pukkilan pellolta, jonka maaperässä oli kaakelien tekoon soveltuvaa savea. Tälle paikalle rakennettiin uusi tehdas.
Vuonna 1887 tehdas perusti myyntikonttorin Pietariin ja vuonna 1900 tehtaan Moskovaan, joka kuitenkin lakkautettiin jo vuonna 1908 Venäjän–Japanin sodan aiheuttamien vaikeuksien takia.
1930-luvulla kaakeliuunit alkoivat väistyä keskuslämmityksen tieltä, ja Turun Kaakelitehdas suuntautui yhä enemmän seinä- ja lattialaattojen valmistukseen. Sota-aika aiheutti tehtaan toimintaan vaikeuksia, ja yhtiö sulautettiin Paraisten Kalkkivuori Osakeyhtiöön vuonna 1943. Sotien jälkeen 1950-luvun puolivälissä kaakeliuunien tuotannosta luovuttiin kokonaan, Linnankadun tehdas myytiin ja tuotanto keskitettiin Pitkämäkeen.
Suomen 1990-luvun alun lamaan saakka Pukkila työllisti jopa 350 henkeä, mutta sittemmin henkilöstömäärä on ollut runsas sata. Vuonna 1991 Turun kaakelitehdas yhtiöitettiin uudelleen Oy Pukkila Ab:ksi. Partek ja ruotsalainen pääomasijoitusyhtiö Proventus perustivat United Tiles Ab:n, johon Pukkilan ohella liitettiin italialainen Ricchetti sekä ruotsalaiset Klingenberg ja Höganäs. Vuonna 1995 keramiikkatoiminta myytiin italialaiselle Cisa-Cerdisalle, joka muodosti siitä Ricchetti Groupin ja listasi sen seuraavana vuonna Milanon pörssiin. Vuonna 2015 Pukkila ilmoitti sulkevansa Turun tehtaan ja irtisanovansa yrityksen 105 työntekijästä 65. Turun tehtaan tuotanto siirretään Ricchetti Groupin Portugalin tehtaaseen. Suomeen jää laattojen markkinointi ja myynti sekä suunnittelu-, kehitys- ja laaduntestaustyö.
Keroppi

Keroppi on japanilaisen Sanrion vuonna 1987 kehittämä eläinhahmo. Keroppi on esiintynyt kahdessa videopelissä.
Keroppi on vihreä sammakko, joka keksii usein kaikkea omassa autotallissaan. Keroppi kuuluu Hello Kittyn ystäväpiiriin ja hänen keksinnöistään saattaa olla enemmän harmia, kuin haittaa, mutta joskus niistä saattaa olla kunnolla hyötyä.
Seppo Oinonen

Seppo Sakari Oinonen (6. helmikuuta 1917 Kuopio - 16. toukokuuta 1986 Helsinki) oli diplomi-insinööri ja ammattikasvatushallituksen pääjohtaja. Seppo Oinonen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1936. Hän suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosastolla vuonna 1945. Vuonna 1948 Oinonen aloitti Pohjois-Karjalan keskusammattikoulun metallityönosaston ammattiaineiden opettajana ja rehtorina. Vuoden 1959 alussa Oinonen siirtyi Ammattikoulujen Hämeenlinnan opettajaopiston yliopettajaksi ja rehtoriksi. Tästä tehtävästä Oinonen siirtyi ammattikasvatushallituksen ammattiopetuksen osastopäälliköksi vuonna 1969. Ammattikasvatushallituksen pääjohtajaksi hänet nimettiin 1.5.1975. Hän hoiti kyseistä virkaa eläkkeelle jäämiseen asti 1.8.1980.
Oinonen piti opetustyössä tärkeänä ydinkohtien ymmärtämistä, opetuksen havainnollisuutta sekä oppilaiden omatoimisuuden kehittämistä. Ryhmätyöskentelyä varten Oinonen suunnitteli välineistön fysiikan ja kemian opetukseen, joita käytettiin monissa ammattikouluissa. Siirryttyään Hämeenlinnan opettajaopistoon hän antoi kokelaille tehtäväksi suunnitella havaintovälineitä ammattikoulujen teknisille linjoille. Oinonen suunnitteli myös havaintokatsomon, jossa istuimet olivat kahdessa tai kolmessa rivissä ja se voitiin siirtää esiteltävän kohteen viereen. Oinonen teki itse oppituntien työskentelyohjeet. 60-luvulla hän kirjoitti useita oppikirjoja kemian ja fysiikan opetukseen.
Zardoz

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen kutsuu elokuvaa laahaavaksi ja näennäisfilosofiseksi fantasiaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever pitää Zardozia visuaalisesti kiinnostavana mutta teeskentelevänä.
Luunmurtuma

Luunmurtumalla tarkoitetaan tilaa, jossa jokin ihmisen tai eläimen luisen tukirangan luuosista rikkoutuu. Tavallisesti kyseessä on tapaturmainen murtuma. Erilaisissa tapaturmissa on tyyppimurtumia, jotka riippuvat energiasta ja mekanismista.
Tunnetaan myös patologinen murtuma, missä esimerkiksi osteoporoosin tai syövän takia luu murtuu tavallista helpommin.
Lapsilla luunmurtumat ovat hieman harvinaisempia, koska luusto ei ole vielä kehittynyt täysin ja on joustava. Vanhusten luunmurtumat ovat yleisiä ja huonosti paranevia.
Greenstick- eli pajunvitsamurtuma tarkoittaa murtumaa, jossa luufragmentit pysyvät paikoillaan eli eivät dislokoidu. Pirstaleinen murtuma viittaa suureen energiaan ja on hankalasti hoidettavissa. Avomurtuma tarkoittaa, että luuta on näkyvissä ihon läpi puhjenneessa haavassa. Kompressiomurtuma voi esiintyä muun muassa selkärangan nikamassa.
Luunmurtumilla on taipumusta parantua itsekseen, mutta kipsaus oikeaan asentoon parantaa usein lopputulosta. Toisinaan tarvitaan leikkaushoitoa, levytyksiä ja naulauksia.
Tyypillinen esimerkki luunmurtumasta on Collèsin murtuma. Se on ranteen murtuma, joka syntyy usein liukkaalla kelillä kaaduttaessa ojennetun yläraajan varaan. Värttinäluun distaalinen eli ulompi pää katkeaa ja siirtyy dorsaali- eli kädenselän suuntaan ja kohti kyynärpäätä. Kyynärluun distaalisin uloke murtuu samalla. Hoidettaessa tulee murtumakohdat puuduttaa, vetää irtopala paikalleen ja kipsata käsi sekä kontrolloida röntgenkuvin asennon korjaantuminen.
Suositeltu kipsausaika on keskimäärin viisi viikkoa.
Luu voi murtua pikkuhiljaa myös pitkäaikaisen rasituksen seurauksena. Tällaista murtumaa sanotaan rasitusmurtumaksi. Esimerkiksi armeijassa varusmiehet joutuvat koulutuksen vuoksi marssimaan hyvinkin paljon, jolloin jalkojen erilaiset rasitusmurtumat ovat hyvin yleisiä.
María Irene Fornés

María Irene Fornés (14. toukokuuta 1930 – 30. lokakuuta 2018) oli kuubalaissyntyinen näytelmäkirjailija. Hän saapui Yhdysvaltoihin vuonna 1945 ja sai sen kansalaisuuden 1951.
Fornésin töiden joukossa ovat Promenade (1965) ja Sarita (1984). Hän on voittanut useita Obie-palkintoja.
Lihasula

Lihasula on osa-alue ja kylä Kangasalan pohjoisosassa Vesijärven länsirannalla. Usein samaan kylään kuuluviksi katsotaan Huhtala ja Palonkylä. Ensimmäinen kirjallinen maininta Lihasulan kylästä on veroluettelossa vuodelta 1540. Kylä lienee saanut nimensä Antti Heikinpoika -nimiseltä talonpojalta, jonka liikanimi oli Lihasuu.
Kylällä on vanha koulukiinteistö, joka on kyläläisten käytössä kylätalona. Talossa kokoontuu näytelmäkerho, ja siellä harrastetaan monenlaista muutakin toimintaa, kuten jumppaa ja joogaa. Vuonna 2005 aloitettiin kylässä osuuskuntamuotoisen vesi- ja viemäriverkoston suunnittelu, ja ensimmäinen osuus verkostosta otettiin käyttöön kesällä 2008.
Ylistenjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 447 hehtaaria ja sen pituus on 3,8 kilometriä ja leveys 2,2 kilometriä. Järveen laskee vähän tulo-ojia, mikä nostaa veden keskimääräistä viipymää suureksi. Sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa kolme kilometriä pitkä Krvinoja, joka laskee Tapiolanjärveen.
Järven rantaviiva on 18,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järveen rajautuu vain muutama pelto, joiden maatilat sijaitsevat lähettyvillä. Rannoilla on paljon loma-asutusta ja sinne johtaakin paljon tietä. Järvessä on 9 saarta, joiden yhteispinta-ala on 3,1 hehtaaria. Niiden pinta-ala on vähäinen ja vain Jaamalansaari on yli hehtaarin suuruinen. Muita saaria ovat Pujosaari ja Äijälänsaari.
Kirjotupsukas

Koko ja ulkonäkö

Kirjotupsukkaan koiras on yleisväritykseltään tummanruskea yöperhonen. Etusiiven kärjessä on etureunan puolella oranssi-valkoinen laikku ja takareunan puolella pienempi valkoinen laikku. Siipien poikki kulkevat tummanruskeina ulompi ja sisempi poikkiviiru, joiden välissä on laaja, tummanruskea ja valkoreunainen keskitäplä. Tyvipoikkiviiru on ulospäin kaartuva ja valkoisenkirjava. Takasiivet ovat suklaanruskeat ja niissä on vaaleat reunaripset. Tuntosarvet ovat näyttävän kaksoiskampahampaiset. Koiraan siipiväli on 28–33 mm.
Tupsukkaille tyypilliseen tapaan naaras on täysin siivetön, huomattavan tukevaruumiinen ja noin 15–19 mm pituinen hyönteinen. Sen ruumis on kauttaaltaan harmaiden karvamaisten suomujen peittämä.
Toukka on villakkaille tyypilliseen tapaan värikäs ja karvainen. Toukan pohjaväri on musta ja siinä on leveät oranssit pitkittäisjuovat. Jaokkeiden 4–7 selkäpuolella on tuuheat oranssinruskeat karvatupsut ja muissa jaokkeissa parilliset, vaaleankeltaiset karvakiehkurat. Pään molemmin puolin on pitkät, eteenpäin suuntautuneet mustat karvatupsut ja toukan peräpäässä on mustasta karvatupsusta muodostuva sarvi. Muutoin toukan pinnassa on kiehkuroittain vaaleita karvoja. Täysikasvuinen toukka on 30–40 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Euraasialainen laji, jota tavataan Pohjois-Espanjasta Keski-Euroopan ja Venäjän poikki Japaniin. Etelä- ja Itä-Suomessa havainnot jäävät melko kapealle vyöhykkeelle etelärannikolta likimain Rauma-Ilomantsi-linjalle, mutta Pohjanmaan rannikkoa pitkin lajia tavataan ainakin Oulun korkeudelle saakka. Sen sijaan lounaisrannikolta ja Turun saaristosta se puuttuu kokonaan. Perhoset lentävät kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Kirjotupsukasta tavataan pääasiassa kosteissa lehtimetsissä ja soilla, mutta myös kosteissa notkelmissa, hakkuuaukeilla ja voimalinjojen alusilla. Esiintymät ovat aina hyvin paikallisia. Koiraat lentävät päivällä, etenkin ennen puoltapäivää kirkkaassa auringonpaisteessa korkealla maanpinnan yläpuolella etsien naaraita. Naaraat pysyttelevät paikoillaan entisen kotelokoppansa päällä ja kutsuvat koiraita luokseen tuottamiensa feromonien avulla.
Parittelu kestää noin tunnin, minkä jälkeen naaras munii kotelokoppansa päälle 250–800 munaa, jotka se peittää takaruumiinsa alapinnalta irtoavalla karvoituksella. Munat kuoriutuvat 2–3 viikkoa myöhemmin ja pienet toukat levittäytyvät ympäristöön heittäytymällä silkkirihman avulla tuulen mukaan. Toukat kasvavat aluksi hitaasti ja talvehtivat rullatun lehden sisällä. Toukat ovat aktiivisia päivällä eivätkä piilottele. Täysikasvuisia toukat ovat kesäkuun alussa ja ne koteloituvat tukevan kotelokopan sisään noin puolen metrin korkeudelle maanpinnasta. Aikuiset perhoset kuoriutuvat koteloista aamupäivällä viikon-kahden kuluessa.

Ravintokasvi

Toukat syövät monia lehtipuita, pensaita ja varpuja.
USS McGowan

Jorge Juan

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen 30. marraskuuta 1960 Barcelonassa ja se nimettiin seuraavana päivänä Jorge Juaniksi.
Eeno Pusa

Enok (Eeno) Pusa (1. tammikuuta 1888 Pyhäjärvi Vpl – 9. huhtikuuta 1975 Helsinki) oli kansanedustajana kolmeen otteeseen, ensin valittuna kahdesti Suomen Sosialidemokraattisesta Puolueesta ja myöhemmin Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisesta Liitosta.
Pusa kävi kansakoulun ja sen jälkeen käsityöläis- ja ammattikoulun iltakurssin. Hän oli maanviljelijänä Viipurin maalaiskunnassa ennen sotia 1910–1939 ja uudestaan 1941–1944. Hän oli naimisissa kahdesti, ensimmäinen puoliso kuoli 1947, ja hän solmi toisen avioliiton 1974.
Pusa kuului Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmään 1945–1951 ja 1955–1958, ja Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattinen liittoon 1961–1962. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1956 presidentinvaalissa. Hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi 1950.
Pusa oli perustamassa Kannakselle maatalouskerhotoimintaa 1920-luvulla ja oli aktiivinen vielä 1950-luvulla, jolloin hän vei päätökseen 4H-säätiön perustamisen ja lahjoitti sille peruspääomaksi miljoona markkaa.
Haukkajärvi (Virrat)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,2 metriä mpy.
Veltins-EisArena Winterberg

Historia

19. maaliskuuta 1910 perustettiin Sauerländischer Bobsleigh- und Automobilclub von Hessen und Westfalen e.V. -rattikelkkailuseura (nykyisin Bob- und Schlittensportclub Sauerland Winterberg e.V.), jonka tarkoituksena oli järjestää rattikelkkailukilpailuja. Talvella 1910–1911 seura järjesti Winterbergissä Kappe-vuorelle jäädytetyllä luonnonjääradalla ensimmäiset rattikelkkailukilpailut Winterbergissä. Seuran laajentuessa vuonna 1911 rakennettiin Seurantalo Kappe-vuoren päälle, nimeltään Bobhaus. Bobhaus toimi myöhemmin rinneravintolana ennen kuin se tuhoutui tulipalossa. Talvella 1965 luonnonjäärata jäädytettiin viimeisen kerran.
Maailman neljäs keinotekoinen kelkkailurata avattiin Winterbergiin Kappe-vuorelle 10. joulukuuta 1977. Vuonna 1986 remontoitiin radan alkuosaa ja rakennettiin uusi 180-asteinen mutka (14) ennen maalia, jotta jarrutusalue on ylämäkeen. Vuonna 2000 radalla järjestettiin kautta aikain ensimmäiset naisten rattikelkkailun maailmanmestaruuskilpailut.
Vuonna 2004 rakennettiin uusi lähtötalo 2 ohjaskelkkailun pareille ja junioreille. Vuosina 2005–2006 koko rata-alue jälleenrakennettiin. Vanha lähtötalo 1 purettiin ja tilalle rakennettiin kokonaan uusi lähtötalo, jonka alakertaan siirtyi myös naisten ohjaskelkkailun lähtöpaikka. Lähtötaloon rakennettiin urheilijoiden käyttöön lämmittelyalue. Remontin kokonaisinvestointi oli 3,1 miljoonaa euroa.
Valmentaja

Valmentaja on henkilö, joka harjoittaa tai ohjaa jotakuta tavoitteellisesti. Urheiluvalmentaja ohjaa urheilijan tai urheilujoukkueen harjoittelua. Muilla aloilla valmentaja voi ohjata henkilöä tai yhteisöä, kuten työyhteisöä, esimerkiksi vuorovaikutuksen, toiminnan laadun ja tuloksen kehittämisessä.
Urheilussa on myös erikoisvalmentajia, jotka keskittyvät yhden osa-alueen kehittämiseen kuten fysiikan, tekniikan tai henkiseen valmennukseen. Joukkueurheilussa valmentajaa, joka vastaa itse pelissä tapahtuvista asioista tai yksilöurheilussa koordinoi muuta valmennusta sanotaan päävalmentajaksi.
Joseph Mahn Erie

Joseph Mahn Erie (18. maaliskuuta 1925 – 25. lokakuuta 2017) oli myanmarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1951 ja nimitettiin Basseinin hiippakunnan johtoon 16. helmikuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Caprio, jota avustivat Aloysius Moses U Ba Khim ja Gabriel Thohey Mahn-Gaby.
Mahn Erie erosi tehtävistään piispana 3. kesäkuuta 1982.
Hän kuoli 25. lokakuuta 2017 92-vuotiaana.
Kuusitiainen

Koko ja ulkonäkö

Kuusitiaisella on musta pää, ruskehtava vatsa ja harmaat siivet. Vaalea niskalaikku ja pieni koko auttavat erottamaan kuusitiaisen hömötiaisesta. Kuusitiaisen pituus on 11 cm, siipien kärkiväli 18 cm ja paino 8 g, ja se on pienimpiä suomalaislintuja. Se on puuhakas ja eloisa, ja liikkuu ja oleilee etupäässä kuusten latvaosissa.
Laulu on kirkas ja voimakas ”piiti-piiti-piiti…”, usein pitkinä sarjoina kuusen latvasta. Laulu muistuttaa kiireistä talitiaisen laulua. Äänet ovat tiaismaisia tiitityksiä, paitsi tunnusomainen, vihervarpusmainen vihellys ”tiii-tyy”.
Vanhin suomalainen rengastettu kuusitiainen on ollut seitsemän vuotta ja 14 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen yhdeksän vuotta ja neljä kuukautta vanha kuusitiainen.

Levinneisyys

Kuusitiaisen levinneisyysalueeseen kuuluu Eurooppa ja Pohjois-Aasia Japaniin saakka, sekä Pohjois-Afrikka. Suomessa se pesii Tornion-Kuusamon korkeudelle saakka. Runsain se on Etelä-Suomessa, etenkin Hämeen ja Uudenmaan kuusivaltaisilla seuduilla. Esiintymisen vuosivaihtelu on suurta.
Suomessa pesii noin 30 000–100 000 kuusitiaisparia.

Elinympäristö

Kuusitiainen viihtyy parhaiten vanhoissa kuusikoissa, mutta myös muissa havumetsissä ja sekametsissäkin. Suomessa lajia ei tavata puhtaissa lehtimetsissä. Syysmuutolla sitä tavataan melko yleisesti ulkomeren saarilla. Talvella kuusitiainen tulee taajamien lintulaudoille, harvoin keskikaupungille.

Lisääntyminen

Kuusitiainen tekee pesänsä valmiiseen koloon: jonkun muun lajin hylkäämään pesään tai ihmisen tekemään pönttöön (lentoaukko n. 27 mm). Se hyväksyy pesäpaikaksi myös monenlaiset muut kolot, esimerkiksi kaatuneen puun juurakossa, aidantolpassa, rakennuksessa jne. Muninta alkaa Etelä-Suomessa vapun jälkeen. Naaras munii 8–10, keskimäärin 9, punapilkkuista valkoista munaa, joita se hautoo pari viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä runsaan 2 viikon ikäisinä. Molemmat emot ruokkivat niitä pesässä ja vielä 1–2 viikkoa pesästä lähdön jälkeen. Usein kuusitiaiset pesivät toisen kerran joko samaan tai lähistöllä olevaan koloon. Näihin pesiin munitaan kesäkuun loppupuolella. Munamäärä on pienempi kuin ensimmäisessä pesueessa.

Ravinto

Kuusitiaisen ruokavalioon kuuluvat esällä pienet hyönteiset ja hämähäkit, kesäpäivän aikana se tarvitsee n. 2 g ravintoa. Syksyllä se varastoi kuusen oksien kätköihin havupuiden siemeniä ja selkärangattomia. Esimerkiksi kirvoista kuusitiainen tekee pienen pallon ja kiinnittää sen neulasten varaan. Talvella se syö varastoimiaan eväitä ja käy mieluusti lintulaudoilla syömässä rasvaa, maapähkinää ja auringonkukansiemeniä.
Kathryn Grayson

Kathryn Grayson (9. helmikuuta 1922 – 17. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja sopraanolaulaja. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Grayson syntyi Pohjois-Carolinassa. Hän tuli tunnetuksi elokuvista ja musikaaleista, mutta esiintyi myös televisiossa niinkin huomattavalla menestyksellä, että oli vuonna 1956 ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Hän esiintyi myöhemmällä urallaan muun muassa televisiosarjassa Murhasta tuli totta.
Graysonin tunnetuimpien elokuvien joukossa ovat Keskiyön suudelma (1949) ja Rakkauden sävel (1950), joissa hän esiintyi tenori Mario Lanzan kanssa. Hän oli kahdesti naimisissa, ja hänellä on vuonna 1948 syntynyt tytär.