google/wiki40b huggingface dataset:
Arvo Kauppinen

Arvo Kosti Kauppinen (3. heinäkuuta 1898 Varkaus – 21. toukokuuta 1969) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Kauppinen ja Maria Helena Korhonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Aune Ellen Havun kanssa.

Opinnot

Kauppinen kävi kolme luokkaa Kuopion lyseota ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Haminan suomalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1925. Kaasusuojelukurssi hän suoritti vuonna 1927 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928.

Jääkärikausi

Kauppinen työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 26. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 5. lokakuuta 1916 ja edelleen 1. konekiväärikomppaniaan 20. helmikuuta 1917 ja 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917 alkaen. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Kauppinen astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 sen jälkeen kun hän oli vannonut sotilasvalan ja allekirjoittanut palvelusitoumuksensa. Tämän jälkeen hänet ylennettiin varavääpeliksi. Takaisin Suomeen Kauppinen palasi 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukonaVaasaan. Suomen sisällissotaan hänet lähetettiin konekiväärikomppanian päälliköksi Virtain pataljoonaan. Virtain pataljoona liitettiin Tampereen valtauksen jälkeen Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 3. pataljoonaksi. Kauppinen otti osaa sisällissodan taisteluihin Vaskivedellä, Kurussa, Teiskossa, Viljakkalassa, Ylöjärvellä ja Epilän-Tampereen akselilla sekä rykmentin etenemiseen Savon rintamalta Haminaan (Metsäkylään). Kauppinen haavoittui Epilässä 26. maaliskuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Kauppinen hakeutui konekiväärikomppanian päälliköksi Vienan-Karjalan retkikuntaan, missä hän palveli 1. heinäkuuta - 30. marraskuuta 1918 välisen ajan ja otti osaa taisteluihin muun muassa Vuokkiniemellä. Sotaretkeltä palattuaan hän toimi Kuopion suojeluskunnan harjoituspäällikön apulaisena 1. joulukuuta 1918 alkaen. Kauppinen astui armeijan palvelukseen 2. huhtikuuta 1919 nuoremmaksi upseeriksi Keski-Suomen rykmenttiin, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1919 alkaen vastaavaan toimeen Kaartin jääkäripataljoonaan. Edelleen hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 1920 ase- ja konekivääriupseeriksi Kajaanin sissipataljoonaan ja 31. toukokuuta 1922 komppanianpäälliköksi Viipurin rykmenttiin. Armeijasta Kauppinen erosi 30. elokuuta 1928, mutta astui takaisin palvelukseen 13. helmikuuta 1930 ja hänet sijoitettiin Pohjois-Savon rykmenttiin, missä hän toimi komppanianpäällikkönä. Armeijasta hän erosi jälleen 12. marraskuuta 1930 ja siirtyi maanviljelijäksi kotitilalleen.
Jorma Pullinen

Jorma Antero Pullinen (12. syyskuuta 1931 Terijoki – 26. elokuuta 2018 Hamina)  oli suomalainen upseeri, joka toimi Reserviupseerikoulun johtajana ja Pohjan prikaatin komentajana.
Pullisen vanhemmat olivat  vänrikki Paavo Pullinen ja Tyyni Kostiainen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1957 oli Tuula Rinne ja toinen vuodesta 1979 Stina Öhrnberg. Hänen sisarensa oli kuvanveistäjä Laila Pullinen.
Pullinen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta 1951.  Kadettikoulusta hän valmistui 1955 ja toimi sitten opetusupseerina Jääkäripataljoona 4:ssä vuoteen 1956 ja Kadettikoulussa 1957–1965. Jyväskylän sotilaspiirin esikunnassa Pullinen oli toimistoupseeri 1967–1968 ja Pääesikunnan järjestelyosastolla vastaavassa tehtävässä 1968–1973. Pääesikunnan varusmiestoimiston päällikkönä hän työskenteli 1973–1974 ja YK:n Suomen pataljoonan komentajana 1973–1975. Pullinen oli Rannikkojääkäripataljoonan komentaja 1975–1977 ja puolustusministeriön YK-valvontajoukkotoimiston päällikkö 1977–1979. Pohjan Prikaatin komentajana hän toimi 1979–1981 Raimo Katonan jälkeen ja Reserviupseerikoulun johtajana 1981–1986 Veikko Linnakon jälkeen. Pullinen  erosi vakinaisesta palveluksesta 1986.
Hänet ylennettiin vänrikiksi 1955, luutnantiksi 1956, yliluutnantiksi 1959, kapteeniksi 1961, majuriksi 1968, everstiluutnantiksi 1973 ja everstiksi 1979.
Tauno Ilmoniemi

Tauno Ilmoniemi ent. Granit (16. toukokuuta 1893 Kuopion maalaiskunta – 21. syyskuuta 1934 Oulu) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat lehtori, kunnallisneuvos Bruno Granit-Ilmoniemi ja Bertha Lagus. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Sylvi Irene Koskimiehen kanssa.

Urheilu

Ilmoniemi osallistui Tukholman olympiakisoihin vuonna 1912, ja voitti hopeamitalin joukkuevoimistelun vapaan järjestelmän -kilpailussa. Hän osallistui myös suoriin kerroshyppyihin, mutta karsiutui loppukilpailusta.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Savolaiseen osakuntaa. Hän jatkoi opintojaan teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1912–1915 ja suoritti diplomitutkinnon 1. osan vuonna 1914. Hän oli komennettuna noin kuukauden kestäville Helsingissä pidetyille ns. ylemmän päällystön kursseille vuonna 1923. Sotakorkeakoulun komentajakurssin hän suoritti vuonna 1927 ja yleinen osaston vuosina 1931–1932.

Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 7. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. huhtikuuta pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin edelleen värväys- ja etappitehtäviin Suomeen. Värvärinä Hän toimi Suomessa itäisellä etapilla Puolangan etappiaseman hoitajana peitenimellä Möttönen. Takaisin Saksaan pataljoonan yhteyteen hän saapui 27. maaliskuuta 1917 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Hänet komennettiin 1. elokuuta 1917 Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi) ja sieltä edelleen 20. joulukuuta 1917 erikoistehtäviin Suomeen.

Rauhan aikainen palvelus armeijassa

Sisällissodan jälkeen hän toimi 1. elokuuta 1918 alkaen komppanianpäällikkönä Lapin I rajavartiopataljoonassa, jonka nimi muutettiin myöhemmin Lapin ryhmän II pataljoonaksi. Hän oli lomalla ollessaan 15. joulukuuta 1918 – 1. helmikuuta 1919 Pohjolan suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä. Hänet komennettiin 22. maaliskuuta 1919 alkaen Sisäasiainministeriön käytettäväksi ja määrättiin Kainuun rajakomendantiksi ja Kainuun rajavartioston päälliköksi sekä 1. tammikuuta 1922 alkaen rajavartiostojen tarkastajan apulaiseksi. Hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1923 Keski-Suomen rykmentin III pataljoonan komentajaksi ja 24. syyskuuta 1924 alkaen Sotaväen esikuntaan (joka sittemmin yhdistettiin Yleisesikuntaan) henkilötoimiston päälliköksi. Polkupyöräpataljoona 1:n komentajaksi hänet nimitettiin 31. elokuuta 1926, josta tehtävästä hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1928 Pohjois-Savon rykmentin komentajaksi (komennettiin 20. elokuuta 1932). Ilmoniemi siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin komentajaksi.
Erja Dammert

Erja Dammert (s. 2. joulukuuta 1955 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja psykoterapeutti.
Hän oli DocPoint-festivaalin taiteellinen johtaja vuodet 2012–2013. Dammert on myös työskennellyt lukuisissa kotimaisissa ja kansainvälisissä elokuvissa muun muassa apulaisohjaajana ja tuotantopäällikkönä. Hän on myös leikannut, äänittänyt ja dramatisoinut lyhytelokuvia. Vuonna 2004 hän voitti parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon elokuvalla Sotalapset. Sotalapset sai Jussi-palkinnon myös leikkauksesta.
Emäs

Vahva emäs

Vahva emäs on emäs, joka on vesiliuoksessa lähes kokonaan konjugoituneena happona eli emäksen molekyylit ovat vastaanottaneet mahdollisimman paljon vetyioneja. Esimerkiksi kaikkien alkalimetallien hydroksidit ovat vahvoja emäksiä (kuten NaOH, KOH ja LiOH). Vahvaa emästä vastaa heikko happo eli vahvan emäksen konjugoitunut happo on heikko.

Heikko emäs

Heikko emäs on emäs, joka ei vastaanota vesiliuoksessa juurikaan vetyioneja; toisin sanoen emäksen konsentraatio liuoksessa on suurempi kuin sitä vastaavan konjugoituneen hapon konsentraatio. Heikkoja emäksiä ovat muiden muassa ammoniakki (NH₃) ja amiinit eli ammoniakin orgaaniset johdannaiset.
Emästen vahvuutta mitataan emäsvakiolla.

Fysiologiset vaikutukset

Monet emäkset ovat voimakkaita myrkkyjä, ja niillä on voimakkaita fysiologisia vaikutuksia. Emästen vesiliuos tuntuu sormissa liukkaalta ja niljakkaalta; natriumhydroksidin triviaalinimen lipeä etymologia viittaa juuri tähän taipumukseen.
Emäkset maistuvat karvailta. Tästä syystä monilla nautintoaineilla, kuten teellä, kahvilla ja kaakaolla, on tunnusomainen karvas maku. Niiden maku syntyy niiden sisältämistä kasviemäksistä, alkaloideista, kuten teofylliinistä, kofeiinista ja teobromiinista.
Georgia-Pacific

Georgia-Pacific Corp. on yhdysvaltalainen ja maailman suurimpia metsäteollisuusyhtiöitä. Yhtiöllä on yli 55 000 työntekijää 300 toimipisteessä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja 11 muussa maassa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Atlantassa. Yhtiö oli aiemmin pörssiyhtiö, mutta pörssilistaus päättyi, kun yhdysvaltalainen Kochin perheen omistama Koch Industries osti yhtiön osakekannan joulukuussa 2005.
Georgia-Pacific omisti vuoteen 2012 saakka Suomessa Georgia-Pacific Nordic Oy:n, jolla on pehmopapereita valmistava tehdas Nokialla. Vuonna 2012 GP möi Euroopan toiminnan ruotsalaiselle SCA:lle. Myös muualla Euroopassa GP omisti useita tehtaita, kuten esimerkiksi Britanniassa Spring Groven paperitehtaan (Oughtibridgen paperitehdas), joka kuului ennen Toppilan sellutehtaan omistaneeseen Dixonin perheyhtiöön.
Kivijärvi (järvi Utajärvellä)

Saaret

Järvessä on yhdeksän pientä saarta tai luotoa, joilla kaikilla ei ole nimeä. Suurimmat saaret ovat Vitjasaari, Honkasaari ja Pallinsaari.
United Airlinesin lento 93

Kaappaus

Kaapparit saivat koneen haltuunsa veitsien ja tekaistun pommiuhan avulla.
Kello 9.24 lentoyhtiön lentäjät saivat radioviestin, jossa neuvottiin varomaan ohjaamoon tunkeutuvia matkustajia. Viestissä kerrottiin myös kahden lentokoneen osuneen World Trade Centerin torneihin. Kello 9.26 pilotti pyysi vahvistusta viestiin. Se oli viimeinen radioviesti lennolta. Kahden minuutin kuluttua kaapparit hyökkäsivät ohjaamoon ja alkoivat taistella lentäjien kanssa. Clevelandin lennonjohdon mukaan kone vajosi samaan aikaan alaspäin. Se saattoi johtua ohjaamossa käynnissä olevasta kamppailusta.
Pian lennonjohto kuuli ohjaamosta jonkinlaisen äänen, mahdollisesti huudon. 40 sekunnin kuluttua kuului lisää samankaltaisia ääniä. Tänä aikana lentokone vajosi noin 200 metriä. Lennonjohto yritti tavoittaa koneen lentäjää, mutta se ei saanut vastausta. Kello 9.32 arabiaksentilla puhuva mies, todennäköisesti kaapparien lentäjä Ziad Jarrah, radioi lennonjohdolle huonolla englannin kielellä: ”Hyvät naiset ja herrat, tässä puhuu kapteeni. Istukaa ja pysykää paikoillanne. Lennolla on pommi, joten istukaa.” On todennäköistä, että Jarrah yritti kuuluttaa viestiä matkustamoon, mutta hän lähettikin sen epähuomiossa lennonjohdolle. Sen jälkeen kone kääntyi ja alkoi lentää matalalla itään päin. Kello 9.39 lennonjohto kuuli Jarrahin lähettämän viestin: ”Öh, tämä on kapteeni, haluaisin kaikkien pysyvän istumassa. Lennolla on pommi ja [me] olemme menossa takaisin lentokentälle. Meillä on vaatimuksia [sekavaa]. Olkaa hyvät ja pysykää hiljaa.”

Koneen maahansyöksy

Kone syöksyi maahan Shanksvillessa Pennsylvaniassa eri lähteiden mukaan joko 10.03, 10.06 tai 10.10. Silminnäkijöiden mukaan kone oli ylösalaisin, kun se syöksyi nokka edellä peltoon. Arvioiden mukaan koneen nopeus oli törmäyshetkellä noin 930 km/h. Kone synnytti räjähtäessään noin 3,5 metriä syvän savuavan kraatterin. Koneen rungosta ei jäänyt näkyviin jälkeäkään. Kaikki 44 koneessa ollutta kuolivat maahansyöksyssä.
Lennon 93 mustan laatikon nauhoitusten ja lentokoneesta soitettujen puheluiden perusteella tiedetään, että henkilökunta ja matkustajat yrittivät ottaa lentokoneen haltuunsa saatuaan puhelimitse tietää, että samalla tavalla kaapattuja koneita oli jo törmännyt rakennuksiin samana aamuna. Kaappaajat tekivät jyrkkiä ohjausliikkeitä ja lopulta käänsivät lentokoneen laskuun, kun kävi ilmeiseksi, että matkustajat saisivat lentokoneen hallintaansa. Lopulta lentokone kääntyi ylösalaisin ja putosi maahan. Terrori-iskujen pääsuunnittelijana pidetty Khalid Sheikh Mohammed mainitsi vuonna 2002 al Jazeeran haastattelussa, että lennon 93 kohde oli Capitol, jolle oli annettu koodinimi ”Oikeustieteellinen tiedekunta”.
Ruotsin jääpallomaajoukkue

Historia

Ruotsin jääpallomaajoukkue pelasi ensimmäisen virallisen maaottelunsa Suomea vastaan Töölön pallokentällä Helsingissä 23. helmikuuta 1919. Ottelu päättyi Ruotsin tappioon 4–1. Vuonna 1920 joukkueet pelasivat Tukholman stadionilla 3–3-tasapelin. Ruotsi kykeni voittamaan Suomen ensimmäistä kertaa Helsingissä 1923. Loppulukemat olivat tuolloin 3–5.
Norjan maajoukkueen Ruotsi kohtasi ensimmäistä kertaa Oslossa 6. helmikuuta 1927. Maaottelu päättyi Ruotsin 1–3-voittoon.
Ruotsi osallistui Norjan talviolympialaisissa 1952 näytöslajina olleeseen jääpalloon. Ruotsi voitti olympialaisten jääpallokilpailun ennen toiseksi sijoittunutta Norjaa ja kolmanneksi sijoittunutta Suomea.
Kansainvälisen jääpalloliiton perustamisen ja jääpallosääntöjen yhtenäistämisen myötä 1955 Ruotsi ja Neuvostoliitto kohtasivat ensimmäisessä virallisessa jääpallomaaottelussaan Tukholman stadionilla samana vuonna. Ottelu päättyi tasatulokseen 2–2. Ruotsi ja Neuvostoliitto olivat kohdanneet jääpallossa aiemmin Moskovan turnauksessa 1954, mutta ottelua ei lasketa viralliseksi turnauksen sääntökompromissien vuoksi.
Ruotsi oli mukana historian ensimmäisissä jääpallon maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1957. Ruotsi jäi kisoissa kolmanneksi eli viimeiseksi maailmanmestari Neuvostoliiton ja hopeamitalisti Suomen jälkeen. Ruotsi saavutti ensimmäisen jääpallon maailmanmestaruutensa 1981 Neuvostoliitossa.
Lentolaivue 36

Lentolaivue 36 oli entinen Suomen ilmavoimien lentolaivue joka tunnettiin myös nimellä Erillinen lentolaivue.
Laivueen komentajana toimi kapteeni Helmer Helenius. Tämä laivue, jolla oli kellukkeilla varustettuja meritoimintakoneita, oli aluksi sijoitettu Helsingin Vuosaareen (Kalvik), mutta siirrettiin 12.12.1939 Helsinki-Malmille, jolloin koneet oli varustettu pyörillä tai suksilla.
Kalustona Lentolaivue 36:lla oli meritoimintakoneita: sodan alussa 6 Blackburn Riponia; ja sodan aikana se sai vahvistuksina vielä 2 Riponia, 2 Koolhoven F.K.52:ta ja yhden DB-3:n. Koneita käytettiin tiedusteluun, sukellusveneiden torjuntaan ja pommituksiin.
Lentolaivue 36 luovutti talvisodan alussa yhden Riponinsa Täydennyslentolaivue 39:lle, jonka koulutuslentue käytti sitä reserviläisohjaajien vesilentokoulutukseen.
Lentolaivueelle pystytettiin muistomerkki Kallahden Ullaksenpuistoon, jossa lentokonetalli sijaitsi. Muistomerkki paljastettiin 18.10.2003.
Víctor Vázquez

Seurajoukkueura

Vázquez on FC Barcelonan kasvatti. Hän liittyi seuraan kymmenenvuotiaana ja pelasi vuodet 2005-2006 seuran C-joukkueessa. Vuodet 2006-2011 Vázquez pelasi tärkeässä roolissa FC Barcelona B:ssä, pelaten 118 ottelua ja tehden 12 maalia. Seuran ykkösjoukkueen paidassa Primera Divisiónissa Vázquez debytoi huhtikuussa 2008 Recreativo de Huelvaa vastaan. Tuo peli jäi Vázquezin ainoaksi peliksi Primera Divisiónissa. Kaudella 2008-2009 Vázquez voitti Barcelonan kanssa sekä Primera Divisiónin mestaruuden, että Mestareiden liigan, jossa hän debytoi joulukuussa 2008 Šah’tar Donetskia vastaan. Toisen Mestareiden liigan voittonsa Vázquez saavutti kaudella 2010-2011, jolloin hän myös teki avausmaalinsa Mestareiden liigassa Rubin Kazania vastaan joulukuussa 2010. Vuonna 2011 hän siirtyi Jupiler Pro Leagueen, Belgiaan, Club Bruggen riveihin. Vázquez on pelannut Bruggessa muun muassa Eurooppa-liigaa. Kaudella 2014-15 hän pelasi kahdesti HJK:ta vastaan Eurooppa-liigassa Bruggen kanssa.
Kultainen Harmonikka

Kultainen Harmonikka on viihdeharmonikansoiton Suomen mestaruuskilpailu. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1983 lähtien. Kilpailu järjestetään Sata-Häme Soi -juhlilla ja vuoteen 2011 saakka kilpailu näytettiin suorana lähetyksenä televisiossa. Kilpailua ei televisioitu vuosina 2012—2014, kunnes se palasi televisioon vuonna 2015 AlfaTV-kanavalla. Vuosina 1993—1999 kilpailtiin erikseen miesten ja naisten sarjoissa.

Kilpailun kulku

Osanottajat valmistavat äänitteen soitostaan, joiden pohjalta valitaan semifinalistit viime vuosina ns. ”harmonikkaristeilyn” yhteydessä ruotsinlaivoilla järjestettyyn semifinaaliin. Semifinaalissa valitaan finalistit suoraan televisiolähetykseen, jonka vuonna 2008 televisioi TV2. Finaalissa on tyypillisesti kuusi soittajaa, joista tuomaristo valitsee voittajan. Voittaja edusti 2000-luvun lopulla Suomea kansainvälisessä Primus Ikaalinen -kilpailussa, joka televisioitiin niin ikään suorana lähetyksenä.
Kilpailu keräsi yhdessä Hopeinen Harmonikka -kilpailun kanssa 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla yli puoli miljoonaa televisiokatsojaa. Yleisradio lopetti kilpailun televisioinnin vuonna 2012. Vuonna 2015 kilpailun televisioi kolmen vuoden tauon jälkeen AlfaTV-kanava ja sitä voitiin seurata myös internetin välityksellä.
LÉ Aoife

Palvelus

Lokakuussa 2004 alus osallistui Kanadan laivaston sukellusveneen HMCS Chicoutimin pelastustöihin Irlannin luoteisrannikolla. Heinäkuussa 2007 alus osallistui yli sadan lapsen pelastamiseen Dún Laoghairen edustalla pidetyssä regatassa.
Bougainvillenmesikko

Levinneisyys

Bougainvillenmesikkoa tavataan Bougainvillessä Papua-Uudessa-Guineassa. Laji on huonosti tunnettu eikä siitä ole kannanarvioita. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pariah

Vastaanotto

Peli on saanut arvosanaksi 6,3/10 GameSpotin arvostelussa.
Mustapäiden talo (Riika)

Mustapäiden talo (latv. Melngalvju nams, saks. Schwarzhäupterhaus) on historiallinen rakennus Riian vanhassakaupungissa, Latviassa. Gotiikan tyylisuuntaa edustava rakennus rakennettiin alun perin vuonna 1334 Riian suurelle killalle. Mustapäiden killan, ulkomaisten kauppiaiden veljesjärjestön, käyttöön rakennus päätyi 1400-luvulla, mutta kilta osti rakennuksen itselleen vasta varhaisella 1700-luvulla.
Rakennusta uudistettiin vuosina 1580 ja 1886. Se kärsi merkittäviä vaurioita toisessa maailmansodassa, kun kaupunkia pommitettiin 28. kesäkuuta 1941. Vuonna 1948 neuvostomiehittäjät purkivat rakennuksen kokonaan. Se kuitenkin rakennettiin uudelleen 1990-luvulla Riian kaupungin 800-vuotisjuhliin.
Venny Kontturi

Venny Selma Sylvia Kontturi (20. toukokuuta 1913 Vaasa – 4. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Hän oli suosittu pakinoitsija Vaasa-lehdessä (nyk. Pohjalainen). Hän käytti nimimerkkiä Männistön Muori.
Raisio Oakmen

Piikkiö Oakmen

Seura kartoitti pelaajamateriaalia Piikkiön ja Turun ympäristöstä kahden ensimmäisen vuoden ajan ja ensimmäinen sarjapeli pelattiin Porissa Pori Bearsia vastaan kauden 2000 I-divisioonan alussa. Seuran edustusjoukkueen tasainen pelaajakasvu jatkui kauteen 2003 saakka, jonka jälkeen seura muutti ja uudeksi kotipaikaksi tuli Lieto.

Lieto Oakmen

Lietoon muutettiin alun perin parempien toimintaedellytysten vuoksi. I-divisioonasta II-divisioonaan päättyneestä kaudesta 2005 alkoi kuitenkin miehistö- ja valmennuspoliittiset ongelmat, jotka kärjistyivät kausilla 2006-2007 jolloin peleihin oli vaikea saada edes kentällistä miehistöä. Kaudesta 2008 seura on kuitenkin jälleen osoittanut uutta tulemista. Kaudella 2009 Oakmenillä oli ensimmäistä kertaa myös juniorijoukkue, kun Oakmenin ja Salo Scorpionsin yhteinen projekti, Lieto/Salo Raptors, osallistui A-nuorten SM-sarjaan. Kausi 2009 oli myös ensimmäinen kausi, kun joukkue pääsi mukaan pudotuspeleihin, jossa se kuitenkin kärsi tappion Sipoo Bulldogsille. Kaudella 2010 Oakmen pääsi jälleen pudostuspeleihin, mutta hävisi välierissä sarjan lopulta voittaneelle Kuopio Steelersille. Kaudella 2011 seuran edustusjoukkueen kausi päättyi runkosarjaan.

Raisio Oakmen

Kaudelle 2012 joukkue muutti Raisioon ja nimeksi muuttui Raisio Oakmen. Oakmen osallistuu jälleen kaudella 2012 edustusjoukkueellaan II-divisioonaan.

OakLadies

Raisio Oakmenin naisten joukkue OakLadies perustettiin syksyllä 2012. Se osallistui naisten I-divisoonaan ensimmäistä kertaa kaudella 2013. OakLadies haki SM-sarjaan seuraavaksi kaudeksi ja sai sarjapaikan. Joukkue hävisi kaudella 2014 kaikki ottelunsa ja putosi I-divisioonaan.

Junioritoimita

Lieto Oakmen ja Salo Scorpions aloittivat 2008 yhteisen juniorijoukkueen. Joukkueen nimeksi tuli Lieto/Salo Raptors, jonka pelaajat valitsivat ensimmäisellä harjoitusleirillä 2009. Raptors oli A-juniorijoukkue, joka pelasi ikäluokkansa SM-sarjassa 2009 ja 2010.
Kaudella 2011 Oakmen perusti omista A-junioreista koostuvan joukkueen, joka pelasi A-junioreiden 1-divisioonassa. Seuralla oli A-juniorijoukkue vain kyseisenä vuonna. Seuraavana vuonna käynnistyi junioritoiminta alemmissa ikäluokissa.
Armand Duplantis

Ura

Duplantis voitti kultaa alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2015 Calissa 15-vuotiaana tuloksella 5,30 m. Seuraavana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Bydgoszczissa pronssia tuloksella 5,45 m. Vuonna 2017 Duplantis voitti kultaa  alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Grossetossa kisaennätyksellä 5,65 m. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 5,50 m. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 Duplantis oli seitsemäs tuloksella 5,70 m. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 Tampereella Duplantis voitti ylivoimaisesti hyppäämällä uuden kisaennätyksen 5,82 m.
Hallikaudella 2017 Duplantis paransi nuorten sisäratojen maailmanennätystä tulokseen 5,72 m ja vielä myöhemmin kaudella ensin 5,75 metriin ja sitten 5,82 metriin, joka rikkoi myös nuorten ulkoratojen ennätyksen ja Ruotsin sisäratojen ennätyksen. Hän hyppäsi alle 20-vuotiaiden sisäratojen maailmanennätyksen 5,88 m Clermont-Ferrandissa 25. helmikuuta 2018.
Ulkoradoilla hän hyppäsi huhtikuussa 2017 jälleen uuden nuorten maailmanennätyksen 5,90 m, joka samalla oli myös uusi Ruotsin ennätys. Edellinen Ruotsin ennätys oli Oscar Jansonin hyppäämä 5,87 m vuodelta 2003. Hän paransi kyseisiä ennätyksiä maaliskuussa 2018 hyppäämällä Austinissa tuloksen 5,92 metriä. Toukokuussa 2018 hän jälleen paransi ennätyksiä hyppäämällä 5,93 metriä Baton Rougessa. Duplantis voitti kultaa Yleisurheilun EM-kilpailuissa 2018 Berliinissä uudella ennätyksellään 6,05 m.
Dohan MM-kilpailuissa 2019 Duplantis saavutti hopeamitalin tuloksella 5,97 m.

Perhe

Duplantisin isä ja valmentaja Greg Duplantis hyppäsi omalla urallaan parhaimmillaan 5,80 m. Äiti Helena Duplantis (o.s. Hedlund) oli seitsenottelija ja koripalloilija. Duplatisin vanhin veli Andreas on hypännyt seivästä 5,36 m ja keskimmäinen veli Antoin pelaa baseballia.
Muunnesointu

Modaaliset muunnesoinnut

Modaalisessa muunnesoinnussa jokin soinnun sävel on korvattu samalta toonikalta alkavan duuri-, molli- tai modaalisen asteikon sävelellä. Tästä esimerkkinä on mollisävellyksen lopettaminen duurisointuun eli niin sanottu Picardin terssi, esimerkiksi C-duurisointu c-mollissa kulkevan kappaleen loppusointuna. Picardin terssiä käytettiin usein 1700-luvulle saakka, koska duurisointu koettiin mollisointua konsonoivampana.
Toinen tavallinen modaalinen muunnesointu on napolilainen sekstisointu, jossa esiintyy fryygisestä moodista lainattu, alennettu moodin toinen sävel. Napolilainen sekstisointu (merkitään N⁶) on alennetun II asteen terssikäännös, joka esiintyy tavallisemmin mollissa, joskus myös duurissa. Esimerkiksi c-mollissa siihen kuuluvat alhaalta lukien sävelet f, as ja des.

Lainamuunnesoinnut

Tavallisimpia lainamuunnesointuja ovat välidominantit. Melkein mikä hyvänsä sävellajin sävel voidaan tulkita uudeksi toonikaksi, jonka sävellajista lainataan useimmiten V, joskus myös VII asteen sointu. Esimerkiksi C-duurissa D-duurisointu (sävelet d, fis, a) on dominantti G:lle, C-duurin V asteelle, joten se on välidominantti, joka merkitään lyhenteellä V/V. Vastaavasti C-duurissa vähennetty septimisointu fis-a-c-es on lainattu g-mollista ja merkitään VII⁷/V.

Ylinousevat sekstisoinnut

Ylinousevat sekstisoinnut eli niin sanotut maantieteelliset soinnut ovat modaalisesti muunnettuja välidominanttisointuja. Ne purkautuvat yleensä V asteen sointuun tai I asteen kvarttisekstisointuun. C-duurissa Italialaisessa soinnussa on sävelet as-c-fis, ranskalaisessa as-c-d-fis, saksalaisessa as-c-es-fis ja englantilaisessa as-c-dis-fis. Kaksi viimeksi mainittua ovat enharmonisesti samanlaisia, mutta englantilainen esiintyy vain duurissa ja purkautuu I asteen kvarttisekstisointuun.