google/wiki40b huggingface dataset:
Teatteri Siperia

Teatteri Siperia on tamperelainen ammattiteatteri. Se on perustettu vuonna 2005. Tematiikaltaan Teatteri Siperian tuotannot ovat usein ajankohtaisia aiheita käsitteleviä.

Historia

Teatteri Siperian perustivat Mikko Bredenberg, Marika Heiskanen, Tuukka Huttunen, Janne Junttila, Atro Kahiluoto, Saana Lavaste, Elina Luukkonen, Miina Maasola, Antti Mikkola ja Marjo Niemi. Teatteri toimi Hämeenpuistossa kesään 2017 saakka, jolloin se jäi tilattomaksi teatteriksi. Sen jälkeen teatteri on esiintynyt muun muassa Hiertämön tehdashallissa ja Frenckell-näyttämöllä.

Ensemble

Teatteri Siperian vakituiseen kokoonpanoon kuuluu neljä henkeä. Vierailevina näyttelijöinä ovat työskennelleet muun muassa Karoliina Blackburn, Mikko Nousiainen, Jaakko Ohtonen ja Reidar Palmgren. Teatterin taiteellinen johtaja on näyttelijä Marika Heiskanen.

Tuotannot

Teatteri Siperia on panostanut kantaesityksiin, joista useat ovat olleet teatterin perustajajäsenten käsikirjoittamia. Näytelmiä ovat ohjanneet niin ikään perustajajäsenet, kuten Bredenberg, Lavaste ja Mikkola. Muita ohjaajia ovat olleet esimerkiksi Tommi Kainulainen ja Miika Muranen. Siperia on tehnyt yhteistyötä muun muassa Tampereen Työväen Teatterin, Tampereen Teatterin ja helsinkiläisten vapaan kentän ryhmien Jalostamo-kollektiivin ja Projektori-ryhmän kanssa.
Suomen kronikka

Suomen kronikka (lat. Chronicon Finlandiae) on 1670-luvulla syntynyt Suomen keskiaikaa ja sitä edeltävää ajanjaksoa kuvaava teos. Teos edustaa Ruotsin niin sanottua gööttiläistä historiankirjoitusta, jonka tavoite oli luoda kansalle suurenmoinen menneisyys. Siinä luetellaan esimerkiksi viisitoista Suomen muinaiskuningasta.
Kronikan kirjoittajaa ei tunneta, mutta joskus on arveltu, että kyseessä olisi taidemaalari Elias Brenner. Vaikka teos on latinankielinen, on sen kirjoittaja osannut suomea sekä mahdollisesti myös viroa. Tästä on päätelty, että kirjoittaja olisi ollut Baltiassa oleva suomalainen virkamies tai pappi.
Henrik Gabriel Porthanista (1739–1804) lähtien Suomen kronikkaan on suhtauduttu kriittisesti. Suomen kronikkaa ei voidakaan pitää pätevänä tietolähteenä Suomen esi- ja varhaishistoriasta. Se on kuitenkin arvokas dokumentti 1600-luvun esitieteellisestä historian ja kansanrunouden tutkimuksesta ja suomalaisen kansallistunteen varhaisimmasta ilmenemisestä ennen varsinaisen nationalismin aikaa. Teoksessa korostetaan suomalaisten ansioita esimerkiksi Ruotsin suurvallan luomisessa.
Kronikka käyttää lähteenään pohjoismaisia saagoja (Snorri Sturluson: Kuinka Norja asutettiin), Saxo Grammaticusta ja suomalaista kansanrunoutta. Erityisesti kronikka on tunnettu siitä, että se luettelee Suomen muinaiset kuninkaat. Suomi-sanan alkuperä johdetaan kalansuomusta ja ulkomaalaisten käyttämä finn-sana vennoon, joka viroksi vend-muodossa tarkoittaa veljeä. Kronikka on julkaistu vuoden 1728 julkaisussa Swedische Bibliothek, mutta se oli oppineiden tiedossa jo 1600-luvun jälkipuoliskolla esimerkiksi Daniel Jusleniuksen tuotannosta päätellen.

Forsiuksen kronikka

Toisen Suomen kronikka -nimisen historiateoksen kirjoitti helsinkiläissyntyinen pappi ja tieteilijä Sigfridus Aronus Forsius vuosien 1611 ja 1616 välillä. Forsiuksen käsin kirjoitetusta teoksesta on jäljellä kopioina säilyneitä katkelmia, joista päätellen 'Suomen kronikan' lähdeaineistona oli käytetty ainakin osittain kirkollisia kronikoita, kuten piispojen elämäkertoja.
Elvira Saadi

Elvira Fuadovna Saadi (ven. Эльвира Фуадовна Саади , s. 2. tammikuuta 1952 Taškent) on entinen neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Uzbekistanista kotoisin oleva Saadi voitti Münchenin 1972 olympialaisissa kultaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän keräsi 75,075 pistettä ja sijoittui kahdeksanneksi edellään neljä neuvostoliittolaista ja kolme itäsaksalaista. Toisissa olympialaisissaan Montréalissa 1976 hän voitti jälleen joukkuekilpailussa kultaa ja keräsi seitsemänneksi parhaat henkilökohtaiset pisteet mutta ei päässyt moniottelun finaaliin, johon kelpuutettiin maksimissaan kolme voimistelijaa yhdestä maasta.
Uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin Saadi saavutti Varnan MM-kilpailuissa 1974 sijoittumalla permannolla jaetulle pronssille.
Peuravuono (kylä)

Peuravuono (myös Kokko) oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan pohjoisosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Peuravuono sijaitsi Jäämeren rannikolla olevan Peuravuonon pohjukassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Peuravuonon alue tuli kuulumaan Vuonokylään.
Peuravuonosta johti polku Trifonajärven rannalle Trifonan kylän pohjoispuolelle. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Peuravuono kuului Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan koulupiirin pohjoisosasta muodostettiin Vuonokylän koulupiiri, johon Peuravuonokin kuului. Peuravuonon alueella toimi lyijykaivos vuosina 1875-1909.
Ripsupallokala

Ulkonäkö ja koko

Ripsupallokala voi kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Se on ruskeankirjava väriltään, ja suomutonta ihoa peittävät karvamaiset nystermät, joita on koiraalla enemmän kuin naaraalla. Vatsapuoli on kullankeltainen tai oranssi ja sileä.

Alkuperä

Ripsupallokala elää Mekong-joen vesistössä.

Käyttäytyminen

Ripsupallokala on aggressiivinen kala, joka puree muita kaloja ja ärhentelee myös lajitovereilleen.
Kaarlo Merimaa

Karl-Erik (Kaarlo) Merimaa (aik. Mannström; 13. huhtikuuta 1902 Haapajärvi – 18. elokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen apulaisjohtaja ja nuortenkirjailija.
Merimaan vanhemmat olivat proviisori Akseli Johannes Merimaa ja Elsa Eleonora Konsin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 Turun lyseosta. Merimaa asui sittemmin eri puolilla Suomea ja työskenteli toimittajana, suojeluskuntajärjestössä valistusohjaajana, Kansanhuollon virkailijana ja viimeksi Mikkelin vankilan apulaisjohtajana.
Merimaan tunnetuin teos on nuortenkirja Takapihan sankareita, josta vuonna 1992 tehtiin elokuva Takapihan sankarit.
Oppimisalusta

Oppimisalusta tai virtuaalinen oppimisympäristö tarkoittaa oppimisympäristön verkkoteknologista osaa, jolla tuetaan oppimisprosessien sekä siihen läheisesti liittyvien muiden toimintojen hallintaa.
Useimmat oppimisalustat sisältävät välineitä oppimateriaalien verkkojulkaisemiseen ja hallintaan, erilaisia keskustelutoimintoja sekä mahdollisuuden tehdä ja palauttaa tehtäviä sähköisesti. Opiskelu verkossa voi olla etäopiskelua tai se voi tapahtua luokkahuoneessa, jossa opiskelijoilla on käytössään tietokone. Verkko-opiskelu vapauttaa opiskelijat ja opettajat tekemään työtä valitseminaan aikoina, mutta toisinaan voidaan myös sopia yhteisestä opiskeluajasta ja käydä tosiaikaista keskustelua.
Oppimisalustan palveluntarjoaja saattaa myydä joko oikeutta ohjelmiston käyttöön tai palvelintilaa tai molempia. Osa oppimisalustoista on kaupallisia, osa taas perustuu avoimeen lähdekoodiin. Vapaissa ohjelmissa on jo paljon hyvin kehittyneitä ominaisuuksia kuten wikityökalu. Näitä ohjelmia käyttäjät voivat vapaasti muokata tarpeitaan vastaaviksi.

Historia

Katso oppimisympäristön historia, koska nämä kaksi termiä ovat historiallisesti olleet sekaisin käytössä.
Fritz Zwicky

Fritz Zwicky (14. helmikuuta 1898 – 8. helmikuuta 1974) oli sveitsiläissyntyinen yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, joka tunnetaan parhaiten väsynyt valo -hypoteesista. Sen mukaan havaittu punasiirtymä johtuu ’valon väsymisestä’ eli siitä, että valo menettää energiaa matkatessaan lähteeltä havaitsijalle mahdollisesti gravitaation aiheuttaman resistanssin vuoksi.
1930-luvulla Zwicky esitti ensimmäisenä pimeän aineen, neutronitähtien ja gravitaatiolinssien olemassaolon mahdollisuutta. Hän kunnostautui myös supernovien löytäjänä ja löysi niitä 120, mikä on edelleen ennätys (2006).
Koskisorsa

Levinneisyys

Koskisorsaa tavataan Etelä-Amerikassa. Alaji columbiana esiintyy Venezuelasta Pohjois-Ecuadoriin, leucogenis Keski-Ecuadorista Keski-Peruun, turneri Etelä-Perussa, garleppi Boliviassa, berlepschi Pohjois-Chilessä sekä Luoteis-Argentiinassa ja armata Andeilla suurimmassa osassa Chileä ja Argentiinaa.

Elinympäristö

Koskisorsa elää vuoristojen joissa ja koskissa.
Tupakkatakki

Tupakkatakki (engl. smoking jacket) on miesten pikkutakkia muistuttava takki, jota käytetään rentona kotiasuna aamutakin tavoin. Se valmistetaan perinteisesti sametista, silkistä tai molemmista. Muita materiaalivaihtoehtoja ovat kašmir- tai merinovilla tai flanelli. Koristeluun käytetään usein brokadia, kirjontaa, nyörejä tai silkkipunoksia. Tupakkatakissa on yleensä šaalikaulus ja käännetyt hihansuut, jotka on tehty muuta takkia kiiltävämmästä kankaasta. Tupakkatakki voidaan sulkea suurin napein, agraffein tai puikoin ja lenkein kuten duffelitakki, tai pelkästään solmittavalla vyöllä kuten kylpytakki.

Historiaa

Tupakkatakki sai alkunsa 1600-luvun Euroopassa, kun tupakkaa, teetä, kahvia, silkkiä ja muita siirtomaatavaroita alettiin tuoda Aasiasta ja Amerikasta. Silkkinen robe de chambre eli koti- tai aamutakki tuli muotiin, ja tupakointi yleistyi erityisesti Krimin sodan jälkeen 1800-luvun puolivälissä, kun turkkilaista tupakkaa alettiin tuoda Eurooppaan. Illallisen jälkeen herrasmies saattoi pukeutua mukavammin ja vetäytyä nojatuoliin polttamaan tupakkaa. Tähän tarpeeseen pitkästä silkkitakista kehittyi puolipitkä tupakkatakki. Käytännön syynä tupakkatakin käyttöön oli myös se, että se estää tuhkatahrojen ja tupakanhajun tarttumista alla käytettyihin vaatteisiin. Tupakkatakin kanssa käytettiin joskus hiuksia tupakanhajulta suojaavaa tupakkalakkia (engl. smoking cap).
Tupakkatakin suosio säilyi 1950-luvulle saakka. The Washington Post -sanomalehden pääkirjoitus vuodelta 1902 luonnehtii tupakkatakkia ”mukavuuden synonyymiksi”.
Tupakkatakissa usein kuvattuihin julkisuuden henkilöihin kuuluivat Cary Grant, Fred Astaire, Frank Sinatra, Dean Martin ja Hugh Hefner.
Monissa eurooppalaisissa kielissä, kuten suomessa, sanasta smoking jacket on johdettu myös smokkia tarkoittava sana, koska nämä takkityypit muistuttivat alun perin toisiaan. Brittienglanniksi smokki on kuitenkin dinner jacket ja amerikanenglanniksi tuxedo.
Kansan mies (televisiosarja)

Juoni

Kuvitteellisen Sinipuna-puolueen eurokansanedustaja Aki Honkalan (Kristo Salminen) elämä muuttuu vaali-illan aikana, kun häntä ei enää valita kolmannelle kaudelle Euroopan parlamenttiin europarlamenttivaaleissa 2014. Edellisten vaalien äänikuninkaan suosio romahtaa ja edustajaksi nousee hänen puoluetoverinsa Jatta Lindfors (Malla Malmivaara). Suosion romahduksen taustalla näyttää olevan oman puolueen sisäinen taktikointi, mikä hiertää Honkalan ja puoluejohtaja Mikko Vuorisen (Carl-Kristian Rundman) välejä. Aki Honkalan tueksi ja neuvonantajaksi jää nuoruudenystävä ja puoluetoimistolla työskennellyt Ilkka Sahavuo (Ville Myllyrinne), jolla on kuitenkin omat ongelmansa muun muassa alkoholin kanssa.
Honkaloiden tilannetta mutkistavat perheen äidin Elina Honkalan (Niina Nurminen) irtisanoutuminen työstään ennen vaaleja ja Brysselissä solmittu suuri talokauppa. Taloudellisen tilanteen heiketessä koko perheen on sopeuduttava uudenlaiseen elämään. Perhe muuttaa Aki Honkalan vanhempien Jouko (Uula Laakso) ja Aila Honkalan (Eeva-Maija Haukinen) luokse maalle. Honkaloiden elämää horjuttavat entisestään tytär Essi Honkalan (Milla-Mari Pylkkänen) yllätysraskaus, Elinan suhde esimieheensä Tuomas Lagerqvistiin (Kari Heiskanen) ja Ailan sairastuminen aivoverenvuotoon.
Helinä Hirvikorpi

Helinä Hirvikorpi on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, jonka erikoisalaa ovat yritykset ja johtaminen. Hän työskenteli 13 vuotta Talouselämä-lehdessä.
Iida Lampi

Iida Lampi on suomalainen peliuransa lopettanut pesäpalloilija.
Lampi pelasi pesäpalloa juniorivuosista alkaen Rauman Feran joukkueessa. Kaudet 2000 ja 2001 hän pelasi Porin Pesäkarhuissa ja saavutti jälkimmäisellä kaudella SM-pronssia. Lammen pesäpalloura päättyi vuonna 2004.
Peliuransa jälkeen Lampi on toiminut kahvilayrittäjänä. Hän avasi Raumalle 2008 Café Sali -nimisen kahvilan ja tuli valituksi Uuden Rauman ja Radio Ramonan äänestyksessä vuoden raumalaiseksi 2009. Lampi on valittu myös Rauman seudun uusyrittäjäksi 2010 ja palkittu Suomalaisen työn liiton Kultainen avain -kunniakirjalla.
Marraskuussa 2015 Lampi valittiin Rauma Golf ry:n toiminnanjohtajaksi.
Lampi valittiin vuonna 2017 Rauman kunnanvaltuustoon Kokoomuksen listalta äänimäärällä 192. Hän on muun muassa teknisen valiokunnan jäsen.
Meglena Kuneva

Meglena Štiljanova Kuneva (bulg. Меглена Щилянова Кунева, s. 22. kesäkuuta 1957) on bulgarialainen poliitikko. Hän oli Euroopan unionin Barroson komission kuluttajansuojasta vastaavaa komissaari. Hän oli vuodesta 2002 Euroopan asioiden ministeri Sakskoburggotskin ja Staniševin hallituksissa.
Kuneva opiskeli lakia Sofian yliopistolla ja väitteli tohtoriksi 1984. Hänet valittiin vuonna 2001 parlamenttiin Simeon II:n kansallisen liikkeen edustajana. Elokuussa 2001 hän jätti parlamentin, kun hänet nimitettiin Bulgarian pääneuvottelijaksi EU:hun liittymisneuvotteluihin. Hän edusti Bulgarian hallintoa Euroopan tulevaisuuskonventissa, jossa Sopimus Euroopan perustuslaista muotoiltiin.
Kunevasta tuli Bulgarian ensimmäinen komissaari Jose Manuel Durao Barroson komissioon 1. tammikuuta 2007.
Tasainen liike

Tasaiseksi liikkeeksi kutsutaan liikettä, jossa liikkeen keskinopeus on miltä tahansa aikaväliltä laskettuna sama. Tämän takia tasainen liike on suoraviivaista, sillä fysiikassa nopeus on vektorisuure, johon kuuluu sen suuruuden ohella myös suunta. Näin käsitettynä se voi olla vakio vain, jos liikkeen suuntakaan ei muutu. Tasaisessa liikkeessä kiihtyvyys on nolla. Kappaleen tietyssä ajassa kulkema matka voidaan laskea kertomalla sen nopeus aikavälin pituudella ().
Tasainen liike on yksinkertaisin liikkeen malli, jolla kuvataan todellista liikettä. Mekaniikan ensimmäisen peruslain mukaan kappaleen liike on tasaista, jos siihen ei vaikuta mikään ulkoinen voima, tai jos siihen vaikuttavien voimien vektorisumma on nolla. Käytännössä täysin tasainen liike on luonnossa kuitenkin hyvin harvinainen.
David Guion

Ura

Guion aloitti pelaajauransa Lillen organisaatiossa ja nousi reservijoukkueen kautta edustusmiehistöön kaudella 1988/89. Hän pelasi kahdella ensimmäisellä kaudellaan suhteellisen säännöllisesti, mutta putosi kaudella 1990/91 penkille ja siirtyikin kauden jälkeen SCO Angersin. Guion kuului seuran avainpuolustajien joukkoon ja pääsi kauden 1992/93 päätteeksi juhlimaan nousua pääsarjaan. Kausi 1993/94 jäi Guionin uran viimeiseksi liigatasolla, ja hän esiintyi Angersin alakerrassa 26 ottelussa. Kauden jälkeen hän siirtyi Sedaniin, josta ura jatkui Ligue 2 -tasolla FC Mulhousen ja Red Starin joukkueissa. Uransa kaksi viimeistä kautta Guion pelasi Istres'ssä ja lopetti uransa vuonna 2001.
Valmennusuransa Guion aloitti kaudella 2010/11 Chambéryn päävalmentajana. Hän luotsasi amatöörijoukkueen Ranskan cupissa sensaatiomaisesti puolivälieriin pudottaen matkalla FC Sochaux'n, Stade Brestin ja AS Monacon. Kauden jälkeen Guion siirtyi AS Cannesin päävalmentajaksi. Hän erosi tehtävästään kuitenkin jo tammikuussa 2012. Helmikuussa 2012 hänestä tuli loppukaudeksi US Boulognen apuvalmentaja.
Kesällä 2012 Guion siirtyi Stade Reimsin organisaatioon reservijoukkueen valmentajaksi. Huhtikuussa 2016 Guion toimi lyhyen aikaa Reimsin edustusjoukkueen päävalmentajana Olivier Guéganin potkujen jälkeen. Kesällä 2017 hänet nostettiin uudelleen Reimsin päävalmentajaksi. Debyyttikaudellaan Guion luotsasi Reimsin Ligue 2:n mestariksi ja joukkue nousi kahden kauden tauon jälkeen pääsarjatasolle.
Vyöjunkkeri

Ulkonäkö ja koko

Vyöjunkkeri muuttuu aikuistuessaan täysin. Muodonmuutos alkaa 7–12 cm:n pituisena. Nuorena se on pohjaväriltään vaalea, päässä on hopeansävyisiä pilkkuja. Aikuisena koiras on tumman sinivihreä, vyötärön kohdalla kulkee leveähkö vaalea poikkiraita. Koiraalle kehittyy vanhemmiten otsaan kyhmy. Naaras on vaaleampi, ja sen etuosa säilyy pitempään pilkullisena. Selkäevässä on kaksi tummaa silmätäplää, jotka erottuvat hyvin poikasella ja kutuasuisella koiraalla. Kala kasvaa joidenkin lähteiden mukaan 60 cm pitkäksi, joidenkin mukaan jopa 120 cm, mutta yli 70 cm havainnot saattavat olla eri lajia.

Alkuperä ja elinympäristö

Vyöjunkkeri elää indopasifisella merialueella Punaiseltamereltä Itä-Afrikkaan ja Etelä-Japaniin ulottuvalla alueella. Se elää koralliriuttojen läheisyydessä 2–30 m:n syvyydellä. Akvaariossa se tarvitsee vähintään 800 litran altaan, jossa on 10–15 cm hiekkaa, johon kala voi kaivautua.

Ravinto

Vyöjunkkeri syö merisiilejä, simpukoita, rapuja ja muita pieniä selkärangattomia. Se kääntelee kiviä löytääkseen niiden alta saalista. Akvaariossa sitä ruokitaan lihapitoisella ravinnolla kuten pakastetuilla massiäyriäisillä ja hankajalkaisilla. Myös vitamiinilisä on tarpeen.
Guyanan lippu

Guyanan lippu on Guyanan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan lipuksi 1966. Lipun vihreä väri symboloi metsiä ja maanviljelyä, valkoinen vesistöjä, keltainen mineraalivaroja, punainen kansan määrätietoisuutta ja musta kestävyyttä, jota vaaditaan uuden valtion perustamiseksi.
Pauli Kiuru

Urheilu-ura

Kiuru nousi maailman parhaiden triathlonistien joukkoon 1980-luvun lopussa voittamalla EM-pronssia 1987. 1988 hän voitti PM-kultaa ja seuraavana vuonna sijoittui Uuden-Seelannin Ironmanissa kolmanneksi. Läpimurto kansainväliselle huipulle tapahtui lajin maailmanmestaruusstatuksen omaavassa kilpailussa Havaijin Ironmanissa 1989, jossa Kiuru sijoittui viidenneksi.
Vuosina 1990 ja 1992 Kiuru sijoittui Havaijin erittäin kovatasoisessa kilpailussa kolmanneksi. 1993 hän ylsi jo toiseksi. Hänen onnistui johtaa kilpailua pitkään, kunnes joutui lopulta taipumaan amerikkalaiselle Mark Allenille, joka otti jo viidennen peräkkäisen voittonsa. Kiuru osallistui Havaijin Ironman -kilpailuun peräkkäinen yhdeksän kertaa vuosina 1987–1995. Ironman World Cupissa eli maailmancupissa hän saavutti kolmannen sijan 1990, toisen sijan 1991 sekä EM-pronssia vuonna 1997.
Muista saavutuksista merkittävimpiä ovat Uuden-Seelannin Ironmanin voitto vuodelta 1990, Saksan Ironmanin voitot 1990 ja 1991 sekä Australian Ironmanit voitot 1991, 1992, 1993 ja 1994. Kiuru valittiin vuonna 1997 ensimmäisenä miesjäsenenä Australian Ironman Triathlonin Hall of Fameen. Häntä valmensi läpin koko hänen aktiiviuransa Seppo ”Nitti” Nuuttila.
Kiuru voitti lajinsa Suomen mestaruuden kymmenen kertaa, tuli kymmenesti valituksi Suomen vuoden triathlonistiksi sekä äänestettiin viisi kertaa kymmenen parhaimman suomalaisen urheilijan joukkoon urheilutoimittajien vuosittaisessa vuoden urheilija tapahtumassa. Kiurun ennätys täyspitkällä Ironman-matkalla on 8 tuntia, 4 minuuttia ja 54 sekuntia. Ennätys syntyi Saksan Ironmanissa Rothissa 1991. Aika oli tuolloin paras Euroopassa koskaan kilpailtu ja toiseksi paras koko maailmassa. Maailmanennätystä piti nimissään amerikkalainen Dave Scott.
Koulutukseltaan Kiuru on filosofian maisteri, MBA, HHJ, MJD. Urheilu-uransa jälkeen Kiuru oli muun muassa kuumailmapalloyritys Linnan Pallo Oy:n markkinointijohtajana. Hän on edelleen yhtiön osakas.

Poliittinen ura

Kiuru valittiin vuoden 2008 kuntavaaleissa jäseneksi Valkeakosken kaupunginvaltuustoon Kokoomuksen ehdokkaana. Hän oli myös Valkeakosken kaupungihallituksen jäsen 2008–2012. Vuonna 2012 hänet valittiin uudelleen valtuustoon. Kiuru uusi valtuustopaikkansa vuoden 2017 vaalissa.
Pauli Kiuru valittiin Kokoomuksen kansanedustajaksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiiristä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hänet valittiin toiselle edustajakaudelle. Vuoden 2019 vaaleissa Kiuru valittiin kolmannelle kaudelle. Hän on eduskunnassa tarkastusvaliokunnan jäsen ja Kokoomuksen eduskuntaryhmän valiokuntavastaava. Hän on tiedusteluvalvontavaliokunnan jäsen sekä lakivaliokunnan varajäsen. Kiuru on myös Eduskunnan kirjaston hallituksen puheenjohtaja.
Aamulehti puolusti pääkirjoituksessaan lehdistön vapautta sen jälkeen, kun Kiuru oli lähettänyt toimituksille avoimen kirjeen, jossa hän oli vaatinut, että toimittajat eivät enää arvostelisi viranomaisten toimintaa koskien maahanmuuttokysymyksiä.
Germantown (Philadelphia)

Germantown on Philadelphian kaupunginosa noin 12 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Saksalaiset perustivat sen jo 1683, ja se tunnetaankin nykyään monista historiallisista rakennuksista.

Historia

Pennsylvaniaan saapui 1680-luvulla 13 saksalaista mennoniittaperhettä, jotka tulivat William Pennin lupaaman uskonnollisen vapauden perässä. Franz Daniel Pastoriuksen johtama ryhmä osti noin 170 neliökilometriä maata Philadelphian pohjoispuolelta. Germantownissa käytiin merkittävä taistelu Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Britit olivat asettaneet Germantowniin monia yksiköitään. Siirtokuntien armeija hyökkäsi näitä joukkoja vastaan, ja vaikka se kärsikin raskaita tappioita, osittain taistelun ansiosta Ranska päätti tukea siirtokuntia sodan aikana.
Philadelphian vuoden 1793 keltakuume-epidemian aikana useat varakkaat kaupunkilaiset jättivät kaupungin keskustan. Myös presidentti George Washington lähti kaupungista ja vuokrasi Germantownista Deshler-Morrisin talon. Germantownissa on edelleen pystyssä useita 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla rikkaiden kaupunkilaisten rakennuttamia taloja, joihin he pystyivät pakenemaan Philadelphian hälinää. Germantown kasvoi 1800-luvulla teollisuuskeskukseksi, ja vuonna 1854 se liitettiin Philadelphian kaupunkiin.
Germantownin väestörakenne alkoi muuttua radikaalisti 1930-luvulla. Se oli ollut keski- ja yläluokkalainen valkoisten asuinalue, mutta sinne alkoi muuttaa entistä enemmän köyhiä afroamerikkalaisia. Parissa vuosikymmennessä Germantownin alkuperäisistä saksalaissiirtolaisten jälkeläisistä suurin osa oli muuttanut Philadelphian esikaupunkialueille. Vuonna 2000 Germantownissa oli 50 614 asukasta, ja niistä peräti 86 prosenttia oli tummaihoisia.
Kappaleen merkki

Kappaleen merkki ¶ (engl. pilcrow tai paragraph sign) on typografinen symboli, jonka ulkoasu vaihtelee käytetystä kirjasintyypistä riippuen, mutta tyypillisesti se muistuttaa P-kirjaimen peilikuvaa, jossa on kaksinkertainen pystyviiva. Kaareva osa voi olla ontto tai umpinainen.
Kappaleen merkki syntyi osoittamaan tai korostamaan tekstikappaleiden välistä rajaa keskiaikaisissa käsikirjoituksissa, ja samankaltaisessa tarkoituksessa se voi nykyäänkin esiintyä monessa tekstinkäsittelyohjelmassa. Merkki sinänsä ei teknisessä mielessä vaikuta kappalerakenteeseen eikä tällaisessa käytössä edes tallennu tekstitiedostoon, mutta se näkyy kappaleen loppua osoittavana symbolina, jos ohjelman tulostumattomat merkit kytketään näkyviin. Ohjelman käyttöliittymässä kappaleen merkki voi myös edustaa tulostumattomia merkkejä yleisesti.
Kappaleen merkillä voi olla muitakin käyttötarkoituksia. Yhdysvalloissa sitä voidaan käyttää pykälämerkin (§) tavoin, ja esimerkiksi espanjankielisissä teksteissä sillä voidaan merkitä alaviitteiksi asettuvia huomautuksia.

Historia

Kirjoitustaidon kehityshistorian varhaisvaiheissa ei ollut vakiintuneita käytäntöjä siitä, miten laajahkoja tekstejä jäsennetään suppeammiksi ajatuskokonaisuuksiksi. Tekstit kirjoitettiin yleensä yhtenäiseksi sanojen ja virkkeiden sarjaksi, jossa kirjurit saattoivat osoittaa ajatuksen tai näkökulman vaihtumista kukin omalla tyylillään (esimerkiksi ajatusviivan tapaan). 1100-luvulle tultaessa tekstikappaleiden väliin oli ruvettu merkitsemään usein koristeellinen C-kirjain (joka johtui latinan sanasta caput ’pää, pääjakso, kirjan luku’ tai capitulum ’pieni pää, kapiteeli, kirjan luku’). Siitä kehittyi kappaleen merkki kirjaimen koristelun muuntuessa pylväsmäiseksi jalaksi.
Koska koristeelliset merkit lisättiin keskiaikaisiin käsikirjoituksiin tavallisesti jälkikäteen, niille piti varsinaista tekstiä kirjoitettaessa varata ylimääräistä tilaa kappaleiden väliin. Jos lisämerkkejä ei loppujen lopuksi ehdittykään tehdä, kappaleita erottamaan jäi pelkkä tyhjä tila. Ajan myötä käytännöksi onkin vakiintunut, että kappaleen vaihtuminen osoitetaan erityisen merkin sijasta rivinvaihdolla, jonka jälkeen on joko täysin tyhjä rivi tai hieman tyhjää tilaa seuraavan kappaleen ensimmäisen rivin alussa.