google/wiki40b huggingface dataset:
Saukkolampi (Ikaalinen, Saukonperä)

Maantietoa

Lampi on 1,5 kilometriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Saukonperän peltoaukean keskellä ja siihen laskee valuma-alueelta useita ojia. Sitä voidaan pitää valuma-alueensa keskusjärvenä. Saukkolampi laskee jokimaista uomaa pitkin Piirroslammen kautta Kyrösjärveen. Tulo-ojia on kaksi. Lännestä siihen laskee Railastonoja, joka on Röyhiönjärven ja Mertalammen yhteinen laskuoja. Pohjoisesta laskee Heinälamminoja, jota pitkin laskee muiden valuma-alueen järvien ja ojien vedet. Rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Ranta on niittyä tai peltojen suoja-aluetta. Rantaan on rakennettu vain neljä vapaa-ajan asuntoa. Rannan lähellä sijaitsee kolme maatilaa ja Röyhiön Kylätalo, jossa on myös kesäteatteri. Seututie 276 ohittaa järven sen eteläpuolelta.

Historiaa

Ennen Kyrösjärven järvenlaskuoja oli vedenpinta 4–5 metriä nykyistä ylempänä. Vesiraja ulottui silloin syvemmälle sisämaahan ja tuolloin Saukkolammi ja Piirroslammi olivat Kyrösjärvestä kapean virtaavan salmen erottamina yhteinen vesialue. Isojaon täydennyskartassa vuodelta 1885 tämä vesialue muistuttaa Saukkonlammen ja Piirroslammin yhteista aluetta ja sen nimeksi oli kirjoitettu "Lammenpohja".
Jacasser

Vastaanotto

Helsingin Sanomien kirja-arvostelun (11.12.2009) mukaan: "Toisessa runokokoelmassaan Jacasser Jarkko Tontti maalaa länsimaisen miehen mielenmaisemaa historian saatossa Rooman valtakunnasta tähän päivään ja eri ikävaiheissa syntymästä kuolemaan. Lopputulos ei ole hullumpi."
Kirjallisuudentutkija, FT Outi Oja kirjoitti: "Pidän Tontin uusinta hänen toistaiseksi parhaimpana teoksenaan." (Kirjallisuuslehti Nuori Voima 1/2010).
Suomen Kuvalehden (5/2010) arvioitsija totesi: "Roolihenkilö Jacasser pohtii, historiaa, politiikkaa, lapsuutta, isyyttä, rakkautta, ystävyyttä ja yksinäisyyttä sekä kirjojen ja kirjoittamisen merkitystä." 
Runouslehti Tuli & Savussa (4/2009) kirjoitettiin teoksesta: "Jarkko Tontin toinen runokokoelma Jacasser on niin trendikäs kuin runokokoelman nyt on mahdollista olla!"
Kauppalehti Option (29.10.2009) kirja-arvostelijan mukaan: "Jarkko Tontti ei ole vielä neljääkymmentäkään, mutta hänen runollinen alter egonsa on vuosisatamme mies ja enemmänkin."
Teoksen runoja on käännetty englanniksi, saksaksi, italiaksi, viroksi, puolaksi, sloveniaksi ja kreikaksi.
Urs Graf

Urs Graf (vanhempi) (s. noin v. 1485 Solothurnissa, k. noin v. 1527/1528) oli kultaseppä, Reisläufer eli palkkasotilas, puupiirtäjä, kuparipiirtäjä, kirjankuvittaja, lasinmaalaaja ja rahanlyöjä. Hänen tekemäänsä vuodelle 1513 ajoitettua etsausta, joka kuvaa peseytyvää naista, on pidetty maailman vanhimpana päivättynä etsaustyönä. Ajoituksen paikkansapitävyys on toisaalta kyseenalaistettu.

Elämänvaiheet

Graf syntyi Solothurnissa noin vuonna 1485. Hänen isänsä oli kultaseppä Hug Graf. Urs Graf sai todennäköisesti isältään opetusta kultasepän ammatissa ja vuonna 1507 hän oli Zürichissä kultasepän kisällinä. Lisäksi Graf teki baselilaisille tilaajille kirjojen kuvituksia puupiirrostekniikalla. 1510-luvulla Graf asettui Baseliin. Hän työskenteli lasimaalarin verstaassa, meni naimisiin baselilaisen Sibylla von Brunnin kanssa ja liittyi seuraavana vuonna kultaseppänä Baselin Talollisten kiltaan (saksaksi Hauszunft). Heinäkuussa 1512 hänestä tuli myös Baselin porvari. Samana tai seuraavana vuonna syntyi Grafin ja von Brunnin poika, Urs (II) Graf.
Graf osallistui palkkasotilaana 1510- ja 1520-luvuilla sekä solothurnilaisen Seppien killan että Baselin Talollisten killan mukana useille Pohjois-Italiaan ja Burgundiin suuntautuneille sotaretkille. Graf joutui monta kertaa ongelmiin lain kanssa ja vuonna 1518 hän pakeni erään tappelun vuoksi Baselista Solothurniin, missä hän vietti noin vuoden ja palasi jälleen Baseliin. Vuonna 1522 Grafia syytettiin Baselissa vaimonsa pahoinpitelemisestä ja aviorikoksesta.
Grafin kuolinaika tai -paikka ei ole tiedossa. Hänestä ei ole suoria mainintoja dokumenteissa vuoden 1526 jälkeen ja hänen vaimonsa meni uusiin naimisiin 13.10.1528. Näiden tietojen valossa on arvioitu Grafin kuolleen vuonna 1527 tai 1528.

Piirrokset

Graf kuvasi monissa piirroksissaan sotilasaiheita, kuten sveitsiläisiä palkkasotilaita, saksalaisia palkkanihtejä (saksaksi Landsknecht), sotakentälle kuolleiden miesten ruumiita, palkkasotilaiden värväystilannetta ja nihtien seurassa liikkuneita leirinaisia (saksaksi Lagerdirne tai Kampfrau). Muita aiheita olivat esimerkiksi eroottiset kuvat prostituoiduista naisista, uskonnolliset aiheet, maisemapiirrokset sekä moraalikysymyksiin kantaa ottavat kuvat ja allegoriat.
Yli 120 lehden kokoelma Grafin piirroksia ja kaksi maalausta on Kunstmuseum Baselissa Sveitsissä. Grafin piirroksia on myös Englannissa British Museumissa,  Itävallassa Albertina-museossa, Ranskassa École des Beaux-Artsissa, Alankomaissa Rijksmuseumissa ja Yhdysvalloissa J. Paul Getty Museumin kokoelmassa.

Piirrostekniikat

Graf käytti monia eri piirrostekniikoita, kuten piirustusta, valkoviivamaalausta värilliselle taustalle, puupiirrosta, etsausta, kuparipiirrosta, valkoviivapainoa tummalle taustalle sekä niellotekniikkaa.
Betty Ford

Lapsuus ja nuoruus

Betty Bloomer syntyi Chicagossa, Illinois'ssa myyntiedustaja William Stephenson Bloomer vanhemman perheeseen. Hän oli perheen kolmas lapsi ja ainoa tytär.
Asuttuaan vähän aikaa Denverissä Bloomer varttui Grand Rapidsissa, Michiganissa, missä hän suoritti high schoolin.
Suuren pörssiromahduksen jälkeen Bloomer alkoi 14-vuotiaana toimia vaatemallina ja opettaa lapsille tansseja kuten foxtrotia, valssia ja sen ajan afroamerikkalaisten suosikkitanssia big applea. Hän työskenteli myös vammaisten lasten parissa. Itse hän valmistui tanssiopinnoistaan vuonna 1935.
Bloomer menetti 16-vuotiaana isänsä, joka menehtyi 60-vuotispäivänsä aattona autotallissaan häkämyrkytykseen korjatessaan perheen autoa, vaikka tallin ovet olivat auki.
Bloomer matkusti kahdeksi kesäksi Benningtoniin, Vermontiin jatkamaan opintojaan. Sen jälkeen hän muutti Manhattanille Chelsean kaupunginosaan. Siellä hän rahoitti tanssiopintonsa työskentelemällä muotimallina. Sen jälkeen Bloomer palasi kotikaupunkiinsa, missä hän asui äitinsä ja tämän uuden puolison Arthur Meigs Goodwinin kanssa. Hän sai työtä paikallisen tavaratalon muotisuunnittelijan apulaisena.

Betty Ford -klinikka

Betty Ford oli mukana perustamassa yhdessä suurlähettiläs Leonard Firestonen kanssa Betty Ford -klinikkaa (Betty Ford Center). Vuonna 1982 perustettu klinikka tarjoaa vieroitushoitopalveluita alkoholi- ja huumeriippuvaisille. Betty Ford itse kamppaili lääkeriippuvuuden kanssa. Betty Ford -klinikan hoitopalveluita käyttävät yleensä julkisuuden henkilöt. Klinikan hoitotiloista puolet on varattu miehille, puolet naisille. Betty Ford -klinikan hallituksen puheenjohtajana toimii Fordien tytär Susan Ford Bales.
Sixtynine 69

Juoni

Tuula elää avioliitossa, jonka osapuolet ovat niin vieraantuneet toisistaan etteivät edes tiedä toistensa harrastuksista. Tuulalla ei tunnu olevan käsitystä, että mies viettää illat huippuluokan jääkiekko-otteluiden erotuomarina. Tuula saa tämän selville osumalla miehensä tuomaroimaan otteluun. Samana iltana selviää, että mies tapailee naispuolista ralliajajaa. Kostoksi Tuula alkaa tapailla gynekologiaan, naimisissa olevaa miestä, muutenkin kuin vastaanotolla.
Jack Cardiff

Jack Cardiff (18. syyskuuta 1914 Great Yarmouth, Norfolk, Britannia – 22. huhtikuuta 2009 Ely, Cambridgeshire, Britannia) oli brittiläinen elokuvaaja, elokuvaohjaaja ja valokuvaaja. Hänelle myönnettiin vuonna 1947 parhaan kuvauksen Oscar-palkinto työstä värielokuvassa Musta narsissi. Hän kuvasi yli 70 elokuvaa ja oli Britanniassa Technicolor-menetelmän uranuurtajia. Ohjauksia hän teki 14, joista merkittävimpänä pidetty on Tyttö ja moottoripyörä (1968).
Cardiff oli uudemman kerran vuosina 1955 ja 1961 ehdolla parhaan kuvauksen sekä vuonna 1960 parhaan ohjauksen Oscar-voittajaksi. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Oscarin kunniapalkinto elämäntyöstään elokuvan alalla. Lisäksi hän on saanut muun muassa Golden Globen. 
Cardiff sai vuonna 2000 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan kunniamerkin. Hänellä on neljä poikaa, joista Mason (s. 1969) on työskennellyt näyttelijänä.
Gabriela Zapolska

Gabriela Zapolska (oikealta nimeltään Maria Gabriela Stefania Korwin-Piotrowska, 1857–1921) oli puolalainen naturalismia edustanut kirjailija. Hän kuvasi teoksissaan usein naisen asemaa, avioliittoa naisen kannalta ja seksuaalisuuden ongelmia. Hänen romaaneistaan on suomennettu Sesonkirakkautta (kaksiosainen, Otava 1930) ja näytelmistään Rouva Dulskan moraali (suom. Kössi Ojala). Hän julkaisi teoksiaan myös nimimerkeillä kuten Walery Tomicki, Józef Maskoff, Jozef Maskoff, Maryja, Marya, Omega ja Szczerba.
Veruschka von Lehndorff

Vera Gottliebe Anna von Lehndorff-Steinort, taiteilijanimeltään Veruschka, (s. 14. toukokuuta 1939 Königsberg) on saksalainen malli, näyttelijä ja valokuvataiteilija. Hän kuuluu itäpreussilaiseen aatelissukuun ja myös Lehndorff-Steinortin kreivitär.

Lapsuus ja perhe

Veruschkan isä oli kreivi Heinrich von Lehndorff-Steinort, joka palveli toisen maailmansodan aikana Wehrmachtin yliluutnanttina. Lehndorff-Steinort oli mukana Hitlerin murhaamista suunnitelleessa heinäkuun 20. päivän salaliitossa, minkä vuoksi hänet teloitettiin syyskuussa 1944. Isänsä kuoleman jälkeen Veruschka oli perheineen sodan loppuun saakka vangittuna eri keskitysleireillä.

Mallivuodet

1950-luvulla Veruschka opiskeli muotoilua ja muutti vuosikymmenen loppupuolella Firenzeen, jossa hän ryhtyi 20-vuotiaana ammattimalliksi. Veruschka työskenteli lyhyen aikaa myös Pariisissa ja New Yorkissa, kunnes asettui vuonna 1961 Müncheniin. Vuonna 1966 hän esiintyi Michelangelo Antonionin kulttimaineeseen nousseessa elokuvassa Blow-Up – erään suudelman jälkeen. Veruschka nousi 1960-luvulla yhdeksi aikakauden parhaiten palkatuista malleista, jonka kerrottiin ansainneen jopa 10 000 dollaria päivässä. Hän vieraili 1970-luvun alussa myös Suomessa ja toimi Friitala Oy:n mallina.
Veruschka lopetti mallintyöt vuonna 1975 riitauduttuaan Vogue-lehden päätoimittajan kanssa. Hän on myöhemmin näytellyt pieniä rooleja useissa elokuvissa aina 2000-luvulle saakka. Tunnetuimpia niistä ovat vuoden 1985 Frankenstein-filmatisointi Hirviölle morsian sekä James Bond -elokuva Casino Royale, jossa hänellä on cameorooli. 2000-luvulla Veruschka on jälleen palannut lavoille, esiintyen muun muassa Lontoossa vuonna 2010 järjestetyssä muotinäytöksessä.
Michael A. Smith

Michael Andrew Smith (s. 23. heinäkuuta 1954) on australialainen filosofi, joka on toiminut vuodesta 2004 professorina Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa. Hänen tärkeimpiin tutkimuskohteisiinsa kuuluvat etiikka, moraaliprykologia, mielen ja toiminnan filosofia, oliittinen filosofia ja oikeusfilosofia.
Smithin tunnetuimmat teokset ovat The Moral Problem (1994) ja artikkelikokoelma Ethics and the A Priori (2004).
Smith on Amerikkalaisen tiedeakatemian kunniajäsen vuodesta 2013.
Edmund Morgan

Edmund Sears Morgan (17. tammikuuta 1916 – 8. heinäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen historioitsija. Hän loi merkittävän julkaisu-uran ja voitti Pulitzer-palkinnon vuonna 2006.
Minneapolisissa syntynyt Morgan opiskeli Belmont Hill Schoolissa ja Harvardin yliopistolla. Jälkimmäisessä häntä opetti kuulu, itsekin Pulitzer-palkittu professori Perry Miller.
Morgan opetti vuosina 1945–1946 Chicagon ja sen jälkeen vuoteen 1955 Brownin yliopistolla. Vuonna 1955 hänestä tuli Yalen yliopiston professori. Hänet tunnetaan hänen Yhdysvaltain historiaa käsittelevästä tutkimuksestaan.
Grigol Robakidze

Grigol Robakidze (georg. გრიგოლ რობაქიძე, 28. lokakuuta 1882 Sviri – 19. marraskuuta 1962 Geneve) oli georgialainen kirjailija, promoottori ja julkisuuden henkilö, joka tunnettiin erityisesti eksoottisesta proosastaan ja neuvostovastaisesta toiminnastaan emigranttina.
Robakidze syntyi 28. lokakuuta 1882 Svirin kylässä Imeretin provinssissa Georgian länsiosassa, joka kuului tuolloin Venäjän keisarikunnan Kutaisin kuvernementtiin. Valmistuttuaan Kutaisin lukiosta hän opiskeli Tarton yliopistossa Virossa ja Leipzigin yliopistossa Saksassa. Robakidze palasi Saksasta vuonna 1908 ja nousi vähitellen nuorten georgialaisen symbolistien johtohahmoksi. Vuonna 1915 hän perusti Siniset sarvet -ryhmän, uuden symbolistikirjailijoiden ja -runoilijoiden seuran, jota hän johti ja jolla oli myöhemmin tärkeä rooli erityisesti seuraavan kahden vuosikymmenen kulttuurielämässä. Häneen vaikutti huomattavasti Friedrich Nietzschen tuotanto. Vuonna 1917 hän osallistui Georgian kirjailijaliiton perustamiseen. Koska hän oli mukana Georgian vapautusliikkeessä, hänelle annettiin Georgian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1919 diplomaatin virka ja hän osallistui Pariisin rauhankonferenssiin Georgian demokraattisen tasavallan delegaation sihteerinä.
Sen jälkeen kun Neuvosto-Venäjän armeija oli vallannut Georgian vuonna 1921, hän pysyi maassa, vaikka hänet tunnettiin neuvostovastaisuudestaan. Johtava georgialainen teatteriohjaaja Sandro Akhmeteli ohjasi hänen kuuluisan Lamara-näytelmänsä vuonna 1930, ja esitys voitti palkinnon Moskovan draamaolympialaisissa samana vuonna. Näytelmän menestys oli niin suurta että senkin jälkeen, kun Robakidze oli loikannut Saksaan vielä saman vuoden aikana, näytelmän esittämistä jatkettiin neuvostoteatterin saavutusten todistamiseksi. Näytelmäkirjailijan nimi kuitenkin poistettiin ilmoituksista. Robakidzen loikkaus yhdessä Vladimir Majakovskin itsemurhan kanssa vaiensi muut runoilijat pitkäksi aikaa. Emigranttina Robakidzen elämä oli suhteellisen onnetonta.
Toisen maailmansodan aikana Robakidze osallistui oikeistolaisten, isänmaallisten maanpakolaisjärjestöjen kuten Georgian itsenäisyyden komitean (vuonna 1941), Georgian traditionalistien unionin ja Tetri Giorgin toimintaan. Sodan jälkeen Robakidzen useiden Benito Mussolinia ja Adolf Hitlerä käsittelevien teosten uskottiin suosivan kansallissosialismia. Robakidze itse kiisti väitteen, muttei kyennyt enää nousemaan kuuluisaksi lännessä, kun taas Neuvostoliitossa kaikki hänen teoksensa tuhottiin eikä hänen nimeäkään mainittu juuri lainkaan, muutoin kuin ehkä ideologisena syntipukkina.  
Hän kuoli murtuneena miehenä Genevessä 19. marraskuuta vuonna 1962. Hänet haudattiin myöhemmin uudelleen Leuville-sur-Orgen hautausmaalle Ranskassa. Se toimii myös useiden muiden georgialaisten emigranttien hautapaikkana.
Ranskanspanieli

Ulkomuoto

Ranskanspanieli on keskikokoinen, atleettinen, lihaksikas, elegantti ja jalo lintukoira, jolla on normaalit mittasuhteet. Se kuuluu yhdessä picardienspanielin ja sinisen picardienspanielin kanssa kaikkein kookkaimpiin spanieleihin (mikäli isomünsterinseisojaa ei lasketa mukaan varsinaisiin spanieleihin) ja on samalla mm. englanninspringerspanielia, kookkainta brittiläistä spanielia, suurempi. Keskimääräinen säkäkorkeus on uroksilla 56-61 cm ja nartuilla 55-59 cm, mutta myös 2 cm poikkeama yli ja 1 cm poikkeama alle näiden mittojen luetaan sallituksi kooksi. Paino on noin 20-27 kg.
Karva on rungossa silkkistä, sileää ja hapsuttunutta; niskassa ja lantion seudulla hieman aaltoilevaa; päässä hienoa ja lyhyttä; korvissa, raajojen takaosissa ja hännässä laineikasta ja pitkää (yli korvankärkien ulottuvaa). Väritys on aina valkoinen keskikokoisin tai hieman laajemmin ruskein laikuin. Ruskean sävy vaihtelee kanelista tummaan maksanruskeaan. Valkoinen värialue voi olla joko täysin valkoinen tai kohtalaisen tiheään ruskeasti pilkuttunut, jolloin kyseessä on kimo eli ruskea-roan. Päässä ei tarvitse olla valkoista, mutta se on erittäin toivottavaa varsinkin läsin (kohtalaisen leveän otsasta kuononkärkeen kulkevan juovan) muodossa.

Luonne ja käyttäytyminen

Ranskanspanieli on luonteeltaan lempeä, avoin, kärsivällinen, rauhallinen, tyyni ja tasapainoinen. Se on ihmisystävällinen ja tulee hyvin toimeen myös muiden koirien kanssa. Se on suuren miellyttämishalunsa ansiosta helppo kouluttaa. Metsästäessään se on innokas, sitkeä ja energinen, ja se paitsi seisoo, myös noutaa riistaa. Sen seisontaa kuvataan vahvaksi, ja se onkin menestynyt hyvin kanakoirien käyttökokeissa. Luonnostaan aktiivisena rotuna se vaatii runsaasti reipasta liikuntaa.

Alkuperä

Keskiajalla elänyt Gaston Phébus kuvaili kirjoituksissaan paikallisia lintukoiria, joista moni nykyinen spanieli - myös nykyinen ranskanspanieli - polveutuu. W.E. Mason kuvasi rotua 1900-luvun alkupuolella kirjassaan Dogs of all Nations nimellä "ranskansetteri" (French Setter), luultavasti siksi että se on tyypillistä spanielia selvästi korkeampi, pitkäraajaisempi ja elegantimpi muistuttaen näiltä piirteiltä hieman pienikokoista setteriä. Vuonna 1891 laadittiin ensimmäinen rotumääritelmä, jota on sittemmin muutettu useaan otteeseen.

Rotu Suomessa

Vuosien 1992 ja 1993 vaihteessa Suomeen tuotiin Ranskasta uros Higor ja narttu Houppette de Pierre Piquee. Kumpikin on jo kuollut ja koska uusia yksilöitä ei ole tänne sen jälkeen tuotu, rotua ei enää esiinny Suomessa.
Amerikan terveysjärjestö

Amerikan terveysjärjestö (Pan American Health Organization, PAHO) on Maailman terveysjärjestön (WHO) alueorganisaatio, joka toimii Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa. Se perustettiin jo 1902, kun 11 maan edustajat sopivat säännöistä joilla rajoitettiin kulkutautien kuten keltakuumeen, ruton ja koleran leviämistä. Kun WHO perustettiin 1949, sovittiin että PAHOsta tulee sen aluejärjestö. Nykyisin sen varsinaisia jäseniä ovat alueen 37 valtiota, Puerto Rico on liitännäisjäsen ja alueella toimivat siirtomaavallat Britannia, Ranska ja Hollanti, sekä entiset siirtomaaisännät Espanja ja Portugali osallistuvat sen toimintaan erikoisjäseninä.
Helsingborgin satama

Helsingborgin satama (ruots. Helsingborgs hamn) on Ruotsin eteläosassa Helsingborgin kaupungissa sijaitseva merisatama. Satamasta on vilkas lauttayhteys viiden kilometrin päähän Tanskan Helsingøriin, minkä seurauksena Helsingborgin satama oli yhä vuonna 2011 Ruotsin toiseksi vilkkain matkustajaliikenteen satama Tukholman sataman jälkeen. Rahtimääränsä puolesta satama kuuluu Ruotsin kymmenen suurimman merisataman joukkoon.
Munuaisvaltimo

Munuaisvaltimot (lat. arteria renalis) ovat verisuonia, jotka lähtevät vatsa-aortasta heti ylemmän suolilievevaltimon alapuolelta ja jotka vievät hapekasta verta molempiin munuaisiin. Ne kulkevat munuaisten sisään munuaisportin kautta. Ihmisen ollessa lepotilassa noin neljäs- viidesosa aortassa kulkevasta verestä menee munuaisiin, joten munuaislaskimot ovat sen mukaisesti suuria verisuonia. Munuaisvaltimon vuoto on suurin piirtein yhtä vaarallinen kuin aortassa tapahtuva vuoto.
Hahjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,7 hehtaaria, se on 950 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummenen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117 metriä mpy.
USS Monterey (CVL-26)

Palvelus

Pian koeajojen päätyttyä alus lähti Philadelphiasta läntiselle Tyynellemerelle. Se saapui Gilbertinsaarille 19. marraskuuta 1943 osallistuen Makinin varmistamiseen. Alus osallistui Kaviengille tehtyihin iskuihin 25. joulukuuta TG37.2:n mukana ja se tuki Kwajaleinin ja Eniwetokin maihinnousuja aina 8. helmikuuta 1944 saakka. Alus liitettiin opertaatioista vapauduttuaan TF58:aan, jonka mukana se osallistui Karoliineille, Mariaaneille, Uuden-Guinean pohjoisrannikolle ja Boninille tehtyihin iskuihin helmikuusta heinäkuuhun. Ajanjaksoon kuului lisäksi Filippiinienmeren taistelu 29.-30. huhtikuuta.
Alus lähti vapauduttuaan taistelutehtävistä huollettavaksi Pearl Harboriin, josta se lähti paluumatkalle 29. elokuuta. Aluksen lentokoneet iskivät Wakelle 3. syyskuuta, jonka jälkeen alus liittyi TF38:aan osallistuen iskuihin Etelä-Filippiineille ja Tyukyu-saarille. Lokakuusta joulukuuhun alus oli Filippiineillä tukien Leyten ja sitten Mindoron maihinnousua. Joulukuussa alus joutui pyörremyrskyyn, jolloin kannella olleet koneet riistäytyivät irti vaijereistaan sytyttäen tulipaloja. Alus saapui Bremertoniin huollettavaksi tammikuussa 1945. Huollosta vapauduttuaan se liittyi TF58:aan, jonka mukana se osallistui Okinawan maihinnousun tukemiseen. Aluksen lentokoneet iskivät muun muassa Nansei Shotolle ja Kyushulle 9. toukokuuta - 1. kesäkuuta. Aluksen koneet iskivät 1. heinäkuuta - 15. elokuuta Honshulle ja Hokkaidolle.
Alus lähti Japanin vesiltä 7. syyskuuta ja se saapui New Yorkiin 7. lokakuuta. Alus liitettiin Magic Carpetiin ja se teki useita matkoja Napolista Norfolkiin. Alus poistettiin palveluksesta 11. helmikuuta 1947, jolloin se siirrettiin Atlantin reservilaivaston Philadelphian osastoon. Korean sodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen 15. syyskuuta 1950. Se lähti Norfolkista 3. tammikuuta 1951 Pensacolaan Floridaan, jossa alus palveli seuraavat neljä vuotta laivaston koulutusaluksena kouluttaen tuhansia laivastonlentäjiä.
Alus osallistui 1.-11. lokakuuta 1954 Hondurasissa tulvan uhrien pelastamiseen. Se lähti Pensacolasta 9. kesäkuuta 1955 palatakseen reservilaivastoon. Alus poistettiin palveluksesta 16. tammikuuta 1956 ja se luokiteltiin 15. toukokuuta 1959 AVT-2:ksi ollen edelleen ankkurissa Philadelphiassa. Alus myytiin romutettavaksi toukokuussa 1971.
Sergei Degajev

Sergei Petrovitš Degajev (ven. Серге́й Петро́вич Дега́ев, 1857 Moskova – 26. tammikuuta 1921 Bryn Mawr, Pennsylvania) oli venäläinen narodnikki, josta tuli salaisen poliisin ilmiantaja.
Sergei Degajev liittyi vallankumoukselliseen liikkeeseen vuonna 1878 opiskellessaan Pietarin Mikaelin tykistöakatemiassa. Syksystä 1880 lähtien hän kuului Narodnaja voljan sotilasjärjestöön. Syksyllä 1882 hänestä tuli Narodnaja voljan toimeenpanevan komitean jäsen. Joulukuussa 1882 tapahtuneen pidätyksen aikana santarmieversti Georgi Sudeikin värväsi Degajevin salaisen poliisin palvelukseen. Hän ilmiantoi useita satoja vallankumouksellisia, mm. kaikki sotilasjärjestön jäsenet. Degajevin ilmiannon perusteella pidätettiin Narodnaja voljan toimeenpanevan komitean viimeinen Venäjällä toiminut jäsen Vera Figner.
Toukokuussa 1883 Degajev matkusti ulkomaille, missä hän tapasi Narodnaja voljan toimeenpanevan komitean jäseniä ja tunnusti petoksensa. Sovitukseksi teoistaan hän lupasi auttaa Sudeikinin murhassa, joka tapahtui Degajevin asunnossa joulukuussa 1883. Murhan jälkeen hän pakeni ulkomaille. Hän työskenteli sittemmin matematiikan opettajana Yhdysvalloissa nimellä Alexander Pell.
Marcel Moore

Pelaajaura

PJ Warriorsin kasvatti Moore edusti kasvattajaseuransa ja Visa-Basketin nuorisojoukkueita A-nuoriin asti. Kaudella 2012–2013 hän pelasi A-nuorten SM-sarjassa kovalla, yli 30 pisteen koko kauden keskiarvolla. Yksittäisen ottelun piste-ennätyksekseen Moore teki samassa sarjassa äärimmäisen harvinaisen lukeman, 71 pistettä. Moore pelasi myös Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kauden 2013–2014 Moore pelasi yhdysvaltalaisessa Victory Rock Prepin high schoolissa. Osan kaudesta hän kärsi loukkaantumisesta. Kauden jälkeen Moorelle tarjottiin stipendiä floridalaisesta Junior Collegesta, mutta elämäntilanteestaan johtuen tämä palasi Suomeen. Kesällä pelattujen alle 20-vuotiaiden B-divisioonan EM-kilpailujen jälkeen usea Korisliigaseura osoitti kiinnostusta Moorea kohtaan, ja tämä valitsi hyvämaineisena pitämänsä Joensuun Katajan, jonka kanssa syntyi yksivuotinen sopimus.
Katajassa Moore pelasi Korisliigan lisäksi EuroChallengea. Suuria muutoksia edelliskauteen nähden kokenut Kataja yllätti asiantuntijat ja voitti seuran historian ensimmäisen koripallon Suomen mestaruuden.
Syyskuussa 2015 Moore siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Helsinki Seagullsiin.

Yksityiselämä

Mooren isä Jonathan Moore on yhdysvaltalaissyntyinen, sittemmin suomalaistunut ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija, joka on eräs Korisliigan historian menestyksekkäimmistä ulkomaalaispelaajista.