google/wiki40b huggingface dataset:
Kema

Kema (ven. Ке́ма) on Volgan vesistöön kuuluva joki Vologdan alueella Venäjällä. Sen pituus on 150 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 4 480 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Kemskojejärvestä ja laskee Valkeajärveen. Suurimmat sivujoet ovat Indomanka ja Korba. Keman varrella sijaitsevat Bongan, Pokrovskojen ja Novokemskin kuntakeskukset.
Torkkeli Jewellery

Torkkeli Jewellery on suomalainen koru- ja kultaseppäalan yritys. Yrityksen kotipaikka on Jyväskylässä, Keski-Suomessa. Toimitusjohtajana toimii Pasi Torkkeli joka on kultaseppä sekä muotoilija. Torkkeli Jewellery on perustettu vuonna 2012, ja tätä ennen Pasi Torkkeli toimi kultaseppänä yrityksessään Aurium Ky. Torkkeli Jewelleryn kihla- ja vihkisormuksia myydään ympäri maailmaa ja kaikki Torkkelin korut valmistetaan käsityönä Jyväskylän pajassa. Varsinkin Torkkeli Jewelleryn filigraanisormusmallisto on suosittu Pohjois-Amerikassa.
Hovinmaan paperitehdas

Hovinmaan paperitehdas oli Viipurin läänin Vahvialan kunnan itäosassa sijainneessa Hovinmaan teollisuustaajamassa Rakkolanjoen rannalla sijainnut paperitehdas.
Hovinmaan paperitehdas perustettiin vuonna 1873 ja sen omisti Ab Hovinmaa Pappersbruk, joka perustettiin vuonna 1888. Tehtaan vuosituotanto oli noin 3 000 tonnia paperia ja vuonna 1932 siellä oli 110 työntekijää. 1930-luvun lopussa työntekijöitä oli 125.
Hovinmaan arvokas vanha tehdasalue tuhoutui pääosin sodissa. Vahvialan kunta jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle vuonna 1944. Paperitehdas on säilynyt osittain ja se on nähtävissä joen eteläpuolella olevasta Rakkolanjoen kylästä. Tehtaan keskimmäinen tiilinen rakennus on säilynyt hyvin. Rakennusta käytetään asuntoina. Myös joessa oleva pato on edelleen olemassa.
Claremontin sarjamurhat

Claremontin sarjamurhissa on kyse kahden australialaisnaisen selvittämättömistä murhista ja yhdestä selvittämättömästä katoamisesta vuonna 1996 ja 1997 Claremontissa, joka on Perthin läntinen kaupunginosa Länsi-Australiassa.
Kaikki kolme naista katosivat samankaltaisissa tilanteissa, vietettyään iltaa ystäviensä kanssa Claremontissa. Poliisi arvelee tapausten liittyvän toisiinsa ja tekijän tai tekijöiden olevan samat.
Tapaukset alkoivat kun Sarah Spiers, 18, katosi 26. tammikuuta 1996, poistuttuaan yökerhosta Claremontin keskustassa vietettyään iltaa ystäviensä kanssa, mutta poistuttuaan yökerhosta yksin. Spiersin epäillään tilanneen taksin läheisestä puhelinkopista, mutta taksin saapuessa paikalle hän oli jo kadonnut. Spiersin vanhemmat ilmoittivat katoamisesta poliisille. Poliisi sai paljon vihjeitä mutta ne eivät johtaneet naisen löytymiseen. Hänen tiedetään seisseen lähellä puhelinkoppia ilmeisesti odottaen taksia ja muutama poika oli nähnyt auton ajaneen häntä kohti mutta kyseisestä autosta tai sen kuljettajasta ei ole tietoa. Hänen kohtalonsa on epävarma.
9. kesäkuuta 1996 Jane Rimmer, 23, katosi samasta osasta Claremontia vietettyään hänkin iltaa ystäviensä seurassa. Ystävien lähdettyä hän jäi vielä keskustaan. Hänet havaittiin valvontakamerassa puhumassa jollekin miehelle mutta hetken sen jälkeen hän katosi. Miehen henkilöllisyyttä ei tiedetä, eikä hän ole ilmoittautunut poliisille kehotuksista huolimatta. Rimmerin ruumis löydettiin pensaikosta läheltä Woolcoot Roadia Wellardista elokuussa 1996.
14. maaliskuuta 1997, lakimies Ciara Glennon, 27, katosi samanlaisissa olosuhteissa istuttuaan iltaa ja poistuttuaan ennen ystäviään. Muutama poika oli nähnyt hänen jutelleen vaalean auton kuljettajalle mutta eivät nähneet nousiko Glennon autoon sisään. Glennonin ruumis löytyi 3. huhtikuuta 1997 Perthin pohjoisosasta. Tämän murhan jälkeen poliisi vahvisti että he etsivät sarjamurhaajaa.
Kukin naisista oli ollut joko pubissa nimeltä The Continental (nykyinen the Claremont Hotel) tai yökerhossa nimeltä Club Bayview.

Mahdollinen yhteys

Toimittaja Liam Bartlett on ehdottanut, että Sarah Spiers ei olisikaan ollut ensimmäinen uhri. Hän oli kirjoittanut poliisin kertoneen neljännen kadonneen naisen, 22-vuotiaan Julie Cutlerin, isälle että tämän tytär olisi luultavasti myös ollut Claremontin sarjamurhaajan uhri. Tämä katoaminen tapahtui vuonna 1988. Hänen kohtalostaan ei ole tietoa.
Oskari Kontio

Oskari (Oskar) Kontio (1. heinäkuuta 1884 Kerimäki – 29. maaliskuuta 1940 Inkoo) oli suomalainen maanviljeilijä ja maalaisliiton kansanedustaja.
Kontion vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Kontio ja Anna Maria Naukkarinen. Hän kävi kansakoulun ja käsityökoulun. Kontio oli maanviljelijänä Kerimäellä vuoteen 1923 saakka, Säämingissä 1925 ja Pieksämäellä 1925–1934. Hän toimi sitten asioitsijana Lappeenrannassa 1934–1936 ja maatilanhoitajana Inkoossa 1936–1940. Kontio oli myös Kerimäen Oras-osuuskassan kirjanpitäjänä. 
Kontio oli kansanedustajana 1924–1933 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaalissa ja oli Kerimäen kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä. Kontio oli Maalaisliiton Itä-Savon piirin puheenjohtajana sekä Maataloustuottajain Itä-Savon liiton piiritoimikunnan ja Osuuskauppa Keski-Saimaan hallintoneuvoston jäsenenä. 
Oskari Kontio oli naimisissa vuodesta 1907 Edit Edla Johanna Happosen kanssa.
Carlos Azevedo

Carlos Azevedo (29. maaliskuuta 1949 Lissabon – 26. lokakuuta 2012 Carnaxide) oli portugalilainen säveltäjä ja pianisti.
Azevedo opiskeli säveltämistä Jorge Peixinhon johdolla. Hän toimi Hot Clube de Portugalin jazzkoulun professorina ja johtajana. Hän soitti muiden muassa Jan A. P. Kaczmarekin, Steve Pottsin, Maria Joãon, Palekan ja António Ferron kanssa. Azevedo sävelsi säännöllisesti näyttämö- ja elokuvamusiikkia sekä musiikkia yhtyeille, joissa itse soitti. Hän esiintyi useilla festivaaleilla, kuten Jazz Bruggessa Belgiassa.
Vuonna 1994 Azevedo sai Locarnon elokuvajuhlien Kultainen leopardi -palkinnon musiikista José Álvaro Moraisin elokuvaan Zéfiro (1993).
Décembre

Historiaa

Marimekon pientavaravalikoima oli alkanut kasvaa 1960-luvun lopulla yrityksen muiden rönsyjen ohella, jotka alkoivat heikentää Marimekon tilaa muutenkin heikossa suhdannetilanteessa. Vuonna 1969 yhtiö ajautui suureen saneeraukseen, sille otettiin ensi kertaa ulkopuolinen toimitusjohtaja ja Armi Ratiasta tehtiin hallituksen puheenjohtaja. Hänellä oli nyt aikaa miettiä uusia kuvioita, joista keskeisin oli ajatus erillisestä pientavarayrityksestä. Työnimenä oli aluksi December, sitten ranskaksi La révolution illimitée de décembre, kunnes kaupparekisteriin merkittiin nimi Décembre Oy. Luonnos toimialamäärittelyksi oli värikäs:
Kaikkea lain sallimaa liiketoimintaa: munanlämmittäjä, uunikinnas möhkö napaharja postikortit, paperi saapas hajut maut makuulevyt loitsut lannevaate tiilitehdas riisinviljely ”kalastus ja metsästys” lasi tai metalli.
Décembren ensimmäinen tuote oli sittemmin klassikoksi muodostunut Mariskooli, joka perustui Riihimäen Lasin vanhaan puristelasimuottiin. Ristomatti Ratian omaa suunnittelua olivat geometriset ja kirkasväriset muovituotteet, – käsipeili, tarjotin, tuhkakuppi, kulhot ja vaateripustimet – joita valmistettiin Heikki Tavelan omistamassa muovitehtaassa.
Vuonna 1974 Décembre laajensi valaisimiin Ateneumista valmistuneen Taisto Kuhan ja Japanista Suomeen muuttaneen Fujiwo Ishimoton avulla. Suutarinlampun kaltaiset seinä- ja kattovalaisimet ja modernimmat kiskovalaisimet valmistettiin emalimaalatusta alumiinista.
Decémbre otti valikoimiinsa myös muun muassa Perttu Mentulan suunnittelemat markiisikankaiset Ringside-putkihuonekalut ja Hans Nykvistin puulelut. Suomalaisdesignin ohella yritys toi maahan italialaisen Artemiden valaisimia ja muovihuonekaluja.
Marimekon omistukseen Décembre siirtyi vuonna 1983, ja toiminnasta jäi jäljelle pian vain Sulkavalta hankittu Décembren laukkutehdas, jossa osa Marimekon laukuista valmistettiin vuoteen 2013, jolloin yritys sulki tehtaan.
Jeppe Kofod

Jeppe Sebastian Kofod (s. 14. maaliskuuta 1974) on tanskalainen poliitikko, joka on istunut sosiaalidemokraattien kansanedustajana vuodesta 1998 Tanskan kansankäräjillä. Hän opiskeli vuosina 2006-2007 Harvardin yliopiston The John F. Kennedy School of Government -laitoksessa Bostonissa, valmistuen hallintotieteiden maisteriksi (Master in Public Administration). Kansankäräjillä hän toimi ulkopoliittisen komitean johdossa, josta joutui eroamaan 2008 ajauduttuaan skandaaliin, joka seurasi sekaantumisesta 15-vuotiaaseen tyttöön.
Bernardo Espinosa

Seurajoukkueura

Bernardo nousi Sevillan junioreista seuran reservijoukkueeseen kaudella 2007–2008. Hän pelasi reservijoukkueessa seuraavat kolme kautta kautta ja teki siinä sivussa myös ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 11. toukokuuta 2011 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kaudeksi 2011–2012 Bernando siirtyi Racing Santanderiin lainasopimuksella. 7. tammikuuta 2012 hän teki ensimmäisen maalinsa Primera Divisiónissa kotiottelussa Real Zaragozaa vastaan.
John Weinzweig

John Weinzweig (1913–2006) oli kanadalainen säveltäjä. Hän syntyi puolanjuutalaisille vanhemmille ja aloitti musiikin opintonsa 14-vuotiaana mandoliinin soitolla. Myöhemmin hän oppi soittamaan myös tuubaa, tenorisaksofonia ja bassoa. Hän opiskeli vuosina 1934–1937 Toronton yliopistossa Healy Willanin, Leo Smithin ja Ernest McMillanin johdolla. Opiskeluaikanaan Weinzweig perusti Toronton yliopiston sinfoniaorkesterin. Torontossa opiskeltuaan Weinzweig muutti Rochesteriin, New Yorkiin, jossa hän opiskeli Eastman School of Musicissa Howard Hansonin johdolla.
Weinzweig tutustui New Yorkissa sarjallisuuteen, ja sarjalliset tekniikat vaikuttivat hänen uraansa huomattavasti, vaikka hän kokeilikin myös muita suuntauksia. Weinzweigin teoksia ovat muiden muassa Piano Suite no. 1 (1939), Divertimento no. 1, String Quartet no. 1, Suite for Piano no. 2 ja Divertimento no. 12 (1988). Vuonna 1951 Weinzweig oli mukana perustamassa Kanadan säveltäjäliittoa, ja hän toimi sen puheenjohtajana. Hän toimi myös opetustehtävissä Toronton yliopistossa.
Weinzweig sai lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. Hänet otettiin Kanadan ritarikuntaan vuonna 1974. Hänelle myönnettiin Canada Council Medal (1978), Molson-palkinto (1981), Roy Thomson Hall Award (1991), Toronto Arts Award for Music (1998) ja SOCANin palkinto elinaikaisista saavutuksista (2004).
P. S. Vuoristo

Paavo Sakari Vuoristo (sukunimi aik. Friberg) 6. kesäkuuta 1869 Kankaanpää – 24. toukokuuta 1946 Kajaani) oli suomalainen seminaarinlehtori, kansakoulutarkastaja, oppikirjojen tekijä ja näytelmäkirjailija.

Henkilöhistoria

Vuoriston vanhemmat olivat nimismies Karl Arvid Friberg ja Fanny Adelaide Boijer. Hän pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1889 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1891. Vuoristo toimi opettajana oppikouluissa ja opettajaseminaareissa. Viimeksi hän oli Kajaanin seminaarin äidinkielen lehtori ja varajohtaja 1902–1936 sekä Kajaanin kansakoulujen tarkastaja 1921–1936. Vuoristo oli naimisissa kaksi kertaa, ensin 1893–1932 Johanna Ingeborg Hanna Wallinin (k. 1932) kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta, joista yksi oli metsäteknologian professori Ilmari Vuoristo. Vuodesta 1934 Vuoriston puoliso oli Tyra Kärjenkoski.
Aito HSO

Aito HSO ry on ammattijärjestö, jonka jäsenet ovat opiskelleet HSO-sihteeriksi Helsingin Sihteeriopistossa tai tradenomiksi Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulussa, nykyisessä Haaga-Helia
ammattikorkeakoulussa. Aito HSOlla on noin 2 600 jäsentä, jotka edustavat yli 300 tehtävänimikettä. Jäsenistä yli 80 prosenttia työskentelee yksityisellä sektorilla.
Aito HSO on Akavan Erityisalojen jäsenyhdistys.

Taustaa

Vuonna 1967 perustettiin yksityinen Helsingin Sihteeriopisto, josta valmistuivat ensimmäiset HSO-sihteerit vuonna 1968. Vuonna 1970 perustettiin HSO-sihteerit ry opistosta valmistuneille. Vuonna 1980 Sihteeriopisto liittyi osaksi yhteishakujärjestelmää ja vuonna 1992 siitä tuli osa Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulu Heliaa.
Sihteeriopiston lakkauttamisen jälkeen loppui myös HSO-sihteerin nimikkeen myöntäminen, sillä Helian (nykyisen Haaga-Helia ammattikorkeakoulun) johdon assistenttityön ja kielten koulutusohjelmasta valmistuu tradenomeja. Aito HSO:n jäsenet voivat kuitenkin käyttää nimikettä tradenomi, HSO.
Vuosina 2003–2011 yhdistyksen nimi oli Tradenomi HSO Sihteerit ry. Nykyinen nimi on ollut käytössä maaliskuusta 2011.

HSO - Hyvä Sijoitus Osaamiseen

Aito HSOn slogan on Hyvä Sijoitus Osaamiseen.
Spontaani järjestys

Historiaa

Murray Rothbardin mukaan Zhuangzi (369 – n. 286 eaa.) esitti ensimmäisenä spontaanin järjestyksen idean, myöhemmin Pierre-Joseph Proudhon ja Friedrich Hayek. Taolainen Zhuangzi sanoi: "Hyvä järjestys seuraa itsestään, kun asioiden annetaan tapahtua vapaasti." Proudhon sanoi: "Anarkian käsite politiikassa on yhtä rationaalinen ja positiivinen kuin mikä tahansa muukin. Se tarkoittaa, että kun teolliset toiminnot otetaan pois poliittisesta toiminnasta, taloudellinen vuorovaikutus yksin tuottaa sosiaalisen järjestyksen." Proudhonin kanta oli, että vapaus on välttämätöntä spontaanin järjestyksen syntymiselle, sen sijaan että vapaus olisi spontaanin järjestyksen seuraus. Siksi hän sanoi, että vapaus "ei ole järjestyksen tytär vaan äiti".
Skotlantilaisen valistuksen ajattelijat esittivät ensimmäisinä vakavasti kehitellyn näkemyksen markkinoista spontaanina järjestyksenä ("ihmisen toiminnan tulos muttei minkään ihmisen suunnittelun", kuten Adam Ferguson ensimmäisenä muotoili).
Carl Menger, Ludwig von Mises ja Friedrich Hayek kehittivät käsitettä ja muodostivat siitä taloustieteen Itävaltalaisen koulukunnan sosiaalisen ja taloudellisen ajattelunsa kulmakiven.

Markkinat

Monet klassiset liberaalit kuten Hayek ovat todenneet markkinatalouksien olevan spontaanin järjestyksen luomus, "tehokkaampi yhteiskunnallisten voimavarojen kohdentaja kuin mihin mikään suunnittelu yltäisi." Suunnittelun käyttämä tilastodata ei voi sisältää kaikkea sitä tietoa, mitä yksittäisillä ihmisillä ja yrityksillä on heidän omasta tilanteestaan markkinoilla kunkin tapahtuman yksityiskohdissa. Hinta välittää markkinoilla toimijoille enemmän informaatiota kuin kukaan heistä voisi yksin hankkia.
Seychellien lippu

Seychellien lippu on Seychellien tunnus ja se on ollut käytössä nykyisessä muodossaan 18. kesäkuuta 1996 lähtien. Lipussa on viisi eriväristä viistoa, jotka edustavat taivasta ja merta (sininen), aurinkoa, joka tuo valoa elämään (keltainen), ihmisiä ja heidän määrätietoisuuttaan (punainen), oikeudenmukaista yhteiskuntaa ja harmoniaa (valkoinen) ja maata ja elinympäristöä (vihreä). Vanhojen ja uusien lippujen mittasuhteet ovat 1:2.
Ein Hod

Maantiede

Ein Hod sijaitsee Israelin pohjoisosassa Karmelvuorella jonkin matkan päässä Atlitista itään ja Haifan kaupungista etelään.

Historia

Nykyisen kylän paikalla on ollut asutusta jo aikaisemmin. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty aineistoa esimerkiksi Rooman valtakunnan ja Bysantin valtakunnan kausilta, sekä ristiretkien ajoilta. Ranskalaiset sotilaat lomailivat alueella Napoleonin sotaretkellä alueelle vuonna 1799. Ennen Israelin itsenäisyyssotaa paikalla sijaitsi arabien asuttama kylä nimeltä Ayn al-Hawd, jonka asukkaat pakenivat sodan yhteydessä.
Nykyinen Ein Hod perustettiin vuonna 1953. Aloitteen taiteilijakylän perustamisesta teki taidemaalari Marcel Janco. Paikalle saapui myös muita taiteilijoita ja heidän ensimmäinen sukupolvensa asui pitkään paikalla keskenään. Sittemmin kylän asukkaiksi on otettu myös nuorempia taiteilijoita. Nykyisin kylässä on esimerkiksi useita työpajoja, joissa tehdään keramiikkaa, litografiaa ja kudontaa. Paikalla on myös useita taidegallerioita ja ulkoilma-amfiteatteri. Kylässä järhestetään edellä mainittuihin liittyen monia kursseja ja seminaareja. Monet paikalliset taiteilijat avaavat omat talonsa näyttelyinä ykleisölle kesäkuukausien ajaksi.

Väestö

Ein Hodin asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 622. 1990-luvun puolivälissä vastaava lukema oli 291 ja vuonna 2002 437.
Venezuelantapakulo

Esiintyminen

Venezuelantapakulot elävät Venezuelan rannikon vuoristoissa Araguasta Mirandaan ja Sucren länsiosassa (Cerro Turumiquire) noin 4 400 neliökilometrin laajuisella alueella.

Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Lainsuojaton

Lainsuojattomat keskiajan Englannissa

Ajan kirjallisuus romantisoi usein keskiajan englantilaisten lainsuojattomien (keskienglanniksi outlaue, myöhemmin outlaw) elämää. Kuuluisin englantilainen lainsuojaton lienee Robin Hood. Todellisuudessa lainsuojattomien elämä oli ankeaa – anglosaksien ajoilta periytyvissä laeissa heidän omaisuutensa tuomittiin menetettäväksi kruunulle, ja kuka tahansa, joka avusti lainsuojatonta, joutui itse vaaraan, koska lainsuojattoman avustaminen oli itsessään rikos. Lainsuojattoman surmaaminen ei ollut murha vaan kunniakas teko. Tämän takia lainsuojattomat joutuivat käytännössä piileksimään yhteisöjen ulkopuolella esimerkiksi metsissä. Heidän yhteytensä koko yhteiskuntaan olivat käytännöllisesti katsoen poistettu.
Anglosaksien laissa myös henkilö, joka pakoili oikeudenkäyntiä tai syytettä raskaasta rikoksesta, voitiin julistaa lainsuojattomaksi myös ilman oikeudenkäyntiä, koska oikeuden pakoilu oli itsessään kuolemanrangaistuksella rangaistava rikos. Lain suoja voitiin kuitenkin palauttaa, jos henkilö saapui oikeuteen vastaamaan syytöksiin.
Yhdysvalloissa lainsuojattomaksi julistaminen oli mahdollista vuoteen 1879 asti ja Skotlannin laissa vuoteen 1940.
Philip Rabinowitz

Philip Rabinowitz (16. helmikuuta 1904 – 29. helmikuuta 2008) oli juoksija, joka pääsi 10. heinäkuuta 2004 Guinnessin ennätysten kirjaan maailman nopeimpana satavuotiaana. Hän kuoli 104 vuoden iässä.
Rabinowitz juoksi sadan metrin matkan ajassa 30,86 sekuntia. Vertailun vuoksi saman lajin miesten maailmanennätys on Usain Boltin saavuttama 9,58 sekuntia.
Rabinowitz syntyi Liettuassa juutalaiseen perheeseen, mutta lähti 21-vuotiaana Etelä-Afrikkaan, johon hän asettui vakituisesti.
Semender

Semender (Samandar) oli Kasaarien kaanikunnan ensimmäinen pääkaupunki (700-luvun alkupuolella). Suuri keskiaikainen kaupunki Kaspianmeren rannalla Dagestanissa.

Historia

Ilmeisesti Semenderin on perustanut Persian shaahi Khosrau I (531—579), joka rakennutti useita linnoituksia kaukasian-persian rajalla. Bysanttilaisen kirjailijan Theofylaktos Simokattesin mukaan 500-luvulla olisi elänyt myös avaarien heimo zabender. Ilmeisesti he asuivat Pohjois-Kaukasuksella ja antoivat nimensä kaupungille. Nimi on voinut tulla myös iranilaisista kielistä, joissa se tarkoittaa ”ulointa ovea”. Arabien-kasaarien sotien aikoihin Semender oli kasaarien tärkein kaupunki. Se sijaitsi pohjoisempana Derbentin ahtaumasta, minkä vuoksi se oli pitkään arabien sotajoukkojen saavuttamattomissa toisin kuin toinen kasaarikaupunki Belendzher, jonka arabit tuhosivat vuonna 722. Semender valloitettiin vuonna 737 Marvan ibn Muhammedin hyvin valmistellun sotaretken aikana. Tämän jälkeen kasaarien pääkaupunki siirrettiin paljon kauemmas etelärajalta Itiliin, joka sijaitsi Volgan suistossa. Semenderin alueesta tuli kaanikunnan eteläinen reuna-alue, johon jäi kuitenkin asumaan huomattava kasaariväestö. 800-900-luvuilla kaupungista muodostui huomattava kaupan keskus. Talouden tärkeimpiä tukipilareita oli viininkasvatus. Kaupungissa ja ympäristössä oli 40.000 viinitilaa. Väestö oli hyvin monipuolinen kuten Itilissäkin: juutalaisia, muslimeja ja kristittyjä. Kristittyjen asema oli vahvempi kuin Itilissä ja muslimien asema ilmeisesti heikompi. Kaupungissa oli kaikkien näiden uskontojen pyhättöjä ja toreja. Talot olivat enimmäkseen olkikattoisia puutaloja. Kaupungin hallinnosta on vähän tietoja. Jonkin lähteen mukaan siellä olisi ollut oma hallitsija ja toisen mukaan siellä olisi ollut kasaarikeisarin sukulainen hallitsijana. Semenderin alueen nimi 900-luvulla oli Dzhidan eikä se kuulunut kasaarikeisarin suoraan alaisuuteen. Vuonna 968/969 kaupunki tuhoutui Kiovan ruhtinas Svjatoslavin sotaretken aikana. Arabimaantieteilijöiden mukaan Semender sijaitsi jossain Kaspianmeren rannalla 4(8) päivämatkan päässä Derbentistä ja 7(8) päivämatkaa Itilistä. Arkeologeilla on vaikea sijoittaa keskiaikaisia kaupunkeja nykyisessä Dagestanissa. Useimmiten Semenderin sijainniksi on määritelty sama kuin myöhempi kaupunki, Tarki (nykyään samanniminen kylä lähellä Mahatškalaa). Toisen version mukaan se olisi voinut sijaita Terekjoen alajuoksulla lähellä nykyistä Kizljaria. Dagestanilainen arkeologi Murad Gadzhievich oletti, että Semenderin nimisenä olisivat molemmat voineet olla eri aikakausina.
Jalkaninjat

Sarjakuva

Jalkaninjat ovat Oroku Sakin ja myöhemmin Karain uskollisia alaisia. Ne ovat hyvin koulutettuja ninjoja, joiden taitotaso on hivenen heikompi, kuin Turtleseilla. Jalkaninjat ovat usein aseistettu katana-miekalla, keihäällä, kamalla, nunchakuilla, tikareilla, puukoilla ja joskus myös jousipyssyllä tai konepistoolilla. Jalkaninjat on puettu yleensä joko mustan tai neilikan värisiin tunikoihin, kokokasvon peittävään naamioon ja muutamalla olkapäitä suojaavilla haarniskoilla.
Jalkaninjat olivat pitkään Silppurin alias Oroku Sakin alaisia siihen asti kunnes hänet tapettiin. Ne jakaantuivat omiin pieniin ryhmiin ja taistelivat New Yorkin hallinnasta siihen asti kunnes Japanin jalkaklaanin johtaja Karai nousi Yhdysvaltain klaanin johtoon kukistettuaan neljä jalkaeliitin ninjaa.

Turtles – mutanttikilpikonnat

Vuoden 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat sarjassa Jalkaninjat esiintyivät Silppurin luomina robotteina aloittaessaan New Yorkin valtaamisen. Ne olivat kuitenkin tehottomia kamppailuissa ja hajosivat helposti.

Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat

Jalkaninjat esiintyivät useaan otteeseen Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -sarjassa, jossa ne olivat sarjakuvan tavoin Silppurin alaisena ja olivat osa Jalkaklaania. Ne eivät puhuneet sarjan aikana mitään, mutta olivat erittäin vaarallisia ja hyvin koulutettuja.
Sarjan aikana Jalkaninjoista esiintyi useita eriversioita. Ensimmäinen erityisversio oli Teknoninjat, joille Baxter Stockman oli kehittänyt haarniskan, jonka avulla he kykenivät muuttumaan näkymättömäksi. Taitavimpia klaanin ninjoista ovat neljä Eliittininjaa, jotka toimivat toisinaan kenttäkomentajina tärkeimmissä tehtävissä. Kullakin on eri ase: kolmikärki, keihäs, kirves ja kaksiteräinen miekka. Uusimpina erikoisninjoina ovat Jalka-mechit, Utromien exo-pukujen teknologiaan pohjautuvat robottininjat. Loput olivat lähinnä pukeutuneet sukellusasuun tai olivat normaalia jalkaninjaa isompikokoisia.

Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat

Ensimmäisessä elokuvassa Silppuri värväsi teini-ikäisiä nuoria kaduilta ja opetti heille ninjutsua. Sittemmin he nostivat New Yorkin rikollisuuden määrää erinäisillä varkauksilla.

TMNT

Neljännessä elokuvassa Jalkaninjat olivat Silppurin kadottua Karain alaisuudessa. He etsivät hänen johdollaan Max Wintersille kolmeatoista hirviötä, jotka olivat levittäytyneet pitkin New Yorkia. He saivat apua muinaisilta kivikenraaleilta, jotka nappasivat hirviöt talteen. Myöhemmin elokuvan lopulla joukko Jalkaninjoja taisteli Turtleseja ja heidän apureitaan Aprilia ja Casey Jonesia vastaan.
Sen jälkeen kivikenraali Aquila pyytää jalkaninjoja liittymään heihin, mutta Karai kieltäytyy jonka jälkeen Jalkaninjat auttavat löytämään viimeisen hirviön jonka Aprilin ja Casey tulisi hakea Winters Toweriin.