google/wiki40b huggingface dataset:
Dennis Kucinich

Dennis Kucinich (s. 8. lokakuuta 1946) on yhdysvaltalainen poliitikko ja demokraattipuolueen kongressiedustaja. Hän pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2008 vaaleihin, mutta luopui ehdokkuudestaan 25. tammikuuta 2008. Hän oli ehdolla myös 2004, mutta hävisi John Kerrylle. Kucinich on hyvin eläinoikeusmyönteinen ja noudattaa vegaanista ruokavaliota.

Poliittinen ura

Kuchinich valittiin Clevelandin kaupunginvaltuustoon 1969 ollessaan 23-vuotias. Clevelandin kaupunginjohtaja hän oli 1977–1979. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran 1996 Ohiosta. Hän oli yksi harvoista demokraateista, jotka vaativat tutkimusta Monica Lewinsky -skandaalista. 17. huhtikuuta 2007 hän ilmoitti vaativansa varapresidentti Dick Cheneyn erottamista, ilmoittamatta tarkemmin mistä aikoo syyttää häntä. 24. huhtikuuta pitämässään lehdistötilaisuudessa hän syytti Cheneytä Irakin joukkotuhoaseita koskevien todisteiden väärentämisestä, väärien tietojen levittämisestä Irakin Al-Qaida-yhteyksistä ja Iranin uhkaamisesta sodalla Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan vastaisesti.
Hän kannattaa Yhdysvaltain täydellistä luopumista ydinaseista ja Kioton pöytäkirjaa.
Ilmari Vartia

Arvo Ilmari Vartia (25. elokuuta 1914 Jyväskylä – 25. toukokuuta 1951 Tukholma) oli suomalainen miekkailija.
Vartia edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten kalpamiekkailussa, jossa hän karsiutui sekä henkilökohtaisen kilpailun että joukkuekilpailun alkuerissä. Kotimaassa Vartia edusti Miekka-Miehiä ja voitti kalvalla henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuosina 1938, 1947, 1948 ja 1949.
Vuoden 1951 maailmanmestaruuskilpailuissa Tukholmassa Vartia sai kainaloonsa kuolettavan piston tanskalaiselta vastustajaltaan Mogens Lüchowilta. Tämä tapahtuma johti miekkailun turvallisuuden parantamiseen, kun otettiin käyttöön miekkailutakin alla olevat vartalosuoja, joka suojaa miekkailijan asekäden olkapäätä ja saman puoleista kylkeä ja rintaa.
Hänen isänsä oli professori ja kouluneuvos Arvo Vartia ja hänen poikansa Pentti Vartia on Elinkeinoelämän Tutkimuslaitoksen (ETLA) ja Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) ex-toimitusjohtaja ja pojanpoikansa Antero Vartia on kansanedustaja.
Mike Kosgei

Mike Kosgei on kenialainen yleisurheiluvalmentaja. Hän toimi kestävyysjuoksun päävalmentajana muun muassa Keniassa sekä Suomessa.

Valmentajaura

Kosgei toimi Keniassa valmentajana 1986–1994, jolloin maa nousi kestävyysjuoksun huipulle. Vuosina 1995–1998 Kosgei toimi Suomen Urheiluliiton kestävyysjuoksun päävalmentajana. Tämän jälkeen Kosgei palasi Keniaan ja toimi maan yleisurheiluliiton palveluksessa, kunnes hänet erotettiin vuoden 2005 alussa. Helmikuussa 2005 hän siirtyi Mosambikiin valmentajaksi.
Alexandra Tilley

Alexandra Tilley (s. 5. lokakuuta 1993) on brittiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Gordon Skiersiä.
Tilley osallistui Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuihin 2015, missä hän oli pujottelussa 24:s ja suurpujottelussa 35:s. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Mariborin pujottelussa tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 oltuaan 19:s Lienzin suurpujottelussa.
Raimo Helminen -palkinto

Raimo Helminen -palkinto on jääkiekon nuorten SM-liigassa vuosittain jaettava palkinto. Palkinto annetaan liigan runkosarjan plus/miinus-tilaston voittajalle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2011, jolloin sen sai Hämeenlinnan Pallokerhon Teemu Rautiainen. Jääkiekkoliitto julkisti 62 uutta pelaajapalkintoa marraskuussa 2010.
Lauseke (ohjelmointi)

Lauseke (engl. expression) on ohjelmoinnissa arvojen, funktioiden ja proseduurien yhdistelmä, joka evaluoituu tietyksi arvoksi.
Esimerkiksi C:n kaltaisella kielellä ehtolauseen ehto on lauseke:
 if ( lauseke ) {
       lause;
 }
Lauseke määritellään usein rekursiivisesti, esimerkiksi (BNF-notaatiolla):
lauseke ::= lauseke "+" lauseke | lauseke "-" lauseke
Esimerkki määrittelee kieliopin, jossa lauseke koostuu yhteen- ja vähennyslaskuista.
Tunneli-ilmiö

Tunneli-ilmiö eli tunneloituminen on kvanttimekaaninen ilmiö, jonka vuoksi hiukkanen voi tietyllä todennäköisyydellä läpäistä potentiaalivallin, jonka ylittämiseen sillä ei klassisen fysiikan mukaan olisi riittävästi energiaa.
Klassisen fysiikan mukaisena analogiana voidaan ajatella palloa, joka vierii maata pitkin paikassa, jossa on tietyn suuruinen kohouma. Jos pallon liike-energia ennen sen saapumista kohouman kohdalle on suurempi kuin sen potentiaalienergia kohouman huipulla eikä kitkaa tarvitse ottaa huomioon, pallo ylittää kohouman. Muussa tapauksessa näin ei tapahdu, vaan se kääntyy takaisin tulosuuntaansa.
Sen sijaan kvanttimekaniikassa hiukkasen käyttäytymistä on kuitenkin tarkasteltava aaltofunktion ja sitä kuvaavan Schrödingerin yhtälön avulla. Hiukkaseen vaikuttavat sähkömagneettiset ja eräissä tapauksissa myös vahva vuorovaikutus, jotka saavat aikaan, että ollessaan tietyllä alueella sillä on suurempi potentiaalienergia kuin muualla. Tällaista aluetta sanotaan tavallisesti potentiaalivalliksi. Aaltofunktio, jonka neliö kuvaa hiukkasen löytymisen todennäköisyyttä tietyllä alueella, on tällöin sinifunktion muotoinen potentiaalivallin ulkopuolella ja yksinkertaisimmassa muodossaan eksponenttifunktion muotoinen potentiaalivallin sisällä. Jos hiukkanen on alkujaan vallin toisella puolella, sen aaltofunktio on tällä puolella arvoltaan suurempi mutta ei sen toisellakaan puolella ole tarkalleen nolla. Tästä seuraa, että hiukkasella on jokin todennäköisyys joutua vallin toiselle puolelle. Ilmiön todennäköisyys on sitä suurempi, mitä kapeampi potentiaalivalli on ja mitä pienempi energia sen ylittämiseen klassisen fysiikan mukaan tarvittaisiin.

Esimerkkejä

Tunneli-ilmiö esiintyy elektroneilla eräissä puolijohdelaitteissa kuten tunnelidiodissa. Tunneli-ilmiön vuoksi sähkövirta kulkee myös kahden suprajohtavan kappaleen välissä olevan ohuen eristeen läpi, mitä sanotaan Josephsonin ilmiöksi.
Tunneli-ilmiöön perustuu myös alfahajoaminen. Alfahiukkasen potentiaalienergiaan vaikuttavat toisaalta atomiytimessä nukleonien välillä vaikuttava vahva vuorovaikutus, toisaalta positiivisesti varautuneiden hiukkasten välillä vaikuttava sähköinen poistovoima. Näiden yhteisvaikutuksesta hiukkasen potentiaalienergia ensin kasvaa sen etääntyessä ytimestä mutta alkaa sitten nopeasti laskea sen päätyessä vahvan vuorovaikutuksen vaikutusalueen ulkopuolelle, joten ytimen ympärille muodostuu potentiaalivalli. Alfa-aktiivisia ovat ytimet, joissa alfahiukkasen potentiaalienergia on suurempi kuin sen ulkopuolella. Klassisen fysiikan mukaan ydin olisi stabiili, verrattavissa palloon mäen huipulla olevassa kuopassa, mutta kvanttimekaanisesti alfahiukkasen aaltofunktio ulottuu vallin ulkopuolelle, minkä vuoksi tällaisilla ytimillä on tietty todennäköisyys hajota eli ne ovat radioaktiivisia.
Koigorodokin piiri

Koigorodokin piiri (ven. Койгородский район, Koigorodski raion, komiksi Койгорт район, Koigort raion) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1949 perustetun piirin pinta-ala on 10 400 neliökilometriä. Asukkaita on 9 100 henkeä (vuonna 2009).
Koigorodokin piiri sijaitsee Komin tasavallan eteläosassa. Lännessä se rajoittuu Priluzjen, luoteessa Sysolan, pohjoisessa Syktyvdinin ja koillisessa Kortkerosin piireihin sekä idässä Permin aluepiiriin ja etelässä Kirovin alueeseen.
Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Griva, Kažym, Koigorodok, Koidin, Kom, Kuzjol, Nižni Turunju, Njutšpas, Podz ja Užga. Hallinnollinen keskus on Koigorodokin kylä, josta on 192 kilometriä Syktyvkariin.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 48,0 % venäläisiä, 40,0 % komeja, 4,3 % ukrainalaisia, 2,8 % saksalaisia ja 1,0 % valkovenäläisiä.
Talous perustuu metsänhankintaan.
Panu Pekkanen

Panu Pekkanen  (28. kesäkuuta 1932 Kotka – 16. heinäkuuta 1986) oli suomalainen suomentaja. Pekkanen oli suomentajana varsin monipuolinen. Hänen suomennostyönsä vaihtelevat aikuisten romaaneista runoihin ja lastenkirjoihin. Kenties parhaiten hänet tunnetaan useiden J. R. R. Tolkienin teosten runojen suomentajana.
Pekkanen syntyi Kotkassa, mutta perhe muutti ilmeisesti jo hänen lapsuudessaan Helsinkiin, missä hän kävi koulunsa. Hänen vanhempansa olivat luennoitsija August Pekkanen ja Sylvi Kaplas. Pekkanen valmistui 1958 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi, ja vuodesta 1961 lähtien hän toimi WSOY:llä kielentarkastajana. Hän oli naimisissa Pirkko Laitisen kanssa vuosina 1957–1973. Pekkanen kuoli 54 vuoden ikäisenä vuonna 1986. Hänen 1950-luvun lopulla alkanut uransa suomentajana ehti kestää hiukan yli neljännesvuosisadan. Myös Pekkasen nuorempi sisar Hilkka Pekkanen toimii suomentajana.
Pekkasen loppuelämän kestänyt työ J. R. R. Tolkienin teosten parissa sai alkunsa 1970-luvulla, kun hän liittyi Kersti Juvan ja Eila Pennasen avuksi kääntämään Tarun sormusten herrasta (1973–1975) runoja. Sen jälkeen hän suomensi runot ja säkeet myös Silmarillionista (1979), Hobitista (1985) ja Keskeneräisten tarujen kirjasta (1986). Lisäksi hän käänsi kokonaisuudessaan Tolkienin lyhyistä satukirjoista Maamiehen ja lohikäärmeen (1978), Sepän ja Satumaan (1983) sekä Herra Blissin (1983). Juvan kanssa suomennosyhteistyö jatkui myös Richard Adamsin Ruohometsän kansassa (1975) ja useissa A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoissa, joihin Pekkanen käänsi säemuotoiset osuudet. 
Pekkasen kokonaan omia suomennoksia ovat muun muassa George Orwellin Eläinten vallankumous (1969), Wil Huygenin ja Rien Poortvlietin Suuri tonttukirja (1978) sekä Tove Janssonin Outo vieras Muumitalossa (1980). Pekkanen suomensi 1970-luvulla myös Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvaa.
Deep Rising – uhka syvyyksistä

Juoni

Joukko kaappareita ottaa hallintaansa John Finneganin johtaman aluksen. Joukko löytää Etelä-Kiinan mereltä tyhjän luksusristeilijän täynnä ruumiita, ja he tajuavat jonkin hirviön olevan aluksella. Hirviö alkaa siepata yksitellen ihmisiä ja eloonjääneiden selviytymiskamppailu alkaa.
Sony

Historiaa

Yritys kantoi aluksi nimeä Tokyo Tsushin Kogyo (Tokion telekommunikaatiotekniikka). Ensimmäinen kuluttajille suunnattu tuote oli lautapeli ja vuotta myöhemmin riisinkeitin.
Tokyo Tsushin Kogyon harkitessa länsimaissa käytettävää nimeä etusijalla oli TTK, mutta koska Tokiossa oli jo lähes samanniminen rautatieyhtiö TKK, nimeksi valittiin latinan sanan sonus (ääni) ja englannin sonny (kutsumanimi pojalle) pohjalta Sony. Tuohon aikaan oli outoa, että japanilainen yritys kirjoittaisi nimensä latinalaisella aakkostolla tai edes katakanalla kiinalaisperäisten merkkien sijaan. Akio Morita, toinen Sonyn perustajista, pysyi kuitenkin lujana eikä hyväksynyt nimeen edes toimialaa rajoittavaa määrettä. 
Ensimmäisen kerran Sony-nimeä käytettiin vuonna 1955 transistoriradion tuotemerkkinä. Yhtiön nimi muutettiin Sonyksi kolme vuotta myöhemmin.
Vuonna 1949 yhtiö kehitti magneettisen nauhan ja myi vuonna 1950 ensimmäisen nauhurin Japanissa. Vuonna 1957 yhtiö kehitti taskukokoisen radion, ja samalla yhtiön nimi muutettiin Sonyksi. Vuonna 1960 se kehitti ensimmäisen transistoritelevision maailmassa. Vuonna 1961 Sony oli ensimmäinen japanilainen yhtiö, joka noteerattiin New Yorkin pörssissä. Vuonna 1988 Sony laajensi elokuvamarkkinoille ostamalla CBS:n Columbia Recordsin, josta tuli ”Sony Music Entertainment”. Vuonna 1994 pitkäaikainen johtaja Morita ilmoitti vetäytyvänsä eläkkeelle.
Vuonna 2000 Sonyn ja ruotsalaisen Ericssonin matkapuhelinyksiköt yhdistyivät Sony Ericsson -nimiseksi yhteisyritykseksi. Sony osti Aiwan vuonna 2002. EU hyväksyi Sony Music Entertainmentin ja Bertelsmann Music Groupin (BMG) yhdistymisen 20. heinäkuuta 2004. Uudesta yhtiöstä tuli Sony BMG Music Entertainment, ja se hallitsee Universalin kanssa 60 prosenttia maailman musiikkiteollisuudesta. 
Maaliskuussa 2008 päättyneenä tilivuonna Sonyn myynti oli 88,7 miljardia dollaria ja sen palveluksessa oli 180 500 henkilöä.
Vuonna 2016 Sonyn liikevaihto oli yli 75 miljardia dollaria.
Nykyisin Sony on erityisen tunnettu televisioistaan sekä pelikonsoleistaan.
Helmikuussa 2018 Sony ilmoitti toimitusjohtajan vaihtumisesta huhtikuussa: Kenichiro Yoshida korvaa Kazuo Hirain, joka jää yhtiön hallitukseen.

Kartelli

Sony, Fuji ja Maxell saivat Euroopan komissiolta 75 miljoonan euron sakot videonauhojen kartellista 1999–2002. Sonyn sakkoja korotettiin kolmanneksella sen häirittyä tutkimuksia; Sonyn työntekijä kieltäytyi vastaamasta kuulusteluissa, ja toinen työntekijä silppusi asiakirjoja ratsian aikana.
Johanna Sällström

Ura

Sällström esiintyi ensi kerran näyttelijänä jo 19-vuotiaana Ruotsin television Tre Kronor -sarjassa. Hänen varsinainen läpimurtonsa oli trillerissä Under ytan, josta hän voitti Ruotsin elokuvainstituutin Guldbagge-palkinnon parhaasta naispääosasta. Linda Wallanderin roolissa Sällström näytteli ensimmäisen kerran vuonna 2004 elokuvassa Ennen routaa. Sällström ehti esiintyä yhteensä 13 Wallander-elokuvassa. Muita hänen elokuviaan ovat muun muassa Yhteinen onni ja Tunnustus. Elokuvien lisäksi Sällström näytteli teatterissa sekä kotikaupungissaan Malmössä että Ystadissa.

Kuolema

Sällström kuoli 32-vuotiaana kotonaan 13. helmikuuta 2007 unilääkkeiden yliannostukseen. Hän oli päässyt saman päivän aamuna kotiin psykiatrisesta hoidosta. Kuolinsyy oli itsemurha. Sällström oli kärsinyt vakavasta masennuksesta läpikäytyään vuonna 2004 Aasian tsunamin. Hänen perheeseensä kuului vuonna 2001 syntynyt tytär, joka teki itsemurhan vuonna 2014, vähän ennen kuin olisi täyttänyt 13 vuotta.
Johanna Sällströmin kuolema sai Henning Mankellin tuntemaan syyllisyyttä ja tuskaa, joka esti häntä kirjoittamasta suunnittelemiaan kahta Linda Wallanderista kertovaa kirjaa. Myös Wallander-elokuvasarjan toisesta tuotantokaudesta Linda jätettiin pois.
Karhunputki

Ulkonäkö ja koko

Karhunputken ontto, kova varsi kasvaa 1–2 metrin mittaiseksi. Putken läpimitta voi olla yli 2 cm. Se on alhaalta violetti, ylhäältä vihreä. Lehdet muodostuvat pareittain sijaitsevista lehdyköistä. Lehtituppi on pullistunut. Kukinto on pallomaisista osista muodostuva sarja, itse kukat vihertävänvalkoisia. Kukat tuoksuvat imelältä.

Levinneisyys

Karhunputkea tavataan Euroopassa ja Siperian havumetsävyöhykkeellä.

Elinympäristö

Karhunputki kasvaa aukeilla paikoilla kuten rannoilla ja pellonreunoilla.

Käyttö

Karhunputkea on käytetty värjäykseen, ja sen juurta lääkkeenä sekä nälänhädän aikana ravinnon lähteenä. Ravintokäytössä on oltava varovainen, sillä karhunputkea muistuttavista kasveista moni on myrkyllinen, muun muassa myrkkykeiso ja myrkkykatko. Jättiputkia kutsutaan joskus virheellisesti karhunputkiksi, kenties siksi, että ukonputki on ruotsiksi björnloka. Karhunputkea on käytetty myös rohdoskasvina ja sen vaikutukset ovat samankaltaisia kuin lähisukulaisensa väinönputken. Karhunputkea käytetään ruuansulatus- ja virtsatievaivoihin, höyryhengitykseen ja ihon desinfiointiin.
Pohjois-Kymen musiikkiopisto

Pohjois-Kymen musiikkiopisto on Kouvolassa sijaitseva musiikkioppilaitos. Se on perustettu vuonna 1971, jolloin Pohjois-Kymenlaaksossa toimineet Kouvolan seudun musiikkiopisto sekä Kuusankosken musiikkiopisto yhdistyivät.
Pohjois-Kymen musiikkiopisto on kannatusyhdistyspohjainen, lakisääteistä valtionapua nauttiva oppilaitos. Opiston sijaintikunta on Kouvolan kaupunki, muut osakaskunnat ovat Iitti ja Luumäki. Opetusta annetaan kaikissa osakaskunnissa sekä useissa toimipisteissä eri puolilla Kouvolaa (esim. Kuusankoskella, Anjalankoskella, Elimäellä, Jaalassa ja Valkealassa).
Pohjois-Kymen musiikkiopisto on Suomen suurimpia musiikin perusopetusta antavia laitoksia. Musiikkileikkikoulusta ammattivalmennukseen ulottuva opetustarjonta kattaa yli 30 soitinta, laulun, kuorot, yhtyeet sekä orkesterit. PKMOn siipien suojissa opiskelee noin 1200 oppilasta ja sieltä kajahtavat Kymi Brass -tapahtuman ja PKMO oopperan näyttämöproduktioiden sävelet.
Pinar del Río (provinssi)

Pinar del Río on Kuuban läntisin provinssi. Sen alueella ovat kolme Kuuban merkittävintä vuoristoa, Cordillera de Guaniguanico, Sierra del Rosario sekä Sierra de los Organos. Provinssin tuotanto perustuu suurimmaksi osin tupakan viljelyyn ja sen alueella sijaitseva Vuelta Abajon alue tuottaa 70 prosenttia Kuuban tupakkasadosta.
Dmitri Bortnjanski

Elämäkerta

Ukrainalaissyntyinen Bortnjanski lähetettiin Ukrainasta seitsemänvuotiaana laulajaksi Pietarin hovikapellaan, jossa hän opiskeli musiikkia Baldassare Galuppin oppilaana. Hän seurasi opettajaansa Venetsiaan vuonna 1768 jatkaakseen opintojaan. Pian paluunsa jälkeen vuonna 1779 hänet nimitettiin hovikapellan kapellimestariksi ja 1796 kuoronjohtajaksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Bortnjanski oli ensimmäinen hovikapellan kuoronjohtaja, joka sai oikeuden jakaa esityslupia kaikelle kirkkomusiikille Venäjällä, niinpä hänen vaikutuksensa Venäjän 1800-luvun kirkkomusiikkiin oli huomattava.

Teokset

Bortnjanski tunnetaan erityisesti laajasta ortodoksisen kirkkomusiikin tuotannostaan, ja häntä on nimitetty muun muassa "Venäjän Palestrinaksi". Hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi 72 liturgista hymniä, joista 26 kaksoiskuorolle, 45 hengellistä kuorokonserttoa, kolmiääninen Johannes Krysostomoksen liturgia -palvelus ja kahdeksan hengellistä trioa. Bortnjanskin teokset on julkaistu kymmenosaisena teoksena, jonka toimitti Pjotr Tšaikovski.
Bortnjanskin Pietarin hovikapellalle säveltämässä kirkkomusiikissa oli paljon vaikutteita ukrainalaisesta musiikkiperinteestä ja esimerkiksi Johannes Krysostomoksen liturgian kerubiveisun sävelmä on ilmeisesti lainattua kansanmusiikista. Bortnjanskin musiikki sai myös paljon vaikutteita 1700-luvun ja 1800-luvun vaihteen italialaisesta tyylistä, millä oli suuri vaikutus ajan venäläiseen ortodoksiseen kirkkomusiikkiin. 1800-luvun jälkipuoliskolla venäläisen kirkkolaulun uudistajat kuten Stepan Smolenski ja Aleksander Kastalski katsoivat, että tämä oli muuntanut venäläisen kirkkolauluperinteen sille outoon ja vieraaseen muotoon ja pyrkivät perehtymään uudelleen vanhoihin luostarikirjastoissa säilyneisiin neumi- ja nuottinotaatioihin. Vaikka Bortnjanski tunnetaankin yleensä hengellisen musiikin säveltäjänä, 1900-luvulla syntyi laajempaa kiinnostusta myös hänen maallista musiikkiaan kohtaan.
Bortnjanskin teoksia käytetään edelleen jumalanpalveluksissa laajasti muun muassa Suomen ja Venäjän ortodoksisissa kirkoissa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi numero 579, ”Oi Herra, korkein valtiaamme”, on Dmitri Bortnjanskin sävellys. Se tuli alun perin virsikirjaan vuonna 1886 valtiopäivävirtenä ja alkoi sanoilla ”O Herra, siunaa ruhtinaamme”. Virren sävelmällä alun perin esitetty ortodoksinen teksti alkaa sanoilla ”Ken kielin voisi kuvaella”.
Pekka Juho Pesonen

Pekka Juho Pesonen (4. heinäkuuta 1863 Sääminki - 2. maaliskuuta 1933 Viipuri) oli viipurilainen tukkukauppias. Yhdessä veljensä Iikka Pesosen kanssa hän avasi liikkeensä Viipurin maalaiskunnan Papulassa vuonna 1886, josta siirtyi keskikaupungille 1888.
Jo hyvin varhaisessa vaiheessa hän alkoi harjoittaa laajamittaista tukkukauppaa ja liike laajeni nopeasti. Pesosen liikkeen hallinnassa oli kokonainen kortteli Kannaksenkatu 12:ssa (Pietarinkatu 12, nyk. Leningradskij Sosse), käsittäen lopulta kolme suurta kivistä kerrostaloa ja matalamman puutalon, jossa sijaitsi Pesosen liikkeen kangaskauppa-osasto.
P.J.Pesonen on mainittu suomalaisten suurliikemiespiirien tienraivaajaksi Viipurissa ja monet hänen liikkeensä palveluksessa olleet perustivat sittemmin omia liikkeitä. Pesonen toi hyvin paljon erilaisia maatalouden ja teollisuuden tuotteita Venäjältä ja hän vieraili ahkerasti Pietarissa kauppoja hieromassa. Myös Kiinaan hänellä oli kauppasuhteita ja hän tuotti maahan teetä, jonka pakkasi omassa pakkaamossa.
Tukkukauppias Pesosella oli oman aikansa modernein puhelinjärjestelmä ja kaukokirjoitinlaitteisto. Tavarakuljetuksia hoideltiin omalla kuorma-autolla ja tukkukauppiaalla itsellään oli oma auto ja kuljettaja käytössään.
Pesosella oli erinomaiset suhteet maalaisväestöön ja nämä saivat kaupunkireissuillaan Pesoselta ilmaisen yösijan ja hevoselleen pilttuun. Ilmainen teetarjoilu kuului myös asiaan. Pesosen liikkeellä oli myös monipuolinen valikoima maaseudun tarvekaluja ja hän pystyi näin saamaan liikkeeseensä ensiluokkaisia maaseudun tuotteita vaihtokaupalla.
Pesosella oli Viipurin eteläpuolella Nuoraalla maatila ja iso sikala, jonka tuottamaa lihaa hän myi Viipurin ravintoloitsijoille (mm. Espilä) ja vähittäiskauppiaille.
Pesosen liike ajautui rahoitusvaikeuksiin 20-30 luvun laman seurauksena, koska kolmas liiketalo oli valmistumassa ja asuinkerroksen osakehuoneistot eivät menneetkään kaupaksi esisopimuksista huolimatta. Savo-Karjalan osakepankki ei suostunut rahoitusjärjestelyihin ja liike lopetettiin.
Iris Uurto

Iris Uurto, oik. Lyyli Ester Ripatti, o.s. Mielonen (28. tammikuuta 1905 Kerimäki – 1. huhtikuuta 1994 Kivijärvi) oli suomalainen kirjailija ja runoilija, jonka tuotannolle oli ominaista miehen ja naisen suhteen pohdiskelu.

Henkilöhistoria

Uurron vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Mielonen ja Maria Pennanen.  Hänen puolisonsa oli kirjailija Aku Rautala (1896–1931, oik. August Ripatti). Pariskunnan poika oli kirjailija Aku-Kimmo Ripatti (1931–1994). Uurto tuli ylioppilaaksi 1929 ja opiskeli yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.

Kirjallinen tuotanto

Tulenkantajien ja myös kirjailijaryhmä Kiilan jäsen Uurto kuului siihen 1930-luvun lopun kirjailijoiden ryhmään, joka käsitteli teoksissaan vaistojen psykologiaa ja ruumiin viisautta. Hänen teostensa seksuaalisuutta pidettiin aikoinaan varsin rohkeana. Esikoisteos Ruumiin ikävä (julk. myöh. nimellä Villit henget) herätti huomiota aihepiirillään. Proosan lisäksi Uurto kirjoitti näytelmiä,  joille oli leimallista pasifismi, ja siksi hän ei saanut niitä esitetyksi sodan aikana. Lisäksi hän kirjoitti runoja, jotka ilmestyivät kokoelmana Sudet. Uurto asui myöhemmin ulkomailla, romaani Den brinnande ön ilmestyi ruotsiksi.
Dmitrij Jaškin

Seuraura

Jaškin syntyi Venäjällä, mutta muutti perheineen jo kahdeksan kuukauden ikäisenä Tšekin pääkaupunkiin Prahaan, kun hänen isänsä Aleksei siirtyi Vsetínská Hokejován joukkueeseen. Aleksei viihtyi Tšekissä koko loppu-uransa, joten koko Jaškinin perhe hankki maan kansalaisuuden. Dmitrij Jaškin ja hänen isoveljensä Mikhail aloittivat jääkiekon Vsetínská Hokejován junioreissa. Kaudeksi 2008–2009 he siirtyivät HC Slavia Prahaan. Tällä hetkellä Mikhail pelaa 2. Národní Hokejová Ligaa HC Benešovin riveissä.
Keväällä 2010 Dmitrij Jaškin voitti Tšekin U18-sarjan mestaruuden. Sibir Novosibirsk varasi hänet seuraavana kesänä koko 2010 ensimmäisenä pelaajana. Samana kesänä Jaškinin varasi myös WHL-seura Calgary Hitmen CHL:n varaustilaisuudessa numerolla 60.
Kaudella 2010–2011 Jaškin debytoi Tšekin Extraliigassa ja teki tulokaskaudellaan 33 runkosarjaottelussa tehot 3+7=10 sekä 17 playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Hänen kauttaan lyhensi noin kuuden viikon verran marraskuussa 2010 tullut polvivamma. NHL-seura St. Louis Blues varasi Jaškinin toisella kierroksella 41. pelaajana kesällä 2011. Kaudella 2011–2012 hän haki pelituntumaa myös sarjatasoa alempaa 1. Národní Hokejová Ligan HC Berounští Medvědistä.
Jaškin varattiin uudestaan CHL:n varaustilaisuudessa 2012. Hän siirtyikin kaudeksi 2012–2013 hänet varanneeseen QMJHL-seura Moncton Wildcatsiin, vaikka hänellä oli vielä jäljellä sopimusvuosia Slavia Prahan kanssa. Seura antoi Jaškinille luvan siirtyä ja hakea pelituntumaa Pohjois-Amerikan kaukaloista.

Maajoukkueura

Jaškin edustaa kansainvälisellä tasolla Tšekkiä. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, mutta vuoden 2011 turnaus jäi häneltä väliin polvivamman takia. Jaškin pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011.
Deberny & Peignot

Deberny & Peignot oli ranskalainen kirjasinvalimo, joka toimi vuosina 1923–1972. Se syntyi, kun kirjasinvalimot G. Peignot & Fils ja Laurent & Deberny yhdistyivät vuonna 1923. Deberny & Peignot julkaisi useita tunnettuja kirjasintyyppejä kuten Auriol, Cochin, Peignot, Robur ja Univers. Kirjasinvalimon tärkeimmät kirjainmuotoilijat olivat A. M. Cassandre ja Adrian Frutiger. Deberny & Peignot kehitti 1950-luvulla yhden ensimmäisistä valoladontakoneista, Lumitypen. Deberny & Peignot lopetti toimintansa vuonna 1972, ja Haasin kirjasinvalimo osti sen kaikkien kirjasintyyppien oikeudet.