google/wiki40b huggingface dataset:
Pohjalanjärvi

Historiallinen maantieto

Järven mitoista voi saada käsityksen, jos vertaa Kalmbergin kartastossa piirrettyä Pohjalanjärveä Rautaveden rantaviivaan. Tällöin voisi arvioida järven pohjois-etelä-suuntaiseksi pituudeksi arvioida 1,6 kilometriä ja tälle poikittaiseksi leveydeksi 1,0 kilometriä. Eteläpäässä, jossa sijaitsi Rautajoen luusua, oli noin 500 metriä pitkä lahti. Nykyinen Rautajoki laski järveen sen pohjoispäässä. Kartastossa järven nimeksi oli kirjoitettu "Pohjala träsk".

Historia ja kuivattaminen

Daniel Ekmanin kartassa 1700-luvun alusta Pohjalanjärvi on piirrettynä kartan reunaan hieman epämääräisen muotoisena. Sen nimi on kirjoitettu "Pohjala träsk" ja ainoa talo sen rannalla on Pohjala.
Riippuen lähteestä, Pohjalanjärven kuivattaminen aloitettiin vuonna 1825  tai 1890 . Vuonna 1837 jättivät talolliset Gust. Ands. Jarko ja Matts Johs. Teerri anomuksen vesijättömaan järjestämiseksi. Vuonna 1917 kivityömies J.V.Pihlainen haki lupaa kuivattamiseen. Siitä, kuka aloitti järven kuivattamisen ja milloin se tapahtui, jää vielä auki.
Järven eteläisimmän lahden luusuasta kaivettiin 720 metriä pitkä kaivanto, jota pitkin järven vedenpintaa alettiin laskea. Noin 1850-luvun pitäjänkartassa on Pohjalanjärvi piirretty pienenä järvenä entisen järvenpohjan altaaseensa ja että altaassa virtaa jo kaivettu Rautajoen uoma kauniita mutkia tehden.
Vuonna 1923 hyväksytty vesijätön jako sisälsi enimmäkseen niittymaita ja vain murto-osan peltoja. Niittymaata oli 78 hehtaaria ja peltomaata 4,7 hehtaaria. Kuivattamista on jatkettu ainakin 1940-luvulla ja 2000-luvulla, jolloin kaivantoa syvennettiin tekemällä kallioleikkauksia.
Sylvesteri ja Tipi: Dekkarit

Juoni

Nelikko ratkaisee erilaisia arvoituksia sekä rikoksia ympäri maailman, aina San Franciscosta Skotlantiin asti. Vaikka sarjassa Tipi ja Sylvesteri ovat molemmat Mummin lemmikeitä, yrittää Sylvesteri silti arvoitusten ratkomisen ohella napata Tipin ja syödä tämän. Sylvesteri ei tosin koskaan onnistunut yrityksissään, sillä Hector-koira suojelee Tipiä, ja höykyttää Sylvesteriä lähes taukoamatta.
Oskar Negt

Oskar Negt (s. 1. elokuuta 1934, Kapkeim) on saksalainen filosofi ja yhteiskuntateoreetikko. Hän lukeutuu Frankfurtin koulukuntaan.
Fredrik Julius Lindström

Fredrik Julius Lindström (28. heinäkuuta 1873 Tampere – 8. elokuuta 1924 Savonlinna) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori. Hän kirjoitti useita teoksia kuvaamataiteista ja taidehistoriasta.
Lindströmin vanhemmat olivat ajuri Erik Johan Lindström ja Amanda Gustava Söderlund. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1897, maisteriksi 1900 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1914.
Lindström toimi Helsingin lyseossa tuntiopettajana 1898–1905 ja sitten vuodesta 1905 alkaen saksan ja suomen ylimääräisenä nuorempana lehtorina.
Lindström oli naimisissa vuodesta 1899 Fanny Ulrika Sederholmin kanssa. Heidän tyttäriään olivat taidehistorioitsija ja Ateneumin intendentti Aune Lindström ja kirjallisuudentutkija, lehtori Irja Maliniemi.
Dennis Franz

Varhainen elämä

Franzin isä Franz Schlachta, joka oli saksalainen maahanmuuttaja, ja äiti Eleanor Schlachta olivat molemmat ammatiltaan postityöntekijöitä. Hänen perheeseensä kuului myös kaksi siskoa, Heidi ja Marlene. Illinois'n osavaltiossa varttunut Franz opiskeli 1960-luvun lopulla ilmaisutaitoa ja teatteria Southern Illinois University Carbondalessa ja valmistui vuonna 1969. Valmistumisensa jälkeen hän tuli arvotuksi Yhdysvaltain armeijaan ja hän palveli yksitoista kuukautta laskuvarjojääkärinä Vietnamissa.

Ura näyttelijänä

Franz aloitti näyttelijänuransa 1970-luvulla chicagolaisessa Organic Theater -teatterissa. Elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1978, jolloin hän esiintyi neljässä elokuvassa, Remember My Name, Pahan voima (The Fury), Mitkä häät! (A Wedding) ja Stony Island. Ensimmäinen televisiosarja, jossa hän näytteli, oli vuonna 1982 ensiesitetty Chicago Story, jossa hänellä oli poliisi Joe Gillandin rooli. Franz on tullut myöhemmällä urallaankin tunnetuksi etenkin juuri poliisin rooleistaan. Vuonna 1983 hän esitti Sal Benedettoa Steven Bochcon ja Michael Kozollin luomassa poliisisarjassa Hill Street Blues ja vuonna 1985 hän palasi sarjaan Norman Buntzin roolissa näyteltyään välillä Bochcon luomassa, lyhytikäiseksi jääneessä sarjassa Bay City Blues ja Brian De Palman ohjaamassa elokuvassa Kuolema tulee kahdesti (Body Double). Hill Streetin päätyttyä vuonna 1987, Franz uusi Buntzin roolin lyhytikäisessä, kesken ensimmäisen kauden lopetetussa spin-offissa Beverly Hills Buntz. 
Vuonna 1990 Franz teki yhden tunnetuimmista elokuvarooleistaan Renny Harlinin ohjaamassa toimintaelokuvassa Die Hard 2 – vain kuolleen ruumiini yli, jossa hän esittää Dullesin lentokentän turvallisuudesta vastaavaa Carmine Lorenzoa. Vuonna 1993 hän alkoi esittää etsivä Andy Sipowiczia Steven Bochcon ja David Milchin luomassa, ABC-kanavan esittämässä poliisisarjassa NYPD Blue, josta hänet parhaiten tunnetaan. Sarjaa tehtiin 12 tuotantokautta ja 261 jaksoa, joista viimeinen esitettiin maaliskuussa 2005. Franz oli ainoa näyttelijä, joka esiintyi sarjan kaikissa jaksoissa. Hän ansaitsi roolityöllään yhteensä kahdeksan Emmy-ehdokkuutta (1994–2001) sarjassa paras miespääosa draamasarjassa ja hän voitti palkinnon neljästi, vuosina 1994, 1996, 1997 ja 1999. Hän oli myös kahdesti ehdolla Golden Globen saajaksi (hän voitti palkinnon vuonna 1995 sarjassa paras miespääosa draamasarjassa) ja kahdeksan kertaa ehdolla SAG-palkinnon saajaksi (hän voitti palkinnon vuosina 1995 ja 1997). Franz sai vuonna 1999 oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle.
Jo edellä mainittujen lisäksi muita elokuvia, joissa Franz on esiintynyt, ovat muun muassa Brian De Palman ohjaama Tappava tunnustus (Dressed to Kill) vuodelta 1980, saman ohjaajan Blow Out – viimeinen todistaja (Blow Out) vuodelta 1981, Richard Franklinin ohjaama Psyko II (Psycho II) vuodelta 1983 ja Brad Silberlingin ohjaama Enkelten kaupunki (City of Angels) vuodelta 1998. Hän on lisäksi vieraillut monissa televisiosarjoissa, muun muassa sarjoissa A-Team, Katuhaukka ja Matlock.

Yksityiselämä

Franz on naimisissa Joanie Zeckin kanssa. Hän on Zeckin kahden tyttären isäpuoli.
LANBY

LANBY (Large Automatic Navigation  Buoy) on miehittämätön merenkulun uiva turvalaite.
LANBY on Isossa-Britanniassa kehitetty laitteisto, jolla alettiin 1980-luvulla korvata miehittämättämiä majakkalaivoja.
Vaikka valtaosa majakkalaivoista korvattiinkin erityisesti toisen maailmansodan jälkeen kasuunimajakoilla, niin silti oli edelleen paikkoja joihin kasuunien rakentaminen tuli liian kalliiksi. Tästä syystä brittien majakkajärjestö, Trinity House, kehittikin tämän laitetyypin. Niitä on palveluksessa runsaasti.
LANBY on teräksinen, 95 tonnia painava pyöreä 12,2 metrin läpimittainen tasakantinen lautta, jonka keskellä on niin ikään 12,2 metriä korkea majakkatorni.  Majakka on sähkökäyttöinen ja alun perin niissä oli dieselgeneraattorit, jotka nykyisin ovat varalla. Päävirran kehittävät nykyisin aurinkopaneelit.
Runko on puolipallon muotoinen ja lautan keskipisteessä on ankkurointi.   
Laitteisto on kauko-ohjattava ja sen toimintaa seurataan kaukovalvonnalla rannikolta käsin.
Valokäyrä

Valokäyrä on tähtitieteessä fotometristen mittausten avulla saatu käyrä kohteen kirkkauden muutoksista ajan kuluessa. Valokäyrästä voidaan usein päätellä monia kohteen ominaisuuksia.

Teoria

Havaitsemalla jonkin kohteen kirkkautta peräkkäisinä ajanhetkinä saadaan havaintopisteitä aika-kirkkaus -koordinaatistossa. Näihin datapisteisiin sovitetaan jonkinlainen käyrä, jota kutsutaan kohteen valokäyräksi. Valokäyriä voidaan tehdä erilaisista kohteista, tyypillisimpiä ovat muuttuvat tähdet, kaksoistähdet ja asteroidit. Myös eksoplaneettoja on löydetty keskustähden valokäyrän avulla, sillä planeetan kulkiessa tähden editse tähti himmenee hiukan.
Valokäyrän muodon perusteella voidaan päätellä havaitun kohteen ominaisuuksia. Muuttuvien tähtien tapauksessa valokäyrän perusteella voidaan määrittää mistä tähden kirkkauden muuttuminen johtuu. Eri ilmiöt tähdissä aiheuttavat eri muotoisia valokäyriä. Asteroidien tapauksessa valokäyrän perusteella voidaan määrittää asteroidin muotoa ja pyörimisliikettä.
Havaintoajat ovat erilaisia eri kohteille. Jos kohteen kirkkaus muuttuu hyvin nopeasti (esimerkiksi pyörivä asteroidi), täytyy kohteesta ottaa tiheästi mittauksia, mikä myös vaatii lyhyttä valotusaikaa ja siten onnistuu vain kirkkailla kohteilla. Jos muutokset ovat hitaita (kuten monissa muuttuvissa tähdissä), riittää mittausten tekeminen esimerkiksi kerran vuorokaudessa, jolloin voidaan myös käyttää pitempää valotusaikaa ja havaita himmeämpiä kohteita.
Cédric Si Mohamed

Ura

Si Mohamed aloitti jalkapalloilun Ranskassa FC Gueugnonin junioreissa. Hän siirtyi sittemmin 2005 pelaamaan Ranskan neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle Championnat de France amateuriin. Si Mohamed pelasi alasarjoissa aina vuoteen 2009 saakka edustaen muun muassa AS Yzeurea ja Jura Sud Footia.
Kesäkuussa 2009 Si Mohamed siirtyi pelaamaan ammattilaiseksi Algeriaan, JSM Bejaïan riveihin. Hän nousi joukkueen ykkösvahdiksi ja saavutti joukkueen mukana Algerian pääsarjassa toisen sijan vuosina 2011 ja 2012.

Maajoukkueura

Si Mohamed pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerialle 26. toukokuuta 2012 Nigeriä vastaan. Ottelu päättyi Algerian 3–0 voittoon.

MM-kisat 2014

Si Mohamed valittiin Algerian maajoukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuihin. Hän kilpaili kisojen kolmosmaalivahdin paikasta Azzedine Doukhan kanssa. Si Mohamed toimi myös läpi kisojen kolmasvahdin roolissa, kun Algeria kisat päättyivät neljännesvälieriin.
Suomen 1. divisioona (1918–1939)

Historia

Divisioonan perustamisesta annettiin määräys 8. kesäkuuta 1918, jolloin sen muodostajaksi määrättiin eversti Birger Åkerman. Sen tehtäväksi määrättiin Helsingin, Suomenlinnan ja Santahaminan vartiointi.
Divisioonan vahvuudeksi määritettiin kolme jalkaväkirykmenttiä: Suomen valkoinen kaarti, Karjalan kaartin rykmentti ja Helsingin jalkaväkirykmentti. Kussakin rykmentissä piti olla neljä pataljoonaa (perustettaessa vain kolme), tiedonanto- ja miinanheittäjäkomppania. Divisioonaan kuuluisi lisäksi pionieripataljoona n:o 1, Uudenmaan rakuunarykmentti n:o 1 ja tykistörykmentti n:o 1.
Åkermanin käytössä olivat jo perustettujen rykmenttien lisäksi sodan aikaiset ja edelleen kotiuttamatta olevat Loviisan, Varsinais-Suomen ja Pohjois-Pohjanmaan rykmentit, joilla piti täydentää jo olemassa olevia rykmenttejä.
Helsingin vartiopataljoonasta muodostettiin 21. syyskuuta 1918 Helsingin etappipataljoona, joka liitettiin divisioonaan. 23. elokuuta divisioonan rykmentit nimettiin uudelleen Valkoisen kaartin rykmentiksi, Itämeren jalkaväkirykmentti 1:ksi. Elokuun lopulla siirrettiin Karjalan kaartin rykmentti 2. divisioonaan, josta siirrettiin rykmentin tilalle Porin jalkaväkirykmentti 2 (entinen jääkärirykmentti 2).
Uuden asevelvollisuuslain myötä miesvahvuus kasvoi ja perustettiin uusi Keski-Suomen rykmentti, joka liitettiin divisioonaan. Perustetun rykmentin kantajoukkona oli Savon jääkärirykmentin I pataljoona, joka siirrettiin Hämeenlinnaan. Sen tuli irtautua rykmentistään 25. maaliskuuta 1919 mennessä ja uuden rykmentin oltava luotuna toukokuun loppuun mennessä.
Porin jalkaväkirykmentti 2 siirrettiin 3. divisioonaan. Muiden divisioonien välisten siirtojen jälkeen oli kussakin divisioonassa alun perin suunnitellut kolme rykmenttiä. Samalla päätettiin antaa joukko-osastoille täydennysmaakuntansa mukaiset nimet.
Suomen maatalousmuseo Sarka

Suomen maatalousmuseo Sarka on Loimaalla Varsinais-Suomessa toimiva valtakunnallinen maatalouden erikoismuseo. Museo sijaitsee Loimaalla lähellä Turku–Tampere-valtatietä noin viisi kilometriä Loimaan keskustasta Turkuun päin.

Museon historiaa

Vuonna 1996 maa- ja metsätalousministeriö asetti työryhmän selvittämään maatalousmuseotoiminnan aloittamista Loimaan seudulla. Työryhmän esitysten perusteella museo toteutettiin valtakunnallisena maatalousmuseona ja sen hallinto järjestettiin säätiöpohjaisena. 
Valtio (Senaatti-kiinteistöt) rakennutti ja omistaa museokiinteistön ja Suomen maatalousmuseosäätiö vuokraa kiinteistöä Senaatti-kiinteistöltä ja harjoittaa siinä museotoimintaa.
Museon toimintaa rahoitetaan valtionavun turvin ja museolain mukaisesti. Lisäksi Loimaan kaupunki tukee museon toimintaa.
Museon tiloja  alettiin rakentaa vuonna 2004, ja yleisölle se avattiin 1. kesäkuuta 2005. Rakentamisen alkaessa museo sijaitsi vielä silloisen Loimaan kunnan alueella ennen sen ja Loimaan kaupungin kuntaliitosta vuoden 2005 alussa.
Maatalousmuseon johtajana toimi vuosina 2004–2009 taloustieteiden kandidaatti Juha Kuisma. Vuonna 2008 hän erosi toimestaan protestiksi museon valtionavun alentamiselle. Kuisman mukaan valtionapujen pienentäminen leikkasi museon toiminnasta merkittävän osan ja pienennetystä valtionavusta 62 % meni kiinteistömenoihin. Uudeksi museonjohtajaksi valittiin elokuussa 2009 filosofian tohtori Teppo Vihola. 
Saatuaan erikoismuseoaseman vuoden 2010 alusta Sarka siirtyi maa- ja metsätalousministeriöstä opetusministeriön alaisuuteen, jolloin sen rahoitus ei enää ole harkinnanvarainen vaan se saa säännöllisen valtionrahoituksen. 
Museonjohtaja Teppo Vihola jäi eläkkeelle vuoden 2018 lopussa. Vuoden 2019 alusta Saran johtajana aloitti filosofian tohtori Sami Louekari.

Kokoelmat ja näyttelyt

Museon perusnäyttely Maatalouden aika kertoo koko suomalaisen maatalouden 3000-vuotisen tarinan. Tätä täydentävät vaihtuvat näyttelyt eri teemoista sekä taide- ja valokuvanäyttelyt. 
Ulkoalueella sijaitsevat konehalli ja hirsilatojen rivistö. Kesäisin ulkoalueella on lasten polkutraktori- ja keppihevosradat sekä mahdollisuus tutustua eläviin eläimiin . 
Konehallissa on museon toisessa pysyvässä näyttelyssä esillä muun muassa vanhoja maamoottoreita, traktoreita, puimureita sekä muita maatalouden työkoneita. Eräs erityisteema on salaojituksen historia.
Kolmas pysyvä näyttely "Ennen koneita" avattiin maalisuussa 2019. Näyttely on koottu aiemman Helsingin yliopiston Viikin maatalousmuseon esineistöstä.

Tilatietojen digitointi

Suomen maatalousmuseo Sarka koordinoi Suomen Maatilat -kirjoissa mainittujen sukutilojen tietojen digitoimista jakamalla halukkaille tallentajille yksityis- ja ryhmäkäyttötunnuksia.
Majorianus

Julius Valerius Majorianus (s. marraskuu 420 – k. 7. elokuuta 461) oli Länsi-Rooman keisari 457–461.
Majorianuksen äiti oli magister militum Majorianuksen tytär. Hänen isänsä, jonka nimeä ei tunneta, oli Aëtiuksen palveluksessa. Majorius itse palveli myös Aëtiuksen alaisena. Vuonna 454 Majorianus luopui sotilasurastaan, mutta keisari Valentinianus III pyysi häntä palaamaan, sillä keisarilla oli vaikeuksia pitää kurissa Aëtiuksen – jonka keisari oli itse murhannut – joukkoja. Majorianuksesta tehtiin comes domesticorum. Kun Valentinianus murhattiin vuonna 455, ei hänellä ollut ketään selvää seuraajaa. Vaikka Majorianus saikin keisarinna Licinia Eudoxian tuen, sai Petronius Maximus kuitenkin lopulta vallan itselleen. Maximus kuoli vandaalien hyökätessä Roomaan, ja uudeksi keisariksi julistautui kenraali Avitus. Avituksen ei kuitenkaan saanut vandaaleja kuriin, ja vuonna 456 hänen hallintonsa oli niin epäsuosittu, että Majorianus ja Ricimer kapinoivat Avitusta vastaan. Vaikka Avitus kuoli vuoden 457 alussa, ei Majorianus heti halunnut julistaa itseään keisariksi. Hän ja Ricimer ottivat kummatkin itselleen magister militumin arvon. Tämän viran haltijana Majorianus lähetti armeijan kukistamaan alemanneja. Ehkä tämän voiton jälkeen Majorianus julistautui keisariksi. Valtaistuin oli tuolloin ollut vapaana jo puolisen vuotta. Vuoden 457 lopulla myös Itä-Rooman keisari Leo I tunnusti Majorianuksen Länsi-Rooman augustukseksi.
Majorianus hyökkäsi visigoottien kimppuun Galliassa ja sai pian Theoderik II:n kanssa aikaan rauhansopimuksen. Majorianus kukisti myös burgundit. Gallian jälkeen Majorianus suuntasi Espanjaan, jonne hän hyökkäsi vuonna 459. Majorianus suunnitteli suurta hyökkäystä vandaaleja vastaan Afrikassa ja halusi ensin saada Espanjan takaisin valtakunnan piiriin. Vandaalien kuningas Geiserik sai kuitenkin vihiä tästä ja sai kaapattua roomalaisten laivaston, luultavasti roomalaisten petturien ansiosta. Majorianuksen ei auttanut muuta kuin lopettaa sota vandaaleja vastaan ja palata Italiaan. Ricimer käytti Majorianuksen tappiota hyväkseen ja syrjäytti hänet sen jälkeen kun armeija kapinoi 2. elokuuta 461. Erään lähteen mukaan Ricimer ja hänen kannattajansa pahoinpitelivät ja murhasivat Majorianuksen Tortonassa. Ricimer julisti tämän jälkeen erään Libius Severuksen uudeksi keisariksi.
Kultaotsalehvi

Levinneisyys

Kultaotsalehviä tavataan Intian niemimaalla ja Kaakkois-Aasian pohjoisosissa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Encore

Encore eli ylimääräinen on konsertin lopuksi esitetty, konsertin varsinaiseen ilmoitettuun tai suunniteltuun ohjelmaan kuulumaton musiikkiesitys. Encore esitetään ”yleisön pyynnöstä”, kun suosionosoitukset ovat riittävän pitkät ja voimakkaat varsinaisen konserttiohjelman loputtua. Encoren esittäminen on hyvin tavanomaista populaarimusiikkikonserteissa; ylimääräisenä esitetään useimmiten yhtyeen tai artistin tunnetuimpia, yleisön rakastamia kappaleita. Ylimääräisillä numeroilla on pitkä ja vahva perinne myös klassisen musiikin konserteissa.
Encore on ranskaa ja tarkoittaa ’uudelleen’, ’vielä (kerran)’. Ranskalaiset itse eivät useinkaan käytä sanaa tässä konserttiohjelmaan liittyvässä merkityksessä vaan huutavat lisänumeroa pyytäessään ”rappel” tai ”bis”.
Populaarimusiikin konsertissa encore alkaa usein niin, että yleisö huutaa bändin nimeä tai ”we want more” eli ’me haluamme lisää’. Klassisen konsertin encore pyritään saamaan aikaan pitkin ja voimakkain taputuksin. Myös italiankielisellä huudolla ”Da capo!” voi pyrkiä samaan päämäärään.
Tarkkuuskivääri

Tarkkuuskivääri on kiväärimalli, joka on tarkoitettu tarkkaan ampumiseen pitkien matkojen päähän. Tarkkuuskivääriä käyttävät sekä armeija että poliisi, sekä etenkin poliisin terrorisminvastaiset joukot. Tarkkuuskivääriä käyttää tarkka-ampuja (engl. sniper).
Tarkkuuskivääri on suunniteltu käytettäväksi maassa maaten mahdollisimman hyvän tarkkuuden saavuttamiseksi. Tarkkuuskivääriin kuuluu yleensä myös jalusta, kuten etujalat eli bipodi, joka myös parantaa ampumatarkkuutta.
Tarkkuuskiväärin erottaa muista aseista tarkkuuskiväärin tavallista pidemmän piipun, sekä erityisesti makuuasennosta käytettäväksi tarkoitetun tukin sekä lippaan avulla.

Pehmeät henkilömaalit

Ennen 7,62 x 51 mm NATO -patruunan kehittämistä 1950-luvulla normaalit sotilaskäytössä olleet kaliiperit olivat .30-06 Springfield (Yhdysvallat), .303 British (Yhdistynyt kuningaskunta) ja 7,92 x 57 mm (Saksa). Näistä kaliipereista .30-06 Springfield oli pitkäikäisin ja vielä 1970-luvulla Vietnamin sodassa Yhdysvaltain merijalkaväen palveluskäytössä, vaikka 7,62 x 51 mm NATO oli tarkka-ampujien jo yleisesti käyttämä kaliiperi.
Nykyään länsimaissa ja erityisesti NATO-maissa 7,62 x 51 mm NATO on sekä viranomais- että sotilaskäytössä yleisin henkilömaaleja vastaan käytetty tarkka-ammuntakaliiperi.
Trendi on vastaavanlainen muuallakin maailmassa: esimerkiksi Venäjällä on käytössä toinen 7,62 mm kaliiperi, 7,62 x 54 mm R, joka vastaa teholtaan 7,62 x 51 mm NATO:a. Patruunatyyppi on yli satavuotias – se kehitettiin jo vuonna 1891 ja sitä käyttivät venäläisistä tarkkuuskivääreistä Mosin-Nagant 1960-luvulle saakka sekä Dragunov vielä nykyäänkin.
Koska viranomaiskäytössä patruunoiden valintaa eivät rajoita logistiset ongelmat, muutama siviilikäyttöön valmistettu ampumatarvike on saavuttanut suosiota 1990-luvulla ominaisuuksiensa ansiosta. Erityisesti .300 Winchester Magnum (viereisessä kuvassa toinen vas.) ja .338 Lapua tarjoavat käyttäjälleen paremmat ballistiset ominaisuudet ja pidemmät ampumaetäisyydet kuin 7,62 x 51 mm NATO. Vaikka kumpikin mainituista kaliipereista häviävät tehossa isoille 12,7 mm patruunoille, sekä .300 Winchesterin että .338 Lapuan teho–paino-suhde on tehnyt niistä viranomais- ja siviilikäytössä suositumpia kuin 7,62 x 51 mm NATO.

Materiaalimaalit

Joissakin tarkka-ammuntatehtävissä on tarkoitus vahingoittaa tai tuhota kaukaa vihollisen materiaalia, kuten ajoneuvoja, rakennuksia, rakenteita tai jopa ohjuksia tai pommeja. Tällöin käytössä on useimmiten jokin 12,7 mm kaliiperin ampumatarvikkeista, kuten .50 BMG, Raufoss Mk211, 12,7 x 107 mm tai jopa 14,5 x 114 mm sekä 20 mm. Sotilaskäytössä näiden ampumatarvikkeiden ulkoiset mitat ja paino ovat niin suuria, että ne on käytännöllisempää jakaa yhdessä liikkuvalle tarkka-ampujataistelijaparille.
Kevin Le Roux

Kevin Le Roux (s. 11. toukokuuta 1989 Champigny-sur-Marne) on ranskalainen lentopalloilija, joka edustaa turkkilaista Halkbank Ankaraa ja Ranskan lentopallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 209 senttimetriä pitkä Le Roux on keskitorjuja. 2015 Le Roux voitti Ranskan maajoukkueessa Euroopan mestaruuden ja Maailmanliigan.
Sotkanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,3 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee korkean ylänköalueen mäkien välisessä painaumassa. Järvelle näkyvät Aukeavuoren veteen laskevat loivat rinteet koillisessa ja nimettömän mäen jyrkemmät rinteet lounaassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Luoteispäässä ollut maatila ei ole enää toiminnassa, mutta etelästä laskee järveen yksi pelto-oja. Rannoille ei ole rakennettu yhtään vapaa-ajan asuntoa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,3 metriä mpy. Järveen on johdettu pohjoisesta ojitetun Sotkasuon kuivatusojat. Yläjuoksulla sijaitsee myös pieni Ahvenjärvi. Järven laskuoja lähtee sen itäpäästä ja se laskee 700 metrin päässä Röyhänjärveen. Vesireitti jatkaa eteenpäin Ristijärven ja Nautajärven kautta Äväntäjärveen.

Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa muutama peltopalsta ulottui järven rantaan asti. Osa niistä metsitettiin ennen vuoden 1977 kartan painamista.
Luis Horna

Tennisura

Horna voitti kaksi ATP-turnauksen kaksinpeliä. Ensimmäinen tuli Acapulcosta Juan Ignacio Chelaa vastaan helmikuussa 2006 ja toinen Viña del Marista Nicolás Massúa vastaan helmikuussa 2007. Nelinpeliturnauksia hän voitti ATP-tasolla yhteensä kuusi kappaletta.
Vuoden 2008 Ranskan avoimissa Horna ja Pablo Cuevas voittivat nelinpeliturnauksen. Matkalla voittoon he päihittivät seitsemänneksi sijoitetut Arnaud Clémentin ja Michaël Llodran, yhdeksänneksi sijoitetut Lukáš Dlouhýn ja Leander Paesin, ykköseksi sijoitetut Bob ja Mike Bryanin. Finaalissa he voittivat toiseksi sijoitetut Daniel Nestorin ja Nenad Zimonjićin.
Vuosi 2009 oli Hornan viimeinen ATP-kiertueella.
Musidora

Musidora, oik. Jeanne Roques (23. helmikuuta 1889 Pariisi, Ranska – 7. joulukuuta 1957 Pariisi, Ranska), oli ranskalainen tassityttö ja sittemmin mykkäelokuvien näyttelijä.
Musidora aloitti näyttämöuran 1910 ja kirjoitti samalla teatteriarvosteluja. Hän esitti Irma Vepiä Louis Feuilladen 12-jaksoisessa elokuvassa Vampyyrit (Les Vampires, 1915–1916), jonka ansiosta hänestä tuli tähti. Hän näytteli pääosaa myös Coletten kahden Minne-romaanin pohjalta käsikirjoitetussa elokuvassa L'Ingénue libertine. Hänestä tuli myöhemmin aikansa valkokankaan johtava tähti, ja hän tuotti elokuvansa itse. Elokuvaan La Flamme cachée Colette teki käsikirjoituksen.
Musidora kuului Coletten tuttavapiiriin, ja ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän asettui asumaan yhteistalouteen, johon kuului Coletten lisäksi kaksi muuta, Coletten läheinen ystävä Mamita sekä naapuri, kirjailija Annie de Pène.
Itunata

Itunata Suomessa

Suomessa itunata on harvinainen vain ihan pohjoisimmassa Lapissa kasvava heinä. Sen esiintymiä on löydetty Enontekiön pohjoisosasta sekä yhdestä paikasta Inarissa ja yhdestä paikasta Utsjoella. Esiintyminen Inarin Lapissa on ollut aiemmin epävarmaa. Lajin kasvupaikkoja Suomessa ovat tunturien niityt ja kalliot, lettomaiset tunturisuot.