google/wiki40b huggingface dataset:
Douglas Mawson

Elämäkerta

Mawson syntyi Shipleyssä, lähellä Bradfordia, Englannissa. Hänen isänsä Robert Ellis Mawson oli ammatiltaan vaatekauppias ja äiti Margaret Ann, omaa sukuaan Moore, oli kotoisin Mansaarelta. Perhe muutti Sydneyyn vuonna 1884, missä Mawson varttui ja opiskeli Sydneyn yliopistossa. Hänestä tuli Adelaiden yliopiston dosentti vuonna 1904 ja professori 1921. Ensimmäisellä Antarktiksen-retkellään hän kävi jo 1907–1909 Ernest Shackletonin mukana. Tällöin hän saavutti magneettisen etelänavan ja kiipesi ensimmäisessä retkikunnassa Erebusvuorelle.
Toiselta retkeltään Mawson pääsi tuskin hengissä takaisin varustiden pudottua railoon. Varusteiden mukana kuiluun putosi myös hänen kahdesta kumppanistaan kokeneempi ja vaeltajana osaavampi, brittiläinen luutnantti Belgrave Edvard Sutton Ninnis. Mawsonin kanssa paluuta yrittämään jäi sveitsiläinen tekniikan tohtori Xavier Mertz, joka kuitenkin menehtyi paluumatkalla vetokoirien maksasta peräisin olleen A-vitamiinin liika-annostuksen aiheuttamaan sairauteen. Mawson itse selvisi nipin napin hengissä tukiasemalleen.
Mawsonin ansioksi luetaan, että Australia vaati osaa Antarktiksesta.
Saatanan radikaalit

Juoni

Pave, Hese, Timppa ja Viiksi ovat joutuneet Helvettiin, jonka kuumuudessa he tuntevat olonsa kotoisaksi kuin saunassa. Paikan johtomiehille se ei sovi ja niinpä he lähettävät pojat lomalle kotimaahansa  Suomeen. Mukaansa he saavat salkullisen rahaa ylellistä elämää varten. Ainoana ehtona on se, että he eivät saa tehdä rehellistä työtä, ja kiusaksi määrätään, että viina ei mene heille päähän.
Kevin Koski

Ura

Koski on Turun Palloseuran oma kasvatti. Hän voitti kauden 2013–2014 päätteeksi TPS Akatemian joukkueessa B-nuorten Suomi-sarjan mestaruuden. Kaudella 2014–2015 Koski toimi TPS:n B-nuorten varakapteenina. Hän pelasi osan kaudestaan myös seuran A-nuorissa, jossa Koski voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 2015–2016 hän edusti joukkuetta myös Junior Club World Cupissa. Kaudella 2016–2017 Koski nousi TPS:n kapteeniksi. Hän oli viidellä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Eetu Anderssonin ja Aleksi Anttalaisen kanssa.
Kaudella 2018–2019 Koskioli TPS:n A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 4+19=23. Hän nousi myös TPS:n SM-liigajoukkueeseen, jossa Koski pelasi kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 15. syyskuuta 2018 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Koski nousi TPS:n kokoonpanoon Topi Jaakolan jouduttua sivuun. Hänet merkittiin TPS:n seitsemänneksi puolustajaksi. Koski sai ottelussa jääaikaa 5.03 minuuttia ja hän keräsi teholukeman -1.
Venäjän ortodoksinen kirkko

Historia

Historiallisesti Moskovan patriarkaatti on yksi viidestä ns. uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet niin sanotuista vanhoista patriarkaateista. Moskovan patriarkaatti itsenäistyi Konstantinopolin ekumeenisesta patriarkaatista, joka tunnusti sen autokefalian vuonna 1589.
Kirkolla ei ollut patriarkkaa kahteensataan vuoteen. Pietari I esti uuden patriarkan valitsemisen patriarkka Adrianin (k. 1700) jälkeen ja lakkautti patriarkaatin 1721. Tilalle tuli keisarillinen virasto pyhä synodi. Kirkko lakkautti pyhän synodin 1917 ja valitsi patriarkaksi Tihonin, joka kuitenkin vangittiin. Patriarkan sijaiseksi (locum tenens) valittiin 1927 metropoliitta Sergei. Poliittisista syistä Sergeistä tuli Moskovan ja koko Venäjän patriarkka syyskuussa 1943. Pyhä synodi perustettiin uudelleen. Patriarkan virka-asunnoksi tuli Saksan lähettilään residenssi. Sergei ehti olla ennen kuolemaansa patriarkkana vain puoli vuotta.
Kaarnapaju

Ulkonäkö ja koko

Kaarnapaju on nopeakasvuinen, kesävihanta puu, joka voi kasvaa jopa 30 metrin korkuiseksi ja rungoltaan yhden metrin paksuiseksi. Sen paksu, turpea pääjuuri kasvaa alaspäin samaan tapaan kuin porkkanalla ja voi ulottua jopa kolmen metrin syvyyteen. Pääjuuresta haarautuu 30–40 cm syvyydessä useita ankkurinmuotoisia sivujuuria, jotka kiinnittävät puun lujasti maaperään. Runkoa peittää ruskeanharmaa kaarna, joka alkaa tummeta ja hilseillä puun vanhetessa. Latvus on nuorilla yksilöillä kartioimainen mutta muuttuu iän myötä pyöreämmäksi. Oksat ovat kaljuja, vahapintaisia ja punertavankeltaisia tai purppuranpunaisia.
Kaarnapajun lehdet ovat harmaanvihreitä, ruodillisia ja pitkänomaisia tai suikeita. Lehtilapa on 5–8 cm pitkä, 1,5–2,3 cm leveä, pitkäsuippuinen ja suippotyvinen. Lehtilaita on hienosahainen tai lähes ehyt. Lapa on molemmin puolin kalju ja alapuolelta usein vahapintainen. Silmut ovat litteän munan muotoisia ja kiiltäviä.
Kuten muut pajukasvit, kaarnapaju on kaksikotinen eli sen hede- ja emikukat ovat eri yksilöissä. Pitkänomaiset, veltto- ja kaljulapakkoiset kukinnot eli norkot avautuvat toukokuussa. Hedenorkot ovat noin 1–3 cm pitkiä ja riippuvia, eminorkot hieman pienempiä ja pystympiä. Norkkosuomut ovat nukkalaitaisia, alapuolelta kaljuja ja munan- tai soikeanmuotoisia. Eminorkoista suomut varisevat aikaisin pois mutta hedenorkoissa ne säilyvät pitkään. Hedekukat ovat piilossa norkkosuomujen alla. Jokaisessa kukassa on viisi hedettä, jotka ovat kiinnittyneet palholla norkkosuomun tyveen. Heteiden päässä on keltainen, kalju ponsi, jossa kasvin siitepöly kehittyy. Emikukissa on kaksi kaksiliuskaista luottia ja joskus yksi tai kaksi pientä mesiäistä – yleensä mesiäiset puuttuvat kuitenkin kokonaan. Lieriömäinen tai lähes munanmuotoinen sikiäin on kiinnittynyt emikukkaan lyhyellä varrella.
Toisin kuin pajut, kaarnapaju on tuulipölytteinen. Sen siemenkodat kypsyvät kesäkuussa pian pölytyksen jälkeen ja halkeavat heinä–elokuussa, jolloin valkohaituvaiset siemenet vapautuvat ja leviävät puun ympäristöön.

Levinneisyys

Kaarnapaju kasvaa luonnonvaraisena Koillis-Aasiassa hyvin laajalla vyöhykkeellä, joka ulottuu Honshun subtrooppisista lehtimetsistä Siperian karuille tundrille. Levinneisyysalue käsittää Baikaljärven ja Lenajoen itäpuoliset osat Itä-Siperiasta, lähes koko Venäjän kaukoidän (mukaan lukien Sahalinin saaren ja Kamtšatkan niemimaan), Mantšurian, Korean niemimaan koillisosat sekä Hokkaidon ja Honshun saaret Japanissa.

Elinympäristö

Kaarnapaju menestyy 300–1 000 metrin korkeudessa virtaavien vesien hiekka- ja sorarannoilla, jonne se muodostaa 30–100 puun metsiköitä. Lajin olemassaolo on vaarantunut elinympäristön kaventumisen vuoksi.

Käyttö

Koillis-Aasian alkuperäiskansat ovat jo kauan käyttäneet kaarnapajua rakentaessaan siltoja, asumuksia ja veneitä sekä valmistaessaan erilaisia käyttöesineitä, kuten sandaaleja, puukenkiä ja köysiä. Kaarnapajulla on taloudellista merkitystä myös peurankasvattajille, sillä lumen alle hautautuneet lehdet ovat peuroille tärkeä talviajan ravinnonlähde.
Maaperätiede

Maaperätiede tutkii maaperää ja maa-ainesta luonnonvarana Maan pinnalla. Tehtäviä ovat esimerkiksi maaperän muodostumisen ja maannosten tutkiminen, maaperäkartoitus sekä maaperän fyysinen, kemiallinen ja biologinen tutkimus.
Rørbyn miekat

Rørbyn miekat ovat kaksi varhaispronssikaudelle ajoitettua pronssista kippuramiekkaa , jotka molemmat löytyivät 1950-luvulla Rørbystä Kalundborgin läheltä Länsi-Sjællannista Tanskasta. Kummatkin miekat löytyivät suoturpeen noston yhteydessä ja ne arvellaankin votiiviuhreiksi. Miekat ovat esillä Tanskan kansallismuseossa.

Historiaa

Vuonna 1952 Thorvald Nielsen perkasi vetistä ojaa pienellä suolla Rørbyssä, kun hän löysi turpeesta vinoon asentoon jääneen pronssimiekan. Miekka oli enimmäinen laatuaan, joka oli löydetty Tanskasta. Hän luovutti miekan Tanskan kansallismuseolle, mutta vuonna 1957, nostaessaan samasta maasta perunoita, löysi hän 10 metrin päästä toisen samanlaisen miekan. Miekat olivat aivan samanlaiset, mutta tässä miekassa oli lisäkoristeluna pronssikautisen laiva. Tämä on vanhin ajoitutettu pronssikautisen laivan kuva.

Miekat

Miekat (museon luettelonumerot: ensimmäinen B14174 ja toinen B14616) on ilmeisesti valettu samassa pajassa, sillä ne ovat pääpiirteissään aivan samanlaiset muodoltaan ja koristelultaan. Miekkojen jälkityöstössä on kuitenkin eroja ja esimerkiksi vain toiseen miekkaan on kaiverrettu laivankuva. Miekan kahvan vieressä on kantamista tai käsiotteen varmistamiseksi valettu pieni lenkki. Tällaiselle miekalle ei sovi suojaksi perinteinen tuppi ja onkin otksuttu, ettei sillä ole ollut käytännön merkistystä taisteluaseena vaan sitä käytettiin vain seremonioissa.
Laivakoristelu esittää kauniisti kaiverretuilla viivoilla hahmoteltua pronssiaikaista laivaa, joka ”seilaa” kohti miekan käyristettyä kärkeä. Laiva on tyypiltään samanalinen kuin monissa skandinaavisissa pronssikautisissa kalliopiirroksissakin. Laivat ovat niissä tyypillisesti pitkiä ja niissä on runsaasti miehistöä. Miekan laivaan on vedetty 31 vinoviivaa, joiden päässä on stanssattu syvennykset pään merkiksi. Laivan keulan- ja perän puut nousevat korkealle kaartuen takaisin laivan päälle. Laivan köli jatkuu lyhyesti keulasta eteenpäin ja perästä taaksepäin. Nämä piirroksen piirteet esiintyvät monissa kalliopiirroksissakin ja miekkaa on käytetty ajoittamaan nämä piirroskuviot samanaikaisiksi.

Ajoitus

Miekat on ajoitettu karkeasti Monteliuksen periodille I eli noin 1700–1500 eaa. Ajoitusta on tarkennettu vielä miekkojen koristeluun perustuen periodille IB eli ensimmäisen periodin loppupuoliskolle. Tämä vastaa ajoitusta 1600–1500 eaa.
Maarita Mäkelä

Maarita Mäkelä (s. 6. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näyttelijäpari Toivo Mäkelän ja Irma Seikkulan tytär sekä näyttelijä Juha Mäkelän sisar.
Patrick Poutiainen

Urheilu-ura

Poutiaisen pelipaikka on keskikenttä. Tammikuussa 2007 hän teki JJK:n kanssa viisivuotisen sopimuksen, ja keväällä 2007 hän debytoi seuran edustusjoukkueessa jo 16-vuotiaana. Poikien maajoukkueissa Poutiainen pelasi ensimmäisen ottelunsa syksyllä 2006 ja on pelannut yhteensä 30 maaottelua. Nuorten maajoukkueessa hän esiintyi kerran.
Ensimmäisen Veikkausliiga-maalinsa Poutiainen teki 23. elokuuta 2009 pelatussa vierasottelussa FC Honkaa vastaan.
Poutiainen on käynyt testeissä italialaisjoukkueissa AC Sienassa, Brescia Calciossa sekä Parma FC:ssä.

Musiikkiura

Patrick Poutiainen on tehnyt musiikkia vuodesta 2018 artistinimellä Nico Patrick. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Optinen Harha helmikuussa 2019.
Hotelli Rantakalla

Hotelli Rantakalla sijaitsee Kalajoella Hiekkasärkkäin korkeimmalla kohdalla. Hotellista avautuu suora näkymä merelle. Kirkkaalla säällä hotellin ikkunoista voi ihailla 17 kilometrin päässä sijaitsevaa Maakallan saarta.
Hotellissa on 32 huonetta, 300-paikkainen ravintola ja alakerrassa saunatilat uima-altaineen. Tien toisella puolella on 20 huonetta käsittävä rivitalo, viiden huoneiston asuntola ja 20 lomamökkiä. Lisäksi noin 500 metrin päässä sijaitsee Aurinkohiekkojen 20 lomamökkiä. Rakennusten yhteenlaskettu pinta-ala on vajaat 3 500 neliöä, mistä hotellikiinteistön koko on 1 900 neliöä.
Rantakallan hotelli-, rivitalo- ja kahvilarakennukset valmistuivat vuonna 1972. Vuonna 1973 rakennettiin uimahalli ja pikkumökit.  
Rantakallan laittoi 1970-luvun alussa liikkeelle neljä yksityistä henkilöä: kunnanlääkäri ja lääkintöneuvos Untamo Sorasto, kunnanrakennusmestari Olavi Nikkarikoski, osuuspankinjohtaja Aarne Isomäki ja urakoitsija Veikko Leskinen Pyhäsalmelta. 
Rantakallan paikalle oli tarkoitus perustaa aikoinaan kevytbetoniharkkoja valmistava tehdas. Tehdasta suunnitellut ”Kalkki-Petteri” eli Lohja-yhtiön Petter Forsström ehti kuitenkin kuolla ennen tehtaan rakentamista. Rantakallan perustajat hankkivat maa-alueen omistukseensa ja rakensivat paikalle hotellin, josta kolme osakasta myi osuutensa Lomaliitolle vuonna 1978, kun taas Sorasto luopui osuudestaan vuonna 1982. Lomaliitto myi kiinteistöt ja maa-alueet Eläke-Fennialle vuonna 2001. Lomaliitto jäi vuokralaisena jatkamaan toimintaa, kunnes se ajautui konkurssiin 10. joulukuuta 2009.
Vuonna 2011 hotelli liiketoimintoineen on siirtynyt ylivieskalaisten Antti Rantalan ja Esa Vallin omistukseen, jotka omistavat myös Hotelli Käenpesän Ylivieskasta.
Kultapyrstö

Koko ja ulkonäkö

Kultapyrstö on hyvin suurikokoinen varpuslintu. Naaraat ovat kooltaan 33–38 cm ja koiraat huomattavasti kookkaampia, pituudeltaan 46–49 cm. Kultapyrstökoiras on höyhenpuvultaan pääosin kiiltävän musta, eräillä alalajeilla on mustien höyhenten seassa myös keltaisia. Päälaella on ohut hiusmaisten höyhenten muodostama töyhtö, joka on usein hankala havaita. Koiraan silmien iiris on sininen. Nokka on suurikokoinen ja valkoinen. Kultapyrstökoiraan perä on kastanjanruskea ja pyrstö kirkkaan keltainen lukuun ottamatta keskimmäisiä mustia höyheniä. Naaras on väritykseltään vaaleampi ja naaraalla ei ole töyhtöä ja silmä on väriltään harmaampi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kultapyrstön elinympäristö ulottuu Keski-Amerikassa Panamasta etelään ja Etelä-Amerikassa sitä tavataan laajalla alueella Andeilta Amazonian ja Argentiinan pohjoisosiin sekä Trinidad ja Tobagosta. Laji puuttuu Brasilian koillisrannikolta. Linnun elinympäristöjä ovat kosteat avoimet metsät ja metsien reunamaat. Laji tulee toimeen myös osittain hakatuilla alueilla. Lisäksi lajia tavataan myös kahviviljelmiltä ja maatalousmailta, joilla kasvaa yksittäisiä puita. Kultapyrstön elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.

Elintavat

Kultapyrstö liikkuu useammin yksin kuin muut kultapyrstöjen suvun lajit. Se voi liittyä myös pieniksi parviksi, joissa voi olla myös muita kultapyrstöjen suvun lajeja sekä kasikkeja. Linnun ravinto koostuu hyönteisistä, hedelmistä ja marjoista.
Kultapyrstö pesii kolonioina, joissa on yksi hallitseva koiras, joka pesii useiden naaraiden kanssa. Koloniassa on tyypillisesti kolmesta neljään koirasta ja jopa kolmekymmentä naarasta. Koloniat sijaitsevat metsän ulkopuolella kasvavassa puussa. Naaras kuroo pitkän pussimaisen pesän korkeaan puuhun, jossa on usein myös herhiläispesiä, jotka suojelevat lintuja saalistajilta. Naaras munii yhdestä kahteen vihreää tai harmaata mustapilkullista munaa.
Juri Balašov

Juri Sergejevitš Balašov (ven. Юрий Сергеевич Балашов, s. 1949) on venäläinen shakinpelaaja ja suurmestari. Balašov pelasi vuosina 1969–1980 yhdeksästi shakin neuvostoliitonmestaruuskilpailuissa sijoittuen parhaimmillaan toiseksi vuonna 1976. Balašovin muita merkittäviä saavutuksia ovat moskovanmestaruus vuonna 1970, toinen sija Wijk aan Zeessa vuonna 1973, toinen Cienfuegosissa 1975, ensimmäinen Vilnassa 1975, Hallessa 1976, Lvovissa 1978, Münchenissä 1979, Karlovacissa 1979 ja Wijk aan Zeessa 1982.
Vuonna 1980 Balašov edusti Neuvostoliittoa shakkiolympialaisissa ensimmäisenä varapelaajana.
Balašoville myönnettiin suurmestarin arvonimi vuonna 1973.
José Francisco Torres

Seurajoukkueura

Torresin isä on meksikolainen ja äiti yhdysvaltalainen, minkä myötä hänellä on sekä Meksikon että Yhdysvaltain kansalaisuus. Hän vietti lapsuutensa Texasissa, mutta siirtyi high school -ikäisenä meksikolaisen Pachucan juniorijoukkueeseen.
Torres debytoi Meksikon korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa ottelussa Tolucaa vastaan 29. marraskuuta 2006 ja nousi Pachucan avauskokonpanoon syksyllä 2008. Hän pelasi joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa vuoden 2008 seurajoukkueiden MM-kilpailuissa. Vuoden 2009 InterLigassa hän oli yksi Pachucan onnistujista rangaistuspotkukilpailuun venyneessä loppuottelussa, jonka voitolla joukkue varmisti paikkansa Copa Libertadoresissa.

Maajoukkueura

Sukujuurtensa vuoksi Torresilla oli mahdollisuus edustaa maajoukkuetasolla joko Yhdysvaltoja tai Meksikoa. Hän kieltäytyi paikasta Yhdysvaltain olympiajoukkueessa Pekingin olympialaisten jalkapalloturnauksessa vedoten seurajoukkuekiireisiin, mutta valitsi lopulta synnyinmaansa ja debytoi Yhdysvaltain A-maajoukkueessa MM-karsintaottelussa Kuubaa vastaan 11. lokakuuta 2008.
Torres kuului Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 2009 Maanosaliittojen cupissa, jossa ei kuitenkaan pelannut minuuttiakaan. Vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa hän pelasi kaikkiaan seitsemässä ottelussa, ja hänet valittiin myös lopputurnausmiehistöön. Hän on pelannut kaikkiaan 26 maaottelua vuosina 2008–2013.
Natriummetoksidi

Ominaisuudet

Natriummetoksidi on kiinteää valkoista jauhetta. Yhdiste liukenee metanoliin, etanoliin ja dimetyylisulfoksidiin. Veden kanssa se reagoi voimakkaasti muodostaen metanolia ja natriumhydroksidia. Yhdiste on erittäin voimakas emäs ja kykenee syövyttämään useita metalleja.
Angmar

Angmar oli fiktiivinen valtakunta J.R.R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta.

Historia

Angmar perustettiin vuonna 1300 Kolmatta Aikaa pohjoisessa Sumuvuorten lähellä, ja sen perusti Nazgûlien johtaja, joka tunnettiin sittemmin nimellä Angmarin Noitakuningas, jonka tarkoitus oli raivata tie puhtaaksi herransa Sauronin tieltä. Angmar oli naapurikuningaskuntansa Arnorin vihollinen. Angmarin pääkaupunki oli Carn Dûm (= Punainen hauta).
Pian sen jälkeen kun Angmar perustettiin, se aloitti sodan jäljellä olevaa Dúnedainin valtakuntia Arthedainia, Rhudauria ja Cardolania vastaan. Noitakuningas valloitti Rhudaurin, Arnorin heikoimman valtakunnan.
Noitakuninkaan vallan alainen Rhudaur valloitti Arthedainin vuonna 1356 Kolmatta Aikaa ja hyökkäyksessä Arthedainin kuningas Argeleb I kuoli. Kuitenkin Cardolanin armeijan avulla, Arthedain saatiin takaisin. Vuonna 1409 Kolmatta Aikaa Angmar hyökkäsi Cardolaniin, tuhoten sen. Tällä kertaa Rhudaur katosi, jättäen Arthedainin viimeiseksi Dúnedainin kuningaskunnaksi. Arthedain sinnitteli vielä toiset 500 vuotta. Vuonna 1974 Kolmatta Aikaa Angmar keräsi joukkonsa ja iski Arthedainiin. Angmar valloitti Arthedainin pääkaupungin Fornostin, tuhoten Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.
Vuotta myöhemmin, Gondorin Prinssi Eärnur saapui Arthedainin avuksi, mutta liian myöhään. Hänen armeijansa löi Angmarin joukot Fornostin Taistelussa, mutta Noitakuningas säilyi hengissä. Hän pakeni ja meni Mordoriin, eikä Angmaria enää ollut. Voidaan sanoa, että Noitakuningas onnistui tehtävässään osittain: hänhän onnistui tuhoamaan Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.
Zareka

Zareka (ven. За́река) on yksi Petroskoin kaupunginosista Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Lohijoen takana kaupungin keskustan kaakkoispuolella. Koillisessa Zareka rajoittuu Ääniseen ja lounaassa Golikovkan kaupunginosaan.
Nimensä mukaisesti joen takana (ven. za rekoi) sijaitseva Zareka on Petroskoin vanhimpia kaupunginosia. Se on syntynyt 1700-luvun alussa Pietarintehtaan työläisten asuinalueeksi. Vuosina 1848–1852 Zarekaan rakennettiin kivinen Ristin ylentämisen kirkko.
Vuonna 1930 Zarekaan valmistui Neuvostoliiton suurin suksitehdas. Jatkosodan aikana sen alueella oli suomalaisten perustama keskitysleiri. Sodan jälkeen Äänisen rannalla toimi tavarasatama, telakka, kala- ja leipätehtaat sekä muita teollisuuslaitoksia. Pravdankadulla on Anohinin kirjapaino ja Lohijoen suulla vuonna 1978 valmistunut ja vuonna 2005 uudistettu Karjala-hotelli.
Nykyään Zareka koostuu etupäässä kaksi-kolmikerroksisista kivisistä ja puisista asuintaloista, joiden keskellä kohoaa neuvostoaikaisia ja osin uudempiakin kerrostaloja. Alueen entisestä suomalaisasutuksesta muistuttaa Suomen valtion rahoittama Perttusenkadun vanhainkoti.
Pontiset vuoret

Pontiset vuoret sijaitsevat Turkin pohjoisrannikolla. Ne ulottuvat Bosporinsalmelta Turkin ja Georgian rajalle. Pontiset vuoret koostuvat länsi-itäsuuntaisista vuorijonoista. Vuorten korkeus kasvaa itäänpäin mentäessä, lännessä korkeimmat huiput ulottuvat noin 1 000 metriin, idässä yli 3 000 metriin. Merkittävimpiä huippuja ovat Ilgaz daglari (2 565 m), Yildiz daglari (2 537 m) ja Kackar daglari (3 937 m).
Matti Ylöstalo -palkinto

Matti Ylöstalo -palkinto on Suomen Asianajajaliiton säätiön myöntämä arvostettu palkinto ansioituneelle asianajajalle. Palkinto on nimetty professori Matti Ylöstalon mukaan.
Tietokirjallisuus

Tietokirjallisuus kuvaa eri alojen tietoa eri osaamistason omaaville ihmisille. Se voi olla laaja-alaista, kuten tietosanakirjat tai muut tietoteokset, tai jonkun tieteen tai tutkimuksen alan erikoistietoa.

Määritelmä ja alalajit

Tietokirjoiksi kutsutaan kirjoja, joissa esitettyjen asioiden katsotaan perustuvan tutkittuun tietoon, verrattuna esimerkiksi fiktioon. Tietokirjallisuus voidaan jakaa edelleen useaan alalajiin. Suomen tietokirjailijat ry on jakanut tietokirjallisuuden seitsemään pääluokkaan, tutkimuskirjallisuuteen, hakuteoksiin, oppaisiin, oppimateriaaleihin, yleiseen tietokirjallisuuteen, lasten ja nuorten tietokirjallisuuten ja mielipidekirjallisuuteen.
Tutkimuskirjallisuuteen kuuluvat esimerkiksi väitöskirjat, monografiat ja tutkimusraportit. Hakuteoksia ovat muun muassa tietosanakirjat, sanakirjat, matrikkelit, kalenterit ja kartastot ja oppimateriaaleja oppikirjat ja harjoituskirjat. Oppaisiin kuuluu teoksia erilaisista harrasteista ja keittokirjat. Mielipidekirjallisuuteen luokitellaan esseet, muistelmat ja elämänviisauskirjat. Yleiseen tietokirjallisuuteen kuuluvat puolestaan tietokirjat, historiateokset, luontokirjat ja elämäkerrat. Lasten ja nuorten tietokirjallisuuteen luokitellaan kirjoja periaatteessa kaikista muista alaluokista, jos ne ovat lapsille suunnattuja.
Tietokirjallisuudesta puhuttaessa erilaiset ammatilliset, kaupalliset ja teknilliset oppaat sekä poliittiseen tai uskonnolliseen vaikuttamiseen pyrkivät julkaisut saatetaan erottaa kirjoista, joiden katsotaan tarjoavan pysyvämpää tietoa.

Tietokirjallisuus Suomessa

Suomessa julkaistuista kirjoista 80 prosenttia on tietokirjallisuutta. Kotimaisten kirjoittajien julkaisuista 90 prosenttia on tietokirjallisuutta.
Suomessa ehkä suosituin tietokirjallisuuden laji on historia. Vuonna 2007 ilmestyneessä Suomennoskirjallisuuden historiassa todetaan, että tietokirjallisuuden suomentamisessa kielivalikoima on paljon yksipuolisempi kuin kaunokirjallisuudessa.
Pirjo Hiidenmaa aloitti Suomen ensimmäisessä tietokirjallisuuden ja -kirjoittamisen professuurissa Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa syksyllä 2014.
Lauri Ikonen

Lauri Ilmari Ikonen (10. elokuuta 1888 Mikkeli – 21. maaliskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kansallisromantiikkaa edustanut säveltäjä, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Ikonen oli Armas Järnefeltin ja Paul Juonin oppilas.

Henkilöhistoria

Ikosen vanhemmat olivat arkkitehti, rehtori Leander Ikonen ja Jenny Matilda Wiklund ja puoliso 1920-1937 Elvi Tallqvist. Ikonen oli Teoston perustajia ja toimi sen ensimmäisenä toimitusjohtajana. Ikonen esiintyi sekä orkesterinjohtajana että säestäjänä. Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin vuonna 1952.