google/wiki40b huggingface dataset:
Arseni Konevitsalainen

Arseni Konevitsalainen (k. 1447), pyhittäjä, oli Konevitsan luostarin perustaja.
Arseni oli Valamon luostarin munkki ja perimätiedon mukaan kotoisin Novgorodista Venäjältä. Hän vietti useita vuosia Kreikassa Athoksen luostareissa. Palattuaan kotimaahan hän vetäytyi erakoksi ja meni Laatokan Konevitsan saarelle. Konevitsa oli vanha karjalaisten pakanallinen uhripaikka.
Konevitsan luostarin perustamisen aikaan Kreikassa ja Venäjällä oli vallalla hesykasmi, ja mahdollisesti Arseni toi mukanaan Athokselta hesykasmin ajatuksia Jeesuksen rukouksesta ja jumalallistumisesta.
Arseni toi Athokselta Jumalanäidin ikonin, Konevitsan Jumalanäidin ikonin, jota sanotaan ihmeitätekeväksi, ja sen ilmeisesti 1500-luvulla tehty kopio sijaitsee nykyään Uuden Valamon luostarissa Heinävedellä. Ikonin alkuperästä on ollut kiistaa, ja jotkut uskovat sen olevan alkuperäinen ikoni. Ikonin uudempi kopio on myös nykyisessä Laatokan saarella sijaitsevassa uudelleen avatussa Konevitsan luostarissa. 
Suomen ortodoksinen kirkko kunnioittaa Arseni Konevitsalaista Karjalan valistajana ja pyhänä. 
Saarijärven tsasouna on nimetty Arseni Konevitsalaisen mukaan.
Matti Kurjensaari

Elämäkerta

Kurjensaari pääsi ylioppilaaksi vuonna 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1932. Hän työskenteli aluksi kustannusvirkailija K.J.Gummerus Oy:ssä vuosina 1932–1935 ja sen jälkeen päätoimittajana Kansallisen Edistyspuolueen Nykypäivä-viikkolehdessä 1936–1937 ja osuusliike Elannon Elanto-lehden toimittajana 1938–1940. Välirauhan aikana 1940–1941 Kurjensaari oli Suomi-Filmi Oy:n kirjallisen osaston palveluksessa.
Esikoisromaaninsa Tie Helsinkiin Kurjensaari julkaisi vuonna 1937. Ensimmäisistä teoksistaan alkaen Kurjensaari kuvasi Suomen ja Euroopan menneisyyttä ja senhetkistä nykyisyyttä. 1960-luvulla hän kiinnostui politiikan, tieteen ja kulttuurin suurhenkilöistä. Kirjailijan nuoruuden idoli Olavi Paavolainen oli yksi heistä. Samalla Kurjensaari kirjoitti myös päiväkirjamaisia poliittissävyisiä ajankuvia. Hän otti muutenkin reippaasti kantaa poliittisiin kysymyksiin.
Sodan jälkeen Kurjensaari toimi Yleisradion teatteriosaston päällikkönä 1945-1947 ja SDP:n skogilaisen opposition lehden Päivän Sanomain päätoimittajana 1957–1959. Kurjensaari sai professorin arvonimen vuonna 1972.
Kurjensaari kuului presidentti Urho Kekkosen lähipiiriin ja oli aktiivinen toimija Paasikivi-seurassa sen perustamisesta lähtien.
Kurjensaari tunnettiin ennen kaikkea ajankohtaisista aiheista kirjoittavana esseistinä, toimittajana ja kolumnistina. Hän otti käyttöön termit ”ensimmäinen ja toinen tasavalta”, joiden välisenä taitekohtana hän piti vuoden 1945 eduskuntavaaleja.
2B1Q-koodaus

2B1Q-koodaus, Two-binary - one-quaternary, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodausmenetelmä. Koodausta käytetään mm. ISDN-liittymän ANSI T1.601 -suosituksen mukaisessa U-rajapinnassa.
2B1Q -koodauksessa kaksi peräkkäistä bittiä koodataan yhdeksi tilaksi. Tiloja on 4 kappaletta. Esimerkkinä, jos tiloja esittävät jännitetasot +3V,+1V,-1V ja -3V, niin voidaan bittijono 00 esittää jännitetasona +3V.

1-bitti 2-bitti   Jännitetaso V
   0       0           +3
   0       1           +1
   1       0           -1
   1       1           -3
Krista Mikkonen

Poliittinen toiminta

Mikkonen valittiin kansanedustajaksi vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä, jolloin hän sai 4 624 ääntä. Hän oli ollut aiemmin ehdolla kolmissa eduskuntavaaleissa, vuosina 1999, 2007 ja 2011, Pohjois-Karjalan vaalipiirissä.
Mikkonen on ollut vuosina 1997–2000 ja uudelleen vuodesta 2005 Joensuun kaupunginvaltuutettuna. Hän on ollut myös kaupunginhallituksen jäsen vuosina 2005–2012. Vuosina 2008–2011 hän toimi Pohjois-Karjalan Vihreiden puheenjohtajana, mitä ennen hän toimi vuosina 1998–2000 ja 2004 Joensuun seudun vihreiden puheenjohtajana.
Mikkonen on ollut mukana Vihreän liiton toiminnassa vuodesta 1995. Paitsi kunnallis- ja eduskuntavaaleissa, hän on ollut puolueen ehdokkaana myös vuoden 1999 europarlamenttivaaleissa. Mikkonen oli vuosina 1999–2000 puolueensa valtuuskunnan varapuheenjohtaja ja vuosina 2011–2015 yksi puolueen kolmesta varapuheenjohtajasta.

Yksityiselämä

Mikkosen lapsuuden kotipaikkakunta oli Koria.
Mikkonen on koulutukseltaan filosofian maisteri. Pääaineenaan hän opiskeli biologiaa.
Mikkonen on naimisissa Ville Vuorion kanssa ja hänellä on kolme lasta, vuosina 1999, 2001 ja 2004 syntyneet pojat.
Ralf Norrman

Ralf Georg Norrman (17. toukokuuta 1946 Maalahti – 21. maaliskuuta 2000 Maalahti) oli suomalainen kielentutkija ja Tampereen yliopiston englantilaisen filologian professori vuodesta 1984. Norrman oli kansainvälisesti arvostettu anglisti ja englannin kieleen erikoistunut semiootikko.
Vuonna 1996 Norrman julkaisi Kanava-lehdessä kirjoituksen ”Maatalous syntipukkina”, jossa hän tarkasteli maanviljelijäväestön syntipukkikokemusta Suomen ollessa liittymässä Euroopan unioniin. Kirjoituskilpailulla kerätyt havainnot viljelijäväestön kokemuksista samana ajankohtana vastasivat Norrmanin kuvausta.
Sanremon ralli

Sanremon ralli on vuosittainen rallikilpailu, joka ajetaan Sanremossa Italiassa. Ralli kuului rallin maailmanmestaruussarjaan vuosina 1973–1994 ja 1996–2003. Ralli on kuulunut IRC-sarjaan vuodesta 2006. Rallin suomalaisvoittajat ovat Pauli Toivonen (1968), Markku Alén (1978, 1983 ja 1986), Ari Vatanen (1984) ja Tommi Mäkinen (1998 ja 1999). Vuodesta 2015 eteenpäin San Remon rallin (Rallye Sanremo) numerointijärjestelmä muuttui siten, että järjestysnumerosta 57° eteenpäin → 62° jne. Syynä muutokseen oli vuosien 1952-1956 naisten rallisarjan "Rallye Femminile Perla di Sanremo" kunnioittaminen.
Vaçe Zela

Vaçe Zela (7. huhtikuuta 1939 Lushnjë – 6. helmikuuta 2014 Basel, Sveitsi) oli albanialainen laulaja. Hän aloitti uransa vuonna 1962 ja voitti ensimmäisen Festivali i Këngësin; myöhemmin hän voitti samaisen kilpailun vielä yhdeksän kertaa. Zela sai Albanian ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1973, ja vuonna 1977 hänestä tuli Albanian kansantaiteilija. Presidentti Alfred Moisiu myönsi hänelle vuonna 2002 Urdhri Nderi i Kombit -tunnustuksen.
Manavgat

Manavgat on kaupunki ja piirikunta Antalyan maakunnassa Turkissa, noin 70 kilometriä Antalyan kaupungista. Manavgatissa asuu noin 80 000 ihmistä. Köprülün kanjoni on yksi alueen nähtävyyksistä. Oymapinarin pato Manavgat-joella tuottaa alueelle sähköä.
Lempinimi

Lempinimellä tarkoitetaan nimeä mille tahansa esineelle, asialle tai tapahtumalle. Tällöin niitä ei kutsuta niiden oikeilla nimillä. Monilla ihmisillä, kuten julkisuuden henkilöillä on lempinimiä. Jopa kaupungit käyttävät lempinimeä, kuten Helsinkiä kutsutaan nimillä Hesa tai Stadi. Lempinimi liitetään usein myös kutsumanimeen, mutta kutsumanimen erottaa lempinimestä se, että kutsumanimen kantaja ei välttämättä pidä kantamastaan nimestä.
Lempinimet johdetaan usein nimestä, mutta kaikki lempinimet eivät välttämättä ole lähelläkään oikeaa nimeä.
Lempinimiä käytetään usein paljon, jos kyseisen henkilön nimi on pitkä tai yhdysnimi.
Autoille on perinteisesti annettu lempinimiä. Suomalaisia autojen lempinimiä on tiedossa nelisentuhatta.
Stipe Pletikosa

Stipe Pletikosa ([ˈstiːpɛ ˈplɛtikɔsa], s. 8. tammikuuta 1979 Split, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapallomaalivahti, joka pelaa Venäjän liigassa FC Rostovissa. Tätä ennen Pletikosa on pelannut mm. Tottenham Hotspurissa.
Pletikosa aloitti uransa vuonna 1996 Hajduk Splitissä, jossa voitti 2001 Kroatian mestaruuden sekä 2000 ja 2003 maan cup-mestaruuden. Hän siirtyi vuonna 2003 Ukrainan Valioliigaan FK Šah’tar Donetskiin. Kauden 2005–2006 hän oli lainassa Hajduk Splitissä.
Pletikosa teki debyyttinsä Kroatian jalkapallomaajoukkueessa 10. helmikuuta 1999 ottelussa Tanskaa vastaan. Vuonna 2000 hän oli Kroatian maalivahti nuorten EM-kilpailuissa, mutta joukkue jäi alkulohkonsa viimeiseksi. 2002 MM-kilpailuissa Pletikosa torjui kaikki Kroatian ottelut. Hänen odotettiin olevan ykkösmaalivahti myös Portugalin EM-kilpailuissa 2004, mutta hän loukkaantui hieman ennen turnauksen alkua ja Tomislav Butina nousi ykkösmaalivahdiksi. Butina on pelannut ykkösenä myös Saksan MM-kisojen 2006 karsinnat, mutta Butinan loukkaantumisen takia Pletikosa pelasi turnauksessa Kroatian kaikki ottelut, mukaan lukien nollapelin Japania vastaan. Kroatia jäi kuitenkin alkulohkoon, kahdella tasapelipisteellä. Vuoden 2008 EM-kisoissa Pletikosa oli Kroatian ykkösvahti. Hänet valittiin Itävalta-ottelussa ottelun parhaaksi pelaajaksi, 1-0 Kroatialle päättyneen ottelun jälkeen. Kroatia voitti kisoissa kaikki alkulohko-ottelunsa, mutta hävisi rangaistuspotkukilpailussa Turkille, puolivälierissä.
Vedran Runje syrjäytti Pletikosan MM-karsinnoissa 2012, mutta Runjen kantaessa torjuntavastuun, Kroatia ei selviytynyt MM-kisoihin.
2012 EM-kisoissa Pletikosa otti ykkösvahdin paikkansa takaisin, ja pelasi Kroatian kaikki EM-ottelut. Kroatia jäi kisoissa alkulohkoon. Pletikosa on edustanut Kroatiaa 94 maaottelussa, mikä on maan historiassa kolmanneksi eniten.
Vaasanpuistikko (Vaasa)

Vaasanpuistikko (ruots. Vasaesplanaden) on yksi Vaasan ydinkeskustan leveistä puistokaduista. Runsaan kilometrin mittainen katu kulkee länsilounaasta itäkoilliseen Vaskiluodon sillalta kauppatorin eteläpuolitse rautatien ylittävälle maasillalle, jossa se jatkuu koilliseen Sepänkyläntienä.
Vaasanpuistikon poikkikadut lännestä itään ovat Rantakatu, Koulukatu, Lyseonkatu, Kirkkopuistikko, Senaatinkatu, Raastuvankatu, Ylätori, Kauppapuistikko, Alatori, Pitkäkatu ja Asemakatu. Vaasanpuistikon kanssa samansuuntainen katu on torin pohjoislaitaa kulkeva Hovioikeudenpuistikko.
Vaasan kaupunginarkkitehti Carl Axel Setterbergin vuoden 1855 asemakaavaan suunnittelema viiden puistokadun kokonaisuus – Hovioikeudenpuistikko, Kauppapuistikko, Kirkkopuistikko, Korsholmanpuistikko ja Vaasanpuistikko – kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Merkittäviä rakennuksia

Vaasanpuistikon varrella sijaitsevat muun muassa Vaasan kirkko ja Kirkkopuisto sekä kaupungintalo ja Kaupungintalonpuisto. Muita merkittäviä rakennuksia ovat numero 3:n kerrostalo (Matti Visanti 1932), numero 6:n kerrostalo (Viljo Revell 1954), Vaasan lyseon lukio (numero 8, Johan Jacob Ahrenberg 1898), Moen talo (numero 12, 1861), Ylätorin kulman Rewell Center (Viljo Revell 1963) ja numero 18:n Vaasan kauppahalli (Alfred Wilhelm Stenfors 1939). Raastuvankadun kulman Wasaborg eli Sjöblomin talo oli valmistuessaan vuonna 1912 kaupungin suurin talo. Sen itäsiiven ovat suunnitelleet J. E. Bruun ja Carl Schoultz ja länsisiiven Arthur Rudolf Gauffin.
Pitkänkadun kulman Centrumin talo (Vaasanpuistikko 22) on tunnettu vuosien myötä vaihtuvista ravintoloistaan. Siinä toimi 1970-luvulla tanssiravintola Centrum, 1980-luvulla diskoteekki Caribbean People. Sitä seurasivat tanssiravintolat Valentino ja Tähtitaivas sekä yökerhot Apache Inn ja Party House 22. Ketjuravintoloista talossa toimi aiemmin Restelin Martina ja nykyisin Pancho Villa.
Kaarle Anton (Hohenzollern-Sigmaringen)

Kaarle Anton (saks. Karl Anton von Hohenzollern-Sigmaringen, vuodesta 1869 von Hohenzollern; 7. syyskuuta 1811 Krauchenwies – 2. kesäkuuta 1885 Sigmaringen) oli Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaskunnan viimeinen ruhtinas vuosina 1848–1849 ja Preussin pääministeri vuosina 1858–1862.
Kaarle Antonin vanhemmat olivat Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinas Kaarle ja Antoinette Murat. Joachim Murat oli hänen isoenonsa. Kaarle Anton tuli isänsä seuraajaksi, kun tämä luopui kruunusta vallankumouksen keskellä elokuussa 1848. Kaarle Anton ei saanut maata kunnolla hallintaansa ja Saksan yhdistymisen kannattajana hän luovutti joulukuussa 1849 koko ruhtinaskuntansa kaukaiselle sukulaiselleen, Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle. Kaarle Anton sai Preussia hallinneessa Hohenzollernin kuningassuvussa vuonna 1850 ”korkeuden” ja vuonna 1861 ”kuninkaallisen korkeuden” arvon sekä vuonna 1859 jalkaväenkenraalin sotilasarvon Preussin armeijassa. Preussin sijaishallitsijaksi tullut prinssi Vilhelm nimitti edistysmielisenä pidetyn Kaarle Antonin marraskuussa 1858 Preussin ministeripresidentiksi (pääministeriksi). Hänen hallituksensa ei onnistunut edistämään Saksan yhdentymistä ja menetettyään enemmistön tuen maapäivillä se erosi maaliskuussa 1862. Hän oli sen jälkeen vuosina 1863–1871 Reinin provinssin ja Westfalenin sotilaskuvernöörinä. Hohenzollern-Hechingenin suvun sammuttua vuonna 1869 Kaarle Antonista tuli koko Hohenzollernien svaabialaisen sukuhaaran päämies, jolloin hän otti käyttöön arvon Hohenzollernin ruhtinas.
Kaarle Antonin puoliso oli Badenin prinsessa Josephine. Heidän poikiaan olivat Romanian kuningas Kaarle I ja Espanjan kuninkaaksi pyrkinyt prinssi Leopold. Tyttäristä Stephanie nai Portugalin kuningas Pietari V:n ja Maria Belgian prinssi Filipin.
Jikji

Jikji eli Munkki Baegunin antologia Suurten Pappien opetuksista Buddhan hengen tunnistamiseksi mietiskelemällä on korealainen buddhalainen teos. Teos on painettu Goryeo-dynastian aikana vuonna 1377, ja se on maailman vanhin säilynyt kirja, joka on painettu käyttäen metallisia painolaattoja. UNESCO on sisällyttänyt Jikjin Memory of the World -ohjelmaan. 
Jijki painettiin Heungdeokin temppelissä 1377, 78 vuotta ennen Gutenbergin Raamattua, joka painettiin vuosina 1452–1455. Huomattava osa Jijkjistä on kadonnut ja vain sen viimeinen osa on säilynyt. Tätä kappaletta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa.

Kirjoittaja

Jikjin kirjoitti buddhalainen munkki Bagun (1298–1374, buddhalaiselta nimeltään Gyeonghan). Baegun työskenteli Angukin ja Shingwangin temppelien pääpappina Haejussa. Jikji julkaistiin kahtena osana Seongbulsanissa 1372. Baegun kuoli Chwiamin temppelissä Yeojussa 1374.

Sisältö

Jikji muodostuu kokoelmasta otteita kunnioitetuimpien munkkien opetuksista useiden sukupolvien ajalta. Teos kirjoitettiin buddhalaisuuden oppaaksi. Teos kuvaa Japanin zen-buddhalaisuuden edeltäjän seonin perusteet. 
Jikji koostuu kahdesta osasta. Metallipainosta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa. Teoksesta on repeytynyt viimeisen osan ensimmäinen sivu. Chwiamsan temppelissä valmistettu puupainos Jikjistä on täydellinen kappale. Sitä säilytetään Korean kansalliskirjastossa, Jangsagakin ja Bulgapin temppeleissä sekä Korean akatemiassa.

Painaminen

Jikjin viimeisellä sivulla on kuvattu sen painamisen tiedot. Teos valmistettiin kuningas U:n kolmantena vuonna (heinäkuussa 1377) Heungdeokin temppelissä Cheongjussa. Alun perin Jikji koostui kahdesta osasta ja yhteensä 307 luvusta, mutta metallipainoksen ensimmäinen osa on kadonnut. 
Baegunin oppilaat Seoksan ja Daldam auttoivat Jikjin valmistamisessa, samoin kuin naismunkki Myodeok. 
Säilynyt metallilaatalla painettu teos on kooltaan 24,6 × 17,0 cm.
Pablo Pinillos

Ura

Pinillos edusti ammattilaisuransa aikana useaa eri joukkuetta. Hän edusti muun muassa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneita CD Toledoa, SD Compostelaa ja Levantea.
Vuonna 2005 Pinillos siirtyi Racing Santanderiin. Siitymisestään lähtien hän oli joukkueen luottopelaajia. Kaudella 2008–2009 Pinillos pääsi pelaamaan UEFA Cupin otteluita, kun Racing Santander selviytyi ensimmäistä kertaa historiassaan Euroopan cup-kilpailuun.
Johannes V

Johannes V (635–686) oli paavina 23. heinäkuuta 685 – 2. elokuuta 686. Hän oli syyrialaissyntyinen, ja hyvän kreikankielentaitonsa ansiosta hän pääsi paavin edustajaksi Konstantinopoliin vuoden 680 kirkolliskokoukseen. Johannes V on haudattu pietarinkirkkoon.
Sidney Govou

Ura

Vuodesta 1999 Olympique Lyonnais'ta edustanut ranskalaishyökkääjä oli menestyksekkään joukkueen kanssa voittamassa seitsemää Ranskan mestaruutta, neljää Ranskan supercupia ja kerran liigacupin sekä cupin mestaruutta. Debyyttinsä Lyonissa Govou teki 15. tammikuuta 2000 ottelussa Auxerrea vastaan.
Kesällä 2010 Govou jätti Lyonin 11 vuoden jälkeen siirtyen kolmivuotisella sopimuksella Kreikan Superliigan puolustavan mestarin Panathinaikosin paitaan. 
Ranskan maajoukkuetta Govou on edustanut 49 kertaa ja on tehnyt 10 maalia. Debyyttinsä maajoukkueessa hän teki 21. elokuuta 2002 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa Tunisiaa vastaan. Govou'ta ei alun perin valittu Ranskan joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoihin, mutta hyökkääjä Djibril Cissén loukkaannuttua muutama päivä ennen kisoja, valmentaja Raymond Domenech nosti Govoun MM-joukkueeseen.
Vuoden 2008 Euroopan-mestaruuskisojen karsinnoissa Govou teki kaksi maalia hallitsevaa maailmanmestaria Italiaa vastaan, ja Ranska voitti 3–1. Hän oli mukana myös Ranskan joukkueessa MM-kisoissa 2010, jotka päättyivät katastrofaalisesti alkulohkon jumbosijaan ja joukkueen sisäisiin riitoihin.
Ville Rajakaltio

Wilhelm (Ville) Johan Abraham Rajakaltio, vuoteen 1936 Brüning (31. heinäkuuta 1908 Ii – 14. joulukuuta 1984 Oulu) oli teollisuusneuvos ja everstiluutnantti, joka toimi perustamansa betoni- ja rakennustuoteyrityksen johdossa 1950-luvulta 1970-luvulle ja vaikutti laajasti rakennusalan ja elinkeinoelämän järjestöissä. 
Ville Rajakaltion vanhemmat olivat eläinlääkäri Johan Brüning ja Lahja Paavola ja puoliso vuodesta 1935 Inkeri Linnea Katariina Wilksman. Rajakaltio suoritti oppikoulun 1927 ja Kadettikoulun 1932. Hän toimi puolustusvoimien palveluksessa upseerin tehtävissä 1932–1935 ja rajavartiolaitoksen palveluksessa 1935–1941. Suomen sisällissotaan Rajakaltio osallistui lähettinä, Talvisodassa hän toimi huoltopäällikkönä Ilomantsissa ja Jatkosodassa hän oli pataljoonan komentaja Jalkaväkirykmentti 32:ssa. Huoltokoulu 1:n johtajana hän toimi 1945–1946. Oltuaan Pohjolan Rakentaja -yhtiön toimitusjohtaja  1945–1948 hän perusti Rajaville-yhtiön vuonna 1950, toimien sen johdossa. Rajakaltio sai teollisuusneuvoksen arvon 1967, reservin everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1966.
Ville Kivimäki

Ville Kivimäki (s. 1976 Helsinki) on Helsingin yliopistossa työskentelevä, Tampereella asuva historiantutkija.
Kivimäki syntyi Helsingissä ja kasvoi Lappeenrannassa. Hän aloitti historian yliopisto-opintonsa Joensuussa mutta siirtyi Turkuun ja väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademista vuonna 2013. Väitöskirja Battled Nerves: Finnish Soldiers’ War Experience, Trauma, and Military Psychiatry, 1941–44 edustaa pohjoismaiden historiaa ja käsittelee suomalaissotilaiden psyykkisiä häiriöitä jatkosodan aikana. Väitöskirjan suomenkielinen versio Murtuneet mielet: Taistelu suomalaissotilaiden hermoista 1939–1945 voitti vuoden 2013 Tieto-Finlandian. Kiitospuheessaan Kivimäki painotti, että psyykkiset vammat tulisi ymmärtää fyysisten vammojen lailla sotavammoiksi. "Psyykkiset oireet olivat pohjimmiltaan mitä normaalein reaktio pöyristyttäviin olosuhteisiin. Ne eivät olleet merkkejä mistään poikkeavasta tai vaillinnaisesta luonteenlaadusta, kuten niitä pitkään käsiteltiin."
Kivimäki on maininnut esikuvikseen muiden muassa Juha Siltalan, Ann-Catrin Östmanin ja Anders Ahlbäckin.
Miguel Oliveira

Miguel Ângelo Falcão de Oliveira (s. 4. tammikuuta 1995 Almada) on portugalilainen ratamoottoripyöräilijä. Kaudella 2016 hän ajaa Moto2-luokassa Leopard Racing -tallin pyörällä.

125 cc/Moto3 (2011–2015)

Yhdeksänvuotiaana kilpailemisen aloittanut Oliveira debytoi 125-kuutioisten luokassa MM-sarjassa kaudella 2011. Ensimmäiset palkintokorokesijoituksensa hän saavutti seuraavalla kaudella.
Kaudeksi 2015 hän siirtyi sarjan parhaimmistoon kuuluneeseen Red Bull KTM Ajo -talliin, ja Italian GP:ssä hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen portugalilainen osakilpailuvoittaja. MM-sarjassa hän sijoittui lopulta toiseksi, kuusi pistettä mestaruuden vieneen Danny Kentin perässä.

Moto2 (2016–)

Kaudeksi 2016 Oliveira siirtyy Moto3-luokasta askeleen ylemmäksi Moto2-luokkaan, jossa hän ajaa Leopard Racing -tallissa.
Final Exit

Final Exit on Dereck Humphryn, Hemlock Societyn perustajan, kirjoittama kiistanalainen kirja. Kirja kattaa monia näkökohtia koskien itsemurhan suunnittelua ja suorittamista
Kirja on käännetty 12 kielelle ja on kielletty lailla vain Ranskassa
Vuonna 1991 se oli 18 viikkoa New York Timesin Bestseller -listalla
Huhtikuussa 2007 sanomalehti USA Todayn toimittajat ja kirja-arvostelijat valitsivat Final Exitin yhdeksi muistettavimmaksi kirjaksi viime neljännesvuosisadalta.
Eetikko Peter Singer asetti sen top ten -kirjalistalleen sanomalehti The Guardianissa.
Pertti Torstila

Pertti Juhani Torstila (s. 13. helmikuuta 1946 Jyväskylän maalaiskunta) on pitkän uran Suomen ulkoasiainministeriössä tehnyt virkamies ja diplomaatti. Ennen eläkkeelle jäämistään hän toimi ulkoasiainministeriön valtiosihteerinä vuosina 2006–2014.
Kesäkuussa 2014 Torstila valittiin Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajaksi. 
Toukokuussa 2015 Torstila promovoitiin Budapestin yliopiston (Eötvös Lorand) yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.
Pertti Torstila valittiin marraskuussa 2015 vuoden yhteiskuntatieteilijäksi. Valinnasta vastaa Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry.

Ura

Torstila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1965. Vuosina 1966–1967 hän oli YK:n UNFICYP-rauhanturvaoperaation Suomen pataljoonan tiedustelujoukkueenjohtaja Kyproksella. Vuonna 1970 Torstila valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja aloitti samana vuonna avustajan tehtävissä ulkoasiainministeriön palveluksessa. Vuosina 1972–1973 Torstila valmisteli Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssia (Etyk), jonka huippukokous pidettiin Helsingissä vuonna 1975.
Vuodet 1973–1976 Torstila oli lähetystösihteeri Pariisin suurlähetystössä ja vuosina 1976–1978 Budapestin suurlähetystössä. Vuosina 1979–1980 Torstila oli ulkoasiainministeriön poliittisen osaston ulkoasiainsihteeri. Vuosina 1980–1981 Torstila opiskeli Ranskan Kansallisesa hallintokoulussa (École nationale d'administration) ja oli vuodet 1981–1984 lähetysneuvos Pariisissa.
Vuosina 1984–1988 Torstila oli ulkoministeriön poliittisen osaston aseidenriisunnan ja turvallisuuspolitiikan toimiston päällikkö ja vuosina 1988–1989 poliittisen osaston apulaisosastopäällikkö. Vuodet 1989–1992 hän oli Suomen Etyk-suurlähettiläs Wienissä. Vuonna 1992 Torstila oli Suomen Etyk-valtuuskunnan varapuheenjohtaja Etykin seuranta- ja huippukokouksessa Helsingissä.
Torstila oli vuosina 1992–1996 suurlähettiläs Unkarissa sekä Kroatiassa. Vuosina 1996–2000 hän oli ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkö ja vuosina 2000–2002 alivaltiosihteeri. Vuosina 2002–2006 hän oli Suomen suurlähettiläs Tukholmassa ennen siirtymistään ulkoasiainministeriön valtiosihteeriksi toukokuussa 2006. Eläkkeelle hän jäi tehtävästä helmikuussa 2014.
Charles Arkoll Boulton

Charles Arkoll Boulton (17. huhtikuuta 1841 Cobourg, Ontario Kanada – 15. toukokuuta 1899 Russell, Manitoba) osallistui Redjoen ja Saskatchewanin kapinoiden tukahduttamiseen.
G. D'Arcy Boultonin pojanpoika Boulton sai koulutuksen Upper Canada Collegessa. Sotilasurallaan hän palveli 100. jalkaväkirykmentissä, Gibraltarilla, Maltassa ja Montrealissa.
Vuonna 1869 hän oli mukana maanmittausryhmässä, joka lähetettiin Red River Colonyyn suorittamaan maan uudelleenjakoa. Alueen métis-asukkaiden kapinoitua maanjakoa vastaan Boulton kokosi joukon vapaaehtoisia ryhmänjohtaja John Stoughton Dennisin kanssa taistellakseen Louis Rielin johtamia kapinoitsijoita vastaan. Taistelua ei kuitenkaan päästy aloittamaan, sillä 50 hänen miestään vangittiin. Boulton pakeni Portage la Prairien kylään, jossa hän tapasi muita pakoon päässeitä tovereitaan. Joukko teki hyökkäysyrityksen siirtokuntaan vapauttaakseen vangitut toverinsa, mutta joutui itsekin vangituksi. Boulton vapautettiin myöhemmin, ja hän palasi Ontarioon.
Boulton perusti sahan lähelle Lakefieldin kylää Ontariossa. Hänet valittiin kunnanhallitukseen, ja myöhemmin hänestä tuli kunnanjohtaja. Sahayrityksen ajauduttua konkurssiin hän muutti Shelljoen jokilaaksoon Manitobassa. Hän sai lainvartijan (engl. First Warden) aseman Russellin kunnassa 1881 ja toimi läntisen piirin tuomioistuimessa.
Vuonna 1885 Boulton johti Boulton's Scouts sotilasosastoa auttaakseen kukistamaan Saskatchewanin kapinan. Hänet nimitettiin Kanadan senaattiin vuonna 1889.
Retba

Retba, toiselta nimeltään Lac Rose on järvi Senegalissa. Järven vesi on värjäytynyt vaaleanpunaiseksi mikroskooppisen Dunaliella salina -levän vuoksi. Järven suolapitoisuus on lähes yhtä suuri kuin Kuolleessameressä.