google/wiki40b huggingface dataset:
Sylvi (vuoden 1944 elokuva)

Vastaanotto

Aikalaisarvioissa Sylvi sai leiman ”kulttuurielokuva”, ja arvioissa annettiin niin risuja kuin ruusujakin. Käsikirjoitus saa Paula Talaskiveltä (Helsingin Sanomat) runsaat kiitokset: ”Käsikirjoituksen tekijä - - on erinomaisella johdonmukaisuudella laventanut näytelmä Sylvin elokuvaksi. Kaikki ne kohtaukset ja keskustelut, jotka käsikirjoituksen tekijä on tehnyt 'omasta päästään', pysyvät niin uskollisesti Canthin sävyssä ja näytelmän aikakauden hengessä, ettei voi huomata mitään saumaa tai erotusta alkuperäisen ja lisätyn välillä.” Mutta kritiikkiäkin tuli, liiasta hempeydestä, syleilyjen runsaudesta (Salama Simonen, Uusi Suomi ja Toini Aaltonen, Suomen Sosialidemokraatti). Elokuvan äänityksen heikkoutta ihmeteltiin useassa arviossa.
2000-luvulla elokuvaa on arvosteltu liiallisesta romanttisuudesta (Pertti Avola) ja paatoksellisuudesta, joka hävittää Canthin kriittiset pohdinnat ajan naiseudesta (Arto Pajukallio). Toisaalta Henri Waltter Rehnströmin mukaan ”ohjaustyö on pätevä” ja ”alkuperäisteoksen väkevyys on tallentunut hienosti filmille”.
Rauman Lyseon lukio

Rauman Lyseon lukio on Rauman ainoa lukiokoulutusta antava oppilaitos. Se aloitti toimintansa vuonna 2007, jolloin kolmesta Raumalla aiemmin toimineesta lukiosta – Raumanmeren lukiosta, Rauman yhteislyseon lukiosta ja Uotilanrinteen lukiosta – muodostettiin Rauman lukio. Vuonna 2013 Rauman lukion nimeksi vaihdettiin Rauman Lyseon lukio, ja vuodesta 2016 lähtien se on toiminut peruskorjatussa Otan koulukiinteistön tiloissa (Urheilukatu 22).   Rauman Lyseon lukio on yksi valtakunnan suurimmista lukioista opiskelijoiden määrän ollessa vuosittain 700–800. Opetushallituksen vuoden 2015 tilastoinnin mukaan Rauman Lyseon lukio oli opiskelijamäärän perusteella valtakunnan 15. suurin päivälukio.  Koulun rehtorina toimii Matti Saarivuori ja apulaisrehtorina Jani-Petteri Renko.
Helle Aro

Helle Aro (o.s. Saadlo, s. 9. joulukuuta 1960) on virolaissyntyinen suomalainen yleisurheilun moniottelija. Hän voitti seitsenottelussa kaksi Suomen mestaruutta ja viisiottelussa hallissa myös kaksi mestaruutta. Ennen Suomeen siirtymistään hän saavutti mitalisijoituksia yleisurheilussa myös Virossa. Seitsenottelussa hänen piste-ennätyksensä on 6106. Seuratasolla hän edusti vantaalaista Kenttäurheilijat-58:a.
Nykyisin hän opettaa Helsingin Suomalais-venäläisessä koulussa liikuntaa.
RBS 23

RBS 23 BAMSE on ruotsalainen Saab Bofors Dynamicsin valmistama ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Järjestelmän keskipitkän kantaman ohjukset on tarkoitettu suojaamaan maavoimien joukkoja ja yhteiskunnan toiminnan kannalta elintärkeitä kohteita. Kehitystyö aloitettiin vuonna 1993 Ericsson Microwave Systems AB:n (nyk. Saab Microwave Systems) ja Bofors AB:n (nyk. Saab Bofors Dynamics) yhteistyönä.
RBS 23:lla voidaan torjua hyvin pieniä, nopeasti lentäviä kohteita kuten ohjuksia tai miehittämättömiä lentokoneita. RBS 23 sijoittuu Ruotsin ilmatojunnan kokonaisjärjestelmässä lyhyen kantaman RBS 70:n ja pitkän kantaman RBS 77:n (eli yhdysvaltalaisen MIM-23 Hawk) väliin.

Järjestelmän kokoonpano

Järjestelmä sisältää valvonta- ja komentoyksikön sekä kolme ohjusyksikköä. Komentoyksikkö on varustettu Ericssonin GIRAFFE-ilmavalvontatutkalla. Se voi ohjata neljän ohjusyksikön toimintaa. Järjestelmä sisältää sisäänrakennetun koulutussimulaattorin. Ohjusyksikkö on varustettu tulenjohtotutkalla, infrapunasensoreilla, omakonetunnistuslaitteistolla, kuudella laukaisuvalmiilla RBS 23 -ohjuksella ja säähavaintoasemalla. Ohjusyksikkö voi olla sijoitettuna jopa 20 kilometrin etäisyydelle komentoyksiköstä johon se on yhdistetty kaapeli- tai linkkiyhteydellä. Järjestelmä on sijoitettu perävaunuun, jonka vetoautoon voidaan lastata ohjustäydennystä. Uudelleenlataukseen kuluu aikaa neljä minuuttia.

Kritiikkiä nimestä

Ohjusjärjestelmälle annettua nimeä BAMSE on kritisoitu Ruotsissa, muun muassa Bamse-sarjakuvahahmon luonut Rune Andréasson että ruotsalaiset rauhanliikkeen jäsenet eivät voineet hyväksyä asejärjestelmän yhdistämistä sarjakuvahahmoon, joka vuosikymmeniä oli edustanut "väkivallattomuutta, suvaitsevuutta ja solidaarisuutta".
David Leggio

Maajoukkueura

Leggio valittiin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueen kolmanneksi maalivahdiksi vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta hän ei pelannut yhdessäkään ottelussa.
Salomoninlurikki

Koko ja ulkonäkö

Salomoninlurikin pituus on 18–20 cm ja paino 40–60 g. Sen höyhenpuku on pääosin punainen. Siivet ja selkä ovat vihreät, päälaki on purppuranhohtavan musta, rinnassa ja yläselässä on keltainen, mustan rajaama raita, ja pitkähkön punaisen pyrstön kärki on keltainen. Nokka on oranssi, iiris oranssinkeltainen ja koivet oranssit. Naaras muistuttaa koirasta mutta sillä on keltaiset laikut yläperän sivuilla. Nuori yksilö on himmeämmän värinen.

Esiintyminen

Salomoninlurikki elää kuudella saarella Salomonsaarilla ja Bougainvillessä Papua-Uusi-Guineassa. Populaation koko on arviolta alle 50 000 yksilöä. Laji on taantunut ja sitä uhkaavat lähinnä metsänhakkuut. Salomoninlurikki on lemmikkinä harvinainen.

Elinympäristö

Salomoninlurikit elävät enimmäkseen alavien maiden metsissä, savanneilla ja kookospalmuistutuksilla, paikoin vuoristossa 1 350 metrin korkeudelle. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai meluavina parvina, joissa voi olla jopa 40 yksilöä.

Ravinto

Salomoninlurikit syövät siitepölyä, kukkia ja mettä.
Kirgisian jääpallomaajoukkue

Historia

Kirgisia pelasi ensimmäisen virallisen jääpallomaaottelunsa Mongoliaa vastaan Aasian talvikisoissa 2011 Almatyssa, Kazakstanissa. Ottelu päättyi Kirgisian tappioon lukemin 2–17. Samoissa kisoissa Kirgisia kohtasi myös Kazakstanin, jolle se hävisi 21–0. Kirgisia sijoittui kisoissa kolmanneksi eli viimeiseksi.
Organokupariyhdisteet

Organokupariyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja kuparin välisen kovalenttisen sidoksen. Organokupariyhdisteet toimivat katalyytteinä useissa reaktioissa.
Mälkiän kanavasilta

Historiaa

Alkuperäinen Mälkiän silta valmistui vuonna 1958. Kanavan liikenne oli sotavuosien jäljiltä seisauksissa, ja silta rakennettiin aiemmin voimassa olleiden kanavaliikennemääräysten mukaisesti. Suomi ja Neuvostoliitto pääsivät kanavaliikenteen jatkamisesta sopuun 1960-luvulla ja samalla kanavaa päätettiin laajentaa ja sallittua aluskokoa kasvattaa, minkä myötä myös silta jäi liian matalaksi. Vanhan sillan viereen päätettiin rakentaa uusi silta, joka valmistui joulukuussa 1967, ja vanha silta purettiin seuraavana keväänä.

Valtatie 6:n perusparannus 2007–2012

Valtatie 6:n perusparannuksen ja nelikaistaiseksi laajentamisen yhteydessä vuosina 2007–2012 Mälkiän sulun yli rakennettiin kaksi uutta rinnakkaista siltaa ja vanha silta purettiin. Uusista silloista tuli huomattavasti aikaisempaa pidempiä, sillä nykyisen kanavan itäpuolella olevan kanavan vanhan linjauksen päälle aiemmin rakennettu penger poistettiin. Uusi siltapari ylittää sekä kanavan uuden että vanhan linjauksen, mikä mahdollisti kanavamiljöön entisöinnin sekä avasi kanavien molemmat rannat ja niiden välisen saaren matkailu- ja virkistyskäyttöön. Saimaan kanava on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Uusista silloista eteläisempi (silta B) avattiin liikenteelle marraskuussa 2008. Tämän jälkeen purettiin vanha silta ja rakennettiin sen paikalle uusi pohjoisempi silta (silta A), joka avattiin elokuussa 2010. Siltojen pituus on 318,5 metriä ja 320 metriä ja suurin jänneväli 62 metriä. Silloista pohjoisemmalla kulkee kahden ajokaistan lisäksi yhdistetty pyörätie ja jalkakäytävä. Siltaparin rakennuskustannus oli 12,5 miljoonaa euroa, ja se oli perusparannushankkeen kallein kohde.
Siltaparin itäpuolelle valtatie 6:lle rakennettiin niin sanotut matkailurampit, joiden kautta matkailijat pääsevät suorempaa reittiä kanava-alueelle. Alueella sijaitsee Liikenneviraston ylläpitämä Saimaan kanavan museo. Länsipuolelle valtatie 13:lle rakennettiin uusi Mustolan eritasoliittymä. Vanhan kanavan penkereen purkaminen toi muutoksia myös Itäiseen kanavatiehen, joka rakennettiin 700 metriä pidemmäksi, kulkee sillan ali ja yhtyy pohjoisessa Muukontiehen (yhdystie 4071).
Maria I (Englanti)

Lapsuus ja nuoruus

Maria selviytyi ainoana vanhempiensa kaikkiaan kuudesta lapsesta aikuiseksi asti. Lapsuudessaan hän oli Englannin prinsessa, ja hänestä oletettiin tulevan isänsä kruununperijä. Kaksivuotiaana hänet kihlattiin Bretagnen herttuan Frans III:n kanssa ja vuonna 1522 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle V:n kanssa, mutta avioliitoista ei tullut mitään. Nuoruudessa häntä kohdeltiin kruununperijänä, ja hän sai haltuunsa Walesin prinssille perinteisesti kuuluneen Ludlow’n linnan, vaikkakaan ei virallista kruununperijän asemaa.
Marian asema muuttui, kun hänen vanhempiensa avioliitto mitätöitiin ja hänen isänsä solmi uuden liiton. Uusi kuningatar Anna Boleyn, joka sai hänkin tyttären, Elisabetin, piti edeltäjänsä tytärtä uhkana. Maria, jota kutsuttiin nyt Lady Maryksi, menetti asemansa kruununperimyksessä, ja hänet julistettiin äpäräksi, minkä lisäksi hänen piti muuttaa pienen sisarpuolensa talouteen. Vaikka Henrik VIII palautti myöhemmin vanhimman tyttärensä aseman kruununperimyksessä, aviottoman lapsen leimaa ei koskaan poistettu. Isän kuoltua vuonna 1547 valtaistuimelle nousi Marian velipuoli, nuori Edvard VI, joka oli Englannin ensimmäinen protestanttinen hallitsija. Veljen valtakaudella Mariaa yritettiin kieltää osallistumasta yksityiseen katoliseen messuun, mutta hän vetosi serkkuunsa keisari Kaarle V:een, joka uhkasi Englantia sodalla, mikäli Maria ei saisi pitää yksityisiä katolisia messuja.

Valtaannousu

Edvard VI:n valtakausi ei kestänyt pitkään, sillä poikakuningas kuoli vuonna 1553. Ennen kuolemaansa Edvard VI oli määrännyt testamentissaan Northumberlandin herttuan John Dudleyn vaikutuksesta seuraajakseen sisartensa sijaan serkkunsa tyttären, lady Jane Greyn. Edvardin kuoltua Jane Grey julistettiin 10. heinäkuuta kuningattareksi de facto. De jure hallitsija oli kuitenkin Maria, jonka vuoden 1544 kruununperimyslaki tunnisti Edvardin perijäksi. Edvard oli lisäksi alaikäinen eikä siten oikeutettu laatimaan testamenttia. Kansa kuitenkin kannatti hallitsijaksi Mariaa, joka julistettiin kuningattareksi 19. heinäkuuta 1553.
László Tábori

László Tábori (6. heinäkuuta 1931 Košice – 23. toukokuuta 2018) oli unkarilainen yleisurheilija ja myöhemmin yhdysvaltalainen yleisurheiluvalmentaja. Hän kuului 1950-luvun alkupuoliskon unkarilaisen Mihály Iglóin valmennettaviin. Hän piti 1 500 metrin maailmanennätystä (3.40,8) hallussaan yhdessä maanmiehensä István Rózsavölgyin ja tanskalaisen Gunnar Nielsenin kanssa. Hän siirtyi Unkarin kansannousun seurausten vuoksi Melbournen olympialaisten jälkeen valmentajansa kanssa Yhdysvaltoihin.
Juoksu-uran László Tábori aloitti 1950-luvun alussa edustaen armeijan budapestiläistä urheiluseuraa Honvedia. Vuodesta 1955 tuli sitten hänen huippukautensa samoin kuin seuratoverilleen Sándor Iharosille. Vuonna 1953 ja 1954 László Tábori oli jo mukana Unkarin kvartetissa, joka teki maailmanennätykset 4 × 1 500 metrillä. Toukokuun 28. 1955 Taborista tuli Bannisterin ja Landyn jälkeen maililla seuraava neljän minuutin alittaja Lontoon White City Stadiumilla juostussa kisassa ajalla 3.59,0. Hänen kanssaan samassa kisassa tuli kaksi muutakin uutta neljän minuutin alittajaa eli britit Chataway ja Hewson ajalla 3.59,8. Syyskuun 6. päivä Oslossa juostussa 1 500 metrin kisassa Tábori ja Gunnar Nielsen sivusivat Rózsavölgyin kesällä juoksemaa ME:tä 3.40,8.
Olympiavuoden 1956 piti olla sitten Iglóin johtaman keskimatkojen unkarilaisen juoksijakolmikon Iharos, Rózsavölgyi ja Tábori juhlaa. Useampia mitaleja siis odotettiin. He olivat suursuosikkeja marras-joulukuussa pidettäviin Melbournen kesäolympialaisiin. Tilanne kuitenkin muuttui. Tábori ja Rózsavölgyi matkustivat kisoihin, mutta Iharos ei lähtenyt lainkaan Melbourneen.  Tábori menestyi heistä paremmin sijoittuen neljänneksi 1 500 metrillä ja kuudenneksi 5 000 metrillä. Poliittisen tilanteen vuoksi valmennuksesta vastannut Mihály Iglói ja László Tábori eivät palanneet Australiasta Unkariin, vaan loikkasivat Yhdysvaltoihin.
László Tábori jatkoi urheilu-uraansa Yhdysvalloissa ja olisi ollut vuoden 1960 Rooman kesäolympialaisissa keskimatkoilla vahva mitaliehdokas.Vuonna 1960 Tábori amerikkalaisine seuratovereineen teki uuden 4 × 1 500 metrin ME:n, jossa Tábori osuusaika oli alle neljän minuutin eli 3.59,6. Tämä oli hänelle kolmas kyseisen matkan ME – kaksi edellistä olivat syntyneet vuosina 1953 ja 1954 Unkarin väreissä. László Tábori lopetti uransa vuonna 1962. Samana vuonna hän sai myös Yhdysvaltain kansalaisuuden. Sen jälkeen hän siirtyi valmennustehtäviin vuodesta 1967 lähtien. Hänen valmennettaviaan olivat muun muassa 1970-luvun alun amerikkalaiset naismaratoonarit Jacqueline Hansen ja Miki Gorman.
Shōhei Imamura

Shōhei Imamura (jap. 今村 昌平, Imamura Shōhei, 15. syyskuuta 1926 Tokio – 30. toukokuuta 2006 Tokio) oli japanilainen elokuvaohjaaja. Imamura oli ensimmäinen japanilaisohjaaja, joka sai Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisen palmun (Palme d'Or) kahdesti (Narajaman balladi - jap. Narayama bushiko - vuonna 1983 ja Ankerias - jap. Unagi - vuonna 1997). 
Myös Imamuran vanhin poika, Dengan Daisuke, on käsikirjoittaja ja ohjaaja. Daisuke on käsikirjoittanut joitakin Imamuran elokuvista.
Keravan keskuskoulu

Keravan keskuskoulu on Keravalla Keskustan kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu. Se valmistui vuonna 1939, mutta sitä ei otettu heti opetuskäyttöön, koska talvisodan vuoksi koulu otettiin sotasairaalaksi. Varsinainen koulutyö alkoi koulussa syksyllä 1940. Koulun tontilla oli vanha rakennus Sirénin huvila, joka oli pitkään opettajien asuntona.
Keskuskoulu on ollut monien kokeilujen oppilaitos ja jo syksyllä 1967 aloitettiin niin sanottu musiikkiluokkaopetus, joka tosin lopetettiin vuonna 1972 eriarvoistavana. Uudelleen musiikkiluokkatoiminta alkoi vuonna 1980, mutta se lopetettiin uudelleen vuonna 2017 syyslukukaudella.
Keskuskoulun oppilaat siirtyvät lukuvuodeksi 2017-2018 Kurkelan kouluun Keskuskoulun sisätilaongelmien vuoksi.
Lassi Vänttinen

Ura

Vänttisen aikaisempia seuroja ovat Ilves, Gunners, UHC Waldkirch-St.Gallen sekä SV Wiler-Ersigen. Hän voitti Sveitsin-mestaruuden Wiler-Ersigenin riveissä kaudella 2008-2009. Sveitsistä kotimaahan palattuaan Vänttinen solmi Classicin kanssa sopimuksen vuoteen 2014 asti. Hän teki uransa 500. tehopisteen Salibandyliigassa Nokian KrP:tä vastaan 23.10.2012. Ottelu oli Vänttisen 272. liigaottelu.
Vänttinen on edustanut Suomen A-maajoukkuetta. Hän on voittanut kaksi MM-kultaa. Ensimmäinen kerta oli vuoden 2008 kisoissa Prahassa, jossa Vänttinen teki finaaliottelussa Ruotsia vastaan kolme ylivoimamaalia. Toinen maailmanmestaruus tuli vuoden 2010 kotikisoissa Helsingissä. Hän teki finaalissa 6-2 maalin tyhjään verkkoon Ruotsin pelatessa ilman maalivahtia.
Vänttisellä on hallussaan maajoukkueen yhden ottelun maaliennätys. Hän teki kuusi maalia Italiaa vastaan vuoden 2006 MM-kisoissa.
Imatran kaupunginkirjasto

Imatran kaupunginkirjasto on Imatralla toimiva kirjasto, johon kuuluu kolme toimipistettä. Pääkirjasto sijaitsee Mansikkalassa Virastokadulla, kaupungintalon vieressä. Lähikirjastoina toimivat Vuoksenniskan kirjasto ja Rajapatsaan kirjasto.
Imatran kaupunginkirjasto kuuluu muiden Etelä-Karjalan kirjastojen kanssa Heili-kirjastokimppaan. Ennen vuonna 2013 perustettua Heiliä Imatran kirjasto toimi yhteistyössä Joutsenon, Rautjärven ja Ruokolahden kirjastojen kanssa.

Pääkirjaston palvelut

Pääkirjastossa on lainattavissa muun muassa kertomakirjallisuutta, kielikursseja, kuvakirjoja, sarjakuvia, tietokirjallisuutta, videokasetteja ja äänikirjoja, CD- ja DVD-levyjä sekä isotekstistä ja selkokirjallisuutta. Kirjaston kotiseutukokoelmaan kerätään Imatralla tehtyä, imatralaisten tekemää ja Imatran seutua käsittelevää aineistoa. Kokoelma sisältää muun muassa karttoja, kirjoja, lehtiä, äänitteitä, lehtileikkeitä ja pienpainatteita. Asiakkaiden käytössä ovat lisäksi käsikirjasto, lukusalit, tutkijanhuoneet, internetpäätteet, mikrofilmi- ja kortinlukulaitteet. Satuhuoneessa järjestetään lapsille satutuokioita talviaikaan viikoittain.
Aikuistenosastolle on sisustettu Hilja Valtosen nimikkohuone. Se on kalustettu Valtosen työhuoneen huonekaluilla ja tavaroilla. Pöydällä on osa Ruskapäiviä-teoksen käsikirjoituksesta. Kotiseutukokoelmassa on lisäksi runsaasti Hilja Valtosta käsittelevää materiaalia.

Kirjastorakennukset

Pääkirjasto on osa Kulttuuritalo Virtaa, jossa kirjaston lisäksi on taidemuseo, kaupungin historiaa esittelevä kaupunginmuseo sekä kaksi konsertti- ja kongressikäyttöön sopivaa salia. Rakennuksessa toimivat myös Imatran seudun musiikki-instituutti, kulttuuritoimisto ja Kansainvälinen Semiotiikka Instituutti. 
Kulttuuritalo Virran on suunnitellut arkkitehti Arto Sipinen. Valkoinen rakennus on tehty kvartsihiekasta ja Imatran graniitista. Se sijaitsee kaupungintalon vieressä Vuoksen varrella. Rakennus valmistui vuonna 1986. 
Vuoksenniskan kirjasto sijaitsee kerrostalon siivessä kahdessa kerroksessa. Rajapatsaan kirjasto on kerrostalon alakerrassa katutasossa.
Shakespeare and Company

Shakespeare and Company on tunnettu kirjakauppa Pariisin Viidennessä kaupunginosassa, aivan Seinen rannalla Rue de la Bûcheriella. Se myy ja lainaa pääasiassa englanninkielistä kirjallisuutta, johon se on erikoistunut. Shakespeare and Companyn yläkerrassa saavat yösijaa nuoret kirjailijat, jotka maksavat majoituksestaan työskentelemällä kaupassa muutaman tunnin päivässä.

Sylvia Beachin aikakausi

Kirjakaupan tunnetuin pitäjä on ollut Sylvia Beach, joka hallinnoi kauppaa vuosina 1919-1941. Tuona aikana Shakespeare & Companya pidettiin englanninkielisen kirjallisuuden keskuksena Pariisissa. Silloin Rue de l’Odéon:illa sijainneessa kirjakaupassa vieraili useita Kadotetun sukupolven kirjailijoita, joista tunnetuimpia ovat Ernest Hemingway, Ezra Pound ja F. Scott Fitzgerald. Hemingway kirjoittaa muistelmissaan Nuoruuteni Pariisi kokemuksistaan Shakespeare and Companysta näin:
»Niihin aikoihin ei ollut rahaa kirjojen ostoon. Noudin niitä Shakespeare ja Companyn lainakirjastosta, tarkemmin sanoen Sylvia Beachin lainakirjastosta ja kirjakaupasta Rue de l’Odéonin 12:sta. Se oli lämmin ja viihtyisä paikka, vaikka olikin kylmän ja tuulisen kadun varrella, ja talvisin siellä hehkui iso kamiina ja hyllyillä oli kirjoja ja ikkunassa vastikään ilmestyneitä uutuuksia ja seinillä kuuluisien kirjailijoiden valokuvia, niin elävien kuin kuolleittenkin.»
Beach oli James Joycen teoksen Odysseus (1922) alkuperäinen kustantaja.
Kauppa Rue de l’Odéonilla suljettiin lopullisesti joulukuussa 1941 Saksan joukkojen vallattua Pariisin.

George Whitmanin vuodet

Yhdysvaltalainen George Whitman avasi 1951 englanninkieliseen kirjallisuuteen keskittyvän kirjakaupan Le Mistralin Seinen vasemmalle rannalle maanmiehensä Lawrence Ferlinghettin kehotuksesta. Sittemmin Felinghetti perusti San Franciscoon City Lights -kirjakauppakustantamon. Sylvia Beachin kuoltua Le Mistralin nimi muuttui Shakespeare & Companyksi. Kirjakauppa on siitä lähtien jatkanut toimintaansa samassa osoitteessa Rue de la Bûcheriella noudattaen Sylvia Beachin perintöä. Nykyjään kauppaa johtaa Whitmanin tytär Sylvia Whitman.
Sylvia Beach jätti kuollessaan 1962 Whitmanille perinnöksi kirjoja ja oikeuden nimeen Shakespeare and Company. Kauppa nimettiin tälle nimelle 1964.
George Whitman on luonnehtinut kauppaa, että se on ”kaupaksi naamioitu sosialistinen utopia”.
Kirjakauppa järjestää joka toinen vuosi Festival & Co -tapahtuman.

Kirjakauppa elokuvissa

Elokuvassa Rakkautta ennen auringonlaskua päähenkilöt Jesse ja Celine tapaavat vuosien jälkeen Shakespeare and Companyn kirjakaupassa.
Atomikerroskasvatus

Atomikerroskasvatus (engl. Atomic Layer Deposition, ALD) on kemiallisen kaasufaasipinnoituksen versio, jolla valmistetaan hyvin ohuita epäorgaanisia ohutkalvoja vuorottaisia itsekyllästyviä kaasu-kiinteäreaktioita hyödyntäen. ALD-menetelmän etuna on erityisesti sen kyky peittää monimutkaisetkin 3D-rakenteet koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan tasaisella pinnoitteella. Menetelmän vanhempi suomalainen nimi on atomikerrosepitaksia (engl. Atomic Layer Epitaxy, ALE). ALE-lyhennettä käytetään nykyään toisessa merkityksessä Atomic Layer Etching (ALE), eli atomikerrosetsaus. Molecular Layer Deposition (MLD) on muunnelma atomikerroskasvatuksesta, jossa käytetään polymeerisia lähtöaineita. 
Tyypillisessä ALD-reaktorissa tapahtuvassa prosessissa substraatin pinta aktivoidaan ensimmäisellä kemiallisella reaktiolla. Prosessin paine ja lämpötila on valittu siten, että pintaan jää vain yksi adsorboitunut molekyylikerros. Välihuuhtelun jälkeen toinen lähtöaine päästetään pinnoituskammioon.  Aktivoitu pinta reagoi toisen lähtöaineen kanssa muodostaen ohuen kerroksen haluttua epäorgaanista materiaalia. Tyypillisesti yhdessä reaktiokierroksessa kasvaa vähemmän kuin yksi monokerros haluttua materiaalia. Tyypillisesti kahden reaktiovaiheen sekä välihuuhtelujen muodostamaa reaktiosykliä toistetaan ja näin voidaan muodostaa halutun paksuinen kalvo, jonka paksuus riippuu toistettujen syklien lukumäärästä. Käyttötarkoituksesta riippuen kalvojen paksuus voi nanometrin osia tai jopa useita mikrometrejä. Pinnoituskerroksen paksuuden tarkan hallinnan lisäksi menetelmän etuna on myös erittäin hyvä pinnanlaatu. 
ALD-menetelmän (tuolloin ALE) keksi ja patentoi suomalainen Tuomo Suntola vuonna 1974, tarkoituksena valmistaa ohuita elektroluminesenssinäyttöjä. ALD on kehitetty erillisesti myös Neuvostoliitossa 1960-luvulla. Klassinen esimerkki ALD:n käytöstä on sinkkisulfidi ZnS-kalvon kasvattaminen. Prekursoreina käytetään sinkkikloridia ZnCl₂ ja divetysulfidia H₂S. Sinkkikloridi kemisorboidaan substraatin pinnalle, minkä jälkeen divetysulfidi tuodaan kammioon. Lähtöaineet reagoivat keskenään muodostaen yksittäisen kerroksen sinkkisulfidimolekyylejä. Lähtöaineiden valinta on tärkeä osa onnistunutta ALD-prosessia. Yleisessä käytössä ovat muun muassa metallikloridit, metallo-orgaaniset yhdisteet sekä epämetalleista erilaiset yksinkertaiset hydridit, kuten vesi, divetysulfidi, ammoniakki ja vetyfluoridi.
Mihail Ganskau

Mihail Fjodorovitš Ganskau (s. 7. tammikuuta 1867 Venäjällä - k. ?) oli venäläisen kaartinupseerin poika, suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Venäjällä 1889 ja toimi sen jälkeen keisarillisen Venäjän oikeuslaitoksen palveluksessa.
Ganskau määrättiin 1899 Suomen kenraalikuvernöörin käyttöön saavuttaen palveluksistaan keisarilliselle Venäjälle ja keisarille todellisen valtioneuvoksen arvon 1912. Todellinen valtioneuvos Ganskau yleni toisen sortokauden aikana senaattoriksi 20. kesäkuuta 1912 toimien siviilitoimituskunnan päällikkönä ensin Markovin ja sitten Borovitinovin johtamissa senaateissa. Hän erosi venäläistyneen senaatin mukana tsaarivallan kukistuessa 26. maaliskuuta 1917.
Ganskaun vaiheet vallankumouksen jälkeisestä ajasta ovat tuntemattomat.
Paperiliitin

Paperiliitin eli klemmari on väline, jolla voidaan liittää kaksi tai useampia paperiarkkeja pinoksi. Klemmaria käytettäessä paperiarkit säilyvät ehjänä toisin kuin nidottaessa. Paperiliittimet ovat useimmiten metallisia, mutta myös muovisia klemmareita valmistetaan.
Nimitys klemmari tulee ruotsin kielen samaa tarkoittavasta sanasta klämmare (kirjaimellisesti ’puristin’).
WWE SmackDown! Here Comes the Pain

Ominaisuudet

Here Comes The Pain oli ensimmäinen Smackdown-peli, jossa oli Grappling System, Body Damage Meter ja taitojen kehittäminen. Pelissä myös nähtiin ensimmäisen kerran WWE Legendoja sekä Elimination Chamber ja Bra and Panties -pelimuodot. Peli oli toinen pelisarjassa, joka ei sisältänyt selostusta (WWF SmackDown! 2: Know Your Rolen lisäksi).
Here Comes The Pain on saanut hyviä arvosanoja pelilehdissä ja on onnistuneimpia pelejä pelisarjassa.