google/wiki40b huggingface dataset:
Maija Lähteenmäki

Maija Lähteenmäki on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut Suomen suurlähettiläs Australiassa Canberrassa vuosina 2010–2013 ja jäi sieltä eläkkeelle. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1974.
Lähteenmäki toimi 1991–1995 Santiago de Chilessä suurlähettiläänä ja 1995–2000 New Yorkissa Suomen pääkonsulina. Helsingissä hän toimi protokollapäällikkönä ennen siirtymistään suurlähettilääksi Madridiin vuonna 2005. Suomen suurlähetystöissä hän on palvellut myös Brysselissä, Ottawassa, Tukholmassa ja Kairossa.
Lähteenmäki on työskennellyt kotimaassa ulkoministeriössä muun muassa poliittisella osastolla, toimistopäällikkönä lehdistö- ja kulttuuriosastolla sekä valvonta- ja tarkastusyksikössä. Vuosina 2002–2003 hän työskenteli apulaisprotokollapäällikkönä ja 2003–2005 protokollaosaston päällikkönä.
Lähteenmäki on väitellyt valtiotieteen tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1994.
Aloekuitu

Aloekuitu on lääkeaaloesta (Aloe vera) saatavaa luonnonmukaista kuitua, jota käytetään tekstiilien valmistuksessa.
Aloekuitu koostuu lähes kokonaan aaloekasvin lehdistä valmistetusta selluloosasta, minkä lisäksi siihen on lisätty kasvin lehdistä puristettavaa aloegeeliä. Jotta aloekuitua voitaisiin käyttää tekstiiliteollisuudessa, siitä valmistetaan ensin viskoosia. Viskoosiprosessin jälkeen aloekuitu on valmista käytettäväksi tekstiilien valmistuksessa. Aloekuiduista valmistettuihin tekstiileihin sekoitetaan noin 45 % puuvillaa kestävyyden lisäämiseksi.
Aloekuidulla on paljon samoja ominaisuuksia kuin esimerkiksi puuvillalla. Aloekuidun parhaimpia ominaisuuksia on sen hyvä kosteudenimukyky, minkä ansiosta aloekuidusta valmistetut tekstiilit ovat miellyttävän tuntuisia, hengittäviä, eivätkä ne sähköisty. Sen lisäksi aloen erityisominaisuuksiin kuuluu materiaalin pehmeys, joustavuus sekä antibakteerisuus. Aloekuidusta valmistetut vaatteet sopivat myös herkälle ja allergioihin taipuvalle iholle.
Aloekuidusta valmistettuja tekstiilejä on toistaiseksi saatavilla vain rajoitetusti, mutta jo jonkin aikaa on ollut saatavilla tekstiilejä, jotka on käsitelty aloegeelillä. Aloekäsittely kuitenkin kestää vain rajallisen määrän pesukertoja.
Frans Helminen

Perhe ja opinnot

Helminen vietti nuoruutensa Viipurissa valmistuen ylioppilaaksi 1912 ja opiskeli kaksi lukuvuotta Helsingin yliopistossa historiallis-kielitieteellisessä osastossa. Hänen vanhempansa olivat liikemies Edvard Helminen ja Ida Emilia Tirkkonen. Helminen vihittiin 1927 Kerttu Ilmolan kanssa. Helmisellä oli kaksi lasta, Matti (s. 1918, poikapuoli) ja Rauli (s. 1933), joka oli ilmatorjuntatehtävissäkin toiminut kenraalimajuri.

Sotilasura Venäjällä

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Helminen siirtyi sotilasuralle rakuunaupseerina keisarillisen Venäjän armeijassa. Hän valmistui Nikolain ratsuväenkoulusta 1915 ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan 8. rakuunarykmentissä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 1915-1917. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän taisteli Ukrainan valtion armeijan 9. ratsurykmentissä kommunistien joukkoja vastaan 28.11.1917-1.1.1919. Hän ei täten osallistunut Suomen sisällissotaan, vaan palasi kotimaahan vasta keväällä 1919.

Sotilasura Suomessa 1920-1930 -luvuilla

Helminen määrättiin luutnanttina 5.4.1919 vakinaiseen palvelukseen Suomen armeijaan ensiksi Raskaaseen Tykistörykmenttiin 1919-1920 ja tämän jälkeen patterin päälliköksi ja myöhemmin patteriston komentajaksi Kenttätykistörykmentti 3:een 1921-1927. Sotakorkeakoulun Helminen suoritti kurssinsa priimuksena 1927-1929 perehtyen ilmatorjuntaan ja sai yleisesikuntaupseerin arvon 1930. Seuraavaksi hän opetti tykistötaktiikkaa Sotakorkeakoulussa 1929-1932 sekä 1933-1934. KTR 3:ssa hän toimi komentajan sijaisena 1932-1933 ja komentajana 1934-1937. Tämän jälkeen hän siirtyi ilmatorjuntarykmentin komentajaksi 1937-1938. Vuodesta 1939 alkaen hän toimi Ilmavoimien esikunnassa ilmatorjuntajoukkojen tarkastajana.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodassa Helminen toimi ilmatorjuntajoukkojen komentajana Ilmavoimien esikunnassa ja välirauhan aikana Ilmatorjuntaprikaatin komentajana. Jatkosodan hyökkäysvaiheessa hän oli Karjalan armeijan ilmatorjuntakomentajana. Vuosina 1942-1944 hän toimi ilmatorjuntakomentajana Ilmavoimien esikunnassa. Sodan aikana hän teki yhteistö ennestään 20-luvulta tutun esimiehensä, Ilmavoimien komentajan kenraalimajuri Jarl Lundqvistin kanssa.

Sotien jälkeinen aika

Sodan jälkeen Helminen nimitettiin Ilmatorjuntatykistön komentajaksi 1.1.1945. Kesällä 30.6.1945 Helmisestä tuli Ilmavoimien komentajan sijainen. Heinäkuusta 1946 vuoteen marraskuuhun 1952 asti Helminen oli Ilmavoimien komentajan virassa. Uransa päätteeksi hän toimi Pääesikunnassa ilmapuolustuksen tarkastajana 1952-1954.
Ilmavoimien komentajana hän osallistui vuosien 1946–1947 Pariisin rauhankonferenssiin, jolloin viransijaisena toimi eversti Richard Lorentz. Helmisen komentajavuodet osuivat ilmavoimien vaikeimpaa rauhanaikaiseen aikaan. Pariisin rauhansopimuksen rajoitusten ohella sotienjälkeisiä ilmavoimia rasittivat niin kalusto- kuin koulutusongelmatkin. Helmisen ponnisteluista huolimatta ilmavoimien tilanne huononi hänen komentajakautensa ajan, saavuttaen aallonpohjansa vuoteen 1951 mennessä. Helmisen siirto osaltaan liittyi puolustushaarojen uudelleenjärjestelyyn, jossa ilmatorjuntatykistö liitettiin jälleen maavoimiin.
Tiamat

Tiamat on sekä babylonialaisessa että sumerilaisessa mytologiassa suolaisen veden jumalatar ja alkukantaisen kaaoksen hirviömäinen lohikäärme. Hänen puolisonsa oli makean veden jumala Apsû.
Babylonian luomiseepoksessa Enūma Elišissä kerrotaan, että alussa Apsûn ja Tiamatin yllä oli vain sumua. Sitten pinnan alta nousi ensimmäinen pari: Lahmu ja Lahamu. Tämä pari synnytti nuoremmat jumalat, jotka metelillään ärsyttivät Apsûa ja Tiamatia. Veden jumala Ea kykeni nujertamaan Apsûn taikakeinoin ja vaivutti tämän uneen. Näin makeat vedet pysyivät liikkumattomina maan alla. Tiamatia hän ei kuitenkaan pystynyt vastustamaan. Silloin jumalten neuvosto kääntyi epätoivoisena Ean pojan Mardukin puoleen. He olivat varmoja siitä, että kukaan muu jumalista ei kykenisi kohtaamaan naispuolista lohikäärmettä. Muut jumalat antoivat Mardukille taivaan ehdottoman valtuutuksen. Jousella, nuolilla, nuijalla ja verkolla aseistautunut Marduk ajoi myrskyvaunuissaan taisteluun kohtaamaan kammottavan hirviöjoukon, jonka Tiamat ja hänen poikansa sekä toinen miehensä Kingu olivat keränneet kokoon. Nähdessään Mardukin Kingun valtasi kuitenkin pelko ja hänen rohkeutensa petti.
Mutta Tiamat ei pelännyt Mardukia, vaan avasi valtavan kitansa nielaistakseen tämän. Marduk lähetti siinä samassa raivoavan myrskyn Tiamatin suuhun, niin ettei lohikäärme enää pystynyt sulkemaan suutaan. Sitten Marduk ampui nuolen Tiamatin vatsaan ja vangitsi hänet. Pian Tiamat kuoli, ja Marduk sieppasi muut vastustajansa verkkoon. Sen jälkeen Marduk otti Kingulta kohtalon taulut. Tämän jälkeen Marduk alkoi luoda maailmankaikkeutta Tiamatin raadosta. Hän murskasi lohikäärmeen kallon ja repi ruumin kappaleiksi. Yhdestä osasta tuli taivas, toisesta maa. Tiamatin puhkaistuista silmistä virtasivat suuret joet Eufrat ja Tigris. Lohikäärmeen käsivarsien käärmeet muutettiin patsaiksi, jotka myöhemmin koristivat Ean temppeliä.
Jumalten neuvoston tehtäväksi jäi Kingun kohtalosta päättäminen. Hänet tuomittiin syylliseksi Tiamatin yllyttämiseen ja surmattiin. Sitten Ea loi Kingun verestä ihmiskunnan, josta tuli jumalten orjajoukko. Marduk jakoi jumalille tehtävät, joista ensimmäinen oli Babylonin suuren kaupungin rakentaminen Mardukin pysyväksi asuinsijaksi.
Tiamat tunnettiin nimellä Thalattē (kreikan kielen sanasta "meri") Berossoksen hellenistisen Babylonian historian kirjoituksissa.
OMX Nordic 40

OMX Nordic 40 eli OMXN40 on neljänkymmenen Nasdaqin pohjoismaalaisissa pörsseissä (Helsingin, Islannin, Kööpenhaminan ja Tukholman pörssit) eniten vaihdetun pohjoismaisen pörssiyrityksen osakkeista muodostettu osakeindeksi. Indeksin ISIN-tunnus on SE0001809476. Huomaa, etteivät Oslon pörssissä noteeratut norjalaisyhtiöiden osakkeet kuulu listalle (katso esimerkiksi OBX-indeksi).
Prefekti (romaani)

Juoni

Kirjan päähenkilö Tom Dreyfus toimii turvallisuuspoliisina (prefektinä) Sotisovalle. Timanttivyö on noin kymmenentuhannen asuinympäristön joukko joka kiertää Yellowstone -nimistä planeettaa. Timanttivyön asuinympäristöt ovat täysin itsenäisiä lainsäädäntönsä osalta – osassa näistä esimerkiksi harjoitetaan vapaaehtoista orjuutta ja tyranniaa. Ainoana ehtona on että asukkaat saavat osallistua Timanttivyön yhteisiin äänestyksiin. Sotisovan periaatteellisena tehtävänä on vain valvoa tämän demokratian toteutumista, mutta useat prefekteistä, kuten Dreyfus, näkevät tämän tehtävän hieman laajemmassa merkityksessä ja puuttuvat demokratiaa uhkaaviin voimiin hieman hanakammin. Dreyfus tutkii äänestysvilppiä sekä erään asuinympäristön tuhoa mikä johdattelee hänet vallankaappausyrityksen jäljille. Vallankaappausyrityksen takana on tekoäly nimeltä Aurora sekä eräs turvallisuuspoliisin luotettu prefekti nimeltään Gaffney.

Vastaanotto

Tähtivaeltajan Toni Jerrman kirjoitti, että Prefektiä sietää lähestyä viihteellisenä dekkarina, sillä romaania ei voi pitää mitenkään älyllisesti tai kirjallisesti palkitsevana.
Vladimir Tendrjakov

Vladimir Fjodorovitš Tendrjakov (ven. Влади́мир Фёдорович Тендряко́в, 5. joulukuuta 1923 nykyisen Vologdan alueen Verhovažjen piirin Makarovskajan kylä – 3. elokuuta 1984 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vladimir Tendrjakov syntyi virkailijaperheeseen. Hän haavoittui toisessa maailmansodassa, työskenteli opettajana ja Komsomolin piirisihteerinä. Vuonna 1945 Tendrjakov muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli Neuvostoliiton elokuvakoulussa ja myöhemmin Gorkille nimetyssä kirjailijainstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1951. Kirjailija liittyi NKP:hen vuonna 1948.
Tendrjakov oli Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään näkyvimpiä kirjailijoita. Hänen kertomuksensa, pienoisromaaninsa ja romaaninsa kuvaavat etupäässä maaseudun ongelmia sekä yksilön moraalisia valintoja. Niistä tunnetuimpia ovat Vävy (Ne ko dvoru, 1954), Kelirikko (Uhaby, 1956), Podjonka – vek korotki (”Surviaisella on lyhyt elämä”, 1965), Tri meška sornoi pšenitsy (”Kolme säkillistä juolavehnää”, 1973) ja Rasplata (”Tilinteko”, 1979). Kirjailijan neuvostoyhteiskunnan traagisia vaiheita kuvaavat kertomukset sekä antiutopia Tietokone-evankeliumi (Pokušenije na miraži) ilmestyivät vasta perestroikan aikana.
Dominikaanisen tasavallan naisten lentopallomaajoukkue

Dominikaanisen tasavallan naisten lentopallomaajoukkue edustaa Dominikaanista tasavaltaaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on sijoittunut parhaimmillaan viidenneksi olympialaisissa 2012 ja  maailmanmestaruuskilpailuissa 2014. Se voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa vuonna 2003 kaatamalla välierissä Brasilian ja loppuottelussa Kuuban. Vuonna 2009 joukkue voitti maanosaliitto NORCECA:n mestaruuden voitettuaan välierissä Yhdysvallat ja loppuottelussa Puerto Ricon.
Islam Bairamukov

Islam Bairamukov (s. 12. kesäkuuta 1971 Lugovoje, Jambılin alue) on kazakstanilainen entinen vapaapainija, Aasian mestari ja olympiahopeamitalisti.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, vuoden 1993 Aasian-mestaruuskilpailuissa Ulan-Batorissa Bairamukov saavutti 90-kiloisten sarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Iranin Rasu Khadem Azghadille. Samana vuonna Toronton MM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi. Vuonna 1994 Istanbulin MM-kisoissa tuli 11. sija, mutta samana vuonna Aasian kisoissa Hiroshimassa Bairamukov saavutti pronssia. 1995 Atlantan MM-kisoissa Bairamukov paini 100-kiloisten sarjassa ja sijoittui kolmanneksitoista. Samana vuonna hän voitti kultamitalin Keski-Aasian kisoissa Taškentissa.
1996 Bairamukov palasi 90-kiloisten sarjaan. Aasian-mestaruuskisoissa Kiinan Xiaoshaninssa hän saavutti jälleen hopeaa hävittyään jälleen finaalissa Rasu Khadem Azghadille. Samana vuonna Atlantan olympialaisissa hänen sijoitukskseen jäi 11. 1997 Aasian-mestaruuskisoissa Iranissa hän sijoittui 97-kiloisten sarjassa pronssille, samoin kuin toukokuussa Pusanissa käydyissä Itä-Aasian kisoissa. 1997 Krasnojarskin MM-kisoissa hän oli neljäs, ja voitti samana kultamitalin Bangkokissa järjestetyssä Asia Oceania Cupissa. 1998 Teheranin MM-kisoissa hän sijoittui kahdeksanneksi ja samana vuonna Aasian kisoissa Bangkokissa neljänneksi. 1999 hän voitti jälleen Aasian-mestaruushopeaa, tällä kertaa kärsittyään loppuottelutappion iranilaiselle Alireza Heydarille. Seuraavana vuonna Kiinan Guilinissa mitali kirkastui kullaksi kun Aasian-mestaruusloppuottelussa Bairakumov voitti uzbekistanilaisen Soslan Frajevin. Syksyllä Sydneyn olympialaisissa Bairamukov saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Venäjän Sagid Murtazalijeville.
Toukokuussa 2001 Bairamukov voitti kultaa Itä-Aasian kisoissa Osakassa voitettuaan loppuottelussa isäntämaan Kiyotaka Kodairan. 2002 Aasian kisoissa Busanissa hän oli kuudes. Bairamukovin viimeisiksi kansainvälisiksi arvokilpailuiksi jäivät 2004 Ateenan kesäolympialaiset, joissa hän sijoittui kymmenenneksi.
D. W. Åkerman

Nuoruus

D. W. Åkerman kuului Åkermanin sukuun. Hänen vanhempansa olivat maanmittari Daniel Åkerman ja Katarina Charlotta Polack. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1863 Pietarissa, suoritti tuomarintutkinnon 1866 ja sai varatuomarin arvon 1869.

Ura

Vuosina 1870–1901 hän työskenteli eri viroissa Viipurin hovioikeudessa, vuodesta 1890 hovioikeudenneuvoksena. Åkerman osallistui Viipurissa erilaista suomenkielistä kulttuuritoimintaa järjestäneen Viipurin Suomalaisen Seuran toimintaan ja hänestä tuli jyrkkä fennomaani. Hovioikeudessakin hän kirjoitti aatteellisista syistä asiakirjat suomeksi. Åkerman toimi Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puheenjohtajana vuosina 1878–1901, minä aikana perustettiin seuran aloitteesta useita oppilaitoksia ja Viipurin museo. Hän oli myös Viipurin työväenyhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana 1888–1891, ja hänet valittiin 1888 Viipurin Suomalaisen Klubin ensimmäiseen johtokuntaan. Vuosina 1893–1898 Åkerman oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen ja teki muun muassa ehdotuksen suomen ottamisesta pöytäkirjakieleksi, mikä ei kuitenkaan vielä tuolloin toteutunut. Vuosina 1891–1900 Åkerman toimi Rannan tuomiokunnan tuomarina ja hänet valittiin vuoden 1897 säätyvaltiopäiville porvarissäätyyn Lappeenrannan kaupungin edustajana.
Ensimmäisen sortokauden aikana Åkerman ryhmittyi myöntyvyyslinjaa tukeneisiin vanhasuomalaisiin, sillä nuorsuomalaiset olivat hänen mielestään pettäneet suomen kielen asian ryhtyessään yhteistyöhön ruotsinkielisten kanssa. Kun eronneiden ja erotettujen perustuslaillisten virkoja täytettiin vanhasuomalaisilla, nimitettiin myös Åkerman elokuussa 1901 senaatin talousosastoon kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päälliköksi. Hänet siirrettiin marraskuussa 1904 oikeustoimituskunnan johtoon ja keväällä 1905 murhatun Eliel Soisalon-Soinisen tilalle prokuraattoriksi. Jo parin kuukauden kuluttua tästä hän kuitenkin siirtyi Turun hovioikeuden presidentiksi. Ensimmäisen sortokauden päätyttyä kaikki Bobrikovin erottamien hovioikeuden jäsenien tilalle tulleet vanhasuomalaiset pakotettiin eroamaan, mutta Åkerman sai pitää virkansa, koska hän oli tullut siihen normaalin nimitysprosessin kautta. Toisen sortokauden aikana vuonna 1910 hän kuitenkin palasi senaattiin, nyt oikeusosaston puheenjohtajaksi. Hän erosi 1912 jouduttuaan kritiikin ja uhkausten kohteeksi, kun oikeusosasto ei ollut selkeästi tuominnut uutta yhdenvertaisuuslakia. Åkerman vietti eläkevuotensa kesäpaikassaan Nikin tilalla Taipalsaaren Jauhialan kylässä.

Perhe

D. W. Åkerman oli vuodesta 1872 naimisissa opettaja Emma Peranderin kanssa. Heidän lapsensa suomensivat vuonna 1901 sukunimensä Voipioksi Nikin tilalla sijainneen Voipionniemen mukaan. Pariskunnan neljääntoista lapseen kuuluivat muun muassa korkeimman oikeuden jäsen Onni Voipio, kirjailija Väinö Voipio, teologian professori Aarni Voipio, kansanedustaja Toini Voipio, opettaja Aino Voipio ja kirjailija Elli Hällström.
Viktoria Schnaderbeck

Viktoria Schnaderbeck (s. 4. tammikuuta 1991) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Itävallan naisten maajoukkueessa muun muassa EM-kisoissa 2017, joissa Itävalta selviytyi välieriin ja Schnaderbeck oli joukkueen kapteeni.
Seuratasolla Schnaderbeck edustaa englantilaista Arsenalia, jonne hän siirtyi saksalaisseura Bayern Münchenistä vuonna 2018.
Aston Martin Lagonda

Tekniikka

Vaihteistona on kolmivaihteinen Chryslerin TorqueFlite-automaattivaihteisto.
J. F. Ruotsalainen

Juhana (Johan) Fredrik Ruotsalainen (27. heinäkuuta 1877 Kuopio – 4. heinäkuuta 1951 Lohja) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ruotsalaisen vanhemmat olivat työmies Johan Ruotsalainen ja Wilhelmiina Rissanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1898 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Ruotsalainen toimi sittemmin lehtimiehenä Helsingissä.
Ruotsalainen oli naimisissa 1907–1948 Aina Sofia Helan (k. 1948) kanssa.
Pentti Pirhonen

Pentti Olavi Pirhonen (15. helmikuuta 1928 Raahe – 9. huhtikuuta 1994 Espoo) oli suomalainen kirjailija.
Nettonykyarvo

Nettonykyarvo (NPV, engl. Net present value) on toiminnan kannattavuuden mittari. Se on tulo- ja menovirtojen nykyarvojen erotus:
NPV = PV(tulovirta) - PV(menovirta)
Kun nettonykyarvo on käytetyllä laskentakorolla positiivinen, tulovirta on korotkin huomioiden menovirtaa arvokkaampi. Investointi on silloin kannattava.
Kaarlo Leppänen

Kaarlo Kalevi Leppänen (15. helmikuuta 1929 Kuopio – 1. lokakuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria

Leppäsen vanhemmat olivat liikennöitsijä Kaarlo Oskari Leppänen ja Fanny Emilia Jääskeläinen ja puoliso vuodesta 1955 sairaanhoitaja Kristina Wikström (k. 1988). Leppänen tuli ylioppilaaksi 1948 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1954.

Toiminta arkkitehtina

Leppänen työskenteli Alvar Aallon arkkitehtitoimistossa suunnittelijana ja sittemmin toimiston päällikkönä 1956-1975, omassa toimistossaan vuodesta 1975 ja arkkitehtitoimistossa FOR-ARK vuodesta 1980. Leppänen toteutti Aallon ns. toisen valkoisen kauden suunnitelmia, ensimmäisenä Vuoksenniskan kirkko ja viimeisenä Finlandia-talo. Hänen osuutensa Saksaan suunnitelluissa Wolfsburgin kulttuurikeskuksessa ja Essenin oopperatalossa oli myös merkittävä. Leppäsen käsialaansa oli myös Aalto-näyttely, joka kiersi useissa eri maissa.
Sekobileet

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu Sekobileitä hauskaksi arkikomediaksi seksistä ja henkisestä valaistumisesta ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Epigonit

Epigonit (muinaiskreikaksi Ἐπίγονοι, Epígonoi 'jälkeläiset') viittaa kreikkalaisessa mytologiassa seitsemän Thebaa vastaan nousseen sotapäällikön jälkeläisiin. Ennen heidän isiensä lähtöä sotaretkelleen Amfiaraos, joka ennalta näki sotaretken päättyvän onnettomasti ja tiesi kuolevansa sen aikana, käski poikiensa hyökätä vartuttuaan Thebaa vastaan. Epigonien isien kuoltua Adrastosta lukuun ottamatta epäonnistuneessa hyökkäyksessä näiden pojat tekivät kymmenen vuotta myöhemmin uuden sotaretkeen Thebaan ja tappoivat Eteokleen pojan ja seuraajan Laodamaksen. Epigoneista Aigialeus, Adrastoksen poika, sai hyökkäyksessä ainoana surmansa; tämän kerrottiin johtuvan siitä, että hänen isänsä puolestaan oli ainoana selvinnyt edellisestä yhteenotosta.

Diadokien pojat

Aleksanteri Suuren kuoltua 323 eaa. hänen valtakuntansa jakautui osiin, joita hallitsivat diadokit, Aleksanteri Suuren sotapäälliköt. Näitä seuranneen sukupolven hellenistisiä kuninkaita puolestaan nimitettiin epigoneiksi.
Lehtosinisiipi

Koko ja ulkonäkö

Lehtosinisiiven molempien sukupuolten siivet ovat yläpuolelta tummanruskeat, ja siiven ulkoreunassa on vaihtelevasti erottuva rivi oranssinpunaisia reunatäpliä, jotka ovat koiraalla etusiivessä himmeät. Siipien alapinnat ovat harmaat, ja niiden poikki kulkee rivi pieniä mustia, valkoreunaisia täpliä, takasiivessä kahdessa rivissä. Suuret oranssit reunustäplät ovat hyvin selkeitä sekä etu- että takasiivissä, ja takasiivessä niiden muodostaman kaaren sisäpuolella on siiven keskelle suuntautunut valkoinen kiilatäplä. Siipiväli 26–31 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan, Pohjois-Kiinaan, Koreaan ja Sahalinille. Lounais-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa esiintyy ulkonäöltään hieman poikkeava alalaji P. a. montensis. Suomessa levinneisyys yltää Ahvenanmaalta ja etelärannikolta Lappiin ja jopa Käsivarren Lapin kärkiosaan saakka, mutta Pohjois-Lapista havainnot ovat yksittäisiä. Perhoset lentävät yhtenä hyvin pitkällä aikavälillä lentonsa aloittavana sukupolvena kesäkuun alkupuolelta elokuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat

Lehtosinisiiven elinympäristöjä ovat valoisat lehtometsät sekä kuivat kedot ja aurinkoiset tunturinrinteet. Se suosii etenkin kalkkipitoista maaperää. Perhoset ovat hyvin paikkauskollisia ja käyvät kukilla.
Naaras munii munat yksitellen kukannuppuihin, ja ne kuoriutuvat noin viikon kuluttua. Toukka syö kolmesta viiteen viikkoa ja vetäytyy sitten talvilevolle, joka tapahtuu aina kolmannessa toukkavaiheessa. Keväällä toukka syö vielä noin kuuden viikon ajan ennen koteloitumistaan silkkirihmalla kiinnitettyyn koteloon lehden alapinnalle lähelle maanpintaa. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa.

Ravintokasvi

Pohjoismaissa toukan ravintokasveja ovat metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum), verikurjenpolvi (Geranium sanguineum) ja muut kurjenpolvet (Geranium). Etelämpänä pääravintokasvi on päivännouto (Helianthemum nummularium) ja Ruotsissa myös öölanninpäivännouto (Helianthemum oelandicum).
Abrahamilainen uskonto

Abrahamilaisilla uskonnoilla tarkoitetaan kolmea Lähi-idän alueella syntynyttä yksijumalista kirjauskontoa, juutalaisuutta, kristinuskoa ja islamia. Ne perustuvat samaan seemiläiseen perinteeseen ja jäljittävät alkuperänsä Abrahamiin. Joskus myös Jehovan todistajuus ja mormonismi lasketaan abrahamilaisiksi uskonnoiksi.
Dean Guitars

Dean Guitars on yhdysvaltalainen kitaroita ja bassokitaroita valmistava yritys. Dean Guitarsin perusti Dean B. Zelinsky vuonna 1976.