google/wiki40b huggingface dataset:
Jarmo Mäkilä

Jarmo Esa Antero Mäkilä (s. 1. heinäkuuta 1952 Rauma) on suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Häntä on luonnehdittu yhdeksi Suomen keskeisistä postmodernismia edustavista kuvataiteilijoista. Maalaukset ovat usein hätkähdyttäviä ja niissä on mukana eroottista ja yhteiskunnallisista ainesta.
Mäkilä opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1970–1971 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1970–1973. Hänen ensinäyttelynsä oli vuonna 1970. Hän on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa 1978–1988 ja Kuvataideakatemiassa 1988–1989 sekä toiminut vuosina 1993–1994 Kuvataideakatemian vt. professorina. Mäkilä toimi vuosina 1978–1982 Taidemaalariliiton varapuheenjohtajana ja 1982–1986 puheenjohtajana. Hän on ollut myös Suomen Taiteilijaseuran puheenjohtaja vuosina 1986–1991.
Mäkilän maalaukset olivat aluksi tummasävyisiä ja realistisia. 1960-luvun lopun ja 1970-luvun alun poliittinen liikehdintä ja ilmapiiri näkyi Mäkilän varhaisissa töissä muun muassa työläisaiheina. Mäkilän postmoderneissa maalauksissa historialliset ja modernit elementit yhdistyvät barokkimaisen runsaiksi näkymiksi. 1980-luvulla hän käytti töissään aiheita populaarikulttuurista ja kulutusyhteiskunnan pintailmiöistä, mutta liitti niihin myös mytologisia aineksia tai korkeakulttuurin aihemaailmaa. Teoksissa esiintyi esimerkiksi punkkarien kuvia ja bodattuja ihmishahmoja. Mäkilä luettiin pian Suomen keskeisimpiin postmoderneihin maalareihin.
Mäkilä on tunnettu erityisesti suurista ja värikkäistä akryylimaalauksistaan, joissa hän saattaa yhdistellä aiheita maalaustaiteen historiasta, sarjakuvista, mainoksista, rock-kuvastosta tai elokuvista. Mäkilä on lisäksi julkaissut sarjakuva-albumit Aavekaupunki (1988), Daydreamer (2002) ja Taksi van Goghin korvaan (2008). Teoksiin on sisältynyt 1970-luvulta lähtien myös omakuvia.
Vuonna 2002 Mäkilälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali ja vuonna 2014 taiteilijaeläke.
Vuosilusto

Vuosilusto eli vuosirengas on puuhun vuoden kuluessa kasvava uusi kerros. Puun poikkileikkauksessa lustot erottuvat toisistaan, koska paksuuskasvukauden loppua kohti uudet solut pienenevät. Suurisoluisempaa vuosikasvun osaa sanotaan kevätpuuksi eli varhaispuuksi ja pienisoluisempaa osaa kesäpuuksi eli myöhäispuuksi.  Kaadetun puun ikä voidaan laskea kannosta, jolloin puun biologinen ikä voi olla 3–5 vuotta enemmän kuin vuosirenkaiden lukumäärä. 
Vuosilustoja voidaan käyttää hyödyksi vuosirengasajoituksessa eli dendrokronologiassa esimerkiksi vanhojen puuesineiden iän määrittämisessä. 
Lehtipuihin verrattuna havupuiden vuosilusto jakautuu selkeästi kevätpuuhun ja kesäpuuhun, joista kevätpuu on vaaleaa ja kesäpuu tummahkoa. Puuaineen muodostus on nopeinta keväällä. Puun vanhetessa rungon sisimmät solukot kuolevat muodostaen sydänpuuta, joka on tummempaa kuin pintapuu eli manto, joka on elävää solukkoa. Erityisesti havupuissa  sydänpuun ja mantopuun ero on selvä.
Havupuissa ja hajaputkiloisissa lehtipuissa vesi kulkeutuu maasta pintapuussa, muutaman uloimman vuosiluston alueella. Kehäputkiloisissa lehtipuissa  vesi virtaa pääasiassa uloimman vuosiluston kevätpuussa. Sisemmät vuosilustot ovat havu- ja lehtipuissa merkityksettömiä veden kulkureittinä.
Takkukynsimö

Ulkonäkö

Takkukynsimö kasvaa vain yhdestä viiteen senttimetriä korkeaksi. Kasvi on monivuotinen ja tiiviisti mätästävä. Pienet kapeat tähti- ja hapsikarvaiset lehdet kasvavat tiheänä tyvimättäänä, jonka pohjalla on vanhojen lehtien jäänteet. Hyvin lyhyen haarovan varren päässä ovat hyvin pienet valkoiset kukat. Lidut ovat karvattomia.

Levinneisyys

Takkukynsimöä esiintyy Pohjoisen Jäämeren ympäristössä: Huippuvuorilla, Novaja Zemljalla, Frans Joosefin maalla, Siperian ja Kanadan pohjoisrannikolla, Kanadan arktisilla saarilla ja Grönlannissa. Skandinaviasta on vain yksi takkukynsimön myöhäinen löytöpaikka Ruotsin Lapista Arjeplogista. Huippuvuorilla laji on yleinen tai melko yleinen. Joillain alueilla Siperiassa ja Kanadassa se on myös yleinen.
Gerda Antti

Gerda Antti (s. 20. elokuuta 1929 Ylitornion kunta, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija.
Gerda Antti syntyi Pohjois-Ruotsin Ylitorniolla viisilapsiseen perheeseen. Hän muutti Tukholmaan ja avioitui 21-vuotiaana itseään 29 vuotta vanhemman kirjailija Walter Ljunquistin kanssa. Ljunquist kuoli 1974, ja Gerda Antti on myöhemmin asunut miehensä synnyinseudulla Itä-Göötanmaan Kisassa Linköpingin eteläpuolella.
Gerda Antin esikoisteos oli vuonna 1961 ilmestynyt runokokoelma Här och nu. Hän on sen jälkeen julkaissut esseitä, pakinoita, novelleja, romaaneja ja yhden keskustelukirjan. Hänet tunnetaan humoristisena ja teräväsanaisena maaseutuväestön kuvaajana.
Antti on saanut kirjallisuuspalkintoja Svenska Dagbladetilta 1977, KF-osuuskauppaliikkeen Vi-lehdeltä 1980, Östersunds-Posten-lehdeltä 1983, Östgöta Correspondenten-lehdeltä (Palmærpriset) 1988, Studieförbundet Vuxenskolanilta 1990 (Landsbygdens författarstipendium), Ruotsin maanviljelijöiden keskusliitolta (LRF) 1994, Ruotsin kuninkaalta 1998 (Litteris et Artibus -mitali), Ruotsin työväen sivistysjärjestö ABF:ltä 2004 (Moa-priset) ja Rolf Wirténin kulttuurisäätiöltä 2006. Vuonna 2008 hänet nimitettiin lääketieteen kunniatohtoriksi Linköpingin yliopistossa.
Gerda Antin suureen suosioon nostanut novellikokoelma Inte värre än vanligt (1977) pääsi vuonna 2009 mukaan teokseen Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Gerda Antti on ollut mukana Ruotsin keskustapuolueen toiminnassa ja toiminut lääninoikeuden lautamiehenä.
Erkki Wänninen

Erkki Verner Wänninen (9. lokakuuta 1925 Turku) on suomalainen kemisti. Hän oli Åbo Akademin (ÅA) analyyttisen kemian professori 1967–1987 ja kemiallis-teknillisen tiedekunnan dekaani 1975–1977. Hän oli Åbo Akademin kauppakorkeakoulun rehtori 1965–1969. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet kompleksometria, analyysimenetelmiät ja automaattinen kemiallinen määritys. Hänen aikanaan ÅA:n analyyttisen kemian laboratorion tutkimustoiminta laajeni huomattavasti ja aloitettiin tutkimustyötä kahdella aivan uudella alueella, analyyttinen instrumentointi ja sähkökemia.
Wänninen väitteli 1960 aiheenaan Complexometric Titrations with Diethylenetriaminepenta-acetic Acid.
Club Estudiantes de La Plata

Historia

Estudiantesin perustivat elokuussa 1905 seuran nykyisestä paikallisvastustajasta Gimnasiasta lähteneet yliopisto-opiskelijat. Pelipaidan väreiksi valittiin punavalkoinen pystyraidoitus kunnianosoituksena Alumni-joukkueelle joka vuosisadan vaihteen tienoilla oli hallinnut argentiinalaista jalkapalloilua ylivoimaisesti. 
Vuonna 1913 Estudiantes voitti ensimmäisen mestaruutensa. Tuolloin pelattiin vielä amatöörisarjoja. Ammattilaisliiga käynnistyi vuonna 1931, ja mestaruus meni yli kolmenkymmenen vuoden ajan jollekin "viidestä suuresta" seurasta (Boca Juniors, River Plate, Independiente, Racing ja San Lorenzo). 
Kun vuonna 1967 sarjajärjestelmää muutettiin ja perustettiin kaksi erillistä sarjaa, voitti Osvaldo Zubeldían valmentama Estudiantes Metropolitano-sarjan, jossa vain vanhat liigaseurat pelasivat, mestaruuden ensimmäisenä viiden suurseuran ulkopuolisena seurana. Tämä avasi tien myös muiden ennestään pienempien seurojen menestykselle. Estudiantesin menestyskulku jatkui, kun se voitti vuosina 1968–1970 kolmesti peräkkäin Etelä-Amerikan mestarien cupin, Copa Libertadoresin. Tästä tulee myös nimitys (Tricampeón) eli, kolmin kertainen mestari, joka on yksi joukkueen lempinimistä. Euroopan ja Etelä-Amerikan mestareiden välisessä loppuottelussa se voitti vuonna 1968 Manchester Unitedin, mutta kahtena seuraavana vuonna hävisi AC Milanille ja Feyenoordille. Tuonaikaisia tähtipelaajia olivat Juan Ramón Verón, Carlos Bilardo ja Raúl Madero. Zubeldían lähdettyä seuran menestys hiipui.
Seuran suuraikojen pelaajan ja pelaajaurallaan yliopistotutkinnon suorittaneen Carlos Bilardon tultua valmentajaksi Estudiantes voitti seuraavan tittelinsä, Metropolitano-mestaruuden vuonna 1982. Seuraavana vuonna joukkue voitti niin ikään entisen seuran tähtipelaajan Eduardo Luján Maneran valmennuksessa Nacional-mestaruuden Bilardon siirryttyä valmentamaan Argentiinan maajoukkuetta, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1986. Molemmat voitot tulivat tähtiä vilissyttä Independienteä vastaan. 
Vuonna 1994 Estudiantes putosi sarjaporrasta alemmas, mutta visiitti jäi vain yhden kauden mittaiseksi seuraavalla kaudella nuoren Juan Sebastián Verónin tehtyä läpimurtonsa. Sittemmin Estudiantes on kasvattanut lukuisia muitakin maailmanluokan pelaajia kuten Martín Palermo, Luciano Galletti, Bernardo Romeo, Ernesto Farias, Mariano Pavone, José Ernesto Sosa ja Pablo Piatti. Vuosia kestäneen heikomman menestyksen kauden jälkeen Bilardo palasi valmentajaksi vuonna 2006 ja joukkue voittikin heti syyskauden apertura-mestaruuden. 2009 Estudiantes voitti Alejandro Sabellan valmentamana 39 vuoden tauon jälkeen Copa Libertadoresin kaataen finaalissa brasilialaisen Cruzeiron 2–1. Seurajoukkueiden maailmanmestaruusturnauksessa 2009 Estudiantes voitti odotetusti välierässä eteläkorealaisen Pohang Steelersin maalein 2–1, mutta hävisi sitten finaalissa espanjalaiselle Barcelonalle jatkoajan jälkeen maalein 2–1.
Charlie Eppes

Rooli

Charlie pääsi Princetonin Yliopistoon 13-vuotiaana. Hän kävi koulun samaan aikaan kuin veljensä Don, joka oli häntä viisi vuotta vanhempi. Charlie tapasi ensimmäisenä opiskeluvuotenaan professori Larry Fleinhardtin, josta tuli nopeasti yksi hänen parhaista ystävistään. Hän julkaisi ensimmäisen matemaattisen tutkielmansa 14-vuotiaana American Journal of Mathematics -lehdessä. Charlie on myös voittanut Milton Prizen sekä Fieldsin mitalin.
Charlie on loistava shakin pelaaja ja Alan ei sen takia enää suostu pelaamaan hänen kanssaan. Charliella oli korkea turvaluokitus, kunnes se neljännellä tuotantokaudella peruttiin johtuen hänen Pakistaniin lähettämistään tiedoista. Hän myös osti isänsä talon ensimmäisellä tuotantokaudella; Alan jäi silti asumaan hänen luokseen.
Kolmannen kauden alussa Alan aikoi muuttaa omaan asuntoon ja Charlie otti asian raskaasti. Lopulta Alan jäi kuitenkin asumaan Charlien luo puhuttuaan Donin kanssa.
JFK: Reloaded

Pelaaminen

JFK: Reloaded asettaa pelaajan väitetyn murhaajan Lee Harvey Oswaldin rooliin. Pelaaja saa pisteitä sen mukaan, kuinka tarkasti hän pystyy seuraamaan Warrenin komission raportin mukaista tapahtumien kulkua: ensimmäinen laukaus oli ohilaukaus, toinen osui JFK:n kaulaan ja kuvernööri Connallyyn sekä kolmas JFK:n päähän. Pelaaja on sijoittuneena kirjavaraston ikkunaan kiikarikiväärin kanssa juuri ennen kuin Kennedyä kuljettava limusiini tulee kulman takaa noin 28 sekuntia ennen ensimmäistä laukausta. Hiirellä ohjataan tähtäintä ja ammutaan. Pelaaja on vapaa ampumaan heti pelin alettua ja voi ampua maksimissaan 39 luotia. Vain kolmesta ensimmäisestä saa pisteitä, muista tulee miinuspisteitä. Peli päättyy, kun limusiini katoaa tunneliin tai tietty määrä aikaa on kulunut pelin alusta.

Uusinta ja ballistiikka

Pelin hahmoja kutsutaan "näyttelijöiksi", laukausten jälkeen "agentti" juoksee limusiinin taakse, kuten oikeastikin tapahtui. Jos pelaaja onnistuu ampumaan viimeisen laukauksen oikea-aikaisesti ja osuu "JFK:n" päähän, "Jackie Kennedy" syöksyy peräluukun päälle, oikeaa tapahtumaa mukaillen. Pelaaja voi katsoa uusinnan tapahtumasta Zapruder-filmin tapaan (kaiuttimista kuuluu kaitafilmikameran hurinaa). Mahdollisia kuvakulmia on kaikkiaan 12, muun muassa "luotikamera" ja vapaasti aseteltava kamera. Tämän jälkeen näytetään limusiinia kohti ammuttujen laukausten ballistiikka ja luotien lentoradat. Pelin tilastot voi tallettaa. Pelin maksimipistemäärä on 1000. Pelistä järjestetyssä kilpailussa suurin rekisteröity pistemäärä oli 784.
Alkuperäisen pelin luotien lentorata ei vastannut täysin käytettyjä luoteja ja peliin onkin saatavilla päivitys, jossa asia on korjattu; päivitys mahdollistaa myös ampumisen muista väitetyistä ampumapaikoista, kuten ruohokukkulalta etuviistosta ja Dal-Tex-rakennuksesta Dealy Plazalla sekä lisää ihmisjoukkoja teiden varsille.

Kriittinen vastaanotto

Presidentti J.F.Kennedyn veli senaattori Edward M. Kennedy kuvaili peliä "...despicable." (halveksittavaksi) ja senaattori Joseph Lieberman kuvaili sitä "sairaaksi" . Children NOW -organisaatio, joka haluaa turvallisempaa mediaa lapsille, kiisti Traffic Median väitteet "opettavaisuudesta". Peli opettaa heidän mukaansa ainoastaan "kuinka toimia salamurhaajana". Peli ei ole tarkoitettu lapsille.
Kirk Ewing, Trafficin Managing Director sanoi "vilpittömästi uskovansa, että jos tarpeeksi ihmisiä osallistuu, voimme todistaa lopullisesti ettei ketään muita osallistunut Kennedyn salamurhaan".

Populaarikulttuurissa

Law & Order: Special Victims Unit -tvsarjan jaksossa "Raw"(2005), uusnatsien "BlitzkriegKids.com"-sivustolla oli linkki peliin. Etsivä John Munch, joka ihailee Kennedyä ja uskoo moniin siihen liittyviin salaliittoteorioihin, kiinnittää huomiota siihen, jolloin etsivä Odafin "Fin" Tutuola vakuuttaa toverinsa, ettei se ole sellaista, jonka tämä haluaisi nähdä.
Wredeby

Wredeby on Wrede af Elimä -suvun omistama kartano Kymenlaaksossa. Se sijaitsee Kymijoen ja Muhjärven välisellä Muhniemellä. Aiemmin kartano kuului Anjalan kuntaan ja sittemmin Anjalankosken kaupunkiin, joka puolestaan on nykyään osa Kouvolan kaupunkia.

Historia

Wredebyn kartanon maat ovat osa Ruotsin kuningas Kaarle IX:n vuonna 1608 Henrik Wreden jälkeläisille lahjoittamaa Elimäen neljännestä. Henrik Wreden leski Gertrud von Ungern perusti Anjalan kylään asuinkartanon, johon hän muutti. Tästä kartanosta erotettiin 1805 Rabbelugnin kartano ja viisi vuotta myöhemmin Wredeby Anjalan kartanon maille.
Wredebyn perusti Fabian Gottlieb Wrede, joka lunasti isältään viisi Muhniemen taloa. Uusi kartano valmistui 1815, ja Fabian muutti sinne vaimonsa kanssa. Kartanorakennus oli kaksikerroksinen ja rakennettu puusta. Isän kuoltua 1828 Fabian Wrede lunasti perinnönjaossa samasta kylästä vielä kymmenen taloa lisää. Fabian Wrede kuoli 1857 ja jo vuotta aiemmin Wredeby oli siirtynyt hänen poikansa Henrik August Wreden haltuun.
Henrik August Wreden kuoltua 1882 Wredeby siirtyi Rabbe Axel Wredelle, joka luovutti kartanon pojalleen Rabbe Fabian Wredelle 1918. Rabbe Fabiania seurasi 1955 hänen Nuorempi poikansa, Wredebyn perustajan kaima, Fabian Gottlieb Wrede. Tiedossa ei ole, miksi vanhempi poika, ratsastuksenopettaja Rabbe Wrede ei perinyt sukukartanoa.
Kartanon merkittävin hetki Suomen historiassa koitti elokuussa 1917, jolloin siellä laadittiin luonnos Suomen uudeksi hallitusmuodoksi. Kartanon isäntä R. A. Wrede oli jäsenenä K. J. Ståhlbergin johtamassa komiteassa, jonka tehtävänä oli valmistella uusi hallitusmuoto. Kesähelteiden aikana Wrede kutsui ensin Ståhlbergin ja sitten sosiaalidemokraatteja komiteassa edustaneen Anton Kotosen luokseen, jolloin kolme miestä laativat esityksen, josta tuli komiteamietinnön pohja. Vuonna 1977 Kymenlaakson maakuntaliitto hankki paikallisen Marttapiiriliiton ehdotuksesta Wredebyhyn kivilohkareeseen kiinnitetyn muistolaatan, jossa lukee: "Kaarlo Juho Ståhlberg, Rabbe Axel Wrede ja Anton Kotonen laativat kesällä 1917 Anjalassa lakiehdotuksen Suomen hallitusmuodoksi. Tämä laatta kiinnitettiin Suomen itsenäisyyden juhlavuonna 1977".

Rakennukset

Vanha puinen kartanorakennus korvattiin arkkitehti Sven Kuhlefeltin suunnittelemalla kivirakennuksella vuosina 1938–1939. Vuodesta 1969 Wredebyssä on pidetty kartanohotellia ja kartanon alueella toimii yksityinen Wredebyn lentokenttä. Kartanon pihapiirissä on puutarha, hirsinen väenrakennus, talli ja navetta. Alueella on myös vuonna 1907 rakennettu viljamakasiini ja paikalle vuonna 1911 siirretty niin sanottu komendantintalo. Hallitusmuodon laatimisesta kertova muistolaatta on kiinnitetty sen vieressä olevaan kiveen.
Kartanoon johtaa koivukuja.
Korah

Korah, vanhoissa Raamatun käännöksissä Koorah tai Kora, on kahden Vanhan testamentin henkilön nimi. Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa Korah oli Esaun ja Oholibaman poika (1 Moos. 36:5), joka taisteli Israelia vastaan ja sai Jumalan vihan päälleen (Mal. 1:3). Toisessa Mooseksen kirjassa Korah oli Jisharin poika (2. Moos. 6:21), joka kapinoi Moosesta vastaan. Näiden ansiosta nimestä Korah on tullut konnamaisten hahmojen nimi. Psalmeista yksitoista on koorahilaisten sukujen virsiä.
Red Sparowes

Red Sparowes on yhdysvaltalainen Post-rockia/-metallia soittava yhtye, joka perustettiin Los Angelesissa vuonna 2003. Yhtye koostuu Isiksen, Neurosiksen, Halifax Pierin, Angel Hairin ja Pleasure Foreverin entisistä ja nykyisistä jäsenistä. Yhtye on tunnettu erittäin pitkistä kappaleiden nimistään. Kappaleissa ei myöskään ole ollenkaan lauluosuuksia. Yhtye esiintyi Suomessa vuonna 2011 Joensuussa Ilosaarirock-festivaalilla.
Annikki Kuisman

Laina Annikki Kuisman (o.s. Väkeväinen, 3. tammikuuta 1921 Kitee – 17. elokuuta 2009 Helsinki) oli kauneusalan yrittäjä ja Metro-tyttöjen perustajajäsen yhdessä serkkujensa Anna-Liisa ja Hertta Väkeväisen kanssa.
Kuismanin vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Väkeväinen ja tämän vaimo Johanna. Hänen puolisonsa vuodesta 1950 oli lääkäri Asser Kuisman. Mentyään naimisiin Kuisman erosi Metro-tytöt -yhtyeestä ja keskittyi työhönsä kauneusalan yrittäjänä. Ensimmäiset yrityksensä hän perusti Karhulaan ja kun perhe muutti Helsinkiin, hän perusti sinne Finnsalon-nimisen kauneushoitolan.
Liiketoimintamalli

Liiketoimintamalli ja strategia

Liiketoimintamallilla on myös keskeinen rooli strategian toimeenpanon onnistumisessa. Useiden tutkimusten mukaan yritykset kokevat suurimmaksi haasteekseen juuri strategian käytäntöön viemisen. Liiketoimintamallilla voidaan hahmottaa ne keskeiset elementit, joiden avulla strategia voidaan toteuttaa käytännössä (Lähde: Kohti menestyvää liiketoimintamallia, Esa Saarelainen).

Liiketoimintamallin elementit

Liiketoimintamallin ytimen muodostaa asiakaslupaus. Muita keskeisiä elementtejä ovat asiakkuusstrategian osatekijät: asiakaskohderyhmät, kohderyhmille suunnatut tuotteet ja palvelut sekä tapa toimia (jakelu- ja palvelumallit) eri asiakaskohderyhmien kanssa. Lisäksi liiketoimintamalliin olennaisina kuuluvat sisäiset voimavarat: henkiset ja fyysiset resurssit, organisaatiorakenne sekä johtamismalli. Asiakkuusstrategian ja voimavarojen keskinäisen tasapainon tarkastelu on erittäin tärkeää, jotta yritys pystyy lunastamaan antamansa lupaukset. Strategiset tavoitteet, ansaintamallit ja kustannusrakenne luovat raamit toiminnalle.

Liiketoimintamalli-käsitteen historia

Liiketoimintamalli-käsite nousi voimakkaasti esille 1990-luvulla internet-huuman myötä. Liiketoimintamallin nähtiin olevan ratkaisun kaikkeen ja sen uskottiin tekevän strategian tarpeettomaksi. Tosiasiassa liiketoimintamalli-käsitettä on eri lähteissä käsitelty hyvin eri sisältöisenä. On tärkeää tarkistaa, mitä liiketoimintamallilla missäkin yhteyksissä tarkoitetaan. Usein liiketoimintamallista puhuttaessa tarkoitetaan sen yhtä osa-aluetta. Tyypillistä on esimerkiksi, että ansaintamallista, johtamismallista tai asiakaslupauksesta puhuttaessa käytetään termiä liiketoimintamalli, vaikka kyseessä on vain yksi osa-alue siitä.

Liiketoimintamalli ja liiketoimintasuunnitelma

Liiketoimintamalli on tapa kuvata yrityksen liiketoiminnan keskeiset menestystekijät ja niiden väliset suhteet. Liiketoimintamallin pohjalta voidaan laatia tarkemmat yksityiskohtaiset suunnitelmat ja laskelmat liiketoimintasuunnitelman muotoon.
Maia Hirasawa

Maia Hirasawa (s. 5. toukokuuta 1980) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jonka sukujuuret ovat Japanissa. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi Annika Norlinin Hello Saferide -yhtyeen taustalaulajana.
Vuonna 2007 Hirasawa aloitti soolouransa menestyssinglellä ”And I Found This Boy”, jota seurasi vielä samana vuonna esikoisalbumi Though, It’s Just Me.
A. B. C. Sibthorpe

Aaron Belisarius Cosmo Sibthorpe (183?–1916) oli 1800-luvun afrikkalainen historioitsija. Hän julkaisi kirjat History of Sierra Leone ja Geography of Sierra Leone vuonna 1868. 
Sibthorpe syntyi tuntemattomassa paikassa Beninin alueella ja joutui kaapatuksi ja orjuutetuksi. Päästessään vapautetuksi siirtomaa-aikaiseen Sierra Leoneen hän pysyi maassa koko loppuelämänsä. Sibthorpesta tuli opettaja ja hän opetti Sierra Leonen pääkaupungin Freetownin ympärillä sijaitsevissa kylissä.
Melita Norwood

Melita Norwood (synt. Sirnis; 25. maaliskuuta 1912 Bournemouth – 2. kesäkuuta 2005 Lontoo) oli brittiläinen henkilö, joka vakoili Neuvostoliiton hyväksi lähes neljänkymmenen vuoden ajan työskennellessään virkailijana tieteellistä tutkimusta tehneessä British Non-Ferrous Metals Research Association -organisaatiossa. Hänen 1940-luvulla vuotamansa salaiset asiakirjat auttoivat Neuvostoliiton ydinaseohjelmaa.

Elämä

Norwoodin vuonna 1918 kuollut isä Alexander Sirnis oli latvialaissyntyinen kirjanpainaja, joka ihaili Venäjän vallankumousta. Äiti oli englantilainen ja kannatti myös työväenliikettä. Norwood opiskeli 1930–1931 Southamptonin yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa ja muutti äitinsä kanssa Lontooseen. Vuonna 1932 hänet palkattiin konttoristiksi metallurgista tutkimusta tehneeseen British Non-Ferrous Metals Research Associationiin (BNFMRA). Vuonna 1935 tunnettu kommunisti Andrew Rothstein värväsi hänet neuvostotiedustelun vakoojaksi koodinimellä Hola. Norwood liittyi seuraavana vuonna myös Ison-Britannian kommunistiseen puolueeseen. Hän kuului alkujaan vakoojarenkaaseen, jonka muut jäsenet vangittiin jo 1938, mutta hän ei tuolloin paljastunut. Norwood luovutti Neuvostoliittoon valokuvaamiaan salaisia asiakirjoja, joista osa liittyi huippusalaisiin valtion tutkimushankkeisiin. Kun BNFMRA vuonna 1945 ryhtyi avustamaan Britannian ydinaseen kehittämiseen liittynyttä Tube Alloys -projektia, hän vuoti Neuvostoliittoon uraaniin liittyneitä tutkimustuloksia. Norwoodin merkityksestä Neuvostoliiton ydinaseohjelmalle on myöhemmin kiistelty, sillä Neuvostoliitolla oli tärkeämpiäkin vakoojia, kuten Manhattan-projektissa työskennellyt fyysikko Klaus Fuchs.
Norwood jäi eläkkeelle BNFMRA:sta vuonna 1972. Hän jatkoi vakoojana loppuun asti, tosin hänellä ei enää 1940-luvun jälkeen ollut pääsyä salaisiin hallituksen asiakirjoihin. Hän ei salannut aatemaailmaansa ja kuului ydinaseriisuntaa kannattaneeseen CND-kansalaisjärjestöön. Norwoodin vakoilu paljastui vasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen, kun KGB:n salaisia asiakirjoja sisältävä niin sanottu Mitrohinin arkisto vuodettiin läntisten tiedustelupalvelujen haltuun. Vakooja Holan henkilöllisyyden selvitti MI5:n palkkaama historiantutkija Christopher Andrew ja tieto julkistettiin The Times -lehden artikkelissa, joka ilmestyi hieman ennen Andrew’n kirjan The Mitrokhin Archive julkaisua syyskuussa 1999. Tuolloin 87-vuotias Norwood tunnusti vakoilun, mutta Tony Blairin hallitus päätti jättää syytteen nostamatta rikoksista kuluneen pitkän ajan vuoksi. Myöhemmin ilmeni, että Britannian tiedustelu oli saanut Norwoodista vinkin jo vuonna 1965, mutta ei ollut tehnyt asialle mitään.

Populaarikulttuuri

Norwoodin elämäntarina on toiminut innoittajana vuonna 2018 valmistuneelle elokuvalle Red Joan, jonka pääosaa näyttelee Judi Dench. Elokuvassa henkilöiden nimet on muutettu.