google/wiki40b huggingface dataset:
Aineettoman kulttuuriperinnön luettelo

Aineettoman kulttuuriperinnön luettelo on Unescon ylläpitämä luettelo ihmiskunnan aineettomasta kulttuuri­perinnöstä. Unescon suojelusopimuksen mukaan aineettomaan kulttuuriperintöön kuuluu viisi osa-aluetta: suulliset perinteet ja ilmaisutavat, esittävät taiteet, yhteiskunnalliset käytännöt, rituaalit ja juhlatapahtumat, luontoa ja maailmankaikkeutta koskevat käsitykset ja käytännöt sekä perinteinen käsityötaito. Luetteloista löytyvät muun muassa flamenco ja katalonialaiset ihmistornit, Välimeren ruokavalio, kiinalainen Peking-ooppera, akupunktio ja moksibustio sekä ranskalainen gastronomia.

Historia

Vuonna 1982 Méxicon konferenssissa käytettiin ensimmäisiä kertoja termiä aineeton kulttuuriperintö. Konferenssin tarkoituksena oli arvioida tietoja ja kokemusta, joita oli kertynyt vuoden 1970 Venetsian konferenssin jälkeen. Unescon vuonna 1972 perustama menestyksekäs maailmanperintöluettelo oli siirtänyt suurimman huomion kulttuurisuojelussa rakennuksiin ja rakennelmiin sekä luontokohteisiin. Méxicon konferenssissa kulttuurin määritelmä kirjoitettiin uudelleen, ja määritelmää laajennettiin käsittämään myös jokapäiväinen elämä, kuten arvojärjestelmät, perinteet ja uskomukset. Konferenssi pyysi Unescoa tutkimaan aineettoman kulttuuriperinnön ja erityisesti suullisen perinnön suojelua.
Unescon yleiskokous teki vuonna 1989 suosituksen perinnekulttuurin ja kansanperinteen suojelemisesta. Vaikka suosituksella ei ollut pitkäkestoisia seuraamuksia, se kasvatti tietoisuutta aineettoman kulttuuriperinnön suojelusta. Monien aineetonta kulttuuria koskevien päätösten ja konferenssien jälkeen Unescon yleiskokous hyväksyi vuonna 1997 julistuksen Ihmiskunnan suullisen ja aineettoman perinnön mestariteoksista. Vuosina 2001, 2003 ja 2005 mestariteosten luetteloon hyväksyttiin yhteensä 90 kohdetta. Vuoden 2005 kohteet jäivät uusiksi lisäyksiksi, sillä Unesco oli jo vuonna 2003 hyväksynyt sopimuksen, jonka tarkoituksena oli luoda uusi aineettoman kulttuuriperinnön luettelo. Sopimus astui voimaan huhtikuussa 2006 kolme kuukautta sen jälkeen, kun 30. valtio oli ratifioinut sen. 
Uuteen aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon valittiin vuonna 2008 kaikki 90 kohdetta, jotka oli nimetty aiemmin ihmiskunnan mestariteoksiksi. Ensimmäiset uudet kohteet luetteloon hyväksyttiin seuraavana vuonna, kun aineettoman kulttuuriperinnön komitea listasi sinne 76 kohdetta.
Otto Thuneberg

Otto Albert Thuneberg (12. joulukuuta 1865 Pirkkala – 15. huhtikuuta 1941 Tampere) oli suomalainen kansanedustaja, maanviljelijä, liikemies ja kunnallisneuvos.
Otto Thuneberg edusti talonpoikaissäätyä säätyvaltiopäivillä 1904–1905. Vuoden 1916 vaaleissa hänet valittiin Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä nuorsuomalaisten edustajaksi vuonna 1917 kokoontuneeseen eduskuntaan. Vuosina 1922–1924 hän oli kokoomuksen kansanedustaja samasta vaalipiiristä. Hän toimi myös Pirkkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1919.
Poliittisen uransa lisäksi Thuneberg työskenteli maanviljelijänä ja liike-elämässä muun muassa useiden yritysten johtokunnissa.
Mikkolanjärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsee Leväslahden peltoaukean eteläreunalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. Järven lähiympäristössä sijaitsee kolme maatilaa ja sen rannalle on rakennettu kahdeksan vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa yhdystieltä 3280 haarautuvia teitä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,5 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme kuivatusojaa, joista yksi tuo ojitetun Soimasuon kuivatusvesiä. Järven laskuoja lähtee koillisrannasta ja se mutkittelee ensin itään ja litten länteen virtaa Raukoselän läpi laskien lopulta Koljonselän lounaisrantaan. Samaan laskuojaan laskee Vähäjärvikin.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa sen rannoilla ja Vähäjärven välisellä kannaksella sijaitsi viisi taloa sekä niiden pellot ja niityt. Järvestä lähtevä laskuoja teki samat mutkat kuin nykyäänkin, mutta se laski Liveslahteen eli Leväslahteen Raukoselän kohdalla.
Vuoden 1957 peruskartassa ei vapaa-ajan asuntoja ollut vielä, mutta Soimasuo oli jo silloin ojitettu. Vuonna 1977 oli vapaa-ajan asuntoja rakennettu monta.
Grace Harwar

Grace Harwar oli suomalainen kolmimastoinen teräsfregatti, joka oli rakennettu 1889. Fregatti oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1916–1935. Laiva myytiin romutettavaksi 1935. Se oli silloin maailman viimeinen kaupallisessa käytössä ollut rahtifregatti.
Grace Harwarin rakensi William Hamilton & Co. Port Glasgowissa Skotlannissa vuonna 1889 lontoolaiselle William Montgomery & Co-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 816 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 970 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 84,30 metriä, leveys 11,64 metriä ja syväys 7,09 metriä. Suomeen Grace Harwar ostettiin vuonna 1913 ja se toimi aluksi koululaivana. Se oli helsinkiläisen Rederi Ab, Delfin-varustamon omistuksessa vuoteen 1916 saakka jolloin se siirtyi Gustaf Eriksonin omistukseen. Fregatti kärsi vaurioita Mobilen satamassa Alabamassa heinäkuussa 1916 kun satamaan iski hirmumyrsky. Kesäkuussa 1919 Grace Harwar kärsi suuria vaurioita hirmumyrskyssä Kap Hornin länsipuolella ollessaan vehnälastissa matkalla Melbournesta Helsingöriin. Laivaa korjattiin sitten useita kuukausia Montevideossa Uruguayssa. Vuonna 1929 Allan Villiers teki dokumenttielokuvan The Cape Horn Road Australian vehnäreitin purjelaivoista Parma, Grace Harwar ja Joseph Conrad. 
Viimeisen vehnälastinsa Grace Harwar toi Port Broughtonista Australiasta Falmouthiin ja edelleen Lontooseen kesällä 1935. Sen jälkeen kun laivan vehnälasti oli purettu Lontoossa se hinattiin heinäkuun puolivälissä 1935 Lontoosta Charlestowniin, Firth of Forthiin romutettavaksi.
Grigori Romanov

Grigori Vasiljevitš Romanov (ven. Григо́рий Васи́льевич Рома́нов, 7. helmikuuta 1923 nykyisen Novgorodin alueen Borovitšin piirin Zihnovon kylä – 3. heinäkuuta 2008 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Hänet tunnetaan parhaiten Leningradin pitkäaikaisena puoluejohtajana.
Grigori Romanov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan Leningradin ja Baltian rintamilla. Vuonna 1944 hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1953 Romanov valmistui etäopiskelijana Leningradin laivanrakennusinstituutista. Vuosina 1946–1954 hän työskenteli suunnittelijana ja osastopäällikkönä Ždanoville nimetyssä rakennusteollisuusministeriön tehtaassa Leningradissa. Vuosina 1955–1957 hän toimi tehtaan puoluekomitean johtajana ja NKP:n keskuskomitean puolueorganisaattorina.
Vuosina 1957–1961 Romanov työskenteli Leningradissa Kirovin piirin puoluekomitean ensimmäisenä sihteerinä ja vuosina 1961–1962 puolueen kaupunkikomitean sihteerinä. Vuonna 1963 hänestä tuli NKP:n Leningradin aluekomitean toinen sihteeri. Syyskuusta 1970 aina vuoteen 1983 saakka hän toimi aluekomitean ensimmäisenä sihteerinä.
NKP:n 23. ja 24. edustajakokouksissa Romanov valittiin puolueen keskuskomitean jäseneksi. Vuodesta 1973 hän oli NKP:n keskuskomitean politbyroon ehdokasjäsen ja vuosina 1976–1985 sen varsinainen jäsen. Vuosina 1983–1985 hän toimi keskuskomitean sihteerinä.
Romanovia pidettiin yleisesti puolueen ”kovan linjan” miehenä. Juri Andropovin kuoltua häntä harkittiin keskuskomitean pääsihteeriksi, mutta lopulta virkaan valittiin eri ryhmittymien välisenä kompromissina sairas Konstantin Tšernenko, jota pian seurasi Mihail Gorbatšov. Heinäkuussa 1985 Gorbatšov erotti Romanovin politbyroosta ja sihteeristöstä.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Romanov toimi Venäjän kommunistisen puolueen keskuskomitean neuvottelukunnan jäsenenä. Hänet on haudattu Kuntsevon uudelle hautausmaalle Moskovaan.
Romanov on palkittu kolmella Leninin kunniamerkillä sekä lokakuun vallankumouksen, työn punaisen lipun ja znak potšota -kunniamerkeillä. Vuonna 1983 hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen.
Valentin Claireaux

Seuraura

Claireaux syntyi Saint-Pierre ja Miquelonin Ranskalle kuuluvassa saaristossa Kanadan edustalla. Hän aloitti siellä myös jääkiekkoilun, mutta pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin manner-Ranskassa HC Amiens Sommen paidassa. Kaudella 2008–2009 Claireaux toimi seuran U18-junioreiden kapteenina ja jakoi tehoilla 23+22=45 sarjan pistepörssin toisen sijan Rouen HE:n Kévin Beziaun kanssa. Kaudella 2009–2010 hän voitti U22-junioreiden hopeaa. Claireaux debytoi myös Ligue Magnusissa, jossa hänen tulokaskautensa toi 22 runkosarjaottelussa tehot 3+6=9 ja neljässä playoff-ottelussa yhden maalin.
Sekä kaudella 2011–2012 että 2012–2013 Claireaux vahvisti edellisten kausien tapaan myös Amiensin U22-junioreita. Ensimmäisenä mainitulla kaudella hän toimi joukkueen varakapteenina ja jälkimmäisellä kaudella joukkueen kapteenina. Kaudella 2013–2014 Claireaux teki Ligue Magnusin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+16=29, joilla hän oli Amiensin kolmanneksi paras pistemies.
Elokuussa 2014 Claireaux siirtyi try-outille Mestis-joukkue Lempäälän Kisaan. Syyskuussa hän sai joukkueeseen vuoden mittaisen sopimuksen kaudeksi 2014–2015. Claireaux oli LeKin kolmanneksi paras maalintekijä 11 osumallaan.
Kaudeksi 2015–2016 Claireaux palasi kotimaahansa ja siirtyi Ducs d'Angersin riveihin. Marraskuussa 2015 hän palasi kuitenkin loppukaudeksi Mestikseen ja siirtyi KeuPa HT:n paitaan. Kaudeksi 2016–2017 Claireaux teki 1+1-vuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue Rauman Lukon ja KeuPa HT:n yhteistyöpelaajana. Hän pelasi lopulta koko kauden Lukon vahvuudessa tehden 53 runkosarjaottelussa tehot 6+14=20. Helmikuussa 2017 seura käytti Claireaux'n sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Syyskuussa 2018 Claireaux siirtyi 1+1-vuotisella ja lokakuun loppuun asti kestävän try-outin sisältävällä sopimuksella Vaasan Sportiin oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2018–2019. Hän sai koejaksonsa päätteeksi jatkosopimuksen.
Lokakuussa 2019 Claireaux siirtyi try-outille Tšekin Extraligan HC Zlíniin oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2019–2020.

Maajoukkueura

Claireaux edusti Ranskaa MM-kilpailuissa vuosina 2015, 2016, 2017, 2018 ja 2019, joista vuoden 2016 turnauksessa hän jakoi joukkueensa sisäisen tehotilaston voiton Florian Chakiachvilin kanssa lukemalla +3. Vuoden 2019 turnauksessa Claireaux toimi Ranskan varakapteenina. Joukkueen turnaus päättyi kuitenkin putoamiseen IA-divisioonaan. Hän pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 ja Pyeongchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa. Yhteensä Claireaux on pelannut 130 A-maaottelua tehopistein 10+14=24.
Claireaux pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010 ja II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hän toimi jälkimmäisessä turnauksessa Ranskan varakapteenina ja voitti A-lohkon kultaa. Claireaux pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2009.
Silmäsäätiö

Historia

Silmäsäätiö perustettiin, kun Suomen Silmälääkäriyhdistys ry ja Instrumentarium Oy lahjoittivat alkupääomaksi 200.000 markkaa ja professori Mauno Vannakselta 100.000 markkaa alkupääomaksi vuonna 1959. Säätiön perustamishankkeen takana olivat professori Vannas, professori Signe Löfgren, silmälääkäriyhdistyksen puheenjohtaja lääketieteen lisensiaatti Birgitta Knape ja yhdistyksen sihteeri, professori Jorma Castrén. Säätiö merkittiin säätiörekisteriin vuonna 1960. Säätiö jokoi ensimmäiset apurahat vuonna 1964. Pääoma on karttunut lahjoituksilla ja sijoitusomaisuuden tuotolla.
S, josta lähtien säätiö on tukenut kaikkiaan 1024 tutkimushanketta sekä 117 väitöskirjatyötä silmälääketieteen alalta.
Tripolitania

Tripolitania (arab. طرابلس‎, Tarābulus) on historiallinen alue ja entinen provinssi Libyan länsiosissa. 1970-luvun alussa suoritettiin hallinnollisten alueiden jako pienimpiin alueisiin, jonka jälkeen Tripolitania muuttui tarkoittamaan huomattavasti pienempää aluetta Tripolin kaupungin lähistöllä.
Alueella asui alun perin berbereitä. 600 eaa. foinikialaiset perustivat alueen rannikolle siirtokuntia, jotka myöhemmin joutuivat Karthagon alaisuuteen. Numidialaiset saivat alueen haltuunsa 146 eaa. Sata vuotta myöhemmin Tripolitanian valloittivat roomalaiset, joiden alaisuudessa Tripolitania menestyi. Vandaalit ottivat alueen haltuunsa 435, mutta menettivät 500-luvulla Bysantille.
Osmanit tulivat valtaan 1553 ja pitivät aluetta nimellisesti hallussaan vuoteen 1911, jolloin Italia voitti sen sodassa. Ottomaanivaltakunnan aikana Tripolitania oli käytännössä itsenäinen barbareskivaltio, joka harjoitti merirosvousta ja orjakauppaa. 1911 jälkeen Italia myönsi virallisesti Tripolitanialle itsehallinnon, mutta vähitellen miehitti alueen. 3. joulukuuta 1934 Tripolitania yhdistettiin Libyaan.
Toisen maailmansodan aikana Libya oli liittoutuneiden miehittämä, ja Tripolitania pysyikin vuoteen 1947 asti Britannian hallitsemana. Samana vuonna Italia virallisesti luopui kaikista vaateistaan aluetta kohtaan.
Kapovan luolamaalaukset

Luolamaalaukset

Luolamaalaukset ovat paleoliittiselta kivikaudelta. Kuvatut eläimet kuolivat sukupuuttoon kauan sitten tai kehittyivät nykyisenlaisiksi. Asukkaiden katsotaan edustaneen Solutreen kulttuurin myöhäistä vaihetta ja keskeistä Madeleinen vaihetta.
Kuvat on enimmäkseen tehty sekoittamalla eläinrasvaan väriaineita ja maalaamalla niillä kuvat. Väriaineena on enimmäkseen okraa, mutta myös mustaa tai tummaa väriä on käytetty. Kuvat ovat vaarassa tuhoutua, koska seiniltä valuvassa vedessä on kalkkia mukanan ja se saostuu kuvien päälle. Näin onkin tuhoutunut lukuisia kuvia ennen niiden löytymistä. Myös vandalismi on tuhonnut joitakin kuvia. Turistit saavatkin nähdäkseen vain osan kuvista ja niiden kopioita esitellään näyttelyssä. Vuonna 2012 luola suljettiin yleisöltä valokuvaamisen ajaksi. Valokuvista on julkaistu virtuaaliluola, jolla voi tutustua luolaan ja kuviin tietokoneelta selaimelta käsin.
Gonzalo Rubalcaba

Gonzalo Rubalcaba (oik. Julio Gonzalo Gonzalez Fonseca, s. 27. toukokuuta 1963 Havanna) on kuubalainen jazzpianisti ja -säveltäjä.
Muusikko­perheen vesa Rubalcaba opiskeli pianon­soittoa kahdeksan­vuotiaasta asti Manuel Saumellin konserva­toriossa Havannassa ja jatkoi sitten Amadeo Roldán -oppi­laitoksessa, jossa opiskeli myös lyömä­soittimia. Myöhemmin hän sai opetusta pianisti Ñola Sahigilta ja opiskeli sävellystä Roberto Valeran ja Carlos Fariñasin johdolla.
14-vuotiaasta saakka Rubalcaba työskenteli eri kokoon­panoissa ja palkittiin Kolumbian Bugassa vuonna 1980 pidetyillä kansain­välisillä festivaaleilla parhaasta orkesteri­sovituksesta. Vuodesta 1978 seuraavan vuosikymmenen lopulle Rubalcaba toimi oman yhtyeensä pianistina, rumpalina, säveltäjänä ja sovittajana ja soitti muun muassa Orquesta Aragónin kanssa. Hän herätti huomiota Havannan Jazz Plaza -festivaaleilla ja vuonna 1986 hän pääsi levyttämään Dizzy Gillespien kanssa albumin Gillespie Live with Gonzalo Rubalcaba. Samana vuonna hän solmi levytys­sopimuksen saksalaisen Messidorin kanssa ja levytti sille albumit Gonzalo Rubalcaba (1986), Live in Havana (1986), My Passion (1987) ja Giraldilla (1989). 1980-luvun loppupuolella Gonzalo Rubalcaba matkusti konsertoimassa Euroopassa, Japanissa ja Kanadassa. Vuonna 1987 hän levytti Kuuban kansallis­orkesterin kanssa.
Vuonna 1992 Rubalcaba asettui asumaan Domini­kaaniseen tasa­valtaan, josta muutti vuonna 1996 Floridan Fort Lauderdaleen. Hän levytti toista­kymmentä albumia Blue Note -levymerkille, muun muassa albumit Discovery (1990), The Blessing (1991), Suite 4 y 20 (1992), Live in the USA (1994–1996), Old (1997) ja The Trio (1998). Näiden ansiosta hän oli useampaan kertaan Grammy-ehdokkaana ja voitti palkinnon vuonna 2002 albumistaan Supernova ja 2006 albumista Solo. Hän toimi yhdessä pianisti Chucho Valdésin kanssa Montreux’n jazz­festivaalien residenssi­taiteilijana 2002.
Rubalcaba on esiintynyt trionsa kanssa ja monien muiden kokoon­panojen jäsenenä. Hän on tehnyt yhteistyötä basisti Charlie Hadenin kanssa ja vieraillut muun muassa Isaac Delgadon, Juan Luis Guerran ja Francisco Céspedesin levyillä.
Direct Contact

Juoni

Mike Riggins on entinen Yhdysvaltain erikoisjoukkojen sotilas, joka on joutunut vankilaan aseiden salakuljettamisesta ja myymisestä. Eräs CIA:n jäsen Clive Connelly tarjoaa Rigginsille rahaa ja vapauden mikäli hän pelastaa Karadjovin mafian sieppaaman amerikkalaisnaisen Ana Galen turvaan. Tehtävän aikana Riggins kuitenkin saa huomata koko tarinan olleen huijausta ja joutuu selvittämään kumpi organisaatioista on todellinen vihollinen.
Fredrik Wilhelm Pipping

Ura

Pipping oli senaatin talousosaston jäsen 1841–1855 ja sen kirkollistoimituskunnan päällikkö 1841–1853.
Pipping muistetaan etenkin kokoamastaan suomenkielisen kirjallisuuden bibliografiasta sekä työstään Turun palossa tuhoutuneen akatemian kirjaston uudelleen kokoamiseksi. Tässä työssä hänelle oli suureksi avuksi kirjankeräilijä Matti Pohto.
Pipping on kirjoittanut esimerkiksi suomalaisen kirjapainotaidon historiasta teoksessa Några historiska underrättelser om boktryckeriet i Finland (Suomen tiedeseura, julkaistu useana osana vuosina 1842–1867).

Trivia

Pipping aateloitiin vuonna 1839 ja introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen seuraavana vuonna aatelisena sukuna 207, vanhalla nimellä Pipping.
Pentti Peitsamo

Pentti Valdemar Peitsamo (1920–1998) oli nokialainen pelimannimuusikko ja -säveltäjä. Hän johti Nokian Musikantteja ja soitti vuodesta 1982 viulua Pinsiön Pelimanneissa. Hän oli rock-muusikko Kari Peitsamon isä.
Kurtakko

Kurtakko on vanha maa- ja metsätalousvaltainen kylä Kolarin kunnassa Lapin läänissä. Se sijaitsee Kurtakkojärven rannalla kantatien 80 ja yhdystien 9391 risteyskohdassa noin 20 kilometrin päässä Kolarin keskustaajamasta itään. Kylän muodostavat Kurtakko idässä, Palo pohjoisessa sekä Palovaara lännessä. Kurtakon koulu sijaitsee kulmakuntien välisellä metsäalueella.
Kylän maisemaa hallitsevat Kurtakkojärven lisäksi viljelysaukeat sekä laajat metsäalueet ja suot sekä maisema Yllästunturiin. Palovaaran korkein huippu, Isolaki, kohoaa noin 208 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle ja noin 30 metriä ympäröivää maastoa korkeammalle. Kylästä noin 5 km kohti Kittilän kunnan rajaa on Kero-niminen vaara, joka on lähes 400 m merenpinnan yläpuolella. Kyseisen vaaran, jota kutsutaan myös "Kurtakkoseläksi", laitaan on rakennettu vuonna 1975 koko kylän yhteinen vesikaivo.
Suomen elokuvateatteriliitto

Suomen elokuvateatteriliitto – SEOL ry (ruots. Finlands Biografförbund, engl. The Finnish Cinema Exhibitors’ Association) on vuonna 1938 perustettu elokuvateatterialan etujärjestö. Se on Suomen Filmikamari ry:n jäsen.
Yhdistyksen tarkoituksena on toimia julkista elokuvateatteritoimintaa harjoittavien yksityisten ja yhteisöjen ammatillisena järjestönä ja valvoa jäsenten yhteisiä etuja ja oikeuksia.
Elokuvateatteriliiton hallituksen puheenjohtajana toimii Ismo Määttä (Finnkino Oy) ja varapuheenjohtajana Tarja Piiroinen (Savon Kinot Oy). Toiminnanjohtajana on Tero Koistinen.
Yhdistyksen nimi oli vuoteen 1983 saakka Suomen elokuvateatterinomistajain liitto – Finlands Biografägareförbund ry. Liiton alkuperäisestä nimestä muistuttaa yhdistyksen nimen virallinen lyhenne SEOL.
Bulgarian Air Charter

Historia

Bulgarian Air Charter perustettiin kesäkuussa 2000. Se aloitti lennot 14. joulukuuta 2000 Tupolev Tu-154M -koneilla, joita se hankki lopulta kaikkiaan yhdeksän. Vuonna 2004 Tupolevien tilalle hankittiin seitsemän MD-82-konetta. Niiden rinnalle hankittiin Airbus A320 -koneita vuodesta 2015 lähtien.
Aviation Specialties

Aviation Specialties on lentoyhtiö, jonka epäillään tuottaneen CIA:lle vankilentokuljetuspalveluita. Yhtiöllä on kahdeksan lentokonetta omistuksessaan:
Michael Ironside

Elämäkerta

Ironside varttui Queenin ja Papen alueella. Hänen isänsä työskenteli poliisina ja hänen äitinsä oli kotiäiti kasvattaen Michaelin ja hänen neljä sisarustaan. Michael kävi Ontarion taideopistoa ja työskenteli rakennusalalla ennen näyttelijän ammattiaan.

Ura

Alun perin hän aloitti näyttelemisen vain, koska hän tunsi, että se voisi auttaa häntä kirjailijana. Ironside esiintyi uransa alussa muun muassa elokuvissa Top Gun – lentäjistä parhaat, Total Recall – unohda tai kuole, Highlander 2 – Paluu ja Karate Kid saa seuraajan.
Ironside on myös antanut äänensä muutamille peli-, ja animaatiohahmoille. Näihin lukeutuu muun muassa Splinter Cell -pelisarjasta tuttu Sam Fisher ja Command & Conquer 3 -pelissä oleva kenraaliluutnantti Jack Granger, sekä Teräsmies-animaatiosarjassa Darkseid.
Vähäjärvi (Heinola, Hujansalo)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Konniveden lähi-alueeseen (14.131) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,5 metriä mpy.
Kauko Vainio (professori)

Kauko Juhani Vainio (1. toukokuuta 1913 Sääminki – 17. tammikuuta 1989 Heinola) oli suomalainen ortopedi, joka sai professorin arvonimen.
Vainion vanhemmat olivat diplomi-insinööri Viljo Vainio ja Ester Johanna Koskinen ja puoliso vuodesta 1937 Vieno Sanelma Hyvärinen. Hän tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1930 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1939. Tohtoriksi hän väitteli 1956 ja sai sekä kirurgian että ortopedian erikoislääkärin pätevyyden 1951. Vainio oli Helsingin yliopiston ortopedisen kirurgian dosentti vuodesta 1956 vuoteen 1962. Hän työskenteli valmistuttuaan useissa eri sairaaloissa sekä Pohjois- että Etelä-Suomessa, Reumasäätiön sairaalan ortopedian ylilääkäri hänestä tuli vuonna 1952. Vainio, joka oli ortopedisen kirurgian uranuurtajia Suomessa, tutustui alaan jo 1950-luvun vaihteessa Yhdysvalloissa ja loi merkittävän kansainvälisen yhteistyöverkoston. Hänen sanotaan perehdyttäneen tuhat henkilöä eri puolilta maailmaa ortopediseen kirurgiaan ennen eläköitymistään vuonna 1975. Vainiolle myönnettiin ansioistaan professorin arvonimi vuonna 1970. Sotilasarvoltaan Vainio oli lääkintämajuri (1944).
International Road Racing Championship

International Road Racing Championship (IRRC) on katuradoilla ajettava eurooppalainen ratamoottoripyöräilysarja. Siinä kilpaillaan superbike- ja supersport-luokkien pyörillä.
Sarja perustettiin vuonna 2003 nimellä 3 Nations Cup. Perustajina olivat kolme moottoriurheiluseuraa Alankomaista, Belgiasta ja Saksasta, ja sarjaan osallistui kymmenen ajajaa kustakin maasta. Osakilpailuja ajettiin yhteensä kuusi, kaksi kunkin seuran kotiradalla.
Sarja laajeni ja sai nykyisen nimensä vuonna 2010, kun muut radat ja muiden maiden kilpailijat ilmoittivat halukkuudestaan osallistua sarjaan. Vuonna 2011 kilpailtiin ensimmäistä kertaa Tšekissä. Vuonna 2016 IRRC laajeni Suomeen, kun aikoinaan MM-sarjaankin kuulunut Imatranajo teki paluun Imatran katuradalle 30 vuoden tauon jälkeen.
Helsingin aikuisopisto

Helsingin aikuisopisto on toimihenkilökeskusjärjestö TVK:n vuonna 1961 perustama kansalaisopisto.
Helsingin aikuisopistossa opiskelee vuosittain noin 13 000 henkilöä yhteensä 35 000 oppitunnin edestä. Opisto työllistää 22 päätoimista toimihenkilöä sekä 220 tuntiopettajaa. Opiston liikevaihto on 3,2 miljoonaa euroa.
Kari Huhtamo

Kari Kauko Johannes Huhtamo (s. 11. tammikuuta 1943 Rovaniemi) on suomalainen kuvanveistäjä. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Lapin jälleenrakennuksen muistomerkki (Rovaniemi, 1977) ja Polskis (1976) Oulun uimahallin edessä. Huhtamo oli ensimmäinen suomalainen jonka töitä oli näytteillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa.
Kesällä 2010 pidettiin Huhtamon laajin ulkonäyttely, laajuudessaan 10 abstraktia teräsveistosta, Suomen tasavallan presidentin kesäasunnolla Naantalin Kultarannassa. Kyseessä oli myös ensimmäinen taidenäyttely Kultarannassa. Huhtamon veli on näyttelijä Markku Huhtamo.