google/wiki40b huggingface dataset:
Julia Santos Solomon

Julia Santos Solomon (s. 1956) on dominikaanilainen taidemaalari. Hän työskentelee monipuolisesti eri taidekentillä tehden multimediateoksia, maalauksia, piirustuksia ja muotisuunnittelua.

Elämänvaiheita

Santos Slomon syntyi Dominkaanisessa tasavallassa. Perhe muutti Yhdysvaltoihin New Yorkiin kun Santos Salomon oli kymmenenvuotias .Tosin hän oli joutunut eroamaan äidistään jo neljävuotiaana ja oli ollut isoäitinsä kasvattama. Hänen taiteelliset lahjansa huomattiin jo varhain ja hän pääsi New Yorkissa taidelukioon. Opinnot jatkuivat Rhode Islandin osaaltion taidekoulussa. 
Aikuistuttuaan hän muutti takaisin Dominikaanissen tasavaltaan, missä ryhtyi veistämään itseään esittäviä lapsuusmuotokuvia ja muotokuvia esiäideistään. Hän maalasi ne väreillä jotka muistuttavat Karibian meren saarten rikkaasta maaperästä.
Itseään Santos Solomon pitää hybridinä: hän oli lapsi jonka piti toimia tulkkina vanhemmilleen ja tarkkailla ja selviytyä vieraassa ympäristössä. Tyttärensä hän haluaa tietävän mistä hänen juurensa ovat. Tämän hän haluaa kertoa taiteellaan.
Sipoon lukio

Sipoon lukio on toinen Sipoon lukiokoulutusta tarjoavista kouluista. Toinen on ruotsinkielinen Sibbo Gymnasium. Lukion rehtorina toimii Aarne Alatalo.
Sipoon lukio sijaitsee Sipoon keskustassa Nikkilässä. Koulussa oli lukuvuoden 2017 alussa noin 210 oppilasta. Koulu toimii vuonna 2007 käyttöönotetuissa moderneissa tiloissa yhdessä ammattikoulutusta tarjoavan Keuda Sipoon kanssa. Koulutusyhteenliittymä tunnetaan nimellä Sipoon Enter. Koulurakennus on saanut useita arkkitehtuuripalkintoja, mm. Chicago Athenaeum -palkinnon vuonna 2008. Rakennuksen on suunnitellut helsinkiläinen Arkkitehtitoimisto K2S.
Sipoon lukio perustettiin vuonna 1986. Sipoon suomenkielisen väestön voimakkaasti kasvaessa myös Sipoon lukion oppilasmäärä on noussut. Ylioppilaita valmistuu vuosittain 50–60. Myös ylioppilaiden määrä on ollut nousussa. Haku lukioon tapahtuu toisen asteen opintojen yhteishaun kautta. Lukio-opintoihin on mahdollista yhdistää ammattitutkintoon valmistavia opintoja. Lukion tunnuslause on ”Yksilöllistä opastusta, keskustelevaa kulttuuria”.
Lukuvuonna 2010–2011 Sipoon lukiossa alkoi jääkiekkolinja. Siinä opiskelijalla on mahdollisuus yhdistää lukio-opinnot lajiharjoitteluun läheisessä Nikkilän jäähallissa.
HMS Defiance (1783)

Palvelus

Alus romutettiin 1817.
Sakari T. Lehto

Sakari Tapani Lehto (26. joulukuuta 1923 Turku – 30. kesäkuuta 2006 Kemiö) oli Oy Partek Ab toimitusjohtaja 1972–1987 ja ministerinä ulkoasiainministeriössä ja teollisuusministeriössä Miettusen II hallituksessa 1975–1976. Hän oli Rooman Klubin Suomen komitean ensimmäinen puheenjohtaja.
Sakari T. Lehto oli pääministeri Reino R. Lehdon poika.
Whitley Strieber

Whitley Strieber (s. 1945) on yhdysvaltalainen ufologi ja kirjailija, joka muun muassa kirjoitti vuonna 1987 teoksen Ne ovat täällä, jossa kertoi mielestään luonaan vierailleista olioista, jotka hänen näkemyksessään saattavat olla ulkoavaruuden humanoideja tai eivät. Strieberillä oli aikaisemmin takana mittava ura fantasia- ja tieteiskirjallisuuden saralla.
Elokuva Yhteys tuntemattomaan pohjautuu Strieberin kirjaan Communion.
Osmo Hormia

Osmo Eliel Hormia (9. tammikuuta 1926 Jyväskylä – 17. tammikuuta 1983 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen kielen- ja kirjallisuudentutkija.
Hormian vanhemmat olivat rovasti Yrjö Nikolai Hormia ja Aili Olga Salo. Hormia pääsi ylioppilaaksi 1944 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1949, lisensiaatiksi 1960 ja tohtoriksi 1962. Hän toimi Helsingin yliopiston suomen kielen vt. lehtorina 1955–1957, Århusin yliopiston suomen kielen lehtorina 1957–1958 sekä Tukholman yliopistossa suomen kielen lehtorina 1958–1964, suomen kielen ja Suomen kirjallisuuden dosenttina 1962–1965, suomen kielen ja Suomen kulttuurin vt. professorina 1964–1965 sekä professorina vuodesta 1965.
Hormia aloitti uransa 1950-luvulla runoilijana, kirjallisuudentutkijana ja kriitikkona. Hän väitteli tohtoriksi 1961 aihenaan Christfried Gananderin suomen kielen sanakirjassa Nytt Finskt Lexicon käytetyt lähteet. Hormia muutti 1950-luvun lopulla Suomesta ensin Tanskaan ja asettui sitten pysyvästi asumaan Ruotsiin. Hormia toimi Tukholman yliopiston suomen kielen ja kulttuurin professorina ja hän oli myös aktiivisesti mukana Ruotsin suomalaisten järjestötoiminnassa 1960- ja 1970-luvuilla. 
Hormia kuului 1960-luvulla Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton vasemmisto-oppositioon, jonka mielestä Artturi Similän johtama keskusliitto oli unohtanut tavalliset työväestöön kuuluvat ruotsinsuomalaiset ja heidän kokemansa sosiaaliset ongelmat ja keskittynyt vain virallisen kielivähemmistön aseman saavuttamiseen. Hormia liittyi 1968 Ruotsin sosiaalidemokraattisen puolueeseen ja hän perusti myös Keskusteluseura 62 (Diskussionsförening 62) -nimisen yhdistyksen.
Hormia valittiin 1970 Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton puheenjohtajaksi. Puheenjohtajakautensa lopulla Hormiaa arvosteltiin siitä, että hän oli sitonut Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton liiaksi Ruotsin sosialidemokraattien harjoittamaan kielipolitiikkaan ja hän joutui lopulta eroamaan syyskuussa 1975 liiton puheenjohtajan paikalta.
Christian Scriver

Postilla Sielun aarre

Scriverin pääteos, viisiosainen postilla Seelen-Schatz ilmestyi 1675–1696. Postillan saarnat ovat hyvin pitkiä. Niissä on runsaasti raamatunlauseita, etenkin Vanhasta testamentista, apokryfikirjat mukaan luettuina. Kirjoittajan ote on kokemusperäinen ja hän kertoo myös omaa perhettään kohdanneista koettelemuksista. Scriver käyttää saarnoissaan runsaasti kertomusaineistoa, kuten pyhimystarinoita, historiallisia tarinoita ja opetuskertomuksia. Saarnoissa esiintyy henkilöhahmoja ruhtinaista tavallisiin kirjoittajan aikalaisiin.
Scriverin postillan ilmestyminen osuu samaan ajankohtaan pietismin synnyn kanssa. Scriver päiväsi postillansa esipuheen kuukautta myöhemmin kuin Philipp Jakob Spener pietismin alkuna pidetyn Pia desideria -esipuheensa Johann Arndtin postillaan. Scriver ja Spener olivat läpi elämänsä kirjeenvaihdossa keskenään.
Scriverin teokset ovat myöhemmin vaikuttaneet mm. württembergiläisen pietismin piirissä sekä 1800-luvun saksalaisissa ja pohjoismaisissa herätysliikkeissä. Scriveriä on käännetty ja julkaistu Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, Suomessa, Alankomaissa, Englannissa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Ruotsiksi Scriveriä käännettiin ensimmäisen kerran Turussa, jossa Turun linnan pastori Gabriel Salonius käänsi Johannes Getzelius nuoremman toimeksiannosta muutamia saarnoja. Kirja painettiin Getzeliuksen esipuheella varustettuna hänen kirjapainossaan. Kirjan nimi on Ymnig Tröste-Skatt Uti Armod och Fattigdom jämte samma berömlige Lärares Enkie-Tröst Af Tyska Språket Öfversatt I Thetta hårda Sorge-Åhr 1697. Ensimmäinen koko postillan käsittävä ruotsinkielinen käännös, Siäle-skatt, ilmestyi vuosina 1723–1727. Sen käänsi Antonius Müchenberg ja kustansi Norrköpingin saksalaisen seurakunnan kirkkoherra Reinerus Broocman. Postilla levisi laajasti valtakunnan seurakuntiin, myös Suomeen, sillä tuomiokapituleille vuonna 1722 lähetetty kuninkaallinen kirje kehotti kaikkia valtakunnan seurakuntia lunastamaan yhden kappaleen Scriverin postillaa itselleen. Tuomiokapitulit lähettivät kehotuksen edelleen seurakuntiin, Turun tuomiokapituli vuonna 1724.

Scriver Suomessa

Ensimmäiset suomenkieliset tekstit Scriverin postillasta ilmestyivät varhaisemman herännäisyyden keskeisen pappishahmon Abraham Achreniuksen kirjassa Tarpellinen ja yxikertainen Itzekoettelemus (1768). Yksittäisiä saarnasuomennoksia ilmestyi 1800-luvulla muutamia. Scriverin teos Gottholdin johdolliset hartaushetket ilmestyi A. J. Weänäsen suomentamana vuonna 1862.
Suomeksi postilla ilmestyi vuosina Juho Saarisen kääntämänä nimellä Kristian Scriverin Sielun-Aarre kolmena niteenä vuosina 1889, 1890 ja 1891. Niiden yhteinen sivumäärä on noin 2500. Lyhennettyjä versioita ovat toimittaneet R. Sarlin (1898) ja Jaakko Haavio (1941). Lisäksi on ilmestynyt joitakin yksittäisiä saarnoja Herättäjä-Yhdistyksen ja Kirjapajan kustantamina. Scriverin saarnoja on luettu lähinnä rukoilevaisuuden ja herännäisyyden piirissä.
Slovakianajokoira

Ulkonäkö

Rotu on väriltään musta punaruskein merkein. Ruumiinrakenne on keskivahva ja vankkaluustoinen. Mittasuhteiltaan se muistuttaa pitkähköä suorakaidetta. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 45–50 cm ja nartut 40–45 cm.
Rodun keskikarhea karvapeite on 2–5 cm pitkää, tiheää ja pinnamyötäistä. Pidempää karvaa esiintyy selässä, hännässä ja niskassa. Rodulla on myös tiheä aluskarva.

Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan slovakianajokoira on rohkea. Se on myös väsymätön jäljittäjä, joka jaksaa seurata tunteja tuoretta jälkeä samalla haukkuen. Rodun suuntavaisto on poikkeuksellisen hyvin kehittynyt.

Alkuperä

Rotu on vanhojen balkanilaisten ajokoirien jälkeläinen.
Flexaa

Flexaus

”Flexaaminen” on räppislangia ja tarkoittaa showmaista esiintymistä ja huomion hakuisuutta. Cheek itse on kertonut sanan tarkoittavan ”sellaista pullistelua ja rotsi auki -mielentilaa” sekä ”hyvää meininkiä ja fiilistä”.
Dakar-ralli

Vuoden 2009 kilpailu

Portugalin pääkaupungin Lissabonin piti toimia ainakin vuoteen 2009 asti rallin lähtöpaikkana, mutta järjestäjät päättivät siirtää vuoden 2009 kilpailun Etelä-Amerikkaan terroriuhan takia. 2009 kilpailun lähtö- ja maalipaikkana toimi Argentiinan pääkaupunki Buenos Aires. Argentiinan lisäksi kilpailun reitti kulki Chilen kautta.
Etelä-Amerikkaan siirretystä kilpailusta tuli epäilyistä huolimatta menestys. Maanosassa on runsaasti moottoriurheilusta kiinnostuneita ja merkittävät markkinat rallin sponsoreille. Myöhemmin reittiä on jatkettu Peruun. Vuoden 2013 kilpailu kulkee myös Bolivian kautta.

Historia

Pariisi–Dakar-rallin idean isä on ranskalainen kilpa-ajaja Thierry Sabine, joka vuonna 1977 autiomaahan eksyttyään ajatteli sen olevan hyvä sijaintipaikka vuosittaiselle rallikilpailulle. Alkujaan kilpailu kulkikin nimensä mukaisesti Ranskan pääkaupungista Pariisista Välimeren ja Saharan yli Senegalin pääkaupunkiin Dakariin. Poliittisista ja muista syistä kilpailun reitti on kuitenkin vuosien varrella vaihdellut, eikä rallin lähtöpaikka ole enää Pariisissa. Viimeisen kerran kilpailureitti kulki Pariisista Dakariin vuonna 1994, jolloin kaiken lisäksi ajettiin vielä takaisin Pariisiin. 
Alussa rallin järjestäjäorganisaationa toimi Sabinen perustama Thierry Sabine Organization (TSO). Sabinen kuoleman jälkeen hänen isänsä Gilbert otti johdon käsiinsä ja hän vetäydyttyään myi oikeudet Amaury Sport Organisationille, joka on toiminut kilpailunjärjestäjänä vuodesta 1992.

Suunnistaminen

Vuoden 2007 Dakar-ralli oli ensimmäinen kilpailu, jonka vaikeutta lisättiin rajoittamalla entisestään elektronisen GPS-paikannusjärjestelmän käyttöä. Kilpailija(pari) tietää kilpailujaksojen lähtö- ja maalipisteet, itse reitti mennään pitkälle tiekirjan perusteella. Kilpailijoiden käytössä oleva GPS-järjestelmä ei kerro ilmansuuntaa, mihin suuntaan pitäisi edetä, eikä neuvo kääntymispisteitä teiden risteyksissä. Järjestelmä antaa tarkkoja ajo-ohjeita ainoastaan kolmen kilometrin säteellä reittipisteistä, tankkauspaikoista ja nopeusrajoitusten piirissä olevien kylien kohdalla. Reitillä on myös piilotettuja reittipisteitä, jotka on ohitettava tarpeeksi läheltä välttyäkseen aikarangaistukselta.

Onnettomuudet

Rallin haastavuudesta ja vaarallisuudesta kertoo jotakin se, että sen historian aikana yli 50 ihmistä on kuollut erilaisissa onnettomuuksissa. Rallin organisaattori, Thierry Sabine, kuoli helikopterionnettomuudessa vuonna 1986 valvoessaan kilpailua. Myös useita katsojia on kuollut. Tämän seurauksena nykyään autojen nopeutta valvotaan GPS-pohjaisen järjestelmän kautta ja kylien kohdalla on noudatettava nopeusrajoituksia.
Olli Salomies

Olli Ilmari Salomies (s. 12. helmikuuta 1951 Lontoo) on suomalainen antiikintutkija (filologi). Latinalaiseen epigrafiikkaan ja onomastiikkaan erikoistunut Salomies on toiminut Helsingin yliopiston latinan kielen ja Rooman kirjallisuuden professorina vuodesta 1993. Hän on myös ollut Suomen Ateenan-instituutin johtaja vuosina 1997–2000. Salomiehen isä oli suurlähettiläs Martti Salomies ja isoisä arkkipiispa Ilmari Salomies. 
Salomies valmistui filosofian kandidaatiksi 1976, filosofian lisensiaatiksi 1984 ja tohtoriksi hän väitteli 1988.
Hän on ollut vuodesta 2001 Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen ja vuodesta 2015 Academia Europæan jäsen.
Pulkkila (taajama)

Pulkkila on Siikalatvan kunnan taajama ja kuntakeskus ja entisen Pulkkilan kunnan kirkonkylä. Se oli Pulkkilan kunnan kuntakeskus, kunnes vuoden 2009 alussa Pulkkilan, Kestilän, Piippolan ja Rantsilan kunnat yhdistyivät Siikalatvan kunnaksi. Kuntakeskus sijaitsee valtatien 4 ja kantatien 88 risteyskohdassa, Oulusta 90 kilometriä etelään. Vuoden 2014 lopussa taajamassa oli 816 asukasta.
Taajamassa sijaitsevat muun muassa vuosina 1908–1909 rakennettu järjestyksessään kolmas Pulkkilan kirkko ja Siikalatvan lukio (1.8.2009 asti Pulkkilan lukio).
Pulkkilan palveluita ovat muun muassa kaksi vähittäistavarakauppaa, ABC-liikennemyymälä ja pankki.
Adriana Karembeu

Varhainen elämä

Adriana Karembeu syntyi Breznossa, kaupungissa Keski-Slovakiassa vuonna 1971. Hänen äitinsä on slovakialainen ja hänen isänsä on tšekkiläinen. Hänellä on sisko nimeltään Natalia Sklenaříková. Ensin hän opiskeli lääketiedettä Kaarlen yliopistossa Prahassa, mutta luopui opiskeluistaan, kun hänestä tuli malli vuonna 1997.

Ura mallina

Adriana lensi Pariisiin ja aloitti uransa mallina. Hän työskenteli useille tunnetuille tuotemerkeille, mukaan lukien Givenchy, Lanvin ja Roberto Cavalli. Yhdysvalloissa hän työskenteli mallina Victoria's Secretissä. Hän myös esiintyi useiden lehtien kannessa , mukaan lukien Elle, Vanity Fair, GQ ja Cosmopolitan.

Ura näyttelijänä

Adriana on esiintynyt muutamissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän näytteli itseään elokuvassa Ready to Wear (1994)  Claudia Schifferin, Naomi Campbellin ja Helena Christensenin kanssa. Hän myös näytteli elokuvassa Asterix olympialaisissa (2008).

Ura televisiossa

Heinäkuussa 2008 hän esiintyi ranskalaisessa ohjelmassa Rendez-vous en terre inconnue, jossa hän vietti kaksi viikkoa erään heimon kanssa Etiopiassa.
Helmikuussa 2011 hän oli kilpailijana ranskalaisessa versiossa ohjelmasta Dancing with the Stars.

Yksityiselämä

Adriana Karembeu meni naimisiin ranskalainen jalkapalloilija Christian Karembeun kanssa joulukuussa 1998. He erosivat maaliskuussa 2011. Heillä ei ole lapsia.
Mikkelin musiikkijuhlat

Mikkelin Musiikkijuhlat on Mikkelin musiikkijuhlien kannatusyhdistys ry:n (per. 1991) ylläpitämä klassisen musiikin festivaali. Juhlat järjestetään vuosittain kesä-heinäkuun vaihteessa, ja kävijämääräksi on vakiintunut noin 5 000 henkeä. Juhlien konsertteja on järjestetty vuodesta 1992 alkaen niin kongressi- ja konserttitalo Mikaelissa (600–700 paikkaa), Mikkelin tuomiokirkossa (1 100 paikka) kuin Mikkelin maaseurakunnan kirkossakin (1 500 paikkaa). Musiikkijuhlien syntyyn oli voimakkaasti vaikuttamassa kriitikko Seppo Heikinheimo, jolla oli huvila lähellä Hirvensalmella.
Vuodesta 1993 musiikkijuhlien taiteellisena johtajana on toiminut pietarilaisen Mariinski-teatterin pääjohtaja, kapellimestari Valeri Gergijev. Juhlien organisaatio perustuu lähes täysin vapaaehtoistyöhön. Mikkelin musiikkijuhlien konsertteja on radioitu, videotallennettu ja levytetty (Philips Classics).
Musiikkijuhlien esiintyjärungon muodostavat Mariinski-teatterin orkesteri ja kuoro. Ohjelmistossa on sinfoniakonsertteja ja oopperoiden konserttiesityksiä, lisänä kuullaan solistikonsertteja.
Musiikkijuhlilla on vuosien varrella kuultu lukuisia Mariinskin kasvattamia oopperamaailma tähtiä, kuten Olga Borodina, Olga Gortshakova, Olga Trifonova, Dmitri Hvorostovski ja Gegam Grigorian. Muina solisteina ovat esiintyneet muun muassa alttoviulisti Juri Bashmet, viulisti Vadim Repin ja pianisti Alexander Toradze. Suomalaisista taiteilijoista Mikkelissä ovat esiintyneet muun muassa Jaakko Ryhänen, Soile Isokoski, Esa-Pekka Salonen, Reka Szilvay ja Jukka-Pekka Saraste.
Mikkelin musiikkijuhlien yhteydessä on toiminut Mariinskin nuorten laulajien akatemian kansainvälinen mestarikurssi, johon vuosittain osallistui 30–40 nuorta laulajaa 10–15 maasta. Akatemian rehtorina on toiminut Larissa Gergijeva. Mestarikurssien järjestelyistä vastaa Mariinskin kesäakatemian kannatusyhdistys ry. 
Mikkelin Musiikkijuhlien kannatusyhdistys r.:n . puheenjohtajana on Jukka Tikka ja hallintojohtajana oli Jari Hokkanen vuoteen 2019. Festivaalijohtaja on Teemu Laasanen vuodesta 2019 lähtien.
HMS Repulse (S23)

Palvelus

HMS Repulse poistettiin palveluksesta 1996. Alus on ankkuroitu Rosythiin, jossa se on muuten koskemattomana lukuun ottamatta poistettua ydinpolttoainetta. Puolustusministeriö ei ole päättänyt aluksen reaktorin poistosta ja tulevasta käytöstä.
Palkollissääntö

Palkollissääntö (ruots. legostadgan) oli Ruotsissa ja Suomessa voimassa ollut säännöstö. Se sääteli niiden ihmisten asemaa, jotka eivät maksaneet veroja. Käytännössä tämä tarkoitti ihmisiä, jotka eivät omistaneet maata.  Erityisesti nimitys palkollinen oli käytössä vuoden 1805 palkollissäännössä, jossa sitä käytettiin säännön alaisista maataloustyöntekijöistä.
Ruotsin 1600-luvulla käymien sotien vuoksi Ruotsissa ja Suomessa oli pulaa työvoimasta ja siten palkollisia oli vähän tarjolla. Vuosina 1664 ja 1688 säädetyt palkollissäännöt kielsivät muiden palkollisten ottamisen, kuin samassa taloudessa isännän kanssa asuneet. Myöhemmin merkantilismin aikana palkollissääntö tiukentui. Vuonna 1739 säädetyn säännön mukaan myös talollisen "ylimääräiset" lapset piti siirtää muualle töihin.
Väestö alkoi kasvaa nopeasti 1700-luvun puolivälistä lähtien ja palkollissääntöjä alettiin helpottaa. Palvelupakko poistui Suomessa kuitenkin täysin vasta vuonna 1883. Laki, joka säänteli isäntien ja palkollisten suhteita, kumottiin työsopimuslailla 1922.
Kolumbian intiaanikulttuurit

Kolumbian intiaanikulttuurit olivat varhaisia kulttuureita nykyisen Kolumbian alueella ennen eurooppalaisten valtakauden alkua alueella.
Mesoamerikasta tuli Kolumbiaan asukkaita kahdessa aallossa 1200 ja 500 eaa. Tältä ajalta on löytynyt esineitä, jotka liittyvät useihin erillisiin kulttuureihin. Chibchat tulivat alueelle Nicaraguan ja Hondurasin suunnasta 400–300 eaa, ja pian heidän jälkeensä arawakit tulivat etelästä. Lähellä vuotta tuhat jaa. karibit asettuivat Karibianmerelle.

San Augustín

San Augustinin alueella oli ennen maanviljelemisen alkua, noin 3300 eaa. – 600 eaa. yhteisö, joka tuotti monia kivirakennelmia.

Tairona

Tairona oli esikolumbiaaninen sivilisaatio nykyisissä Magdalenan ja La Guajiran osavaltioissa Kolumbiassa. Siitä on saatu tietoja vain arkeologisista löydöistä ja satunnaisista maininnoista espanjalaisten kirjoituksissa. Työkalujen perusteella tiedetään heidän harjoittaneen maanviljelyä, ja metalliesineistä voidaan päätellä kulttuurin muistuttaneen chibchojen ja inkojen kulttuuria, vaikka taironat eivät ilmeisesti olleet näille sukua. Taironien nykyjälkeläisiä ja viimeisiä esikolumbiaanisen ajan heimoista ovat Kogit, jotka elävät eristyksissä Sierra Nevada de Santa Martan vuoristossa Kolumbian pohjoisosassa.
Arto Lindsay

Arthur Morgan "Arto" Lindsay (s. 28. toukokuuta 1953) on amerikkalainen kitaristi, laulaja, laulajalauluntekijä, tuottaja ja kokeellinen säveltäjä. Ensimmäinen projekti, josta Lindsay tuli tunnetuksi, oli 1977 perustettu no-wave-yhtye DNA, jossa vaikutti myös Ikue Mori. Brasilialainen kulttuuri, johon Lindsay tutustui nuoruudessaan hänen vanhempiensa toimiessa Brasiliassa lähetyssaarnaajina, on vaikuttanut suuresti Lindsayn musiikkiin, varsinkin hänen 80-luvun jälkeiseen tuotantoonsa. Osassa Lindsay kappaleita on myös protugalin kieliset sanoitukset. 
Lindsay on vaikuttunut DNA:n lisäksi yhtyeissä Ambitious Lovers, The Golden Palominos ja The Lounge Lizards.
Aaron Neville

Aaron Neville (s. 24. tammikuuta 1941 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen rhythm and blues- ja soul -laulaja, joka tunnetaan korkeasta äänestään ja hyvin korostetusta vibratostaan. Soolouransa lisäksi Neville on esiintynyt myös perheyhtyeen The Neville Brothers jäsenenä.
Nevillen debyyttisingle oli vuonna 1966 julkaistu Billboardin R&B -listan kärkisingle ”Tell It Like It Is”. Neville on julkaissut vuoteen 2019 mennessä soolourallaan yhteensä 18 studioalbumia, kuten Warm Your Heart (1991).
Neville esiintyi Pori Jazz -festivaaleilla 2012. The Neville Brothers -yhtyeen jäsenenä hän on vieraillut Porissa vuosina 1986 ja 2006.
Kai Sievers

Kai Konrad Sievers (19. helmikuuta 1930 Kotka – 7. marraskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja käsikirjoittaja.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Sieversin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Konrad Emil Sievers ja Onerva Viljamaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1950 oli Pirkko-Liisa Pöyhönen ja toinen vuodesta 1962 Ulla-Maija Kettunen. Sievers tuli ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1958. Uransa alkuvuosina Sievers toimi lääkärinä useissa eri sairaaloissa. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1965 ja oli 1969–1970 Oulun yliopiston hygienian professori. 1971–1976 Sievers toimi Turun yliopiston kansanterveystieteen professorina. Helsingin yliopiston sosiaalilääketieteen apulaisprofessori hän oli vuodesta 1977. Sieversin tieteelliset julkaisut käsittelevät reumatologiaa, seksologiaa ja kansanterveystiedettä. Sievers oli yksi vuonna 1974 ilmestyneen suomalaisten sukupuolielämää käsitelleen raportin tekijöistä ja osallistui vuonna 1984 julkaistun homoseksuaalien tilanteesta Suomessa tehdyn kartoituksen toimittamiseen.

Kirjallinen toiminta

Sievers oli mukana muutamissa runoantologioissa ja toimitti runoantologioita. Hän käsikirjoitti Pertti Reposen kanssa Soitinmenoja ja ÄWPK – Älywapaata palokuntaa salanimellä Kai Dorkin.
HMS Collingwood (1882)

Palvelus

Alus siirrettiin rannikkopuolustukseen vuonna 1897 ja se sijoitettiin vuonna 1903 reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 11. toukokuuta 1909 Hughes Bolckowille Dunstoniin.
Bayes-verkko

Bayes-verkko (Bayesverkko, Bayesilainen verkko) on verkkotodennäköisyysmalli, joka esittää joukon satunnaismuuttujia ja niiden välisiä ehdollisia riippuvuuksia suunnatun syklittömän verkon avulla. Verkon solmut edustavat satunnaismuuttujia ja kaaret niiden välisiä riippuvuuksia. Jokaiseen solmuun liitetään ehdollinen todennäköisyysfunktio, jonka määräämä jakauma vastaavan muuttujan arvoille riippuu solmun vanhempien saamista arvoista. Bayes-verkkoja käytetään esimerkiksi erilaisiin koneoppimisen tehtäviin.
Formaalisti Bayes-verkon määrittelemä todennäköisyysjakauma on muotoa:
p(x) = \prod_{v \in V} p\big(x_v \mid x_{\operatorname{pa}(v)} \big),
missä pa(v) on v:n vanhempien joukko (eli ne solmut, joista on suunnattu kaari solmuun v).
Varvara Schantin

Varvara Schantin (1870–1941) oli venäläissyntyinen haminalainen, joka ryhtyi yrittäjäksi myymällä Aholaisen leipomotuotteita Reserviupseerikoulun upseerioppilaille sen kurssi numero 22:sta alkaen. Varvara Schantinille on pystytetty teräksinen veistos Haminan Kadettikoulunkadulle lähelle vallisarvea viestikomppanian ja sotilaskodin väliselle osuudelle. Veistoksen teettivät Veikko Haukkavaaralla Reserviupseerikoulun upseerioppilaskurssi 25:n entiset upseerioppilaat. Veistos paljastettiin 1972.
Teräkseen valetun veistoksen paljastamisen osallistui leipomosukuun kuuluva Lyyli Aholainen. Varvara Schantinista on tehty myös Haminan teatterissa monologiesitys. Laulaja Veikko Lavi levytti vuonna 1978 laulun nimeltä Pullamummo Varvaara.
Hänen mukaansa on nimetty myös Haminan Sotilaskodin käytössä oleva RUK:n oppilaskunnan kanssa yhteistyössä hankittu sotilaskotiauto Varvara.