google/wiki40b huggingface dataset:
P. H. Newby

Ura

Newby kävi koulua Hanley Castle Grammar Schoolissa ja olisi sen jälkeen halunnut jatkaa opiskeluja yliopistossa. Hänellä ei kuitenkaan ollut varaa yliopisto-opintoihin, joten hän päätyi Cheltenhamin St Paul’s Collegeen.
Newby kutsuttiin toisen maailmansodan aikana palvelukseen Britannian armeijan lääkintäjoukkoihin. Hän palveli 1939–1940 Ranskassa siirtoarmeijassa. Sen jälkeen hänet läehtetettiin Egyptiin, missä hän toimi 8. armeijan paarinkantajana.
Newby määrättiin 1942 opettamaan englanninkielistä kirjallisuutta Kairon Fuad I:n yliopistoon. Egyptin-aika teki Newbyn suuren vaikutuksen, ja hän käytti sitä kokemusta hyväkseen monien vuosien ajan. Egyptissä Newby kirjoitti myös ensimmäisen romaaninsa Journey to the Interior (1945). Hänen seuraavakin romaaninsa Agents and Witnesses (1947) sai inspiraationsa Lähi-idästä.
Newby palasi Englantiin vuonna 1946, ja vuonna 1949 hänet palkattiin BBC:n työntkeijäksi. Hän aloitti siellä puheohjelmien tuottajana, mutta sai paljon lisää vastuuta pitkän uransa aikana. Vuosina 1958–1969 Newby toimi Third Programmen ja 1969–1971 Radio 3:n valvojana, 1971–1975 radion ohjelmajohtajana ja 1975–1978 BBC Radion toimitusjohtajana.
Työskennellessään BBC:llä Newby jatkoi myös uraansa kirjailijana ja julkaisi radiouransa aikana 13 romaania. Something To Answer For sai vuonna 1969 ensimmäistä kertaa jaetun Booker-palkinnon. Se toi hänelle huomiota, vaikka palkinto ei ollutkaan vielä tuolloin kovinkaan tunnettu.
Newby jätti BBC:n vuonna 1978 ja toimi 1978–1984 English Stage Companyn puheenjohtajana. Kirjailija Anthony Thwaiten mukaan hänen viimeisistä romaaneista parhaimmat olivat vuonna 1981 ilmestynyt Feelings Have Changed ja vuonna 1995 ilmestynyt Something About Women, joka jäi Newbyn viimeiseksi romaaniksi.
Romaanien lisäksi Newby kirjoitti uransa aikana novellikokoelman, kaksi lyhyttä lastentarinaa, esseitä ja kolme kirjaa Lähi-idän historiasta.
Haapatyttöperhonen

Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat melko tasaisen tuhkanharmaat tai hieman rusehtavat. Niiden etureunassa on kaksi hyvin epämääräistä ja himmeää vaaleaa täplää ja siiven kärkiosassa on vaalea poikkiviiru. Naaraalla etureunan vaalea täplä ulottuu himmeänä usein siiven keskiosaan saakka. Takasiivet ovat oranssinkeltaiset, reunoiltaan tummanruskeat ja niissä on pieni, terävärajainen diskaalitäplä. Siipiväli on noin 35 mm.
Harvinainen haapatyttöperhonen muistuttaa huomattavan paljon yleistä koivutyttöperhosta (Archiearis parthenias).

Levinneisyys ja lentoaika

Lavinneisyysalue ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Alpeilta Itä-Aasiaan. Suomessa haapatyttöperhonen on levinneisyydeltään eteläinen ja hyvin paikoittainen. Se on kevään varhaisimpia lentäjiä ja perhosia voi tavata huhtikuun alusta toukokuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat

Haapatyttöperhosta tavataan vain haapaa kasvavilla paikoilla. Harvinaisuutensa perusteella se lienee melko vaatelias elinympäristönsä suhteen. Perhoset lentävät aurinkoisina aamupäivinä, pääasiassa korkealla latvustoissa mutta laskeutuu välillä maahan. Toukkia voi tavata toukokuusta heinäkuuhun. Kotelo talvehtii puun kuoren raossa.

Ravintokasvi

Toukka elää haavalla (Populus tremula).
Hermann Cohen

Hermann Cohen (4. heinäkuuta 1842 Coswig, Anhalt, Saksa – 4. huhtikuuta 1918 Berliini, Saksa) oli saksanjuutalainen filosofi ja yksi uuskantilaisen Marburgin koulukunnan perustajista. Hän on yksi 1800-luvun merkittävimmistä juutalaisista filosofeista.

Elämä

Cohen aloitti filosofian opinnot varhain, ja hänet tunnettiin pian Immanuel Kantin tuntijana. Hän opiskeli gymnaasissa Dessaussa, juutalaisessa teologisessa seminaarissa Breslaussa, sekä Breslaun, Berliinin ja Hallen yliopistoissa. Hänen väitöksensä nimi oli Die systematischen Begriffe in Kant’s vorkritischen Schriften nach ihrem Verhältniss zum kritischen Idealismus. Vuonna 1873 hänestä tuli Marburgin yliopiston filosofisen tiedekunnan privatdozent. Vuonna 1875 Cohen valittiin yliopiston ylimääräiseksi professoriksi ja seuraavana vuonna varsinaiseksi professoriksi.
Cohen oli yksi Juutalaisen tieteen edistämisyhdistyksen (Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums) -yhdistyksen perustajista. Yhdistys piti ensimmäisen kokouksensa Berliinissä marraskuussa 1902.
Antitrypsiini

Antitrypsiini on veriplasmassa oleva glykoproteiini, joka estää proteiineja hajottavien entsyymien eli proteaasien toimintaa. Antitrypsiiniä erittävät valkosolut. Antitrypsiinin puutostila johtaa keuhko- ja mahdollisesti maksasairauksiin.
Latvian kansallisooppera

Latvian kansallisooppera (latv. Latvijas Nacionālā opera) on pian Latviassa maan itsenäisyysjulistuksen (1918) jälkeen perustettu oopperayhtiö. Samassa rakennuksessa toimii myös kansallisbaletti; Latvian ensimmäinen ammattimainen baletti liittyi oopperan yhteyteen 1920-luvulla. Oopperan kausi kestää syyskuusta kesäkuuhun ja siellä pidetään joka kausi yli 200 esitystä. Uusia tuotantoja on kaudessa keskimäärin kuusi. Uusklassistyylinen oopperatalo valmistui vuonna 1863 alun perin Riian saksalaiseksi teatteriksi ja sen suunnitteli arkkitehti Ludwig Bohnstedt. Rakennus raunioitui tulipalossa vuonna 1882, mutta se rakennettiin uudelleen alkuperäiseen asuunsa 1887.
Latvian kansallisooppera on eri puolille maailmaa suuntautuneilla kiertueillaan esiintynyt muun muassa Hong Kongin taidefestivaalilla, Bordeaux'n kansallisoopperassa, Catanian oopperatalossa, Bolšoi-teatterissa, Luxemburgin oopperassa, Dalhallan oopperajuhlilla ja Meksikossa. Kansallisoopperassa uransa ovat aloittaneet muiden muassa Elīna Garanča, Kristine Opolais, Marina Rebeka, Maija Kovalevska, Inessa Galante, Aleksandrs Antonenko ja Egils Silins.
Oopperaa johti ensimmäisenä Jāzeps Vītols. Sen ensimmäinen esitys oli 23. tammikuuta 1919 pidetty Richard Wagnerin Lentävän hollantilaisen esitys. Kaudella 2009/10 oopperan orkesterin johdossa aloitti työskentelyn Modestas Pitrėnas, jonka viimeisimmät edeltäjät olivat Andris Nelsons ja Gintaras Rinkevičius. Oopperan historian tunnetuimmat kuoronjohtajat ovat olleet Pauls Jozuus (1919–35), Teodors Kalniņš (1921–40) ja Haralds Mednis (1945–69). Vuonna 2006 kuoronjohtajana aloitti toimintansa Aigars Meri.
Ričardas Berankis

Tennisura

Juniorivuosinaan Berankis voitti vuonna 2007 Yhdysvaltain avointen poikien kaksinpeliturnauksen.
Vuonna 2010 Berankis voitti SAP Openissa Robby Gineprin ja Björn Phaun, mutta hävisi puolivälierässä maailmanlistan sijalla 11 olleelle Fernando Verdascolle. Ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen pääsarjaan hän pääsi Wimbledonissa 2010, jossa hän voitti avauskierroksella Carsten Ballin, mutta hävisi toisella kierroksella Feliciano Lópezille. Yhdysvaltain avoimissa Berankis pääsi myös toiselle kierrokselle voitettuaan avauskierroksella Ryan Sweetingin. Toisella kierroksella hän hävisi viisieräisen kamppailun Jürgen Melzerille luvuin 4–6, 7–6(4), 3–6, 6–1, 5–7.
Australian avoimissa 2011 Berankis pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan toisella kierroksella David Nalbandianin. Kolmannen kierroksen ottelussaan hän hävisi David Ferrerille.
Apinaselfie

Apinaselfiet on sarja celebesinmakakin ottamia selfiekuvia. Ne johtivat tekijänoikeuskiistaan eläinten ottamien kuvien tekijänoikeuksista ja herättivät keskustelua eläinten oikeuksista.

Taustaa

Brittiläinen valokuvaaja David Slater seurasi Indonesiassa Sulawesin saarella kolme päivää apinoiden elämää vuonna 2011. Slaterin mukaan celebasinmakaki otti itsestään kuvia painamalla jalustalle asetetun kuvan laukaisinta. Kuvat ottanutta kuusivuotiasta celemasinmakakia kutsutaan Naratoksi.

Tekijänoikeuskiista

Apinoiden itsestään ottamat kuvat laitettiin noin vuosi niiden ottamisen jälkeen julkiseen levitykseen Wikimedia Commonsiin. Slater pyysi Wikimedia Foundationilta kuvien poistamista, mutta Wikimedia kieltäytyi. Slater kertoi, että kuvien vapaan saatavuuden vuoksi häneltä jäi saamatta 10 000 punnan tekijänoikeuskorvaukset, sillä ihmiset eivät halua ostaa vapaasti saatavilla olevia kuvia. Slater kertoi omistavansa kuvien tekijänoikeudet, sillä ne otettiin hänen kamerallaan. Wikimedia Foundationin mukaan kuvilla ei ole tekijänoikeutta, sillä niiden kuvaaja on eläin. Yhdysvaltain tekijänoikeusvirasto yhtyi elokuussa Wikimedian kantaan. Tekijänoikeusviraston mukaan kasvien, eläinten, luonnon, jumalallisten olentojen ja yliluonnollisten olentojen ottamilla kuvilla ei ole tekijänoikeutta. Syyskuussa 2015 PETA nosti kanteen Slateria vastaan suojellakseen kuvan ottaneen apinan oikeuksia kuvaan.  Se sanoi käyttävänsä oikeusjutusta mahdollisesti saatavat rahat makakiapinoiden elinympäristöjen suojeluun.
Jugoslavianvinttikoira

Ulkomuoto

Jugoslavianvinttikoira on lyhytkarvainen vinttikoira, jolla on ruusukorvat. Se on vinttikoiraksi 'ylikookas' ja voimakasrakenteinen, ja se muistuttaa rampurinvinttikoiraa. Pääväri on valkoinen, jossa on mustia, tummanruskeita tai kellertäviä laikkuja. Uroksen säkäkorkeus on 60-70 cm ja narttu on 5-10 cm matalampi.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu metsästää kaikenlaista balkanilaista riistaa.

Alkuperä

Jugoslavianvinttikoira on äärimmäisen vanha rotu, jonka lähisukulainen on bosanski ostrodlaki gonic barak. Se on alun perin kehittynyt jo 700–800-luvulla ja on säilynyt vuosisatojen ajan lähes muuttumattomana. Se on pidetty hyvin puhtaana, eikä sitä ole risteytetty kuin vain satunnaisesti englanninvinttikoiran kanssa. Tarpeeksi monella ihmisellä ei ole ollut kiinnostusta pelastaa sitä, minkä vuoksi elvytysyritykset ovat epäonnistuneet.
Liisa Rohweder

Liisa Rohweder  (s. 1960) on WWF Suomen pääsihteeri. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori (kestävä kehitys). Rohwederin tehtävänä on järjestön toiminnan johtaminen ja sidosryhmäsuhteet. Hän on  Kansainvälisen WWF:n viestintä- ja markkinointikomitean puheenjohtaja ja  Kansainvälisen WWF:n Itämeri-, Himalaja- ja Arktisen ohjelman johtoryhmien jäsen. Lisäksi hän on VR:n ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston hallituksen jäsen. Hän on ollut Suomen WWF:n pääsihteeri vuodesta 2009 lähtien, jolloin hänen edeltäjänsä Timo Tanninen siirtyi ympäristöministeriön ylijohtajaksi. Sitä ennen hän oli Haaga-Helia ammattikorkeakoulun kestävän kehityksen ja vastuullisen liiketoiminnan yliopettaja
Pohjois-Suomen sotilaslääni

Soittokunta

Oulun Sotilasläänin organisaatioon aikaisemmin kuulunut Pohjan Sotilassoittokunta kuului sotilasläänin organisaatioon. Soittokunta tunnettiin aiemmin nimellä Karjalan Kaartin Soittokunta ja se sijaitsi Viipurissa osana Karjalan kaartin rykmenttiä. Soittokunta siirrettiin Viipurista Ouluun vuonna 1940.
Sotilassoittokunnan viimeisenä kapellimestarina toimi musiikkikapteeni Jaakko Nurila. Sotilassoittokunta liitettiin toisiin maavoimien soittokuntiin vuoden 2013 lopulla osana puolustusvoimauudistusta.

Historiaa

Pohjois-Suomen Sotilaslääni toimi jatkosodan jälkeen aina vuoteen 1992 asti, kun toteutettiin puolustusvoimauudistus, jossa luotiin kolme maanpuolustusaluetta. Kun maanpuolustusalueet lakkautettiin, perustettiin sotilaslääni uudestaan 1.1.2008 alkaen.
Lenne Broberg

Lenne Broberg (27. syyskuuta 1940 – 2. tammikuuta 1991) oli ruotsalainen laulaja, joka vaikutti yhtyeissä Lenne & His Falcons, The Adventures ja Lee Kings ennen kuin aloitti soolouran. Hänen tunnetuimpia laulujaan on mm. "Mälarö kyrka" (1968, suom. Vanha Holvikirkko).
Pak 40

PaK 40 eli 7,5 cm Panzerabwehrkanone 40 (L/46) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen 75 mm panssarintorjuntatykki.

Kehittäminen

Rheinmetall-Borsig AG aloitti aseen suunnittelun jo ennen Saksan Neuvostoliiton-sotaretkeä. Kuitenkin vasta kesällä 1941, saksalaisten kohdattua neuvostoliittolaisia vahvasti panssaroituja T-34/76- ja KV-1-vaunuja, tykin kehitystyö sai todella vauhtia. Saksalaisten tuolloin raskain pst-tykki, 5 cm PaK 38 (L/60) osoittautui selvästi alitehoiseksi uusien Neuvostoliiton panssarivaunujen etupanssarin läpäisemiseksi.

Käyttö

Uutta tykkiä alettiin jakaa rintamajoukoille vuoden 1942 alkupuoliskolla, ja se osoittautui erinomaiseksi aseeksi. PaK 40 kykeni tuhoamaan kaikki liittoutuneiden yleisimmät panssarivaunutyypit tyypillisillä taisteluetäisyyksiltä aina sodan loppuun saakka. Kaikkein raskaimpien sodan loppupuolen vaunujen, kuten Josif Stalin-2:n etupanssaria tykki ei kuitenkaan kyennyt läpäisemään aivan lähietäisyyksiä lukuun ottamatta. 
Tykkiä käytettiin myös erityyppisten panssarintorjuntavaunujen ja -ajoneuvojen aseena. PaK 40:llä aseistetuista panssarintorjuntavaunuista tärkeimpiä olivat Marder I- sekä eräät Marder II- ja III-vaunujen alatyypit. Muita aseella varustettuja panssarintorjunta-ajoneuvoja olivat esimerkiksi Sd.Kfz. 251/22 -puolitelavaunu sekä harvinainen tela-alustainen versio, 7,5 cm PaK 40/4 auf RSO, jossa oli sama alusta kuin Raupenschlepper Ost-telaketjutraktorissa. Monissa muissa saksalaisissa rynnäkkötykeissä ja panssarintorjuntavaunuissa oli myös 75 mm tykki, mallia 7,5 cm PaK 39 (L/48) tai 7,5 cm StuK 40 (L/48). Nämä tykit olivat kuitenkin hieman pidempiputkisia, minkä lisäksi niissä oli merkittävästi lyhyempi ja paksumpi hylsy, joten ampumatarvikkeet eivät olleet PaK 40-tykkien kanssa vaihtokelpoisia.
PaK 40 pysyi koko sodan ajan saksalaisten panssarintorjuntajoukkojen tärkeimpänä tykkiaseena. Kuten muillakin saman kaliiperiluokan tykeillä, oli PaK 40:llä painoa niin paljon, että sitä oli miltei mahdotonta liikutella miesvoimin. Tämä teki tuliaseman vaihdosta taistelun kestäessä vaikeaa. Muita olennaisia huonoja puolia tykissä ei juurikaan ollut. Ampumatarvikkeina PaK 40:lle oli saatavilla panssarikranaatti, sirpalekranaatti, ontelokranaatti, kiinteäkuorinen alikaliiperiammus, savukranaatti ja meltorautainen panssariammus. Näistä kahta viimeisenä mainittua ampumatarviketyyppiä ei toimitettu Suomeen. Aseen kokonaisvalmistusmäärä oli koko sodan aikana noin 23 300 kappaletta.

PaK 40 Suomessa

PaK 40-tykkejä toimitettiin Saksasta Suomen puolustusvoimille jatkosodan aikana 210 kappaletta. Suomessa tykistä käytettiin nimityksiä 75 K/40 ja 75 PstK/40. Liikkuvaa panssaria sillä ammuttiin yleensä korkeintaan 700 metriin asti ja vaunun tuhoamiseen tarvittiin keskimäärin kaksi laukausta. Ase oli paras Suomessa koskaan käytössä ollut pst-tykki ja pysyi varauskalustona 1980-luvulle asti.
TrSS St George

Historia

TrSS St George rakennettiin Cammell Laird-telakalla Great Western Railway -rautatieyhtiölle yhtenä sen kolmesta uudesta laivasta; muut kaksi olivat TrSS St Patrick ja TrSS St David. St George laskettiin vesille 13. tammikuuta 1906, ja se aloitti myöhemmin toimintansa reitillä Walesin Fishguardista Irlannin Waterfordiin.
Toukokuussa 1913 laiva myytiin Canadian Pacific Railwaylle. Vuonna 1917 Kanadan hallitus muutti sen sairaalalaivaksi.
TrSS St George romutettiin lokakuussa 1929 Hughes-Bolckow-laivapurkamossa Northumberlandin Blythissa.
Ilkka Vuori (lääkäri)

Martti Ilkka Vuori (s. 29. joulukuuta 1937 Kauhajoki) on suomalainen lääkäri ja professori.

Henkilöhistoria

Vuori oli Turun yliopiston kansanterveystieteen professori 1979–1983 ja UKK-instituutin johtaja vuodesta 1981. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet urheilufysiologia ja kliininen fysiologia. Hän on ollut myös Jyväskylän yliopiston liikuntahygienian ja kansanterveyden professori, Stanfordin yliopiston lääketieteen laitoksen vieraileva professori, Turun yliopiston sovelletun fysiologian dosentti ja Tampereen yliopiston liikuntalääketieteen dosentti. Hän on julkaissut nelisensataa tieteellistä julkaisua lähinnä liikuntafysiologian ja -lääketieteen alalta sekä oppikirjoja ja yleistajuisia kirjoituksia. Hän on uransa aikana toiminut eri yhteyksissä asiantuntijana, muun muassa Maailman terveysjärjestölle (WHO).
Vuori kutsuttiin vuonna 2012 Suomen Fysiatriyhdistyksen (Societas Medicinae Physicalis et Rehabilitationis Fenniae) kunniajäseneksi. Hän sai Juho Vainion Säätiön tunnustuspalkinnon vuonna 2007.
Vuoren vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Eino Eemil Vuori (ent. Bergh) ja hammaslääketieteen lisensiaatti Enni Aino Tervo.  Hänen veljensä on kansanterveystieteen emeritusprofessori Hannu Vuori ja hänen puolisonsa oikeusneuvos Eeva Vuori.
Iso-Lukkari (Loppi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lampi muistuttaa muodoltaan kaarta. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat suoistunutta metsämaata. Lampi on autio eikä sinne johda tietä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjoen alaosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122,7 metriä mpy. ja siihen laskee kolme metsäojaa. Yksi ojista tuo vettä Vahteristonlammilta. Iso-Lukkarin laskuoja laskee ensin 50 metriä päässä Pikku-Lukkariin. jonka vedenpinta on 40 senttimetriä alempana, mutta se jatkaa sitten koilliseen, missä se yhtyy Kaartjokeen yhtyvään Kärpänojaan.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lampien nimi kirjoitettiin ”Luikkari lammet”.
Kaktuksen kukka

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi piti elokuvan ”jouhevasta menosta” ja ”oivasta sanailusta” ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Messa (Puccini)

Messa on Giacomo Puccinin säveltämä messu neliääniselle kuorolle, tenori- ja baritonisolisteille ja orkesterille. Teos tunnetaan myös nimellä Messa di Gloria, vaikka se on itse asiassa täydellinen viisiosainen messu eikä varsinainen Messa di gloria, johon sisältyisivät vain Kyrie- ja Gloria-osat. 
Puccini sävelsi messunsa päättötyökseen musiikkioppilaitos Istituto Musicale Pacinista. Se kantaesitettiin Luccassa 12. heinäkuuta 1880. Credo-osa oli sävelletty ja esitetty jo vuonna 1878 itsenäisenä teoksena. Puccini ei kuitenkaan koskaan itse julkaissut messun koko käsikirjoitusta, vaikka teos saikin aikanaan hyvän vastaanoton. Se esitettiin jälleen vasta vuonna 1952 – ensin Chicagossa, sitten Napolissa. 
Messan teemoja Puccini hyödynsi myöhemmin muissa teoksissaan; esimerkiksi Agnus Dein musiikkia on käytetty Manon Lescaut’ssa. Edgarissa on lainattu messun Kyrie-osaa.
Raen kunta

Sijainti

Kunta sijaitsee Tallinnan kaikkoispuolella ulottuen Tallinnan rajalta noin 25 kilometrin päähän lounaaseen rajoittuen Kosen kuntaan. Raen muita naapurikuntia ovat lännessä Kiilin kunta sekä idässä Jõelähtmen ja Raasikun kunnat.

Hallinto

Raen kunnan asema säilyi muuttumattomana vuoden 2017 kuntauudistuksessa. Kunnassa on 17 968 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Assakun, Jürin, Lagedin, Peetrin ja Vaidan pienkauppaloista (alevik) sekä 27 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Jüri.

Liikenne

Valtatie 2 Tallinnasta Tarttoon ja valtatie 11 (Tallinnan eteläinen ohikulkutie) kulkevat Raen halki. Tallinnan Lennart Meri -lentoasema sijaitsee Raen pohjoisrajalla.
Ivan Hedqvist

Ivan Hedqvist (1880–1935) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän näytteli Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa 1902–1904, sen jälkeen Tukholmas Ranftin teatterissa Tukholman Ruotsalaisessa teatterissa 1905–1909 ja Dramatenissa 1909–1919 ja 1927–1932. Nän näytteli myös elokuvissa ja ohjasi elokuvia. Hän vieraili usein Suomessa.
UPO Kodinkoneet

UPO Kodinkoneet, viralliselta nimeltään AM Kodinkoneet Oy, on Gorenjelle kuuluva kodinkonemerkki. AM Kodinkoneet Oy:n pääkonttori sijaitsee Helsingissä.

Historia

Alkujaan UPO oli Askon omistama lahtelainen kodinkoneiden valmistaja, mutta se myytiin vuonna 2000 italialaiselle Antonio Merloni -konsernille, ja yhtiön uudeksi nimeksi tuli AM Kodinkoneet Oy. Sen osti slovenialainen Gorenje.
Asko Kodinkone Oy valmisti Lahdessa viimeiset Upo, Asko ja Cylinda -merkkiset liedet vuoden 2012 kesäkuussa. Saman vuoden tammikuussa päättyneiden yt-neuvotteluiden tuloksena maailmanlaajuinen kodinkonejätti Gorenje ilmoitti sulkevansa Lahden liesitehtaan ja siirtävänsä tuotannon Tšekin Mora Moraviassa sijaitsevalle tehtaalleen.

Tuotteiden valmistuspaikat

Lahdessa valmistettiin myös mankeleita. Viimeiset suomalaiset mankelit valmistuivat elokuussa 2012. Mankelien tuotanto myytiin ruotsalaiselle kodinkonevalmistajalle ja mankelit valmistetaan Ruotsissa alihankintana Gorenje d.d:lle.
Upon vapaasti seisovia lattialiesiä valmistetaan Tšekissä Mora Moravian tehtaalla sekä Sloveniassa Velenjessä. Samoilta tehtailta valmistuvat myös saman brändin erillisuunit. Korkeat jääkaapit, jääpakastinkaapit, pakastinkaapit, viileäkaapit sekä jääviileäkaapit tuotetaan Sloveniassa sekä Turkissa. Matalat pakastimet ja jääkaapit valmistutetaan Kiinassa.
Ruotsissa aiemmin Asko-Cylindan pesukonetehtaalla valmistetut korkeanluokan astianpesukoneet, kuivausrummut sekä edestätäytettävät pesukoneet valmistetaan Gorenjen tehtailla Sloveniassa. Gorenje siirsi koko Ruotsin tehtaan tuotannon Sloveniaan vuonna 2013.
Naupaktos

Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa Naupaktos sai laivoihin (naus) viittaavan nimensä siitä, että herakleidit rakensivat siellä laivaston, jolla he ylittivät Korintinlahden siirtyessään valtaamaan Peloponnesoksen. Tämä niin kutsuttu doorilaisvalloitus ajoitetaan perinteisesti noin 1100-luvulle eaa. Todellisuudessa kaupunki lienee perustettu paikalle siksi, että sen kohdalla oli hyvä linnoituskukkula ja hedelmällinen tasanko.
Naupaktos oli Ozolialaisen Lokriin merkittävin ja yksi koko Korintinlahden pohjoisrannikon merkittävimpiä kaupunkeja ja parhaita satamia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Naupaktios (Ναυπάκτιος). 400-luvulla eaa. Naupaktokseen muutti siirtokuntalaisia Opuksesta ja Khaleionista. 400-luvun eaa. alkupuolen persialaissotien jälkeen, noin vuonna 456/455 eaa., kaupunki joutui Ateenan haltuun. Ateenalaiset asuttivat kaupunkiin messenialaisia pakolaisia, ja tekivät siitä laivastotukikohtansa vuosisadan loppupuolen peloponnesolaissodan ajaksi.
Aigospotamoin taistelun vuonna 405 eaa. jälkeen Naupaktos palasi taas lokrislaisten haltuun. 300-luvulla eaa. Theban hegemonian aikana kaupunki tuli akhaialaisten haltuun. Makedonian Filippos II antoi kaupungin aitolialaisille vuonna 338 eaa. Aitolialaiset menettivät sen roomalaisille vuonna 191 eaa.
Roomalaisella kaudella Naupaktos vaikuttaa menettäneen merkitystään, mutta säilyi olemassa. Kaupunki tuhoutui maanjäristyksessä keisari Justinianus I:n hallituskauden aikana. Keskiajan ja osmanivallan aikana asutus samalla paikalla kehittyi nykyiseksi Náfpaktoksen kaupungiksi, joka on tunnettu myös venetsialaisvallan aikaisella italialaisperäisellä nimellä Lepanto.

Rakennukset ja löydökset

Antiikin Naupaktoksesta on tehty suhteellisen vähän arkeologisia löytöjä, koska nykyinen kaupunki sijaitsee sen päällä. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsi nykyisen kaupungin keskustan luoteispuolella samalla kukkulalla, jossa nykyisin on Náfpaktoksen keskiaikainen linna (Kástro). Muutoin kaupungin topografia tunnetaan pääsiassa antiikin kirjallisista lähteistä. Thukydideen mukaan Naupaktoksessa oli Apollonion eli Apollonille omistettu pyhäkkö. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Poseidonille omistettu temppeli, joka sijaitsi lähellä rannikkoa, sekä Artemiille ja Asklepiokselle omistetut pyhäköt ja Afroditeelle pyhitetty luola. Muiden lähteiden perusteella kaupungissa oli myös Dionysoksen ja Serapiin pyhäköt.