google/wiki40b huggingface dataset:
Tekko

Tekko (myös Tekkō, jap. 鉄甲) on yksi Ryūkyū kobujutsun aseista. Se on eräänlainen nyrkkirauta. Se on pienin kobujutsuaseista ja tuo täten taistelijat lähemmäksi toisiaan. Tekot voidaan periaatteessa tehdä mistä tahansa kovasta materiaalista, mutta yleensä ne valmistetaan alumiinista, raudasta, teräksestä tai puusta.
Tekko syntyi luultavasti siten, että eräs bushi oli käyttänyt hevosenkenkää aseena yllätyshyökkäystä vastaan. Tästä myöhemmin kehitettiin yksinkertainen ja tehokas käsiase. Se sai nopeaa suosioita helppona, pienenä, mutta silti vaarallisena aseena.
Valtioneuvos (Suomi)

Valtioneuvos (ruots. statsråd) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu ensimmäiseen arvonimiryhmään yhdessä vuorineuvoksen arvonimen kanssa. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 48 400 euroa tai 12 100 euroa.
Arvonimi myönnettiin Suomen itsenäisyyden aikana ensimmäisen kerran vuonna 1930 J. K. Paasikivelle. Vuosien 1918–2013 aikana valtioneuvoksen arvonimi on myönnetty kahdeksalle henkilölle. 

Aikajana

Aikajanalla on kuvattu ajanjaksot, jolloin valtioneuvoksen arvonimen haltijat ovat olleet valtioneuvoksina.
Sami Kariluoma

Sami Kariluoma oli Kauhajoelta lähtöisin oleva, sittemmin helsinkiläistynyt muusikko, joka Lapinlahden Lintujen jälkeen keskittyi oman musiikin tekoon. Sami musisoi myös aktiivisesti eri kokoonpanoissa ja toimi soitonopettajana koko uransa ajan.
Julie McCullough

Nuoruus

Irlantilaisia sukujuuria omaava McCullough syntyi Honolulussa, Hawailla vuonna 1965. Hänet nimettiin 1950-luvulla syntyneen "Oh Julie" laulun mukaan. Hänellä on isoveli nimeltä Joey. McCulloughin vanhemmat erosivat hänen ollessaan neljävuotias.

Mallina

McCullough aloitti mallin työt teini-iässä heti high schoolin jälkeen. Texasissa valokuvaaja lähestyi häntä Playboyn kuvauksiin. McCullough esiintyi neljässä Playboyn lehdessä vuosien 1986 ja 1989 välillä. Hän sai Playboyn "Playmate of the Month" titelin helmikuussa 1986.
McCullough on myös esiintynyt Inside Sports -lehden uimapukumallina.
McCullough luovutti "Azalea Queen of Wilmington" kruununsa useiden protestien johdosta, jotka liittyivät hänen Playboy kuviin.

Näyttelijänä

Ensimmäisen roolin näyttelijänä McCullough sai yhdysvaltalaisesta tilannekomediasta Growing Pains, jossa hän esitti lastenvahti Julie Costelloa. McCullough vieraili myös sarjoissa Beverly Hills 90210, Koira haudattuna, Harry ja Hendersonit ja Drexell's Class. Hän on esiintynyt E!:n tosi-tv ohjelmassa The Girls Next Door vuosina 2005 ja 2007.

Koomikkona

Stand up -komikkona McCullough on esiintynyt The Improvin, Palms Casino Resortin ja Laugh Factoryn lavoilla.

Yksityiselämä

McCullough meni naimisiin kanadalaisen näyttelijän David Sutcliffen kanssa marraskuussa 2001. Pari kuitenkin erosi joulukuussa 2003.
Manilla (Turku)

Manilla on Turun Itärannan kaupunginosassa sijaitseva ”kulttuuritehdas” eli taidealojen monitoimitalo. Se alkoi syntyä 1980- ja 1990-luvun vaihteessa, kun Aurinkobaletti muutti köysitehdas Oy Manilla Ab:n tyhjilleen jättämään tehdaskiinteistöön. Syyskuussa 2016 Manilla juhli 150-vuotisjuhlaansa. Ikä laskettiin vuodesta 1866, jolloin skotlantilainen insinööri David Cowie perusti tontille Aura Ångbränneri -nimisen viinatislaamon.
Aurinkobaletin muutettua Manillan tiloihin alettiin koko kiinteistöä ajaa kulttuurialojen käyttöön. Perustettiin Pro Manilla -säätiö, ja 2000-luvun alussa purkutuomion alla olleet rakennukset lopulta suojeltiin. Säätiö osti kiinteistön itselleen.
Manilla muodostuu kolmesta rakennuksesta. A-rakennuksessa toimivat muiden muassa Aurinkobaletti, Manilla-teatteri, Läntisen tanssin aluekeskus ja Tehdas-teatteri. B- ja C-taloissa on pienempiä kulttuuritoimijoita sekä arkkitehtuuri- ja viestintäalan toimistoja.
Maisa-hiiri

Maisa-hiiri (Maisy Mouse) on brittiläisen Lucy Cousinsin luoma lastenkirjoissa esiintyvä kuvitteellinen piirroshahmo. Maisa-kirjojen pohjalta Maisa-hiirestä on tehty myös kymmeniä piirrosanimaatioita. Kirjojen ja animaatioiden muita hahmoja Tellu-tipu, Arttu-orava, Nipa-norsu ja Keke-krokotiili.
Stephanie Niznik

Stephanie Lynne Niznik (20. toukokuuta 1967 Bangor, Maine – 23. kesäkuuta 2019 Encino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Bangorissa, Mainen osavaltiossa, ja valmistui Duken yliopistosta Pohjois-Carolinassa. 
Niznik tunnetaan parhaiten Nina Feeneyn roolista televisiosarjassa Everwood. Hän esiintyi sen ulkopuolella vakituisessa osassa (Jo Weller-Clarke) vuosina 2007–2008 esitetyssä Life Is Wild -sarjassa. 
Vierailevia esiintymisiä Niznik teki useissa muissakin televisiosarjoissa.
Niznik kuoli odottamattomasti Encinossa Kaliforniassa vain 52-vuotiaana.
Remedios Amaya

Remedios Amaya (s. 1. huhtikuuta 1962 María Dolores Amaya Vegana) on romanitaustainen laulaja, joka edusti kotimaataan Espanjaa Eurovision laulukilpailussa 1983 kappaleella ¿Quién maneja mi barca sinivalkoiseen hameeseen pukeutuneena ja avojaloin. Laulu ei saanut yhtään pistettä ja jäi näin ollen viimeiselle sijalle. ¿Quién maneja mi barca oli melko epätavallinen euroviisu ja siihen oli haettu vaikutteita perinteisestä espanjalaisesta kansanmusiikista (pääasiassa salsasta ja flamencosta). Amaya oli peräisin köyhistä olosuhteista ja hän oli syntynyt kymmenlapsiseen lapsikatraaseen. Hänellä ei ollut euroviisuesiintymisensä aikoihin takanaan aikaisempia levytyksiä, peruskoulutusta tai lukutaitoa. Hänen valintaansa Espanjan euroviisuedustajaksi ei edeltänyt minkäänlaista semifinaalia tai koekarsintaa. Amaya oli muutamia vuosia poissa julkisuudesta, mutta julkaisi pari uutta levyä 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa.
Lillian Gish

Lapsuus ja nuoruus

Lillian Gish syntyi Springfieldin kaupungissa Ohiossa. Hänen vanhempansa olivat Mary Robinson McConnell ja James Leigh Gish. Isän hylättyä perheen Lillianin ja hänen nuoremman siskonsa Dorothyn äiti elätti perheen näyttelemällä. Perhe muutti Illinoisiin Lillianin enon ja tädin luo. Heidän äitinsä avasi Majestic Candy Kitchen-nimisen makeispuodin Old Majestic Theatre -teatterin naapuriin. Lillian ja hänen siskonsa kävivät St. Henry's Schoolia, jossa esiintyivät koulunäytelmissä. He myös auttoivat äitinsä kioskilla popcornin ja makeisten myymisessä. Kun Lillian sai kuulla isänsä Jamesin sairastumisesta, hän matkusti Oklahomaan tapaamaan kuolevaa isäänsä. Hän asui vähän aikaa tätinsä Maude Gishin luona, ja isän kuoltua tammikuussa 1912 hän palasi Ohioon.
Kun karkkipuodin vieressä ollut teatteri paloi maan tasalle, Mary muutti tyttärineen New Yorkiin. Siellä siskokset ystävystyivät naapurissa asuneen tytön, lapsinäyttelijä Gladys Smithin kanssa, joka myöhemmin tuli kuuluisaksi taiteilijanimellä Mary Pickford. Kun siskoksista tuli tarpeeksi vanhoja, he alkoivat näytellä teatterissa äitinsä kanssa ja työskennellä malleina. Mary Pickford esitteli siskokset D.W. Griffithille, ja sai heille sopimuksen Biograph Studios-yhtiön kanssa. Heidän ensimmäinen roolinsa oli Griffithin ohjaamassa mykkäelokuvassa An Unseen Enemy vuonna 1912. Vaikka Gish oli tuolloin jo 19-vuotias, hän ilmoitti studiolle iäkseen 16.

Ura

Esiinnyttyään yli 25:ssä lyhytfilmissä Hollywood-uransa kahden ensimmäisen vuoden aikana, Gishistä tuli yksi mykän elokuvan tähdistä ja häntä kutsutaankin usein lempinimellä "The First Lady of the Silent Screen". Lillian Gish suosi mykkäfilmejä ja torjui äänielokuvat, kunnes MGM vihdoin suostui päästämään hänet vapaaksi sopimuksestaan vuonna 1928. 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa Gish näytteli teatterissa ja hoiti ikääntyvää Griffithiä ja hänen vaimoaan. 
Lillian Gishin ura ei kuitenkaan monen muun tavoin loppunut äänielokuvan tuloon. Palattuaan elokuvien pariin hänet asetettiin ehdolle parhaan sivuosanäyttelijän Oscarista vuonna 1946 elokuvasta Kaksintaistelu Auringossa (Duel in the Sun). 
Gish esiintyi aika ajoin elokuvissa lähes elämänsä loppuun ja hän sai erikois-Oscarin urastaan vuonna 1971. Hän näytteli viimeisen kerran vuonna 1987 elokuvassa Elokuun valaat (The Whales of August) Bette Davisin ja Ann Sothernin kanssa. Lillian Gishin ensimmäisen ja viimeisen elokuvan väliin jäi 75 vuotta, millä saavutuksella hän pääsi Guinnessin ennätystenkirjaan; ennätys on sen jälkeen kylläkin rikottu. Gishille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1984.

Yksityiselämä

Lillian Gish ei ollut koskaan naimisissa, eikä hänellä ollut lapsia. Hän kuoli 99-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan vuonna 1993.
Ralph Klein

Ralph Klein (hepreaksi ‏רלף קליין‎‎ 29. heinäkuuta 1931 Berliini, Saksa − 7. elokuuta 2008 Tel HaShomer) oli israelilainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Klein syntyi Berliinissä, silloisessa Weimarin tasavallassa varakkaaseen Unkarin juutalaiseen perheeseen, joka palasi Budapestiin ennen toisen maailmansodan alkua. Klein selvisi holokaustilta. Hänen perheestään vain isä kuoli Auschwitzin keskitysleirillä.
Sodan jälkeen Klein aloitti 16-vuotiaana jalkapalloilun, mutta vaihtoi myöhemmin koripalloon. Ennen muuttoaan Israeliin vuonna 1951 hän pelasi Unkarin mestaruussarjaa. Armeijan käytyään hän liittyi Maccabi Tel Aviviin, jossa hän pelasi yli 160 ottelua tehden 2 701 pistettä. Hän voitti Israelin mestaruuden kahdeksan kertaa ja cupin kuudesti. Hän pelasi myös 68 maaottelua Israelin joukkueessa.
Valmennusuransa Klein aloitti vuonna 1964. Vuonna 1970 hänet nimettiin Maccabin valmentajaksi, jossa hän valmensi seuran edustusjoukkueen 14 Israelin mestaruuteen ja Euroopan-mestaruuteen vuonna 1977. Hän valmensi maajoukkueen EuroBasketin hopealle vuosina 1979 ja 1981 sekä kuudennelle sijalle vuonna 1983. Samana vuonna hän siirtyi valmentamaan Saksan maajoukkuetta ja BSC Saturn Kölniä, joissa hän toimi vuoteen 1985.
Vuonna 2007 Kleinilla havaittiin paksusuolen syöpä, joka aiheutti hänen kuolemansa 7. elokuuta 2008.
Saeid Rajabi

Ura pelaajana

Rajabin pelaajauran suurin saavutus tuli vuoden 1992 MM-kilpailuista, joissa Rajabi onnistui maalinteossa 16 kertaa pelaamassaan kahdeksassa ottelussa ja voitti näin ollen turnauksen maalikuninkuuden. Iran sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään pronssiottelun Espanjalle.
Seuratasolla Rajabi pelasi kotimaansa Gostareshissä ja Saipassa.

Ura valmentajana

Rajabi toimi vuoteen 2012 asti futsaljoukkue Saipan alle 21-vuotiaiden joukkueen valmentajana. Vuodesta 2013 hän on toiminut sekä Saipan ykkösjoukkueen apuvalmentajana että Iranin alle 17-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana.
Punainen mylly (vuoden 1952 elokuva)

Juoni

Lapsuudessa loukkaantuneen Henri de Toulouse-Lautrecin (José Ferrer) on vaikea liikkua. Iloa itsesääliin tuovat taiteen luominen ja Punaisen myllyn pikkutuhma kabaree. Henri tuntee monia viehättäviä tanssityttöjä, mutta läheisempi suhde naisiin tuntuu jo ajatuksena oudolta. Katutyttö Marie (Colette Marchand) kuitenkin rikkoo tämän säännön ja antaa Henrille huomiota.

Tuotanto

Punainen mylly on kuvattu Technicolor-menetelmällä Englannin Lontoossa ja Surreyssa sijaitsevilla Shepperton Studiosilla Sheppertonissa sekä Ranskan Pariisissa 1,5 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvaukset alkoivat 23. kesäkuuta 1952 ja kestivät syyskuun 10. päivään.
Punainen mylly on Maureen Swansonin, Christopher Rhodesin ja Lee Montaguen elokuvadebyytti. Elokuvassa Muriel Smith dubbasi Zsa Zsa Gáborin laulun.

Julkaisu

Punainen mylly sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 23. joulukuuta vuonna 1952. Elokuvan New Yorkin ensi-ilta oli 10. helmikuuta vuonna 1953. Tämän jälkeen elokuva julkaistiin kautta maailman, kuten Japanissa 13. toukokuuta 1953, Länsi-Saksassa 29. heinäkuuta 1953, Tanskassa 20. elokuuta 1953, Ruotsissa 31. elokuuta 1953, Suomessa 25. syyskuuta 1953, Espanjassa 16. marraskuuta 1953, Ranskassa 11. joulukuuta 1953, Itävallassa tammikuussa 1952, Portugalissa 18. tammikuuta 1954 ja Itä-Saksassa 22. kesäkuuta 1955.
United Artists toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa ja Independent Film Distributors Isossa-Britanniassa vuonna 1952. Elokuvan nimikkeenä on laajalti käytetty Moulin Rouge. Sveitsissä (Ein Lied aus Paris), Ruotsissa (Målaren på Moulin Rouge) ja Suomessa elokuvalla on omat nimikkeensä.
Punainen mylly on saanut uusintaesityksen Suomessa 7. huhtikuuta 1977, Espanjassa 28. tammikuuta 1981 ja Ranskassa 14. marraskuuta 2001. Suomen televisiossa elokuvaa on esitetty vuosina 1963, 1968, 1990, 1997 ja 2011.

Vastaanotto

Elokuva tuotti ensimmäisenä vuotenaan Isossa-Britanniassa 205 453 puntaa ja Pohjois-Amerikassa 5 miljoonaa dollaria. Elokuva olikin vuoden 1952 seitsemänneksi menestynein elokuva ja United Artistsin menestynein.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 71 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu seitsemään arvosteluun.

VHS- ja DVD-julkaisut

Punainen mylly on julkaistu videolle Isossa-Britanniassa vuonna 1986, 1993 ja 1998, Yhdysvalloissa vuonna 1989 ja Saksassa vuonna 2000.
Punainen mylly on myös saanut monta DVD-julkaisua. DVD:lle elokuva on julkaistu vuosina 2001, 2004 ja 2007. Vuonna 2004 elokuva julkaistiin kahdesti.
Farin Urlaub

Nuoruus

Ensimmäiset seitsemän vuotta elämästään Farin asui äitinsä kanssa Berliinissä Moabitin kaupunginosassa. Siitä seuraavat vuodet aina 18-vuotiaaksi asti hän kasvoi Berliinin laita-alueella Frohnaussa. Tuolloin hänen äitinsä soitti Farinille usein The Beatlesia, josta Farin sai jo aikaisin tuntumaa musiikkiin ja The Beatles onkin vaikuttanut Farinin myöhempään tuotantoon. Farin aloitti kitaransoiton jo yhdeksänvuotiaana. Näkyvin muutos punkkariksi tapahtui hänen ollessa 17-vuotias: Farin oli luokkansa kanssa luokkaretkellä Lontoossa, jolloin hän päätti leikata ja valkaista tukkansa ja palasi punkkarina takaisin Berliiniin.

Musiikkiura

Vuonna 1980 Farin tutustui Dirk Felsenheimeriin (Bela B.) Ballhaus Spandau -yökerhossa. Farin liittyi kitaristiksi Belan punkyhtyeeseen Soilet Grün ja oli mukana aina sen vuoden 1982 hajoamiseen asti. Kun Soilet Grün hajosi, perusti Farin Urlaub yhdessä Bela B.:n ja basisti Sahnien kanssa Die Ärzten. Die Ärzte päätti lopettaa huipulla vuonna 1988 saatuaan ensimmäisen albuminsa Saksan virallisen albumilistan kärkeen.
Vuonna 1989 Farin perusti yhtyeen nimeltä King Køng, jonka rumpalina toimi Die Ärzten tuottaja Uwe Hoffmann. Yhtye ei menestynyt kovin hyvin ja sen toiminta sammui vuonna 1992. Farin perusti vuonna 1993 Die Ärzte uudelleen yhdessä Bela B.:n ja Belan vanhan yhtyeen kitaristin Rodrigo Gonzálezin kanssa. King Køngin Farin kuitenkin julisti lopettaneen vasta vuonna 1999.
Vuonna 2001 Farin aloitti soolouran albumillaan Endlich Urlaub!.

Farin Urlaub Racing Team

Ensimmäissen sooloalbuminsa julkaisun jälkeen Urlaub perusti kiertuetta varten Farin Urlaub Racing Team -yhtyeen (lyhyesti FURT). Vuonna 2005 Urlaub julkaisi toisen sooloalbuminsa, Am Ende der Sonne. Urlaub konsertoi yhtyeensä kanssa ja julkaisi Livealbum of Death -livealbumin vuonna 2006. FURTin ensimmäinen studioalbumi, Die Wahrheit übers Lügen julkaistiin 31. lokakuuta 2008.
Joulupata

Joulupata on Pelastusarmeijan joka joulu jo yli sadan vuoden ajan järjestämä keräys vähävaraisten hyväksi. Pelastusarmeijan henkilöstö ja vapaaehtoiset päivystävät patojen kanssa vilkkailla paikoilla ottaen vastaan raha- ja tavaralahjoituksia. 
Vuonna 1998 Joulupata-keräys alkoi toimia myös internetissä. Joulupadat tulevat katukuvaan yleensä joulukuun puolivälissä. Keräyksestä saadut varat käytetään sosiaaliseen toimintaan ja taloudellisessa ahdingossa elävien ihmisten auttamiseksi. Pelastusarmeija järjestää joka vuosi joulujuhlia, joihon ihmisiä kutsutaan.

Historia

Pelastusarmeijan joulupata sai alkunsa San Franciscossa vuonna 1891, kun kapteeni Joseph McFee halusi auttaa vaikeuksissa olevia erityisesti joulun aikaan. Hän muisti nähneensä Liverpoolissa Englannissa padan, jonne laivojen matkustajat saivat jättää rahaa köyhiä varten ja päätti laittaa samanlaisen astian Oaklandin lautan maihinnousun luokse, josta tuli riittävästi rahaa köyhien jouluateriaa varten. McFeen tunnuslauseena oli "Keep the Pot Boiling" (suom. "Antakaa padan porista").
Suomessa joulupadat pystytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1906.
Ciaran Clark

Aston Villa

Vaikka Clark syntyi Lontoossa, hän liittyi Aston Villan nuorisoakatemiaan ja oli akatemian alle 18-vuotiaiden joukkueen kapteeni kaudella 2007–2008. Hänelle annettiin pelinumero kaudella 2008–2009 ja istui penkillä CSKA Moskovaa vastaan, muttei päässyt pelaamaan. 
Clarkin seuraava esiintyminen Villan edustusjoukkueen paidassa oli Brighton and Hove Albionia vastaan kaudella 2009–2010. 
Hän aloitti kaksi ensimmäistä peliä kaudella 2010–2011. West Ham Unitedia vastaan hän pelasi hyvin Richard Dunnen kanssa ja sitten Newcastle Unitedia vastaan. Hän myös sai aloituspaikan Gérard Houllierin ensimmäisessä pelissä Blackburn Roversia vastaan. Clark jatkoi esiintymisiään Villan loukkaantumissuman takia.

Kansainvälinen ura

Clark pelasi Englannin alle 19-vuotiaissa vuoden 2008 EM-karsinnoissa viisi ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän kuitenkin missasi lopputurnauksen loukkaantumisen takia. Clark nousi Englannin alle 20-vuotiaiden joukkueeseen ja hänestä tuli kapteeni. 
Hän pystyy myös pelaamaan Irlannin maajoukkueessa, koska hänen äitinsä on irlantilainen.
Kiinan Superliiga

Pelisysteemi

Sarjassa pelaa 16 joukkuetta, jotka kauden aikana kohtaavat toisensa kaksi kertaa, kotona ja vieraissa.  Sarjan kaksi viimeistä joukkuetta putoaa toiseksi korkeimmalle sarjatasolle A-liigaan, josta puolestaan kaksi parasta joukkuetta nousee pudonneiden tilalle Superliigaan. Liigan kaksi parasta joukkuetta pääsevät Aasian Mestarien liigaan.
Johan Backman

Johan Backman (1706–1768) oli suomalainen taidemaalari.
Alaveteliläinen kirkkomaalari Backman on maalannut Kruunupyyn kirkon seinämaalauksen 1755–1761 sekä Jalasjärven, Saarijärven (1756), Alavetelin ja Alavuden kirkkojen sekä Keuruun vanhan kirkon alttaritaulut. Samoin hän maalasi Saarijärven kirkon entisen alttaritaulun Ehtoollinen (1756). Kokkolan Kaarlelan kirkon alttariseinän hän maalasi 1749. Lohtajan kirkon saarnastuolin koristuksen Backman maalasi 1758.
Siltasaarenkatu

Siltasaarenkatu (ruots. Broholmsgatan) on etelä–pohjoissuuntainen liike- ja asuinkatu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Sen reitti kulkee Pitkältäsillalta pohjoiseen kohti Kallion kirkkoa ja se muodostaa Pitkältäsillalta etelään johtavan Unioninkadun kanssa Helsingin kantakaupungin pisimmän yhtenäisen katulinjan, 2,5-kilometrisen Unioninakselin.

Historia

Siltasaarenkadun eteläinen osuus Unioninkadulta Itäisen viertotien eli nykyisen Hämeentien risteykseen oli 1800-luvulla nimeltään Långabron (Pitkäsilta): Siltasaari oli tuolloin nimensä mukaisesti saari. Siitä tuli osa mannerta, kun sen pohjoispuolitse virrannut salmi täytettiin 1800-luvun lopulla. Nykyisen Siltasaarenkadun pohjoispuolisko rakennettiin myöhemmin, ja se oli alun perin nimeltään Hämeenkatu. Kun Itäisen viertotien nimeksi 1920-luvulla vaihdettiin Hämeentie, Hämeenkatu lakkautettiin ja siitä tehtiin osa Siltasaarenkatua.

Arkkitehtuuri

Siltasaarenkadun arkkitehtuuri on pääosin 1950- ja 1960-luvuilla rakennettuja suoralinjaisia liiketaloja. Arkkitehtonisesti vanhinta kerrostumaa edustaa Onni Tarjanteen suunnittelema entinen Siltalan talo vuodelta 1914. Talossa on toiminut muun muassa Elannon ja sittemmin Hakaniemen Sokoksen tavaratalo. Arenan taloksi kutsuttu massiivinen punatiilirakennus Siltasaarenkadun ja Hämeentien kulmassa valmistui kahdessa vaiheessa 1920-luvulla, ja sen länsipuolella sijaitseva Ympyrätalo valmistui 1968. Toisen linjan ja Kolmannen linjan välisellä osuudella sijaitsi vielä 1970-luvun lopussa matalia puutaloja joiden tilalle rakennettiin 1980-luvulla Helsingin kaupungin virastotalo. Siltasaarenkadun pohjoisimmalle osuudelle rakennettiin pari asuinkerrostaloa maailmansotien välisenä aikana, mutta muutoin rakennuskanta koostui matalista puutaloista joiden tilalle rakennettiin asuinkerrostaloja 1960-luvulla.
Ennen nykyisten suoralinjaisten liiketalojen rakentamista Siltasaarenkatua reunustivat matalahkot puu- ja kivitalot pienine puoteineen. Muun muassa Siltasaarenkatu 16:ssa sijaitsi kaksikerroksinen kivitalo, jota kutsuttiin Parkkisen kulmaksi. Talossa toimi aikoinaan muun muassa Hakaniemen halli, sittemmin niin kutsuttu Parkkisen halli ja myös elokuvateatteri. Parkkisen kulman paikalle rakennettiin Postisäästöpankin liikerakennus vuonna 1960. Ympyrätalon tieltä puolestaan purettiin kokonainen kortteli kivi- ja puutaloja, jotka olivat sekä asuin- että liikekäytössä. Arenan talon korttelissa oli aiemmin sähkövoimakeskus korkeine savupiippuineen. Metron rakennustöiden yhteydessä 1970-luvulla purettiin yksi alueen viimeisistä puutaloista, Siltasaarenkadun, Toisen linjan ja Porthaninkadun reunustamalla tontilla sijainnut Päiväkoti Tukholman talo, joka oli rakennettu 1899.
Maggie Blue O’Hara

Ura

Ennen ääninäyttelemistä O'Hara teki näytelmärooleja televisiosarjoihin Wiseguy ja Neon Rider, kunnes sai ensimmäisen ääniroolinsa animaatiosarjasta My Little Pony Tales. Sittemmin hän on tehnyt enimmäkseen dubbausrooleja animeen, kuten Dragon Ball Z, Ranma ½, Inuyasha ja MegaMan NT Warrior. Ääniroolien ohella O'Hara tekee edelleen pieniä näytelmärooleja televisiosarjoihin ja elokuviin.
Capo d’Orlando

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä ovat kaupungin suojaksi rakennettu linna Castello Bastione. Villa Piccolo on säätiön omistuksessa oleva huvila, jossa on museo ja kirjasto. Terme di Bagnoli on vanha roomalainen kylpylä, josta on jäljellä rauniot.

Urheilu

Kaupungin koripallojoukkue Orlandina Basket pelaa Italian ylimmällä tasolla Serie A:ssa. Se pelaa kotiottelunsa 3 600-paikkaisessa PalaFantozzin urheiluhallissa.
Conques-en-Rouergue

Historia

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun neljä kuntaa Conques, Grand-Vabre, Noailhac ja Saint-Cyprien-sur-Dourdou yhdistyivät.

Nähtävyyksiä

Conquesissa sijaitseva St Foyn kirkko on nimitetty pyhiinvaelluskirkoksi. Se on osa Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreittiä ja kuuluu siksi Unescon maailmanperintöluetteloon.
Libuše Šafránková

Libuše Šafránková (s. 7. kesäkuuta 1953, Brno) on tšekkiläinen elokuva- ja teatterinäyttelijätär.
Hänet on nähty muun muassa Tuhkimona elokuvassa Tuhkimo ja kolme pähkinää (1973).
Ritari-areena

Historia

Vuonna 1963 Hämeenlinnan Rinkelinmäelle rakennettiin tekojäärata. Sen siirryttyä kaupungin omistukseen rata katettiin vuonna 1979, josta lähtien sitä on kutsuttu jäähalliksi. Jäähallihanke sai alkunsa vuoden 1976 aikoihin HPK:n painostuksesta, mikä johti toimikunnan perustamiseen HPK:n puheenjohtajan pankinjohtaja Seppo Nenosen johdolla. Kaupungin asenteiden vuoksi lähtökohdat olivat heikot.
Hallin suunnitteli kaupungin arkkitehtiosasto kaupunginarkkitehti Heikki Aitolan johdolla. Myöhempien laajennusvaiheitten suunnittelijoina ovat olleet lähinnä isä ja poika, kaupungin arkkitehtiosaston rakennusarkkitehti Seppo Ilmarinen ja hänen poikansa, arkkitehti Petri Ilmarinen.
Hämeenlinnan Jäähalli Oy perustettiin 3. helmikuuta 1992. Samana vuonna valmistui harjoitushalli ja vuonna 1996 toteutettiin hallin laajennus SM-liigan uusien vaatimusten mukaisesti (liigahallien piti vetää vähintään 5 000 katsojaa). Samalla hallin omistus siirtyi osakepääoman korotuksena yhtiölle. Vuonna 2002 valmistui kaksiratainen jääliikuntakeskus. Halliyhtiön kymmenvuotisen taipaleen kunniaksi jäähalli nimettiin uudelleen Ritarihalliksi.
Keväällä ja kesällä 2008 halliin tehtiin suuri remontti, joka muutti 5 000 ihmistä vetävän Ritarihallin 5 360 ihmistä vetäväksi Patria-areenaksi. Uutta ravintola- ja aitiotilaa rakennettiin hallin päätyyn, pukuhuonetiloja parannettiin, lippupiste uudistettiin, areenalle tuotiin videokuutio sekä käytäviä muokattiin. Rakennustöiden vuoksi HPK joutui pelaamaan kauden 2008–2009 kymmenen ensimmäistä otteluaan vieraskaukaloissa. Ensimmäinen kotiottelu oli 16. lokakuuta pelattu ottelu Espoo Bluesia vastaan. Keskeneräisen remontin vuoksi halliin otettiin kuitenkin vain 4 000 katsojaa.
Keväällä 2009 Hämeenlinnassa järjestettiin jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut. Ottelut pelattiin Patria-areenalla ja viereisellä Metritiski-areenalla. USA voitti kultaa, Kanada hopeaa ja Suomi pronssia. Vuonna 2010 jäähallin nimi muutettiin Patria-areenasta Ritari-areenaksi.
Bergenin yliopisto

Bergenin yliopisto (norj. Universitetet i Bergen) on Norjan Bergenissä toimiva yliopisto. Se perustettiin virallisesti 1946.  Coimbra-ryhmään kuuluvassa yliopistossa on noin 16 000 opiskelijoita ja 3 000 henkilökuntaan kuuluvaa.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Bergenin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 201–300.