google/wiki40b huggingface dataset:
Mongolian kansantasavalta

Tausta

Sen syntyä edelsi vaihe, jossa syntyi Venäjän keisarikunnan tuella Ulko-Mongolia, joka itsenäistyi Kiinan keisarikunnan luhistuessa vuonna 1911. Maata johti ensin kuningas ja sittemmin Vallankumouksellinen kansanpuolue. Koska Mongolia taloudellisesti oli varsin kehittymätön, ei sitä johtavaa työväenpuoluetta voitu materialistisen yhteiskuntateorian perusteella kutsua kommunistiseksi. Vuonna 1919 kiinalaisen Duan Qiruin yksityisarmeijan komentaja Xu Shuzhengin joukot valtasi Mongolian pääkaupungin, mutta vain hetkeksi. Vuoden 1920 lopulta vuoden 1921 alkupuolelle venäläisten valkoisten joukkojen kenraaliluutnantti Roman von Ungern-Sternberg miehitti Mongolian pääkaupungin jouduttuaan bolsevikkien vastaisessa taistelussa häviölle Siperiassa. Bolsevikit varustivat mongolialaisen armeijan, joka vuoteen 1924 mennessä vapautti Mongolian ulkopuolisista valloittajista.

1930-luku ja toinen maailmansota

12. maaliskuuta 1936 allekirjoitti Mongolia Neuvostoliiton kanssa puolustussopimuksen. Tällöin Neuvostoliiton johtaja Josif Stalin kehotti Kiinan kommunistista puoluetta muodostamaan Guomindangin kanssa yhteisrintaman Japanin vastaisen taistelun tehostamiseksi. Nämä kiinalaiset puolueet olivat joutuneet välirikkoon vuonna 1927 sotien keskenäänkin. Mongolia pysyi kuitenkin tämän kiistan ulkopuolella.
Vuonna 1939 Japanin 1930-luvulla miehittämä ns. Mantšukuon protektoraatti hyökkäsi Mongolian kansantasavaltaa vastaan. Tämä johti sotatoimiin Halhin-Golissa. Japanin eteneminen pysäytettiin. Tämä johti laajempiin sotatoimiin mongolialais-neuvostoliittolaisten ja Japanin Kwantungin armeijan välillä.
Neuvostoliitto takasi Mongolian kansantasavallan turvallisuuden Japanin uhalta toisessa maailmansodassa. Vuodesta 1939 vuoteen 1952 Mongoliaa johti stalinistista politiikkaa harjoittanut marsalkka Horloogijn Tšoibalsan. Syksyllä 1945 Neuvostoliiton joukot vapauttivat myös loput Mongoliasta Japanin miehityksestä. Vapautettu alue päätti kansanäänestyksessä liittyä Mongolian kansantasavaltaan. Sekä Kiinan tasavalta että Kiinan kansantasavalta tunnustivat Mongolian itsenäisyyden sodan jälkeen.

Neuvostoliiton etupiirissä vuoteen 1990

Kiinan ja Neuvostoliiton ajautuessa riitoihin 1958 Mongolia tuki Neuvostoliittoa ja sinne sijoitettiin Neuvostoliiton sotilastukikohtia. Mongolia liittyi YK:hon vuonna 1961.
Vuonna 1990, jolloin Mongoliaa taloudellisesti tukeneen Neuvostoliiton talous alkoi luhistua, Mongolian kommunistinen puolue salli muut puolueet. Vuoden 1992 perustuslaki muutti kansantasavallan parlamentaariseksi valtioksi.
Muolaankylä

Kyläkuva

Muolaankylä sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan pohjoisosassa Muolaanjärven pohjoisrannalla noin 13 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta luoteeseen. Muolaankylän naapurikyliä olivat idässä Kangaspelto ja lännessä Hotokka, joiden lisäksi kylän pohjoispuolella oli Kuusaan ja Määttälän metsäpalstoja, jotka erottivat Muolaankylä Heinjoen kunnan Kopralan kylästä. 
Muolaankylän halki kulki kantatie 63 Viipurista Kivennavalle. Tästä päätiestä erkani Muolaankylässä maantie pohjoiseen Heinjoelle. Vuonna 1936 Muolaankylän pinta-ala oli 12,64 neliökilometriä, josta oli peltoa 346 hehtaaria, niittyä 130 hehtaaria ja metsää 784 hehtaaria. Kylän itäosan läpi virtaa Muolaanjoki, jota pitkin Muolaanjärvi laskee kylän pohjoisosassa olevaan Muolaanlampeen. Muolaanlampi laskee edelleen Äyräpäänjärveen. Muolaankylän kyläkeskus sijaitsi kantatie 63:n varrella kylän itäosassa Muolaanjoen ympärillä. Tämän lisäksi Heinjoelle vievän maantien varressa sijaitsi Ilves-niminen kulmakunta ja kylän pohjoisosassa Muolaanlammen ja Äyräpäänjärven välisen harjulla sijaitsi Mutarannan kulmakunta. Muolaankylä kuului Hotokan koulupiiriin.

Sota-aika

Muolaankylän väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Muolaankylän asukkaat asutettiin Somerolle.
Harmaahorsma

Ulkonäkö ja koko

Harmaahorsman punertava varsi on pysty, nelisärmäinen ja 30–60 cm korkea. Kasvi on haaraton tai yläosastaan haarova. Varren alaosa on kalju, ylempää myötäisesti kaarikarvainen. Varren tyvellä on sekä uusia että edellisen kesän kuivia ruusukelehtiä. Harmaanvihreät lehdet ovat ruodittomia tai hyvin lyhytruotisia, kapean pitkulaisia ja pieni- ja tylpähköhampaisia. Ylimpien lehtien laidat ja alapinnan keskisuonet ovat karvaisia. Tiheän kukinnon ranka on harmaakarvainen. Kukan teriö on vajaan sentin levyinen, purppuranpunainen ja kokonaan aukeava. Luotti on nuijamainen. Harmaahorsma kukkii heinä-elokuussa. Kasvi tuottaa runsaasti siemeniä ja ne säilyvät pitkään maassa. Harmaahorsma voikin pulpahtaa esille maata muokattaessa.
Harmaahorsma muistuttaa suuresti tummahorsmaa (E. obscurum) ja särmähorsmaa (E. tetragonum), jonka alalajiksi se onkin välillä luokiteltu. Harmaahorsma saattaa risteytyä muiden horsmalajien kanssa. Risteymiä tunnetaan ainakin amerikanhorsman (E. adenocaulon) ja lehtohorsman (E. montanum) kanssa.

Levinneisyys

Harmaahorsman päälevinneisyysalue ulottuu Isosta-Britanniasta ja Ranskasta läpi Keski-Euroopan Balkanille asti. Satunnaisemmin lajia tavataan lähes koko Euroopassa Etelä-Ruotsia ja -Suomea myöten. Harmaahorsmaa kasvaa myös Turkissa. Suomessa harmaahorsmaa on tavattu usealta paikkakunnalta Ahvenanmaalta, Turun saaristosta Korppoosta ja Nauvosta sekä aikaisemmin myös mannermaalta Lohjalta ja Karjalohjalta.

Elinympäristö

Harmaahorsma viihtyy savisissa ojissa ja ojanpientareilla, joutomailla, kesantopelloilla ja kosteilla rantaniityillä. Se on vähentynyt elinpaikkojen umpeenkasvamisen ja ojien vähenemisen takia. Se ei myös pärjää kilpailussa tulokaslaji amerikanhorsman kanssa.
Berliinin raitiotieliikenne

Berliinin raitioliikenne on yksi Saksan pääkaupungin Berliinin julkisen liikenteen muodoista. Berliinin raitiotieverkosto on yksi maailman vanhimmista ja suurimmista raitiotiejärjestelmistä. Sitä liikennöi vuonna 1929 perustettu Berliner Verkehrsbetriebe (BVG). Raideleveydeltään standardilevyinen raitiotieverkko on pituudeltaan 191,6 kilometriä ja siihen kuuluu 382 pysäkkiä.
Vuonna 2006 Berliinin raitiovaunut kuljettivat yhteensä 173,5 miljoonaa matkustajaa. Henkilökilometrejä kertyi samana vuonna 508 miljoonaa.

Historia

Berliinin luotiin hevosraitiotie vuonna 1865. Vuonna 1881 kaupunkiin avattiin maailman ensimmäinen sähköistetty raitiotielinja. 1800-luvun lopulla useiden eri raitiotieyhtiöiden rakennuttaessa kaupunkiin uusia linjoja Berliinin raitiotieverkosto kehittyi ja kasvoi nopeasti, ja loputkin hevosvetoiset raitiovaunut vaihdettiin sähköisiin. Vuoden 1930 tienoilla Berliinissä oli yli 630 kilometriä raitiotietä ja raitiotieverkosto koostui yli 90 linjasta. Vuonna 1929 raitioliikenteen harjoittajat fuusioitiin yhdeksi yritykseksi, BVG:ksi. 
Toisen maailmansodan loputtua ja Itä- ja Länsi-Berliinin muodostuessa BVG jaettiin kahtia. Yritys yhdistettiin jälleen vuonna 1992 Saksan jälleenyhdistyttyä. Länsi-Berliinissä raitiotieliikenne oli kuitenkin lakkautettu vuonna 1967, ja muutamaa raitiolinjaa lukuun ottamatta Berliinin raitiolinjat sijaitsevat nykyisin entisen Itä-Berliinin alueella.
Gary Renard

Gary Renard on amerikkalainen muusikko ja kirjailija. Hän syntyi Massachusettsissa USA:ssa ja hänestä tuli menestynyt ammattikitaristi. Harmonic Convergence -tapahtuman aikaan hän alkoi etsiä elämälleen uutta suuntaa, kunnes muutettuaan Maineen hän koki voimakkaan henkisen heräämisen. 
Renard on kirjoittanut kirjat Maailmankaikkeus katoaa (The Disappearance of the Universe, 2003/2004) sekä Kuolematon todellisuutesi (Your Immortal Reality, 2006), joissa hänelle ilmestyneet, ylösnousseiksi mestareiksi itsensä esittelevät henkilöt opettavat Ihmeiden Oppikurssiin pohjautuvaa puhdasta ei-dualismia.  Renardin kolmas kirja, Rakkaus ei ole unohtanut ketään (Love Has Forgotten No One), piti ilmestyä jo vuonna 2008, mutta viivästysten vuoksi se julkaistiin vasta 2013.
Nykyisin Renard on yksityisyrittäjä ja hän kirjoittaa sekä keskustelee henkisistä asioista ympäri maailmaa.  Suomessa hän vieraili syyskuussa 2010 sekä uudelleen syyskuussa 2014.
Raumo (Tornio)

Raumo on yksi Tornion vanhimmista kylistä. Raumo jakautui Ala- ja Yliraumoon jo 1600-luvun alussa. Raumon kylällä virtaa Raumonjoki. Kylä sijaitsee noin kuusi kilometriä Torniosta.
Pepi II

Pepi II eli Phiops II Neferkara oli muinaisen Egyptin faarao 6. dynastian loppupuolella. Hänen pitkä hallituskautensa oli vuosina 2215–2157 eaa. ja hän hallitsi lähes satavuotiaaksi asti. Hän oli vasta lapsi noustessaan valtaistuimelle velipuolensa Merenran jälkeen ja hallitsi aluksi äitinsä holhouksessa. Eygyptin suhteet naapurimaihin heikentyivät selvästi tämän hallituskauden aikana. Edeltäjiensä tavoin Pepi II rakensi pyramidinsa Sakkaraan, mutta virkamiehet eivät enää halunneet tulla haudatuksi hallitsijan pyramidin juurelle, vaan komeisiin kalliohautoihin perintömaittensa tuntumaan.
Pepi II on muinaisen Egyptin pisimpään hallinnut faarao. Hänellä oli pitkän elämänsä aikana monia vaimoja. Pepi II:ta pidetään viimeisenä suurena Egyptin faaraona ennen toista välikautta, sillä pian hänen kuolemansa jälkeen maa hajosi keskenään taisteleviin osiin, ja alkoi hajanainen Egyptin ensimmäinen välikausi.
Philip Larkin

Philip Arthur Larkin (9. elokuuta 1922 Coventry – 2. joulukuuta 1985 Kingston upon Hull) oli brittiläinen runoilija. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä 1900-luvun loppupuolen brittirunoilijoista. Vuonna 2008 The Times nimesi hänet Britannian merkittävimmäksi sodanjälkeiseksi kirjailijaksi. 
Larkin valmistui Oxfordin yliopistosta 1943. Larkinin esikoisrunoteos The North Ship ilmestyi 1945 ja esikoisromaani Jill vuonna 1946. Toinen romaani, A Girl in the Winter ilmestyi 1947. Andrew Motion on luonnehtinut hänen runojaan "hyvin englantilaisiksi".
Vuodesta 1955 Larkin työskenteli Hullin yliopiston kirjastonhoitajana. Hän toimi myös The Daily Telegraphin jazz-kriitikkona vuosina 1961–1971.
Vuonna 1992 julkaistiin Larkinin kirjeitä, jotka pönkittivät ristiriitaisia näkemyksiä hänen elämästään, ja niistä paljastuneet vanhoilliset näkemykset nostattivat kohua. Lisa Jardine on kuvannut häntä rasistiksi ja naisvihaajaksi.
Larkin oli henkilönä hyvin vakavamielinen. Hän ei kaivannut mainetta, eivätkä kirjalliset piirit onnistuneet houkuttamaan häntä.
Pyhäselkä

Kulttuuri

Tunnettuja Pyhäselässä asuvia kulttuurihenkilöitä ovat muun muassa kirjailija Eeva Tikka, kirjailija Matti Mäkelä, kuvataiteilija Saara Tikka, kuvataiteilija Aino Strandén-Sorvisto, taiteenkerääjä, liikemies Kyösti Kakkonen ja teatteriohjaaja Hannele Autti.
Pohjois-Karjalan Opisto Niittylahdessa on ollut aina kunnan tärkeä kulttuurikeskus. Tällä hetkellä opistossa on näyttämötyön linja, ja siihen liittyvä teatteri Väkivahva tuottaa vuosittain näytelmän, jota esitetään Niittylahden lisäksi eri puolilla maakuntaa ja Suomea.

Liikenneyhteydet

Entistä Pyhäselän kuntaa halkoo pohjois-eteläsuunnassa valtatie 6 ja valtatie 9  sekä Karjalan rata. Hammaslahden rautatieasemalta on matkustajaliikenteen lakattua ainoastaan puutavaraliikennettä. Paikallisliikennettä Joensuun keskustaan hoidetaan nykyään linja-autoilla. Muita teitä ovat itä-länsisuuntaiset seututiet 484 Rääkkylään ja 492 Kiihtelysvaaraan.

Tunnettuja pyhäselkäläisiä

Tunnetuin urheilija on ollut keihäänheiton maailmanmestari Aki Parviainen, joka on edustanut Pyhäselän Urheilijoita. Olympiahiihtäjä ja -soutaja Jorma Kortelainen on syntyisin Pyhäselästä.

Kunnanjohtaja

Viimeinen kunnanjohtaja oli vuoden 2007 alusta kunnan talous- ja hallintojohtajana toiminut Jere Penttilä.
Hänen edeltäjänsä Lasse Haaranen siirtyi Joensuun Yrityskiinteistöt Oy:n  toimitusjohtajaksi 1.3.2007.

Kuntaliitos Joensuuhun

Pyhäselän kunnanvaltuusto päätti 15.2.2007, että kunta osallistuu Joensuun kanssa tehtävään kuntaliitosselvitykseen . Kunnanvaltuusto päätti 17.12.2007 liittyä 1. tammikuuta 2009 alkaen Joensuun kaupunkiin . Kuntaliitos toteutui sittemmin päätöksen mukaisesti.

Ruokakulttuuri

Pyhäselän pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ryynirokka, perunasoseesta ja ohrajauhosta leivottu perunakakkara, lohkopiirakka ja mustikkasoppa.
Hr. Ms. Harlingen (M854)

Valmistus

Alus tilattiin Van der Giessen de Noord telakalta Alblasserdamista. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1983. Alus valmistui 12. huhtikuuta 1984.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin Latvialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Imanta runkonumerolla M-04.
Janokeskus

Janokeskus on selkärankaisten väliaivojen hypotalamuksessa oleva alue, joka aistii elimistön nestetasapainotilaa.
Janokeskuksessa on hermosoluja eli osmoreseptoreja, jotka reagoivat veren osmoottisen väkevyyden muutoksiin, varsinkin natriumioniväkevyyden muutoksiin. Väkevyydessä tapahtuvien muutosten mukaan janokeskus välittää aivoille janontunteen voimistumista tai vähentymistä.
Barolo

Barolo on italialainen punaviini. Sitä valmistetaan ainoastaan Barolon seudulla Piemonten alueella. Viini tehdään pelkästään Nebbiolo-rypäleestä. Barolo on ollut DOCG-laatuluokiteltu viini vuodesta 1980.

Barolon kehitys

1800-luvun puoleenväliin asti Nebbiolosta tehtiin Barolon seudulla lähinnä makeita viinejä. Vuosisadan keskivaiheilla Camillo Cavourin aloitteesta alueelle kutsuttu ja palkattu ranskalainen Louis Oudart toi tullessaan uusia viininviljelytekniikoita, kuten myöhäinen sadonkorjuu ja pitkäaikainen uuttaminen. Viinejä myös alettiin kypsyttää kastanjatynnyreissä. Näin tuotetut viinit olivat erittäin tanniinisia ja voimakkaita, eivätkä ne arvostuksestaan huolimatta olleet kuin harvojen suosiossa.
Viininviljelytekniikka pysyi perinteisenä alueella yli sata vuotta. Monesti rypäleet kuivuivat terttuihin, kun odotettiin niiden myöhäistä kypsymistä, mikä teki tanniinisuudesta vaikeasti hallittavaa. Viiniteollisuuden nykyaikaiset teolliset tuotantotavat muuttivat tilanteen 1980-luvulla. Kun viini käytettiin valvotusti suurissa terästankeissa, uuttamisaika lyhennettiin päiviin, ja kun kypsytyksessä alettiin käyttää melko uusia tynnyreitä, tanniinisuuden osuus viinissä muuttui pirteämmäksi turruttavuuden sijaan ja muut Nebbiolon aromit saatiin paremmin esiin. Barolo vaatii kuitenkin aina kypsytystä. Maineikkaimpia barolo-viinin tuottajia on Barbarescon Angelo Gaja.

Viljelyalue

Nebbiolo-rypälettä viljellään baroloa varten tarkoin määritellyllä 20,54 neliökilometrin alueella, johon kuuluu osia Cuneon maakunnan 11 kunnasta. Barolon, Castiglione Falletto ja Serralunga d’Alban kunnat kuuluvat alueeseen käytännössä kokonaan. Lisäksi alueeseen kuuluu osia Monforte d’Alban, Novellon, La Morran, Verdunon, Grinzane Cavourin, Diano d’Alban, Cherascon ja Roddin kunnista. 
Barolon vuotuinen tuotantomäärä on noin yhdeksän miljoonaa litraa (vuonna 2014).
Iso Tevajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,2 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,8 metriä mpy.
Alexander Jakob von Wendt

Alexander Jakob von Wendt (vuoteen 1847 Wendt; 21. marraskuuta 1800 Sortavala – 17. tammikuuta 1874 Somerniemi) oli Venäjän armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti ja von Wendt -aatelissuvun kantaisä. Hän toimi Suomen kaartin komentajana vuosina 1838–1850.
Alexander Wendtin isä oli Lyypekissä Saksassa syntynyt Venäjän armeijan sotilaslääkäri ja hovineuvos Johan Jakob Adolf Wendt, joka oli päätynyt piirilääkäriksi Sortavalaan. Äiti Anna Katarina Sundius oli syntyperäinen sortavalalainen. Perheen kotikielenä oli saksa. Wendt aloitti sotilasuransa vuonna 1816 aliupseerikorpraalina  3. Suomen jääkärirykmentissä. Hänet ylennettiin vääpeliksi 1819 sekä vänrikiksi ja aliluutnantiksi 1821. Hän palveli Sortavalan komppaniassa vuoteen 1821, Käkisalmen komppaniassa 1821–1825, Iisalmen komppaniassa 1825–1826 ja sen jälkeen pataljoonan esikunnassa Viipurissa. Vuonna 1827 Wendt siirtyi Helsinkiin Suomen Opetustarkk’ampujapataljoonan (myöh. Suomen kaarti) esikuntaan ja 1829 sen komppanianpäälliköksi. Hän osallistui opetuspataljoonan mukana Puolan kapinan kukistamiseen 1831–1832. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1832, everstiluutnantiksi 1834 ja everstiksi 1838.
Vuodesta 1838 Wendt toimi Suomen kaartin komentajana. Hänet aateloitiin vuonna 1847 nimellä von Wendt, vaikka everstien aateloiminen oli harvinaista. Sukutarinan mukaan syynä oli se, että Krasnoje Selossa vuonna 1846 pidetyllä Henkikaartin harjoitusleirillä voimakasääninen Wendt pyydettiin huutamaan komentoja koko armeijakunnalle, mikä teki vaikutuksen keisari Nikolai I:een. Von Wendt ylennettiin vuonna 1849 kenraalimajuriksi ja hänet siirrettiin seuraavana vuonna prikaatinkomentajaksi Helsinkiin sijoitettuun 22. jalkaväkidivisioonaan. Vuonna 1855 hänestä tuli mainitun divisioonan vt. komentaja ja 1857 vakinainen komentaja, jolloin hän sai myös ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Von Wendt vetäytyi vuonna 1862 palveluksesta. Hän edusti aatelissukuaan säätyvaltiopäivillä 1863–1864.
Von Wendt omisti vuosina 1843–1852 Linnan kartanon Helsingin pitäjässä ja vuodesta 1852 Palikaisten kartanon Somerniemellä. Hän kuoli Palikaisissa. Omistaessaan Linnan kartanon hän rakennutti vuonna 1848 Helsingin pitäjän kirkkomaalle yhä käytössä olevan von Wendt -suvun hautakappelin. Von Wendtin ensimmäinen puoliso oli vuonna 1849 kuollut Anna Natalia Merlin, toinen puoliso oli vuonna 1866 kuollut Sofia Elisabet Melartin, arkkipiispa Erik Gabriel Melartinin tytär. Hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta neljä ja toisesta kaksi aikuisiksi elänyttä lasta.
Aircalin

Yhteistyökumppanit

Aircalin lentää code share -lentoja Air Francen, Air Tahiti Nuin, Qantasin ja Air New Zealandin kanssa.
Samsung Galaxy S8+

Julkistus

Samsungin lippulaivapuhelin Samsung Galaxy S8+:n julkaisua viivästytettiin Note7:n akkukatastrofin vuoksi. Samsung julkisti Galaxy S8+:n ja Galaxy S8:n 29. maaliskuuta 2017 New Yorkissa. Suurin osa puhelimen tiedoista oli vuotanut internetiin jo ennen julkistusta.

Ominaisuudet

Samsung Galaxy S8+:n järjestelmäpiiri on joko Qualcomm Snapdragon 835 (4×2,35 & 4×1,9 GHz) tai Samsungin oma Exynos 8895 (4×2,3 & 4×1,7 GHz). Suomessa myytävässä mallissa on Exynos 8895 piiri. Galaxy S8+:ssa on neljä fyysistä painiketta: virtanäppäin, äänenvoimakkuuden säätönäppäimet ja Bixby-puheapurin näppäin. Puhelin on Euroopassa saatavilla mustana (”Midnight Black”), hopeisena (”Arctic Silver”) ja haalean violettina (”Orchid Gray”). Galaxy S8+:ssa on Samsungin oma Bixby-virtuaaliavustaja, joka tuki puhelimen julkaisuhetkellä vain englannin ja korean kieliä. Puhelimessa on etupuolella iirisskanneri ja takapuolella sormenjälkitunnistin.

Näyttö

Samsung Galaxy S8+:ssa on 6,2 tuuman kulmista pyöreä näyttö. Se peittää suuren osan puhelimen etupuolesta, minkä takia Galaxy S8+:ssa ei ole kotinäppäintä ja sormenjälkitunnistin on sijoitettu puhelimen takapuolelle. Kotinäppäin on toteutettu Galaxy S8:ssa virtuaalisesti näytön alalaitaan navigointinäppäinten ohella. Kotinäppäimen painaminen antaa kuitenkin värähtävän painallusvasteen. Galaxy S8+:ssa ei ole näytön reunuksia puhelimen oikealla eikä vasemmalla laidalla. Näytön kuvasuhde on 18,5:9, kun älypuhelimissa näytön kuvasuhde on yleensä 16:9. Puhelimen HDR-teknologiaa tukeva näyttö on kestävää Gorilla Glass 5 -lasia.

Kamera

Galaxy S8+:ssa on 12 megapikselin optisella kuvanvakaimella varustettu takakamera, jonka aukon koko on f/1,7. Etukamerassa on 8 megapikseliä, jonka aukon koko on f/1,7. Molemmissa kameroissa on automaattitarkennus.

Myynti

Samsung Galaxy S8+:n ennakkomyynti alkoi julkistuspäivänä 29. maaliskuuta 2017. Puhelin on yleisesti kaupoista saatavilla 28. huhtikuuta. Galaxy S8+:n suositushinta on 929 euroa. Sen mukana toimitetaan AKG:n nappikuulokkeet.
Anna-Liisa Leino

Anna-Liisa Leino, o.s. Hovi (s. 1935), on suomalainen kasvatustieteilijä. Hän on ollut Helsingin yliopiston kasvatustieteen professori 1985–1999. Hänen tutkimuskohteitaan ovat vieraan kielen opetus ja oppimistyylit.
Duraisamy Simon Lourdusamy

Duraisamy Simon Lourdusamy (5. helmikuuta 1924 Kalleri – 2. kesäkuuta 2014) oli intialainen pappi, joka oli yksi katolisen kirkon kardinaaleista vuodesta 1985. Hän sai pappisvihkimyksensä kotimaassaan 21. joulukuuta 1951.
Duraisamy Simon Lourdusamy oli etnisesti tamili. Hän toimi Bangaloren katolisen hiippakunnan arkkipiispana vuosina 1968–1971 ja idän kirkkojen kongregaation prefektinä vuosina 1985–1991.
Kardinaalilla ei ollut äänioikeutta vuoden 2005 konklaavissa, sillä hän oli viettänyt 80-vuotispäiväänsä jo helmikuussa 2004.
Mustanen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149,9 metriä mpy.
The Christian Science Monitor

The Christian Science Monitor (CSM)  on Yhdysvalloissa ilmestyvä kansainvälinen viikoittain ilmestyvä julkaisu, jota julkaistaan myös verkossa. Verkkojulkaisun kanssa ilmestyy myös päivittäin uutiskirjeitä, jota voi lukea mobiililaitteilla. Lehden perusti vuonna 1908 Mary Baker Eddy, joka on Kristillinen tiede -liikkeen perustaja.
Maaliskuussa 2008 sanomalehden levikiksi ilmoitettiin 56 083. Lokakuussa 2008 tappiollinen lehti ilmoitti, että se lopettaa viidesti viikossa maanantaista perjantaihin ilmestyneen paperiversionsa julkaisemisen ja siirtyy verkkoon huhtikuussa 2009. Viikkolehti jatkaa kuitenkin ilmestymistä painettuna. 
CSM on saanut seitsemän Pulitzer-palkintoa, viimeksi vuonna 2008. Sen päätoimittaja on John Yemma.
Dukan-dieetti

Dukan-dieetti, tai Dukanin dieetti, on etenkin Ranskassa tunnettu, proteiinipitoinen ruokavalio. Dieetin suunnitteli Pierre Dukan, ranskalainen lääkäri ja ravintofysiologi.

Historia

Kun Pierre Dukan oli yleislääkärinä Pariisissa vuonna 1975, hän kohtasi liikalihavuuden ongelman. Siihen aikaan liikalihavuuden hoitona käytettiin pieniä ruoka-annoksia ja vähäkalorista ruokaa. Dukan mietti vaihtoehtoista tapaa, jolla voitaisiin estää laihtuneiden potilaiden uusi painonnousu. Hän kehitteli uuden nelivaiheisen lähestymistavan, joka piti sisällään pysyvän muutoksen painonpudotuksessa. Kahdenkymmenen tutkimusvuoden jälkeen Pierre Dukan julkaisi löydöksensä vuonna 2000 kirjassaan Je ne sais pas maigrir (En tiedä kuinka laihtua), josta tuli menestysteos.
Dukanin dieetistä tuli menestys sen jälkeen, kun Carole Middleton kertoi tyttärensä Catherinen laihduttaneen sen avulla kaksi kokoa ennen häitään Prinssi Williamin kanssa.

Ohjelma

Dukanin dieetti on neliportainen ohjelma, jossa kahdessa ensimmäisessä vaiheessa pudotetaan ylimääräinen paino, ja kahdessa seuraavassa vaiheessa keskitytään tavoitepainon säilymiseen.
1-vaiheessa, niin sanotussa hyökkäysvaiheessa, syödään pelkkiä proteiinipitoisia ruokia. Dukanilla on niistä tarkka soveltuvien ruoka-aineiden luettelo.
Painonpudotus tapahtuu 2-vaiheessa, jossa jatketaan proteiinipitoisten ruokien syömistä, ja lisätään ruokavalioon 28 erilaista kasvista. Proteiinipäiviä kuitenkin vuorotellaan proteiini-kasvispäivien kanssa. Päivittäin suositellaan liikunnaksi vähintään 30 minuuttia kävelyä.
3-vaiheessa eli tasauksessa keho opetetaan sopeutumaan uuteen vaiheeseen. Tässä vaiheessa voidaan ruokavalioon lisätä hedelmiä, leipää ja juustoja. Hiilihydraattipitoinen ruoka sallitaan 1-2 kertaa viikossa. Lisäksi laihduttaja saa palkita itsensä kerran tai kahdesti viikossa juhla-aterialla, jossa myös jälkiruoka tai lasillinen viiniä on sallittu. Liikuntasuositus on edelleen 30 minuuttia kävelyä päivässä.
4-vaihe eli ylläpitovaihe kestää loppuelämän. Viikossa on yksi proteiinipäivä, joka Dukanin mukaan varmistaa, että syödyt hiilihydraatit eivät enää kerry vyötärölle.