google/wiki40b huggingface dataset:
Andrea Feldman

Andrea "Whips" Feldman (1. huhtikuuta 1948 – 8. elokuuta 1972) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Warholin supertähti. Hän oli syntyjään New Yorkista ja esiintyi useissa Andy Warholin elokuvissa ennen kuin teki itsemurhan 24-vuotiaana.
Feldman oli newyorkilaiskahvila Max's Kansas Cityn legendaarisen takahuoneen vakioasiakkaita, missä hän usein esitti ekshibitionistisen "Showtime"-tanssinumeron. Hän kärsi myös anoreksiasta sekä amfetamiiniriippuvuudesta.
Elokuussa vuonna 1972 Feldman kutsui joukon entisiä poikaystäviään (joiden joukossa oli muun muassa runoilija Jim Carroll) perheensä New Yorkissa sijainneen asunnon ulkopuolelle, josta he joutuivat pahaa-aavistamattomina todistamaan kuinka hän teki itsemurhan hyppäämällä alas 14. kerroksen ikkunasta. Eri lausuntojen mukaan Feldman piteli kuollessaan käsissään Coca-Cola-tölkkiä ja rukousnauhaa, toisten mukaan taas Coca-Cola-tölkkiä ja raamattua. Hän jätti jälkeensä itsemurhaviestin, jonka sisältöä ei ole kokonaisuudessaan paljastettu julkisuuteen.
Kolme kuukautta Feldmanin itsemurhan jälkeen elokuvateattereihin saapui Warholin elokuva Himo, jossa Feldman oli esiintynyt ennen kuolemaansa.
Taivatlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähi-alueeseen (14.141) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 81,8 metriä mpy.
Narvan Markkinat

Narvan Markkinat on viiden vuoden välein järjestettävä kesätapahtuma Narvan kylässä Vesilahdessa. Vuoden 2015 Narvan Markkinat järjestettiin 8.–12. heinäkuuta 2015. Vuonna 2020 markkinat järjestetään 8.–12. heinäkuuta.
Alkuperäisten 1730-luvulla aloitettujen Narvan Markkinoiden pitopaikkana oli Narvan kylän keskustan joen varren alue, ja markkinat pidettiin aina talvella Antin päivän aikoihin. Tuon ajan markkinat olivat tunnetut ja keräsivät runsaasti niin kauppiaita kuin ostajia kautta eteläisen Suomen. Vuonna 1779 markkinat siirrettiin Tampereelle, nykyisen Laukontorin kohdalle. 
Uuden ajan Narvan Markkinat saivat alkunsa vuonna 1964, kun nuorisoseura ”Tähden” silloinen sihteeri Eila Jakovuori ideoi markkinoiden henkiin herättämisen tarkoituksena rahankeruu kotiseutumuseon perustamiseksi Vesilahteen. Ensimmäiset uuden ajan Narvan Markkinat pidettiin sitten kesällä 1965 Narvan urheilukentällä talkoovoimin, ja kävijöitä oli 11 000. Markkinat päätettiin järjestää jatkossa viiden vuoden välein.
Markkinoiden pitopaikka vaihtui vuonna 1985 nykyiselle paikalleen Kotiseutumuseon ja nuorisoseura ”Tähden” yhteiselle Vilkinaron alueelle. Yhdessä museon alue ja markkinakenttä rakennuksineen muodostavat hienon ympäristön markkinoiden lisäksi muille tapahtumille ja juhlille. Narvan Markkinat ovat noin 400 talkoolaisen yhteinen voimannäyte ja kaikkien vesilahtelaisten kotiseutujuhla.
Markkinoiden perinteinen ohjelma on vuosien saatossa tuonut esille paikallisen historian, kädentaidot ja tavat. Monelle markkinoiden kohokohta on historiallinen kulkue ja tervahauta tuoksuineen ja tervamiehineen. Lapset on huomioitu omalla alueellaan, missä on erilaisia pajoja ja monenlaista toimintaa. Musiikkielämyksistä vastaa 111-vuotias Narvan Soittokunta. Yli sata markkinamyyjää tarjoaa tuotteitaan ja syötävää. Iltaisin järjetetään Narvan lavalla markkinatanssit.
Johtoaihe

Johtoaihe (ransk. idée fixe, saks. Leitmotiv) on ohjelmamusiikissa, oopperoissa ja muussa draamallisessa musiikissa käytettävä sävelaihe, joka symboloi tiettyä henkilöä, esinettä tai tilannetta. Esimerkiksi tietyn henkilön johtoaihe toistuu musiikissa silloin, kun henkilö astuu lavalle tai häneen viitataan muutoin. Ensimmäisenä johtoaihetekniikkaa käytti Hector Berlioz Fantastisessa sinfoniassaan vuonna 1830. Johtoaiheen tunnetuin käyttäjä ja kehittäjä oli Richard Wagner.
Brittiläisen Guianan 1 centin magenta

Brittiläisen Guianan 1 centin magenta on maailman tunnetuin postimerkki, jonka kolmesta painetusta kappaleesta vain yksi on säilynyt. Postimerkki kilpailee ruotsalaisen kolmen killingin värivirhepainaman kanssa maailman harvinaisimman ja kalleimman filateelisen keräilykohteen asemasta. Merkin omistajia ovat olleet muun muassa tunnetut postimerkkiharrastajat Philipp von Ferrary, Arthur Hind ja John du Pont.
Postimerkki julkaistiin Brittiläisessä Guianassa vuonna 1856. Tätä hammastamatonta postimerkkiä kutsutaan painopaperin värin mukaan magentaksi. Alun perin neliskulmainen merkki on jossakin vaiheessa leikattu kahdeksankulmaiseksi. Kuva-aiheena on valtamerilaiva ja tekstinä latinankielinen motto: Damus Petimus Que Vicissim ('antaessamme oletamme saavamme'). Merkki on aitouden varmistamiseksi signeerattu käsin.
Yhden centin magenta on ollut amerikkalaisen Du Pontin suvun hallussa vuodesta 1980. Merkkiä on pidetty holvissa, eikä sitä ole nähty julkisuudessa pitkään aikaan. Omistaja John Eleuthère du Pont sovitti vuodesta 1997 vuoteen 2010, kuolemaansa asti, vapausrangaistusta taposta.
17. kesäkuuta 2014 merkki myytiin 9,013 miljoonan dollarin ennätyshintaan tuntemattomalle ostajalle huutokauppakamari Sotheby'sin huutokaupassa New Yorkissa.
Thai (kissa)

Thai on kissarotu, ns. vanhanajan siamilainen. Rotu sai alkunsa 1950–luvulla, kun muutamat kasvattajat ympäri maailmaa jatkoivat vanhaa tyyppiä olevien siamilaisten kissojen kasvattamista. Nykyiset siamilaiset on siis jalostettu toiseen suuntaan.
Thai-kissan tunnistaa sen pyöreämmästä pään muodosta, hieman kiilamaisesta kuonosta, siamilaiselle tyypillisestä naamiokuvioinnista, sekä hyvin lyhyestä turkista. Sen silmät ovat aina siniset. Pyöreän pään vuoksi näitä vanhoja siamilaisia kutsuttiinkin joskus — ehkä vielä nykyäänkin — "omenapäiksi".
Candy Clark

Candace June "Candy" Clark (s. 20. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Normanissa, Oklahomassa, ja kasvoi Texasissa, jossa hän kävi Trimble Tech High Schoolia Fort Worthissa. 18-vuotiaana hän muutti New Yorkiin, ja hän aloitti siellä uransa mallina. John Huston löysi Clarkin, joka debytoi vuonna 1972 draamassa Fat City – kova kaupunki.
Clark oli vuonna 1974 ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi roolista elokuvassa Svengijengi '62. Hän oli David Bowien vastanäyttelijä Nicholas Roegin ohjaamassa vuonna 1976 julkaistussa scifi-klassikossa The Man Who Fell to Earth. Vuonna 1984 hän sai parhaan naissivuosan Saturn-palkinnon elokuvasta Sininen salama. Hän on esiintynyt myös esimerkiksi elokuvissa Saatanan riivaama (1983) ja Sininen salama (1983). Hän on ollut naimisissa näyttelijä Marjoe Gortnerin kanssa vuosina 1978–1979 ja elokuvatuottaja Jeff Waldin kanssa 1987–1988.
Mikko Myllykoski

Ura

Myllykoski oli Saimaan Pallon kasvatti. Hän pelasi joukkueessa tulokasvuotensa kaudella 1991–1992, jolloin Myllykoski pelasi I-divisioonan runkosarjassa 43 ottelua tehoin 3+4=7. Toisella kaudellaan 1992–1993 hän teki 29 runkosarjaottelussa tehot 5+7=12, mutta Myllykoski siirtyi kesken kauden SM-liigaan ja HPK:hon, jossa hän voitti keväällä 1993 SM-hopeaa. Myllykoski pelasi HPK:ssa seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä sekä kahdeksan playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Varsinaisella tulokaskaudellaan 1993–1994 Myllykoski teki HPK:ssa 40 runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä. Hän kävi hakemassa myös yhteensä kolmen ottelun verran pelituntumaa I-divisioonasta FoPSin ja KooKoon joukkueista. Kaudella 1994–1995 Myllykoski pelasi koko kauden SM-liigassa ja hän avasi myös maalihanansa, kun 49 runkosarjaottelussa syntyivät tehot 3+5=8.
Kaudeksi 1995–1996 Myllykoski palasi kasvattajaseuraansa SaiPaan pelaamaan I-divisioonaa. Hän oli nostamassa joukkuetta SM-liigaan keväällä 1996. Kausi 1996–1997 olikin Myllykoskelle läpimurto SM-liigassa, kun hän teki 49 runkosarjaottelussa tehot 8+9=17 ja SaiPan toiseksi tehokkain puolustaja Patrik Aronssonin jälkeen. Myllykoski oli myös joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kaudella 1997–1998 hän oli tehoilla 3+9=12 SaiPan tehokkain puolustaja. Myllykoski pelasi SaiPassa neljä SM-liigakautta kevääseen 2000 saakka ja hän toimi useana kautena myös joukkueen varakapteenina. SaiPa-vuosien jälkeen Myllykoski siirtyi kaudeksi 2000–2001 Sveitsin Nationalliga B:n GCK Lionsiin. Hän oli siellä tehoilla 11+10=21 joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä puolustajien pistepörssin kymmenes.
Yhden Sveitsissä vietetyn kauden jälkeen Myllykoski teki huhtikuussa 2001 kaksivuotisen sopimuksen Oulun Kärppien kanssa. Hänen toinen kautensa 2002–2003 päättyi siellä SM-hopeaan keväällä 2003. Myllykoski teki huhtikuussa 2003 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Kausi 2003–2004 oli hänen uransa paras Myllykosken tehdessä 56 runkosarjassa tehot 8+12=20. Hän oli Kärppien tehokkain puolustaja ja voitti keväällä 2004 Suomenmestaruuden. Myllykoski ei kuitenkaan käyttänyt sopimuksessa ollutta optiotaan, vaan siirtyi kaudeksi 2004–2005 yksivuotisella sopimuksella Tapparaan.
Myllykoski lopetti uransa kevääseen 2005.
Tsuyoshi Kitazawa

Jalkapallomaajoukkue

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1991-1999.
Siimaevät

Lajit ja anatomia

Siimaevien heimoon kuuluu kahdeksan sukua ja lähteestä riippuen 33–41 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja heimon suurin laji jättisiimaevä (Eleutheronema tetradactylum) voi saavuttaa 180 cm:n pituuden. Lajien selkein tuntomerkki on kaksiosainen rintaevä. Ylempi osa on kiinni kiduskannessa, mutta alempi osa koostuu useasta pitkästä siimamaisesta ruodosta. Selkäeviä siimaevillä on kaksi ja ne ovat melko kaukana toisistaan. Selkäevistä etumainen on piikikäs. Pyrstöevä on kaloilla selkeästi haarautunut. Siimaevien suomut ovat pienikokoiset ja kalat ovat väritykseltään tyypillisesti hopeanharmaita tai ruskehtavia.

Levinneisyys ja elintavat

Siimaevälajeja tavataan trooppisista ja subtrooppisista vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Osa lajeista elää murtovesissä ja eräät Polynemus-suvun lajit makeavetisissä joissa. Kalat elävät hiekka- tai mutapohjilla yleensä alle 150 metrin syvyydessä. Kalojen ravinto koostuu äyriäisistä ja pienemmistä kaloista, Filimanus-suvun lajit syövät planktonia. Siimaevien rintaevien rihmamainen osa toimii tuntoelimenä, jota ne käyttävät ravinnonetsintään mutapohjista. Heimon lajit liikkuvat usein parvina. Siimaevät ovat tärkeitä ruokakaloja trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla ja kalastettuihin lajeihin kuuluvat muun muassa kuningassiimaevä (Pentanemus quinquarius) ja suurisiimaevä (Polydactylus quadrifilis).
Jarkko Peltonen

Jarkko Tapio Peltonen (31. heinäkuuta 1947 Turku – 16. lokakuuta 2008 Turku) oli naantalilainen kuvataiteilija, joka teki maalauksia ja veistoksia. Peltonen tunnetaan värikkäistä klovniaiheista. Muita hänen suosimiaan aiheita ovat soittajat, naishahmot, kaupunkimaisemat ja mielikuvituspersoonat. Peltosen naivistisissa maalauksissa on positiivisuutta ja huumoria.
Alkuun klovnit ottivat kantaa, sittemmin päämääränä oli saada katsoja hyvälle mielelle. Peltonen tapasi maalata klovneja kuitenkin silloin, kun jokin asia harmitti.  Ensimmäinen klovni syntyi Peltosen saatua parkkisakon. Hän ehti paikalle parahiksi näkemään, kuinka lappuliisa poistui paikalta. Jälkeenpäin Peltonen maalasi kuvan, jossa lappuliisoilla oli klovnin kasvot. 
Maalausten ohella Peltonen on tehnyt koruja ja ex libriksiä. Peltosella oli myös galleria tyttärensä Essi Peltosen kanssa Naantalissa. Peltosen teoksista on olemassa kolme taidekirjaa, Värisirkus (2007), Elämän Sirkus II (2003) ja vanhimpana Jarkko Peltonen (1990).
Eddy & The Lightnings

Eddy & The Lightnings oli 1960-luvulla toiminut suomalainen popyhtye, joka perustettiin Hämeenlinnassa. Yhtyeessä soittivat laulusolisti Eddy (Tapani Lehikoinen), soolokitaristi Matti Sortila, komppikitaristi Heikki Väisänen, basisti Eero Pekkola ja rumpali Juha Saikkonen. Tyylinsä takia yhtyettä nimitettiin ”Hämeenlinnan Beatlesiksi”, Hämeenlinna taas oli tuolloin ”Suomen Liverpool” ja yhtye oli ensimmäinen levyttänyt hämeenlinnalainen yhtye.
Eddy & The Lightnings levytti vuonna 1964 kaksi singleä, joista ensimmäinen oli huonosti menestynyt Shut up / What a girl. 4. elokuuta 1964 taltioitu Olet paha / En voi ostaa rakkauttasi menestyi paremmin. ”Olet paha” oli alun perin englantilaisen The Swinging Blue Jeansin hittikappale ”You’re no good” ja ”En voi ostaa rakkauttasi” on Beatlesin ”Can’t buy me love”. Molemmat singlet ilmestyivät myöhemmin myös EP-levyinä. Seuraavana vuonna ilmestyi vielä kolmas single Any more / This night, jonka b-puoli on Kai Hyttisen säveltämä. Tämän jälkeen yhtye hajosi ja Eddy toimi vuosina 1966–1972 soolouralla.
Vainoaminen

Vainoaminen eli vaaniminen, eli slangissa stalkkaaminen (engl. sanasta stalk) tarkoittaa jonkun ihmisen ja tämän toiminnan luvatonta seuraamista hyväksikäyttämällä erilaisia teknisiä (tietokone, puhelin, posti, rekisterit, tiedotusvälineet) ja muita keinoja (sosiaaliset verkostot, fyysinen seuranta).
Vainoaminen on ollut Suomessa rikos vuoden 2014 alusta alkaen. Lain mukaan vainoamiseen syyllistyy henkilö, joka toistuvasti uhkaa, seuraa, tarkkailee, ottaa yhteyttä tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla vainoaa toista niin, että se on omiaan aiheuttamaan vainotussa pelkoa tai ahdistusta. Rikoksesta voidaan tuomita sakkoa tai enintään kaksi vuotta vankeutta. Vainoaminen on virallisen syytteen alainen rikos eli syyttäjä nostaa siitä syytteen, vaikka asianomistaja ei vaatisi rangaistusta.
Yhdeksässä muussa EU-maassa on voimassa niin sanottu anti-stalking-laki.
Suomessa vuonna 2010 tehdyn väitöstutkimuksen mukaan vaanija ja uhri tuntevat usein toisensa entuudestaan. Saman tutkimuksen mukaan erityisen alttiita vaanimiselle olivat naisopiskelijat, joiden häiritsijät olivat usein tuttuja miehiä.
Pahimmillaan stalkkerointi johtaa kohteelle tehtäviin uhkauksiin ja väkivallantekoihin. Lievimmillään se voi olla suosikkilaulajan internet-nimimerkin selvittämistä.
Stalkkeri tarkoittaa henkilöä, joka seuraa kohdetta.
Enjoy Yourself (It’s Later Than You Think)

Enjoy Yourself (It’s Later Than You Think) on Carl Sigmanin ja Herb Magidsonin tekemä musiikkikappale. Vuoden 1950 maaliskuussa se nousi Decca-levy-yhtiön kustantamana nuottijulkaisuna Yhdysvaltain Top 10 -listalla sijalle kymmenen esittäjänään Guy Lombardo & His Royal Canadiens ja laulusolistinaan Kenny Gardner. Laulun nimeen liitetty lisäys oli ajankohtainen sikäli, että Korean sota näytti väistämättömältä ja Neuvostoliitto oli kehittänyt oman ydinaseensa.
Vuonna 1980 laulu oli uuden aallon ska-yhtye The Specialsin albumin More Specials aloitus- ja päätöskappaleena. Kappaleen sanoma oli säilynyt entisellään, sillä aloituskappaletta seuraava "Man at C & A" alkaa ydiniskuvaroituksella.
Aroharmaalokki

Koko ja ulkonäkö

Sen pituus on 60–68 cm, siipien kärkiväli on 140–150 cm ja paino 800–1 500 g. Väritys muistuttaa harmaalokkia, mutta jalat ovat kirkkaamman keltaiset ja pää sirompi. Nuoren linnun pää valkoisempi, nokka pidempi ja suorempi, jalat pidemmät ja selkäpuoli tummemman ruskea kuin tyypillisillä harmaalokeilla, mutta tuntomerkit menevät päällekkäin ja varma määritys on erittäin vaikeaa.
Kinji Fukasaku

Kinji Fukasaku (jap. 深作 欣二 Fukasaku Kinji, 3. heinäkuuta 1930 Mito, Ibarakin prefektuuri, Japani – 12. tammikuuta 2003 Tokio, Japani) oli japanilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä, joka tunnetaan länsimaissa parhaiten Battle Royale ja Tora! Tora! Tora! -elokuvien ohjaajana. Fukasaku oli naimisissa näyttelijä Sanae Nakaharan kanssa kuolemaansa saakka. Heillä on poika Kenta Fukasaku.

Lapsuus

Kun Fukasaku oli 15-vuotias, hänen koululuokkansa vietiin sotilaspalvelukseen, ja hän työskenteli sotatarviketyöläisenä toisen maailmansodan aikana. Heinäkuussa 1945 Fukasakun luokka joutui tulituksen kohteeksi, ja oppilaiden täytyi piiloutua toistensa alle selvitäkseen. Selvinneiden oppilaiden piti hankkiutua eroon ruumiista. Silloin Fukasaku tajusi, että Japanin hallitus valehteli toisesta maailmansodasta, minkä jälkeen hän vihasi aikuisia pitkän ajan.

Elokuvaura

Vuonna 1973 Fukasaku ohjasi yakuza-aiheisen elokuvan Jingi naki tatakai, joka sai menestyksen innoittamana kahdeksan jatko-osaa, joista Fukasaku ohjasi kaikki paitsi viimeisen.
Elämänsä loppupuolella Fukasaku siirtyi videopeleihin ohjaten kauhupelin Clock Tower 3. Vaikka peli myi heikosti, peliä on kehuttu elokuvallisista välikohtauksistaan. Vuonna 2002 Fukasakulla todettiin eturauhassyöpä, mutta siitä huolimatta hän halusi ohjata vielä yhden elokuvan, Battle Royale -elokuvan jatko-osan Battle Royale II: Requiem. Fukasaku ehti ohjata elokuvaan vain yhden kohtauksen ennen kuolemaansa, ja siksi Fukasakun poika Kenta Fukasaku ohjasi elokuvan loppuun.
Karl-Birger Blomdahl

Karl-Birger Blomdahl (19. lokakuuta 1916 Växjö – 14. kesäkuuta 1968 Kungsängen) oli ruotsalainen säveltäjä ja kapellimestari, joka sai musiikinopetusta muun muassa Hilding Rosenbergiltä. Hän opiskeli myös biokemiaa ja tuli säveltäjänä tunnetuksi ruotsalaisesta modernismista.
Blomdahl oli Tukholman kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun sävellyksen professori 1960–1964 ja Sveriges Radion musiikkipäällikkö vuodesta 1965.
Blomdahlin tuotantoon kuuluu esimerkiksi sinfonioita, konserttoja, useita kamarimusiikkiteoksia sekä ooppera Aniara: Katsaus ihmiseen ajassa ja tilassa, joka pohjautuu Harry Martinsonin samannimiseen runoelmaan.
Srilankankirjorastas

Levinneisyys

Srilankankirjorastasta tavataan kotoperäisenä Sri Lankan eteläosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi tai yleiseksi. Se on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sille sopivien metsien määrä on vähentynyt.

Elinympäristö

Srilankankirjorastas elää metsissä alangoilla ja vuorilla 300–1 220 metrissä.

Ravinto

Srilankankirjorastas käyttää ravinnokseen selkärangattomia, joita se etsii pääasiassa maasta, mutta jonkin verran se saalistaa myös ilmasta.
Thorikoksen teatteri

Historia

Thorikoksen teatteri rakennettiin useassa vaiheessa. Ensimmäinen rakennusvaihe ajoitetaan arkaaisen kauden lopulle noin vuosiin 525–480 eaa., toisin sanoen kreikkalaiseksi teatterirakennukseksi hyvin varhaiseen aikaan.
Teatterin erikoinen muoto selitettiin aiemmin sillä, että se olisi rakennettu kokonaisuudessaan jo tuolloin aikana, jolloin teattereiden muoto ei vielä ollut vakiintunut. Nyttemmin muodon katsotaan kuitenkin selittyvän sillä, että teatterin katsomoon on vaiheittain tehty laajennoksia vanhimman osan rakentamisen jälkeen. Teatterista tuli pitkänomainen, kun sitä laajennettiin klassisella kaudella 400-luvun eaa. puolessa välissä. Siihen tehtiin muutoksia vielä 300-luvulla eaa.
Teatterin paikalla on ollut aiemmin kalkkikivilouhos. Tutkijat olettavat, että louhinta synnytti porrasteisen rinteen, joka oli sopiva myös kokouspaikaksi, ja kehittyi vaiheittain teatteriksi. Teatteria käytettiin Thorikoksen demoksen kokouksiin, jotka saivat alkunsa viimeistään Kleistheneen uudistusten myötä vuonna 508/507 eaa. Lisäksi sitä käytettiin maalais-Dionysia-juhlien näytelmäesityksissä. Tällaisena Thorikoksen teatteri on eräs esimerkki Attikan demosten omista teattereista ja kokouspaikoista, vastakohtanaan Ateenan suuremmat teatterit ja kansankokouspaikat. Vastaavia esimerkkejä tunnetaan muun muassa Euonymonista ja Rhamnuksesta. 
Teatterin arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens vuonna 1886.

Rakennus

Teatterin rauniot sijaitsevat nykyisin nimellä Velatoúri tunnetun kukkulan etelärinteessä. Teatterin katsomo on pitkänomainen keskeltä ja kaareutuu kummastakin päästä. Se avautuu etelälounaaseen päin ja sen leveys on noin 55 metriä. Teatterin orkhestra on ovaalinmuotoinen, ja sen koko on noin 16 × 30 metriä tai noin 443 neliömetriä. Kumpikin piirre eroaa tyypillisestä kreikkalaisesta teatterista, jonka katsomo oli puoliympyrän muotoinen ja orkhestra ympyränmuotoinen.
Teatteri oli rakennettu alueen omasta kalkkikivestä. Ensimmäisessä rakennusvaiheessa teatterissa oli noin 19–21 suoraa kivistä penkkiriviä, joiden pohjoispuolella oli tukimuuri. Kaksi pystysuuntaista porraskäytävää jakoi katsomon kolmeen erikokoiseen lohkoon. Näistä keskimmäisen penkit ovat lähes viivasuorat. 400-luvun eaa. puolessa välissä alkuperäisen katsomon itä- ja länsipäihin lisättiin kaarevat osiot. 300-luvulla eaa. katsomoon lisättiin vielä lisää kaarevia penkkirivejä takaosaan aiemman tukimuurin yläpuolelle. Tässä osassa oli mahdollisesti puiset penkit ja noin 11–12 penkkiriviä, tai vaihtoehtoisesti siellä istuttiin maassa. Laajennokselle rakennettiin uusi pohjoisenpuoleinen tukimuuri. Siinä oli kaksi sisäänkäyntiä, joiden kautta oli kulku teatterin pohjoispuolelta katsomon yläosaan. Lännenpuoleiselle johti rinteestä yhtenäinen korotettu käytävä, kun taas idänpuoleinen kulkutie muodosti sillan. Viimeisessä vaiheessa teatteriin mahtui noin 2 000–3 200 katsojaa.
Orkhestraa tuki avoimelta eteläsivulta 24 metriä pitkä tukimuuri, joka yhdistyi sivuilla luonnonkallioon. Teatterin länsipuolella sijaitsi pieni Dionysokselle omistettu temppeli sekä viiden hengen pitohuone, ja itäpuolella alttari.
Hilda Flodin

Hilda Maria Flodin (16. maaliskuuta 1877 Helsinki – 9. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja -graafikko. Hän oli lähtöisin vakavaraisesta säätyläisperheestä, sillä hänen vanhempansa olivat valtioneuvos Frithiof Flodin ja Fanny o.s. Basilier. Rasavilli Hilda ei välittänyt koulunkäynnistä, mutta aloitti 16-vuotiaana taideopinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä (1893–1898), missä hän opiskeli viisi vuotta opettajinaan ensin Helene Schjerfbeck ja sitten Albert Gebhard. Vuonna 1899 hän lähti jatkamaan opintojaan Ranskaan Pariisiin, missä opiskeli Académie Colarossissa 1899 ja 1900–1902 ja pääsi lankonsa Julien Leclercqin kontaktien avulla Auguste Rodinin oppilaaksi 1906–1909 ja 1927. Flodin opiskeli myös eripituisia jaksoja Italiassa 1902, Espanjassa 1911, Ruotsissa 1914 ja Englannissa 1920. 
Varhaiskauden teokset ovat pääasiassa veistoksia ja grafiikkaa. Flodin perehtyi jo varhain taidegrafiikan eri menetelmiin, ja Pariisin näyttelyssä 1908 oli esillä seuraavat hänen grafiikan töistään: Aihe Helsingistä, Pilviä ja Kumpi voittaa?. Ensimmäisen näyttelynsä Flodin piti 1901. Flodin innostui taidegrafiikasta 1890-luvulla, ja hän on Suomen ensimmäisiä naistaidegraafikkoja. Viivan käytöltään rembrandtmaisia teoksia ovat Rukoilijat ja vanhan naisen kasvoja esittävä harjoitelma. Taiteilijan hienostuneiden töiden syövytyslevyt ovat kadonneet, ja näin monista grafiikan teoksista on tullut harvinaisuuksia.
Flodinin tunnetuimpia töitä on Helsingissä Aleksanterinkadulla sijaitsevat Pohjolan talon vuolukivinaamiot, jotka ovat valmistuneet 1902. Flodinin mukaan nimettiin Helsingissä Pikku Huopalahdessa aukio ja kuja vuonna 1989. 
Valtaosa Flodinin teoksista on henkilötutkielmia. Naiset erilaisissa askareissa olivat Flodinin lempiaiheita.

Yksityiselämä

Flodin avioitui  Juho Rissasen kanssa, johon Flodin oli tutustunut jo opiskeluaikanaan Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Rissasen ja Flodinin liitto ei kuitenkaan kestänyt, vaan he erosivat 1915. Vuonna 1922 Flodin avioitui professori Taavetti Laitisen kanssa.

Näyttelyt

Flodinin teoksia on monissa museoissa ympäri Suomea. Esimerkiksi Keuruun museolla on laaja kokoelma Flodinin teoksia, joista on kasattu kiertonäyttely, jota saa lainata Keuruun museosta.