google/wiki40b huggingface dataset:
Outokummun syväreikä

Outokummun syväreikä on Outokummussa sijaitseva Geologian tutkimuskeskuksen kairaama Suomen syvin tutkimusreikä. Se sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kaupungin keskustasta Sysmäjärven rautatieaseman läheisyydessä. Huhtikuussa 2004 aloitettu kairaus saatiin päätökseen tammikuussa 2005, jolloin reikä saavutti 2 516 metrin syvyyden.
Kairauksen suoritti venäläinen valtionyhtiö Nedra, joka on porannut myös maailman kolmanneksi syvimmän tutkimusreiän Kuolan niemimaalle. Projektilla Venäjä kuittasi osan Neuvostoliiton aikaisia valtionvelkoja. Hanke maksoi noin seitsemän miljoonaa euroa. Outokumpu valittiin paikaksi, koska alueella sijaitsee yksi Suomen merkittävimmistä malmiesiintymistä. Syväreikähankkeen tarkoituksena on kuitenkin ollut malminetsinnän sijasta kallioperän perustutkimus, jota reiällä suoritetaan edelleen. Geologian tutkimuskeskuksen lisäksi reiällä ovat tutkimuksia tehneet Valtion teknillinen tutkimuskeskus sekä useat ulkomaiset tutkimusryhmät.
Marraskuussa 2014 uutisoitiin, että suomalais-saksalainen tutkimusryhmä löysi Outokummun syväreiästä noin 30 miljoonaa vuotta vanhaa pohjavettä. Sen suolapitoisuus oli noin 70 grammaa litrassa, eli kaksinkertainen määrä valtameriin verrattuna. Reiästä on myös löydetty yksinkertaisia mikrobeja 1,0–2,5 kilometrin syvyydestä.
Västmanlandin lääni

Läänijaon kehitys

Västmanlandin lääni perustettiin vuonna 1634. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa läänin rajat eivät muuttuneet. Sen sijaan 1970-luvun kuntauudistuksessa lääniin liitettiin Götlundan seurakunta Örebron läänistä ja läänistä siirrettiin pois Fjärdhundran maalaiskunta Uppsalan lääniin. Vuoden 2007 alusta Uppsalan lääniin liitettiin vielä Hebyn kunta, joka ei kuulunut Västmanlandin, vaan Uplannin maakuntaan.

Vaakuna

Lääninhallitus oli käyttänyt Västmanlandin maakuntavaakunaa, vaikka maakunta ja lääni eivät täysin vastaa toisiaan. Maakuntavaakuna vahvistettiin läänin vaakunaksi vuonna 1943.
MG FF

MG FF oli Saksan ilmavoimien, Luftwaffen, lentokoneiden toinen pääase MG 17:n ohella toisen maailmansodan alkuvuosina. Asetta käytettiin lentokonetyypeissä sodan loppuun asti MG 151:n rinnalla erilaisina asennuksina. Toinen huomattava käyttäjä oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat nimillä Tyyppi 99-1 ja 99-2

Tausta ja kehitys

Reinhold Becker suunnitteli ensimmäisen maailmansodan aikana 20×70 mm:n RB -patruunaa käyttävän massasulkuisen tykin, jossa lukon toiminta perustui rekyyliin ja jouseen. Aseessa iskuri laukaisi nallin hieman ennen lukon sulkeutumista patruunan syttyessä lukon ollessa kiinni.
Rauhansopimus rajoitti aseiden kehittämistä, ja ehtojen kiertämiseksi Becker-tykin suunnitelmat myytiin Sveitsiin SEMAG-suunnittelutoimistolle, jolta ne osti Oerlikon. Patruunaksi tuli 20×72 RB, jonka keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat otti käyttöön 99-1-tykissä. Aseesta kehitettiin erilaisia versioita, joista 20×101-patruunaa käyttävän otti käyttöön keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat nimellä Tyyppi 99-2. Berliiniläinen Ikaria Werke muunsi tykin käyttämään 20×80-patruunaa, ja tämä versio oli Luftwaffen käyttämä ase. Tykin nimeksi vakiintui MG FF (Flügelfest, "siipiasennus") jota käytettiin varsinaisesta asennustavasta riippumatta.

Käyttötavat, ominaisuuksia

Tykki oli lipas- tai rumpysyöttöinen. Käytössä olivat 15 ammuksen tankolipas, 45, 60, sekä Fw 190 A-5:ssä 90:n patruunan rumpu. Ase laukaistiin sähköisesti. Ikaria/Veltenin vuonna 1941 suunnittelemaa vyösyöttöä ei otettu käyttöön, koska ase oli korvautumassa MG 151 -tykillä. MG FF:llä oli ongelmana rummun pienen kapasiteetin lisäksi matala lähtönopeus, 575–585 m/s sekä tulinopeus 520 laukausta minuutissa. Lisäksi sitä ei voinut käyttää  synkronoituna ampumaan potkurikehän läpi. Muihin saman kaliiperin tykkeihin verrattuna se oli kuitenkin kevyt, 26,3 kg.
MG FF tuli käyttöön Messerschmitt Bf 109E-3 -hävittäjässä, jossa sitä käytettiin siipiin asennettuna ampuen potkurikehän ulkopuolelta. Sitä kokeiltiin asennettuna sylinteriryhmien väliin ampumaan potkurinavan läpi, mutta sijoituksen aiheuttama korkea lämpötila heikensi luotettavuutta lukon palautusjousen menettäessä kimmoisuuttaan.
MG FF modifioitiin 1940 ampumaan ohennettuseinämäistä Minengeschoß-ammusta, joka sisälsi 18,6 g PETN-räjähdysainetta. Tämä aseen nimeksi tuli MG FF/M. Ammuksen kevyemmän painon vuoksi latausmekanismi oli suunniteltava uudelleen, koska massasulun jousen jäykkyyden on vastattava patruunan rekyyliä.
Ammuksen lähtönopeus nousi 700 m/s ja tulinopeus nousi 540 laukaukseen minuutissa. 
MG FF/M tuli käyttöön ensimmäisenä Bf 109 E-4 ja Bf 110 C-4 -hävittäjissä kesällä 1940. Raskaasti aseistetuissa Fw 190 -hävittäjissä käytettiin tyypillisesti sisempänä MG 151 -tykkiä ja ulompana siivissä MG FF/M -tykkiä, joista MG FF/M voitiin jättää pois painon säästämiseksi. Keveytensä ja pienehkön kokonsa ansiosta tykki soveltui hyvin Schräge Musik- asennukseen sekä käsikäyttöiseksi puolustusaseeksi. Tykki oli luotettava, mutta Me 109 - hävittäjissä raportoitiin aseen jäätymisestä Marraskuussa 1940.
NATO (albumi)

Levyn teko

Kappaleet tuottanut, sovittanut ja johtanut Laibach. Lisätuotanto: Mark Spike Stent. Kuoro- ja orkesterisovitukset: Slavko Avensik nuorempi. Täydentävä rytmiohjelmointi ja sovitus: 300 000 V.K.
Boris Sederholm

Boris Sederholm, sukunimi esiintyi myös muodossa Cederholm (27. tammikuuta 1884 – 30. toukokuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa laivastossa palvellut kapteeni ja liikemies joka kirjoitti kuvauksen kokemuksistaan Solovetskin vankileirillä 1920-luvulla.
Sederholmin vanhemmat olivat kapteeni Leonid Sederholm (1857–1900) ja Julia Lago (1867–1913). Hän palveli ennen vallankumousta Venäjän keisarillisessa laivastossaä Mustalla merellä ja Itämerellä toimien viimeksi Viaporin miinoituspäällikkönä. Vallankumouksen jälkeen hän palasi Suomeen ja ryhtyi liikemieheksi. Vuonna 1923 Sederholm matkusti Pietariin tekemään neuvostohallituksen kanssa kauppasopimusta erään etelä-amerikkalaisen parkitusaineita valmistavan yhtiön edustajana. Tämä tapahtui sen jälkeen kun neuvostohallitus oli alkanut noudattaa NEP-talouspolitiikkaa. Sopimusneuvottelut venyivät kuitenkin pitkiksi ja niiden tulosta odotellessaan Sederholm alkoi harjoittaa myös omaa liiketoimintaa. Salainen poliisi Tsheka vangitsi hänet 2. huhtikuuta 1924 erään salakuljetusjutun yhteydessä ja häntä pidettiin vangittuna Špalernajan tutkintavankilassa. Sederholmia uhkasi karkoitus Vienanmeren saarella entisessä luostarissa sijainneeseen Solovetskin vankileiriin kärsimään hänelle hallinnollisesti langetettua kolmen vuoden tuomiota ja hän ryhtyi nälkälakkoon viivyttääkseen karkoitusta toivoen samalla Suomen hallituksen ehtivän pelastaa hänet. 
Sederholm päätyi lopulta Solovetskiin elokuussa 1925 vaikka neuvostohallitus oli jo antanut määräyksen hänen vapauttamisestaan. Hän vietti Solovetskissa kuusi viikkoa kunnes pääsi vapaaksi jouluaattona 1925 ja saattoi matkustaa Suomeen vuoden 1925 lopulla. Vankeusajan koettelemukset olivat kuitenkin jättäneet pysyvät jäljet häneen. Sederholm julkaisi sittemmin kirjana kuvauksen vankeusajastaan. Teos I Tjekans klor : upplevelser i Sovjets fängelser ilmestyi monille kielille käännettynä Suomen lisäksi useissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa.
Hisato Satō

Jalkapallomaajoukkue

Japanin maajoukkueessa Satō pelasi vuosien 2006–2010 aikana kaikkiaan 31 ottelua ja teki niissä 4 maalia.
Billy J. Kramer

Billy J. Kramer (oik. William Howard Ashton, s. 19. elokuuta 1943 Bootle, Liverpool, Englanti) on brittiläinen laulaja, joka tunnetaan yhteistyöstä The Dakotas-yhtyeen kanssa 1960-luvulla.
Billy J. Kramer and The Dakotas levytti useita menestyskappaleita 1960-luvun alussa. Kun The Beatles ei halunnut julkaista heille tarjottua kappaletta "How Do You Do It", levy-yhtiö antoi sen Billy J. Kramerin laulettavaksi. Kramer julkaisi myös kuusi Lennon-McCartney-sävelmää, joista useimpia The Beatles ei levyttänyt itse, kuten "Bad To Me" ja "From a Window". Beatlesilla ja Dakotasilla oli sama manageri, Brian Epstein.
Edvard Granberg

Edvard Julius Granberg (31. heinäkuuta 1823 Vaasa – 2. helmikuuta 1884 Valkeakoski) oli suomalainen apteekkari, josta tuli yksi Walkiakoski -paperitehtaan perustajista ja johtajista.

Elämäkerta

Granbergin isä oli kauppias ja äiti Anna Maria Lööf. Hänen puolisonsa vuodesta  1859 oli Gustava Paulina Sackalén (s. 1839). Lääkäri Peder Waldemar Granberg oli heidän poikansa. Granberg meni 1849 apteekkarioppilaaksi Vaasaan. Työskenneltyään siellä vielä toisessakin apteekissa hän suoritti farmaseutin tutkinnon 1843 ja proviisorin tutkinnon 1849. Hän työskenteli sitten apteekeissa sekä Kristiinankupungissa että Turussa, kunnes avasi oman apteekin Raumalle 1856 ja toisen Tampereelle 1858. Vuonna 1866 hän perusti Tampereelle myös väkiviinatehtaan  ja vähän myöhemmin kaupungin ensimmäisen paloviinatehtaan, Tampereen Höyrypolttimon. Vuonna 1870 hän kuitenkin luopui apteekeistaan ja perusti kahden liikekumppanin kanssa yrityksen, joka ryhtyi 1871 rakentamaan paperitehdasta Sääksmäelle. Tehdas aloitti toimintansa helmikuussa 1873. Granberg muutti Tampereelta Sääksmäelle, osti sieltä Lotilan kartanon ja johti tehdasta liikekumppaninsa kanssa. Tämän kuoltua 1882 hän oli yksinään tehtaan johtaja viimeiset elinvuotensa.
Edvard Granbergin poika oli pankkimies ja filatelisti Richard Granberg.
Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1662–1689)

Marie Louise d'Orleans (1662–1689) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Kaarle II:n puolisona Espanjan kuningatar. Hän oli Orléansin herttua Filipin tytär; kuningas Ludvig XIV oli hänen setänsä ja Englannin Kaarle I hänen äidinisänsä. Kuningas Ludvig kihlasi hänet Espanjan kuninkaalle vahvistaakseen rauhaa Ranskan ja Espanjan välillä.
Maria Luisan asema oli hankala. Aviomies, liikanimeltään Kaarle Noiduttu, oli henkisesti jälkeenjäänyt ja fyysisesti vammainen. Maria Luisa vetäytyi arvokkaaseen hurskauteen. Hän kuoli vuonna 1689, vain 27-vuotiaana. Kuoleman huhuttiin olleen myrkytys, mutta siitä ei ole mitään todisteita.
Isäni, herrani

Juoni

Isäni, herrani kertoo Sardinian maaseudun elämästä nuoren paimenpojan näkökulmasta. Ankara isä ottaa seitsenvuotiaan pojan pois koulusta ja pakottaa paimeneksi syrjäisille vuorille, jossa poika viettää koko lapsuutensa ja nuoruutensa. Kiertäviltä musikanteilta hän ostaa hanurin ja soittaa sitä isältä salaa, käyttäen heiniä ääntä vaimentamassa. Isänsä tahdon vastaisesti lukutaidoton poika alkaa kiinnostua maailmasta laajemminkin, opettelee lukemaan, pääsee yliopistoon ja etenee kielitieteilijäksi. Yksilötarinan rinnalla elokuvan teemoja ovat katolisuus ja köyhyys sekä Sardinian luonto, jota kuvataan dokumentaariseen sävyyn.

Vastaanotto

Cannesin elokuvajuhlilla 1977 Tavianit saivat elokuvasta Kultaisen palmun ja kriitikkojärjestö Fiprescin palkinnon.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti Suomen teatteriensi-illan aikaan huhtikuussa 1980 elokuvan olevan ”suurenmoinen kuvaus alistamisen tuskasta, kahleiden murtamisesta, tiedon hankinnasta”. Hänestä Isäni, herrani valaa uskoa elokuvataiteen mahdollisuuksiin: ”Se on pakahduttava, ihmeellisen vapauttava elokuva. Sisällöllisesti se perustaa kriittiseen humanismiin. Kerronta kielii mahtavasta ideoiden rikkaudesta.”
Rummakkojärvi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Rummakkovuoren itäpuolella ojitetun suon keskellä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat suota, jossa ranta muodostuu avosuon kaistaleesta.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,5 metriä mpy. Lampeen on johdettu kahdeksan suo-ojaa, joista yksi on samalla sen laskuoja. Se laskee 1,4 kilometrin päässä Iso-Heiniään. Laskuojalle tulee pudotusta 15,5 metriä.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa suon eteläosia oli jo ojitettu ja vuoden 1986 kartassa ojitus oli saatettu päätökseen.
Maarianvaara

Maarianvaara on kylä kahden maakunnan, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan rajamailla Kaavin kunnassa. Asukkaita kyläkeskustassa on noin 50. Asukasmäärä on lähes 150, jos mukaan lasketaan kylän lähialueet 5 km:n säteellä.

Marjakylä

Marjat ovat Maarianvaarassa tärkeä elinkeino. Kylällä toimii kolme marjanviljelystilaa: Iivananpuron, Päivärinteen ja Kurolan marjatilat työllistävät kesäisin satoja kausityöläisiä.

Kulttuurikylä

Kylällä toimii nuorisoseuran ylläpitämä Maarianvaaran kesäteatteri, joka harjoittaa harrastajapohjaista ja ammattimaista teatteritoimintaa. Nuorisoseuran yhteydessä toimii myös Ohjelmapaja, joka tekee ja myy teatteri-, musiikki- ym. -ohjelmaa laajasti ympäri Suomea.
Vuosina 2006 ja 2007 nuorisoseura toteutti Kulttuurikylä-hanketta yhteistyössä muiden maarianvaaralaisten yhdistysten, yritysten ja kyläkoulun kanssa.

Seurantalo

Maarianvaaran seurantalo "Kisamäki" on listattu kaavilaisten kulttuuriympäristökohteiden joukkoon. Seurantalo on hirsirakenteinen ja luonnonkivisokkelille rakennettu talo. Seurantalon ulkoasua on luonnehdittu yksinkertaiseksi ja selkeäksi. Se on säilyttänyt alkuperäisen ilmeensä, mm. ikkunat ja ovet. Seurantalon kuistien katoksia on muotoiltu persoonallisesti.
Maarianvaaran seurantalo rakennettiin alkujaan lainajyvästön ja nuorisoseuran yhteiseksi tilaksi. Rakennuksen tontin lahjoitti Enso-Gutzeit Oy. Lainajyvästön toiminta loppui vuonna 1960. Siitä lähtien talo on ollut Maarianvaaran nuorisoseuran käytössä.

Koulu

Kaavin kunta lakkautti Maarianvaaran koulun vuonna 2012. Koulu sijaitsi Tuppurilanmäellä noin 1,5 km kylän keskustasta kirkonkylälle päin.

Hiihtokeskus

Maarianvaarassa on Maarianrinteet-niminen hiihtokeskus. Kahdeksan laskettelurinteen lisäksi alueelta löytyy hiihtolatuja ja moottorikelkkareittejä. Kaavin kunta päätti elokuussa 2008 myydä rinnealueen lappeenrantalaiselle Ewsan Oy:lle.
Iso Virkajärvi

Maantietoa

Järvi on 600 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,2 hehtaaria. Sen ympäristö on metsämaan ja peltomaiden välissä. Kolme tulo-ojaa ovat metsäojia ja yksi on pelto-oja. Järven 3,4 kilometriä pitkä laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja laskee Vähä Virkajärven ja Kaakkurilammen läpi Sikurinlahteen Kyrösjärvessä. Oja alajuoksusta on nimeltään Myllyoja. Myllyoja toimii samalla Hämeenkyrön ja Ikaalisen välisenä rajana. Rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä ja se muodostaa järvelle suoreunuksen. Järven lähiympäristössä on neljä maatilaa, mutta rannalle ei ole rakennettu vapaa-ajan asuntoja. Järvelle ei johda teitä.
Jemeninhemppo

Levinneisyys

Jemeninhemppoa tavataan Saudi-Arabiassa ja Jemenissä. Laji on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tehvandi spordikeskus

Tehvandi staadion

Tehvandi staadion on Tehvandin jalkapallo- ja yleisurheilustadion. Sen nurmikenttä on 100x64 metrinen luonnonnurmikenttä. Sillä on UEFA:n II:n luokan lisenssi.

Maasto- ja ampumahiihtokeskus

Tehvandissa on kilpalatuja viiteen kilometriin asti. Ne on pääosin myös asfaltoitu. Lisäksi hiihtokeskuksessa on 30-paikkainen Kurvisen tauluin varustettu ampumarata ampumahiihtotapahtumia varten. Tehvandissa on järjestetty maastohiihdon maailmancupin osakilpailuja liki vuosittain. Ampumahiihdon puolella Tehvandi on isännöinyt IBU-Cupin kilpailuja Euroopan-mestaruuskilpailuja sekä kesäampumahiihdon MM-kilpailuja. Otepäälle on myönnetty sen ensimmäiset maailmancupin kilpailut ampumahiihdossa kaudelle 2021–2022.

Muut urheilumahdollisuudet

Tehvandin urheilukeskuksessa on myös 5,7 kilometriä pitkä pyöräilyreitti sekä 5 kilometriä pitkä juoksu- ja sauvakävelyreitti. 89 kilometriä pitkä Tartu Rattamaratonin reitti alkaa kesäisin Tehvandista. Talvisin maratonin reitti on 63 kilometriä pitkä ja on hiihdettävissä. Tehvandin urheilumahdollisuuksiin kuuluu myös kuntosali.
Valklampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 120,4 metriä mpy.
Kymen Seudun Osuuskauppa

Historia

1980-luvun alun rakenneuudistuksissa Osuuskauppa Ympyrään liitettiin kotkalainen Osuusliike Liitto sekä Miehikkälän ja Virolahden osuuskaupat, ja Osuuskauppa Ympäristöön iittiläinen Osuusliike Oma-Pohja sekä anjalankoskelainen, aiemmin sippolalainen Liikkalan Osuuskauppa. Aiemmin vuoden 1970 alussa Osuuskauppa Ympäristö muodostui, kun aiempaan Ympäristön Osuusliikkeeseen sulautettiin sippolalaiset Kaipiaisten, Kymenrannan (toimi Inkeroisissa) ja Myllykosken Osuuskaupat sekä Valkealan Utissa toiminut Osuusliike Jykevä.
Osuuskauppa Ympyrän ja Osuuskauppa Ympäristön edustajistot päättivät yhdistää osuuskaupat Kymen Seudun Osuuskaupaksi 3.5.2012. Uuden yhtiön kotipaikaksi valittiin Hamina ja konttorin sijaintipaikaksi Kouvola. Kilpailuvirasto hyväksyi kaupan myöhemmin toukokuussa.

Toiminta

Vuonna 2018 Kymen Seudun Osuuskaupan konsernin verollinen myynti oli 550,4 miljoonaa euroa. Samana vuonna osuuskaupan jäsenille maksettiin etuja yhteensä 19,4 miljoonaa euroa (bonusta ja maksutapaetua 14,3 miljoonaa euroa sekä ylijäämän palautusta 5,1 miljoonaa euroa), mikä tarkoittaa keskimäärin 226 euron palautusta jokaiselle osuuskaupan jäsenelle.

Hallinto

Kymen Seudun Osuuskaupan toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana on toiminut 15.3.2017 alkaen kauppatieteiden maisteri Harri Miettinen. Osuuskaupan hallintoneuvostoon kuuluu 22 jäsentä, joista kaksi on henkilöstön edustajia. Osuuskaupan hallituksessa on toimitusjohtajan lisäksi neljä hallintoneuvoston valitsemaa jäsentä. Johtoryhmään kuuluu toimitusjohtajan lisäksi viisi muuta jäsentä.
Louis Adam

Louis Adam (3. joulukuuta 1758 Muttersholtz – 8. huhtikuuta 1848 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, musiikkipedagogi ja pianovirtuoosi.
Adam syntyi Alsacessa ja muutti Pariisiin 1775. Hän toimi yli neljäkymmentä vuotta (1797–1842) pianoforten professorina Pariisin konservatoriossa. Adam oli taitava pianisti ja hän myös sävelsi lukuisia aikanaan suosittuja pianoteoksia, esimerkiksi variaatioita sävelmästä Le bon roi Dagobert. Hän opetti useita huomattavia muusikkoja, kuten Friedrich Kalkbrenneriä, Ferdinand Héroldia ja Henri le Moinea. Adam kirjoitti kaksi huomattavaa pianonsoiton oppikirjaa: Mithode ou principe générale du doigté pour le Forté-piano (1798) ja Méthode nouvelle pour le Piano (1802). Vuonna (1804) julkaistu teos Méthode de piano du Conservatoire vaikutti huomattavasti pianotekniikan kehittymiseen Pariisissa.
Hänen poikansa oli säveltäjä Adolphe Adam.
Emil Kraepelin

Tautiluokitus

Kraepelin kehitti 1880-luvulla kuvailevan tautiluokitusjärjestelmän, jota käytettiin pitkälle 1900-luvulle nosologioiden pohjana. Luokituksessa ei huomioitu psykodynaamisia tekijöitä, ja siten myöhemmässä vaiheessa sitä täydennettiin.
Kraepelinin jälkeen 1970-luvulla syntyi neokraepeliniläisten aloitteesta DSM-III:n kehittely. Neokraepeliniläisiä ei pidetä yhden koulukunnan edustajina eikä tautiluokituksen ainoina kehittäjinä, mutta DMS-III perustuu kuitenkin merkittävästi Kraepelinin luokituksen pohjalle.
Dimităr Penev

Ura pelaajana

Penev aloitti uransa junioripelaajana Lokomotiv Sofiassa 1959, mutta pelasi uransa huippuvuodet TsSKA Sofiassa. Hän siirtyi seuraan vuonna 1965 ja edusti sitä uransa loppuun, vuoteen 1977 saakka. Peneviä pidetään yhtenä Bulgarian jalkapallohistorian parhaimmista puolustajista ja hänet valittiin kahdesti Bulgarian parhaaksi pelaajaksi. Hän voitti TsSKAssa seitsemän Bulgarian mestaruutta ja neljä Puna-armeijan cupin mestaruutta.
Maajoukkuetasolla Penev edusti Bulgariaa 90 A-maaottelussa ja teki kaksi maalia.  Hän oli mukana MM-kisoissa 1966, 1970 ja 1974.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Penev aloitti TsSKA Sofiassa 1985. Menestynyt pelaaja oli myös menestynyt valmentaja ja hänen johdollaan TsSKA juhli liigamestaruutta 1987, 1989 ja 1990. Menestyksekkään seurajoukkuepestin jälkeen Penevistä tuli 1991 Bulgarian maajoukkueen päävalmentaja. Hän johdatti maan MM-kisoihin 1994. Penevin joukkue oli täynnä nuoria lahjakkaita pelaajia Hristo Stoitškoviin ja Stilijan Petroviin. Historiallinen mitali jäi lopulta haaveeksi, kun Ruotsi kukisti Bulgarian pronssiottelussa. Penev jatkoi maajoukkuevalmentajana MM-menestyksen jälkeen ja luotsasi Bulgarian historiallisesti EM-kisoihin 1996. Tie katkesi lohkovaiheeseen ja Penev jätti tehtävänsä.
Maajoukkuepestin jälkeen Penev oli sivussa valmennustehtävistä pari vuotta, kunnes palasi 1998 hommiin. Lyhyen Spartak Varnassa vietetyn tovin jälkeen hän palasi TsSKA Sofiaan. Toinen pesti seurassa ei ollut ensimmäisen veroinen ja TsSKA voitti ainoastaan cupin mestaruuden 1998–1999.
Sittemmin Penev toimi lyhyen aikaa kiinalaisen Liaoning Whowinin valmentajana. Heinäkuussa 2007 hän palasi lyhyeksi aikaa Bulgarian maajoukkuevalmentajaksi, mutta sai potkut jo vuoden lopussa. Tämän jälkeen hän siirtyi takaisin TsSKAn peräsimeen saaden potkut maaliskuussa 2009. Hänen seuraajakseen palkattiin veljenpoika Ljuboslav Penev.  Penev palasi seuran valmentajaksi jälleen huhtikuussa 2010 kahden kuukauden ajaksi.
Viidennen kerran urallaan Penev palasi TsSKA Sofian valmentajaksi lokakuussa 2011.  Penevin viides pesti päättyi kuitenkin jo ennen kauden loppua, kun hän sai potkut maaliskuun alussa 2012. TsSKA oli Penevin potkujen aikaan Bulgarian liigassa kolmantena, vain kolme pistettä Ludogorets Razgradia perässä.
Nikolaiviertel

Nikolaiviertel on Saksan pääkaupungin Berliinin vanhin asuinalue. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, Spreejoen itäisellä rannalla. Alueen keskellä sijaitsee 1200-luvulta peräisin oleva Nikolaikirchen kirkko sekä muutamia vanhoja rakennuksia, muut nykyiset rakennukset ovat pääosin 1980-luvulla rakennettuja rekonstruktioita toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneesta vanhasta rakennuskannasta.

Historia

Keskiajalla alueella sijaitsi suuri kauppatie. Spreejoen yli kulki jo tuolloin silta. Joen molemmille puolille kehittyi kaksi eri kaupunkia, Berliini ja Cölln. Näistä Berliini sijaitsi joen itäisellä rannalla. Kaupunki ei tuolloin ollut suurempi kuin nykyinen Nikolaiviertel.
Myöhemmin Berliini kasvatti kokoaan ja liittyi yhteen sisarkaupunki Cöllnin kanssa, mutta Nikolaiviertelin alue ei kuitenkaan kokenut suurempia muutoksia. Alueella asui pääasiassa kauppiaita.
Toisen maailmansodan ilmapommituksissa Nikolaiviertel pommitettiin lähes maan tasalle. Jäljelle jääneet rauniot purettiin sodan jälkeen. Pitkään Itä-Saksan hallituksella ei ollut minkäänlaista mielenkiintoa alueen jälleenrakennusta kohtaan. Mielenkiinto heräsi vasta 1980-luvulla, kun Berliinin 750-vuotisjuhlat lähestyivät. Alueelle luotiin historiallista tyyliä noudatteleva rakennuskanta ja katukuva.
Tallennusformaatti

Tallennusformaatti on se tekninen muoto, jolla esimerkiksi video tai ääni tallennetaan myöhemmin käytettäväksi. Esimerkiksi videota voidaan tallentaa DVD:lle, ääntä taas vaikkapa CD:lle. Formaattimäärittelyyn voi tallennusmedian lisäksi kuulua koodausmenetelmä (johon voi sisältyä esimerkiksi tiedonpakkausta) sekä signaalin salaus.