Kreetan historia

Kreetan historia käsittää Välimerellä sijaitsevan Kreetan saaren historian kivikaudelta minolaiselle ajalle, osaksi Rooman valtakuntaa, Bysanttia, Venetsiaa, osmanien valtakuntaa ja lopulta Kreikkaa.

Kivikausi

Kreetan ensimmäiset asukkaat saapuivat noin vuonna 9000 eaa. tai toisen lähteen mukaan 6000 eaa. mahdollisesti Afrikasta tai Vähästä-Aasiasta. Tulijat toivat mukanaan saarelle kivikauden kulttuurin. Asukkaat asuivat luolissa ja osasivat valmistaa yksinkertaisia astioita ja työkaluja. Asukkaat olivat paimentolaisia ja perustivat laitumia ja maatiloja etelärannikon Messarán tasangolle. Vähitellen he alkoivat valmistaa savesta edistyneempiä tavaroita, rakentaa kyliä sekä viljellä maata. Aluksi asumuksia oli ainoastaan saaren itä- ja keskiosissa, mutta vuosisatojen kuluessa ne levisivät kaikkialle saarelle. Tuon ajan asukkaiden tiedetään myös valmistaneen hedelmällisyysjumalia ja ihmis- ja eläinveistoksia.

Bysanttilaiskaudelta venetsialaiskaudelle

Kun Rooman valtakunta jaettiin itä- ja länsiosaan vuonna 395, Kreetasta tuli osa Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa. Bysanttilaisella kaudella saarella rakennettiin noin 70 kirkkoa ja kristinusko kukoisti.
Gootit hyökkäsivät Kreetaan vuonna 268, vandaalit 457 ja slaavit 623. Abu Hafs Omarin johtama arabialainen merirosvojoukko valtasi Kreetan joskus vuosien 824 ja 827/828 välillä. Merirosvot kehittivät saaresta orjamarkkina-alueen ja merirosvojen tukikohdan sekä tuhosivat kirkkoja. Kreetalaiset onnistuivat kuitenkin säilyttämään ortodoksisen uskonsa. Merirosvot perustivat nykyisen Iraklionin kaupungin paikalle Rab-el-Khandakin ja ryöstelivät ja hävittivät Bysantin valtakunnan rannikkoseutuja. Bysanttilaiset yrittivät useaan otteeseen vallata saaren takaisin itselleen, mutta vuosina 842/843, 911 ja 949 tehdyt yritykset epäonnistuivat. Viimein vuonna 961 bysanttilainen sotapäällikkö Nikeforos Fokas onnistui saaren takaisinvaltaamisessa ja toi suuren sotasaaliin Konstantinopoliin. Takaisinvalloituksen jälkeen Nikeforos tuotti saarelle väkeä Manner-Kreikasta ja Konstantinopolista. Hiljalleen hyvinvointi palautui saarelle jälleen.
Vuonna 1204 Kreeta myytiin tuhannella hopeamarkalla Venetsialle neljännen ristiretken seurauksena. Genovalaiset kuitenkin ehtivät asettua Kreetalle ensin, ja vasta viiden vuoden kuluttua venetsialaiset saivat vallan ja Kreetasta tuli Venetsian ensimmäinen siirtokunta, joka sijaitsi meren takana. Ajan kuluessa Kreetasta muodostui myös Venetsian kauppaimperiumin tärkeimpiin kuuluva osa. Kreetalaiset kapinoivat venetsialaisia vastaan, minkä vuoksi kaupungit jouduttiin linnoittamaan. Ajan kuluessa kreetalaiset osallistuivat jo yhdessä venetsialaisten kanssa saaren hallintaan. Venetsialaiset lisäksi viljelivät maata ja hakkasivat saaren metsiä. Välimeren yli kuljetettiin viiniä, suolaa ja puuta, mutta tuotto näistä päätyi rikkaille venetsialaisille. Venetsialaiskaudella roomalaiskatolisuudesta tehtiin virallinen uskonto, mutta jälleen kreetalaiset säilyttivät ortodoksisuutensa. Venetsialaiset rakensivat saarelle palatseja ja suihkukaivoja. Myös Iraklionin (venetsialaiskaudella nimellä Candia), Réthymnon ja Chanián linnoitukset ja satamat ovat venetsialaisten rakentamia. Konstantinopolin älymystö pakeni Kreetalle vuonna 1453 osmanien vallattua kaupungin.
Kreetan renessanssiksi kutsutaan toisinaan 1500- ja 1600-lukuja, jolloin taiteet kukoistivat. Esimerkiksi taidemaalari El Greco eli tuona aikana.

Osmanien valtakunnan osasta osaksi Kreikkaa

Osmanit olivat 1400-luvulta alkaen ajaneet venetsialaisia pois Vähästä-Aasiasta ensin Egeanmeren saarille, jonka jälkeen niiltäkin. Pian osmanit aikoivat karkottaa venetsialaiset Kreetaltakin. Ensin Siteía ja Chaniá joutuivat 1530-luvulla muslimimerirosvohyökkäyksen kohteeksi. Venetsialaiset vastasivat tähän vahvistamalla linnoituksia, mutta vuonna 1645 osmanit saivat Réthymnon ja Chanián haltuunsa. Vuoteen 1648 mennessä koko Kreeta Candiaa (Iraklion) lukuun ottamatta oli osmanien hallussa. Osmanit olivat aloittaneet 12 000 asukkaan Candian piirityksen vuonna 1647. Piiritys kesti 21 vuotta, jonka aikana paljon candialaisia menehtyi ruttoon. Vuonna 1669 Candiakin joutui osmaneille. Valtauksessa kuoli 118 000 osmania ja 30 000 venetsialaista. Venetsialaiset poistuivat rauhallisesti Candiasta mukanaan pyhän Tituksen pää, joka palautettiin vuonna 1966 Kreetalle.
Osmanit riistivät kreetalaisia raskain veroin. He käännyttivät kreetalaisia islamiin käyttäen houkutuksena muun muassa omistusoikeuden säilyttämistä sekä alhaisempia veroja. Vuoristoihin pakenivat ne, jotka pysyttäytyivät kristinuskossa. Osmanit muuttivat kirkkoja moskeijoiksi sekä korjauttivat saaren linnoituksia. Osmanien kaudella Kreetan talous ja kulttuuri taantuivat. Vuoristoihin muuttaneet kapinoivat useasti osmaneita vastaan. Ensimmäinen suurempi kapina järjestettiin vuonna 1770 etelärannikon Sfakiássa laivanvarustaja Daskalogiánniksen johdolla. Daskalogiánniksen oli tarkoitus saada apua venäläisiltä, joiden oli tarkoitus harhauttaa osmaneita toisaalla. Osmanit kukistivat kapinan ja Daskalogiánnis tapettiin. Seuraava suurempi kapina järjestettiin ja kukistettiin etelärannikolla, Frangokástellossa vuonna 1828. Vuonna 1866 2 000 ihmistä teki itsemurhan Arkádin luostarissa räjäyttämällä itsensä ruutivaraston mukana. Kapinointi johti kreetalaiset painostamaan Ateenaa tulemaan apuun. Vuoden 1866 kapinan johtomiehet alkoivat vaatia énosista eli liittoa Kreikan kanssa. Kreikkalaiset ympäri maailmaa alkoivat kerätä rahaa aseita varten ja saarelle alkoi saapua vapaaehtoisjoukkoja. Kreetalaiset jäivät kuitenkin yksin, sillä suurvallat painostivat Kreikan luopumaan kreetalaiskapinallisten tukemisesta.
Kreikka itsenäistyi osmanien valtakunnasta vuonna 1821, mutta Kreeta pysyi edelleen osana valtakuntaa. Vuonna 1898 17 brittiläistä sotilasta kuoli Iraklionissa, minkä jälkeen suurvallat alkoivat vaatia osmanien poistumista Kreetalta. Kreetalle myönnettiin itsehallinto vuonna 1898 ja syntyi Kreetan autonominen valtio. Muutaman vuoden kuluttua kreetalaiset alkoivat haluta énosista Kreikan kanssa. Liitto toteutui Elefthérios Venizéloksen johdolla vuonna 1913.
Ensimmäisestä maailmansodasta Kreeta selviytyi ilman vahinkoja. Vuonna 1923 vastaperustetusta Turkin tasavallasta pakotettiin muuttamaan Kreetalle miltei 30 000 kreikkalaista ja vastaavasti Kreetalta muutti saman verran turkkilaisia Turkkiin.

Toisesta maailmansodasta nykyaikaan

Toisen maailmansodan aikana Kreikan hallitus sekä armeija liittolaisjoukkoineen pakeni Kreetalle, sillä Adolf Hitlerin johtama Saksa oli miehittänyt Manner-Kreikan. Saksalaiset, laskuvarjosotilaat ensimmäisinä, saapuivat Kreetalla 20. toukokuuta 1941 ja aloittivat Kreetan taistelun. Kreetan luoteisrannikolle laskeutuneista sotilaista suurin osa tosin kuoli ennen maahan pääsyä, sillä liittoutuneiden joukot sekä vastarintajoukot olivat asemissa. Muutamien saksalaisten laskuvarjosotilaiden onnistui vallata pohjoisrannikolla, Málemessa sijainnut lentokenttä. Kreetalaiset yhdessä brittien, uusiseelantilaisten ja australialaisten kanssa joutuivat lopulta perääntymään Kreetan etelärannikolle. Kreetan taistelu päättyi 1. kesäkuuta, mutta saksalaiset miehittivät saarta kevääseen 1945 saakka.
Kreetalaisia pakeni vuoristoihin ja monia evakuoitiin lisäksi Egyptiin. Saarelle jääneet kreetalaiset auttoivat liittoutuneita pakenemaan ja vastustivat kiivaasti saksalaismiehitystä. Myös liittoutuneiden joukkoja kuljetettiin yön turvin Egyptiin. Saksalaiset rankaisivat kreetalaisia sissitoiminnastaan muun muassa tuhoamalla kokonaisia kyliä ja tappamalla 25 kreikkalaista jokaista tapettua saksalaista kohden. Ensimmäinen ja yksi tunnetuimmista saksalaisten siviiliväestöä vastaan kohdistamista kostoista oli Kontomárin verilöyly 2. kesäkuuta 1941. Saksalaiset suistivat saaren talouden sekasortoon.
Toisen maailmansodan jälkeen Manner-Kreikassa käytiin vuosina 1946–1949 sisällissota, joka ei levinnyt Kreetalle saakka. Muun muassa tämän vuoksi Kreeta on nykyisin Kreikan vauraimpia alueita; maailmansodan jälkeinen jälleenrakentaminen voitiin aloittaa siellä aikaisemmin. Työpaikkoja maataloudesta on siirtynyt matkailualalle, ja saaren kokonaistyöttömyys on vähentynyt.
Kreetan yliopisto perustettiin 1970-luvulla, ja sen toimipaikkoina ovat Réthymno ja Iraklion. Kreetan teknillinen yliopisto Chaniáan perustettiin samaan aikaan. Yliopistojen ansiosta saaren asukkaat eivät nykyisin enää lähde ulkomaille opiskelemaan, mikä oli aikaisemmin yleistä. Yliopistoihin saapuu opiskelijoita jopa Kreikan pohjoisosista.
Kreetan infrastruktuurin kehittäminen edistyi, kun Kreikka vuonna 1981 liittyi Euroopan unioniin ja saarelle alkoi tulla teknologiaa ja rahaa. Esimerkiksi uusia teitä on rakennettu, jotta kreetalaiset tuotteet saataisiin markkinoille nopeammin. Myös maatalouden tarvitsemat kastelujärjestelmät ovat Euroopan unionin ansiosta kehittyneet. Talvisin saarella tuotetaan Keski-Euroopan markkinoille esimerkiksi salaatteja, meloneja, kukkia, tomaatteja, mansikoita ja kurkkuja. Viime vuosien aikana kreetalaiset ovat alkaneet Italiaan myynnin sijasta pullottaa ja markkinoida oliiviöljyjään itse. Kreikka myönsi vuonna 1953 Yhdysvalloille luvan rakentaa tukikohtia maahan, ja niitä rakennettiin myös Kreetalle, samoin kuin rakennettiin Naton tukikohtia, joista nykyisin on jäljellä enää yksi, Soúdanlahdella.