google/wiki40b huggingface dataset:
Billy Papke

William Herman "Billy" Papke (17. syyskuuta 1886 Spring Valley, Illinois, Yhdysvallat - 26. marraskuuta 1936) oli yhdysvaltalainen keskisarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari. Hän oli syntyisin saksalaisperäisistä vanhemmista. Papken lempinimi oli "The Illinois Thunderbolt".
Papkea pidettiin raakana nyrkkeilijänä. Hän voitti otteluistaan paidattomana 23, hävisi neljä.
Papken ensimmäinen tappio tuli amerikkalaista maailmanmestaria Stanley Ketcheliä vastaan pistein kymmeneräisessä ottelussa. Hän kuitenkin voitti vuonna 1908 Ketcheliltä maailmanmestaruuden, ja on väitetty hänen lyöneen Ketcheliä kurkkuun erän alun verryttelyssä. Revanssissa pari kuukautta myöhemmin Ketchel pieksi Papken sellaiseen kuntoon, ettei edes Papken vaimo tuntenut miestään.
Stanley Ketchelin kuoltua vuonna 1910 Papke oli harvoja keskisarjan maailmanmestaruustittelin hamuajia. Hän matkusti Pariisiin. Siellä hän kohtasi ranskalaisen Georges Carpentierin, jonka voitti. Hän hävisi tittelin lopulta vuonna 1913 maanmiehelleen Frank Klausille.
Billy Papke eli loppuelämänsä huonoissa oloissa masentuneena. Vuonna 1936 50-vuotiaana hän ampui vaimonsa ja itsensä. Papke valittiin International Boxing Hall of Fameen vuonna 2001.
Šabakit

Historia

Joidenkin lähteiden mukaan nimityksenä šabak on johdettu arabian termistä shabaka, joka tarkoittaa vapaasti käännettynä kietoutuvaa viittauksena sille, että šabakit ryhmänä koostuvat useista eri heimoista. Tähän liittyen šabakien on eri aikoina väitetty olevan niin arabeja, kurdeja, kuin turkmeenejakin Saddam Husseinin Irakissa hallitus yritti arabilaistaa šabakeja ja Irakin–Iranin sodan aikana vuonna 1988 noin 20 šabakikylää tuhottiin maan turvallisuusjoukkojen operaatioissa. Viime vuosina šabakit ovat joutuneet Irakia koetelleiden väkivaltaisuuksien ytimeen. He asuttavat raja-aleutta kurdien ja arabien välillä ja ovat lisäksi ympäröivästä sunnalaisesta väestöstä poiketen šiialaisia. Vuodesta 2003 lähtien arviolta 1 300 šabakia on saanut surmansa väkivaltaisuuksissa. Isis miehitti noin 60 šabakikylää ja noin 3 000 šabakiperhettä on paennut Irakin muihin osiin. Šabakit ovat muodostaneet myös omia asejoukkojaan, joista osa taistelee Irakin Kurdistanin Peshmergan alaisuudessa ja osa Irakin hallituksen tukemissa šiialaisissa asejoukoissa.

Kulttuuri

Yksi šabakien uskonnon perusperiaatteista on se, että Allah, Muhammad ja Ali muodostavat kolminaisuuden ja näistä Ali on hallitseva. Šabakien pyhä kirja on nimeltään Kitab al-Manakib tai Buyuruk ja se koostuu kahdesta osasta. Toinen näistä osista muistuttaa aleviittien kirjoituksia. Aikuisilla šabakeilla on oma pir, eli hengellinen johtaja, joka järjestää säännöllisesti uskonnollisia tilaisuuksia kotonaan. Tilaisuudet pidetään tavallisesti turkiksi. Varhaisessa kirjallisuudessa näihin tilaisuuksiin viitattiin nimellä laylat al-kafsha ja ulkopuoliset syyttivät niitä usein rivoilusta. Tärkeisiin rituaaleihin kuuluvat myös pyhiinvaellusmatkat paikallisille pyhätöille. Suurin osa šabakeista saa elantonsa maataloudesta ja maan omistavat tavallisesti sayyidit, jotka ovat myös yhteisöjensä johtohahmoja.
Saunailta

Juoni

Saunailtaa viettämään tulevat pariskunnat löytävät itsensä mitä kummallisimmista tilanteista. Yksi suhaa turkisbisnestä, toinen esittelee pitkien ulottuvuuksien Masai-mies poikaystäväänsä, joku tilaa kebabeja ja saunoakin pitäisi. Pariskuntien hurmaavat tyttöystävät ihmettelevät umpiluisia poikaystäviään ja ottavat ohjat käsiinsä.
Vladimir Kirillovitš Romanov

Vladimir Kirillovitš Romanov (ven. Влади́мир Кири́ллович Рома́нов; 30. elokuuta 1917 Porvoo, Suomen suuriruhtinaskunta – 21. huhtikuuta 1992 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli venäläinen suuriruhtinas ja Romanov-suvun päämies vuodesta 1938 kuolemaansa asti. Häntä pidettiin perimysjärjestyksen mukaisena keisarillisen Venäjän kruununtavoittelijana.

Elämäkerta

Vladimir Kirillovitšin vanhemmat Kirill Vladimirovitš Romanov ja Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha pakenivat Venäjän vallankumouksen tieltä vuonna 1917 turvaan Suomeen, Haikon kartanoon. Vladimir Kirillovitš syntyi Porvoossa ja kastettiin Haikossa. Suomesta Romanovin perhe muutti Coburgiin, Saksaan ja lopulta Ranskaan, missä hänen vanhempansa asuivat koko loppuelämänsä.
Hän meni naimisiin ruhtinatar Leonida Georgijevna Bagration-Muhranskin kanssa 13. elokuuta 1948. Puoliso oli myös venäläistä aatelissukua, jonka juuret ovat Georgiassa.
1930-luvulla Vladimir Kirillovitš asui Englannissa, jossa hän työskenteli autotehtaassa. Toisen maailmansodan aikana hän asui Saint-Brieuc'ssä, Bretagnessa. Vuonna 1944 Saksan armeija vaati häntä lähtemään, koska pelättiin vihollisen maihinnousua. Hän asui vanhimman sisarensa Maria Kirillovnan miehen, Emich-Leningenin prinssi Karlin linnassa Amorbachissa, Baijerissa vuoteen 1945. Saksan tappion jälkeen suurruhtinas pelkäsi jäävänsä neuvostoliittolaisten vangiksi ja siirtyi Itävaltaan ja sitten Liechtensteinin rajalle. Kuitenkaan Liechtenstein ja sen paremmin Sveitsikään ei antanut hänelle viisumia, joten hän palasi takaisin Itävaltaan missä hän asui kuukauden amerikkalaisten miehitysvyöhykkeellä. 
Vladimirin täti Orleansin Beatrice Orleansin prinssi Alfonson vaimo hankki hänelle Espanjan viisumin. Vladimir asui San Lucarssa. Espanjasta Vladimir muutti Yhdysvaltoihin. Loppuelämänsä Vladimir Kirillovitš Romanov asui lähinnä Madridssa, mutta vietti paljon aikaa myös Bretagnessa ja Pariisissa. 
Vladimir Kirillovitš vieraili Venäjällä ensimmäistä kertaa marraskuussa vuonna 1991 tuolloisen Pietarin kaupunginjohtajan Anatoli Sobtšakin kutsusta. Matkan aikana hän tapasi myös Venäjän ortodoksisen kirkon johtajan, patriarkka Aleksi II:n. Tämä matka jäi hänen ainoakseen Venäjälle. Vladimir kuoli sydänkohtaukseen ollessaan vierailulla Miamissa, Yhdysvaltain Floridassa huhtikuussa 1992.
Suuriruhtinas Vladimir haudattiin suurin juhlallisuuksin Pietari-Paavalin linnoitukseen Pietariin. Samassa linnoituksessa lepäävät nykyään kaikki Venäjän hallitsijat aina Aleksanteri Nevskistä Nikolai II:een. Vladimir Kirillovitšin kuoleman jälkeen hänen tyttärensä Maria Vladimirovna Romanova julistautui tuli Romanov-suvun johtajaksi ja Venäjän kruununtavoittelijaksi; perimysjärjestyksestä on myös muita tulkintoja. Tsaari Paavali I:n vuonna 1797 säätämän kruununperimysjärjestyksen mukaan Venäjän keisarikunnan kruunu periytyisi vain mieslinjaa pitkin eli naiset eivät olisi oikeutettuja perimykseen. Tämän lain oletetaan juontuvan tsaari Paavalin äärimmäisen vaikeasta suhteesta äitiinsä Katariina Suureen.
Eliisa Pitkäsalo

Opinnot ja ura

Eliisa Pitkäsalo valmistui vuonna 1998 filosofian maisteriksi  Jyväskylän yliopistosta  pääaineenaan yleinen kirjallisuus. Sen jälkeen hän työskenteli useita vuosia suomen kielen, kirjallisuuden ja kulttuurin tuntiopettajana, lehtorina ja yliopistonlehtorina Nyugat-magyarországi Egyetem Savaria Egyetemi Központ -yliopistossa (lyhenne NymE SEK, ennen Berzsenyi Dániel Fӧiskola) Szombathelyssä Unkarissa. Tänä aikana Pitkäsalo toimi myös vastuuhenkilönä useissa suomen ja unkarin kieltä sekä suomalaista ja unkarilaista kirjallisuutta ja kulttuuria tarkastelevissa konferensseissa, käänsi unkarilaista  kaunokirjallisuutta, ohjasi käännöshankkeita ja toimitti erilaisia unkariksi käännettyjä suomalaisia teoksia sekä  lyriikkaa ja  novellistiikkaa  esittelevät kaksikieliset valikoimateokset.
Vuonna 2009 Pitkäsalo väitteli filosofian  tohtoriksi nykykulttuurin tutkimuksen oppiaineesta Jyväskylän yliopistosta.  Väitöskirjan aiheena oli  kalevalaiset henkilöhahmot  Johanna Sinisalon romaanissa  Sankarit. Väitöskirja julkaistiin vuonna 2011 muokattuna versiona nimellä Kalevalaiset sankarit nykymaailman menossa: tutkimus Johanna Sinisalon kirjasta Sankarit. Pitkäsalo on aktiivinen tutkija ja on julkaissut runsaasti artikkeleita useilta eri tutkimusalueilta. Tällä hetkellä hän tutkii  sarjakuvan  lukukokemusta sekä oikeudellisten tekstien  visualisoimista ja  saavutettavuutta.
Vuodesta 2011 alkaen Pitkäsalo on työskennellyt Tampereen yliopistossa monikielisen viestinnän ja käännöstieteen suomen opintojen vastaavana yliopisto-opettajana. Vuonna 2017 hän vastaanotti monikielisen käännösviestinnän dosentuurin Turun yliopistosta. Pitkäsalo on ollut myös useiden konferenssien ja symposiumien järjestelijätoimikunnissa, toiminut  suomi toisena ja vieraana kielenä kurssien kouluttajana ja johtajana. Hän vierailee säännöllisesti tutkijan ja opettajan roolissa suomalaisissa ja eurooppalaisissa yliopistoissa. Lisäksi hän edistää työllään Suomen ja Unkarin välistä kieli- ja kulttuuriyhteistyötä.
Erityisruokavalio

Erityisruokavaliossa rajoitetaan yhden tai useamman ruoka-aineen käyttö terveydellisistä (kuten allergiasta tai sairaudesta), eettisistä tai elämänkatsomuksellisista syistä. Erityisruokavalio voi olla sopimattoman ruoka-aineen korvaamista toisella, valmistautumista laboratoriotestiin, laihduttamista, perustua nielemis- tai puremisongelmiin, korkeaan verenpaineeseen tai veren rasva-arvoihin, sairauksiin kuten syövän, munuais- ja muiden elinsairauksien tai perinnöllisten aineenvaihduntasairauksien hoitoon. Erityisruokavaliossa täytyy olla erityisen huolellinen, jotta ruokavalion kokonaisuus säilyy monipuolisena ja tasapainoisena. 
Fineli luokittelee erityisruokavalioksi gluteenittoman, kolesterolittoman, lakto-ovo-vegetaarisen, laktoosittoman, laktovegetaarisen, maidottoman, munattoman, rasvattoman, runsaskuituisen, vegaanisen, vähäkolesterolisen ja vähärasvaisen ruokavalion. Finfood luettelee erityisruokavalioiksi muun muassa ruoka-aineallergioista ja yliherkkyydestä johtuvat ruokavaliot, laktoosittoman ruokavalion, keliaakikon ruokavalion, kasvisruokavaliot, urheilijan ravitsemuksen ja diabeetikon ruokavalion.
Jotkut ryhtyvät erityisruokavaliolle sen vuoksi, että he eivät siedä jotain ravintoainetta. Laktoosi-intoleranssi estää maitosokerin hajoamista. Keliakiassa viljojen gluteeni vaurioittaa suolistoa. Allergioihin sisältyy muun muassa kananmuna-allergia ja pähkinäallergia. Maitoallergiassa lehmänmaidon proteiini saa aikaan ihmiselle allergisen reaktion.
Mütiilation

Historia

Mütiilationin perustivat vuonna 1991 sen jäsenet Meyhna'ch, Dark Wizzard Of Silence ja basisti David. He ehtivät nauhoittaa muutaman demon triona, kunnes David erosi yhtyeestä vuonna 1994. Syynä oli Mütiilationin liittyminen Les Légions Noiresiin, sillä David ei pitänyt piirin näkökulmista. Tällöin Mütiilation julkaisin EP:n "Hail Sathanas We Are The Black Legions", kunnioittaen Les Légions Noires piiriä. Vähän sen jälkeen Dark Wizzard Of Silencen tilalle tuli Krissagrazabeth, joka toimi yhtyeessä julkaisuun Vampires Of Black Imperial Blood asti, jonka jälkeen hänkin erosi yhtyeen näkökantojen erojen takia, mutta hänen tilalleen tuli pian Mørdrëd. Vuonna 1996 Mütiilation erotettiin Les Légions Noires piiristä kovien huumeiden käytön takia.
Vuonna 1999 Mütiilation julkaisi kokoelman nimeltä Remains of a Ruined, Dead, Cursed Soul, joka sisälsi myös aiemmin julkaisematonta materiaalia. Kokoelma lausui Meyhna'chin olevan kuollut modernin black metallin trendien takia, mutta kuitenkin vuonna 2001 Mütiilation julkaisi täyspitkän albumin Black Millenium (Grimly Reborn) joka totesi että Meyhna'ch ei ole vielä haudattu. Tässä ajassa Mütiilationista oli muodustunut sooloprojekti ja Meyhna'ch käyttää vieläkin joissain julkaisuissa Les Légions Noires aikaisia symboleja.
Mütiilation on myös julkaissut vielä kaksi täysipitkää albumia ja tulevaisuudessa on tulossa jatkoa viimeisimmälle täysipitkälle albumille.
Meyhna'ch teki päätöksen lopettaa Mütiilationin toiminnan joulukuun 7. päivä 2009.
Topi Järvi

Seurajoukkueet

Topi Järven ensimmäinen seura on Lempäälän Kisa, mutta pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2011, kun hän nousi Veikkausliigassa pelanneen FC Hakan kokoonpanoon. Järvi debytoi Veikkausliigassa 17. lokakuuta 2011 ottelussa FC Inter–FC Haka. Järvi pelasi kausien 2011–2012 aikana yhteensä 20 liigaottelua pääasiassa vaihtopelaajana. Haka oli Veikkausliigassa kaudella 2011 kymmenes ja kaudella 2012 sarjan viimeinen. Hakan kausi 2012 päättyi putoamiseen Ykköseen. Järvi pelasi kaudella 2013 Hakan riveissä kahdeksan Ykkösen ottelua.
Kauden 2014 Järvi pelasi Kolmosen PS-44:ssa sekä kauden 2015 Kakkosen Kultsussa. Järvi teki kaudella 2015 Kakkosen Itälohkossa 15 maalia ja kauden päätteeksi hänet valittiin Itälohkon parhaaksi pelaajaksi. Järvi palasi Ykkösessä pelanneeseen Hakaan kaudeksi 2016. Järvi pelasi kausien 2016–2017 aikana yhteensä 22 Ykkösen ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Kaudeksi 2018 Järvi siirtyi Ykkösen AC Ouluun. Järvi pelasi kaudella 2018 AC Oulun riveissä seitsemän Ykkösen ottelua, kunnes siirtyi loppukaudeksi TPV:hen. Ykköseen kaudeksi 2019 noussut TPV tiedotti kesken kauden kesäkuussa Topi Järven sopimuksen tulleen puretuksi, ja heinäkuussa Järvi liittyi Tampere Unitediin.
San Josén maakunta

San Josén maakunta on yksi Costa Rican maakunnista. Sen pinta-ala on 4 959 km² ja asukasluku vuonna 2011 noin 1,4 miljoonaa. Maakunnan pääkaupunki on San José.
Shayna Jack

Arvokilpailut

Jack saavutti ensimmäiset arvokisamitalinsa Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2017. Hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Hän sijoittui 13:nneksi 50 metrin vapaauinnissa.
Vuonna 2018 Jack voitti Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä maailmanennätysajalla 3.30,05. Hän sijoittui sekä 50 metrin että 100 metrin vapaauinnissa neljänneksi. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2018 Tokiossa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
Valkeat yöt (elokuva)

Tuotanto ja vastaanotto

Käsikirjoittaja Suso Cecchi d’Amicon mukaan Valkeiden öiden taustalla oli kaksi tekijää. Visconti ja Cecchi d’Amico halusivat antaa näyttelijä Marcello Mastroiannille mahdollisuuden näyttää osaamistaan, sillä hän oli tehnyt aiemmin vain tietynlaisia luonnerooleja. Visconti taas halusi elokuvalla todistaa, että pystyi tekemään pienimuotoisen elokuvan kuluttamatta liikaa rahaa. Visconti ja Cecchi d’Amico suunnittelivat aluksi Giovanni Vergan novellin ”E andata cosi” filmaamista, mutta pelkäsivät sen joutuvat sensuurin kohteeksi. He päätyivät lopulta Dostojevskin novelliin ”Valkeat yöt”.
Koska Viscontilla ei ollut mahdollisuutta kuvata Leningradissa, hän sijoitti elokuvan Livornoon. Elokuvaa ei kuitenkaan kuvattu kaupungissa, vaan Cinecittàn studioilla, johon rakennettiin voimakkaasti tyylitelty malli Livornosta.
Visconti halusi päärooliin Maria Schellin, jonka maine oli selvässä nousussa ja joka sai tarjouksia sekä muualta Euroopasta että Hollywoodista. Schnell tapasi Viscontin muutamia kertoja ja halusi tietää tarkasti Viscontin suunnitelmat. Lopulta Schnell hyväksyi roolin, jos saisi toiseksi vastanäyttelijäkseen Jean Marais’n. Marais oli tuolloin uransa huipulla, ja Visconti epäili hänen kiinnostustaan sivurooliin. Marais ilmoitti kuitenkin, että Viscontin elokuvasta hänelle kelpaisi mikä tahansa rooli.
Valkeat yöt valmistui kahdeksassa viikossa, ja se sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla, missä se voitti Hopeisen leijonan. Pääosanesittäjä Marcello Mastroianni palkittiin 1958 parhaan miespääosan Nastro d’argentolla. Kriitikot suhtautuivat Valkeisiin öihin melko nuivasti, ja myöhemmin elokuva on nähty lähinnä viehättävänä välityönä. Kuitenkin sen ansiosta, että elokuva sai Hopeisen leijonan, Visconti pystyi hankkimaan rahoituksen seuraavaa elokuvaansa Rocco ja hänen veljensä varten.

Tyyli

Vaikka usein sanotaankin, että Valkeiden öiden myötä Visconti hylkäsi lopullisesti neorealistisen elokuvan, niin esimerkiksi elokuvahistorioitsija Geoffrey Nowell-Smithin mukaan vuonna 1957 ei ollut enää varsinaisesti olemassa neorealistista liikettä, jonka voisi hylätä.
Viscontin elokuva poikkeaa selvästi Dostojevskin alkuteoksesta. Tapahtumapaikka on käytännössä muuttunut kokonaan, sillä pohjoisen vaaleat kesäyöt ovat vaihtuneet Italian pimeisiin öihin, jossa valkoisuutta edustaa vain ikuinen sumu ja viimeisen yön lumisade. Elokuvan öinen maailma on hillitty, ja tapahtumat on tallennettu hyvin pitkin otoksin. Tarina on siirretty elokuvaan lähes sellaisenaan, Visconti on siirtänyt sen kuitenkin omaan aikaansa.
Jean Molle

Jean Molle (s. 30. toukokuuta 1933) on ranskalainen entinen meloja. Hän kilpaili vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja sijoittui 1 000 metrin kanadalaisyksikössä seitsemänneksi.
Mariah Milano

Ura

Milano aloitti uransa 18-vuotiaana, kun hän sai kiinnostuksensa aikuisviihteestä ystävänsä kautta, joka esitteli Milanolle lehteä, jossa hän oli alastonmallina. Tämä herätti Milanossa kiinnostusta ja halusi myös itse kokeilla kuvauksia. Kuvauksiin hän pääsi yhdeksän päivää myöhemmin täytettyään 18 vuotta. Sittemmin hän on esiintynyt yhteensä 240 pornoelokuvassa. Lisäksi Milano on ollut yli 30 pornolehden sivuilla ja toiminut Penthousen mallina. Hänen perheensä suhtautui hyvin negatiivisesti Milanon uravalintaan, lukuun ottamatta hänen äitiään. Milano ehti esiintyä kuitenkin aluksi kaksi vuotta, kunnes päätti vetäytyä elokuvien parista vuonna 2000. Sittemmin hän päätyi työskentelemään hetken aikaa Spearmint Rhino strippiklubilla. Milano palasi lopulta takaisin elokuvien pariin vuonna 2004 perustettuaan oman nettisivun.
Nukun radio päällä

Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Sami Hurmerinta, ellei toisin mainittu.
Maija Savutie

Maija Savutie-Myrsky (27. helmikuuta 1910 Lahti – 31. joulukuuta 1988) oli suomalainen kirjallisuus- ja teatterikriitikko sekä kustannustoimittaja. Hän kirjoitti teatteriarvosteluja eri vasemmistojulkaisuihin.

Elämä ja ura

Maija Savutien vanhemmat olivat työnjohtaja Väinö Edvard Savutie (alkuaan Savander) ja Laina Alfiina Viitanen. Väinö Savutie kuului lahtelaisten sosiaalidemokraattien voimahahmoihin. Maija Savutie kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1931, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuutta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935. Opiskeluaikanaan Savutie imi vaikutteita vasemmistoradikaali Mauri Ryömältä ja etääntyi sosiaalidemokraattisesta aatteesta. Toisen maailmansodan jälkeen Savutie liittyi kansandemokraatteihin. Ensimmäiset teatteriarvostelunsa hän kirjoitti tamperelaiseen Kansan Lehteen vuosina 1937–1941. Sen jälkeen hän työskenteli Suomen Sosialidemokraatille 1943–1944. Vuosina 1945–1947 Savutie oli kustannusvirkailijana Kansankulttuuri-kustantamossa. Sieltä hän siirtyi Vapaan Sanan kulttuuritoimittajaksi 1948–1956. Savutie palasi Kansankulttuuriin vuonna 1960 ja työskenteli yhtiön kirjallisena johtajana vuoteen 1974. Hän toimi 1950-luvun loppupuolelta kuolemaansa asti Kansan Uutisten teatterikriitikkona.
Kriitikkona Savutie saavutti luotettavan ja asiantuntevan maineen. Hän asetti arvostelemansa näytelmät laajempaan yhteiskunnalliseen viitekehykseen, mutta vältti poliittista julistuksellisuutta kirjoituksissaan.
Maija Savutien aviopuoliso oli vuodesta 1936 lähtien diplomi-insinööri Ahti Myrsky, joka lukeutui sosialidemokraattien vasemmistolaiseen siipeen. Liitto päättyi Myrskyn kuolemaan Neuvostoliiton sotavankina vuonna 1942.
Ahti Tele

Ahti Tele (21. kesäkuuta 1917 Viipuri – 2. toukokuuta 1986 Lappeenranta) oli suomalainen virkamies ja poliitikko. Hän toimi Suomen Kristillisen Liiton puheenjohtajana vuosina 1964–1967. Tele oli puolueen toinen puheenjohtaja.
Tele opiskeli 11 vuotta Viipurin musiikkiopistossa, josta hän valmistui vuonna 1936. Hän opiskeli viulunsoittoa Boris Sirpon johdolla ja tähtäsi myös kapellimestariksi, mutta luopui muusikonurasta sodan puhjettua. Tele osallistui talvi- ja jatkosotaan jalkaväessä, ratsuväessä, ilmavoimissa ja yhdysupseerina. Hän pääsi sodan aikana ylioppilaaksi vuonna 1943 ja suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1955. Valmistuttuaan valtiotieteen maisteriksi hän työskenteli pitkään sosiaali- ja terveysministeriön kansainvälisten asiain sihteerinä. Hän osallistui ILO:n ja OECD:n kokouksiin Suomen edustajana. Hän oli myös vuosina 1970–1972 toimineen valtiosääntökomitean jäsen. Tele oli vuoden 1968 presidentinvaaleissa Urho Kekkosen valitsijamiesehdokkaana ainoana Kristillisen Liiton edustajana. Hänestä povattiin puolueensa ehdokasta vuoden 1978 presidentinvaaleihin, mutta hän kieltäytyi ehdokkuudesta.
Tele harrasti urheilua muun muassa Viipurin Nyrkkeilijöissä ja Helsingin Tovereissa. Hän oli vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa nyrkkeilyottelujen ruotsin- ja ranskankielisenä kuuluttajana.
Pajujärvi (Orivesi, Yliskylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee metsässä Yliskylän länsipuolen metsässä aivan Ison Salmijärven eteläpuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa, joista yksi laskee pohjoisessa Isoon Salmijärveen, ja joka vuorostaan laskee Langelmäveden Pappilanselkään.
Bob Wilber

Bob Wilber (15. maaliskuuta 1928 New York – 4. elokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen jazzklarinetisti ja -saksofonisti. Hän on tehnyt yhteistyötä lukuisten maailmanluokan bandleadereiden kanssa ja perustanut omiakin yhtyeitään. Hän oli Sidney Bechet'n varhainen suojatti. Muita jazzmuusikoita, joiden kanssa Wilber on työskennellyt, ovat muiden muassa Eddie Condon, Bobby Hackett ja Kenny Davern.
Wilber oli yksi Cotton Club -elokuvan (Coppola, 1984) musiikin tekijöistä. Työstään siinä hän sai John Barryn kanssa Grammy-palkinnon.
Wilberiltä on ilmestynyt muistelmateos Music Was Not Enough. Hänestä tehtiin vuonna 1998 Hamilton Collegen musiikin kunniatohtori Clintonissa, New Yorkin osavaltiossa.
Kristina Lugn

Gunhild Bricken Kristina Lugn (s. 14. marraskuuta 1948 Tierp) on ruotsalainen runoilija ja näytelmäkirjailija.
Lugn on saanut useita palkintoja, kuten Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1989. Hänet valittiin 5. lokakuuta 2006 Ruotsin akatemiaan, jonka neljännentoista paikan Lars Gyllenstenin kuolema oli jättänyt tyhjäksi saman vuoden toukokuussa.
Lugn valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1972 ja julkaisi samana vuonna ensimmäisen runokokoelmansa (Om jag inte). Hän johtaa Tukholmassa Teater Brunnsgatan Fyraa, jonka perusti alun perin näyttelijä Allan Edwall. Lugn on myös tehnyt keskusteluohjelmaa Kristina Lugns bokcirkel, jota on esitetty Suomessa nimellä Ruotsalainen lukupiiri.
Doutzen Kroes

Doutzen Kroes (s. 23. tammikuuta 1985) on alankomaalainen huippumalli.
Kroes syntyi Oostermeerin kylässä, Alankomaihin kuuluvassa Friisinmaan provinssissa. Hän on solminut useita sopimuksia suurten mallitoimistojen, kuten Women Milan ja Viva Paris, kanssa. Kroes on luonut kansainvälistä ja menestyksekästä uraa. Hän on esiintynyt Voguen, Timen, Harper's Bazaarin ja Numeron kannessa. Hän myös esiintyy säännöllisesti Victoria's Secretin katalogissa, ja on esiintynyt heidän muotinäytöksessään vuosina 2005 ja 2006 ja 2008. Kroes on ollut mukana myös Guccin, Calvin Kleinin, Tommy Hilfigerin, Dolce & Gabbanan, Versacen, Escadan, Valentinon sekä Neiman Marcusin kampanjoissa. 
Vuonna 2005 Vogue.comin käyttäjät valitsivat Kroesin vuoden malliksi. Saman vuoden elokuussa Kroes valittiin myös Calvin Kleinin Eternity-hajuveden keulakuvaksi ja huhtikuussa 2006 hän solmi kolmivuotisen sopimuksen L'Oréal Parisin kanssa.
Toukokuussa 2007 Kroes esiintyi American Voguen kannessa yhdessä Hilary Rhodan, Caroline Trentinin, Raquel Zimmermannin, Sasha Pivovarovan, Agyness Deynin, Coco Rochan, Jessica Stamin, Chanel Imanin, ja Lily Donaldsonin kanssa. Lehden numerossa heidät kaikki määriteltiin tuleviksi uuden sukupolven supermalleiksi, tämän hetken 'it-girleiksi'. Kroes oli maailman viidenneksi parhaiten palkattu malli vuonna 2009: hän ansaitsi 6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.