google/wiki40b huggingface dataset:
Introspektio

Introspektio (lat.) eli itsehavainto tai itsetarkkailu on psykologinen tiedonhankintamenetelmä, jossa tutkittava kertoo itse omista ajatuksistaan, haluistaan, tuntemuksistaan ja aistimuksistaan. Sen vastakohtana on ekstrospektio, itsensä ulkopuolella olevien asioiden havainnointi.
Saksalainen psykologi Wilhelm Wundt käytti introspektiota Leipzigiin vuonna 1879 perustamassaan kokeellisen psykologian laboratoriossa. Wundt uskoi, että hän pystyi saamaan tietoa tutkimuskohteidensa mielten toiminnasta käyttämällä introspektiota osana kokeitaan. Näin hän halusi tutkia mieltä sen perustekijöistä käsin. Wundt ei kuitenkaan keksinyt tällaista lähestymistapaa, vaan se voidaan johtaa taaksepäin ainakin Sokrateehen asti. Wundtin tuoma uutuus oli introspektion käyttäminen kokeellisessa tutkimuksessa, ja sen tuominen näin osaksi vastaperustettua psykologiaa.
Myöhemmin behavioristit vastustivat introspektionismia, koska he katsoivat, että ensimmäisen persoonan näkökulmaan perustuva tutkimus oli epäluotettavaa. Behavioristien mukaan psykologian tuli ollakseen tieteellistä perustua sen sijaan objektiiviseen ja mitattavissa olevaan kolmannen persoonan näkökulmaan perustuvaan tutkimukseen. Tämä johti siihen, että psykologiassa keskityttiin ulkoisesti havaittavaan käyttäytymiseen.
Pentti Takala

Pentti Vihtori Takala (s. 1935) on suomalainen metsänhoitaja ja hallintomies. Takala on toiminut Keskusmetsälautakunta Tapion johtotehtävissä 1969–1987 ja metsähallituksen valtion metsätalouden ylijohtajana 1987–1992 ja pääjohtajana 1993–1994 ja tehtävän nimikkeen muuttuessa toimitusjohtajana 1994–2000.
Peltoemäkki

Ulkonäkö ja koko

Peltoemäkki on kasvattaa 20–30 senttiä korkean hennon ja haaraisen varren. Kerrannaiset lehdet ovat kapealiuskaisia ja sinivihreitä. Lehdyköiden liuskat ovat suikeita. Kukkien tukilehdet ovat pieniä. Kukinto on noin 20-kukkainen terttu. Kukan teriö on 7–9 mm pitkä ja noin kolme kertaa verhiön pituinen. Väriltään teriö on vaalean sinipunainen, kärjestään mustahko. Teriön tyvipäässä on lyhyt, pussimainen kannus. Peltoemäkki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on yksisiemeninen pähkylä.
Peltoemäkin voi sekoittaa läheiseen pikkuemäkkiin (F. vaillantii).

Levinneisyys

Peltoemäkkiä tavataan lähes koko Euroopassa Länsi-Venäjälle saakka. Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosista se puuttuu. Lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan, Turkissa ja Kaukasuksella. Pohjois-Amerikan itäosiin laji on levinnyt ihmisen mukana. Suomessa peltoemäkki on yleinen laji Oulu–Kajaani-linjan eteläpuolella. Runsain se on eteläisimmässä Suomessa. Lapista peltoemäkki puuttuu.

Elinympäristö

Peltoemäkki viihtyy ravinteikkailla savi- ja hiekkamultamailla. Sitä tavataan erityisesti puutarhoissa ja kasvimailla sekä joskus myös viljapelloilla rikkaruohona. Rikkaruohona laji on kuitenkin varsin harmiton.

Käyttö

Peltoemäkkiä on aikaisemmin käytetty rohtona. Sitä käytettiin vatsa- ja ihottumalääkkeenä ja sen uskottiin puhdistavan verenkiertoa. Kasvia on myös käytetty värjäykseen. Kasvin kukilla voi värjätä villan keltaiseksi.
Italian Grand Prix 1967

Italian Grand Prix 1967 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. syyskuuta 1967 Monzan radalla. Kilpailun voitti John Surtees, jolle voitto oli kauden ensimmäinen ja uran viimeinen.
Michal Krčmář (balettitanssija)

Michal Krčmář (s. 13. kesäkuuta 1990 Praha, Tšekki) on tšekkiläissyntyinen balettitanssija, joka tanssii Suomen kansallisbaletissa tähtitanssijana. Hän on kuulunut Kansallisbaletin balettikuntaan vuodesta 2011. Suomen Kulttuurirahasto myönsi hänelle vuonna 2016 Edvard Fazer -palkinnon. Perusteluissa mainittiin Krčmářin huikea tekniikka ja syvällinen taiteellinen tulkinta. Lisäksi hän on ollut kannustava työtoveri ja mentoroinut uransa alussa olevia tanssijoilta.
Krčmář on opiskellut Prahan tanssikonservatoriossa 2001–2009 ja osallistunut Daria Klimentovan mestarikurssille Prahassa 2006. Suomessa hän sai tähtitanssijan tittelin 2015. Hän on tehnyt vierailuja muun muassa Japaniin, Venäjälle ja Kolumbiaan sekä kotimaansa Prahan valtionoopperan balettiin 2012. Ennen kiinnitystään Kansallisoopperan balettiin hän on työskennellyt solistitanssijana Böömin baletissa ja Prahan valtionoopperan baletissa.
Maj-Lis Rajala

Maj-Lis Eleonora Rajala (oik. Valtonen; s. 26. huhtikuuta 1930 Tampere) on suomalainen balettitanssija, koreografi ja balettipedagogi. 
Rajala aloitti balettiopinnot Oopperan balettikoulussa 1939 opettajanaan Alexander Saxelin. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperan balettiin vuodesta 1948 ja oli sen soolotanssija vuodesta 1952 ja ensitanssija vuosina 1956–1971. Hän on ollut päätehtävissä melkein kaikissa merkittävissä kokoillan baleteissa ja ollut mukana Kansallisoopperan baletin ulkomaanvierailuilla. Hän oli Kansallisbaletin harjoittajana ja opettajana 1967, Helsingin Kaupunginteatterin balettimestarina 1977–1982, Oopperan balettikoulun pääopettajana 1979–1982 ja johtajana vuodesta 1982. Vuodesta 1995 Helsingin tanssiopiston ylimmän erikoiskoulutusluokan opettajana ja harjoittajana. Hän on opiskellut balettipedagogiikkaa ulkomailla. Hän on tehnyt myös koreografina.
Rajala oli naimisissa Nils Rinkaman kanssa. Rinkama kuoli 1961. Hän solmi 1962 avioliiton Martti Valtosen kanssa.
Kai Otto Donner

Kai Otto Donner (19. elokuuta 1922 Helsinki – 13. maaliskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä ja Helsingin yliopiston eläintieteen professori.
Donner oli Helsingin yliopiston eläintieteen professori 1972–1985 ja tieteen keskustoimikunnan puheenjohtaja 1980–1985. Hän tutki muun muassa äyriäisiin kuuluvan valkokatkan (Pontoporeia affinis) ja lintujen näköaistia. Hänet valittiin 11. maaliskuuta 1981 ulkomaisena jäsenenä Ruotsin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan.
Donner oli Oy Tampella Ab:n hallituksen jäsen.
Donnerin isän oli kielitieteilijä ja itsenäisyysmies Kai Donner ja hänen veljiään ovat kvartäärigeologi ja Helsingin yliopiston geologian emeritusprofessori Joakim Donner sekä kirjailija, elokuvaohjaaja ja poliitikko Jörn Donner.
Cape Canaveral AFS LC-12

Historia

Alustan rakennustyöt käynnistyivät tammikuussa 1956 ja Yhdysvaltain ilmavoimat hyväksyi sen käyttöön seuraavan vuoden elokuussa. Rakentamiseen meni kaikkiaan noin 7,3 miljoonaa dollaria. Kompleksin ensimmäinen laukaisu tapahtui 10. tammikuuta 1958, kun siltä laukaistiin Atlas A -raketti. Saman vuoden joulukuussa laukaistiin ensimmäinen päivitetty Atlas C -raketti. LC-12:sta sattui 24. syyskuuta 1959 onnettomuus, jossa Atlas-raketti räjähti maassa tehdyn koekäytön yhteydessä. Alustalta tehtiin myös 26. syyskuuta 1959 ja 15. joulukuuta 1960 kaksi epäonnistunutta Pioneer-luotaimen laukaisuyritystä Atlas Able -raketilla. Alustalta laukaistiin viisi Atlas D -rakettia toukokuun 1960 ja tammikuun 1961 välisenä aikana. Näitä seurasivat NASAn Ranger- ja Mariner-ohjelmien Atlas Agena B ja -D -laukaisut. Alustalta tehtiin myös kaksi Atlas Antares II FIRE -laukaisua. Alustalta laukaistiin sen käyttöhistorian aikana kaikkiaan 37 Atlas-rakettia, jotka veivät Ranger-, Mariner- ja Pioneer-ohjelmien luotaimia, ATS-, OAO- ja OGO-satelliitteja, sekä projekti FIRE:n koehyötykuormia avaruuteen. Alusta deaktivoitiin lopullisesti 5. marraskuuta 1967 Atlas Able D -raketin ATS-3-satelliitin laukaisun jälkeen, joka jäi alustan viimeiseksi. LC-12:sta laukaisualustarakenteet purettiin noin yhdeksän vuotta myöhemmin joulukuussa 1976. Alustan betonibunkkeri purettiin syyskuussa 2009.
Eino Säisä

Eino Julius Säisä (15. joulukuuta 1935 Iisalmen maalaiskunta – 30. lokakuuta 1988 Iisalmi) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. Hänet muistetaan parhaiten 1970-luvulla ilmestyneestä romaanisarjastaan Kukkivat roudan maat, joka kuvaa elämää suomalaisessa maalaiskylässä. Siitä tehtiin myös samanniminen televisiosarja.
Säisä oli lähtöisin maanviljelijäperheestä Iisalmen Kurenpolven kylästä. Karu ja ankea lapsuus näkyi hänen myöhemmässä tuotannossaan. Hän kävi keskikoulun ja valmistui sen jälkeen kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1958. Hän toimi kansankoulunopettajana Kontiolahdella 1958–1959, Iisalmen maalaiskunnassa 1959–1960 ja 1961–1964, Lapinlahdella 1964–1965 sekä Nurmijärvellä 1966. Välissä hän oli 1960–1961 kuvaamataidonopettajana Pielavedellä. Säisä ei viihtynyt opettajan työssä ja haluttuaan ensin taidemaalariksi hän ryhtyi kirjoittamaan. Esikoisromaani Tummat ilmestyi vuonna 1963. Seuraavana vuonna hän muutti Savosta pääkaupunkiseudulle ja luopui lopullisesti opettajantyöstä vuonna 1966.
Säisän pääteos, kuusiosainen romaanisarja Kukkivat roudan maat ilmestyi vuosina 1971–1980. Se kuvaa pohjoissavolaisen kyläyhteisön vaiheita sodanjälkeisestä jälleenrakennuksen ajasta aina kirjoittamisajankohtaan ja maaseudun tyhjentymiseen. Säisä asui itse vuosia Espoon Soukassa, mutta tuskastui elämään kerrostalossa. Viimeisenä pisarana olivat talon yhteissaunan käyttöön liittyneet ongelmat. Säisä muutti 1974 takaisin Iisalmeen ja vietti myöhempinä vuosinaan yhä suuremman osan ajastaan saaressa sijainneella kesäasunnollaan Iisalmen Haapajärvellä. Hän hukkui lokakuussa 1988 ollessaan paluumatkalla saarelta mantereelle.
Säisän mukaan on nimetty Iisalmen kulttuurikeskuksen Eino Säisä -sali.
We Will Rock You

Kappale mediassa

Kappale on ollut myös kolajuoma Pepsin mainoksessa, jossa kappaletta laulavat gladiaattoreiksi pukeutuneet Britney Spears, Pink ja Beyoncé Knowles. Brian May ja Roger Taylor nähdään myös mainoksessa istumassa yleisön joukossa.

Muita versioita

Axl Rose esitti kappaleen Freddie Mercuryn muistokonsertissa 1992. Kappaleen on esittänyt myös amerikkalainen glam metal -bändi Warrant.
Vuonna 2000 Queenin elossa olevat jäsenet levyttivät kappaleesta rap-tyylisen version 5ive-yhtyeen kanssa. Julkaisu meni suoraan Britannian singlelistan kärkeen.
Vehkaperä

Vehkaperä on Kyyjärven kunnassa sijaitseva kylä, joka sijaitsee noin 15 kilometrin päästä kunnan keskustasta.
Kylä tunnetaan muun muassa Keski-Suomen suurimmista turvetuotantoalueista, jotka ulottuvat neljän kunnan alueelle.
Vehkaperän kylä sijaitsee Pohjamaan (Alajärven) suuntaan noin 15 kilometrin päässä kunnan keskustasta.  
Täällä sijaitsevat Keski-Suomen suurimmat turvetuotantoalueet, jotka ulottuvat nykyisin neljän kunnan alueelle. Vapon Savonnevalta on jo vuodesta 1977 lähtenyt rekkakuormittain polttoturvetta lämmittämään ja tuottamaan sähköä  mm. Jyväskylän rauhalahden voimalaitokseen.
Chidori (1901)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1919.
Jalkapallon Suomen Cup 2018

Lohkovaihe

Lohkovoittajat etenevät suoraan puolivälieriin. Toiseksi sijoittuneet ja paras kolmanneksi sijoittunut karsivat puolivälieräpaikasta.
Delphine LaLaurie

Delphine LaLaurie tai Madame LaLaurie, syntymänimeltään Marie Delphine de Macarthy (1780 – 7. joulukuuta 1842) oli New Orleansissa elänyt ranskankielisen Louisianan kreoliporvaristoon kuulunut sadisti ja toisinaan myös sarjamurhaajaksi luokiteltu seurapiirinainen. Madame LaLaurie kidutti ja monien arvioiden mukaan myös tappoi lukuisia mustia kotiorjia.
LaLaurie nautti korkeasta sosiaalisesta asemasta kaupunkinsa seurapiireissä, kunnes 10. huhtikuuta 1834 hänen asunnossaan syttyi ullakkopalo, jonka oli sytyttänyt keittiössä lieteen kahlittu LaLaurien orjatar. Paloa sammuttamaan tulleet palomiehet löysivät ullakolta seitsemän kahlittua orjaa, joissa näkyi merkkejä kuukausia kestäneestä julmasta kidutuksesta. Kaksi orjista kuoli sittemmin saamiinsa vammoihin. Kun tapaus tuli yleiseen tietoon, raivostunut väkijoukko päätti ottaa oikeuden omiin käsiinsä, mutta LaLaurien oli onnistunut paeta perheineen kaupungista Ranskaan ennen kuin joukko ehti murtautua hänen taloonsa.
Talo, jossa LaLaurie eli, on nykyisin New Orleansin ranskalaisen korttelin maamerkki.
Panfobia

Panfobia (myös pantofobia tai omnifobia) on tila jossa potilas kärsii määrittelemättömästä pelosta tai "kaiken pelkäämisestä". Sitä kuvataan "epämääräiseksi ja jatkuvaksi peloksi jotakin tuntematonta pahaa kohtaan".
Venuksen ylikulku

Venuksen ylikulku tapahtuu, kun Venus-planeetta kulkee radallaan suoraan Auringon ja Maan välistä. Ilmiö on samantapainen kuin auringonpimennys, mutta pitkän välimatkan vuoksi Venus näkyy Maahan vain pienenä pisteenä Auringon päällä.
Venuksen ylikulku on harvinainen ilmiö, joka toistuu tietyn säännöllisyyden mukaan siten, että kaksi ylikulkua tapahtuu kahdeksan vuoden välein ja tällaisten parien välillä kuluu vuorotellen 121,5 ja 105,5 vuotta. Saman parin ylikulut tapahtuvat joko kesäkuun alkupäivinä (kuten 2004 ja 2012) tai joulukuun alkupäivinä (kuten 1874 ja 1882).
Venus kulki Auringon editse 8. kesäkuuta 2004. Viimeisin ylikulku tapahtui 6. kesäkuuta 2012. Sen jälkeen seuraava ylikulku tapahtuu 105 vuoden kuluttua joulukuussa 2117.

Merkitys

Ylikulkujen avulla kyetään määrittämään Maan ja Venuksen välinen etäisyys melko tarkasti. Siksi niillä oli aiemmin suuri tieteellinen merkitys. Aurinkokunnan planeettojen suhteelliset etäisyydet on melko helppoa mitata, mutta absoluuttisten etäisyyksien määrääminen oli hyvin vaikeaa ennen tutkan keksimistä.

Ylikulun havaitseminen

Aurinkoa voi tarkastella kaukoputkella tai kiikarilla heijastamalla sen kuva kaukoputken taakse tai käyttämällä himmentävää suodatinta, joka on objektiivin edessä. Katseluun voi käyttää myös mustaa hitsaussuojalasia, jonka tummuus on vähintään 14 diniä.
USS Noa (DD-841)

Blas de Lezo

Alus liitettiin Espanjan laivastoon nimellä Blas de Lezo. Espanja osti aluksen 17. toukokuuta 1978. Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1991.
John Bonham

Ura ennen Led Zeppeliniä

Rakennustyömaatöiden ohella Bonham soitti nuoruudessaan useissa Keski-Englannissa vaikuttaneissa yhtyeissä. Näitä olivat ainakin Terry Webb and the Spiders, A Way of Life, The Crawling King Snakes, The Nicky James Movement ja Steve Brett and the Mavericks.
The Crawling King Snakes -yhtyeessä Bonham tutustui laulaja Robert Plantiin. Plant kutsui Bonhamin Band of Joy -yhtyeeseensä, joka äänitti vuoden 1968 alussa Regent Sound -studioilla demon.
Band of Joy kuitenkin hajosi, ja Bonham liittyi Tim Rosen lähinnä tanssimusiikkia soittaneeseen yhtyeeseen. Rumpalin maineen kiiriessä ympäri Britannian häntä kosiskelivat yhtyeisiinsä niin Chris Farlowe kuin Joe Cockerkin. Vanha ystävä Plant sai kuitenkin vakuutettua Bonhamin siitä, että kitaristi Jimmy Pagen hajonneen The Yardbirdsin tilalle kasaama The New Yardbirds tulisi olemaan menestys.

Led Zeppelinissä

Bonham ja Plant liittyivät Pagen yhtyeeseen vuonna 1968. Kokoonpanon nimeksi vakiintui lopulta Led Zeppelin. Yhtye saavutti menestystä erityisesti Yhdysvalloissa heti 1960-luvun lopusta alkaen. Yleisesti katsotaan, että Bonhamin rumputyöskentely oli ratkaisevan tärkeä osa Led Zeppelinin persoonallista soundia. 
Soittotaitoaan Bonham pääsi esittelemään varsinkin instrumentaalikappaleessa ”Moby Dick”, jonka rumpusoolo saattoi 1970-luvun konserteissa venyä lähes kolmeenkymmeneen minuuttiin. Bonham soitti osan kappaleesta ilman rumpukapuloita takoen rumpukalvoja käsillään.
Bonham on mainittu useiden Led Zeppelinin kappaleiden tekijätiedoissa. Hän vaikutti merkittävästi muun muassa ”Rock And Rollin”, ”Whole Lotta Loven” ja ”Kashmirin” syntyyn. Led Zeppelin III -albumin ”Out On The Tilesin” riffi on Bonhamin käsialaa.
Bonhamia on kuvattu selvänä mukavaksi ihmiseksi, mutta hän joi paljon Led Zeppelinin kiertueiden aikana, ja juovuksissa hänestä tuli väkivaltainen ja vaarallinen. Vuonna 1977 yhtyettä haastattelevia lehtimiehiä jopa kehotettiin välttämään katsekontaktia Bonhamin kanssa oman turvallisuutensa vuoksi. Kiertueilla Bonhamilla oli tapana juopottelun lisäksi käyttää myös huumeita kuten kokaiinia ja heroiinia.
Bonham kuoli tukehtumalla oksennukseensa juopottelun seurauksena 25. syyskuuta vuonna 1980. Ennen kuolemaansa Bonham oli juonut 40 annosta vodkaa kahdentoista tunnin aikana. Led Zeppelin lopetti välittömästi tämän jälkeen.
John Bonhamin poika Jason Bonham on soittanut Led Zeppelinin riveissä rumpuja muun muassa vuoden 2007 paluukonsertissa.
Veriselkäkukastaja

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 9–10 cm. Sen ruumis on töpäkkä ja lyhytpyrstöinen. Koiraan mustassa selässä on leveä tulipunainen raita yläperästä otsaan saakka. Naaraalla punaista on vain yläperässä selkä on ruskea. Linnut liikkuvat lehvästössä, josta niitä olisi vaikea havaita, elleivät ne laulaisi ja ääntelisi vilkkaasti.

Esiintyminen

Veriselkäkukastajat elävät laajalla maantieteellisellä alueella Intiasta Etelä-Kiinaan ja Kaakkois-Aasiaan sekä Indonesiassa, ja ovat sangen yleisiä. Lajin elinympäristön ala on 1 –10 miljoonaa neliökilometriä.
Linnén kuvailema holotyyppi eli tyyppinäyte oli peräisin Intian Bengalista. Lajista tunnetaan kuusi tai seitsemän alalajia.

Elinympäristö

Veriselkäkukastajat viihtyvät alavien maiden tuoreissa, valoisissa metsissä ja pensaikoissa sekä puutarhoissa.

Lisääntyminen

Pesintä on maalis-huhtikuussa, jolloin linnut rakentavat puun oksasta riippuvan pussimaisen pesän hämähäkin seiteista ja puuvillahöytyvistä. Pesä riippuu niin alhalla oksasta, että vain käärmeet voivat joskus päästä ryöstämään pesän sen sivulla olevasta lentoaukosta.
Mikko Kautto

Mikko Kautto (s. 1965 Tampere) on Eläketurvakeskuksen (ETK) toimitusjohtaja. Kautto aloitti Eläketurvakeskuksen toimitusjohtajana 1.6.2019. Eläketurvakeskus on lakisääteinen työeläketurvan kehittäjä, asiantuntija ja yhteisten palvelujen tuottaja. Sen palveluksessa toimii reilut 300 työntekijää. 
Kautto toimi aiemmin Eläketurvakeskuksen suunnittelu-, tutkimus- ja tilastotoiminnoista vastaavana johtajana vuodesta 2013 ja ETK:n tutkimusosaston osastopäällikkönä 2007–2013. 
Ennen Eläketurvakeskusta Kautto on työskennellyt mm. Stakesissa ja valtioneuvoston kansliassa. 
Kautto on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori (2001) Helsingin yliopistosta, jossa hän on toiminut dosenttina vuodesta 2004. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin ranskalais-suomalaisessa koulussa 1984. 
Kautto toimii myös työeläkealan yhteisiä tietojärjestelmiä hoitavan Arekin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2019 sekä Maatalousyrittäjien eläkelaitos Melan hallituksen varapuheenjohtajana vuodesta 2014 lähtien.
Juan Gabriel

Elämä

Alberto Aguilera Valadéz syntyi tammikuussa 1950. Hän oli kymmenlapsisen perheen nuorimmainen, ja hänen isänsä kuoli jo ennen hänen syntymäänsä. Äiti muutti pian tämän jälkeen työskentelemään taloudenhoitajana Ciudad Juáreziin, missä Alberto Valádez joutui 5-vuotiaana sisäoppilaitokseen. Hän oppi koulun johtajan Juan Contrerasin ohjauksessa käsityötaitoja. Hän jätti koulun 13-vuotiaana ja tienasi tämän jälkeen ensimmäiset palkkansa myymällä tekemiään pöytiä, tuoleja ja koreja.
Vuonna 1965 Valadéz esiintyi paikallisessa televisio-ohjelmassa, jonka juontaja antoi hänelle taiteilijanimelle Adán Luna. Seuraavana vuonna hän esiintyi uudelle taiteilijanimellään ensimmäistä kertaa ciudadjuárezilaisessa kabareeteatterissa nimeltä Noa Noa. Seuraavien vuosien aikana Valadéz pyrki saamaan levytyssopimusta ja esiintyi useasti Ciudad Juárezissa, Malibú-yökerhossa. Vuonna 1971 hän teki RCA Recordsin kanssa levytyssopimuksen, joka myöhemmin siirtyi BMG:lle, ja vaihtoi nimensä Juan Gabrieliksi kunnioittaakseen Juan Contrerasia ja isäänsä Gabriel Aguileraa.
Gabriel levytti vielä vuonna 1971 ensimmäisen hittikappaleensa, ”No Tengo Dineron”. Seuraavien 15 vuoden aikana hän levytti 15 albumia, ja niitä on myyty 20 miljoonaa kappaletta. Hän kirjoitti kappaleita myös muille latinoartisteille, kuten Angélica Maríalle, Gualberto Castrolle ja Enriqueta Jiménezille, ja kansainvälisille muusikoille, kuten José Josélle, Luis Miguelille ja Rocío Dúrcalille. Vuonna 1975 Gabriel esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan, Nobleza Rancherassa.
Gabriel ajautui BMG:n kanssa sopimuskiistoihin vuonna 1985 eikä suostunut levyttämään ainuttakaan albumia, ennen kuin kiista saataisiin ratkaistua. Tuona aikana hän sävelsi ja tuotti muiden artistien kanssa. Esimerkiksi vuonna 1988 hän sävelsi ja tuotti albumin Desde Andalucia, josta tuli Isabel Pantojan suosituin albumi. Gabriel ja BMG pääsivät sopuun vuonna 1994, jolloin hän teki popalbumin Gracias Por Esperar. Kaksi vuotta myöhemmin BMG julkaisi Gabrielin 25-vuotisen uran kunniaksi 25-levyisen retrospektiivin 25 Anniversarios, Solos, Duetos, y Bersiones Especiales.
Vuonna 1995 ASCAP nimesi Gabrielin vuoden lauluntekijäksi, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Billboardin latinalaisen musiikin kunniagalleriaan. Vuonna 2002 Gabriel sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Gabriel kuoli 66-vuotiaana kotonaan Kalifornian Santa Monicassa 28. elokuuta 2016. Hän oli kärsinyt terveysongelmista.
Perseo l’invincibile

Juoni

Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomukseen Medusa-hirviön surmanneesta Perseuksesta. Argosin saartaman Serifosin kuningaskunnan ainoa suora kauppareitti merelle johtaa lohikäärmeen ja ihmiset kiveksi muuttavan Medusan asuttaman laakson kautta. Argosin kuningas Akrisios tarjoaa läpikukua maansa kautta, jos Serifosin kuninkaan tytär Andromeda menee naimisiin hänen poikansa Galenorin kanssa. Argosin kuningatar Danae, jonka edellisen miehen Akrisios on murhannut, ennustaa hänen kadonneen poikansa surmaavan Galenorin.
Andromedaa tavoitteleva Galenor törmää paikalliseen kalastajaan Perseukseen, joka voittaa hänet kaksintaistelussa. Sen aikana Perseuksen olkapäästä paljastunut merkki osoittaa hänet Danaen pojaksi. Galenor kaappaa Andromedan, mutta Perseus pelastaa hänet ja saa tiedon syntyperästään. Maiden välisen sodan aikana Perseus surmaa Medusan ja vapauttaa tämän kiveksi muuttamat sotilaat, jotka auttavat Serifosin voittoon.

Tuotanto ja julkaisut

Peplum-elokuvien kakkosketjun parhaimmistoon kuuluva Perseo l’invincibile muistetaan lähinnä Carlo Rambaldin suunnittelemien näyttävien hirviöiden ja Richard Harrisonin syvän inhimillisen näyttelijäsuorituksen ansiosta. Cinecittàn studioilla, trikkikuvauksella vuoristoksi muutetulla Tor Caldaralla sekä Espanjassa Madridin lähellä kuvatussa elokuvassa on myös joukko komeita ratsastuskohtauksia. Dialogin heikkoutta kompensoi elokuvan vauhdikkuus, joka eläinten lisäksi oli johtaa vahinkoihin myös näyttelijäkunnan keskuudessa. Erikoistehosteiden laatimiseen osallistui kauhuelokuvamestari Mario Bava.
Elokuva tuotti Italiassa melko vaatimattomat 204 miljoonaa liiraa jättäen pääosansa esittäjän kokonaan vaille korvausta. Yhdysvalloissa se julkaistiin vain televisiossa nimellä The Medusa Against the Son of Hercules (”Medusa vastaan Herkuleen poika”) osana Embassy Picturesin Sons of Hercules -sarjaa. Alkuperäinen laajakangasversio on saatavilla First International Productionin ranskalaisena DVD:nä, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan.
2S7 Pion

2S7 Pion  (Пион - suom. Pioni) on alkujaan Neuvostoliitossa suunniteltu ja valmistettu telakanuuna. Vuonna 1976  käyttöön tullut ja GRAU-koodin saanut raskas tykistöase tunnetaan myös nimillä Malka sekä M-1975. Neuvostoliiton hajottua näitä telatykistöaseita päätyi Venäjän ohella esimerkiksi Georgiaan, Valko-Venäjälle ja Ukrainaan. Asetyyppi oli tuotannossa vuosina 1975 - 1990 ja on käytössä yhä 2010-luvun lopullakin.
Pääaseen kaliiperi on 203 mm. Aseelle kehitettiin myös M-1975-nimellä oleva sisarase 2S4 Tyulpan (Tulppaani) -niminen telavetoinen kranaatinheitin, joka ampuu 240 mm epäsuoraa tulta.
2A44-tyypin kanuunaa käyttävä 2S7 Pion yltää 37 kilometrin enimmäiskantamaan. Poikkeuksellisesti muista vastaavista saman tyypin aseista 2S7 Pion ei käyttänyt hidasteena suujarrua. Normaali miehistömäärä on seitsemän henkeä. Vaunun 12-sylinterinen dieselmoottori on takana ja miehistön tilat edessä.
Naisten aarreaitta

Juoni

Muotisuunnittelijat lähtevät kohti Pariisia napatakseen uusimmat luomukset. Sen sijaan Sherwood Nash, yksi muotisuunnittelijoista, päätyy suunnittelemaan pukuja musikaaliin. Tällöin hän myös rakastuu...

Tuotanto

Naisten aarreaitta kuvattiin Warner Brothersin studioilla Burbankissa, Kaliforniassa vuonna 1933. Elokuvan tuotantonimiä olivat King of Fashion ja Fashion Follies of 1934.
Warners listasi käsikirjoittajat Gene Markeyn ja Katherine Scolan kirjoittaneen alkuperäisestä tarinasta elokuvaa varten varhaissovituksen, mutta Screen Writers Guildin mukaan heillä ei ole ollut mitään tekemistä elokuvan kanssa.

Vastaanotto

The New York Times kuvaili elokuvaa muun muaksi "reippaaksi show'ksi", "vaikuttavaksi" ja kehui William Dieterlen ohjaustyötä.
Variety arvosteli elokuvaa hieman kaukaa haetuksi ja ristiriitaiseksi, mutta jolla on "väriä, välähdystä, iskua, luokkaa, tyttöjä ja paljon vaatteita".