Miserere (Allegri)

Miserere (koko nimi: Miserere mei, Deus, latinaksi ”Anna armoa minulle, Jumalani”) on italialaisen säveltäjän Gregorio Allegrin sävellys 51. psalmin tekstiin.  Se sävellettiin paavi Urbanus VIII:n valtakaudella, todennäköisesti 1630-luvulla Sikstuksen kappelin aamupalvelusta varten, ja se oli tarkoitettu esitettäväksi ainoastaan Tenebrae-jumalanpalveluksessa Hiljaisen viikon keskiviikkona ja pitkäperjantaina.

Kuvaus ja käyttö

Miserere sävellettiin kahdelle kuorolle, joista toinen on viisi- ja toinen neliääninen. Se on esimerkki renessanssiaikaisesta polyfoniasta, joka on säilynyt nykyaikaan saakka. Toinen kuoroista laulaa yksin­kertaisen version alkuperäisestä Miserere-psalmista (51. psalmista), toinen siitä erillään sijoitettuna esittää laulaen eräänlaisia siihen liittyviä kommentteja.
Tenebrae-jumalanpalvelus, jossa Miserere oli määrä laulaa, alkaa yleensä iltahämärässä, mihin nimikin viittaa: latinan kielen sana tenebrae merkitsee ”varjoa” tai ”pimeyttä”. Rituaalin aikana kynttilät sammutettiin yksi toisensa jälkeen, paitsi viimeinen kynttilä, joka jätettiin palamaan mutta kätkettiin lopuksi. Allegri tarkoitti Misereren esitettävänä Tenebrae-palveluksen ensimmäisen osan päätöksenä.

Historia

Allegrin Miserere on yksi niistä 12 falsobordone-tyyppisistä Miserere-sävellyksistä, joita jumalanpalveluksessa on laulettu vuoden 1514 jälkeen, ja se on niistä tunnetuin.
Aikoinaan paavi määräsi, että Allegrin Miserereä ei saanut koskaan esittää muualla kuin Sikstiiniläiskappelissa, eikä sen nuottejakaan ollut muualla saatavilla. Osittain tästäkin syystä kappale sai suorastaan tarunomaisen maineen. 
Ennen vuotta 1770 sävellyksen nuoteista olikin tiettävästi kolme kopiota Vatikaanin ulkopuolella. Ne olivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold I:n, Portugalin kuninkaan sekä Giovanni Battista Martinin hallussa. 
Wolfgang Amadeus Mozart kävi Roomassa 14-vuotiaana vuonna 1770. Tunnetun tarinan mukaan, joka ilmenee hänen vanhempiensa toisilleen lähettämistä kirjeistäkin, hän olisi tuolloin kuunnellut Misereren Sikstuksen kappelissa hiljaisen viikon keskiviikkona 11. huhtikuuta, ja myöhemmin illalla kirjoittanut sen nuotit ulkomuistista paperille. Pitkänäperjantaina hän kävi paikalla uudestaan ja teki kuulemansa perusteella nuotteihin pieniä korjauksia.
Tapaus tuli ennen pitkää silloisen paavi Klemens XIV:nkin tietoon, joka tiettävästi ei siitä pahastunut. Sen sijaan, havaittuaan Mozartin epätavallisen musikaalisen lahjakkuuden, hän myönsi tälle Kultaisen Kannuksen ritari­kunnan kunniamerkin.  Mozartin ja Charles Burneyn muistiinpanojen pohjalta teoksen nuotit julkaistiin myöhemmin A. Dörffelin ja C. Riedelin kokoelmassa Musica sacra.
Miserere esitettiin Sikstiiniläis­kappelissa pääsiäisen edellä joka vuosi 1870-luvulle saakka.  Nykyisin tenebrae-palveluksia, joissa se alun perin esitettiin, ei enää pidetä.

Levytyksiä

Miserere on myöhäis­renesanssi­musiikin eniten levytettyjä sävellyksiä. Yksi tunnetuimmista on David Willcocksin ohjaama, maaliskuussa 1963 julkaistu Cambridgen yliopiston King’s Collegen kuoron levy, jossa se lauletaan englanniksi. Sopraano-osuudet lauloi solistina silloin 12-vuotias Roy Goodman. Esitys oli alun perin Evensong for Ash Wednesday -nimisellä LP-levyllä, mutta siitä Miserere on myöhemmin kopioitu useille erikseen julkaistuille levyille.
Levyjä, joiden liitteenä on teoksen historiaa käsittelevä esittelyvihkonen, ovat julkaisseet The Sixteen, The Tallis Scholars ja myöhemmin Tenebre-kuoro.
Vuonna 2015 Sikstiiniläiskappelin kuoro julkaisi ensimmäisen CD-levynsä, jolla on myös vuoden 1661 koodeksin mukainen versio teoksesta Miserere Sikstiiniläis­kappelissa äänitettynä.

Miserere elokuvissa

Sävellys on esiintynyt myös elokuvissa kuten Tulivaunut (Chariots of Fire, 1981) Seitsemännen portaan enkeli (Angela’s Ashes, 1999),Face/Off – kahdet kasvot (1997)  sekä E. M.Forsterin novelliin perustuvassa elokuvassa  Maurice (1987).