google/wiki40b huggingface dataset:
Alpo Routasuo

Alpo August Rafael Routasuo, sukunimi vuoteen 1935 Roos (1. maaliskuuta 1912 Helsinki – 23. marraskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen suunnittelupäällikkö, kirjallisuuskriitikko ja suomentaja.

Henkilöhistoria

Alpo Routasuon vanhemmat olivat varastomies August Roos ja Mathilda Josefina Lindholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1930 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1936 ja maisteriksi 1938. Routasuo toimi päämajan lääkintäosaston toimistosihteerinä 1940–1944, lääkintöhallituksen sotavammasairaalaosaston toimistopäällikkönä 1944–1946 sekä Terveydenhoitolehden toimitussihteerinä 1946–1947. Vuodesta 1948 lähtien hän toimi Yleisradion teatteriosaston apulaispäällikkönä, vuodesta 1960 puheohjelmien osaston apulaispäällikkönä ja vuodesta 1965 päällikkönä. Radion suunnittelupäälliköksi hänet nimitettiin 1970, mitä tehtävää hän oli hoitanut virkaa tekevänä jo kaksi vuotta. Routasuo oli Aleksis Kiven Seuran sihteeri vuonna 1946 ja Maaseudun Tulevaisuus -lehden kirjallisuusarvostelija vuodesta 1946.
Marinus Anton Donk

Marinus Anton Donk (14. elokuuta 1908 Situbondo, Jaava – 2. syyskuuta 1972 Haag, Alankomaat) oli alankomaalainen sienitieteilijä. Hän kävi koulunsa Haagissa ja kiinnostui jo silloin sienistä, liittyi Hollannin sienitieteelliseen seuraan 1925 ja opiskeli Utrechtin yliopistossa. Hänestä tuli ranskalaisen mykologin Hubert Bourdot'n oppilas. Vuosina 1934–1940 hän toimi opettajana Alankomaiden Itä-Intiassa. Sen jälkeen hän siirtyi Buitenzorgin kasvitieteelliseen puutarhaan nykyisen Bogorin alueella Indonesiassa, ja hän toimi sen johtajana 1947–1955. Hän oli kuitenkin toisen maailmansodan aikana japanilaisten internoimana, ja sillä aikaa hänen julkaisemattomat mykologian käsikirjoituksensa katosivat, minkä seurauksena hän aikoi jättää siinä vaiheessa sienitieteen sikseen ja aikoi ryhtyä pteridologiksi. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Bandungin yliopiston professoriksi. Hän palasi Hollantiin 1956 ja tuli Rijksherbariumin mykologisen osaston johtajaksi. Vuonna 1964 hänet nimitettiin Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian täysjäsenksi oltuaan sitä ennen kirjenvaihtajajäsenenä. Hän kävi vierailevana professorina Yhdysvalloissa 1970-luvun taitteessa.
Varsinaisesti Marinus Donkin kiinnostuksen kohteena olivat laajat kokonaisuudet, ei niinkään lajisto. Siitä huolimatta häntä konsultoitiin nimistökysymyksissä, ja yhtä lailla hänen läsnäoloaan eri kansainvälisten mykologisten organisaatioiden johdossa vaadittiin hänen tietomääränsä takia. Hän oli muun muassa ensimmäisen Heterobasidiomycetes-symposiumin puheenjohtajana Exeterissä 1971. Hän julkaisi myös paljon.
Tomoyuki Hirase

Jalkapallomaajoukkue

Tomoyuki Hirase edusti Japanin maajoukkuetta vuonna 2000. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 2000.
Otralan linnavuori

Linnavuori

Linnavuori sijaitsee Mikkelin asemalta 9,7 kilometriä etelään Lavialan kylässä. Se jää Ukonveden itärannalla itään työntyvän Tiusalanlahden ja pohjoisemman Levastinlahden väliselle niemelle. Se on aikoinaan ollut saarena, mutta nykyisin vuoren yhdistää mantereeseen idässä oleva alava kannas. Keskellä niemeä sijaitsee lähes pohjois-eteläsuuntainen kallioinen harjanne, joka kohoaa noin 40 metriä Ukonveden pintaa korkeammalle. Mäen rinteet ovat jyrkät ja kallioaluetta reunustaa muutamat jyrkänteet. Vuorelle on helpointa kiivetä pohjoisesta- tai etelästäpäin, missä löytyykin kivisiä valleja. Vallien välinen alue on 0,5 hehtaarin suuruinen. Vallit ovat jäänteitä muinaisesta puolustusvarustuksesta. Pohjoisen vallia, joka on paikoitellen kahden metrin korkunen, on kunnostettu vuonna 1955. Linnavuortelta on hyvä näkyvyys Ukonvedelle ja suora näköyhteys Sairilan linnavuorelle.
Otralan linnvuori on arvioitu rautakautiseksi tai keskiaikaiseksi varustukseksi. Se on saattanut olla vartiopaikka, mistä on voitu seurata vesillä liikkuvia veneitä. Vartiopaikan takana sijaitsevat rautakautiset ja keskiaikaiset asutusalueet, joista kertovat Porrassalmen Kyyhkylän ja Tuukkalan muinaisjäännökset sekä edelleen pohjoisempana Visulahden ja Sairilan muinaisjäännökset. Linnan merkitys pakopaikkana on myös ollut tärkeä.

Tutkimukset

Vuorilinna tunnettiin yleisesti 1800-luvulla. Vuonna 1888 Hjalmar Appelgren suoritti paikalla arkeologiset kaivaukset. Tämän jälkeen paikkaa on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1937, 1938 ja 1955 (Jorma Leppäaho), vuonna 1972 (Matti Huurre) ja vuonna 1991 (Hannu Poutiainen).

Kohteen hoitaminen

Museovirasto on hoitanut kohdetta 1990-luvulta vuoteen 2009, jolloin paikkaa hoidettiin viimeksi. Tämän jälkeen hoito-ohjelma keskeytettiin varojen puutteen vuoksi. Vuonna 1991 alueella karsittiin puustoa ja rakennettiin kulkua helpottavia portaita. Linnavuoren ympäristön alkuperäisyys on tuhoutunut vapaa-ajan asuntojen ympäriltä, mutta vuoren rinteet ja lakialue on nykyään luonnonsuojelualuetta.
Vihersisilisko

Ulkonäkö

Vihersisiliskokoiras on kirkkaanvihreä, ja siinä on keltaisia ja mustia pilkkuja. Kurkku on erityisen kirkkaan sininen lisääntymisaikana. Naaras on vaisumman värinen, ja poikaset ovat ruskehtavia. Koiraan vatsapuoli on keltainen, naaraan vatsa on kellertävä tai vihertävä.
Liskon pituus on 25-35 cm, josta häntää on noin kolmasosa.

Elinympäristö

Vihersisiliskot elävät pensaikoissa metsässä ja peltojen reunoilla, pensasaidoissa ja puutarhoiden pusikoituneissa osissa.

Lisääntyminen

Vihersisiliskonaaras laskee 5-23 munaa. Poikaset kuoriutuvat lämpötilasta riippuen 50-100 päivän kuluttua.
Tapio Leskinen

Veikko Tapio Leskinen (s. 11. syyskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen juristi, joka toimi Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana.
Tapio Leskinen suntyi opettaja Veikko Leskisen ja Taimi Tuomisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1970 on farmaseutti Etel Elisabeth Valjakka. Leskinen tuli ylioppilaaksi 1965 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1969. Hän oli valtiovarainministeriön esittelijä 1970–1973, nuorempi hallitussihteeri 1973–1979, vanhempi hallitussihteeri 1979–1982 ja hallitusneuvos 1982–1992. Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajaksi  hänet nimitettiin 1992. Leskinen ei hakenut enää pääjohtajaksi vuonna 2006, vaan häntä seurasi tehtävässä Tuomas Pöysti. Viraston palveluksessa hän työskenteli kuitenkin vielä ennen eläköitymistään.
HMS Rinaldo (J225)

Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1961 Gatesheadissä.
El amor perjudica seriamente la salud

Juoni

Pariisi, 1996. Seurapiirihenkilö Diana Balaguer (Ana Belén) tapaa Hôtel de Crillonissa vanhan rakastajansa, Santi Garcian (Juanjo Puigcorbé), joka on Espanjan kuningas Juan Carlos I:n henkivartija. He alkavat muistella yli kolmekymmentä vuotta taaksepäin vuoteen 1965, jolloin he tapasivat ensimmäistä kertaa.
Madrid, 1965. Diana (Penélope Cruz) on fanaattinen John Lennonin ihailija ja haluaa tavata idolinsa vähän ennen The Beatlesin konserttia. Hän menee salaa Lennonin hotellihuoneeseen ja piiloutuu sängyn alle, missä hän tapaa toisen Lennonin suuren ihailijan, hotellityöntekijä Santin (Gabino Diego). Diana ja Santi ovat on-off-suhteessa seuraavat vuosikymmenet; he tapaavat aina mitä oudoimmissa paikoissa ja tilanteissa.

Tuotanto

El amor perjudica seriamente la salud -elokuvan kuvaukset alkoivat 29. huhtikuuta 1996 ja päättyivät 6. heinäkuuta 1996. Elokuva kuvattiin työnimellä Camas Madridissa ja Pariisissa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat espanjalaiset BocaBoca Producciones, Canal+ España, Sociedad General de Televisión, Sogepaq ja Telecinco sekä ranskalaiset Canal+ ja DMVB Films.

Julkaisu ja vastaanotto

El amor perjudica seriamente la salud sai ensi-iltansa Talavera de la Reinassa, Espanjassa joulukuussa 1996. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Espanjassa 10. tammikuuta 1997 ja Ranskassa 15. heinäkuuta 1998. Elokuva tuotti Espanjassa 3 631 191 euron lipputulot. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Espanjassa Sony Pictures Releasing de España ja Ranskassa Les Acacias.
Tōbu-rautatiet

Historia

Yritys on perustettu marraskuussa 1897. Sen ensimmäinen rautatielinja aloitti liikennöinnin Kita-Senjun ja Kukin välillä elokuussa 1899.
Merja Salo

Merja Hannele Salo (2. maaliskuuta 1953 Hämeenlinna – 16. elokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja professori. Hän oli Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa kuvallisen viestinnän ja valokuvauksen professori.

Ura

Salo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1972 Savonlinnan Taidelukiosta ja suoritti Tampereen yliopistossa toimittajatutkinnon vuonna 1979. Hän suoritti Taideteollisen korkeakoulun koulutuskeskuksen valokuvauslinjan tutkinnon vuonna 1984. Hän väitteli siellä taiteen tohtoriksi 1997. Salon kuvatutkimuksen alaan lukeutuva väitöskirja Nautinnon, vaaran ja varoituksen merkit: Vertaileva tutkimus Suomessa julkaistun painetun savukemainonnan ja tupakan vastapropagandan kuvista ja kuvasisällöistä vuosina 1870–1996 julkaistiin pelkästään CD-ROMilla. 
Salo oli Suomen Tietotoimiston ulkomaantoimittaja 1980–1988 ja työskenteli vapaana valokuvaajana ja kirjoittajana 1988–1993. Taideteollisen korkeakoulun kuvallisen viestinnän ja valokuvauksen professoriksi hänet nimitettiin 1994. Häntä on luonnehdittu monipuoliseksi alan tutkijaksi, ja häntä arvostettiin kouluttajana. Hän on kirjoittanut valokuvaa ja valokuvausta eri näkökulmista käsitteleviä artikkeleita. Hän teki myös vuonna 2015 Sari Karttusen kanssa kirjan suomalaisen valokuvauksen digitalisoitumisen vaiheista.
Salo sai vuoden 2015 Finnfoto-palkinnon.
Vivamo

Vivamo on Kansan Raamattuseuran loma- ja kurssikeskus Lohjalla. Vivamossa järjestetään vuosittain neljä rippileiriä, joihin osallistuu rippikouluikäisiä ympäri Suomea ja tiettyyn Suomen evankelisluterilaisen kirkon seurakuntaan sitoutumattomuudesta johtuen myös ulkomailla asuvia suomalaisia. Muihin tapahtumiin kuuluvat muun muassa lapsille järjestettävät leirit, erilaiset viikonlopputapahtumat eri ikäryhmille, erilaiset konferenssit ja koulutustilaisuudet, jokaviikkoinen messu sunnuntaisin ja kesäisin sekä pääsiäisen ja joulun aikaan musikaalipohjaiset Raamattukylän Raamatusta kertovat esitykset. Vivamossa toimii myös luontokasvatukseen erikoistunut Lastenkylä. Vivamossa toimii myös seniorien kouluttamiseen erikoistunut Vivamo-opisto. Vivamossa sijaitsee myös Pyhän Birgitan kivikappeli.

Vivamon Raamattukylä

Vivamon Raamattukylä on Raamatun kertomusten esittämiseen erikoistunut teatteri Lohjalla, Kansan Raamattuseuran toimintakeskuksessa Vivamossa. Se on toiminut vuodesta 2004 lähtien. Teatterin taiteellisena johtajana ja käsikirjoittajana toimii Anna-Mari Kaskinen, joka on ollut mukana Vivamon Raamattukylän perustamisesta lähtien.
Tohtori Faustus

Tohtori Faustus (saks. Doktor Faust, KiV 303) on Ferruccio Busonin viimeinen, keskeneräiseksi jäänyt ooppera. Säveltäjä kirjoitti teoksen libreton itse ja se perustuu vanhaan saksalaiseen nukketeatteriversioon Faustin legendasta. Teos sai ensi-iltansa Dresdenissä vuonna 1925 Bosonin oppilaan Philipp Jarnachin viimeistelemänä. Tohtori Faustusta on esitetty ja levytetty kohtalaisen vähän.
Teos eroaa tyylillisesti sekä aikakauden italialaisesta verismistä, että saksalaisesta Richard Straussin myöhäisromantismista. Bosonin "uus-klassisuus" on selkeää, suoraviivaista ja keskittyy melodioihin. Säveltäjä käyttää diatonisten ja kromaattisten jaksojen välistä kontrastia draaman tehokeinona.
Grand Prix Legends

Tekniikka

Peliä varten Papyrusin aiempi ohjelmisto korvattiin ja kehitettiin uudestaan. Peli hyödynsi 16-bittistä väriä ja tuki 3Dfx:n grafiikkasuoritinta, mutta julkaisu ajoittui hetkeen jolloin laiteajurit olivat hyvin bugisia ja ohjelmistorenderöinti oli liian hidasta.

Harrastustoiminta

Vuosien saatossa ovat harrastajat tehneet GPL:ään lukemattomia grafiikkapäivityksiä autoihin ja ratoihin, satoja kokonaan uusia ratoja, apuohjelmia sekä muun muassa vuosien 1965, 1969 ja 1966 Formula 1 -autot sisältävät lisäosat.
Internetissä toimii lukuisia Grand Prix Legends -kisoja ja kokonaisia kausia järjestäviä yhteisöjä. Myös Suomessa on muutama tällainen yhteisö, kuten esimerkiksi Trellet.Net.
Harrastajat voivat mitellä toisiaan vastaan myös kierrosaikojen perusteella GPLRank-sivustolla.

Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8.9/10 arvostelussaan.
Thomas Gore

Thomas Pryor Gore (10. joulukuuta 1870 – 16. maaliskuuta 1949) oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Mississippissä, muutti vuonna 1901 Oklahomaan ja tuli sieltä valituksi Yhdysvaltain senaatin jäseneksi vuosina 1907–1921 ja 1931–1937.
Gore menetti 8-vuotiaana tapaturmaisesti näön toisesta silmästään. Myös hänen toisen silmänsä näkö alkoi heiketä, ja muutaman vuoden kuluttua hän oli täysin sokea. Poliittisen uransa jälkeen hän toimi Washington DC:ssä lakimiehenä, kunnes kuoli 78 vuoden iässä. 
Thomas P. Gore eli vuodesta 1900 avioliitossa Nina Belle Kayn kanssa. Pari sai kaksi lasta: Nina Goren (1903–1978) ja Thomas Notley Goren (1910–). Hänen tyttärenpoikansa on maineikas kirjailija Gore Vidal (1925–).
Paul D. Travis julkaisi vuonna 1967 Goren elämäkertateoksen Thomas P. Gore: Blind Senator from Oklahoma.
William Dobson

William Dobson (1611–1646) oli brittiläinen muotokuvamaalari, jota pidetään maan merkittävimpiin kuuluvana taiteilijana. Hän oli kuningas Kaarle I:n hovimaalari, ja hovin siirryttyä turvaan Oxfordiin Dobson maalasi siellä kuninkaalle uskollisten muotokuvia.
Rojalistien menetettyä Oxfordin Dobson jäi työttömäksi ja kuoli unohdettuna taiteilijana Lontoossa 35-vuotiaana. Brittiläinen taidekriitikko ja televisiodokumenttien tuottaja Waldemar Januszczak pitää Dobsonin teoksia ensimmäisinä aidosti brittiläisinä taideteoksina.
Treno popolare

Juoni

Aurinkoisena kesäaamuna juna lähtee Roomasta viemään viikonloppuretkeläisiä Orvietoon. Matkustajien joukossa ovat kaunis Lina, tämän työtoveri Giovanni sekä urheilullinen Carlo, jonka Lina huomaa pian tylsää toveriaan kiinnostavammaksi. Mukana on myös keski-ikäinen mies, joka yrittää paeta vaimoaan nuoren Maria-tytön kanssa. Vaimo on kuitenkin saanut asiasta vihiä ja ehtii viime hetkellä nousta samaan junaan. Tutustuttuaan kaupungin nähtävyyksiin Lina ja Carlo jäävät kahden, ja pieni veneilyonnettomuus auttaa heitä lähentymään. Illalla nuoret palaavat yhdessä kotiin, ja yksin jääneet Giovanni ja Maria löytävät toisensa.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Mustavalkoinen Treno popolare on dokumentteja ohjanneen Raffaello Matarazzon ensimmäinen näytelmäelokuva ja Nino Rotan ensimmäinen sävellystyö elokuvaa varten. Se on omaperäinen sekoitus dokumenttielokuvaa ja romanttista komediaa, joka on kuvattu kokonaan ulkoilmassa ja liikkuvassa junassa. Elokuvan tapahtumat ja dialogi perustuvat pitkälti kuvauspaikoilla tapahtuneeseen improvisointiin. Rooleihin jotka vaativat oikeaa näyttelemistä valittiin pääsiassa aikaisempaa kokemusta omaavia, esimerkiksi Zoppetti ja Frigerio joilla oli vuosikymmeniä teatterinäyttämöillä takanaan, mutta suurin osa junan matkustajista oli amatöörejä jotka "näyttelivät" itseään.
Elokuvan päällimmäinen tarkoitus on kuvata Italian fasistisen hallinnon, Opera Nazionale Dopolavoro -järjestön aloitteesta, vuotta aiemmin käynnistämää treni popolari-hanketta, joka antoi tavallisille kansalaisille mahdollisuuden tehdä junalla valtion tukemia lomamatkoja. Erilaisista taustoista tulevia ihmisiä yhdistävän kokemuksen lisäksi se tarjosi myös mahdollisuuden romanttiseen seikkailuun. Iältään kaksikymppisten tekijöiden sankareita ovat elokuvan nuoret, jotka yhteisöä ja sen perinteitä arvostaen ovat samalla valmiita rohkeasti murtamaan vanhanaikaisiksi kokemiaan käsityksiä.
Tuore ja raikas pikku komedia sai aikanaan joukon kiittäviä arvioita, mutta ei lopulta menestynyt kovinkaan hyvin. Itse asiassa jo sen ensi-illassa yleisö osoitti tyytymättömyytensä vihellyksillä ja huudoilla ja Matarazzo kertoi myöhemmin että ei ollut koskaan kuullut elokuvanäytöksessä sen asteista tyytymättömyyden osoitusta. Sen jälkeen Matarazzo ohjasi etupäässä tavanomaisempia telefoni bianchi -elokuvia sekä suosittuja melodraamoja. Myöhemmin Treno popolarea on pidetty yhtenä neorealistisen elokuvan edeltäjistä.

DVD-julkaisu

Italialainen Ripley’s Home Video on julkaissut elokuvan DVD:llä restauroituna versiona, joka sisältää vain italiankielisen tekstityksen. Levyllä on myös kaksi Raffaello Matarazzon samaan aikaan tekemää lyhyttä dokumenttielokuvaa, Littoria ja Mussolinia di Sardegna.
Kelly Holmes

Meriittejä

Kelly Holmesilla on paljon voittoja. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa vuonna 1994 kultaa 800 metrillä. Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 hän oli 800 metrillä kolmas. Kilpailun voittaja, Mosambikin Maria Mutola, tuli myöhemmin hänen harjoittelupartnerikseen, kun Holmes muutti Afrikkaan harjoittelemaan ja asumaan hänen kanssaan.

Olympialaiset 2004

Ateenan olympialaiset vuonna 2004 olivat Holmesin uran huipennus: hän voitti muut ennakkosuosikit ja voitti kultaa molemmilla päämatkoillaan. 800 metrin juoksukilpailussa ennakkosuosikki Maria Mutola johti vielä loppusuoran auetessa, mutta loppukirinsä ansiosta Holmes vei voiton, ja Mutola oli vasta neljäs. 1 500 metrillä Holmes otti kultaa voitettuaan muiden muassa ennakkosuosikki Tatjana Tomašovan.
Jaak Aaviksoo

Tausta

Aaviksoo alkoi opiskella Tarton yliopistossa fysiikkaa vuonna 1971. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1976 cum laude -arvosanalla teoreettisen fysiikan puolelta. Vuonna 1992 hän palasi Tarton yliopistoon, tällä kertaa optiikan ja spektroskopian professoriksi. Aaviksoo toimi Tarton yliopiston rehtorina vuosina 1998–2006.

Poliittinen ura

Vuonna 1995 Aaviksoo toimi Vähin hallituksen kulttuuri- ja opetusministerinä. Vuoden 1996 alussa hänestä tehtiin Viron opetusministeri, kun kulttuuri- ja opetusministerin virat erotettiin toisistaan. Kulttuuriministerin salkun sai Jaak Allik. Tuona aikana hän oli Reformipuolueen jäsen. Aaviksoo lähti puolueesta ennen kuin hänestä tuli Tarton yliopiston rehtori vuonna 1998.
Vuonna 2006 Aaviksoo ilmoitti jättävänsä Tarton yliopiston rehtorin viran asettuakseen ehdolle Viron parlamentin eli Riigikogun vaaleihin 2007 Isänmaan ja Res Publican liiton jäsenenä. Ennen puolueeseen liittymistä Aaviksoota pidettiin mahdollisena ehdokkaana vuoden 2006 presidentivaaleihin, jotka voitti Sosiaalidemokraattisen puolueen Toomas Hendrik Ilves.
Vaaleissa Aaviksoo sai yhteensä 4 241 ääntä, ja tuli valituksi Riigikoguun. Hänen puolueensa jäi vaaleissa kolmanneksi suurimmaksi ja sai 19 paikkaa, Reformipuolue 31 ja Keskustapuolue 29 paikkaa. Pääministeri Andrus Ansip, Reformipuolueen puheenjohtaja otti hallitukseensa mukaan Isänmaan ja Res Publican liiton ja Aaviksoota sovitettiin useisiin korkeisiin virkoihin, kuten Riigikogun puhemieheksi ja valtionvarainministeriksi, yllättäen hän otti puolustusministerin työn.
Aaviksoon astuttua puolustusministerin virkaan 5. huhtikuuta 2007, hänen ensimmäisiksi haasteikseen nousivat Viron puolustusvoimien kehittäminen ja toimiminen Tallinnan pronssisoturiin liittyvän patsaskiistan aikana.
William Thomas Stead

William Thomas Stead (5. heinäkuuta 1849 – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli englantilainen toimittaja, joka oli tutkivan journalismin pioneereja. Hänen 'Uusi journalisminsa' loi pohjan nykyisille tabloid-julkaisuille. Hän osoitti, miten lehdistön avulla pystyttiin vaikuttamaan yleiseen mielipiteeseen ja hallinnon päätöksiin. Hänet tunnettiin myös maailmanrauhan puolestapuhujana, naisten oikeuksien puolestapuhujana, kansalaisvapauksien puolustajana, heikkojen puolustajana, ja esperanton tukijana. Hän oli yksi tunnetuimmista RMS Titanicin matkustajista ja menetti henkensä laivan upotessa 15. huhtikuuta 1912.
Jack Butland

Seurajoukkueura

Butland liittyi vuonna 2007 Birmingham Cityn junioriakatemiaan. Hänen ensimmäinen ottelunsa seuran edustusjoukkueessa oli 18. elokuuta 2012 pelattu Englannin mestaruussarjan ottelu Charlton Athleticia vastaan. Kauden 2011–2012 hän pelasi lainapelaajana Englannin kakkosliigan Cheltenham Townissa. Tammikuussa 2013 Englannin Valioliigassa pelaava Stoke City hankki Butlandin 3,5 miljoonan punnan siirtosummalla. Hän jatkoi Birmingham Cityssä kauden 2012–2013 loppuun lainapelaajana. 
Butland nousi Stoke Cityn ykkösmaalivahdiksi kaudella 2015–2016, Asmir Begovićin siirryttyä kesällä 2015 Chelseaan. Kahden edeltävän kauden aikana Butland oli pelannut Stoke Cityssä yhteensä kuusi ottelua. Hän pelasi näiden kahden kauden aikana myös lainapelaajana Englannin mestaruussarjassa, joukkueinaan Barnsley, Leeds United ja Derby County.

Maajoukkueura

Butland valittiin 25. toukokuuta 2012 yllättäen Englannin joukkueeseen jalkapallon EM-kilpailuihin 2012. Hänet valittiin joukkueeseen kolmosmaalivahdiksi joukkueeseen aiemmin valitun John Ruddyn loukkaannuttua. Hän toimi Ison-Britannian joukkueen ykkösmaalivahtina vuoden 2012 kesäolympialaisissa ja pelasi ensimmäisen ottelunsa Englannin A-maajoukkueessa 25. elokuuta 2012 ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Hänestä tuli nuorin Englannin A-maajoukkueessa pelannut maalivahti. 
Butland on pelannut myös Englannin nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2010 hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta.
Aleksei Zaharov (pöytäjääkiekkoilija)

Ura

Zaharov aloitti pelaamisen helmikuussa 2002. Neljä vuotta myöhemmin Zaharov voitti euroopanmestaruuden jättäen tšekkiläisen Lukas Turonin toiseksi. Vuonna 2010 hän voitti EM-hopeaa ja 2014 EM-pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin Zaharov sai jälleen hopeaa vuoden 2016 euroopanmestaruuskilpailusta.
Rottakuningas

Rottakuningas (saks. Rattenkönig) on vanha keskieurooppalainen nimitys ilmiölle, jossa suuri joukko nuoria rottia takertuu hännistään ja joskus myös jaloistaan toisiinsa pääsemättä irtaantumaan. Syynä on häntien tahmaantuminen esimerkiksi verestä tai ulosteista ahtaassa pesässä. Sinänsä harvinaisella ilmiöllä on ollut suurehko merkitys eurooppalaisessa kansanperinteessä, erityisesti Saksassa, koska rottiin liitettiin monia taikauskoisia käsityksiä. Rottarykelmän löytymistä pidettiin huonona enteenä. Vanhoissa tarinoissa rottarykelmien kokoa (takertuneiden rottien määrää) lienee usein liioiteltu.
Vanhin varma tieto rottakuninkaasta on vuodelta 1748, jolloin saksalainen mylläri Johann Heinrich Jäger löysi kahdeksantoista rotan muodostaman sykkyrän. Suurin tunnettu rottarykelmä löydettiin toukokuussa 1828 Buchheimissa, Saksan Baden-Württembergissä erään talon savupiipusta. Siinä rottia oli peräti 32. Muumioitunut rottatukku on yhä näytteillä Mauritianum-museossa Altenburgissa.
Charles Augustin Sainte-Beuve

Charles Augustin Sainte-Beuve (23. joulukuuta, 1804 Boulogne-sur-Mer – 13. lokakuuta, 1869 Pariisi) oli kirjallisuuskriitikko, Ranskan akatemian jäsen ja yksi oman aikansa ranskan kirjallisuuden vaikutusvaltaisimmista hahmoista.
Klikinsäästäjä

Momentum-sovellus

Klikinsäästäjän ylläpitäjät julkaisivat maaliskuussa vuonna 2016 Momentum-sovelluksen, joka seuloo uutisvirrasta pois klikkiotsikoita. Ensimmäisen vuorokauden aikana sovellus keräsi tuhat testaajaa. Sovellus kokoaa yhteen uutisia suurimpien suomalaisten sanomalehtien ja tv-kanavien verkkosivuilta. Jos käyttäjä pitää jotakin otsikkoa klikkiotsikkona, hän voi ehdottaa tilalle selkeämpää otsikkoa. Mikäli muut käyttäjät äänestävät tämän otsikon alkuperäistä paremmaksi, se korvaa sovelluksessa alkuperäisen otsikon.
Sovellus näyttää käyttäjälleen kohdennettuja mainoksia. Momentum kehittää mainontaa siihen suuntaan, että myös lukijat kokevat sen hyödyllisenä ja kiinnostavana. Momentumin käyttäjä voi kuitenkin halutessaan käyttää sovellusta ilman mainoksia.
Momentum-sovellus ei ole enää saatavilla Google Play -kaupasta.