google/wiki40b huggingface dataset:
Ferdinand Buisson

Ferdinand Buisson (20. joulukuuta 1841 Pariisi – 16. helmikuuta 1932 Thieuloy-Saint-Antoine) oli ranskalainen kansanedustaja ja Nobelin rauhanpalkinnon saanut pasifisti. Hän suoritti filosofian loppututkinnon ja toimi opettajana ja poliitikkona sekä ranskalaisen julkisen opetuksen ylitarkastajana. 
Ferdinand Buisson oli Ranskan vapaa-ajattelijoiden yhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja. Hän tuli tunnetuksi taistelustaan ilmaisen ja maallisen opetuksen puolesta Ranskan opettajien yhteenliittymässä. Hän oli merkittävä valtion virkamies, Jules Ferryn läheinen työtoveri, ja hänen kehittämänään pidetään substantiivia laïcité eli ”maallikkous”.
Hän kehitti yleisen perusopetuksen, joka avasi ovet suurelle ryhmälle lapsia ja kansalaisia, jotka olivat olleet opetuksen ulkopuolella, eli vammaisille ja kehitysvammaisille.

Elämäkerta

Buison kävi koulunsa pariisilaisessa lycée Condorcet’ssa mutta lähti nuorena opettajana vuonna 1866 maanpakoon Sveitsiin, koska ei halunnut vannoa uskollisuudenvalaa toiselle keisarikunnalle ja Napoleon III:lle. Hän palasi takaisin Ranskaan vuonna 1870 toisen keisarikunnan kaaduttua. 
Sveitsissä ollessaan Buisson osallistui vuonna 1867 Kansainvälisen pysyvän rauhanneuvoston toimintaan ja kasvatuksen avulla tapahtuvaan sotien vastaisen ohjelman suunnitteluun yhdessä Jules Ferryn ja kirjailija Victor Hugon kanssa.
Toisen keisarikunnan luhistuttua Buisson palasi takaisin Ranskaan. Hän oli jo aikaisemmin ystävystynyt uuden opetusministerin Jules Simonin kanssa, ja tämä nimittikin hänet Pariisin koululaitoksen johtajaksi. Opetusministerinä Jules Simonia seurannut Jules Ferry kutsui hänet ministeriön palvelukseen alakoulujen osaston johtajaksi. Tehtävässä hän korosti erityisesti kirjoitustaidon ja maallisen opetuksen merkitystä.
Kansanedustajana toimiessaan hän ajoi voimakkaasti ilmaisen peruskoulutuksen toteuttamista ja naisten äänioikeuden myöntämistä. Vuonna 1890 Buisson nimitettiin Sorbonnen yliopiston pedagogiikan professoriksi. Hän osallistui Ranskan ihmisoikeuksien ryhmän perustamiseen, joka toimi voimallisesti kapteeni Dreyfusin syyttömyyden puolesta.
Buisson toimi Kansainliiton puolestapuhujana järjestön alkutaipaleella ja omistautui erityisesti Ranskan ja Saksan suhteiden parantamiselle, etenkin sen jälkeen kun Ranska miehitti Ruhrin alueen vuonna 1923. Hän kutsui saksalaisia pasifisteja vierailemaan Pariisiin ja matkusti itsekin Berliiniin. Hän jakoi vuonna 1927 saamansa palkinnon saksalaisen professorin Ludwig Quidden kanssa. Hän on ollut iäkkäin Nobelin rauhanpalkinnon saajista eli 86-vuotias. Saamansa palkintosumman hän halusi jakaa ”adoptiolapsilleen”, Ranskan opettajille, jotta he voisivat työskennellä lasten kanssa päämääränään kansakuntien lähentäminen toisiinsa.
Hänen kirjallisen tuotantonsa merkkipaalu on Dictionnaire de pédagogie et d’instruction primaire, jonka ensyklopedistisesta toimittamisesta hän vastasi yhdessä 350 muun kirjoittajan kanssa. Hän kirjoitti itse osan teoksen artikkeleista.
Kaarikulmumittari

Koko ja ulkonäkö

Siipien pohjaväri on kellertävän ruskea ja siipiä peittävät erittäin pienet mustat pisteet, joita on varsinkin lähellä perhosen vartaloa. Sisempi ja ulompi poikkijuova ovat vain hieman pohjaväriä tummempia ja erottuvat yleensä vain heikosti. Ulompi poikkiviiru kaartuu etusiiven etuosassa vain vähän. Siiven tyviosan tyvipoikkiviiru puuttuu useimmiten kokonaan. Siipien ulkosyrjää kiertää ohut tumma viiru ja sekä etu- että takasiivessä on musta diskaalitäplä. Siipiväli 24–28 mm.
Samannäköisiä lajeja ovat muutamat muutkin kulmumittarit, erityisesti mutkakulmumittari (Idaea aversata) ja pistekulmumittari (Idaea deversaria).

Levinneisyys ja lentoaika

Kaarikulmumittarin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki aina Itä-Aasiaan saakka. Laji elää Suomessa Keski-Lappiin saakka, joskin se on pohjoisessa selvästi harvinaisempi. Lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun loppupuoliskolle. Lajilla voi olla harvinainen toinen sukupolvi syys-lokakuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Hämärässä lentävä laji, joka tulee helposti valolle. Tyypillinen elinympäristö on kuiva, hiekkapohjainen maasto, jossa on harvaa kasvillisuutta, mutta lajiin voi törmätä myös niityillä, puistoissa ja puutarhoissa. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja elää monien eri kasvilajien kuihtuneilla lehdillä. erityisesti kuitenkin voikukilla (Taraxacum) ja ratamoilla (Plantago).
Mohant

Mohant on slovenialainen lehmänmaidosta valmistettava juusto.
Mohantjuuston perinteistä valmistusalue Sloveniassa sijaitsee Julisten Alppien Bohinj-järven ympäristössä. Juusto tuotettiin alun perin slovenialaisen cika-rodun nautojen maidosta. Ne eivät kuitenkaan ole erityisen tunnettuja tuottoisuudestaan ja nykyisin ne onkin korvattu enimmäkseen muiden rotujen naudoilla. Juustolla on nykyisin Euroopan unionin suojattu alkuperänimitys. 
Juustoa valmistettaessa maidon sekaan lisätään juoksutetta, jolloin alkaa muodostua juustomassaa. Juustomassaa leikellään, kuivataan ja suolataan. Suolauksen jälkeen juustomassa asetellaan paikallisesti nimellä deže tunnettuihin puisiin tai muovisiin säiliöihin, joissa juusto peitetään kankaalla tai kelmulla ja sitä puristetaan painoilla. Juusto kypsyy kolmessa vaiheessa; ensin 12–16 °C lämpötilassa 15–20 päivää, sitten 19–23 °C lämpötilassa toiset 15–20 päivää ja lopuksi 12–16 °C lämpötilassa vielä kaksi kuukautta. 
Valmis mohantjuusto on vaalean kellertävää ja rakenteeltaan pehmeää. Sen makua on kuvailtu teräväksi, kirpeäksi ja hieman kitkeräksi. Juusto tunnetaan erityisesti sille ominaisesta voimakkaasta hajustaan. Sitä käytetään tavallisesti leivän päälle levitettynä tai esimerkiksi perunoiden kanssa.
William Strutt

William Strutt (1756-1830) oli puuvillatehtailija Belperissä lähellä Derbyä. Hän oli tehtaan perustajan Jedediah Struttin vanhin poika, joka saatuaan sen ajan mittareilla hyvän koulutuksen tuli töihin isänsä tehtaaseen 14-vuotiaana. Hänen kaksi nuorempaa veljeään, Joseph ja George, tulivat myös mukaan yritykseen, ja työnjako muovautui sellaiseksi että William hoiti tekniikan, Joseph markkinoinnin ja George johtamisen. Veljekset tunnettiin liberaaleista näkemyksistään, hyväntekeväisyydestä ja suvaitsevaisuuden edistämisestä.
Williamista tuli menestyvä sivutoiminen arkkitehti, joka suunnitteli monia Derbyn silloista. Hän käytti siltojen materiaalina takorautaa, ja keksi soveltaa samanlaista rakennetta tehdasrakennuksiinkin. Tämä oli suuri edistysaskel, sillä tehtaat oli aiemmin rakennettu kokonaan puusta, ja niiden romahtaminen tulipaloissa oli ollut turvallisuusriski, varsinkin jos niissä käsiteltiin palonarkoja aineita ja materiaaleja. Struttin perheen North Mill oli palanut, ja William suunnitteli sen tilalle uuden paloturvallisen rakennuksen, joka valmistui 1803. Siinä on myös kuumalla ilmalla toimiva keskuslämmitys ja uudentyyppinen vesiratas, ja koko rakennusta pidettiin yhtenä aikansa edistyksellisimmistä. Tehdas on nykyisin osa Unescon maailmanperintökohdetta Derwentin laakson tehtaat.
Ystävystyttyään ensin Erasmus Darwinin kanssa Strutt tutustui moniin aikansa johtaviin tiedemiehiin ja ajattelijoihin. Hän oli Derby Philosophical Societyn perustajajäsen ja johti seuraa Darwinin jälkeen. Vuonna 1817 hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi.
Himilkon

Himilkon (kreikkalainen translitteraatio nimestä HMLK, Himilk; n. 520–450 eaa.) oli karthagolainen tutkimusmatkailija. Hän oli antiikin ajan ensimmäinen tunnettu löytöretkeilijä, joka tutki Euroopan länsiosia. Himilkon kävi luultavasti Irlannissa, Etelä-Englannissa ja Bretagnessa ja laati retkistään matkakertomuksen.  Himilkonin selonteko ei ole säilynyt, mutta useat antiikin kirjoittajat viittaavat teoksissaan hänen retkiinsä. Esimerkiksi Plinius vanhempi mainitsee hänet teoksessaan Naturalis historia.
Himilkonin matkojen päätarkoituksena oli ilmeisesti tinan ostaminen. Tinaa löytyi runsaasti Englannista, kun taas Välimeren alueella esiintymiä oli vähemmän. Matkakertomuksessaan Himilkon kertoi monista vaikeuksista ja kuvasi erilaisia merihirviöitä, millä on kenties yritetty pelotella karthagolaisten kilpailijoita pysymään poissa vaaralliselta kauppareitiltä.
Miniatur Wunderland

Miniatur Wunderland (lyhenne MiWuLa) on maailman suurin pienoisrautatie, joka sijaitsee Saksan Hampurissa vanhankaupungin eteläpuolella HafenCityn kaupunginosassa, Speicherstadtin alueella. Se on yksi Hampurin suosituimmista matkailukohteista. Sen pinta-ala on 1 200 m². Rata on rakennettu H0-mittakaavaan eli 1:87.
Radassa käytetään Märklinin, Rocon, Pecon ja Fleischmannin kiskoja ja vetureita.
Rautatieaiheiden lisäksi Miniatur Wunderlandissa on muun muassa liikkuvia autoja sekä vedessä liikkuvia laivoja. Vesialtaaseen on mallinnettu jopa vuorovesivaihtelu. Kävijöillä on tilaisuus aktivoida mallissa erilaisia pieniä toimintoja painamalla käynnistyskytkimiä. Laivaliikennettä lukuun ottamatta muu liikenne on ohjattavissa täysin automatisoidusti, jolloin henkilökunnan tarve on melko vähäinen. Laivaliikenteen automatisointikokeilut ovat epäonnistuneet toistaiseksi. Nykyisin henkilökunta ohjaa laivaliikennettä radio-ohjaimilla.
Liikkuvat autot on toteutettu Fallerin kehittämällä menetelmällä, jossa sähkömoottorilla ja akuilla toimiva auto seuraa tien pinnan alle sijoitetun teräslangan magneettikenttää. Lanka ohjaa vipumekanismin avulla etupyöriä kääntymään oikeaan suuntaan, jotta auto pysyy reitillänsä.
Winter’s Gate

Taustaa

Idea ainoastaan yhden kappaleen sisältävän albumin tekemisestä virisi loppusyksyllä 2013 Insomniumin edellisen albumin Shadows of the Dying Sunin harjoitus- ja sovitussessiossa, jonka joutoaikana yhtyeen jäsenet sattuivat kuuntelemaan ruotsalaisen Edge of Sanityn Crimsonia (1996). Seuraavan kesän kiertueella kitaristi Ville Friman esitteli muille muutaman riffin, joiden pohjalta albumi alkoi rakentua. Frimanin ideoista syntyi lopulta jotakuinkin kappaleen alkupuolisko. Loppupuolisko on pääasiassa toisen kitaristin Markus Vanhalan säveltämä, mutta mukana on myös laulaja-basisti Niilo Seväsen säveltämä hitaampi ja raskaampi doom-osio. Albumilla on myös aiempaa selvempiä black metal -henkisiä osioita. Albumin alku- ja loppupäässä on erilaisina sovituksina toistuvia teemoja.
Albumin tarina perustuu Seväsen vuonna 2007 julkaisemaan Talven portti -novelliin, joka kertoo talvea vasten myyttistä saarta etsimään lähtevästä viikinkijoukosta. Novelli voitti Nova-novellikilpailun (2007, jaettu Anne Alasirniön kanssa) ja sijoittui neljänneksi Atorox-äänestyksessä (2009). Tavanomainen Insomnium-albumi sävelletään ensin valmiiksi ennen sanoittamista, mutta tällä kertaa musiikki valmistui tarinan inspiroimana.

Tuotanto

Winter’s Gaten rummut äänitettiin SF Sound Studiolla, koskettimet Scoring Helsinki -studiolla ja kitarat, basso ja laulu Studio Korkeakoskessa. Albumin tuotti Insomnium yhdessä Teemu Aallon kanssa. Albumin miksasi ja masteroi Dan Swanö, joka oli aikoinaan Edge of Sanityn johtohahmo. Insomniumin edellisten albumien tapaan albumilla vierailee kosketinsoittaja Aleksi Munter.
Albumista julkaistiin CD- ja LP-versiot sekä rajoitettu artbook-versio. Jälkimmäinen on Teemu Tähkäsen kuvittama ja sisältää myös alkuperäisen novellin suomeksi, englanniksi ja saksaksi sekä Seväsen lukeman äänikirjan.

Vastaanotto

Winter’s Gate sijoittui Suomen albumilistan ensimmäiseksi julkaisuaan seuranneella viikolla 39/2016. Se oli Insomniumin ensimmäinen listaykkösalbumi – parhaimmillaan yhtye oli sijoittunut toiseksi edellisellä albumillaan Shadows of the Dying Sunilla. Albumi pysyi Suomen albumilistalla yhteensä viiden viikon ajan. Albumi nousi listoille myös Sveitsissä, Saksassa, Itävallassa, Ranskassa, Belgian Valloniassa ja Flanderissa sekä Yhdysvalloissa.
Albumi ylsi Soundin toimittajien Vuoden kotimaiset levyt 2016 -listan sijalle 6. Raskaampaan musiikkiin keskittynyt sisarlehti Inferno puolestaan valitsi Winter’s Gaten vuoden parhaaksi kotimaiseksi albumiksi.

Kiertue

Winter’s Gaten kiertue alkoi Suomesta lokakuussa 2016. Yhtye soitti albumin kokonaisuudessaan kiertueella. Tammikuussa 2017 yhtye esiintyi muualla Euroopassa lämmittelijöinään Barren Earth ja Wolfheart.
Heinäkuussa 2017 Insomnium esitti Winter’s Gaten Ilosaarirockissa Joensuun kaupunginorkesterin kanssa. Kappaleen sovitti orkesterille puolalainen kapellimestari Krzysztof Dobosiewicz. Yhtyeen mukana lavalle nousi myös albumin kosketinosuuksia säveltänyt ja sovittanut Aleksi Munter.
Bratislavan kaupunginmuseo

Bratislavan kaupunginmuseo (slovakiksi Múzeum mesta Bratislavy) on museo Bratislavassa, Slovakiassa. Sen keskusmuseo sijaitsee vanhassakaupungissa lähellä keskusaukiota vanhassa kaupungintalossa.
Bratislavan kunnanmuseo perustettiin vuonna 1868 ja se järjesti ensimmäisen näyttelynsä 1872. Museo tähtää Bratislavan kaupungin historian säilyttämiseen. Museon kokoelmat edustavat arkeologisia löydöksiä, käsityöläisten perintöä, viininviljelyä, kulttuurista ja sosiaalista elämää, etnologiaa, farmasian historiaa sekä numismatiikkaa.
Celerina/Schlarigna

Sijainti

Celerinan kylä sijaitsee noin 1 800 metrin korkeudessa Innjoen laaksossa sekä lähivuorten rinteillä. Kunnan korkein kohta on Piz Saluver (3 161 m mpy.). Naapurikuntia ovat St. Moritz, Samedan ja Pontresina.

Asukkaat

Vakituisia asukkaita kunnassa on noin 1 500, joista 34 % on ulkomaalaisia. Celerina oli 1940-luvulle asti pääosin retoromaaninkielinen kunta, mutta vuonna 2000 retoromaaninkieltä puhui pääkielenään enää 13 % vakituisista asukkaista. Kunnan pääkieli on saksa.

Urheilukeskus

Celerina sijaitsee pari kilometriä Sankt Moritzista, ja käytännössä kunnat muodostavat yhteisen talviurheilualueen. Esimerkiksi St. Moritzin kuulu kelkkailurata sijaitsee suurimmalta osin Celerinan alueella.

Liikenneyhteydet

Innjoen varressa kulkeva päätie 27 (saks. Hauptstrasse) kulkee kunnan läpi. Maantieyhteys Italiaan on muun muassa Berninasolan yli päätietä 29 pitkin. Celerina sijaitsee Rhätische Bahn St. Moritz – Samedan ja St. Moritz – Pontresina -rautateiden varrella.
Pyhä Laurentius

Pyhä Laurentius (suomeksi myös Pyhä Lauri) toimi Rooman kirkon diakonina kolmannella vuosisadalla ja kärsi marttyyrikuoleman keisari Valerianuksen vainoissa 10. elokuuta 258.

Pyhän Laurentiuksen tarina

Laurentius sai määräyksen viedä Rooman seurakunnan omaisuuden keisarille. Hän jakoi varat kuitenkin köyhille ja vei heidät keisarin eteen sanoen, että he ovat kirkon oikea aarre. Laurentiusta piinattiin ensin ruoskilla ja asetettiin sitten halsterin tapaiselle rautalankaverkolle poltettavaksi. Hänen kerrotaan pysyneen lujana ja tyynenä keskellä tuskiaan, jopa pilkanneen pyöveleitään pyytämällä, että nämä kääntäisivät hänet toiselle kyljelleen, jotta sekin puoli paistuisi.

Pyhän Laurentiuksen kultti

Pyhä Laurentius on kirjojen ja kirjastojen suojelupyhimys. Pyhän Laurentiuksen muistopäivä on katolisessa pyhimyskalenterissa hänen kuolinpäivänään, 10. elokuuta. Sama päivä on Suomessakin edelleen Laurin nimipäivä.
Laurentius oli keskiajan kuuluisimpia pyhimyksiä, ja on edelleen merkittävä pyhimys roomalaiskatolisessa, ortodoksisessa ja anglikaanisessa kirkossa. Laurentiuksen kultti on erityisen merkittävä Roomassa, jossa pyhimys kärsi marttyyrikuolemansa. Laurentiuksen haudan päälle rakennettu San Lorenzo fuori le Muran kirkko on yksi Rooman seitsemästä pääkirkosta, ja tärkeä pyhiinvaelluskohde.
Pyhän Laurentiuksen mukaan on saanut nimensä muun muassa Pohjois-Amerikan Suurten järvien laskujoki Saint Lawrence sekä Saint Lawrencen lahti, johon se laskee.

Pyhä Lauri keskiajan Suomessa

Pyhä Laurentius oli tärkeä pyhimys katolisessa Suomessa. Keskiaikaisista suomalaisista kirkoista Laurentiukselle on pyhitetty muun muassa Eckerön, Janakkalan, Hämeenkosken, Isonkyrön, Lohjan, Vantaan, Mynämäen ja Perniön kirkot.
Pyhä Laurentius oli entisen Lappeen kunnan suojeluspyhimys ja oli myös kuvattuna sen vaakunassa. Nykyään Pyhän Laurentiuksen attribuutti, parilarauta, esiintyy Lohjan vaakunassa.
Peter Antony Moran

Peter Antony Moran (s. 13. huhtikuuta 1935 Glasgow) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Glasgowin arkkihiippakuntaan 19. maaliskuuta 1959 ja inkardinoitiin Aberdeenin hiippakuntaan vuonna 1986. Hänet nimitettiin Aberdeenin piispaksi 13. lokakuuta 2003, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 1. joulukuuta Mario Joseph Conti, jota avustivat Michael George Bowen ja Joseph Devine. Moran jäi eläkkeelle 4. kesäkuuta 2011.
Käärmelahti

Käärmelahti (virallinen nimi Käärmetlahti) on maarekisterikylä ja taajama Kuopiossa entisen Maaningan kunnan alueella, Pohjois-Savossa. Paikkakunta sijaitsee Pienen Ruokoveden itärannalla kantatie 77:n eteläpuolella Maaningan kirkonkylältä kaakkoon. Käärmelahden taajamassa oli vuoden 2011 lopussa 363 asukasta.
Käärmelahdessa toimii alakoulu, Käärmelahden koulu.
Dekadenssi (taidesuuntaus)

Dekadenssi, myös dekadentit, (lat. decadentia > ransk. décadence > 'rappio', 'turmelus') oli erityisesti Ranskan kirjallisuudessa ja taiteessa 1880-luvulla esiintynyt kirjallisuuden ja taiteen suuntaus, joka Charles Baudelairesta lähtien syntyi vastavaikutuksena naturalismin todellisuudenanalyysille ja kankealle ”parnassolaiselle” lyriikalle. Suuntauksen manifestina pidetään Baudelairen teosta Les Fleurs du mal (1857, Pahan kukkia) Suuntaukseen liittyy symbolismi.
Dekadentit tahtoivat esittää sitä, mikä on yksilöllistä, poikkeuksellista, vaistomaista. He myös etsivät rajoja uudessa tilanteessa ja valitsivat boheemin ja sovinnaisesta moraalista riippumattoman elämäntavan. Dekadenssin muita edustajia ovat muun muassa Paul Verlaine, Oscar Wilde ja Maurice Maeterlinck.
Timber

Timber on funktionaalinen ohjelmointikieli, joka on oliolaajennus Haskell-kieleen.
Timber on tarkoitettu reaaliaikaisiin sulautettuihin järjestelmiin.

Timber perustuu O'Haskell:iin, jonka Timber korvaa.

»O'Haskell last saw a release in 2001, and has reportedly been superseded by Timber.»
Oingo Boingo

Oingo Boingo oli amerikkalainen musiikkiyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1972. Danny Elfman oli yksi sen jäsenistä.
Karhuvuori (Kotka)

Rakennukset

Kaupunginosa on tyypillinen 1960–1970-lukujen lähiö, jossa rakennuskanta muodostuu 3–4-kerroksisista elementtikerrostaloista. Myöhemmin alueelle on tehty jonkin verran täydentämisrakentamista. Muutamat peruskorjatut kerrostalot, joihin on rakennettu muun muassa hissi, kuuluivat Kotkan asuntomessujen oheiskohteisiin vuonna 2002. 
Kaupunginosan alueella sijaitsee Steveco-areena (Karhuvuoren urheilutalo), joka toimii Korisliigassa pelaavan KTP-Basketin ja koripallon naisten SM-sarjassa pelaavan Peli-Karhujen kotiareenana. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Karhuvuoren koulu (luokat 6–9) ja Karhuvuoren vesitorni. Karhuvuoressa toimii myös Kotkan kaupunginkirjaston lähikirjasto.
Kasvitiede

Kasvitiede eli botaniikka on kasveja tutkiva biologinen tieteenhaara. Sen tutkimusalueita ovat mm. kasvien kasvu, lisääntyminen, aineenvaihdunta, kehitys, taudit ja evoluutio.

Osa-alueita

Kasvitiede jakautuu useihin haaroihin:
1. Kasvimorfologia, eli muoto-oppi, tutkii lähinnä kasvien muotoa ja niiden eri osien keskinäisiä asentosuhteita. Tässä mielessä sen osa-alueesta käytetään myös nimityksiä kasviorganologia ja organografia. Toinen osa-alue on kasvianatomia, jonka kohteena on etupäässä mikroskooppisen pieni sisärakenne, kuten solukot (solukko-oppi eli histologia) tai yksittäiset solut ja niiden osat (soluoppi eli sytologia).
2. Kasvifysiologia tutkii kasvien elintoimintoja: aineenvaihduntaa, kasvua, kehitystä, lisääntymistä ja liikkeitä.
3. Kasviekologia selvittelee kasvien riippuvuutta ilmasto-, maaperä- ym. ympäristötekijöistä sekä sopeutumista niihin.
4. Kasvisystematiikka eli kasvitaksonomia tutkii kasvien välisiä yhtäläisyyksiä ja eroja ja pyrkii järjestämään maapallon kaikki kasvimuodot keskinäisen sukulaisuuden perusteella yhtenäiseen luontaisjärjestelmään.
5. Kasvimaantiede tutkii kasvien esiintymistä luonnossa. Tällöin kasvistollinen, eli floristinen kasvimaantiede kohdistaa huomionsa kasvilajien, -sukujen jne. levinneisyyteen suhteellisen suurilla alueilla, kun taas kasvillisuustiede, eli kasvisosiologia, tutkii kasvien ryhmittymistä kasvustoiksi ja kasviyhdyskunniksi.
6. Kasvipaleontologian eli fotopaleontologian kohteina ovat muinaisaikojen kasvit geologisina aikakausina.
7. Perinnöllisyystiede eli genetiikka tutkii läheisessä yhteistyössä eläintieteen vastaavan haaran kanssa periytymistä ja muuntelua kasvikunnassa.

Historia

Jo Aristoteles esitti joitakin kasveja koskevia yleisluonteisia oppilauseita, joita sitten seliteltiin ja pohdittiin n. 2000 vuotta. Hänen oppilaansa Theofrastos (371–286 eaa.) kirjoitti meidän päiviimme säilyneen, koko silloista tietämystä käsittelevän kasvitieteen oppikirjan.
Carl von Linné tunnetaan parhaiten luonnontieteilijänä, joka loi perustan kasvien ja eläinten tieteellisille nimistöille.
Lohjanharju

Lohjanharju eli Lohjanselkä on ensimmäisen Salpausselän läntinen osa, joka ulottuu Hankoniemen eteläkärjestä Lahden länsipuolelle. Sen pituus on 200 kilometriä. Ensimmäinen Salpausselkä jatkuu merenalaisena edelleen Hankoniemestä länteen ja idässä Joensuun seudulle saakka.
Ensimmäisen Salpausselän reunamuodostuma muodostui jääkauden päättyessä noin 10 000 vuotta sitten, kun jään reuna pysähtyi ja sulamisvedet kuljettivat hiekkaa ja soraa. Sora- ja hiekkakerrosten paksuus on noin 30 metriä, paikoin 50 metriä. Korkeusero Lohjanjärven pintaan on suurimmillaan 85 metriä. Reunamuodostumasta on monin paikoin kaivettu soraa, mikä vaarantaa pohjavesiä. Säästyneet osat on liitetty harjujensuojeluohjelmaan.
Shitō-ryū

Piirteitä

Shitō-ryū muistuttaa paljolti gōjū-ryū:a. Molemmissa on nopeat tekniikat ja syvät taisteluasennot. Liikesarjoja harjoitellaan perusteellisesti ja niitä on 60 kappaletta, jos asekatat lasketaan mukaan. Kobujutsu-aseita käytetään yleisesti harjoittelussa.
Sotapojan heilat

Juoni

Elokuvan juoni koostuu pääasiassa lajityypilleen ominaisista käänteistä. Elokuva alkaa ja päättyy alokkaiden simputuskohtauksella. Jälkimmäisellä kerralla siitä pitävät huolen uudet ryhmänjohtajat, jotka elokuvan alussa olivat itse simputettavia alokkaita. Tapaa ei elokuvassa kyseenalaisteta, vaan perinteen siirtäminen seuraavalle saapumiserälle oli luonnollista. 
Alokas Esko Puustisella (Pöysti) on sata kirjeystävää, tällä hän varmistaa saavansa päivittäin postia kasarmille. Hän on myös kertonut jokaiselle syntymäajakseen eri päivän ja saa näin kirjeystäviltään päivittäin syntymäpäiväkakkua. Alokastoverit Kervinen ja Toivo päättävät tehdä Puustiselle jäynän ja kutsuvat kaikki kirjeystävät yhtä aikaa varuskuntaan häntä tapaamaan. Myös toinen elokuvan päähenkilöistä, Tommi Rinteen esittämä alokas Matti Kervinen, joutuu kiipeliin. Palatessaan puntikselta hän menettää vaatteensa uituaan ensin salmen ylitse varuskunta-alueelle ja pudottettuaan kiireessä vaatemytyn rannalle, josta kiertovartio ne ottaa talteen. Pohtiessaan, miten selvityisi tilanteesta, Kervinen kohtaa kirjeystäviään metsään pakosalle lähteneen Puustisen. Kervinen tunnustaa osallisuutensa jäynään, mutta Puustinen ei kanna kaunaa, sillä hän oli jo ollut aikeissa lopettaa kirjeenvaihtotouhut.

Vastaanotto

Jo monissa aikalaisarvioissa elokuvan vastaanotto oli suopea, vaikka lajityyppiin yleisesti suhtauduttiin varauksella. Ossi Kastell (Kauppalehti) kirjoitti: "Suomalaiseksi sotilasfarssiksi Sotapojan heilat on harvinaisen luonteva, leveän kasarmihuumorin kyllästämä elokuva". 
Toiset kuitenkin suhtautuivat kriittisesti, ja elokuva nähtiin vain armeijan propagandavälineenä, kuten Modest Savtschenko (Kansan Uutiset), joka epäili, että sotilasfarssien perimmäinen tarkoitus "on - - nuorisomme totuttaminen ajatukseen, että sotapalvelus on loppujen lopuksi aika hauska velvollisuus". Heikki Eteläpää (Ilta-Sanomat) piti elokuvan moraalista viestiä kyseenalaisena: "Ns. moraaliltaan Sotapojan heilat haiskahtaa vähän kyseenalaiselta, se tuntuu tahtovan sanoa, että AUK:ssa mukavan lupsakoistakin sotamiehistä tulee järjestään mitä kostonhaluisimpia ja pikkumaisimpia korpraaleja."
Erään myöhemmän kriitikon arvion mukaan elokuva tuuletti sotilasfarssin lajityyppiä. Parhaimmillaan se on kansainväliselle tasolle pääsevä komedia, ensinnäkin näyttelijöiden ansiosta, mutta toisen kriitikon mukaan erityisesti käsikirjoituksensa vuoksi, jossa on yllättävää nokkeluutta Sitä on luonnehdittu myös suomalaiseksi sotilasfarssiksi hauskimmillaan.