Vincenzo Campi

Vincenzo Campi (Italian ääntäminen: [kam'pi]; 1530 tai 1535 Cremona – 1591) oli 1500-luvun italialainen taidemaalari, joka työskenteli Cremonassa myöhäisrenessanssin aikana. Campi on parhaiten tunnettu yhtenä ensimmäisenä pohjois-italialaisena taiteilijana, joka työskenteli flaamilaiseen tyyliin realistisen laatukuvamaalauksen parissa.

Varhainen ura

Campi syntyi huomattavaan taiteilijaperheeseen. Hän oli italialaisen renessanssitaidemaalari Galeazzo Campin poika, ja Giulion ja Antonion nuorempi veli. Vincenzon ja Antonion on arveltu saaneen koulutuksensa heidän vanhemman veljensä Giulion työpajassa, joka oli merkittävä taidemaalari ja arkkitehti ja työskenteli Cremonassa. Joitakin tietoja on säilynyt Vincenzon varhaisista vuosista, joista yhden mukaan taiteilija työskenteli muotokuvan parissa (teos hävinnyt), joka esitti arkkiherttua Ernestiä ja hänen veljeään Itävallan Rudolfia heidän oleskellessaan Cremonassa vuonna 1563.

Cremonalainen manierismi ja lombardialainen naturalismi

Kun hänen veljensä Giulio ja Antonio työskentelivät läheisesti cremonalaisen manierismin tyyliin, Vincenzo tunnettiin naturalismistaan ja "kuvailevasta maalaustavasta", kuten Filippo Baldinucci kuvasi kirjassaan Notizie kuin, "(a) hyvä naturalisti, joka säilyttää aina todellisuuden imitoinnin." Vincenzon tyylin kehityksen on ajateltu johtuneen hänen veljensä Giulion kuolemasta vuonna 1573 ja tärkeästä tilaustyöstä, jonka hän sai samana vuonna. Vincenzolta tilattiin fresko, Cremonan katedraaliin, joka oli jäänyt kesken taidemaalari Pordenonelta noin viisikymmentä vuotta aiemmin. On ehdotettu, että johtui hänen veljensä tyylillisen ohjauksen puutteesta sekä Pordenonen ilmeikkäiden freskojen vaikutuksesta, että Vincenzo alkoi yhdistää cremonalaisen manierismin ja lombardialaisen naturalismin tyyliä maalauksessaan.

Uskonnollinen maalaus

Vincenzo ja hänen veljensä olivat hyvin aktiivisia uskonnollisten aiheiden maalaajia, vaikka heitä ei siitä parhaiten tunnetakkaan. Pordenonen vaikutus voidaan selvästi nähdä Vincenzon vuoden 1575 alttaritaulussa, Kristus Ennen Ristiinnaulitsemista, joka näyttää taiteilijan kehittyneen lombardialaisessa naturalismissa. Ristiinnaulitseminen on epätavanomaisesti kuvattu. Kristus seisoo hankalassa asennossa käsi jalkojensa välissä, kun hänen teloittajansa vetää häntä kädestä maahan. Erikoinen asento on omaksuttu Pordenonen varhaisesta piirroksesta, joka kuvaa Kristuksen kärsimystä.

Pohjois-Italian laatukuvamaalaus

Campi tunnetaan parhaiten hänen merkittävästä panoksestaan Pohjois-Italian laatukuvamaalauksen syntymiselle. Uusi kuva-genre syntyi aivan yllättäen vuosien 1580 ja 1585 välillä Cremonassa ja Bolognassa, ja sen kehitykseen vaikuttivat voimakkaasti flaamilaiset taiteilijat Pieter Aertsen ja Joachim Beuckelaer, jotka maalasivat laatukuvamaalauksia. Näiden teosten näkeminen oli tullut mahdolliseksi flaamilaisten laatukuvamaalausten tuonnin takia, erityisesti Beuckelaerin teoksia tuotiin Antwerpenistä Cremonaan sellaisten varakkaiden kauppiaiden toimesta kuten Affaitatin pankkiirisuku, jolla oli tiloja molemmissa kaupungeissa. On erittäin todennäköistä, että Campi oli nähnyt näitä maalauksia maalatessaan Farnese -suvulle Piacenzassa, jossa perheellä oli merkittävät kokoelmat flaamilaisia laatukuvamaalauksia. Campi oli keskeinen hahmo laatukuvamaalauksen kehityksessä Pohjois-Italiassa, sillä hän oli ensimmäinen, joka maalasi sarjan lihakauppiaita, kala- ja siipikarjakauppiaita varakkaan Fugger-perheen tilauksesta Augsburgissa.
Tämä kehitys siirtyi manierismista kohti "anti-manieristista" naturalismia, jota kuvasi taidehistorioitsija Walter Friedlaender seuraavasti: "terve, maanläheinen henki olemassaoloon ja rinnalle voimakas muoto saavutetaan määrätietoisella työllä ja uudella yhteydellä elävään todellisuuteen."
Campin villano-kuvaukset tai talonpojat kuvasivat ja vahvistivat ajan pohjois-italialaista keskustelua, joka väitti että tietyt ruoat olivat sopivia vain yläluokkaisille kansalaisille ja toiset alaluokalle. Campin Kalanmyyjät kuvaa papujen, tumman leivän ja vihersipulien syöntiä, jota olivat juuri sellaisia ruokia, jotka oli luokiteltu sopiviksi ainoastaan työväenluokalle Bartolomeo Pisanellin vaikuttavassa teoksessa Trattato della natura de’ cibi et del bere (1585). Juusto nähtiin sopivana ruokana alaluokille, "(joilla) ei ole keinoja saada itselleen muita terveellisiä ruokia". Campi kuvaa juuston alempaa asemaa teoksessaan Juustonsyöjät, joka melko kaunistelematta kuvaa "ahneita maalaisia" nauramassa ja kauhomassa ricotta-juustoa suihinsa. 
Huolimatta Campin valinnasta kuvata alempia yhteiskuntaluokkia, hänen aiheen käsittelytapansa ei ole sympaattinen tai romantisoitu. Campi käytti ruokaa usein metaforana ja kuvasi kohteitaan karkeina ja seksuaalisesti saatavina. Taidehistorioitsija Barry Wind näkee näissä teoksissa aikakautensa laajennuksen klassisesta pitture ridicolen tai koomisen maalauksen ideasta, jossa maalaus toimi kaksimielisenä vitsinä  koulutetulle miehelle, jolla oli alhainen huumorintaju.’

Vaikutus

Muut taiteilijat, jotka työskentelivät Campin ohella Cremonassa vuosien 1580 ja 1585 välillä, ovat Bartolomeo Passarotti ja hänen oppilaansa Annibale Carracci, jotka molemmat myötävaikuttivat merkittävästi pohjoisitalialaisen laatukuvamaalauksen kehitykseen. Taidehistorioitsijat kuvaavat usein näitä 1580-luvun teoksia Caravaggion seuraavan vuosisadan teosten realismin edeltäjiksi.