Syyskuun 11. päivän terroritekojen salaliittoteoriat

Syyskuun 11. päivän iskujen salaliittoteoria on New Yorkin WTC-torneja ja Pentagonia kohti Yhdysvalloissa syyskuussa 2001 tehtyjen terrori-iskujen tapahtumia ja taustoja selittävä teoria, jonka mukaan iskuja ei järjestänyt Al-Qaida vaan joukko henkilöitä Yhdys­valtain hallituksessa, ase­voimissa ja viran­omaisissa, tai että tällaiset tahot tavalla tai toisella myötä­vaikuttivat asiaan.
Syyskuun 11. tapahtumien virallisesta teoriasta poikkeavaa todistusaineistoa tutkivaa ja uutta virallista tutkimusta ajavaa kansanliikettä kutsutaan yleisesti nimellä 9/11-totuusliike. Se koostuu mm. arkkitehdeista, insinööreistä, professoreista, iskujen uhrien omaisista, iskujen silminnäkijöistä ja tiedustelupalvelun ja armeijan työntekijöistä. Totuusliikkeen edustajien julkaisemien tutkimusten mukaan New Yorkin World Trade Center tuho ei ollut mahdollista pelkän lentokoneen osuman ja tulipalon takia, vaan lukuisat todisteet viittaavat siihen, että rakennusten tuhoamisessa käytettiin räjähteitä ja United Airlinesin lento 93 ammuttiin alas. Totuusliikkeen mukaan reittiliikennelentokoneen syöksy Pentagoniin onnistui vain ajamalla Washingtonin ilmapuolustus alas. Totuusliikkeen mukaan iskuihin syyllistyi henkilöitä Bushin hallinnon johdossa, kuten Dick Cheney, Donald Rumsfeld ja Paul Bremer, jotka olivat avainasemassa mahdollistamassa iskujen toteutumisen, estämässä iskujen kunnollisen tutkimisen ja hyötymässä iskujen verukkeella aloitetuista sodista . Totuusliikettä yhdistää virallisen selityksen, erityisesti Yhdysvaltain hallituksen näkemysten, torjuminen.

Alkuperät ja vastaanotto

Syyskuun 11. päivän iskuista lähtien monet silminnäkijät, tiedustelupalvelun työntekijät, pelastushenkilöt, arkkitehdit ja insinöörit ym. ovat kertoneet tapahtumista, jotka poikkeavat virallisesta teoriasta. Salaliittoteoriat väittävät virallisen teorian Al Qaidan olemisesta iskujen takana olevan valheellinen, epätarkka tai vaillinainen. Virallisen teorian (josta totuusliikkeen edustajat ajoittain käyttävät tohtori David Ray Griffinin termiä “virallinen salaliittoteoria”) haastavat monet ryhmät ja yksittäiset henkilöt.
Alusta lähtien syyskuun 11. päivän iskujen salaliittoteoriat ovat saaneet valtamediassa vähän huomiota. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush arvosteli puheessaan Yhdistyneille Kansakunnille 10. marraskuuta 2001 ”törkeiden salaliittoteorioiden” ilmaantumista: ”Salaliittoteoriat yrittävät siirtää syyllisyyden pois terroristeilta itseltään, pois syyllisiltä.” Kun syyskuun 11. päivän tapahtumien salaliittoteorioiden mediapaljastukset myöhemmin lisääntyivät, Yhdysvaltain hallituksen virastot ja Bushin hallinto julkistivat vastauksia teorioille, mukaan lukien NIST:n muodollisen analyysin World Trade Centerin romahtamisesta, Presidentti Bush piti elokuussa 2006 puheen, johon viittaava strategia-asiakirja, joka julisti, että terrorismi saa jalansijaa ”salaliiton ja väärän tiedon alakulttuurista” ja että ”terroristit värväävät tehokkaammin niitä ihmisiä, joiden tieto maailmasta on valheiden saastuttamaa ja salaliittoteorioiden korruptoimaa.” Asiakirjan mukaan ”vääristymät pitävät epäkohtia elossa ja suodattavat tosiasioita, jota haastaisivat suositut ennakkoasenteet ja itseään palvelevaa propagandaa.”
Monia mielipidekyselyjä toteutettiin, koska haluttiin selvittää, kuinka moni ihminen epäilee virallista teoriaa ja kuinka laajalle levinneitä salaliittoteoriat ovat. Juuri ennen hyökkäysten viidettä vuosipäivää valtamedian uutiset ilmoittivat syyskuun 11. päivän salaliittoteorioita koskevien artikkeleiden yleistyneen valtavasti. Time Magazine sanoi, että “Tämä ei ole marginaalinen ilmiö. Se on valtavirtapolitiikan todellisuus.” Tornien tuhosta räjähteiden avulla esitelmöineen Architects & Engineers for 9/11 Truth-järjestön Richard Gagen mukaan virallisen teorian kannattajista noin 70–90 % muuttaa näkemystään tornien tuhosta kuultuaan esitelmän.

Motiivi

Syyskuun 11. päivän tapahtumat aloittivat terrorismin vastaisen sodan ja johtivat suoraan Yhdysvaltain Afganistanin valloittamiseen ja epäsuorasti vuoden 2003 Irakin valloittamiseen. Salaliittoteoreetikot puhuvat hyödyistä, joita nämä seuraukset olisivat antaneet Yhdysvaltain hallitukselle, yhtiöille ja niissä toimiville yksittäisille henkilöille. Näiden tahojen saamia hyötyjä olivat esimerkiksi parantunut geo­poliittinen tilanne, öljyn­tuotannon hallinta, ase- ja turvallisuus­teollisuuden kasvaneet voitot sekä kansalais­oikeuksia kaventavan politiikan saama entistä suurempi kannatus.
Teoriat on yleisesti rakennettu julkisesti saatavilla olevien tieto­lähteiden pohjalta soveltaen “yhdistä pisteet” -lähestymistapaa. Nämä lähteet sisältävät silminnäkijähaastatteluita, uutisraportteja tapahtumapäivältä, tieteellisiä julkaisuja, uutisraportteja hallituksen toimista, terroristien toimeliaisuudesta ja fyysistä tapahtumista sekä suuren määrän videotallenteita. Osassa näitä perusteluita arvostellaan valtavirtamediaa yksittäisten faktojen tiedottamisesta erikseen ilman niiden välisiä yhteyksiä.
Totuusliikkeen tutkimusten mukaan WTC-tornien tuho räjähteiden avulla on fyysisesti sekä olosuhteisiin nähden ainoa mahdollinen vaihtoehto, ja virallinen kuvaus on fyysisesti ja olosuhteisiin nähden mahdoton. Totuusliike vaatii uutta riippumatonta tutkimusta hyökkäyksistä, koska virallisissa tutkimuksissa on ohitettu suuri määrä oleellisia kysymyksiä, todisteita ja todistajanlausuntoja.
Loput tästä artikkelista antaa selonteon perusteluista.

Yhdysvaltain puolustuksen alasajoa koskevat väitteet

Monien hallituksen sekaantumiseen viittaavien teorioiden keskiössä on idea siitä, että Yhdysvaltain ilmapuolustusjärjestelmä NORAD oli tarkoituksellisesti ajettu alas tai että sen oli annettu olla tehottomana. Tämä idea saa tavallisesti alkunsa epäuskosta 9/11-komission raportin selostuksesta liittovaltion ilmailuhallinnon (FAA) ja NORAD:in ja muiden armeijan henkilöiden toimista huomauttamalla, että edeltäneiden 12 kuukauden aikana hävittäjälentokoneet olivat reagoineet 67 kertaa lentokoneen poiketessa reitiltään, mutta epäonnistuivat tässä tuona päivänä jokaisessa neljässä tapauksessa. Jotkut teoreetikot myös esittävät, että 11. syyskuuta 2001 pidetyt sotaharjoitukset oli tarkoituksellisesti ajoitettu hyökkäysten kanssa samaan aikaan sekaannuksen luomiseksi. Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Cynthia McKinney, taloustieteilijä Michel Chossudovsky ja From the Wilderness -lehden kustantaja/toimittaja Michael Ruppert ovat mm. kyseenalaistaneet nämä harjoitukset. Tuoreessa tutkimuksessaan Anomalies of The Air Defense On 9/11
Paul Schreyer käy läpi miten ainoat kaappauksia pysäyttämään lähetetyt hävittäjät ohjattiin Atlantin valtamerelle päinvastaiseen suuntaan kuin missä lentokoneet lensivät.

Pian tapahtumien jälkeen NORAD:in julkaisema tapahtumien aikajana on ristiriidassa FAA:n ja NORAD:in tapahtumien aikajanaa koskevan 9/11-komission raportin kanssa. Washington Post raportti 3. elokuuta 2006: 

”Hyökkäysten jälkeen yli kahden vuoden ajan todistajanlausunnoissa ja mediaesiintymisessä NORAD:in ja FAA:n virkailijat tarjosivat epätarkkaa tietoa kaappauksiin reagoinnista… Syyskuun 11. päivän tapahtumia koskeneen paneelin jotkut jäsenet ja komissaarit päätyivät sellaiseen lopputulokseen, että Pentagonin alkuperäinen selostus siitä, kuinka se reagoi vuoden 2001 terrorihyökkäyksiin, on saattanut olla osittain tarkoituksellista komission ja yleisön harhaanjohtamista... Epäilys väärin­käytöksistä oli niin syvällä mielissä, että kymmenhenkinen komissio väitteli salaisessa tapaamisessaan kesällä 2004 siitä, pitäisikö aiheesta ehdottaa oikeus­ministeriölle rikostutkinnan aloittamista. Lopulta paneeli hyväksyi kompromissin päättäen, etteivät he valita puolustus- ja liikenneministeriöistä tarkastajille, jotka voivat tehdä rikosilmoituksia, jos he uskovat olevansa vakuuttuneita.”
Professori David Ray Griffin on kyseenalaistanut sen, miksi Yhdysvaltain armeija olisi valehdellut viraston tekemien virheiden peittelemiseksi, koska 9/11-komissio pitää tärkeänä FAA:n syyttämistä yhteydenpitovirheistä.

Väitteet sisäpiiritiedosta

Syyskuun 11. tapahtumien komission raportti, joka viittaa ennen hyökkäyksiä tapahtuneeseen epäonnistuneeseen tiedusteluun, päätyi sellaiseen lopputulokseen, etteivät CIA ja FBI ”palvelleet hyvin” Bushin ja Clintonin hallintoja. Monia paljastuksen tekijöitä ja virkailijoita on tullut esiin väittäen, että korkean tason virkailijat olivat tarkoituksellisesti ehkäisseet al-Qaidan tutkimisen. Entinen Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristöministeri Michael Meacher on väittänyt, että Yhdysvaltain hallituksen ja yksityisen sektorin yksittäiset henkilöt tiesivät lähestyvistä hyökkäyksistä ja tarkoituksellisesti epäonnistuivat iskujen vaikutusten rajoittamisessa. Hän myös mainitsee Yhdysvaltain saaneen monia varoituksia ulkomaisilta tiedustelupalveluilta korostaen, että ne olisi tarkoituksellisesti saatettu jättää huomioon ottamatta.

Sisäpiirikaupat

On myös väitetty, että monet sijoittajat tiesivät iskusta etukäteen, mikä teki heille mahdolliseksi tehdä osakkeilla sisä­piiri­kauppoja. Syyskuun 18. päivänä The Times raportoi, että käynnissä olleet tutkimukset viittasivat siihen, että ennen hyökkäyksiä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa, Saksassa, Japanissa, Sveitsissä, Ranskassa ja Yhdysvalloissa oli myyty pois epätavallisen suuria määriä vakuutus- ja lentoyhtiöiden osakkeita. Seuranneina viikkoina uutislähetykset raportoivat huomattavasta United ja American Airlinesin optioiden kaupankäynnin kuviosta sekä Morgan Stanleyn ja muiden markkinatoimijoiden aktiivisuudesta. Vuonna 2006 The Journal of Business -lehdessä julkaistu artikkeli antaa tilastollisia väitteitä epätavallisesta myyntioptioiden markkina-aktiviteetista juuri ennen syyskuun 11. päivää:
Syyskuun 11. edeltävän ajan optiokaupankäyntiä koskeva tutkimus paljastaa, että myyntioptioita ostettiin epätavallisen paljon. Tämä löytö on yhdenmukainen sen kanssa, että tietoiset sijoittajat olisivat käyneet kauppaa optioilla ennen hyökkäystä.
Vuonna 2003 9/11 Family Steering Committeen Mindy Kleinberg sanoi lausunnossaan 9/11-komissiolle:

Koskaan aikaisemmin ei ole Chicagon pörssissä käyty kauppaa näin suurilla määrillä United ja American Airlinesin optioita. Syyskuun 11. päivän hyökkäysten jälkeen nämä sijoittajat saivat voittoa vähintään viiden miljoonan dollarin verran. Mielenkiintoisesti sijoittajien nimet jäävät paljastumatta ja Chicagon pörssin tilinteossa viidelle miljoonalle dollarille ei löydy omistajaa.
9/11-komissio ei löytänyt näistä kaupoista merkkejä virka-aseman väärinkäytöstä:

Ilman ajateltavissa olevia yhteyksiä al-Qaidaan yksittäinen yhdysvaltalainen institutionaalinen sijoittaja hankki syyskuun 6. päivänä 95 prosenttia United Airlinesin myyntioptioista osana kaupankäyntistrategiaa, joka myös sisälsi 115 000 American Airlinesin osakkeen ostamisen syyskuun 10:ntena… hyvin epäilyttävältä näyttävä kaupankäynti American Airlinesin osakkeilla syyskuun 10:ntena oli jäljitetty erityiseen yhdysvaltalaiseen optioiden kaupankäyntiin liittyvään jäsenkirjeeseen, joka oli faksattu sen tilaajalle sunnuntaina 9. syyskuuta ja kirje suositteli näitä kauppoja.
9/11-totuusliikkeen jäsenet Jim Hoffman, Michael Ruppert ja David Ray Griffin ovat niiden joukossa, jotka kritisoivat 9/11-komissiota kiertelevien perustelujen käyttämisestä päätellessään sitä, että kaupat olivat harmittomia ensisijaisesti siksi, ettei niillä ollut yhteyksiä al-Qaidaan. Ruppert myös väittää, että tiedustelupalvelut valvovat toistuvasti osakepörssejä ja että niiden olisi pitänyt ”yhdistää johtolangat” tajuten, että American Airlinesia, United Airlinesia ja World Trade Centeriä koskeva tapahtuma oli tulossa.

Yksittäisille henkilöille annetut varoitukset

On väitetty, että jotkut henkilöt saivat etukäteen varoituksia hyökkäyksistä. Jotkut väittävät, että Pentagonin virkailijat ja muut hallituksen jäsenet, mukaan luettuna San Franciscon pormestari Willie Lewis Brown Jr., peruuttivat syyskuun 11. päivälle tekemänsä lentosuunnitelman. Kehotuksestaan Brown sanoi, että se ”ei tullut missään hälyttävässä muodossa, mikä on syynä siihen, että miksi olen epäröivä tekemään hälyttäviä lausuntoja. Se ei ollut epänormaali kehotus. Olen aina huolestunut siitä, jos lentoni on ajallaan ja he aina varoittavat minua, kun minun pitäisi olla varovainen.” Israelin pääministeri Ariel Sharonin on sanottu peruuttaneen hyökkäysten ajaksi suunnitellun matkansa New Yorkiin. Kirjassaan Extreme Prejudice Susan Lindauer kertoo kuinka häntä varoitettiin matkustamasta New Yorkiin syksyllä 2001 iskujen läheisyyden takia.
Kaksi tuntia ennen hyökkäyksiä kaksi israelilaisen Herzliyassa sijaitsevan yhtiön Odico Inc:n työntekijää sai hyökkäyksestä varoittavan pikaviestin. Työntekijät ilmoittivat Odigolle, joka ilmoitti israelilaiselle turvallisuuspalvelulle, joka sitten ilmoitti FBI:lle viestistä, joka ilmoitti hyökkäysten ajankohdan. Heti hyökkäysten jälkeen Odigo jäljitti lähettäjän Internet-osoitteen ja antoi sen FBI:lle. Varoitukset eivät erityisesti maininneet iskujen kohdistuvan World Trade Centeriin, mutta ne sanoivat, että ”jotain suurta” oli tapahtumassa tiettynä ajanhetkenä, joka karkeasti ottaen sopii yhteen hyökkäysten ajankohdan kanssa, ja viesti päättyi juutalaisvastaiseen herjaan.
Salaliittoteorioita kannattava web-sivu väittää, että New Yorkin pormestaria Rudolph Giuliania olisi varoitettu etukäteen siitä, että kaksoistornit olivat romahtamassa.

American Airlines lento 77 – Virginia, Pentagon

Yhdysvaltain puolustusministeriö Pentagon on laaja, mutta matala, 5-kerroksinen rakennus lähellä Washingtonia. Virallisen teorian mukaan Hani Hanjour, jolla oli huono lentotaito, ohjasi Boeing 757:n ensin rakennuksen ohi välttäen suoran osuman siipeen, jossa oli Donald Rumsfeldin ja kenraalien toimistot, teki syöksykierteen ja osui juuri remontoituun siipeen, jossa kirjanpito-osasto tutki 2,3 biljoonan dollarin puuttumista kirjanpidosta. Vaikka maa oli hyökkäyksen kohteena, kaapattu AA 77 sai lentää rauhassa kohti Washingtonin keskustaa, sillä Langleyn tukikohdasta lähetetyt kaupunkia puolustaneet hävittäjät lensivät Washingtonin sijaan päinvastaiseen suuntaan Atlantin valtamerelle. Salaliittoteorioita kiihdytti muun muassa se, että alueella olevien valvontakameroiden nauhoja ei julkaistu tuoreeltaan. Ainoastaan viisi Pentagonin porttikameran ottamaa yksittäistä kuvaa julkaistiin, eikä niiden perusteella voitu sanoa, mikä rakennukseen osui. Toukokuussa 2006 Yhdysvaltain oikeusministeriö kuitenkin julkaisi kaksi videota koneen törmäyksestä Pentagoniin, joiden se toivoi ”vihdoin laittavan lopun American Airlinesin lento 77:ä koskeville salaliittoteorioille”. Näissäkään Pentagonin porttikameroiden videoissa ei silti näy, mikä rakennukseen osui. Lähistöllä oli muita kameroita, muun muassa liikennevalvontakameroita sekä läheisen hotellin katolla olleita kameroita, joiden filmit viranomaiset takavarikoivat, joten ne jäivät julkaisematta. Ne kuitenkin julkaistiin myöhemmin.
Teorioiden mukaan Pentagonin piha-alue oli törmäyksen jälkeen aivan liian siisti, jos siihen tosiaan osui tyhjänäkin 60 tonnin painoinen liikennekone. Jos Pentagoniin osui lentokone, se ei siis osunut nurmikolle vaan rakennuksen seinään. Niin ikään koneen siivistä, moottoreista tai pyrstöstä ei näy jälkeäkään. (Toisaalta joissakin kuvissa on näkyvissä koneen rungon jäänteitä, joita väitettiin olleen myös rakennuksen sisältä otetuissa kuvissa.) Lisäksi Pentagonin julkisivun vauriot eivät vaihtoehtoteoreetikkojen mielestä muodoltaan, sijainniltaan ja kooltaan vastaa Boeing 757:n törmäystä. Salaliittoteoreetikoiden mukaan Pentagonin uloimpaan seinään jäi ainoastaan yksi muutaman metrin halkaisijaltaan oleva reikä, josta Boeing 757:n olisi vaikeaa mahtua jopa ilman siipiä ja pyrstöä. Rakennuksen vaurioista laadittu raportti ei salaliittoteoreetikoiden mielestä pysty selittämään vähäisiä vaurioita tyydyttävästi.
Viralliselle 9/11-komissiolle Washingtonissa 23. toukokuuta 2003 pidetyssä kuulemistilaisuudessa todistaneen Yhdysvaltain liikenneministeri Norman Minetan mukaan Pentagoniin iskeytyneen koneen lähestymistä seurattiin Valkoisen talon komentokeskuksessa viimeistään noin kello 9:20 alkaen. Samassa komission kuulemistilaisuudessa luettiin pöytäkirjaan ilmailuhallinto FAA:n lausunto, jonka mukaan kaikista poikkeavasti käyttäytyneistä koneista (myös lennosta 77) jaettiin reaaliaikaista tietoa myös ilmavoimille jo muutama minuutti ensimmäisen WTC-törmäyksen jälkeen (eli noin kello 08:50) aloitetuissa puhelinkonferensseissa. Ihmetystä on siksi herättänyt, että 9/11-komissio lausui loppuraportissaan (s. 27), että ilmavoimissa ylipäätään tiedettiin koneen poikkeamisesta reitiltään vasta kello 09:34 ja silloinkin täysin sattumalta.
”Ei lentokonetta” -teoria ei ole kovin laajalti uskottu edes ”vaihtoehtoteoreetikkojen” keskuudessa. Pentagonin pihalta ja raunioista löytyi lentokoneen osia ja sadat ihmiset näkivät hyvinkin läheltä American Airlinesin Boeing 757:n lähestyvän rakennusta matalalla.

United Airlines lento 93 – Shanksville, Pennsylvania

9/11 Komission raportin mukaan United Airlinesin lento 93 syöksyi maahan Pennsylvaniassa, kun ohjaamoon oli yritetty hyökätä. Kuitenkin on ollut väitteitä siitä, että tosiasiassa Yhdysvaltain hävittäjälentokoneet olisivat ampuneet sen alas.
Paul Thompsoniin viitaten kirjailija David Ray Griffin suosii tätä ideaa kirjassaan The New Pearl Harbor. Thompson ja muut salaliittoteoreetikot sanovat, että tämän lento­koneen pirstaleita löydettiin kolmen mailin päästä putoamispaikasta ja esittävät, että tämä saattaa olla todisteena alasampumisesta. On myös joitakin silminnäkijähavaintoja siitä, että pirstaleet olisivat pudonneet taivaalta kuin konfetit. Kuitenkin NTSB:n tutkijat sanovat, etteivät ole löytäneet todisteita lentokoneen alasampumisesta, ja Popular Mechanics kirjoitti, että pirstaleiden räjähtäminen ja laskeutuminen maahan kaukana putoamispaikasta ei ole ainutlaatuinen tapahtuma matkustajalentokoneonnettomuuksissa.
Thompson myös tarkasteli monia valtavirtamedian raportteja ja sanoi, että hävittäjälentokoneet itse asiassa olivat paljon lähempänä lentoa 93 törmäyksen aikaan kuin virallisessa asiakirjassa sanotaan. Hän mainitsee todistajia, jotka huomasivat putoamispaikan lähellä pian törmäyksen jälkeen pienen valkoisen suihkukoneen. Kuitenkin jotkut sanovat, että tämä oli todennäköisesti liikelentokone ATC, jota oli pyydetty tutkimaan putoamispaikkaa ja joka laskeutui suunnilleen 1 500 jalan korkeudelle selvittämään törmäystä. Ben Sliney, joka oli FAA operaatiojohtaja syyskuun 11:ntenä vuonna 2001, sanoo, ettei lennon 93 lähellä ollut sotilaslentokonetta. Thompson on kyseenalaistanut sen, että olisi uskottavaa, ettei armeija tiennyt lennon 93 olevan poissa lentoreitiltään ja ilman yhteyttä, ja esittää, että hänen väitteensä osoittaa heidän olleen tietoisia ja lähettäneen suihkukoneita tutkimaan ja mahdollisesti ampumaan se alas.
Jim Hoffman huomauttaa kolmen minuutin eroavuudesta ohjaamon äänityksessä välittömästi ennen lennon putoamista. Ohjaamon puheäänittäjän puhtaaksikirjoitettu teksti päättyy kello 10.03 aamupäivällä, mutta Clevelandin lennonjohto raportoi, että lento 93 hävisi tutkasta kello 10.06 aamupäivällä sekä FAA:n tutkanauhoitteet myös toteaa ajankohdan 10.06 aamupäivällä. Seismologit kirjaavat törmäyksen tapahtuneen kello 10.06.05 aamupäivällä muutaman sekunnin poikkeamalla. Tästä huolimatta 9/11 Komission Raportti tuli sellaiseen johtopäätökseen, että putoaminen tapahtui 10.03 aamupäivällä.
Salaliittoteoreetikot tarttuivat myös Yhdysvaltain puolustusministeri Donald Rumsfeldin sitaattiin, jossa hän huomautti lennon 93 olleen ”lentokoneen, jonka he ampuivat alas Pennsylvanian yllä.” Pentagonin virkailija myöhemmin sanoi, että Rumsfeld oli puhunut väärin.
Jotkut internetvideot, kuten Loose Change, pohdiskelevat, että lento 93 laskeutui turvallisesti Ohioon ja että sen sijasta toinen lentokone pudotettiin Pennsylvaniaan. Usein viitattu esiuutislähetys siitä, että lento 93 laskeutui Clevelandin lentoasemalle; myöhemmin opittiin, että Delta lento 1989 sekoitettiin lentoon 93, ja raportti vedettiin pois virheellisenä. Useat 9/11 Totuusliikkeen nettisivut kumoavat tämän väitteen, viitaten tapahtumapaikan romuihin, silminnäkijälausuntoihin sekä siihen, kuinka vaikeata olisi ollut vaihtaa lentokone salaisesti toiseen.
Suomen entisen suojelupoliisipäällikön Seppo Nevalan väittää Yhdysvaltain myöntäneen sen ilmavoimien ampuneen koneen alas. Suomen Ulkoasianministeri Erkki Tuomioja on kysynyt asiaa ministerin ominaisuudessaan ja mainitsee siitä mm. päiväkirjateoksessaan.
– Kysyn vielä, mitä hän tietää neljännen amerikkalaiskoneen pudottamisesta ja hän vastaa, että senhän ampuivat amerikkalaiset itse alas, he kertovat sen itse täysin avoimesti. Se ei silti estä heitä levittämästä valheellista sankarimyyttiä siitä, miten matkustajien vastarinta johti koneen putoamiseen, Erkki Tuomioja on kirjoittanut Seppo Nevalan sanomaksi.

Presidentin käyttäytyminen

Syyskuun 11. päivän aamuna presidentti Bush oli Emma E. Booker Elementary School -koululla Floridan Sarasotassa edistämässä uuden opetus­suunnitelmansa hyväksymistä. Hän oli ilmeisesti jo tietoinen ensimmäisen lentokoneen törmäyksestä, ennen kuin hän astui luokkahuoneeseen lukemaan lasten kanssa kirjaa The Pet Goat. Kello 9.05 aamupäivällä paikallista aikaa Andrew Card kuiskasi hänen korvaansa, että toiseen torniin oli osuttu ja että Amerikka oli hyökkäyksen kohteena. Kun presidentti päätti jäädä luokkahuoneeseen kysymättä lisätietoa henkilöstöltään, eikä henkilöstö vapaaehtoisesti antanut lisätietoa tai vienyt häntä turvapaikkaan, on tämän perusteella väitetty, että Bush tiesi ennalta, että hyökkäykset olivat tulossa, että hän itse oli turvassa ja että tilanne oli hallinnassa. Tähän on vastattu, että Bushin tarkoituksena oli “heijastella vahvuutta ja rauhallisuutta”, toisin sanoen hän ei halunnut aiheuttaa lisää paniikkia pakenemalla huoneesta, mistä tehtyä nauhoitusta olisi todennäköisesti pyöritetty uudestaan ja uudestaan uutislähetyksissä.
Presidentin vierailu koululla oli julkinen tilaisuus ja presidentin sijainti tapahtumahetkellä oli julkisessa tiedossa. Vaikka maa oli terroristien hyökkäyksen kohteena ja yksi todennäköisistä iskukohteista olisi voinut olla presidentti Bush, ei hän kuitenkaan pitänyt mitään kiirettä hakeutua suojaan, vaan viipyi koululla saatuaan tiedon toisesta iskusta vielä 28 minuutin ajan. Myöskään Salaisen palvelun agentit, joiden tehtävänä on suojella presidenttiä, eivät nähneet syytä viedä presidentti Bushia suojaan, ja samalla teoriassa riskeerasivat presidentin, oman ja koko koulun väen hengen.
Presidentti Bush myös tiedotti kahdessa eri yhteydessä vuoden 2001 lopulla ja vuoden 2002 alussa, että hän näki ensimmäisen lentokoneen osuvan World Trade Centeriin ja hän oletti sen olevan onnettomuus. Hän ei ole voinut nähdä ensimmäisen lentokoneen osumista torniin kaupallisesta televisiosta, koska yksikään televisioasema ei lähettänyt suoraa kuvaa alueelta silloin, kun ensimmäinen lentokone osui. Uudesta palomiehestä dokumenttia tehnyt elokuvantekijä Jules Naudet taltioi ainoan tunnetun nauhoituksen ensimmäisen lentokoneen törmäyksestä. Videota näytettiin ensin CNN:llä myöhemmin samana päivänä, ja myöhemmin se julkaistiin 9/11-dokumenttielokuvassa. Valkoinen talo selitti hänen kommenttiaan “väärällä muistikuvalla”, ja jotkut kritisoijat inttävät, että presidentti Bush viittasi jälkiseurauksiin eikä todelliseen suihkukoneen törmäykseen kello 8.46 aamulla paikallista aikaa.

Kaappauksia koskevat väittämät

Törmäystä edeltävät tapahtumat lentokoneissa ovat olleet kiivaan väittelyn kohteena. Joidenkin salaliittoteoreetikoiden mukaan lento 77 suoritti Pentagonia lähestyessään toimenpiteen, joka olisi vaatinut joko erittäin kokeneen lentäjän tai tietokoneella säädetyn lentoradan. 9/11-komission raportti huomauttaa, että lennon 77 raportoidun pilotin, Hani Hanjourin, opettaja kuvaili häntä “kauheaksi lentäjäksi”.

Väitteet lentokoneiden lennättämisestä kohteisiinsa tietokoneavusteisesti

Jim Hoffman ja Scholars for 9/11 Truth and Justice -liike ovat sanoneet, että lennoilla 11, 175 ja 77 olleisiin tietokonejärjestelmiin on voitu ladata esiasetettu reitti, joka ohjasi lentokoneet kohteisiinsa. Hoffman väittää, että tämä on todennäköisempi skenaario kuin lentojen 11, 175 ja 77 kaappausten virallinen kuvaus siitä, miten lento 77 hänen mukaansa lähestyi Pentagonia. Hän huomauttaa lennon 93 osoittautuvan poikkeukseksi ja väittää lennolta 93 soitetun suuren määrän puheluita verrattuna kolmeen muuhun lentoon.
Jotkut teoriat olettavat, että sen sijaan, että lentokoneiden mukana olleissa tietokoneissa olisi ollut esiasetetut reitit, lentokoneet olisi muunnettu lentämään kauko-ohjatusti. Lentokoneiden ohjaajat ovat saattaneet olla maan päällä tai kuten “Tuomionpäivän lentokone” –teoriassa, toisessa lentokoneessa. Tämä teorian mukaan World Trade Center –videoiden taivaalla nähty epämääräinen valkoinen kohde oli lentokone, jonka kyydissä oli lentojen 11 ja 175 kauko-ohjaajat ja että Pentagon-iskun jälkeen paikalta pois lentäneen lentokoneen kyydissä oli lennon 77 kauko-ohjaajat. Pentagonin lähistöllä ollut lentokone tunnistettiin myöhemmin Global Guardian –harjoitukseen osallistuneen Boeing 747-200:n sotilasversioksi eli E-4B kansalliseksi lentäväksi operaatiokeskukseksi (NAOC).

Kaappaajia koskevat väitteet

Syyskuun 23. päivänä BBC ja Daily Telegraph raportoivat, että neljä FBI:n nimeämistä 19:stä kaappaajasta oli mahdollisesti elossa ja hyvässä kunnossa. Yksi heistä oli Waleed al-Shehri, jonka toimittajat olivat löytäneet Casablancasta, Marokosta. Kolmen muun kaappaajan, Abdulaziz Al Omarin, Saeed Alghamdin ja Khalid al-Midharin sanottiin asuvan Lähi-idässä. Syyskuun 19. päivänä FDIC jopa julkaisi “erityisvaroituksen”, joka listasi al-Midharin eläväksi (oikeusministeriö myöhemmin sanoi tämän olleen painovirhe). Nämä raportit ovat johtaneet väitteisiin, että kaappaajien nimet saattavat olla vääriä, tai että 9/11-komission raportissa hahmotellut kaappausskenaariot eivät mahdollisesti ole totuudenmukaisia. Myöhemmin BBC luopui väitteestä ja korjasi uutistaan. BBC ilmoitti, että sekaannus on saattanut johtua siitä, että FBI:n nimet olivat yleisiä arabialaisia ja islamilaisia nimiä. Vuonna 2002 Saudi-Arabia vakuutti kaappajien nimien olevan oikein.
Jotkut seikat viittaavat siihen, että kaappaajat eivät olleet tyypillisiä ääri-islamisteja tai tyypillisiä itsemurhaterroristeja. Esimerkiksi Mohammed Atta söi sianlihaa, joi alkoholia, pelasi uhka­pelejä kasinoissa ja kävi strippiklubeilla.

Väitteet koskien kännykkäpuheluita

Perustuen vuonna 2003 Kanadassa toimeen pantuun tutkimukseen matemaatikko A.K. Dewdney olettaa, että syyskuun 11. päivän hyökkäysten yhteydessä käydyt puhelut olisivat olleet erittäin vaikeita toteuttaa. Dewdney perustaa väitteensä olettamukseen, että puhelut olivat kännykkäpuheluita. Perustuen telecom-alan asiantuntijalausuntoihin, taloustieteilijä Michel Chossudovsky väittää, että ainakin osa puhelinkeskusteluita sisältävästä 9/11-komission raportin ensimmäisestä luvusta on tekaistu. Myös Chossudovsky perustaa väitteensä olettamukseen, että puhelut olivat kännykkäpuheluita. 9/11-komission raportin mukaan lennon 93 kolmetoista matkustajaa soittivat yhteensä yli 30 puhelua perheilleen ja pelastusviranomaisille. Salaliittoteoreetikot väittävät, että puhelut soitettiin matka­puhelimista; todellisuudessa kahta lukuun ottamatta puhelut soitettiin satelliitteja käyttävistä lentopuhelimista. Alkuperäisten raporttien mukaan United 93-lennolta soitettiin 10 kännykkäpuhelua. American Airlinesin mukaan heidän Boeing 757-koneissaan ei kuitenkaan ollut matkustajien lentopuhelimia. Raporttien mukaan lennolta 11 soitettiin kolme puhelua, viisi lennolta 175 ja kolme lennolta 77. Näiden lentojen puheluista lennon 11 lentoemännät Madeleine Sweeney ja Betty Ong nauhoittivat kaksi. Puheluiden puhtaaksikirjoitetun tekstin luonteeseen on väitetty liittyvän erilaisia epäsäännöllisyyksiä.

World Trade Centerin iskuihin liittyvät väitteet

Salaliittoteoreetikot ovat esittäneet erilaisia väitteitä World Trade Centerin torneihin törmänneistä lentokoneista. Nämä väitteet vaihtelevat Boeingin lentokoneiden muuntelusta (kotelo lentokoneen alapuolisella rungolla) väitteisiin, että asiaan liittyy erilaisia lentokoneita tai että torneihin ei osunut ollenkaan mikään (’Ei Boeingia –teoriat’ tai ’Ei lentokoneita –teoriat’). Kaikki 9/11-totuusliikkeen jäsenet eivät kannata näitä teorioita, ja enemmistö uskoo lentojen 11 ja 175 osuneen torneihin virallisen selostuksen mukaisesti.
Valokuvatodisteisiin perustuva 911: In Plane Site -internetvideo on levittänyt väitettä, että lennon 175 alapuolisella rungolla olisi ollut jonkinlainen kotelo. Tämän väitteen perusteena käytettyyn valokuvaan viitaten Popular Mechanics –lehti lainaa jutussaan Debunking 9/11 Myths Arizonan valtionyliopiston avaruusvalokuvauslaboratorion johtajaa Ronald Greeleytä, joka sanoi, että ”valokuva paljastaa vain Boeingin laskutelineen sisältävän oikeanpuoleisen tuulisuojuksen”. Koteloteoriaa kannattavia henkilöitä on kutsuttu “koteloihmisiksi“. Tämä väite on usein yhdistetty toiseen väitteeseen, jonka mukaan lentokoneen törmätessä eteläiseen torniin tapahtui poikkeava leimahdus. Teorian mukaan lentokoneen alapuolelta laukaistiin juuri ennen törmäystä ohjus.
Bushin hallinnon entinen pääekonomisti Morgan Reynolds, joka myöntää olevansa 9/11-totuusliikkeen “musta lammas”, uskoo, että lentojen 11 ja 175 Boeingin lentokoneet eivät ole voineet törmätä torneihin. Hän on esittänyt, että on saattanut tapahtua “lentokoneiden vaihto“, joissa väitetyt törmäyskoneet vaihdettiin toisiin, tai törmäyksiä ei välttämättä ole tapahtunut ollenkaan. Osa 9/11-totuusliikkeen jäsenistä ei kannata tätä teoriaa, vaikkakin Totuusliike väittelee vielä asiasta keskuudessaan.

Salailun syytökset

Salaliittoteoreetikot sanovat, että he havaitsevat osassa virallisessa syyskuun 11. päivän hyökkäysten tutkimuksessa käyttäytymis­kaavan, jonka tarkoituksena olisi vaientaa ”virallisen selostuksen” kanssa mahdollisesti ristiriidassa olevan todisteiden ilmaantumisen. He yhdistelevät uutisjuttuja useista eri lähteistä tällä kaavalla.

Ohjaamotappelu ja tallentimet

9/11-komission raportin mukaan lentojen 11 ja 175 ohjaamon äänittäjiä tai lentotietotallentimia tai mustia laatikoita ei löydetty WTC-hyökkäyksen jäänteistä. Kuitenkin kaksi World Trade Centerin raunioilla kattavasti työskennellyttä miestä sanoi, että he auttoivat liittovaltion agentteja löytämään reittilentokoneiden neljästä mustasta laatikosta kolme:

“Kerran minut määrättiin opastamaan liittovaltion agentteja ympäri paikkaa lentokoneiden mustien laatikoiden etsimiseksi. Olimme valmiita lähtemään pois. Maastoautoni oli pysäköity portaiden yläpäähän Brooks Brothersin sisääntuloalueelle. Me lastasimme tarvikkeita suunnilleen miljoonan dollarin arvosta ja kiinnitimme sen maastoautoon. Oli yhteensä neljä mustaa laatikkoa. Me löysimme kolme.“
Kansallisen liikenneturvallisuushallituksen edustaja Ted Lopatkiewicz huomautti: “On erittäin harvinaista, ettemme saa tallentimia takaisin. Minulle ei tule mieleen toista kotimaista tapausta, jossa emme olisi löytäneet tallentimia.“
Huolimatta lennon 93 ohjaamon tallenninta, lentojen 77 ja 93 mustia laatikoita joko ei koskaan löydetty tai niiden sanottiin olleen liian vahingoittuneita sisältämään tietoa. Huhtikuun 18. päivänä 2002 FBI salli lennon 93 uhrien perheiden kuunnella äänitteitä. Huhtikuussa 2006 ohjaamotallentimen puhtaaksikirjoitettu teksti julkaistiin osana Zacarias Moussaouin oikeudenkäyntiä. Jotkut salaliittoteoreetikot eivät usko mustien laatikoiden olleen vahingoittuneita, vaan heidän mukaansa todisteita on salailtu.
Kesäkuussa 2007 Pilots for 9/11 Truth –liikkeen tutkija Calum Douglasin väitetään esitelleen analyysin lennon 77 mustan laatikon tiedoista. Douglas sanoo hankkineensa tiedon kansallisesta liikenneturvallisuushallituksesta (NTSB) anomuksella vedoten tiedonvapauslakiin. Hän tekee johtopäätöksen, että lähestymisreitti ja korkeus lentoreittianimaatiossa poikkeaa virallisesta lennon 77 reitin selostuksesta.

“Pax Americana“

Esittäessään motiiveja sille, miksi Yhdysvaltain hallitus olisi suorittanut hyökkäykset professori David Ray Griffin vakuuttaa, että monet Bushin hallinnon jäsenet elättelivät mielessään unelmaa maailmanlaajuisesta ”Pax Americanasta”. Ensin tämä unelma oli puettu sanoiksi Paul Wolfowitzin luonnostelemassa vuoden 1992 puolustuksen suunnittelun ohjauksessa sittemmin puolustusministeri Dick Cheneyn nimissä, dokumentissa, jota on kutsuttu ”Yhdysvaltain maailmanlaajuisen hegemonian luonnokseksi” ja sitä on toisteltu uuskonservatiivien kirjoituksissa. Luennossaan 9/11: The Myth and the Reality Griffin toteaa seuraavaa:
Tämän tavoitteen saavuttamiseksi (Yhdysvaltain maailmanlaajuisen hegemonian) tarvittaisiin neljää asiaa.

1. Yksi näistä olisi maailman öljyn saaminen hallintaan, erityisesti Keski-Aasian ja Lähi-idän, ja Bushin ja Cheneyn hallitus tuli valtaan valmiine suunnitelmineen hyökätä Afganistaniin ja Irakiin. 

2. Toinen vaatimus olisi armeijan teknologinen muodonmuutos, jonka seurauksena keskiöön tulisi taistelu avaruudessa. 

3. Kolmas vaatimus olisi asevarustelun rahoittamisen valtava lisääminen näiden uusien sotien ja avaruuden aseistamisen maksamiseksi. 

4. Neljäs tarve olisi ennaltaehkäisevän hyökkäyksen doktriinin määrittäminen, jotta Yhdysvaltain olisi mahdollista hyökätä muihin maihin, vaikkeivät nämä osoittaisi olevansa välitön uhka. 
 
Nämä neljä elementtiä vaatisivat lisäksi viidennen: tapahtuman, joka saisi amerikkalaiset hyväksymään nämä imperialistiset politiikat.“ 
Jotkut laajimmin viitatut uuskonservatiivien kirjoituksista ovat kotoisin Project for the New American Century – ajatushautomosta  (PNAC, “Uuden amerikkalaisen vuosisadan projekti“). Tähän ryhmään kuuluivat monet Bushin hallinnon jäsenet mukaan lukien Dick Cheney, Donald Rumsfeld, Paul Wolfowitz ja Jeb Bush. Vuonna 2000 julkaistu Rebuilding America's Defenses -dokumentti vaatii lisäpanostusta armeijan muuttamiseksi. Se jatkuu seuraavasti:

“Tämä muodonmuutosprosessi…tulee todennäköisesti olemaan pitkä ilman jotakin katastrofaalista ja aktivoivaa tapahtumaa – kuten uutta Pearl Harboria.“ 
Vuonna 1997 ilmestyneessä kirjassaan The Grand Chessboard Jimmy Carterin presidenttikauden aikainen turvallisuuspoliittinen neuvonantaja, geostrategi Zbigniew Brzezinski ryhtyy laatimaan ”kokonaisvaltaista ja yhdistyvää euraasialaista geostrategiaa… on välttämätöntä, ettei ilmaannu Euraasiaa dominoimaan kykenevää euraasialaista haastajaa, joka näin ollen haastaisi myös Yhdysvallat.“ Myöhemmin kirjassaan hän sanoo, että:
“Yhdysvaltain muuttuessa lisääntyvässä määrin moni­kulttuuriseksi yhteiskunnaksi sen on entistä vaikeampaa saavuttaa konsensusta ulkopolitiikassa, paitsi todella massiivista ja laajasti ymmärrettyä suoran ulkoisen uhan olosuhteissa.“
Monien mielestä terrorismin vastainen sota on tekosyy uuskonservatiivien tavoitteiden saavuttamiseksi. Jim Hoffman on yksi niistä, jotka väittävät, että avainmotiivi syyskuun 11. tapahtumille on saattanut olla ”jatkuvan uhan”, terrorismin, luominen toimimaan samalla tavalla kuin kommunismi kylmän sodan aikana. Hän viittaa Washington Post –lehdessä ilmestyneeseen artikkeliin, jossa Dick Cheney sanoo terrorismin vastaisesta sodasta seuraavaa: “Se ei välttämättä pääty koskaan. Ainakaan ei meidän elinaikanamme."
Syyskuun 11. päivän tapahtumista lähtien Yhdysvaltain hallitus on esittänyt kongressille monia lakialoitteita, joiden ainakin jotkut ihmiset väittävät olevan kansalais­oikeuksien loukkauksia ja suorassa ristiriidassa Yhdys­valtain perustus­lain kanssa. Näin on väitetty varsinkin USA PATRIOT Actisa, the Homeland Security Bill’istä, poliisijoukkojen militarisoinnistä, Posse Comitatus Act mitätöinnistä sekä Guantanamo Bayssä olevien vankien oikeuksia koskevista lain­muutoksista.

Uusi maailmanjärjestys

Maailmanpankin ja kansallisten keskuspankkien on sanottu olevan uuden maailman järjestyksen työkaluja The Money Masters -dokumentissa; sota luo massiivisia voittoja keskuspankeille hallituksen kulutuksen (johtuen korkoperusteisesta lainaamisesta keskuspankista) lisääntyessä dramaattisesti sodan aikana.

Öljy- ja osakeyhtiöiden voitot

Entinen huumepoliisi Michael Ruppert on pääasiallisesti ”Öljyhuippu”-kriisistä raportoivan vaihtoehtoisen “From the Wilderness” –uutisjärjestön luoja. “The Truth and Lies of 9/11” –luennossaan hän väittää, että pääasiallinen motiivi syyskuun 11. päivän tapahtumille ja sitä seuraaville sodille oli tarve saada tekosyy sodan käynnistämiseksi viimeisistä jäljellä olevista öljylähteistä. Hän myös korostaa huumeiden salakuljetusteollisuuden tärkeyttä ja arvoa maailman taloudelle, arvioiden huumebisneksen olevan melkein 600 miljardin dollarin arvoinen Wall Streetille ja bisneksen luomaa rahaa peseville yhdysvaltalaisille pankeille. Ruppert pohdiskelee, että vuosien 2000 ja 2001 aikana Talibanin käytännöllisesti katsoen hävittämä Afganistanin oopiumiteollisuus on saattanut olla syy siihen, että maa valittiin Lähi-idän ”öljysotien” aloituspaikaksi.
Terrorismin vastainen sota, erityisesti Afganistanin ja Irakin miehitykset luovat massiivisia voittoja öljy-, turvallisuus-, ase-, vakuutus- ja puolustussopimusteollisuudelle. Sota-, tiedustelu- ja turvallisuusbudjetit ovat nousseet huimasti syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Lisäksi on myös väitetty, että huumeiden salakuljettajat ja rahan­pesijät ovat hyötyneet suuresti Afganistanin ja sen oopiumipeltojen miehittämisestä. Kaikkien näiden tekijöiden on ajateltu saattavan olla merkittäviä selostettaessa operaation ja sen jatkuneen salassapidon menestystä.
On myös väitetty, että World Trade Centerin omistaja Larry Silverstein on saattanut hyötyä vakuutuskorvauksista. Silverstein hankki omistukseensa 99-vuotisen sopimuksen kompleksista vuoden 2001 heinäkuussa. Hyökkäysten jälkeen hän vaati 7,1 miljardin dollarin korvausta väittäen, että kaksi lentokonetörmäystä oli kaksi erillistä hyökkäystä. World Trade Center myös sisälsi suuren määrän asbestia, jota vaadittiin poistettavaksi; jotkut väittävät, että tämän homman suorittamisen kustannukset olisivat olleet yli miljardi dollaria. On myös väitetty, että rakennuksessa oleva toimistotila oli tuottamatonta ja alue oli kaupunkiuudistuksen tarpeessa.

Hyökkäyssuunnitelmat

On myös väitteitä, että suunnitelma Afganistanin valloittamisesta olisi tehty ennen syyskuun 11.päivän tapahtumia. Heinäkuun 26:ntena vuonna 2001 intialainen julkisten tapausten aikakauslehti News Insight paljasti Yhdysvaltain ja Venäjän yhteisistä suunnitelmista hyökätä Afganistaniin Taleban-hallinnon syrjäyttämiseksi. Se raportoi, että Intia ja Iran helpottaisivat hyökkäystä. BBC raportoi syyskuun 18:ntena vuonna 2001, että heinäkuun puolessa välissä yhdysvaltalaiset vanhemmat virkailijat olisivat kertoneet Pakistanin entiselle ulko­ministeri Niaz Niakille, että sotilaalliset toimet Afganistania vastaan tapahtuisivat lokakuun puoli­välissä. MSNBC raportoi 16. toukokuuta 2002, että kaksi päivää ennen iskuja 9. syyskuuta 2001, presidentti Bush sai suunnitelmia maailmanlaajuisen sodan Al-Qaidaa vastaan aloittamiseksi.
Salaliittoteoreetikot ovat kyseenalaistaneet sen, antoiko syyskuun 11. tapahtumat Yhdysvalloille ja Yhdistyneelle Kuningaskunnalle syyn laukaista sota, jota nämä olivat halunneet joitakin aikoja, ja väittävät, että tämä antoi heille vahvan motiivin hyökkäysten suorittamiseen tai niiden tapahtumisen sallimiseen. Heinäkuussa 2002 Tony Blair sanoi Commons Liaison Committeelle: ”Ollakseni rehellinen asian tiimoilta, ei ole keinoa, jolla olisimme saaneet julkisen hyväksynnän yhtäkkiä laukaistulla kampanjalla koskien Afganistania, mutta minkä vuoksi syyskuun 11. hyökkäykset tapahtuivat”.
On myös väitetty, että vuoden 2003 Irakin valloitus oli presidentti Bushin toiminta­suunnitelma­listalla listalla siitä lähtien, kun hänet valittiin ja jopa ennen. Vaikka tekosyy sodalle oli se, että Saddam Husseinilla oli hallussaan joukkotuhoaseita, jotkut sanovat, että syyskuun 11. päivän tapahtumat olivat osa suunnitelmaa luoda “pelon ilmapiiri” kannatuksen saamiseksi hyökkäykselle, jota seuraisi pitkä­aikainen miehitys. George Bushin ensimmäinen valtiovarainministeri Paul O’Neill raportoi, että tapaamisessa 2001 vuoden tammikuussa presidentti keskusteli hyökkäyksestä Irakiin ja sen miehittämisestä. “Kaikessa oli kyse keinon löytämisestä sen tekemiseksi. Sellainen oli äänensävy. Presidentti sanoi, että mene ja keksi keino tämän tekemiseksi” O’Neill kertoi CBS:lle.

Median reaktio

Heinäkuussa 2006 Le Monde diplomatiquen norjalainen painos sai aikaan kiinnostusta, kun se julkaisi kolmen sivuisen artikkelin syyskuun 11. päivän hyökkäyksistä ja esitti lyhyesti eri salaliittoteorioita (joita lehti ei varsinaisesti tukenut). Voltaire Network muutti asennettaan syyskuun 11. päivän hyökkäysten jälkeen, ja sen johtajasta Thierry Meyssanista tuli syyskuun 11. päivän salaliittoteorian johtava kannattaja. Vaikka Le Monde diplomatiquen norjalainen versio oli sallinut kääntää ja julkaista tämän artikkelin nettipaikassaan, emoyhtiö Ranskassa ehdottomasti kieltäytyi tästä oikeudesta, kuitenkin esitellen avointa väittelyä eri maiden painosten välillä. Joulu­kuussa 2006 Le Monde diplomatique'n ranskalainen painos julkaisi toimittaja Alexander Cockburnin artikkelin, CounterPunch joka voimakkaasti arvosteli Yhdysvaltain vasemmistoa salaliittoteorioiden kannattamista, väittäen sen olleen merkki ”teoreettisesta tyhjyydestä.”
Time Magazinen vuoden 2006 syyskuun 11. päivän artikkeli huomauttaa, että pääasialliset syyskuun 11. päivän salaliittoteoriat ”riippuvat olosuhteista riippuvasta todisteesta, faktoista ilman analyysiä tai dokumenteista, lainaten asiayhteydestä poisotettuna ja traumatisoituneiden silminnäkijöiden hajanaisista todistajanlausunnoista” ja nauttivat jatkuvaa suosiota siksi, että ”idea siitä, että on pahansuopa hallitseva voima, joka kontrolloi maailmanlaajuisia tapahtumia, järjettömällä tavalla lohdullinen”. Artikkelissa tullaan johtopäätökseen, jonka mukaan “salaliittoteoriat ovat osa sitä prosessia, jolla amerikkalaiset käsittelevät traumaattisia julkisia tapahtumia” ja muodostavat ”kansallisen suremisen amerikkalaisen muodon.”
The Daily Telegraph julkaisi “The CIA couldn’t have organised this…” –artikkelin, jonka mukaan “Samat ihmiset, jotka aiheuttavat sotkua Irakissa eivät olleet koskaan niin viisaita tai ovelia, että he olisivat lavastaneet monimutkaisen hyökkäyksen kahteen kapeaan teräs- ja lasitorniin” ja ”jos tämän pahan suunnittelussa on rikollinen juoni, se on typerysten konfederaation improvisoima”. Tämä artikkeli pääasiassa hyökkäsi Scholars for 9/11 Truth –liikettä vastaan, johon kuuluu ryhmä tutkijoita, joita tuolloin johti professori Steven E. Jones. He sanoivat “useimmat heistä eivät ole tieteilijöitä vaan opettajia toisen asteen collegeissa”.
Merkittävä australialainen sanomalehti “The Daily Telegraph” julkaisi toukokuussa 2007 artikkelin, joka arvosteli ankarasti syyskuun 11. päivän salaliittoteorioita.
Elokuun 20. päivänä 2007 The History Channel esitti dokumentin syyskuun 11. päivän salaliittoteorioista, joita se kritisoi.

Kuumuuden vaikutus teräsrunkoon

Teräsosat oli alun perin suojattu keskimäärin 20 mm (½–¾ tuuman) vahvuisella, ruiskutettavalla vermikuliitti-paloeristeellä, sisärungossa osin kipsilevyin. Eriste oli virheellisesti ruiskutettu primer-käsitellylle teräspinnalle, mikä vähensi eristemassan tartunnan voiman alle puoleen suunnitellusta.
Paloeristettä oli 1990-luvulla lisätty useimpiin kerroksiin, vahvuudeksi uusituilla osilla tuli 25–38 mm (1–1½ tuumaa). Tällä vahvuudella oikein suoritetulla paloeristyksellä rakenteiden laskennallinen palonkestoaika olisi ollut kaksi tuntia. Eristeen irtaantuessa törmäyksen ja paineaaltojen voimasta palonkestoaika pieneni huomattavasti. Teräs menettää tulipalossa jo 600 °C:n lämpötilassa kantavuudestaan 50 % tunnin palon jälkeen.

Luhistumisen nopeus

Myös salaliittoteorioiden väitteet vapaan pudotuksen nopeudella tapahtuvista sortumisista on kiistetty. Videokuvista näkyy, että kerroksissa etenevä sortuma etenee hitaammalla nopeudella kuin se romu, joka vyöryy rakennusten ulkoseinälinjan ulkopuolelle ja lähtee putoamaan vapaasti kohti maata. Lisäksi videokuvista myös selviää, että molemmissa rakennuksissa ulkoseinäkehän huipulla pilarit olivat nurjahtaneet ennen välipohjasortuman alkamista.

Sortuman eteneminen läpi rakennuksen

Vaihtoehtoteoreetikot ovat myös ihmetelleet, miten sortuma pääsi etenemään painovoimaisesti maahan saakka. Tähän on vaihtoehtoteorioiden kriitikoiden mukaan luonnollinen selitys. Sortumisen alkamiskohdan yläpuolinen massa oli moninkertainen välipohjien rakenteiden kantokykyyn nähden, sillä rakenteet oli suunniteltu kannattamaan yhtä kerrosta. Kun sortuminen oli alkanut tornin yläosasta, sen eteneminen alas asti laaja-alaisissa ja kevytrakenteisissa kerroksissa oli väistämätöntä. Putoavan massan liike-energia lisäsi luhistuvien rakenneosien painon vaikutuksen moninkertaiseksi. Osassa kerroksia kuumuus ja räjähdys olivat heikentäneet teräksisten kevytrakenteisten välipohjaristikoiden ja niitä kannattavien teräskonsolien kantokykyä. Pystysuuntaisten seinä- ja keskirunkopalkkien sinänsä suurella kantokyvyllä ei ollut sortumisen etenemisen kannalta paljonkaan merkitystä, koska kerroksissa edennyt sortuma kulki niiden ohitse ja tuhosi samalla niiden poikittaistuennan, jolloin ne luhistuivat.
Poikittaistuennan menetys koitui myös sinänsä järeätekoisten keskirunkojen kohtaloksi. Keskirungot oli suunniteltu kantamaan pystysuuntaisia kuormia, joten niistä puuttui tyystin vinotuenta. Kun sortuminen käynnistyi, myös sortumisen alkamiskohdan yläpuolinen osa keskirungoista sortui muun tornin mukana alaspäin. Tämä väitettiin johtaneen siihen, että itsensä sisään työntyvän keskirungon sisäinen poikittaistuenta tuhoutui tai ainakin pahoin vaurioitui, ja koska ulkoinen poikittaistuenta meni kerrosten mukana, niin keskirunkojen sortuminen oli fysikaalisesti vääjäämätöntä. Keskirunkojen pystypalkkien päittäishitsausliitokset eivät myöskään kuvien perusteella olleet palkkien ainevahvuuteen nähden kovinkaan vahvoja.
Rakennuksen luhistumisen rakennusteknisestä puolesta on suomalaisen rakennustekniikan diplomi-insinöörin Risto Koivulan kirjoittama selostus. Kirjoittaja ymmärtää  pilvenpiirtäjien teräsrakenteiden ominaisuuksia. Hänen mukaansa tornit oli suunnitellut rakenteellisen kuormituslujuuksien ylittyessä luhistumaan paikoilleen. Se myös järkevä ajatus maalaisjärjelläkin ajateltuna: pitkälleen rojahtava puoli kilometriä pitkä pilvenpiirtäjä keskellä maailman tiheimmin rakennettua aluetta ei kuulosta hyvältä idealta. DI Risto Koivulan mukaan rakennusten nähdyssä sortumisessa ei ole mitään merkillistä eikä siihen tarvittu räjähdysaineita.

Vertaukset Madridin Windsor Towerin paloon

Vaihtoehtoteoreetikot vertaavat WTC-tornien tulipaloja esimerkiksi Madridissa palaneeseen Windsor-torniin. Rakennuksen runko oli kuitenkin julkisivun teräspilareita lukuun ottamatta teräsbetoninen (kantavat seinät ja pilarit, vohvelilaatasto) ja välipohjissa oli tuki myös keskellä. Rakenne oli täysin erilainen kuin WTC:n teräsrunko. Myös Windsor Towerin palossa rakennuksen huipun teräsrakenteisten ulkokehän pilareiden nurjahtaessa luhistui välipohjalaatastosta huomattava osa läpi kerrosten 18–22, mutta 16.–17. kerrosten massiiviset jäykistävät teräsbetonirakenteet pysäyttivät luhistumisen.