google/wiki40b huggingface dataset:
Punakylkirastas

Koko ja ulkonäkö

Punakylkirastas on 19-23 senttimetriä pitkä. Sillä on ruskea selkäpuoli ja valkoinen vatsapuoli. Rinnassa ja kyljissä on ruskeaa viirutusta. Siipien alapinnat ja kupeet ovat ruosteenruskeat. Päässä on voimakas, valkoinen silmäkulmanjuova. Pyrstö on melko lyhyt ja pää suhteellisen suuri.
Punakylkirastaan kutsuääniä ovat venytetty tsiii ja nenäsointinen gök. Varoitusääni on karkea, maiskuttava ja riitaisa tret-tret.... Punakylkirastaan laulu vaihtelee suuresti alueellisesti ja yksilöstä riippuen. Säkeet koostuvat kuuluvasta alkuosasta, jota seuraa hiljainen, kitisevä viserrys.
Vanhoilla punakylkirastailla on sulkasato elo–syyskuussa. Se kestää n. 1½ kuukautta, ja sen päätteeksi vanhat linnut erottaa nuorista, samana kesänä syntyneistä, sulkien kulumisasteesta ja siiven isojen peitinhöyhenten värieroista ja kulumisesta.
Vanhin suomalainen rengastettu punakylkirastas on ollut 17 vuotta 2 kuukautta 8 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin punakylkirastas.

Levinneisyys ja elinympäristö

Punakylkirastaan pesimisaluetta on Pohjois-Eurooppa ja -Aasia. Euroopan punakylkirastaskannaksi on arvioitu 48-63 miljoonaa yksilöä. Euroopan kanta muodostaa 25-49 prosenttia koko maailman kannasta, joten hyvin varovainen arvio koko maailman punakylkirastaskannasta on 65-130 miljoonaa yksilöä. Suomessa punakylkirastas pesii koko maassa. Suomen pesimäkannan kooksi arvioitiin 1980-luvun lopussa 1,2-2,5 miljoonaa paria. Kanta on pysynyt suhteellisen vakaana, mutta vuosien väliset vaihtelut kannan koossa ovat suuria.
Punakylkirastas on muuttolintu, joka talvehtii Länsi- ja Etelä-Euroopassa, Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Suomeen punakylkirastaat saapuvat huhtikuussa ja lähtevät syys-lokakuussa. Hyvinä pihlajanmarjavuosina pieni määrä punakylkirastaita talvehtii Suomessakin.
Punakylkirastas pesii monenlaisissa metsissä. Se suosii erityisesti lehti- ja sekametsien reunoja ja aukkopaikkoja ja nuoria havumetsiä ja pesii myös puistoissa, pihoilla ja tunturikoivikoissa.

Pesintä

Punakylkirastaan pesä on matalalla pensaassa tai puussa, tai maanpinnalla, rakennettu kuivista ruohoista. Muninta alkaa Etelä-Suomessa vapun tienoilla. Naaras munii tavallisesti 5 tai 6 munaa. Molemmat emot osallistuvat haudontaan, joka kestää n. 12 vrk. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä, n. 11–12 vrk:n ikäisinä. Lentokyvyn ne saavuttavat muutaman päivän kuluessa. Poikaspesää emot vartioivat kiihkeästi säksättäen ja tehden päätähipovia syöksyjä. Punakylkirastas pesii melko säännöllisesti kahdesti, joskus kolmasti kesässä.

Ravinto

Punakylkirastas syö hyönteisiä, matoja, marjoja ja hedelmiä.
Ilmakehän kaukokartoitus

Luotaustieto infrapunamittauksilla satelliitista

Ilmakehän läpinäkyvyys eli läpäisevyys sähkömagneettiselle säteilylle vaihtelee eri aallonpituuksille. Pinnan ilmiöitä mitattaessa keskitytään ikkuna-alueille, joilla ilmakehän on mahdollisimman läpinäkyvä. Tarkasteltaessa aallonpituusalueita, joilla ilmakehän on osittain läpinäkyvä, saadaan informaatiota ilmakehän eri kerroksista. Läpäisevyyden muutoksessa korkeuden funktiona saadaan niin sanottu painofunktio, joka kertoo miltä korkeudelta ilmakehää kanava saa suurimman osan informaatiostaan.
Ensimmäisissä luotausinstrumenteissa oli kymmenkunta kanavaa (kapeaa aallonpituusaluetta, joita instrumetti mittaa), joista laskettiin ilmakehän lämpötila- ja kosteusprofiilit. Ilmakehämalleissa oli kuitenkin hyvin nopeasti enemmän tasoja kuin instrumenteissa kanavia, joten oli epäselvää kuinka paljon tällaisesta mittauksesta tehty luotaus voisi antaa lisätietoa mallille. Lisäksi koska samasta mittauksesta voidaan johtaa mielivaltainen määrä luotauksia, tarvittiin jonkinlainen alkuarvaus luotaukselle. Tällä alkuarvauksella on oma virheensä, joka aiheuttaa lisää epävarmuutta mallin alkutilaan. Alun optimismi katosi ja tarvittiin uusia menetelmiä satelliittitiedon käyttöön malleissa.
1990-luvun puolenvälin tienoilla tietokoneiden teho oli kasvanut tarpeeksi, jotta voitiin alkaa käyttää variaatiolaskentaan perustuvia menetelmiä. Nyt mallinnettiin suoraan mallin alkutilan perusteella minkälainen satelliittimittauksen tulisi olla ja alkutilaa muokattiin havaitun eron perusteella. Tämän tiedon operatiivisessa hyödyntämisessä sään ennustamiseen on pisimmällä eurooppalainen ECMWF-keskus.
Uusissa luotausinstrumenteissa, kuten AIRS ja IASI, kanavien määrä on kasvanut jolloin myös mittauksen pystyerottelukyky on kasvanut. Näin luotaustuotteiden laatu on kasvanut ja niitä tuotetaan operatiivisesti käyttäjille.

Ilmakehän kosteus GPS-signaaliin perustuvilla mittauksilla

GPS-satelliittien signaali vääntyy ilmakehän kosteuden mukaan. Tästä voidaan laskea tietoja ilmakehän kosteudesta. Mittausinstrumentti voi olla maanpinnalla tai toisessa satelliitissa. Jälkimmäisessä tapauksessa puhutaan okkultaatiomittauksista.
Saksalaisen tutkimussatelliitin CHAMPin mukana oli intrumentti GPS-okkultaatiomittausten tutkimiseen. METOP-satelliitin GRAS-instrumentti on tarkoitettu näiden mittausten operatiiviseen tuottamiseen. Tätä tukee EUMETSATin GRAS SAF-projekti.
M Lamar

M Lamar on Orange Is the New Black -sarjassa näytelleen Laverne Coxin identtinen kaksoisveli. Lamar näytteli Coxin roolihahmoa Marcusta eli Sophia Bursettia sarjassa ennen Bursetin sukupuolenvaihdosta. Lamar on syntynyt 29. toukokuuta 1984, Mobile, Alabama, Yhdysvallat
Kosmiset surffitytöt

Juoni

Avaruustytöt Kiki ja Zoey saapuvat toiselta planeetalta pieneen Lightning Pointin kylään surffaamaan. Matka ei suju suunnitelmien mukaan, kun avaruusaluksen kanssa tulee ongelmia estäen kotiin matkustamisen. Tämä takia tytöt jäävät asumaan uuden ystävän, Amberin, luokse. Kun kylän puheenaiheeksi nousee UFO-havainnot, tytöt ymmärtävät pian, että he eivät ole ainoat Maassa vierailleet avaruusolennot. Kylä muuttuu seikkailujen ja romanssien näyttämöksi. Kun tulee lähdön aika, voivatko he heittää hyvästit maapallolle vai lähteä kotiplaneetalleen Luminalle?

Tuotanto

Sarjaa kuvattiin Australian Gold Coastilla vuonna 2011.
Pure – Koukussa

Juoni

Miehensä kuoltua 10-vuotiaan Paul-pojan äiti Mel oppii luottamaan vanhaan ystävään Lennyyn, joka on myös sutenööri ja huumeiden välittäjä. Pian Paulin on alettava huolehtia sekä äidistään että pikkuveljestään. Paul alkaa pelätä, että menettää isänsä jälkeen myös äitinsä heroiinille.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula valittaa, että elokuvan näkökulman ulkokohtaisuus vähentää ratkaisevasti myös tarinan riipaisevuutta. Teos keskittyy enemmän koulupojan liian varhaiseen aikuistumiseen kuin sen taustalla olevaan äidin huumeongelmaan. ”Läpileikkaus asuinlähiön sosiaalisesta tai taloudellisesta todellisuudesta jää ohjaajalta kokonaan tekemättä ja siksi teoksen kuvailema pahoinvointi ei herätä katsojassa mainittavaa myötätuntoa.”
Nauru (Tansania)

Nauru on kylä Tansaniassa, Afrikan mantereella. Naurun kylä sijaitsee 15 kilometrin päässä Mosambikin ja Tansanian rajasta. Kylä sijaitsee lähellä Ruvuma -jokea ja Mtwaran kaupunkia.
Kukoistuksen käsikirjoitus

Kukoistuksen käsikirjoitus on Pekka Himasen kirjana ilmestynyt selvitys siitä, miten Suomen henkinen kulttuuri saataisiin kukoistamaan 2010-luvulla.
Kilpiruuniyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Etusiipien pohjaväri on harmaanruskea, usein hiukan violettiin vivahtava, ja siipi on etureunastaan selvästi takareunaa tummempi. Siiven keskellä on suorakaiteen muotoinen mustanruskea kuvio, jonka vaaleanruskea ja siiven etureunaa kohti voimakkaasti levenevä rengastäplä tekee hieman c-kirjaimen muotoiseksi. Sisempi poikkiviiru erottuu yleensä vaaleampana, mutta ulompi poikkiviiru on hyvin himmeä. Siiven ulkoreunan aaltoviiru erottuu melko heikosti, mutta sen kohdalla siiven etureunassa on musta täplä. Siiven käski on hieman tummempi. Takasiivet ovat vaaleanharmaat, ulkoreunasta vähän tummemmat. Siipiväli on 34–40 mm.
Melko samannäköinen laji on kolmioruuniyökkönen (Xestia triangulum).

Levinneisyys ja lentoaika

Kilpiruuniyökkönen on lähes kosmopoliittinen laji, jota tavataan Euroopan lisäksi suuressa osassa Aasiaa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Suomessa kilpiruuniyökköstä on tavattu Etelä-Lapissa saakka. Perhoset lentävät kesäkuun loppupuolelta elokuun alkuun. Joskus lajilla on toinen sukupolvi elokuun lopulta lokakuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Laji elää monenlaisissa elinympäristöissä joka viihtyy niin kulttuuriympäristöissä kuin lehti- ja sekametsissä, kedoilla ja pensaikkoisilla niityillä. Perhonen lentää yöllä ja käy mielellään kukilla. Niitä lentää myös kirkkaiden valojen luokse sekä makealle syötille. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka syö monia ruohovartisia kasveja, erityisesti kuitenkin nokkosta.
Ulrich von Jungingen

Elämäkerta

Ulrich von Jungingen syntyi vuoden 1360 paikkeilla Svaabiassa ritarilliseen sukuun liittyen Saksalaiseen ritarikuntaan yhdessä veljensä Konradin kanssa. Ulrich toimi eri tehtävissä Preussissa vuodesta 1383 lähtien, kunnes hänestä tuli ritarikunnan marsalkka vuonna 1404. Ulrichin veljestä Konradista tuli ritarikunnan suurmestari ja hänen kuoltuaan Ulrichista tuli hänen seuraajansa 26. kesäkuuta 1407. Uuden suurmestarin suurin haaste oli ritarikunnan aseman vakiinnuttaminen Samogitiassa, jonka ritarikunta oli saanut Liettualta Sallinwenderin sopimuksella vuonna 1398. Ennen tämän tavoitteen toteutumista Samogitiassa syttyi vuonna 1409 kapina Liettuan suuriruhtinas Vytautas tukemana. Samaan aikaan Puolan kuningaskunta ei suostunut takaamaan rauhaa ritarikunnan kanssa ja Ulrich päätti vastata uhkaan hyökkäämällä Puolaan.
Ritarikunta aloitti sotaretkensä Puolaan kesän 1409 lopulla ja hyökkäys näytti aluksi sujuvan vaikeuksitta. Sotaretki johti yhdeksän kuukauden aselepoon, jonka päätyttyä sotatoimet jatkuivat jälleen. Puolan kuningas Vladislav II Jagello oli tällä välin liittoutunut Liettuan Vytautasin kanssa ritarikunta vastaan. Ulrich ei puolestaan saanut toivomaansa apua Unkarin ja Böömin kuninkailta Sigismundilta ja Wenzeliltä. 15. heinäkuuta 1410 ritarikunnan joukot ottivat yhteen puolalaisten ja liettualaisten joukkojen kanssa Tannenbergin taistelussa. Taistelu päättyi ritarikunnan historian raskaimpaan tappioon. Surmansa sai 200 ritarin lisäksi Ulrich, jonka ruumis siirrettiin myöhemmin taistelukentältä Pyhän Annan kappeliin Marienburgiin, eli nykyiseen Malborkiin.
FS Talisman (1862)

Valmistus

Alus tilattiin Augustin Normandilta Le Havresta ja sen köli laskettiin vuonna 1860. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1862 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1863.

Palvelus

Aluksen aseistukseksi vaihdettiin myöhemmin yläkannelle neljä 5,5" modèle 1870 -tykkiä ja kaksi 3,9" tykkiä keulaan ja perään. Lisäksi asennettiin vielä neljä 37 millimetrin tykkiä. Alus poistettiin alusluettelosta 7. heinäkuuta 1893 ja se muutettiin varastolaivaksi vuonna 1896.
Marco Etcheverry

Marco Antonio Etcheverry Vargas (s. 26. syyskuuta 1970 Santa Cruz, Bolivia) on bolivialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Häntä pidetään yleisesti yhtenä Bolivian kaikkien aikojen parhaista pelaajista.
Etcheverry pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Espanjassa, Chilessä, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Yhdysvalloissa. Bolivian maajoukkueessa hän pelasi 71 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Etcheverry kuului Bolivian joukkueeseen vuoden 1994 MM-kisoissa.
Diana Sorbello

Diana Sorbello (s. 27. kesäkuuta 1979 Bocholt, Nordrhein-Westfalen) on saksalainen iskelmälaulaja. Hän on toiminut myös mallina.

Ura

Sorbello opiskeli vuosina 1998–2003 Westfälische Wilhelms-Universität -yliopistossa Münsterissä sosiologiaa, pedagogiikkaa ja siviilioikeutta.
Vuonna 1996 eräs Wind-yhtyeen laulaja ”löysi” Diana Sorbellon. Ensimmäisen levytyssopimuksensa Sorbello teki vuonna 1997 Koch Internationalin kanssa nimellä Diana. Debyyttikappaleen nimi oli ”Ich will zurück zu dir”. Vuodesta 2001 hänellä on ollut vuosittain 30–40 live-esiintymistä erilaisissa gaaloissa ja karnevaaleissa. Esiintymiset ovat olleet 20–30-minuuttisia ja koostuneet hänen omista lauluistaan sekä tunnetuista popklassikoista. 
Sorbellon esikoisalbumi Bittersüß ilmestyi 2006. Sen avausraitana oli uusi versio Monica Morellin 1970-luvun menestyssävellyksestä ”Ich fange nie mehr was an einem Sonntag an”. Samana vuonna julkaistiin jalkapallo-single Wir schwenken die Fahnen...(schwarz, rot, gold), jota myytiin yli 150 000 kappaletta. Vuonna 2008 Sorbello tulkitsi Ricchi e Poverin 1980-luvun alun hitin ”Sarà perché ti amo” saksankielisenä versiona ”Das ist, weil ich Dich liebe”. Sorbello on työskennellyt vuodesta 2010 lähtien saksalaisen musiikkituottajan Hermann Niesigin kanssa.
Vuonna 2006 Diana Sorbello suunnitteli saksalaiselle KiK Textilien und Non-Food GmbH -yhtiölle ensimmäisen oman mallistonsa ”Fußball-Fan-Kollektion”, johon kuului muun muassa ”Fußball-Bikini” (jalkapallo-bikini).
Lasse Wahlroos

Lasse Wahlroos on suomalainen tietokirjailija ja kotiseuduntutkija. Tuotannossaan hän on keskittynyt etenkin Luvian seudun merelliseen historiaan.
Boksaripöytäkirja

Boksaripöytäkirja oli 7. syyskuuta 1901 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti boksarikapinaan liittyneen sotatilan Kiinan ja voittoisan kahdeksan valtion liittouman välillä. Voittajavaltiot Iso-Britannia, Ranska, Saksa, Venäjä, Japani, Yhdysvallat, Itävalta-Unkari ja Italia sanelivat Kiinalle erityisen ankarat ja nöyryyttävät rauhanehdot. Niiden mukaan Kiinan piti maksaa 450 miljoonan hopeaunssin eli noin 67,5 miljoonan punnan arvosta sotakorvauksia voittajavaltioille ja sen oli rangaistava ankarasti boksarikapinan johtajia, pidettävä kiinalaiset poissa Pekingin lähetystökorttelista sekä sallittava ulkovalloille pysyvien sotilastukikohtien perustaminen Pekingin ja valtameren rannikon väliselle alueelle. Aseiden tuonti Kiinaan kiellettiin kahden vuoden ajaksi. Lisäksi Saksan vaatimuksesta kapinallisten murhaamalle Saksan lähettiläs Clemens von Kettelerille oli pystytettävä muistomerkki Pekingiin ja prinssi Zhunin oli matkustettava Saksaan ilmaisemaan Kiinan katumusta. Rauhansopimuksen allekirjoittivat myös liittoumaan osallistumattomat Espanja, Belgia ja Alankomaat. Lisäksi korvausten saajina oli eräitä muitakin Euroopan maita, joiden edustajat olivat joutuneet kärsimään kapinan aikana.
Kiinalle määrättyjen valtavien sotakorvausten maksuaika oli 39 vuotta, minä aikana summa kasvoi korkoa 4 prosenttia vuodessa. Ulkovallat ottivat korvausten vakuudeksi valvontaansa rannikkotullit, kotimaiset tullitulot sekä valtion suolamonopolin tuotot. Useimmat voittajavaltiot luopuivat korvausvaateistaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1920. Yhdysvallat luovutti maksamattoman osuutensa korvauksista Kiinan koulujen ja yliopistojen kehittämiseen. Joillekin valtioille Kiina joutui kuitenkin suorittamaan maksuja 1940-luvulle saakka.
Boksaripöytäkirjan ehtoihin sisältyneet Kiinan suvereniteetin loukkaukset sekä sotakorvausten edellyttämät talonpoikien maaveron korotukset romahduttivat Qing-dynastian arvovallan.
Camille Abily

Camille Abily (s. 5. joulukuuta 1984 Rennes) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Abily pelasi Ranskan naisten maajoukkueessa 183 maaottelua ja teki niissä 37 maalia. Hän edusti maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2011 ja 2015 sekä olympialaisissa 2012. MM-kilpailuissa 2011 Abily teki yhden maalin ja Ranska sijoittui neljänneksi. Myös olympialaisissa Ranskan sijoitus oli neljäs. Abily pelasi myös vuosien 2005, 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa. Vuoden 2009 EM-kisoissa hän teki kaksi maalia, joista toisen rangaistuspotkusta. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän teki Ranskan ainoan maalin tasapeliin päättyneessä alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan.
Seuratasolla Abily edusti viimeksi Olympique Lyonnais -seuraa vuosina 2010–2018. Hän pelasi myös Yhdysvalloissa Los Angeles Solissa vuonna 2009 ja FC Gold Pridessa vuonna 2010.
Huijauslasku

Miten toimia

Jos saa laskun palvelusta, jota ei ole tilannut, on siitä syytä tehdä rikosilmoitus poliisilaitoksella. Laskusta voi kertoa myös tiedotusvälineille suoraan. Yleensä huijauslaskut uutisoidaan ainakin sanomalehtien pikku-uutisina. Suomessa lisäksi Muskrat -nimisellä verkkosivustolla pidetään yllä varoituslistaa huijauslaskuista, jonne voi tehdä varoituksen.
Kaikki tilisiirron sisältävät laskut eivät ole huijauslaskuja. Esimerkiksi katsastusasemat ovat jo 1990-luvulta alkaen markkinoineet palveluaan tilisiirrolla, jonka maksamalla pystyy varaamaan katsastusajan. Hyvän liiketavan mukaisessa tilisiirron sisältävässä tarjouksessa kuitenkin sanotaan selvästi, jopa korostaen, että maksua ei ole pakko suorittaa vaan kyse on vain tarjouskirjeestä.
3. kaupunginosa (Valkeakoski)

3. kaupunginosa Valkeakoskella sijaitsee aivan keskustan tuntumassa Vanajaveteen kuuluvan Yrjölänlahden rannalla. Sen osa-alueita ovat Kauppilanmäki, Yrjölä ja Heikkilä.

Kauppilanmäki

Kauppilanmäki on puutalovaltaista omakotialuetta, joka on rakennettu tehdastyöväkeä varten 1940-luvulla. Aluetta halkovat sen kaksi pääkatua, Kauppilankatu ja Harjukatu sivukatuineen ja -kujineen. Ennen alueella oli pieniä mökkejä, joista on muutama esimerkki Kauppilanmäen ulkoilmamuseossa. Kauppilanmäki on alueena hyvin rauhallinen ja luonnonläheinen, kaupungin vilinästä huolimatta.

Yrjölä

Yrjölän asuinalue on rakennettu pääosin 1950-luvulla ns. rintamamiestaloista niin ikään tehdastyöväkeä varten. Yrjölässä on tämän lisäksi pienkerrostalo ja 1980-luvulla rakennettu rivitalokokonaisuus. Yrjölä on alueena rauhallista. Yrjölää halkovat sen kaksi pääkatua, Yrjölänkatu ja Maijanniitynkatu-Haapasaarenkatu sivukatuineen. Virkistysalueet ja palvelut ovat kuitenkin kävelymatkan päässä.
Lipeäkala (lehti)

Lipeäkala oli suomalaisen huumorin vuosikirja, joka ilmestyi jouluksi vuosina 1926–1963. Sitä julkaisi Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liitto kustantajan vaihdellessa vuosien varrella.
Ajan ilmiöihin kepeään sävyyn tarttuva Lipeäkala sisälsi pakinoita (esimerkiksi Aapeli, Kai de puu, Valentin) sekä runsaasti kuvasarjoja ja pilapiirroksia.
Markkinoilla oli muitakin humoristisia joululehtiä, kuten Arijoutsin Joulupippuri ja Veli Giovannin Joulukärpänen. Ne kaikki lopettivat ilmestymisensä 60-luvulla.
Lipeäkalan henkinen perillinen sisällöllisesti oli Kutka, eräänlainen vuosikirja, joka alkoi ilmestymisensä vuonna 1978 vuosinumerosta 1979.
Lipeäkalan esikuva oli Ruotsissa ilmestynyt joulualbumi Lutfisk.
Gustavo Serena

Gustavo Serena (5. lokakuuta 1882 Napoli – 16. huhtikuuta 1970 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Taustaltaan aristokraattinen Serena esiintyi näyttelijänä teatterissa ja vuodesta 1911 lähtien elokuvissa. 1910-luvulla ja 1920-luvun alussa hän ohjasi lukuisia mykkäelokuvia, joista merkittävin on Francesca Bertinin tähdittämä Assunta Spina vuodelta 1915. 1930-luvun alussa Serena ohjasi muutamia äänielokuvia ja esitti pieniä sivurooleja elokuvissa myös toisen maailmansodan jälkeen. Hänen viimeinen elokuvansa oli Carmine Gallonen Don Camillo näkee punaista (Don Camillo monsignore... ma non troppo) vuonna 1961.
Harri Kerminen

Harri Lasse Juhani Kerminen (s. 27. toukokuuta 1951 Sulkava) on suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän toimi Kemira Oyj:n toimitusjohtajana ja Kemiran johtoryhmän puheenjohtajana vuosina 2008–2012.
Kerminen työskenteli Kemiran palveluksessa vuodesta 1985. Toimitusjohtajan tehtävään hän siirtyi Kemira Pulp & Paper -liiketoiminta-alueen johdosta.

Ura

Kerminen valmistui ylioppilaaksi Riihimäen lyseosta vuonna 1970 ja prosessiteollisuuden diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1977. Lisäksi hän suoritti MBA-tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1999.
Vuosina 1975–1984 Kerminen työskenteli Rautatiehallituksen suunnittelijana ja vuosina 1984–1985 kehitysryhmän päällikkönä. Vuonna 1985 hän siirtyi Kemiran palvelukseen ja työskenteli ensin suunnitteluinsinöörinä (1985) ja sitten osastopäällikkönä (1985–1988). Kerminen vastasi projektipäällikkönä tehdasrakennushankkeista Suomessa, Ruotsissa, Belgiassa ja Yhdysvalloissa vuosina 1989–1994. Vuosina 1990–1991 hän oli Kemi AB:n tuotantopäällikkö Ruotsissa ja vuosina 1991–1994 projektipäällikkö Kemira Chemicals Oy:ssä. Vuosina 1994–1996 Kerminen johti Kemiran Oulun tehtaita.
Ennen valintaa Kemiran toimitusjohtajaksi Kerminen oli vuosina 1996–2000 Kemira Chemicals Oy:n hallintojohtaja, vuosina 2000–2006 erikoiskemikaaleja tuottaneen Kemira Specialty -liiketoiminta-alueen johtaja ja vuosina 2006–2007 suurimman eli Pulp & Paper -liiketoiminta-alueen johtaja. Vuoden 2008 alussa Kerminen seurasi toimitusjohtajan tehtävässä eläkkeelle siirtynyttä Lasse Kurkilahtea.
Kerminen on Finpron hallituksen puheenjohtaja (2011–), Finnairin hallituksen varapuheenjohtaja (2012–, jäsen vuodesta 2011) ja muun muassa Tikkurila Oyj:n (2012–) ja Normetin (2012–) hallituksen jäsen. Aiemmin Kerminen oli myös Tikkurilan hallituksen puheenjohtaja (2008–2010) ja Outokumpu Oyj:n hallituksen jäsen (2012–2014).
Vuorineuvoksen arvonimi Kermiselle myönnettiin vuonna 2010. Hän jäi eläkkeelle huhtikuussa 2012.
Hautecourt-Romanèche

Nähtävyyksiä

Kunnan näkymää hallitsevat 1000-luvulta peräisin olevan puolustuslinnan Donjon de Buencin rauniot.
La Samaritaine

La Samaritaine on tunnettu tavaratalo Pariisin keskustassa Seinen pohjoisrannalla lähellä Pont Neuf -sillan pohjoispäätä, 1. arrondissementin alueella. Se on ollut vuodesta 2005 toistaiseksi suljettu, ja nykyinen omistaja LVMH aikoo muuttaa sen uudenaikaiseksi kauppakeskukseksi ja hotelliksi. Tavaratalo käsittää useita kortteleita Seinen rantakadun ja Rue de Rivolin välissä.
La Samaritaine sai alkunsa pienestä kaupasta, jonka kauppias Ernest Cognacq ja hänen vaimonsa Louise Jay perustivat vuonna 1869 rue du Pont Neuf -kadulle. Tavarataloa on sen jälkeen laajennettu useassa vaiheessa. Arkkitehti Frantz Jourdainin suunnittelema Art Nouveau -tyylinen tavaratalon ydinosa lasikattoisine päähalleineen valmistui vuosina 1905–1907. Ulkoseinien koristelun toteuttivat arkkitehdin poika Francis Jourdain sekä Eugène Grasset, Édouard Schenck ja Alexandre Bigot. La Samaritainea laajennettiin lisärakennuksilla vuosina 1926–1928 ja 1933, jolloin se sai pääosin nykyisen hahmonsa, mukaan lukien Seinen-puoleinen julkisivu. Henri Sauvagen suunnittelema laajennus toi tavaratalon arkkitehtuuriin myös Art deco -henkeä. Pariisin julkisivulautakunnan toiveesta julkisivujen teräsrakenne verhoiltiin vaalealla kivipinnoituksella.
Parhaimpina aikoinaan La Samaritaine tunnettiin monipuolisesta tarjonnastaan, mutta se menetti asiakkaita 1970-luvulta alkaen. Yrityskonserni LVMH osti La Samaritainen vuonna 2001 ja sulki tavaratalon kesäkuussa 2005, virallisesti turvallisuussyistä. Vuonna 2008 LVMH ilmoitti muuttavansa La Samaritainen tilat nykyaikaiseksi kauppakeskukseksi ja luksushotelliksi. Suunnitelma herätti paljon vastustusta ja sitä on jouduttu muuttamaan useita kertoja. Rakennuksen pääosan vanhat julkisivut on suojeltu vuonna 1990, mutta uudistussuunnitelman mukaan nykyinen Rue de Rivolin puoleinen julkisivu purettaisiin ja korvattaisiin japanilaisen arkkitehtitoimisto SANAA:n suunnittelemalla uudisrakennuksella. Ranskan ylin oikeusaste Ranskan valtioneuvosto hylkäsi kesäkuussa 2015 suunnitelmasta tehdyt valitukset. Uudistushankkeen on ilmoitettu maksavan 460 miljoonaa euroa ja valmistuvan kolmen vuoden kuluttua.
Tavaratalo sai nimensä pompe de la Samaritaine -nimisestä julkisesta kaivosta, joka sijaitsi aikoinaan Pont Neuf -sillan luona.
Nuijamiesten muistomerkki

Nuijamiesten muistomerkki on Ilmajoella, Koskenkorvan Kapalankankaalla sijaitseva vuonna 1925 paljastettu muistomerkki. Se on tehty nuijasodan aikana vuonna 1597 käydyn Santavuoren taistelun muistoksi. 
Muistomerkkiä suunniteltiin ensimmäisen kerran jo 1800-luvulla, mutta Venäjän vallan aikana eivät viranomaiset pitäneet soveliaana pystyttää kapinallisten nuijamiesten muistomerkkiä. 
Veistosta alettiin puuhaamaan uudestaan 1920-luvun alussa. Kurikan Käräjävuorelta löydettiin tarkoitukseen sopiva kivipaasi. 250 tonnin painoinen lohkare vedettiin sijoituspaikalleen usean sadan suojeluskuntalaisen toimesta laskiaistiistaina vuonna 1925. 
Muistomerkin teki kuvanveistäjä Matti Visanti. Sen paljastustilaisuudessa oli mukana muun muassa presidentti Lauri Kristian Relander.