google/wiki40b huggingface dataset:
Pohto

POHTO (lyhenne sanoista Pohjois-Suomen Teollisuusopisto) on suomalainen koulutus-, kehittämis- ja kongressipalveluja tarjoava yritys. POHTO järjestää kaikille avoimia ja yrityskohtaisia koulutuksia yritysten ja julkisen sektorin tarpeisiin, sekä tarjoaa ravintola- ja kongressipalveluita ja majoituspalveluita Oulun Hietasaaressa. POHTOn koulutustoiminta on valtakunnallista, ja sen toimitilat sijaitsevat Oulussa. POHTO perustettiin Ouluun vuonna 1974 nimellä Pohjois-Suomen Teollisuusopisto, mistä nimestä on luovuttu toiminnan laajentuessa koko maan kattavaksi. Pohton perusti säätiö, jonka jäseniä olivat Boliden Kokkola Oy, Kemira Oyj, Metsä-Botnia, Nokia Oyj, Oulun kaupunki, Outokumpu Oyj, Pohjois-Suomen Sähkölaitosten kehittämisyhdistys ry, Rautaruukki Oyj, Stora Enso Oyj, UPM-Kymmene Oyj, AKAVA, SAK, STTK ja EK. Pohjois-Suomen teollisuusopiston säätiö myi Pohto Oy:n osakekannan toimivalle johdolle vuonna 2017.
Eero Saarsalmi

Eero Olavi Saarsalmi (10. syyskuuta 1917 Tampere –1980) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun rakentamistalouden professori 1971–1980. Hänen tutkimusalaansa olivat koulurakennukset.
Saarsalmi valmistui ylioppilaaksi 1936, insinööriksi 1942, diplomi-insinööriksi 1947, tekniikan lisensiaatiksi 1962. Hän väitteli tohtoriksi 1970 Teknillisestä korkeakoulusta. Työurallaan hän toimi Teräsbetoni oy:n insinöörinä 1947–1949, oy Goncreten työmaapäällikkönä 1949–1951, neuvottelevana insinöörinä vuodesta 1951. Hän oli kouluhallituksen yleisen osaston rakennustoimiston ylimääräinen insinööri 1955–1960, vt. ja vakinainen yli-insinööri ja toimistopäällikkö 1960–1971. Hänestä tuli Tampereen teknillisen korkeakoulun rakentamistalouden vt. professori 1968–1970, Teknillisen korkeakoulun rakentamistalouden vt. professori vuosiksi 1970–1971 ja professori 1971–1980.
Katurata

Katurata on moottoriurheilulle tarkoitettu kilparata, joka koostuu väliaikaisesti siviililiikennekäytöstä poistettavista kaupungin tai kylän tie- ja katuosista. Tilat (muun muassa varikkoalueet, varikkopilttuut, aidat ja katsomot) rakennetaan kilpailun tai kisatapahtuman ajaksi ja puretaan kisatapahtuman päätyttyä. Toisinaan nykyajan varikot, kisatuomariston tilat ja pääkatsomot ovat pysyviä ja valmiita tiloja. Katuratojen päällyste on suunniteltu alun perin siviililiikenteen nopeuksille, minkä seurauksena katuradat ovat kumpuilevia ja radoilta puuttuu pitoa. Ulosajoalueita ei aina löydy, jolloin kuljettajan tekemät virheet ovat suurempia kuin tavallisilla leveämmillä kilparadoilla. Joskus paikallishallinto tukee osakilpailuja ylläpitääkseen alueen turismia.
Anton Rolandson Martin

Anton Rolandsson Martin (3. elokuuta 1729 Mijntenhoff, Viro – 30. tammikuuta 1785 Turku) oli suomalainen lintutieteilijä ja lääkäri.

Elämäkerta

Anton Martin syntyi Viron Mijntenhoffin tilalla lähellä Tallinnaa hänen vanhempiensa ollessa matkustamassa. Isä Roland Martin oli hovioikeudenneuvos Turusta ja äiti Ulrika Charlotta Rotkirch.
Martin aloitti opiskelun Turun Akatemiassa 1743. Vuonna 1756 hän päätyi Uppsalan yliopistoon, jossa hän opiskeli muun muassa Carl von Linnén oppilaana. Vuonna 1757 Martin väitteli Linnén johdolla Buxbaumia-suvun sammalen biologiasta. Samana vuonna hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon. 1761 hän valmistui Uppsalassa lääketieteen kandidaatiksi.
Martinista tuli "Linnén apostoli" 1758, kun göteborgilainen kauppias Peter S. Bagge värväsi hänet luonnontutkijaksi valaanpyyntialukselleen, jonka määränpäänä oli Huippuvuoret. Martin oli ensimmäinen pohjoismaalainen arktikan tutkija. Matkalla hän perehtyi muun muassa sillin vaellustapoihin. 1759 Martin tutki Norjassa maanviljelyn ja kalastuksen tehostamista.
Vuonna 1761 Martinin toinen jalka joutui kuolioon ja se amputoitiin. Hän palasi Turkuun ja omistautui lääketieteelle. Hän sai Tiedeakatemialta vaatimattoman elinikäisen eläkkeen, joka ei kuitenkaan ollut riittävä elämiseen. Hän kuoli 1785 naimattomana ja lapsettomana, ja haudattiin 4.2.1785.
Martinin matkapäiväkirjat Huippuvuorilta julkaistiin 1881 YMER-aikakauslehdessä. Martin kuvaili ensimmäisenä myrskylinnun (Beskrifning på en Procellaria, som finnes vid Norr-Polen. Kungliga Vetenskaps-Academiens Handlingar 22, 94-99), ja Linné käytti sitä vuonna 1761.
Marko Asell

Urheilu-ura

Asellin uran paras saavutus oli Atlantan olympialaisissa 1996 kreikkalais-roomalaisessa painissa 74 kg sarjassa painittu hopea. Vuonna 1997 hän paini EM-hopeaa.
Kevään 1996 EM-kilpailuissa hän ei onnistunut saamaan olympiapaikkaa. Tämän jälkeen Asell piti kuntoaan yllä lähinnä juoksemalla ja jalkapalloa pelaamalla. Pari viikkoa ennen Atlantan olympialaisten avajaisia hän sai kuitenkin kisoihin villin kortin. Lyhyestä valmistautumisestaan huolimatta hän eteni kisoissa aina finaaliin asti. Finaalissa hän hävisi kuubalaiselle Filiberto Ascuylle. Finaaliottelu oli tasainen, ja Asell sai nostettua vastustajansa junttaan. Tuomari ei kuitenkaan katsonut suoritusta riittäväksi ja täydet pisteet jäivät saamatta. Kultamitalia jaettaessa Ascuylle suosionosoitukset olivat vaisuja ja buuaustakin kuului. Sen sijaan Asell sai raikuvat aplodit. Kun muut suomalaiset painijat epäonnistuivat Atlantassa, tämä herätti keskustelua muiden painijoiden mahdollisesti liian rankasta valmistautumisesta kisoihin.
Painiurallaan Asell tunnettiin erityisesti käsivarsiheitostaan. Hän kärsi urallaan olkapäävammoista. Hän lopetti painiuransa vuonna 2001 ja siirtyi valmentajaksi. Vuonna 2012 hän osallistui SM-kilpailuihin yli kymmenen vuoden tauon jälkeen ja sijoittui 84-kiloisten sarjassa seitsemänneksi.

Poliittinen ura

Asell valittiin vuoden 2000 kunnallisvaaleissa SDP:n listalta Nokian kaupunginvaltuustoon. Vuodesta 2013 hän on ollut valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja.
Asell valittiin eduskuntaan 4 597 äänellä Pirkanmaan vaalipiiristä vuoden 2007 vaaleissa. Hän oli liikenne- ja viestintävaliokunnan, ympäristövaliokunnan, tulevaisuusvaliokunnan ja hallintovaliokunnan  jäsen. Lisäksi hän vaikutti valtion liikuntaneuvostossa.
Vuoden 2011 vaaleissa Asell sai 5840 ääntä jääden varasijalle. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 vaaleissa, muttei tullut valituksi 4167 äänellä. Hän tuli valituksi vuoden 2019 vaaleissa äänillä 7349.

Julkisuudessa

Asell esiintyi Selviytyjät Suomi -tosi-tv-ohjelman helmikuussa 2019 alkaneissa jaksoissa.

Yksityiselämä

Asell on naimisissa, hänellä on kolme lasta ja asuu urheiluteoistaan kunnalta palkinnoksi saamalleen tontille talkoovoimin vuonna 1998 rakennetussa talossa Nokialla.
Itäkeskuksen maamerkki

Arkkitehtuuri

Rakennuksen 82 metriä korkea lasinen porrashuone on yksi selkeimmin erottuvista piirteistä rakennuksen ulkoasussa. Yhdessä rakennuksen katolla olevan lasilyhdyn kanssa ne muodostavat suurimittakaavaisen suprematistisen ristin. Maamerkin taivaalle kurottautuva porrashuone korostaa rakennuksen korkeutta. Tähän pyrittiin myös katolle johtavien ilmastointikanavien sijoittamisella rungon ulkopuolelle. Näillä arkkitehtonisilla ratkaisuilla rakennuksen muoto on saatu kohtalaisen solakaksi huolimatta siitä, että rakennuksessa on vain 16 varsinaista kerrosta.
Maamerkin rakentamiseksi Haka järjesti arkkitehtikilpailun vuonna 1977. Kutsukilpailun voitti arkkitehtitoimisto Gullichsen, Kairamo, Vormala/ Arkkitehdit Ky:n ehdotus Valomerkki. Valmistumisestaan vuoteen 2006 asti se oli Helsingin korkein rakennus, muusta kaupunkikuvasta erottuva ”piikki”. Lasiseinäinen rakennuksen ulkopuolinen porrashuone on pimeään aikaan valaistu. Kiinteistö Oy Itäkeskuksen Maamerkin rakennus on rungoltaan paikallavalettua betonia ja sen julkisivut ovat klinkkeripintaiset.
Kiinteistön omistaja haki lupaa syksyllä 2013 muuttaa rakennuksen 4.–17. kerrokset asunnoiksi.
Karsten Andersen

Karsten Andersen (16. helmikuuta 1920 Kristiania – 15. joulukuuta 1997     Oslo) oli norjalainen kapellimestari ja viulisti. Hän toimi Bergenin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina vuosina 1964–1985. Lisäksi Andersen toimi Norjan kapellimestarina Eurovision laulukilpailussa 1964.
Andersenista tuli vuonna 1985 orkesterinjohdon professori Norjan valtion musiikkiakatemiassa.
O Canada

O Canada (englanniksi) tai Ô Canada (ranskaksi) on Kanadan kansallislaulu. Musiikin sävelsi Calixa Lavallée ja alkuperäiset sana kirjoitti Sir Adolphe-Basile Routhier, kanadanranskalainen patriootti isänmaalliselle Société Saint-Jean-Baptiste-järjestölle. Englanninkieliset sanat kirjoitti Robert Stanley Weir 1908. Ne eivät ole kuitenkaan käännös alkuperäisestä.
Laulu esitettiin ensimmäisen kerran 24. kesäkuuta 1880 Johannes Kastajan päivän (juhannuksen) juhlallisuuksissa Québecissa, mutta siitä tuli virallinen kansallislaulu vasta 1. heinäkuuta 1980. Vuonna 1980 englanninkielisiin sanoihin lisättiin uskonnollinen viittaus.
Vuodet 1867–1980 O Canada, God Save the Queen ja The Maple Leaf Forever kilpailivat epävirallisen kansallislaulun asemasta. 1960-lukuun mennessä O Canada päätyi selvästi suosituimmaksi. Monet kanadalaiset yllättyivätkin kun laulusta tehtiin virallinen kansallislaulu, koska he uskoivat sen jo olevan virallinen. God Save the Queen on Kanadan kuninkaallinen hymni ja The Maple Leaf Forever lähes unohdettu.
Björn Weckström

Björn Ragnar Weckström (s. 8. helmikuuta 1935 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä ja korutaiteilija. Hän on käynyt kultaseppäkoulun 1950-luvulla. Uransa alusta asti hän on luonut veistoksellisia koruja, jotka muistuttavat pienoisveistoksia enemmän kuin perinteistä korusepän työtä. Weckström tunnetaan erityisesti Lapponia Jewelrylle tekemistään töistä.

Ura korusuunnittelijana

Weckströmin tunnetuin luomus lienee Avaruushopea-sarjan kaulakoru Planetaariset laaksot, jonka hän suunnitteli Lapponialle vuonna 1969. Koru nähtiin vuonna 1977 ensimmäisen Tähtien sota -elokuvan loppukohtauksessa Carrie Fisherin esittämän prinsessa Leian kaulalla. Ohjaaja George Lucasin oli alun perin tarkoitus tilata Weckströmiltä varta vasten elokuvaa varten suunniteltu koru, mutta kuvauskiireiden takia hän joutui etsimään sopivan korun Weckströmin aiemmasta tuotannosta. Suomessa järjestettyyn vuoden 2007 Eurovision laulukilpailun finaaliin Planetaariset laaksot oli valittu juontaja Jaana Pelkosen kaulakoruksi.
1970-luvun alussa Weckström yhdisteli koruissaan hopeaa ja akryylimuovia. John Lennon ja Yoko Ono ostivat Weckströmin akryylikoruja göteborgilaisliikkeestä, ja pian Weckströmin korut, etenkin sormus Kivettynyt järvi, pääsivät erikoislähikuviin Onon yllä pariskunnan televisiohaastattelussa Yhdysvalloissa, joka tapahtui joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1971 ja toisten mukaan vuonna 1975.

Ura kuvanveistäjänä

Fazerin kukko -niminen Weckströmin veistos seisoo Helsingin Kluuvikadulla. Sen on lahjoittanut Helsingin kaupungille Fazer Oy konditorian satavuotisen historian kunniaksi. Veistos on saanut muotonsa hirven selkänikamasta. Aihe johtui siitä, että kukko oli Fazerin ensimmäinen tunnuskuva. Weckström sai idean muodosta vaeltaessaan Ahvenanmaan metsissä, missä hän näki hirven jäännökset ja otti niistä selkänikaman. ”– – tässä olivat kukko siipineen ja Karl Fazerin lempiharrastus [metsästys] samassa muodossa”, Weckström sanoo. Isolle Roobertinkadulle on pystytetty Weckströmin veistos Viheltävä helsinkiläinen.
Flooran päivänä 13. toukokuuta 2018 HYY Yhtymä luovutti Helsingin ylipiston ylioppilaskunnalle lahjaksi Björn Weckströmin veistoksen Yhdessä ylioppilaskunnan 150-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Veistos sijoitettiin HYY Yhtymän omistamalle Kaivopihalle Helsingin keskustaan. 
Korujen ja veistosten ohella Weckström on suunnitellut eräitä sarjatuotantolaseja Nuutajärven lasitehtaalle. Näistä voidaan mainita 1970- ja 1980-luvun Kanerva- ja Fortuna-sarjan maljakot. Sarjatuotantolasistojen lisäksi Weckströmin tuotantoon kuuluu lukuisia uniikkeja, Nuutajärven lasinpuhaltajien kanssa valmistettuja lasiteoksia, sekä mm. lasinpuhaltajamestari Kari Alakosken toteuttamia monumentaalisia lasiveistoksia.
Weckström on palkittu muun muassa Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1971 ja professorin arvonimellä vuonna 1986. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin Kaj Franck -muotoilupalkinto. Vuonna 2017 Weckströn sai Italian presidentin myöntämän Cavaliere dell´Ordine della Stella d´Italia -ansiomerkin.
IC4

IC4 on italialaisen AnsaldoBredan Tanskan rautateille (DSB) valmistama junatyyppi. Junayksiköiden oli määrä aloittaa liikennöinti jo vuonna 2003, mutta vasta kesällä 2007 ensimmäinen yksikkö aloitti kokeellisen paikallisliikenteen ja kolme muuta myöhemmin samana vuonna. Siitä lähtien rautatieyhtiö DSB ja valmistaja AlsandoBreda selvittivät milloin niiden varsinainen käyttö InterCity-junissa voitaisiin aloittaa. Asia riippui Tanskan rautatieviranomaisten hyväksynnästä. Ensimmäinen kaukojunavuoro ajettiin Aalborgista Kööpenhaminaan 7. elokuuta 2008, ja lupa säännölliseen liikenteeseen täysimittaisilla junilla saatiin 9. marraskuuta 2010.

Tekniikka

IC4-yksikössä on neljä vähäpäästöistä, yhteispaineruiskutuksella varustettua dieselmoottoria, yhteisteholtaan 2 240 kW. Ne ovat Ivecon valmistamia iskutilavuudeltaan 20-litraisia V8-moottoreita, joilla junayksikkö saavuttaa 200 km/h huippunopeuden. Junayksikkö käsittää neljä toisiinsa liitettyä vaunua, yhteispituudeltaan 86 metriä. Vaunukorit on tehty alumiinista, yhteispainoltaan 140–160 tonnia ja tarjoten yhteensä 204 istumapaikkaa. Täysimittainen juna koostuu enintään neljästä yhteenkytketystä yksiköstä. Aluksi tekniset ongelmat estivät yksiköiden kytkemisen toisiinsa joten ne liikennöivät jokainen erikseen. Lupa täysimittaisiin juniin saatiin myöhemmin. Koska yhden junayksikön kapasiteetti ei riitä kaukoliikenteen tarpeisiin ajoivat IC4-yksiköt pelkästään paikallisliikenteessä.

Polemiikki

IC4-kaluston hankinta on aiheuttanut Tanskassa poliittista vääntöä hankkeen viivästyessä johtuen valmistajan AnsaldoBredan vaikeuksista toimittaa tilattuja junayksiköitä. Pääsyyksi kuvataan tekniset ongelmat rautatieyhtiö DSB:n valitsemassa sille erikseen huomattavasti muokatussa junatyypissä. Vaikka IC4-yksiköitä on käytettykin säännöllisessä liikenteessä, niissä on edelleen ongelmia jotka toisaalta eivät estä liikennöintiä mutta eivät silti ole hyväksyttävissä. Näitä ovat esimerkiksi pakokaasun hajun tunkeutuminen matkustamoon, vikahälytykset ja muunlaiset tietokoneisiin liittyvät viat.
Huippuvuorten siemenholvi

Huippuvuorten siemenholvi eli Tuomiopäivän holvi on Norjalle kuuluvilla Huippuvuorilla 1. maaliskuuta 2008 käyttöön otettu siemenpankki, johon on määrä säilöä kaikkien viljelykasvien siemenet. Alkuvuodesta 2009 holvi sisälsi yli 400 000 kasvin siemenet ja vuoden 2013 lopulla yli 800 000 siemennäytettä.
19. kesäkuuta 2006 siemenholvin peruskiveä olivat laskemassa Norjan, Islannin, Tanskan, Ruotsin ja Suomen pääministerit. Siemenholvissa on noin 1 500 suomalaista näytettä.
Siemenpankin rakentamisen on kustantanut Norjan valtio, ja sen toiminnasta vastaa Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön ja useiden tutkimusjärjestöjen yhdessä perustama säätiö. Tulevaisuudessa kokoelman vakiinnuttua holvi tulee tarvitsemaan hyvin vähän ihmisiä: täysipäiväisiä työntekijöitä ei enää ole, ja paikan päällä käydään vain kerran vuodessa tarkistamassa tilanne, koska vastaava pahimpaan varautunut laitos ei voi olla riippuvainen ihmisistä.
Poikkeuksellisen lämmin talvi ja runsaat sateet johtivat siihen, että keväällä 2017 holvin yhteystunneliin tulvi runsaasti vettä. Itse holvi näytteineen säilyi vahingoittumattomana.

Holvi

Kolme säilytyskammiota on louhittu kallion sisään noin 120 metrin yhteystunnelin päähän. Ne jäähdytetään −18 asteeseen. Kuhunkin säilytyskammioon mahtuu 1,5 miljoonaa siemennäytettä, ja yhdessä näytteessä on yleensä 500 siementä foliopussissa.
Mickey Spillane

Mickey Spillane (oik. Frank Morrison Spillane; 9. maaliskuuta 1918 Brooklyn, New York City – 17. heinäkuuta 2006 Murrells Inlet, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija, jonka kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti 130 miljoonaa kappaletta. Tunnetuin Spillanen kirjallisista hahmoista on etsivä Mike Hammer, josta on tehty elokuvia sekä televisiosarjoja.
Spillane kuului Jehovan todistajiin.
Suolamarssi

Suolamarssi oli 12. maaliskuuta – 6. huhtikuuta 1930 Intiassa järjestetty väkivallaton mielenosoitus, jolla vastustettiin brittien asettamaa suolaveroa. Marssin aloitti Mahatma Gandhi ja siihen otti osaa arviolta 60 000 muuta ihmistä. He marssivat 380 kilometriä Sabarmati Ashramista, Ahmedabadista, Dandin kylään Gujaratiin Intian länsirannikolle . Rannalla marssijat keittivät merivedestä suolaa ja kieltäytyivät siten maksamasta brittihallinnon määräämää suolaveroa. Näin valtion kassaan aiheutettiin suuri vaje. Lopulta Gandhi ja tuhansia muita vangittiin. Suolamarssin ansiosta maailman huomio kiinnittyi Intiaan ja itsenäisyysliikkeestä uutisoitiin ensimmäistä kertaa laajasti.
St. Laurent -luokka

Valmistus

Kanadan liittyminen Natoon ja turskasodan kokemukset loivat tarpeen uudesta alusluokasta vuonna 1949. Laivaston tehtävänä oli sukellusveneidentorjunta ja Luoteis-Atlantin valvonta. Uuden saattuehävittäjän suunnittelutyö alkoi vielä samana vuonna ja sen toteutusaikatauluksi määrättiin vuosi 1955. Suunnittelusta vastasi montrealilainen German and Milne Sir Rowland Bakerin ohjauksessa. Baker loi Whitby-luokan fregatin kaltaisen, mutta omia ideoitaan toteuttavan aluksen.
Luokan piti valmistaa neljätoista viimeistään 1955 palvelukseen otettavaa alusta, mutta kylmän sodan aiheuttamien vaatimusten nopeiden muutosten aiheuttamat suunnitteluviiveet ja kustannusten nousu sekä Kanadan liittyminen Korean sotaan laskivat alusten lukumäärän seitsemään. Loput seitsemän valmistettiin Restigouche-luokan pohjalta ottaen huomioon suunnittelussa tulleet muutokset. Lisäksi suunnitelmien pohjalta valmistettiin kaksi seurannutta luokkaa MacKenzie-luokan neljä alusta ja Annapolis-luokan kaksi alusta.
Henri Louveau

Ernest Henri Louveau (25. tammikuuta 1910 – 7. tammikuuta 1991) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla 1950–1951. Hän keskeytti molemmissa, eikä saavuttanut pisteitä.
Louveau oli toinen vuoden 1949 Le Mansin 24 tunnin kilpailussa.
John Mills

Sir John Mills (22. helmikuuta 1908 – 23. huhtikuuta 2005) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi urallaan yli 120 elokuvassa.
John Mills syntyi vuonna 1908 Felixstowessa Suffolkissa. Hänen syntymänimensä oli Lewis Ernest Watts Mills, mutta hän vaihtoi sen 1920-luvun alussa muutettuaan Lontooseen. 
Mills meni 1920-luvun alkupuolella sisarensa rohkaisemana tanssikouluun Lontooseen. Ensimmäiset elokuvaroolinsa Mills sai 1930-luvun alussa kierreltyään sitä ennen eri tanssi- ja teatteriryhmissä. Läpimurtonsa hän teki toisen maailmansodan aikana elokuvassa Meri on kohtalomme (In Which We Serve).
Millsillä oli hyvin pitkä ura, joka kesti 1930-luvulta aina 2000-luvulle saakka, ja hän ehti esiintyä yli sadassa elokuvassa. Uransa alussa hän tuli tunnetuksi sotilasrooleista, ja nousi yhdeksi maansa suosituimmista näyttelijöistä. Myöhemmin urallaan hän keskittyi luonnerooleihin, eräänlaisena uran kohokohtana voidaan pitää esiintymistä vuoden 1970 elokuvassa Ryanin tytär (Ryan's Daughter), josta hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon.
John Mills aateloitiin vuonna 1976, ja vuonna 2002 hän sai elämäntyöstään arvostetun BAFTA-palkinnon. Mills menehtyi vuonna 2005 keuhkokuumeeseen kotonaan Denhamissa.   
Mills oli naimisissa kahdesti. Ensimmäinen vaimo oli näyttelijä Aileen Raymond, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1927; liitto päättyi eroon vuonna 1941. Vuonna 1941 Mills meni naimisiin näytelmäkirjailija Mary Hayley Bellin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Hayleyn ja Julietin, jotka molemmat ovat tehneet pitkän uran näyttelijöinä. Hayley Millsin poika Crispian on 1990-luvulla perustetun Kula Shaker -yhtyeen laulaja. Millsin ensimmäinen vaimo Aileen kuoli 28. huhtikuuta 2005, vain muutamaa päivää myöhemmin kuin entinen miehensä, ja Mary Hayley Bell menehtyi 1. joulukuuta 2005.
Halullisten sielujen hengelliset laulut

Halullisten sielujen hengelliset laulut on 1790 julkaistu rukoilevaisen herätysliikkeen laulukirja. Kokoelman toimittivat Antti Achrenius ja Pentti Jaakko Ignatius.
Kokoelman laulut ovat jääneet elämään, sillä niitä lauletaan edelleen rukoilevaisen kansan parissa, ja niitä on otettu myös muiden herätysliikkeiden laulukirjoihin. Laulukirjan lauluja on myös virsikirjassa useampi kappale, esimerkiksi virsi nro 173 Ilmoita, Herramme, voimasi meille sekä nro 312 Muistan päivää autuasta. 
Kokoelman varhaisimmissa painoksissa oli vain 26 laulua. Vuodesta 1828 lähtien siihen liitettiin erityisesti arkkivirsiä ja se laajeni vähitellen 196 laulun kokoelmaksi. 
Se on saanut jo varhain lempinimet "Achrenius" ja "Pikku Siioni". Pekka Kivekäs, joka on tehnyt pro gradu -tutkielman Halullisten Sieluin Hengellisistä Lauluista, on todennut "koko kirjan syntyneen herätyksen riemun pakottamana".
Allyylijodidi

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa allyylijodidi on kellertävää nestettä. Valon vaikutuksesta yhdiste hajoaa muodostaen jodia, minkä vuoksi väri muuttuu tummemman ruskeaksi. Allyylijodidi on veteen liukenematonta, mutta liukenee hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin.
Allyylijodidia valmistetaan allyylialkoholin, jodimetaanin ja trifenyylifosfiitin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden esimerkiksi polymeerien valmistukseen.
The Network

The Network on kuusijäseninen yhdysvaltalainen new wave -yhtye. Billie Joe Armstrongin levy-yhtiö Adeline Records julkaisi yhtyeen debyyttialbumin Money Money 2020 30. syyskuuta 2003. Ei ole tiedossa, soittaako yhtye vielä vai ovatko he lopettaneet.
On vahvistettu, että The Networkiin kuuluvat Green Dayssa soittavat Billie Joe Armstrong, Mike Dirnt, Tré Cool ja Jason White, Green Dayn keikkakitaristi. Bändin jäsenten taiteilijanimet ovat Fink, The Snoo, Van Gough, Captain Underpants, Z ja Balducci.
The Networkin new wave -musiikki eroaa Green Dayn punkrockista. Armstrong aluksi kielsi, että Green Dayn jäsenet olisivat missään tekemisissä yhtyeen kanssa. Warner/Chapell Music on todistanut Green Dayn olevan mukana The Networkissa mainitsemalla, että Billie Joe, Mike ja Tré ovat osallistuneet Money Money 2020 -albumin kappaleiden kirjoitukseen. Green Dayn arvaillaankin sekoittavan fanien ja median päätä tarkoituksella levittämällä erilaisia huhuja. Heillä on ollut useita sivuprojektibändejä eri nimillä, kuten vuonna 2008 kiertueella ollut Foxboro Hot Tubs.
»"Haluan puhua juoruista, jotka ovat levinneet viime aikoina. Sanon vain, että p****t The Networkista. Ne tyypit levittelevät huhuja. Yritin auttaa heitä tuomalla heidät tähän maahan (USA:han) ja julkaisemalla heidän levynsä, ja he maksavat minulle puhumalla paskaa bändistäni. Valitettavasti olemme allekirjoittaneet sopimuksen ja minun täytyy julkaista heidän levynsä. Minulla ei ole muuta sanottavaa kuin: haistakaa *****, Network. Bring it on." Billie Joe Armstrong»
Green Day, Inc. on rekisteröinyt yhtyeen nettisivut 16. toukokuuta 2003. Green Day myös käytti sivuja heinäkuussa 2007 mainostaakseen esittämäänsä versiota Simpsonit-tunnuskappaleesta The Simpsons Moviessa.
Koltšugino

Koltšugino (ven. Кольчу́гино) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Pekšan varrella 76 kilometriä Vladimirista luoteeseen. Kaupunki on Koltšuginon piirin keskus. Sen kautta kulkee Aleksandrovin ja Kinešman välinen rautatie (Koltšuginon asema). Asukkaita on 45 700 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa värimetallitehtaan yhteyteen syntyneestä asuintaajamasta. Vuonna 1931 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. ruokailuvälineitä ja metalliastioita valmistava tehdas sekä muuta metalliteollisuutta.