google/wiki40b huggingface dataset:
No Love Deep Web

Julkaisu

1. lokakuuta 2012 bändi julkaisi levyn nettisivuillaan josta sen pystyi lataamaan ilmaiseksi. Myöhemmin samana päivänä Death Grips saavutti ensimmäisen sijan BitTorrentin "List of Most Legally Downloaded Music" listalla 34,151,432 latauskerralla.
Muutama tunti levyn julkaisemisen jälkeen bändin nettisivut kaatuivat. Yhtyeen rumpalituottaja Zach Hillin mukaan sivut kaatoi heidän silloinen levy-yhtiönsä Epic Records, joka puolestaan kiistää kyseisen väitteen. 31. lokakuuta Death Grips julkaisi Facebook sivuillaan Epic Recordsin heille levyn julkaisupäivänä lähettämiä luottamuksellisia sähköposteja. Sähköpostissa Epic Records kertoo olevansa järkyttynyt siitä, että yhtyeen jäsenet julkaisivat albumin internetissä levy-yhtiölle kertomatta ja pyytää heitä poistamaan levyn internetistä. Myöhemmin levy-yhtiö ilmoitti lopettavansa yhteistyöt bändin kanssa.

Kansi

Albumin huomiota herättäneessä kansikuvassa on Zach Hillin erektion saavuttanut penis, johon on mustalla tussilla kirjoitettu albumin nimi. Kansikuva on sensuroitu monilla sivustoilla, muun muassa Spotifyssä ja Youtubessa. Siitä on tehty myös monia vaihtoehtoisia sensuroituja meme versioita.
Levyn kannen takia Death Gripsin piti pistää nettivisuilleen varoitus sivulla ilmenevästä materiaalista. Yhtyeen lausuma nettisivuilla kuuluu "U.S law states you must be 18 years of age to view graphic sexual material. We consider this art."
Eric Gustafsson

Eric Herman Gustafsson (1920 tai 1921–1991) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän oli Helsingissä Ruotsalaisen teatterin näyttelijä vuodesta 1943 ja ohjaaja vuodesta 1965. Hän pidetään taitavana luonneosien näyttelijänä, ja hän esiintyi myös kuunnelmissa ja televisionäytelmissä sekä Teuvo Tulion ohjaamassa elokuvassa Intohimon vallassa sekä suomen- että ruotsinkielisessä versiossa.
Gustafsson sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1979.
Hänen puolisonsa on Helené Hagelstam-Gustafsson.
Pujo

Kuvaus

Pujo on monivuotinen ruohovartinen kasvi, jonka varsi voi olla jopa kaksi metriä pitkä. Varsi on tummanpunaruskea, uurteinen ja yleensä niukkakarvainen.
Pujon lehtien asento on kierteinen. Alimmissa lehdissä on lyhyt ruoti, mutta muissa lehdissä ei ole ruotia ollenkaan. Lehtilapa on syvään pariliuskainen. Lehden yläpinta on vihreä ja niukkakarvainen, alapinta vaaleakarvainen.
Pujo kukkii elo–lokakuussa punaruskein mykerökukinnoin, jotka ovat kiinni terttuina varsien latvoissa. Yhdessä pujossa saattaa olla jopa 55 000 kukkaa ja 6 000 mykeröä. Kukissa on viisi hedettä. Emiö on yhdislehtinen, ja siinä on kaksi luottia. Hedelmä puolestaan on pitkulainen ja kellertevä noin 1,8 millimetriä pitkä pähkylä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pujoa kasvaa luonnollisesti Pohjois-Afrikassa, Aasian lauhkeissa osissa ja Euroopassa aivan pohjoisinta osaa lukuun ottamatta. Suomessa pujoa kasvaa Oulun korkeudella asti. Pohjoisessa se on hyvin harvinainen.
Pujoa tavataan jokien ja teiden varsilla, järven- ja merenrannoilla, ratapihoilla, pellonreunoilla, pihoilla, niityillä ja joutomailla. Se on typensuosija.
Rannikkoalueilla esiintyy harvinaisena meripujoa (Artemisia vulgaris var. coarctata), jonka lehtiliuskat ovat kapeampia ja niiden reunat alaskäänteisiä, mykeröstö on hyvin tiivis ja kehto tiheäkarvainen.

Allergiat ja käyttötarkoitukset

Talvella pujon lakastuneiden varsien pähkylät ovat tärkeä lintujen ravinnonlähde.
Pujo on paha siitepölyallergian aiheuttajia, koska se tuulipölytteisenä kasvina tuottaa runsaasti siitepölyä. Pujoa yritetäänkin sen takia hävittää sen tavallisilta kasvupaikoilta: tienvarsilta, joutomailta ja niityiltä.
Pujoa on haitallisuudestaan huolimatta käytetty humalan asemasta oluen maustamiseen.  Myös liharuokia on maustettu pujolla, koska pujon lehdet edistävät ruuansulatusta ja pehmittävät lihaa. Esimerkiksi linnun täytteeksi käytettävät pujot kastetaan kuitenkin ensin kiehuvaan veteen, jotta haitalliset aineet poistuisivat niistä. Ruokia kannattaa maustaa pujolla hillitysti, sillä se sisältää myrkyllistä tujonia ja on varsin karvaan makuinen.
Pujon kukkivia versonlatvoja ja lehtiä käytetään, lisäjuurien lisäksi, myös rohtona. Pujon lisäjuurista valmistetuilla lääkkeillä on Arabiassa ja Euroopassa hoidettu keskushermoston häiriöitä kuten epilepsiaa. Tärkein merkitys on kasvin eteerisellä öljyllä, joka sisältää tujonia, sineolia, kamferia ja linalolia. Tujoni edistää kuukautisten alkamista ja ruokahalua sekä ehkäisee ilmavaivoja. Öljyn koostumus vaihtelee kuitenkin pujon kasvupaikan mukaan, esimerkiksi Intiassa öljy on erilaista kuin Suomessa. Pujon versoissa on myös borneolia, farnesolia, absitiinia, vulgariinia ja sitosteriinia. Aiemmin pujoa käytettiin yleisrohtona moniin särkyihin ja kipuihin. Pujosta saatava terpeeniyhdiste tappaa bakteereja ja sieniä. Pujolla on myös hyönteisiä torjuva vaikutus. 
Pujon eteeristä öljyä ei pidä käyttää raskauden aikana keskenmenoriskin takia. Suuret yliannokset saattavat myös aiheuttaa kouristuksia sekä maksa- ja munuaistulehduksia.
HMS Suffolk (1765)

Palvelus

Alus romutettiin Chathamissa helmikuussa 1803.
ATR

Lentokoneet

ATR-yhteenliittymä on suunnitellut ja valmistaa kahta suosittua syöttöliikennekonetta, jotka ovat ATR 42 (vuodelta 1981, sertifiointi 1985) ja ATR 72 (vuodelta 1988). Molemmat ovat yläsiipisiä potkuriturbiinikoneita. Koneiden tyyppinumero kertoo matkustajakapasiteetin. ATR 72:n ensiasiakas oli suomalainen Karair. Koneita on tehty noin 600 kappaletta.
78-paikkaisen ATR 82 -koneen suunnittelu keskeytettiin vuonna 1996.
William H. Seward

Ura

Seward valittiin Yhdysvaltain senaattiin vuonna 1849. Hän kuului Whig-puolueeseen ja tuli tunnetuksi orjuuden vastustajana. Whig-puolueen romahdettua vuonna 1855 hän siirtyi republikaaniseen puolueeseen. Hän yritti päästä puolueensa presidenttiehdokkaaksi vuosina 1856 ja 1860, mutta epäonnistui molemmilla kerroilla.
Presidentti Abraham Lincoln nimitti Sewardin ulkoministeriksi maaliskuussa 1861, hieman ennen Yhdysvaltain sisällissodan syttymistä. Hän oli sodan aikana yksi Lincolnin tärkeimmistä neuvonantajista. Hän myös onnistui taitavalla diplomatialla estämään ulkomaiden tunnustuksen etelävaltioille.
Seward johti sodan aikana salaista poliisia, jonka tehtävänä oli pidättää etelävaltioiden laskuun toimivia vakoilijoita, sabotöörejä ja kansankiihottajia. Tämä teki hänestä erittäin vihatun miehen etelävaltioissa.
Presidentti Lincoln murhattiin 14. huhtikuuta 1865. Myös Seward yritettiin murhata samana päivänä, mutta hän jäi henkiin – murhaa yrittäneen Lewis Powellin puukoniskut osuivat enimmäkseen Sewardin jäykkään kaulatukeen, jota tämä piti jouduttuaan hieman aiemmin liikenneonnettomuuteen.
Seward jatkoi ulkoministerinä presidentti Andrew Johnsonin kaudella (1865–1869). Hän tuki Johnsonin etelävaltioille lempeää politiikkaa.
Yazılıkaya

Yazılıkaya sijaitsee Turkissa ja siellä on merkittäviä muinaisjäänteitä noin vuosilta 1500- 1200 eaa, jolloin siellä oli heettiläisten kalliopyhäkkö.
Yazilikaya sijaitsee 170 kilometriä itään Ankarasta, Turkin pääkaupungista ja se on lähellä pientä Bogazkalen kaupunkia. Se on ulkoilmapyhäkkö, joka koostuu katottomista kammioista ja siellä on aikoinaan ollut pohjavesilähde. On mahdollista, että paikkaa on pidetty pyhänä jo ennen heettiläisiä. 
Aluueela on myös heettiäisten temppelien perustusten jäännöksiä, mutta mielenkiintoiseksi paikan tekevät suoraan kallioon kaiverretut jumalten kuvat. Suuremman kammion seiniin kaiverretu hahmot luovat vaikutelman kahdesta kulkueesta jotka etenevät vastakkaisilla puolilla kohti kallion reunaa. Toinen kulkueista kuvaa jumalia ja toinen jumalattaria. Jako ei ole kuitenkaan täysin ehdoton; kolme jumalattareksi tunnistettavaa hahmoa on jumalten joukossa ja yksi jumala on jumalattarien joukossa.Jumalat tunnistaa siitä, että nillä on kippukärkiset saappaat, päässä on hattu , nillä on lyhyet kiltit ja ne marssivat eteenpäin. Jumalattaret on puettu mekkoihin, niillä on jalokivikoruja ja ne on kuvattu seisovan vierekkäin. Jumaluuksien nimet on yleensä kaiverrettu niiden yläpuolelle.
Hienosti kaiverretut hahmot ovat nykyään luonnollisesti sääilmiöiden rapauttamia. Parhaan vaikutelman niistä saa kun vierailee kammioissa eri vuorokauden aikoina jolloin eri kulmista tuleva auringonvalo luo erilaisia vaikutelmia.
Carl Johan Cederberg

Carl Johan Cederberg, myös C.J.Cederberg tai Janne Cederberg (20. heinäkuuta 1847 – 19.maaliskuuta 1908), oli kauppias ja tehtailija Joensuussa.
C.J.Cederbergin isä Gustaf Cederberg (3. toukokuuta 1823 – 16. marraskuuta 1875) perusti Petter Parviaisen kanssa Joensuussa yhtiön Gustaf Cederberg & Co ja Penttilän sahan. Petter Parviaisen vetäydyttyä hankkeesta ja 1875 isän sekä 1886 veljen ja yhtiökumppanin Bernhardin kuoltua, C.J.Cederberg jäi 1880-luvulla yksin johtamaan yhtiötä.
C.J.Cederbergin ensimmäinen vaimo oli Anna Kristina Watanen, (25. huhtikuuta 1850 – 26. toukokuuta 1881), Simon Parviaisen sisaren tytär, ja toinen vaimo Johanna Celina (Hanna) Parviainen, (11. joulukuuta 1856 – 4. elokuuta 1914), Henrik Parviaisen tytär. 
C.J.Cederbergillä oli yhteensä 10 lasta, joista mainittakoot: Väinö Cederberg (s.1881) yhtiön toimitusjohtaja C.J.Cederbergin kuoleman jälkeen, yhtiön johtokunnan jäsenet John Cederberg (s.1875) ja Aarne Cederberg (s.1885) sekä Arla Cederberg (s.1886), Joensuun taidemuseon suurlahjoittaja.
Lapsista John ja Aarne olivat yhtiön johtokunnassa, mutta erityisesti karjatalouden kehittämisessä heillä oli suuri ansio. Gustaf Cederberg & Co. -yhtiö harjoitti Penttilän sahan lisäksi mm. maa- ja karjataloutta, johon kuului peltoja ja mylly, suuri tiilinavetta sekä karjanhoitokoulu. Cederbergien kauppa oli Torikadulla, nykyisen K-Citymarketin kohdalla. Penttilän sahaa palvelleista tervahöyryistä S/S Suomi on nykyisin Lappeenrannan satamassa kahvilana nimellä Prinsessa Armaada.
Carl Johan Cederberg kuoli työmatkalla Pariisissa 1908 . Carl Johan Cederberg, Hanna Cederberg ja useita muita Cederberg-suvun henkilöitä on haudattu Joensuun hautausmaalle. Hautamuistomerkin on suunnitellut Eliel Saarinen.
Olli Jalonen

Elämä ja ura

Jalonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973, yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1985 ja lisensiaatiksi 1985. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2006 Tampereen yliopistosta. Jalosen väitöskirjansa aiheena oli Hitaasti kudotut nopeat hetket. Kirjoittamisen assosiaatiosta 1900-luvun suomalaisessa proosassa. Vuosina 2005–2010 Jalonen toimi viisivuotiskauden Taiteen keskustoimikunnan nimittämänä taiteilijaprofessorina.
Jalosen ensimmäinen teos, novellikokoelma Unien tausta, ilmestyi vuonna 1978. Hän osallistui sillä Otavan järjestämään novellikilpailuun. Seuraavana vuonna ilmestyi Jalosen esikoisromaani Sulkaturkki. Vuosina 1989–1992 ilmestyi syntymän, elämän ja kuoleman sattumanvaraisuutta käsittelevä romaanitrilogia, johon kuuluvat teokset Johan ja Johan (1989), Isäksi ja tyttäreksi (1990) ja Elämä, ja elämä (1992). Jalosen teoksia on käännetty ruotsiksi, norjaksi, viroksi, latviaksi ja saksaksi.
Jalonen voitti Finlandia-palkinnon vuonna 1990 romaanillaan Isäksi ja tyttäreksi. Hän on ollut Finlandia-palkintoehdokas myös vuosina 1989 (teoksella Johan ja Johan), 2008 (14 solmua Greenwichiin), 2014 (Miehiä ja ihmisiä) ja 2018 (Taivaanpallo). 14 solmua Greenwichiin oli myös Runeberg-palkintoehdokas. Vuonna 2013 Suomen Kirjailijaliitto palkitsi Jalosen 10 000 euron suuruisella tunnustuspalkinnolla.
Jalonen voitti toistamiseen Finlandia-palkinnon vuonna 2018 romaanillaan Taivaanpallo.
Jalonen on ollut vuodesta 1974 naimisissa kirjailija Riitta Jalosen (o.s. Aho) kanssa. Heillä on yksi lapsi.
Has-Been Heroes

Vastaanotto

Pelillä on Game Rankings -kerääjäsivustolla 57,40% arvosana Nintendo Switch -versiolla.
Ahti Hakalainen

Ahti Aleksanteri Hakalainen (27. elokuuta 1911 Antrea - 11. elokuuta 1990 Kuusankoski) oli suomalainen pesäpalloilija.
Ahti Alarikki Hakalainen pelasi seitsemässä Itä-Länsi-ottelussa ja valittiin kahdesti kentän parhaaksi. Suomen mestaruutta Hakalainen oli voittamassa 1935, 1937 ja 1940 Kuusankosken Vedon joukkueessa. Lisäksi Hakalainen saavutti kolme SM-hopeaa ja kaksi Puolustusvoimain mestaruutta. Keihästä Hakalainen heitti yli 60 metriä ja hyppäsi pituutta yli 6 metriä.
EHC Biel

Tunnettuja henkilöitä

Georges Aeschlimann, Olivier Anken, Normand Dupont, Urs W. Frey, Willy Gassmann, Richmond Gosselin, Jean Helfer, Jakob Kölliker, Steve Latinovich, Dan Poulin, Erwin Stalder, Peter Winkler
Jalta

Historia

Jaltan sanotaan olevan muinaisten kreikkalaisten merimiesten perustama satamakaupunki. Varhaisimmat kirjalliset tiedot siitä ovat 1100-luvulta arabien muistiinpanoissa. 1800-luvulta alkaen tämä ranta- ja kylpyläkaupunki oli venäläisten suosima lomakohde. Tolstoi ja Tšehov viettivät siellä kesiään. Keisari Aleksanteri III rakensi Massandran palatsin Jaltan pohjoispuolelle Livadijaan ja Nikolai II Livadian palatsin 1911. Jalta oli suosittu matkailukohde myös Neuvostoliiton aikana.
Jalta nousi kansainväliseen tietoisuuteen viimeistään vuonna 1945 toisen maailmansodan loppuvaiheissa, kun niin sanotussa Jaltan konferenssissa Winston Churchill, Franklin D. Roosevelt ja Josif Stalin sopivat Saksan kohtalosta sodan jälkeen, antautuneiden valtioiden kohtalosta, Puolan asemasta ja YK:n perustamisesta.
Neuvostoliiton hajottua Jaltan talous kääntyi alamäkeen, kun uusrikkaat matkailijat suuntasivat Jaltan sijasta Välimeren rantakohteisiin.
Rautpohjan tehdas

Rautpohjan tehdas on Valmetin paperi- ja kartonkikonetehdas ja valimo Mäki-Matin kaupunginosassa Jyväskylässä. Tehdas työllistää noin 2000 ihmistä, josta valimon osuus on noin 330. Tehdas on Jyväskylän suurin yritystyöpaikka.

Historia

Tehdas on entinen Valtion Tykkitehdas joka toimitti sotakorvaustuotteita. Sota-aikana tehdas oli suojattu naamiovärillä sekä talvella kuusenhavuilla oli joitakin rakennuksia naamioitu. Tehtaalla on valmistettu siltanostureita Suomen suurimmille vesivoimalaitoksille: Kemijoelle Petäjäskoskelle (kaksoisnosturin nostokyky 300  t) ja Pirttikosken voimalaitokselle. Siltanostureita valmistettiin vuosina 1955–1965. Patoluukkuja valmistettiin Petäjäskosken voimalaitokselle, Valajaskoskelle ja Pirttikoskelle. Patoluukkujen valmistuksesta luovuttiin 1968. Lisenssillä tehtiin Valmet-Clayton-höyrynkehitintä vuosina 1955–1972 ja laivadieseleitä vuosina 1960–1978, kunnes toiminta luovuttiin Wärtsilän Vaasan konepajalle ja vastaavasti Vaasasta siirettiin Rautpohjalle hammasvaihdetuotanto. Rautpohjassa valmistui yhteensä 118 moottoria  17 vuoden aikana. Vuoden 1978 jälkeen keskityttiin valimotuotteisiin, paperikoneisiin ja hammasvaihteisiin.

Tehdaspalokunta

Tehtaalla oli oma tehdaspalokunta, joka perustettiin 1938 nimellä Rautpohjan tehtaiden VPK. Palokunta muuttui itsenäiseksi yhdistykseksi vuoden 2009 alusta ja otti nimen Rautpohjan VPK. Palokunta on edelleen aktiivinen ja osallistuu hälytyksiin yhteistyössä Keski-Suomen Pelastuslaitoksen kanssa sekä Rautpohjan tehdasalueella, että sen ulkopuolella. Rautpohjan VPK on osallistunut menestyksekkäästi Palokuntien SM-kilpailuihin (Jehumalja-kilpailu) jokaisena kertana kilpailun ensimmäisestä järjestämiskerrasta lähtien, pois lukien niinä kertoina, joina VPK on ollut järjestämässä kilpailua.

Toiminta nykyään

Valimon tärkeimpiä asiakkaita olivat Metso Paperin lisäksi Wärtsilä, AGCO ja Moventas. Vuonna 2008 Metso kuitenkin ilmoitti lakkauttavansa valimon automaattikaavauslinjan, ja keskittyvänsä ydinliiketoimintaansa. Linja oli tehnyt traktoreiden runkoja AGCOn omistamalle Valtralle ja dieselmoottoreiden valuosia toiselle AGCOn yhtiölle, Sisu-Dieselille. Valimon 20 miljoonaa euroa maksanut laajennus valmistui vuonna 2008. Ylimääräinen yhtiökokous päätti 1. lokakuuta 2013 jakaa Metso Oyj:n kahdeksi erilliseksi pörssiyhtiöksi; Metsoksi ja Valmetiksi. 31.12.2013 tapahtuneen jakautumisen jälkeen Metson Massa, paperi ja voimantuotanto -liiketoiminnat muodostivat uuden yhtiön, Valmet Oyj:n, kun taas Kaivos ja maarakennus sekä Automaatio -liiketoiminnoista muodostui Metso Oyj. 
Valmetilla on Rautpohjassa kaksi koepaperikonetta. Koneiden tarvitsema höyry tuotetaan Jyväskylän Energiantuotannon Savelan voimalaitokselta. Tehtaalla sijaitsee osittain luolatiloissa olevia toimintoja tunneleissa jotka on louhittuna tehtaan viereisen Vasikkavuoreen. Luolasto valmistui vuonna 1938. Vasikkavuoren päällä toimi myös tehtaan ammattikoulu. Tehdasalue rajoittuu Vasikkalampeen tehdasalueen länsipuolella. Alueen koko on 50 ha ja se käsittää valimon, paperikonetehtaan, hallintorakennukset, hammasvaihdetehtaan, levyhallin, koelaitoksen ja entisen ammattikoulun.
Osaran aukeat

Osaran aukeat eli Osaran aukot ovat Pudasjärven ja Posion kuntien Susivaaran alueella sijaitsevia avohakkuualoja, joita pidettiin aikoinaan Euroopan suurimpina. Alueen hakkuut alkoivat sodan jälkeen 1940-luvulla ja jatkuivat vuoteen 1964. Hakkuualue oli tuona aikana 20 000 hehtaaria, josta avohakkuualuetta 18 000 hehtaaria. Toisten lähteiden mukaan avohakkuualue oli yli 20 000 hehtaaria.Puuta hakattiin yhteensä noin 1,2 miljoonaa kuutiometriä heikolla reilusti alle 100 kiintokuution hehtaarisaannolla.
Susivaaran hakkuualueen nimitys Osaran aukeat juontaa Metsähallituksen silloiseen pääjohtajaan Nils Osaraan, vaikka hakkuutoiminta alueella aloitettiin jo hänen edeltäjänsä Mauno Pekkalan aikana. Radikaalien metsänhoitokeinojen isäksi on esitetty metsänhoitaja A. E. Järvistä.

Kritiikki

Osaran aukeita on kritisoitiin vahvasti aina niiden hakkuusta lähtien. Aluksi metsänpohja alueella kulotettiin ja laikutettiin, mutta kylvö epäonnistui. Kulottamista kutsuttiin kansan suussa hävitysalan ”tuhopoltoksi”. Valtavien aukkojen pelättiin muuttuvan puuttomaksi tundraksi. Myöhemmin siirryttiin taimettumisen parantamiseksi syväauraamiseen, jonka jälkeen taimettuminen kyllä parani, mutta maanmuokkaus on hankaloittanut kulkemista maastossa. Myös aukeilla käytetty liian eteläistä alkuperää oleva siemenmateriaali on tuonut ongelmia metsän kasvuun. Moni alue jouduttiin istuttamaan moneen kertaan uudelleen.

Nykytilanne

Vuonna 2014 Osaran aukealla kasvoi liki 20 senttimetrin vahvuista, 14–16 metrin mittaista metsää. Alueella on puustoa noin 1,5 miljoonaa kuutiometriä, mikä on enemmän kuin ennen suurta avohakkuuta. Entisellä hakkuualueella suoritettavissa uusissa päätehakkuissa saadaan 140–150 kiintokuutiota puuta hehtaarilta. Vuonna 2014 käynnissä ollut päätehakkuukierros kestää 20–30 vuotta. Metsän kiertoaika seudulla on korkeintaan 70–80 vuotta. Muutamia satoja hehtaareja heikkolaatuista metsää on uudistettu kuusentaimin viime vuosina.
Raija Mattila

Raija Aulikki Mattila (s. 10. huhtikuuta 1956 Helsinki) on assyriologian dosentti Helsingin yliopistossa ja Suomen Lähi-idän instituutin johtaja. Mattila toimi instituutin johtajana vuosina 2005-2008, jolloin instituutin käyttöön ostettiin historiallinen Zeitunan talo Damaskoksen Vanhasta kaupungista. Mattilan kaudella vuonna 2007 julkaistiin myös ensimmäinen laajamittainen suomi-arabia -sanakirja. Mattila palasi instituutin johtajaksi vuonna 2014.
Mattila valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1985, pääaineena assyriologia. Vuonna 2000 Mattila väitteli tohtoriksi (assyriologia, Helsingin yliopisto).
Maurice Duverger

Maurice Duverger (5. kesäkuuta 1917 – 16. joulukuuta 2014) oli ranskalainen juristi, sosiologi ja poliitikko.
Aloitettuaan työn Bordeauxin yliopistossa hän syventyi poliitiikan tutkimukseen ja vuonna 1948 perusti yhden ensimmäisistä politiikan tutkimuksen tiedekunnista Bordeauxiin. Pariisin yliopiston emeritusprofessorina ja FNSP:n jäsenenä hän on julkaissut monta kirjaa ja artikkelia Corriere della Sera, la Repubblica, El País, ja varsinkin Le Monde.
Duverger opiskeli poliittisten järjestelmien ja eri maissa toimivien instituutioiden kehitystä antaen etusijan mieluummin tutkimuksen empiirisille menetelmille kuin filosofiselle päättelylle.
Hän keksi teorian, joka tuli tunnetuksi Duvergerin lakina. Se määrittää korrelaation enemmistövaalissa käytettävän niin sanotun first-past-the-post-vaalitavan ja kaksipuoluejärjestelmän muotoutumisen välillä. Vuonna 1978 analysoidessaan Ranskan poliittista järjestelmää hän keksi käsitteen semipresidentialismi.
Vuosina 1989–1994 hän oli Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmän jäsen. 
Vuonna 1981 hänet valittiin Serbian tiede- ja taideakatemian jäseneksi.

Työura

Hän liittyi fasistiseen Parti Populaire Français -puolueeseen 20vuotiaana. Hän lopetti lakitieteelliset opintonsa opintonsa Bordeauxissa ja alkoi pitää lakiaiheisia luentoja Poitiersissa vuonna 1942 ja Bordeauxissa seuraavana vuonna. Vuonna 1948 hän perusti Bordeauxissa Institut d'Études Politiquesin. Hän työskenteli myös Institut d'Études Corporatives et Socialesissa.
Ensimmäisessä julkaisussaan vuonna 1944 hän selosti Ranskan vuoden 1940 hallintomuotoa. Sodan lopulla hän lähentyi vastarintaliikettä ja selosti Ranskan uuden hallituksen legitimiteettiä Libération-sanomalehdessä ja syventyi sosiaalitieteelliseen teoriaan.
Sodan jälkeen hän opetti laki- ja taloustieteiden laitoksella Pariisissa ja palveli sanomalehtiä Libération ja Le Monde.
Ratsastus kesäolympialaisissa 2020 – kouluratsastuksen yksilökilpailu

Karsinnat

Olympialaisiin pääsee 60 ratsukkoa. Kaikki 15 joukkuekilpailuun pääsevää maata saa nimetä kolme ratsukkoa myös yksikkökilpailuun. Jäljelle jäävästä 15 paikasta 14 jaetaan FEI:n rankingin perusteella. Paikat on jaettu kuuteen maantieteelliseen alueeseen. Näistä viidelle alueelle myönnetään kaksi paikkaa ja yhdelle neljä paikkaa. Yksi maa kuitenkin voi saada korkeintaan yksi paikan olympialaisiin. Viimeinen paikka jaetaan rankingin perusteella sille maalle, joka on korkeimmalla rankingissa, mutta ei ole vielä varmistanut paikkaa olympialaisiin.
Anastasia Eristavi-Khoštaria

Anastasia Eristavi-Khoštaria (georg. ანასტასია ერისთავი-ხოშტარია, Anast'asia Eristavi-Khošt'aria, 3. helmikuuta 1868 – 1. toukokuuta 1951) oli georgialainen kirjailija.
Hän syntyi aristokraattiseen perheeseen Gorissa, Georgiassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Eristavi-Khoštaria aloitti uransa opettajana syntymäkaupungissaan, jonne hän perusti ilmaisen koulun talonpoikien lapsille ja myöhemmin naisten järjestön nimeltään Mandilosani (1913–1914). Kirjailijana hän aloitti vuonna 1885, kun hänen käännöksensä ossetialaisesta legendasta, Beso (georg. ბესო), julkaistiin. 1890-luvulla suosittu georgialainen kirjailija Akaki Tsereteli rohkaisi häntä muuttamaan Tbilisiin jatkamaan työtään omien kirjoitustensa parissa. Hänen ensimmäiset romaaninsa, Molipul gzaze (georg. მოლიპულ გზაზე, "liukkaalla polulla") vuodelta 1897 ja Bedis triali (georg. ბედის ტრიალი, "kohtalon pyörä") vuodelta 1901 menestyivät hyvin. Eristavi-Khoštaria oli ensimmäinen georgialainen naiskirjailija, joka kirjoitti teoksensa naisnäkökulmasta koulutetuille aikuisille. Hänen romaaninsa ja tarinansa seuraavat tiettyä kaavaa, jossa georgialainen aatelisnainen joutuu vanhan moraalin ja taloudellisen järjestyksen romahdusten myllerrykseen 1800-luvun puolivälissä, yrittäen puolustaa ideaalejaan vapaasta työstä ja totuudenmukaisesta rakkaudesta rappeutuneella taustalla. Neuvostoliiton hyökkäyksen jälkeen vuonna 1921 hän vetäytyi kirjallisista ja julkisuuden aktiviteeteista, ja kirjoitti vain vähän, lukuun ottamatta ideologisia korjauksia omiin töihinsä.
Hän oli naimisissa Dutu Megrelin (Dimitri Khoštaria, 1867–1938), suosittujen isänmaallisten runojen ja lastensatujen kirjoittajan kanssa.