google/wiki40b huggingface dataset:
Hudson Bay Railway

Yhtiön historia

Hudson Bay Railway perustettiin heinäkuussa 1997, jolloin yhtiö hankki Canadian National Railwayn (CN) omistaman, alun perin vuonna 1929 rakennetun The Pas'n ja Churchillin välisen rataosuuden, sekä lyhyemmän The Pas'n ja Lynn Laken välisen rataosan. HBRY aloitti liikennöinnin syyskuussa 1997. Yhtiö kuuluu osana OmniTrax-rautatieyhtiöön. Samaan aikaan OmniTrax hankki Kanadan liikenneministeriöltä Churchillin sataman operaatiot ja markkinoinnin.
Edellinen omistaja, Canadian National Railway, oli asettanut radoille painorajoitukset johtuen kevyestä kiskotuksesta ja huonosta ratapenkereestä. Tästä huolimatta OmniTrax on liikennöinyt radalla raskaammilla ja pidemmillä junilla menestyksekkäästi ja ilman ongelmia. Tämä on viime vuosina lisännyt Churchillin sataman sekä useiden kaivosten ja sellutehtaiden raideliikennettä.
Hudson Bay Railway on tärkeä linkki pohjoisessa Manitobassa. Rautatiellä kuljetetaan malmia ja rikasteita, kuparia, sinkkiä, tukkipuuta, paperia ja öljyteollisuuden tuotteita. Kanadan valtiollinen matkustajajunayhtiö VIA Rail liikennöi Hudson Bay -matkustajajunaa Winnipegin ja Churchillin välillä, tarjoten alueen tärkeimmän maaliikenneyhteyden.

Rautatien historiaa

Nykyinen Hudson Bay Railway -yhtiön liikennöimä rataosuus rakennettiin useissa osissa. Canadian Northern Railway (CNoR) aloitti rakennustyöt The Pas'n kaupungista, kun silta Saskatchewanjoen yli rakennettiin vuosina 1910–1911. Canadian Northern Railway meni vararikkoon vuonna 1918, jolloin siitä muodostettiin valtiollinen Canadian National Railway. Kanadan hallitus päätti jatkaa Hudsoninlahden rannalle suuntautuvan radan rakentamista.
Poliittiset vaikeudet, rahoitusongelmat ja rakennustyön hankaluudet johtivat väistämättä viivytyksiin. Suuri osa ratalinjasta oli rakennettava suo- ja ikirouta-alueille, ja useita kallioleikkauksia oli tehtävä kovaan graniittikallioon. Suunnitelmat rautatien jatkamisesta Gillamin kaupungista sekä Port Nelsoniin että Churchilliin olivat valmiina, mutta vasta vuonna 1926 rautatien pääteasemaksi määrättiin Churchill. Ratalinja valmistui viimein 29. toukokuuta 1929.
Canadian National rakensi myös tavaraliikenteelle tarkoitetun rataosan The Pas — Flin Flon, joka valmistui 1928, ja jatkoi rataa pohjoiseen Lynn Lakeen. Viimeinen osuus valmistui 9. marraskuuta 1953.
27. heinäkuuta 2005 rankkasateet aiheuttivat laajan ratapenkereen sortuman Churchillin radalla The Pas'n ja Pukatawaganin välillä, ja kaikki junaliikenne keskeytyi. VIA Railin matkustajajunat pääsivät jatkamaan liikennettä kaksi päivää etuajassa 2. syyskuuta 2005.
Larry Csonka

Pelaajaura

Csonka edusti yliopistourallaan Syracusen yliopistoa. Miami Dolphins varasi hänet vuonden 1968 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Csonka oli Dolphinsin avainpelaajia joukkueen edetessä NFL-liigan loppuotteluun kolmesti peräkkäin 1972, 1973 ja 1974. Näistä kaksi viimeistä Dolphins voitti ja Csonka valittiin Super Bowlin arvokkaimmaksi pelaajaksi vuonna 1974. Dolphinsissa pelatessaan Csonka valittiin viidesti liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Kaudeksi 1975 Csonka lähti kilpailevaan WFL-liigaan Memphis Southmenin joukkueeseen, mutta siirtyi jo seuraavana vuonna NFL-liigan New York Giantsiin. Uransa viimeisen kauden 1979 Csonka pelasi vielä Dolphinsissa.

Uran jälkeen

Ammattilaisuransa jälkeen Csonka on muun muassa toiminut kykyjenetsijänä ja näyttelijänä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa Snake Eater ja televisiosarjassa American Gladiators.
Punahuivikutoja

Levinneisyys

Punahuivikutojaa tavataan Länsi-Afrikan eteläosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lällärit lakoon

Arvioita

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kiteytti elokuvan tv-esityksen alla 1989 ”typeräksi ketkuttelufarssiksi”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoi sen olevan ”yhtä huolettoman paukapäinen remellys” kuin edeltäjänsä. Hän antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Hamilkar Barka

Hamilkar Barka (noin 275 – 228 eaa.) oli karthagolainen kenraali ja valtiomies. Hänen poikansa Hannibal, Hasdrubal ja Mago olivat myös sotapäälliköitä.
Hamilkar johti Karthagon joukkoja Sisiliassa Rooman tasavaltaa vastaan ensimmäisessä puunilaissodan loppuvaiheessa 247–241. Hän onnistui voittamaan useita taisteluita, mutta ei kuitenkaan pystynyt kukistamaan roomalaisia Sisiliassa. Hamilkaria pidettiin kuitenkin sodan pätevimpänä sotapäällikkönä.
Sodan päätyttyä Hamilkar määrättiin palaamaan Karthagoon. Hänen joukkonsa jäivät aluksi vielä Sisiliaan. Palattuaan sieltä palkkasotilaat ryhtyivät vaatimaan maksamatta jääneitä palkkojaan ja nousivat lopulta kapinaan. Karthago joutui konfliktissa lujille, mutta Hamilkar onnistui lopulta kukistamaan kapinan 237 eaa.
Kapinan päätyttyä Hamilkar määrättiin armeijan komentajaksi Hispaniaan. Hän soti alueella yhdeksän vuotta ja onnistui laajentamaan Karthagon alueita. Hamilkar kuoli väijytyksessä 228 eaa. Häntä seurasi komentajana vävynsä Hasdrubal.
Tomáš Portyk

Tomáš Portyk (s. 6. huhtikuuta 1996 Jilemnice) on tšekkiläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa LSK Lomnice nad Popelkou -seuraa.
Nuorten olympialaisissa Innsbruckissa vuonna 2012 Portyk saavutti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Portyk sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi. Sotši olympialaisissa 2014 hän oli joukkuekilpailussa seitsemäs. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui joukkuekilpailussa ja parisprintissä kahdeksanneksi.
Yhdistetyn maailmancupissa Portyk kilpaili ensimmäisen kerran Chaux-Neuvessa tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lillehammerissa joulukuussa 2013 oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Ramsaussa joulukuussa 2015.
Orraeus

Orraeus on suomalainen sotilas-, virkamies- ja pappissuku. Suvun ensimmäinen tunnettu henkilö oli Ala-Satakunnan kihlakunnan vouti Joen Eerikinpoika († ~1637), Laitilan Kaukolan kartanon omistaja. Suvun jäsenet ovat toimineet kirkkoherroina mm. Orimattilassa, Hollolassa, Lammilla, Taipalsaaressa ja Rantasalmella. Useat suvun jäsenet nousivat merkittäviin asemiin Venäjällä. Ainakin kolme suvun jäsentä on aateloitu, yksi Ruotsi, toinen Venäjän ja kolmas Suomen aateliin. Sukua ei kuitenkaan ole introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen.
Washingtonin laivastotukikohta

Washingtonin laivastotukikohta (engl. Washington Navy Yard) on Yhdysvaltain laivaston käyttämä entinen telakka ja ammusvarasto maan pääkaupungissa Washingtonissa. Alue on Yhdysvaltain laivaston vanhin tukikohta ja nykyisin sitä käytetään seremoniallisena ja hallinnollisena keskuksena. Tukikohdassa sijaitsee muun muassa laivasto-operaatioiden komentajan esikunta. Alue lisättiin National Register of Historic Places -luetteloon vuonna 1973.
Yhdysvaltain kongressin päätöksellä alue ostettiin laivastolle 23. heinäkuuta 1799. Laivastotukikohta perustettiin 2. lokakuuta 1799. Tukikohta rakennettiin Yhdysvaltain ensimmäisen laivastoministerin Benjamin Stoddertin johdolla. Tukikohdan ensimmäisenä komentajana toimi kommodori Thomas Tingey.
Tukikohdasta kehittyi laivaston suurin telakka ja vuoden 1812 sodan aikana se toimi tärkeänä strategisena osana Washingtonin puolustusta. Sodan jälkeen tukikohta ei enää saavuttanut yhtä vahvaa asemaa laivanrakennuksessa kuin ennen sotaa. Tukikohdan toiminta keskittyi seuraavaksi vuosisadaksi teknologiaan ja ammuksiin. Tukikohdassa oli yksi Yhdysvaltain ensimmäisistä höyrykoneista, ja sitä käytettiin sotalaivojen ankkureiden, ketjujen ja höyrykoneiden valmistamiseen.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana tukikohta toimi jälleen merkittävänä osana pääkaupungin puolustusta. Panssaroitu sotalaiva USS Monitor korjattiin tukikohdassa sen vaurioiduttua Hampton Roadsin taistelussa.
Sodan jälkeen tukikohdassa jatkettiin teknologian kehittämistä. Vuonna 1886 tukikohdassa valmistettiin kaikki laivaston ammukset. Toiseen maailmansotaan mennessä tukikohdasta oli kehittynyt maailman suurin ammustehdas. Tukikohdassa suunniteltuja ja valmistettuja aseita käytettiin kaikissa Yhdysvaltain käymissä sodissa 1960-luvulle saakka. 1960-luvulla toiminta kuitenkin lakkautettiin ja rakennuksia ryhdyttiin muuttamaan toimistokäyttöön.
Maktum ibn Rašid Al Maktum

Šeikki Maktum ibn Rašid Al Maktum (arab.  الشيخ مكتوم بن راشد آل مكتوم‎, 1943, Šindagha, Dubai – 4. tammikuuta 2006) oli Arabiemiirikuntien varapresidentti ja pääministeri sekä Dubain emiiri.
Maktumista tuli pääministeri 9. joulukuuta 1971 ja toimi virassa 25. huhtikuuta 1979, jolloin virkaan nousi hänen isänsä šeikki Rašid ibn Sa’d Al Maktum. Isänsä kuoleman jälkeen 7. lokakuuta 1990 hän palasi pääministeriksi ja nousi myös Dubain hallitsijaksi. Hän oli molemmissa tehtävissä aina kuolemaansa asti.
Šeikki Maktum toimi myös Arabiemiirikuntien virkaatekevänä presidenttinä 2.–3. marraskuuta 2004 šeikki Zayid ibn Sultan Al Nahyanin kuoltua kunnes Khalifa ibn Zayid Al Nahayan astui virkaan 4. marraskuuta.
Maktoum kuoli 4. tammikuuta 2006 aamulla sydänkohtaukseen Palazzo Versace -hotellissa Gold Coastin kaupungissa Australiassa. Dubain hallitsijana häntä seurasi hänen veljensä Muhammad ibn Rašid Al Maktum.
K. A. Pohjakallio

Karl Aksel Pohjakallio (sukunimi aik. Petrelius, 11. maaliskuuta 1904 Viipuri – 1986) oli suomalainen luonnontieteiden lehtori ja kirjailija.
Pohjakallion vanhemmat olivat Viipurin suomalaisen tyttökoulun historian, maantieteen ja suomen kollega ja nuorempi lehtori Karl Axel Petrelius (1863–1926) ja hänen toinen puolisonsa saksan- ja ranskankielen opettajana Viipurin suomalaisessa tyttökoulussa toiminut Linda Falck (s. 1866).
Pohjakallio kirjoitti lastenkirjoja, nuorten seikkailukirjoja ja aikuisille tarkoitettuja romaaneja sekä uskonnollisia kirjoja. Pääosan hänen teoksistaan julkaisivat helluntailiikkeen kustantamot mutta myös muutkin kustantajat julkaisivat niitä.
Ilkka J. Kari

Ilkka J. Kari (s. 16. maaliskuuta 1952 Karhula) on toimitusjohtaja, insinööri ja entinen espoolainen kokoomusvaikuttaja, joka toimi muun muassa kahdeksan vuotta Espoon kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Nykyisin Kari toimii kiinteistöalalla. Kari on vihreiden kansanedustajan Emma Karin isä.

Senioritalo Kultalampi

Ilkka J. Kari suunnitteli Kari Management Company:n kautta Espoon Leppävaaraan yli 55-vuotiaille tarkoitettua korkeatasoista palvelutaloa työnimellä Kultalampi ja toimi hankkeen vetäjänä. Tarkoituksena oli rakentaa 110 palveluasuntoa sekä alakertaan ravintola, fysioterapiapalvelut ja kampaamo. Talon rakentaja toimi IdeaPro Oy ja rakentaminen alkoi keväällä 2007. Palvelutalon oli tarkoitus valmistua 2008, mutta rakentaminen ei sujunut aikataulussa vaan keskeytyi keväällä 2007. Lopulta rakennusyritys haettiin konkurssiin helmikuussa 2009 ja asunto-yhtiö puoli vuotta myöhemmin. 
Hiukan yli puolet rakennuksesta ehti valmistua. Keskeneräisen rakennuksen huoneistoista suurin osa oli tuolloin myyty ja ostajien etukäteen maksamat rahat jo käytetty. Konkurssipesä myi keskeneräisen rakennuksen sen suurimmalle velkojalle Sampo Pankille ja samalla asunnot muutettiin tavallisiksi asuinhuoneistoiksi. Asunto-osakeyhtiön nimi on nykyisin Leppävaaran Aurinkopiha. Poliisi tutkii tapausta törkeänä petoksena. Molemmat konkurssipesät vaativat yli 9 miljoonan euron saatavia ja epäilevät yhtiön varoja siirretyn ulkomaille.
Länsi-Uudenmaan poliisin tutkinnan valmistuttua heinäkuun puolivälissä 2013 vyyhdessä yksi pääepäiltyjä on Kari, joka on ollut keskeisessä asemassa sekä Kultalammessa että sen rakennuttajayhtiössä Idea-Prossa. Kultalammen rakennushankkeen rahoja käytettiin runsaat neljä miljoonaa euroa Yhdysvalloissa epäonnistuneisiin sijoituksiin. Helsingin käräjäoikeus hylkäsi syytteet, mutta kesällä 2017 Helsingin hovioikeus tuomitsi Karin viideksi vuodeksi vankeuteen ja tämä tuomio säilyi myös Korkeimmassa oikeudessa

Lampan talo

Ilkka J. Kari toimii Hotelli Helena Oy:n omistajana, jonka tarkoituksena oli saneraata Pohjois-Esplanadilla sijaitseva Helsingin kolmanneksi vanhin rakennus, Lampan talo, perhehotelliksi. Helsingin kaupunki myi talon Kari Management Companylle 3,2 miljoonalla eurolla huhtikuussa 2008. Kari sitoutui kunnostamaan suojellun tilan vuoden sisällä, mutta remontti jäi kesken. Helsingin kaupungin maanvuokrasopimuksen mukaan hotellin piti olla valmis vuoden 2010 lopussa. Muussa tapauksessa Karin yhtiölle lankeaa uhkasakko sekä sopimuksen irtisanominen. Syksyllä 2010 Hotelli Helena Oy jätti yrityssaneeraushakemuksen ja ilmoitti, että sopimus on myyty eteenpäin tuntemattomalle yhtiölle lähes 7 miljoonan euron hinnalla. Yhtiön ja kaupungin maanvuokrasopimuksen mukaan vuokrausoikeutta ei voi myydä erillään. Yrityssaneeraushakemus ei mennyt läpi ja niinpä Finnvera, Aktia Pankki ja Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Etera hakivat Hotelli Helenaa konkurssiin. Monien viivästyksien jälkeen Helsingin käräjäoikeus asetti yhtiön konkurssiin 10. maaliskuuta 2011.
Yukio Shimomura

Jalkapallomaajoukkue

Yukio Shimomura edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1955. Hän on osallistunut muun muassa kesäolympialaisiin vuonna 1956.
Seine-Oise-Marnen kulttuuri

Seine-Oise-Marnen kulttuuri oli megaliitteja rakentanut kulttuuri itäisessä Pohjois-Ranskassa ja Belgiassa noin 3100 - 2000 eaa. Megaliittihaudoissa oli ihmistä esittäviä kohokuvia. Kuvat esittivät muun muassa kirveitä, rintoja ja kaulanauhoja. SOM-kulttuuri toi kuparin Pohjois-Ranskaan ensi kertaa ja lienee ollut indoeurooppalainen. SOM:n tyyppistä keramiikkaa tehtiin myös Sveitsissä, Bretagnessa ja Tanskassa.
Hohenzollern

Hohenzollern on Svaabiasta kotoisin oleva saksalainen ruhtinassuku, jonka eri jäsenet hallitsivat Brandenburgia, Preussia ja Saksan keisarikuntaa sekä Romaniaa. Suku jakautui 1200-luvulla frankkilaiseen ja švaabilaiseen haaraan. Suvun kantalinna eli Hohenzollernin linna sijaitsee Hechingenin lähellä, nykyisessä Baden-Württembergin osavaltiossa.

Suvun historia

Frankkilaisen (protestanttisen) haaran päämiehet olivat 1400-luvulta lähtien Brandenburgin rajakreivejä. Fredrik VI nousi 1415 Brandenburgin vaaliruhtinaaksi nimellä Fredrik I, minkä jälkeen Hohenzollernin suku kohosi Saksan mahtavimpien ruhtinaitten joukkoon. Vuodesta 1618 lähtien he hallitsivat Brandenburgin lisäksi myös Itä-Preussia. ”Suuri vaaliruhtinas” Fredrik Vilhelm laajensi Brandenburg-Preussin Westfalenin rauhassa 1648 yhdeksi Euroopan mahtivaltioista, ja hänen poikansa Fredrik I otti 1701 Preussin kuninkaan arvonimen. Preussin kuningas Vilhelm I kruunattiin 1871 yhdistyneen Saksan keisariksi. Sukuhaaran viimeinen hallitsija oli Vilhelm I:n pojanpoika Vilhelm II, joka luopui Saksan keisariudesta ja Preussin kuninkuudesta ensimmäisen maailmansodan lopussa 1918 vallankumouksen seurauksena. Frankkilaisen haaran nykyinen päämies on Georg Friedrich von Preussen (s. 1976).
Hohenzollern-suvun švaabilainen (katolinen) haara jakautui vuonna 1576 perinnönjaon seurauksena vielä kolmeen erilliseen haaraan, jotka olivat Hohenzollern-Hechingen, Hohenzollern-Sigmaringen ja Hohenzollern-Haigerloch. Jokainen sukuhaara hallitsi omaa kreivikuntaansa. Näistä kaksi ensimmäistä, Hohenzollern-Hechingen ja Hohenzollern-Sigmaringen, korotettiin ruhtinaskunniksi vuonna 1623 ja ne säilyivät itsenäisinä vuoteen 1849, jolloin niiden hallitsijat luopuivat kruunusta ja alueet yhdistettiin Sigmaringenin hallintopiirinä (saks. Regierungsbezirk Sigmaringen, myös Hohenzollernsche Lande) suvun frankkilaisen haaran hallitsemaan Preussin kuningaskuntaan 1850. Toisen maailmansodan jälkeen alue liitettiin osaksi ranskalaisen miehitysvallan perustamaa Württemberg-Hohenzollernin osavaltiota, joka puolestaan myöhemmin sulautui osaksi uutta Baden-Württembergin osavaltiota.
Hohenzollern-Hechingenin haaran sammuttua vuonna 1869 švaabilaisia Hohenzollerneita edustaa nykyisin ainoastaan Sigmaringenin haara, jonka tämänhetkinen päämies on Karl Friedrich von Hohenzollern (s. 1952). Hohenzollern-Sigmaringenin suku hallitsi myös Romaniaa ruhtinaina vuosina 1866–1881 ja kuninkaina vuosina 1881–1947.
Gaudeamus igitur

Gaudeamus igitur on vanha latinankielinen juomalaulu, joka on noussut yliopistoyhteisön ja erityisesti akateemisen nuorison tunnussävelmäksi. Osa sen säkeistöistä (2. ja 3.) on peräisin jo keskiajalta, mutta suurin osa säkeistöistä juontaa juurensa Christian Wilhem Kindlebenin vuonna 1781 julkaisemaan nuottikirjaan Studentlieder. Todennäköistä on, että sanat olivat muodostuneet jo hieman aiemmin. Suomenkieliset sanat ovat kieliasustaan päätellen 1800-luvun loppupuolelta.
Suomessa laulu kuuluu erityisesti lukioiden ylioppilasjuhliin sekä yliopistojen juhliin, erityisesti valmistumisjuhliin. Laulun sanat lauletaan yleensä latinaksi. Suomenkielisiä sanoja lauletaan nykyään melko harvoin. Yleensä latinankielisistäkin lauletaan vain ensimmäinen ja neljäs säkeistö. Erikoisuutena mainittakoon, että teekkareilla on joskus tapana laulaa neljännessä säkeistössä: "Vivat polytechnicum! Vivant professores", mikä viittaa Teknillisen korkeakoulun edeltäjän, Polyteknillisen opiston latinankieliseen nimeen.
Gaudeamus igiturin säveltä on lainattu Johannes Brahmsin orkesteriteoksessa Akateeminen juhla-alkusoitto.
Toyotomi Hideyori

Toyotomi Hideyori (jap. 豊臣 秀頼, 29. elokuuta 1593 Osaka – 4. kesäkuuta 1615 Osaka) oli Japanin pitkän sisällissodan jälkeen yhdistäneen Toyotomi Hideyoshin poika ja seuraaja. Hänen äitinsä Yodo-dono oli Oda Nobunagan sisarentytär.
Kun Hideyoshi kuoli vuonna 1598, viiden vanhemman neuvostossa, jonka hän oli nimittänyt hallitsemaan Hideyorin sijasta, alkoi sisäinen taistelu vallasta. Vuonna 1600 vallan otti käsiinsä Tokugawa Ieyasu voitettuaan Sekigaharan taistelun. Hideyori naitettiin Ieyasun seitsemänvuotiaan pojantyttären Senhimen kanssa, jotta hän pysyisi uskollisena Tokugawa-klaanille. Ieyasu piti nuorta Hideyoria kuitenkin edelleen mahdollisena uhkana ja hyökkäsi hänen kimppuunsa Osakan piirityksessä talvella 1614. Hyökkäys epäonnistui, mutta Hideyori saatiin allekirjoittamaan aselepo ja purkamaan hallitsemansa Osakan linnan puolustukset.
Huhtikuussa 1615 Ieyasu sai kuulla, että Hideyori oli keräämässä suurempia joukkoja kuin edellisenä talvena ja yritti estää linnan vallihaudan täyttämisen. Hideyorin joukot (läntinen armeija) hyökkäsivät shōgunin joukkojen (itäinen armeija) kimppuun Osakan lähellä. Hideyorin joukot alkoivat hävitä taistelun; linnan puolustuksia ei ehditty enää parantaa tarpeeksi, se sytytettiin tuleen ja lopulta Hideyori teki seppukun.
Hideyorin kahdeksanvuotias poika Kunimatsu otettiin kiinni ja mestattiin. Hänen tyttärensä taas lähetettiin Tōkei-jin temppeliin Kamakurassa, jossa hänestä tuli myöhemmin abbedissa Tenshū-ni.
Glen Gulutzan

Glen Gulutzan (s. 12. elokuuta 1971) on entinen jääkiekkoilija ja nykyinen valmentaja. Hän toimi vuosina 2011–2013 NHL-seura Dallas Starsin päävalmentajana.

Pelaajaura

Gulutzan aloitti 15-vuotiaana juniorisarja WHL:n Moose Jaw Warriorsissa, ja pelasi siellä myös seuraavan kauden. Ensimmäisellä kaudella Gulutzan pelasi vain yhden ottelun ja toisella kaudella kuusi ottelua. Ura jatkui WHL:n Brandon Wheat Kingsissä seuraavat kaksi kautta. Niinä kausina Gulutzan pelasi yhteensä 108 peliä ja teki niissä tehot: 108, 30+69=99. Vielä seuraava kausi kului WHL:ssä, mutta sen jälkeen hän siirtyi CWUAA:han eli yliopistolliseen jääkiekkoliigaan. Ura jatkui WCHL:ssä, IHL:ssä ja lopulta Vaasan Sportissa. Loppu-ura vuoteen 2003 kului WCHL:n Fresno Falconsissa.

Valmennusura

Gulutzanin valmennusura alkoi heti pelaajauran päättymisen jälkeen ECHL:n Las Vegas Wranglersissa, jonka päävalmentajana hän toimi vuodesta 2003 vuoteen 2009. Tämän jälkeen hän valmensi American Hockey Leaguen Texas Starsia ennen siirtymistä Dallas Starsin päävalmentajaksi kesällä 2011.
Soppikylä

Soppikylä oli Kivennavan pitäjän kylä. Kylässä oli 18 taloa, joista talvisodan syttyessä oli 14 asuttuna. Soppikylä sijaitsi aivan rajan tuntumassa Vehmaisten ja Räikkylän välissä hieman syrjässä maantiestä.
Nykyisin kylän kohdalla ei ole asutusta.
Tavast (keskiaikainen suku)

Tavast oli myöhäiskeskiajalla vaikuttanut suomalainen suku, aikanaan merkittävimpiä suomalaisista rälssisuvuista. Sillä ei ole todettua yhteyttä muihin suomalaisiin Tavast- tai Tawast-nimisiin sukuihin.
Suvun alkuperää ei tunneta, mutta nimi viittaa Hämeeseen. Varhaisin tunnettu suvun esi-isä on Varsinais-Suomessa Mynämäen Alasjoen eli Tavastilan kartanon omistanut rälssimies Olaf (Olavi) Tavast, josta on mainintoja vuosilta 1373–1390. Hänellä oli ilmeisesti myös useampia maaomistuksia Hämeessä. Hänen poikansa Nils Tavastin tiedetään saaneen 1411 vaihdossa haltuunsa tilan Lammin Porkkalassa. Olafilla oli ainakin yhdeksän aikuiseksi elänyttä lasta, mutta mieslinja jatkui vain Nilsistä ja sammui tämän pojanpojan Nilsin kuollessa. Viimeinen maininta hänestä on vuodelta 1470.
Vaux-le-Vicomte

Vaux-le-Vicomte (ransk. Château de Vaux-le-Vicomte), on ranskalainen linna, joka sijaitsee  Maincyssä, Seine-et-Marnen departementissa. Barokkityylisen linnan rakennutti vuosina 1658–1661 Nicolas Fouquet, joka oli tuolloin Ludvig XIV:n finanssiministeri. 
Vaux-le-Vicomte oli 1600-luvun puolivälissä monella tapaa Euroopan merkittävin rakennustyö ja hienoin Ranskassa rakennettu linna sitten Yvelinesiin nousseen Maisons'n linnan. Tässä suurhankkeessa rakennuksen arkkitehti Louis Le Veau ja maisema-arkkitehti André Le Nôtre sekä koristemaalari Charles Le Brun työskentelivät ensimmäistä kertaa yhteistyössä. 
Tämä oli Ranskassa alku loisteliaalle barokkityylille, jota kutsutaan myös Ludvig XIV:n tyyliksi. Siihen kuuluu olennaisena kokonaissuunnittelu ja taiteilijoiden yhteistyö, joka käsitti sekä rakennuksen arkkitehtuurin, sisustuksen, taideteokset ja sitä ympäröivän puutarhamaiseman. Vaux-le-Vicomte on yksi Euroopan hienoimmista tällaisen yhteistyön tuloksista.

Linna sijaitsee ympäristöään korkeammalla, keskellä metsäistä maisemaa. Nykyisin, kun alun perin peltomaisemaan 1600-luvulla istutetut puut ovat saavuttaneet täyden mittansa, vaikutelma on aikaisempaa voimakkaampi. 
Maisema-arkkitehti Le Nôtren suunnittelema muotopuutarha oli kokonaisuuden vaikuttavin piirre. Siihen kuului vesialtaita ja kanavia kaartuvine kivireunustoineen, suihkulähteitä ja erimuotoisia istutusalueita eli parterrejä. Näistä syntyi yhtenäisempi ja tasapainoisempi kokonaisuus kuin se moninaisuus, jonka Le Nôtre loi myöhemmin Versailles’n puutarhaan.
Sirkka Sokka-Matikainen

Sirkka Sokka-Matikainen on suomalainen jousiampuja. Hän voitti MM-pronssia naisten taljajousi-luokassa Pekingin maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2001. Oulun EM-kisoissa 2002 Sokka-Matikainen oli mukana voittamassa hopeaa taljajousen joukkuekisassa. Suomen joukkueessa ampui Matikaisen lisäksi Anne Laurila, Anne Sjöroos ja Anna-Liisa Tuuttu.
Ympyrähullut

Ympyrähullut (suunnitteluaikainen nimi Uudet tulokkaat) on Huittisissa niin kutsutun miljoonaristeyksen liikenneympyrässä sijaitseva Matti Kalkamon ja Heli Ryhäsen tekemä taideteos vuodelta 2012. Teos on Ryhäsen tekemän Doris-patsaan vieressä Lauttakylänkadun ja Risto Rytin kadun risteyksessä. Huittisten kaupungin tilaama teos koostuu kuudesta valaisinpylväästä ja kahdesta pronssiin valetusta hahmosta. Teos maksoi noin 50 000 euroa ja se nimettiin nimikilpailun tuloksena Ympyrähulluiksi. Teos sai vuonna 2012 ympäristötaidepalkinnon Ympäristötaiteen säätiöltä.

Kommentteja teoksesta

Matti Kalkamo kuvaa teosta näin: ”Teos on vapaa tulkinnoille mutta itse näen sen dialogina kahden eri-ikäisen hemmon välillä. Tai ehkä maan tasolla oleva muistelee itseänsä nuoruuden humuvuosina, voimainsa tunnossa.” Teoksen palkinnut Ympäristötaiteen säätiö on arvostanut teoksessa huumoria, liikuttavuutta ja koskettavuutta. Säätiö on pitänyt teosta tasokkaana ja ammattimaisena sekä kuvannut teosta luontevalla tavalla osaksi ympäristöään asettuvaksi.
Kashmirinuunilintu

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 9–10 cm ja paino 6–8 g. Muistuttaa taigauunilintua, josta sen voi varmuudella erottaa vain kädessä pitämällä. Ääni on erilainen, muistuttaen idänuunilintua.

Esiintyminen

Keski-Aasia, Altailta Himalajalle. Muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Aasiassa ja Lähi-idässä. Muuttomatkoillaan voi harhautua länteen. On tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Vuoriston lehtimetsät 3 kilometrin korkeuteen saakka.

Lisääntyminen

Katso taigauunilintu.

Ravinto

Hyönteissyöjä.