google/wiki40b huggingface dataset:
Merihaarikko

Ulkonäkö ja koko

Rentohaarikko on yksivuotinen, tummanvihreä tai punertava ja kasvaa 2–10 cm korkeaksi. Varret ovat kaljuja ja pystyjä tai kohenevia. Pareittain yhdistyviset lehdet ovat lyhyitä, rihmamaisia, möyheitä, nipukkakärkisiä ja usein harvaan lyhytkarvaisia. Ruusukelehtiä ei ole. Valkoisia kukkia on 1–6 kappaletta, ja niiden kukkaperät ovat suoria. Nuput ovat pallomaisia. Sekä verhiö että teriö ovat nelilehtisiä, mutta kukat ovat huomaamattomat, sillä terälehdet ovat hyvin pieniä tai jopa puuttuvat kokonaan. Suomessa merihaarikko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kota, joka on verhiön pituinen.
Merihaarikon voi sekoittaa merenrannoillakin esiintyvään rentohaarikkoon (S. procumbens), joka on kuitenkin väriltään puhtaan vihreä, kukkavarsiltaan nuokkuva, lehdet otakärkisiä ja kukan verholehdet siirottavat suoraan eteenpäin.

Levinneisyys

Merihaarikkoa kasvaa Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikoilla Atlantilla, Itämerellä ja Välimerellä. Keski-Norjasta ja eteläiseltä Itämereltä Pohjois-Espanjaan saakka levinnäisyysalue on suhteellisen yhtenäinen. Euroopan puoleisella Välimeren rannikolla lajia tavataan satunnaisemmin, Pohjois-Afrikassa levinnäisyysalue on yhtenäinen Marokosta Libyaan. Suomessa merihaarikkoa on tavattu Ahvenanmaalta ja Saaristomeren alueelta kaikkiaan noin 50 paikasta. Näistä kolmisenkymmentä paikkaa on arvioitu hävinneeksi ja kymmenkunnan tila on epävarma. Säilyneitä esiintymiä on reilu kymmennen, joista useimmat Korppoon Jurmossa ja sen lähisaarilla.

Elinympäristö

Merihaarikko on hiekkaisten merenrantaniittyjen laji. Se kasvaa usein säännöllisesti veden peittämillä vyöhykkeillä. Itämeren alueella laji on suuresti harvinaistunut varsinkin lammaslaidunnuksen ja Itämeren rehevöitymisen vuoksi, jotka ovat johtaneet rantojen umpeenkasvuun.
Shields and Yarnell

Shields and Yarnell oli yhdysvaltalainen pantomiimikaksikko, jonka muodostivat Robert Shields (s. 1951) ja Lorene Yarnell (1944–2010). He tulivat parhaiten tunnetuiksi kulmikkaasti liikehtivistä robottihahmoistaan, joiden vaikutusta tehosti parin kehittämä taito olla pitkään räpyttämättä silmiään. He esiintyivät monissa television show-ohjelmissa ja vetivät vuosina 1977–1978 myös omaa nimikkoshowtaan CBS-verkossa.
Robert Shields työskenteli nuoruudessaan Los Angelesin kaduilla ja Hollywood Wax Museum -vahakabinetissa. Pantomiimin uranuurtaja Marcel Marceau tarjosi Shieldsille  stipendin omaan oppilaitokseensa Pariisissa, mutta Shields ei viihtynyt siellä vaan palasi Kaliforniaan kehittääkseen omaa tyyliään esiintymällä 1970-luvun alussa San Franciscon Union Squarella. Hänet nähdään katuesiintyjänä myös Francis Ford Coppolan elokuvassa Keskustelu (1974).
San Franciscossa Shields tutustui niin ikään Los Angelesista kotoisin olleeseen näyttelijä-tanssija Lorene Yarnelliin, ja he menivät naimisiin ja alkoivat esiintyä yhdessä. Heidän suosituimmat hahmonsa olivat ”The Clinkers”, kömpelöt robottihahmot, jotka toivat heille monia televisioesiintymisiä ja kuuluisuutta. He esiintyivät myös Las Vegasissa ja tekivät kiertueita ympäri Yhdysvaltoja.
Pariskunnan avioliitto päättyi eroon 1980-luvun keskivaiheilla. Shields ryhtyi koru- ja taidealan yrittäjäksi Arizonan Verde Valleyyssä. Vuonna 1998 hänet kutsuttiin Ringling Bros. and Barnum & Bailey -sirkuksen klovniryhmän päälliköksi. Lorene Yarnell avioitui norjalaismiehen kanssa ja muutti tämän kotimaahan. Shields ja Yarnell kuitenkin jatkoivat satunnaisia yhteisiä esiintymisiä. Yarnell esitti Joan Riversin äänellä puhuvaa robottia nimeltä Dot Matrix Mel Brooksin elokuvassa Avaruusboltsit (1987). Yarnell kuoli aivoaneurysmaan vuonna 2010.
Korean Broadcasting System

Historia

KBS alkoi Kyeongseong Broadcasting Corporation (JODK), joka perustettiin Japanin hallituksen Koreassa 16. helmikuuta 1927. Tämä toinen radioasema alkoi käyttää kutsumerkin HLKA vuonna 1947 sen jälkeen, kun Korean tasavalta sai radiokutsutunnus HL Kansainvälisen televiestintäliiton. Kun tekee kansallisen lähetys, radio nimeksi Seoul Central Broadcasting Station vuonna 1948.
Televisiolähetykset aloitettiin vuonna 1961 käynnistää KBS 1TV. KBS aseman tila muuttui valtion julkiseen lähetysasema 3. maaliskuuta 1973. KBS pääkonttori Yeouido aloitti rakentamisen vuonna 1976. Vuonna 1979 KBS radio aloitti lähetyksensä ULA lanseeraamalla KBS 1FM. Poikkeavat muiden julkisten yleisradioyhtiöiden maailmassa, joka ei hyväksy mainontaa, lukuun ottamatta tv-maksuja, osa KBS tuloista tulla myös mainostajille. KBS alkoi hyväksyä mainonnan vuonna 1980 pakotti sulautumisen joidenkin yksityisten kaupallisten radioasemien kuten Tongyang Broadcasting Company (TBC), entinen ruumis JTBC, ja Dong-Broadcasting System (DBS) osaksi KBS armeijan hallitus. Alle Chun Doo-hwan järjestelmä, Etelä-Korean media politiikka oli muuttunut, hallitus sulki useita yksityisiä kaupallisia radio-ja yhdistettiin ne KBS. Kun sulautuminen Tongyang Broadcasting Company (TBC) ja DBS, KBS muuttui nämä kanavat KBS Radio 2 (AM / FM) ja televisiokanava KBS 2TV vuonna 1980 ja loi KBS 3TV ja Educational FM vuonna 1981.
27. joulukuuta 1990 KBS 3TV ja kasvatus FM erosivat KBS ja muutti nimensä Educational Broadcasting System (EBS). Tarkistamisen jälkeen tv-maksu keräysjärjestelmä vuonna 1994 KBS 1TV enää olevinaan mainoksia.
Komsomol

Komsomol (ven. Всесоюзный Ленинский коммунистический союз молодёжи, Vsesojuznyi Leninski kommunistitšeski sojuz molodjoži, lyh. ВЛКСM, VLKSM), Yleisliittolainen Leninin kommunistinen nuorisoliitto, oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen nuorisojärjestö. Se perustettiin 28. lokakuuta 1918, ja 1980-luvun alkupuolella sen jäsenmääräksi arvioitiin noin 40 miljoonaa. Samoihin aikoihin se julkaisi 234 nuorisolehteä, joiden yhteislevikki oli noin 76 miljoonaa.
Komsomolin jäsenet olivat iältään 14–28-vuotiaita, tosin liiton toimihenkilöt saattoivat olla tuota vanhempiakin. Nuoremmat lapset kuuluivat pioneereihin (10–14-vuotiaat) tai lokakuulaisiin (7–9-vuotiaat).
Komsomolilla oli vähäistä suoranaista vaikutusta NKP:n ja Neuvostoliiton hallinnon toimintaan. Sen pääasiallinen tehtävä oli toimia välineenä iskostaa nuorison mieliin kommunistisen puolueen ajatustapoja. Lisäksi Komsomolin kautta saatiin nuoria politiikan palvelukseen. Esimerkiksi opiskelijoiden oli käytännössä pakko kuulua järjestöön. 
Vallankumouksen jälkimainingeissa bolševikit eivät aluksi nähneet tarpeellisena puolueen nuorisosiiven perustamista. Vuonna 1918 pidetyssä kokouksessa päätettiin kuitenkin järjestön perustamisesta bolševikkipuolueen suojeluksessa. Nimellisesti järjestöt eivät liittyneet toisiinsa, eikä jäsenyys ollut yhteinen. Kuitenkin jo seuraavana vuonna pidettyyn kokoukseen mennessä tosiasiallinen valta järjestössä oli puolueella.
1960-luvulla Komsomolin arvoa haluttiin korostaa sillä, että nuorisoliittolaiset osallistuivat Baikalin–Amurin rautatien rakentamiseen, minkä tuli olla nuorison voimannäyttö.
Mihail Gorbatšovin aikana toteutettujen uudistusten, perestroikan ja glasnostin, seurauksena havahduttiin vihdoin huomaamaan, ettei Komsomol tosiasiassa palvellut nuorison etuja. Rakenteellisia ongelmia ei enää kyetty piilottamaan, Komsomolista oli tullut konservatiivinen ja byrokraattinen kerho, eikä sillä ollut poliittista vaikutusvaltaa. Komsomolin 20. kokouksessa toteutettiin perusteellisia uudistuksia, järjestöstä yritettiin esimerkiksi tehdä enemmän markkinataloudelliseen ajatteluun suuntautunutta. Käytännössä uudistukset olivat kuolinisku osiin pirstoutuneelle ja päämääränsä menettäneelle järjestölle. Komsomolille ei ollut enää tarvetta.
Komsomolilla oli oma sanomalehti, päivittäin ilmestynyt Komsomolskaya Pravda.
Oikeudenkäynti riita-asiassa Suomessa

Alkutoimet

Siviiliprosessi alkaa Suomessa haastehakemuksella, jonka perusteella oikeus päättää haasteen antamisesta vastaajalle. Kantajan on esitettävä jo haastehakemuksessa yksilöity vaatimuksensa, sen perusteet ja ilmoitettava ne todisteet, joita hän haluaa kanteensa tueksi esittää. Kantajan haastehakemus valmistelussa esitettyine tarkennuksineen muodostaa ne asialliset rajat, joita käsittelyssä noudatetaan. Tämä näkyy myöhemmin käsittelyn aikana kanteenmuutoskieltona. Myöhemmin ei voi vaatia enää muuta kuin mitä haastehakemuksessa on ilmoitettu vaadittavaksi. Tuomioistuin huolehtii haastehakemukseen perustuvan haasteen tiedoksiannosta vastaajalle. Mikäli haastehakemus on puutteellinen, niin oikeus kehottaa täydentämään haastehakemusta. Mikäli kehotusta ei noudateta ja haastehakemus on niin puutteellinen, ettei sitä voida asettaa oikeudenkäynnin perusteeksi, niin oikeus voi jättää haastehakemuksen tutkimatta. Oikeus voi myös hylätä kanteen haastetta antamatta, jos kantajan hakemus on selvästi perusteeton. Haasteen johdosta kantajaa kehotetaan antamaan kirjallinen vastaus haasteeseen. Haastehakemuksen jättämisestä kantajan vastineen käsittelyyn kuuluvaa osaa prosessista kutsutaan myös kirjalliseksi valmisteluksi

Pääkäsittely

Pääkäsittelyssä asia käsitellään seuraavassa järjestyksessä:
1. istunnon alussa tuomioistuimen on lyhyesti yhteenvedon avulla selostettava, mihin asian valmistelussa on päädytty, sekä tiedusteltava, vastaavatko valmistelussa esitetyt vaatimukset edelleen asianosaisten kantaa;
2. asianosaisten on vuorollaan perusteltava kantaansa ja lausuttava vastapuolen perustelujen johdosta;
3. tuomioistuimen on otettava vastaan todistelu; sekä
4. asianosaisten on esitettävä loppulausuntonsa.
Asianosaisten kuulustelu todistelutarkoituksessa on toimitettava ennen kuin muuta suullista todistelua otetaan vastaan siitä kysymyksestä, jota kuulustelu koskee. Tuomioistuin voi määrätä, että tiettyä seikkaa koskeva todistelu otetaan vastaan ennen muuta todistelua.
Keisarinpitäjä

Keisarinpitäjä eli keisarillinen pitäjä on Suomessa vuoteen 1918 asti käytössä ollut nimitys, joka tarkoitti sellaista seurakuntaa, jonka kirkkoherran nimitti Venäjän keisari. Ruotsin vallan aikana tällaista pitäjää kutsuttiin kuninkaanpitäjäksi. Kirkkoherraksi voitiin nimittää kuka tahansa ehdokkaana olleista riippumatta hänen saamistaan äänistä. Joissakin tapauksissa virkaan voitiin nimittää sellainenkin henkilö, joka ei ollut edes ehdokkaana.
Minna Haapkylä

Ura ja elämä

Haapkylä on näytellyt lukuisissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä eräissä ranskalaisissa elokuvissa. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat pääosat elokuvissa Kuutamolla, FC Venus ja Lapsia ja aikuisia. Television puolelta Haapkylä muistetaan Yle TV2:n historiallisen draamasarjan Hovimäki Ester Lindhofina sekä pääroolistaan sarjassa Rikospoliisi Maria Kallio. Hän on lisäksi esiintynyt Maija Vilkkumaan musiikkivideolla Ei.
Haapkylä oli kiinnitettynä Lahden kaupunginteatteriin vuosina 1998–1999. Hän on esiintynyt myös muun muassa Kansallisteatterissa, Svenska Teaternissa ja Lilla Teaternissa.
Haapkylä kävi peruskoulun ja lukion Helsingin ranskalais-suomalaisessa koulussa. Sen jälkeen hän suoritti korkeakouluopintoja Teatterikorkeakoulussa 1993–1997 ja Conservatoire National Supérieur d’Art Dramatique de Paris’ssa vuosina 1994–1996. 
Nuoruudessaan hän soitti bassoa Tarharyhmä-yhtyeessä, jonka hän perusti Maija Vilkkumaan, Nöksy Niiniluodon ja Isa-Eerika Lehdon kanssa. Yhtye teki muutaman esiintymisen ajaksi paluun ollen mukana Vilkkumaan juhlakiertueella vuodenvaihteessa 2009–2010.
Minna Haapkylä on voittanut uransa aikana Jussi-palkinnon kahdesti: parhaasta naissivuosasta elokuvassa Rakkaudella Maire vuonna 1999 ja parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuulustelu vuonna 2009. Vuonna 2002 hän voitti Troian kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Silver Dolphin -palkinnon parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuutamolla.
Vuonna 2011 Haapkylä valittiin Stadin Friiduksi.
Minna Haapkylä oli naimisissa vuodesta 2002 vuoteen 2014 näyttelijä Hannu-Pekka Björkmanin kanssa. Heillä on kaksi poikaa. Nykyisin Haapkylä seurustelee näyttelijä Joanna Haartin kanssa.
Yoshinori Kitase

Yoshinori Kitase (jap. 北瀬 佳範, Kitase Yoshinori, s. 23. syyskuuta 1966) on videopelisuunnittelija, joka on ollut Square Enixin työntekijä vuodesta 1991 lähtien. Hänen merkittävimpiä tehtäviään ovat olleet ohjaajan roolit Chrono Triggerissä sekä kolmessa peräkkäisessä Final Fantasy -pelissä, Final Fantasy VI:ssa Final Fantasy VII:ssa ja Final Fantasy VIII:ssa, joka jäi hänen viimeiseksi ohjaustyökseen. Sittemmin hän on lähinnä tuottanut pelejä, joista esimerkkeinä Final Fantasy X, Kingdom Hearts sekä näiden jatko-osat. Lisäksi hän on toiminut käsikirjoittajana ja karttasuunnittelijana.
Tällä hetkellä Kitase työskentelee tuottajana Final Fantasy XIII:n ja Compilation of Final Fantasy VII -kokoelman parissa. Hän myös johtaa Square Enixin 1. tuotanto-osastoa.
Birgit Klockars

Birgit Valgerd Klockars (1. elokuuta 1912 Kruunupyy – 10. tammikuuta 1996 Helsinki ) oli suomalainen lähetyssaarnaaja, historiantutkija ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Klockarsin vanhemmat olivat rehtori, kansanedustaja Johannes Klockars ja opettaja Karin Wahlbäck. Vaasassa asuessaan Klockars tutustui Pelastusarmeijan toimintaan ja hän liittyi järjestöön päästyään ylioppilaaksi 1930. 
Vuonna 1935 Klockars lähti Kiinaan ja toimi siellä lähetyssaarnaajana Kantonissa sijainneessa Pelastusarmeijan koulussa ja lastenkodissa. Toisen maailmansodan aikana yhteydet kotimaahan katkesivat lähes täysin, mutta Klockars jatkoi lastenkodin johtajana vaikeissa oloissa. Hän pääsi palaamaan Suomeen vasta vuonna 1946. Paluun jälkeen hän erosi Pelastusarmeijasta ja alkoi opiskella teologiaa, psykologiaa ja kasvatusoppia. Klockars palasi Kiinaan vielä syksyllä 1948 työskennellen nyt Berlinmission-järjestön lähetysasemalla Kantonissa. Kommunistien tultua valtaan Kiinassa lähetystyö kävi mahdottomaksi ja Klockars palasi Suomeen kesällä 1950.
Vuonna 1952 Klockars kääntyi katoliseen uskoon ja opiskeli sitten Åbo Akademissa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1960. Väitöskirjan aiheena oli 1300-luvulla elänyt Turun piispa Hemming. Myöhemmin Klockars julkaisi tutkimuksia pyhästä Birgitasta ja Naantalin birgittalaisluostarista.
Boris Žemtšužin

Boris Aleksejevitš Žemtšužin (ven. Борис Алексеевич Жемчужин, 11. tammikuuta 1897 Pähkinälinna – 9. toukokuuta 1918 Helsinki) oli venäläinen bolševikki, joka toimi Suomessa Neuvosto-Venäjän laivastokomissaarina. Hänet teloitettiin pian Suomen sisällissodan päättymisen jälkeen.

Elämä

Pietarin teknologisessa instituutissa opiskellut Žemtšužin liittyi sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1915. Lokakuussa 1916 hänet pidätettiin vallankumouksellisen materiaalin jakamisesta ja Žemtšužin pääsi lopulta vapaaksi helmikuun vallankumouksen myötä maaliskuussa 1917. Vapautumisensä jälkeen hänet lähtettiin aluksi Kronstadtin merilinnoitukseen toimittamaan merisotilaille tarkoitettua vallankumouksellista lehteä ja sieltä edelleen Helsinkiin, jossa Žemtšužin avusti bolševikkien julkaisemaa Volna-sanomalehteä. Pietarissa tapahtuneen Heinäkuun kansannousun jälkeen lehti lakkautettiin, mutta se jatkoi pian ilmestymistä nimellä Priboj.
Lokakuussa 1917 Žemtšužin nimitettiin bolševikkien Suomen neuvostojen Pohjois-Suomen aluekomitean johtoon Tornioon. Suomen itsenäistyttyä joulukuussa 1917 hän palasi Helsinkiin sotaväen ja kiinteän omaisuuden evakuoinnin komissaariksi. Kun Suomeen sijoitettu Itämeren laivasto oli keväällä 1918 suurimmaksi osaksi siirretty Kronstadtiin, hän toimi Helsinkiin vielä jääneiden laivastoyksikköjen komissaarina, tehtävänään pitää huolta niiden evakuoinnista. Valkoiset kuitenkin pidättivät Žemtšužinin vakoojana 8. toukokuuta ja ampuivat hänet seuraavana päivänä Santahaminassa. Teloitukseen liittyi mahdollisesti myös Neuvosto-Venäjän ja Saksan välinen kiista Suomeen jääneiden alusten kohtalosta.
Arthur Kylander

Arthur Arkadius Kylander (16. helmikuuta 1892 Lieto – 26. elokuuta 1968 Camino, Kalifornia) oli amerikansuomalainen kansanmusiikin esittäjä, laulaja, laulunkirjoittaja ja mandoliininsoittaja. Hän syntyi Liedossa, Suomessa, ja muutti Yhdysvaltoihin 22-vuotiaana vuonna 1914. Vuonna 1925 hän tapasi vaimonsa Julia Varilan, pianistin ja hanuristin, ja he alkoivat esiintyä yhdessä.

Elämä ja ura

Kylander toimi palomiehenä Turussa, kunnes vuonna 1914 muutti Amerikkaan. Kylander työskenteli metsurina ja kirvesmiehenä Mainessa, New Yorkissa, Pennsylvaniassa, Ohiossa ja Minnesotassa. Vuonna 1927 hän avioitui kaustislaisen isän ja ullavalaisen äidin tyttärenä Montanassa syntyneen Julia Varilan (1904–1991) kanssa. Samana vuonna pariskunta lähti kaksivuotiselle esiintymiskiertueelle amerikansuomalaisten asuttamille paikkakunnille. 
1920–1930-luvuilla Arthur ja Julia Kylander kiertelivät esiintymässä amerikansuomalaisten parissa. Myös useimmat lauluista syntyivät tällöin. Vaimo Julia osallistui lauluntekoon ja esityksiin sovittajana, pianistina ja harmonikansoittajana. Vuosien 1928–1929 kiertueen kolmantena jäsenenä oli viipurilainen, Connecticutiin asettunut kanafarmari Jack Häkkilä (1893–1975).
1930-luvun lamavuosina Kylanderit toimivat vauraan perheen hovimestari-autonkuljettajana ja kokkina Hollywoodissa. Myöhemmin he päätyivät puunkasvattajiksi El Doradon piirikuntaan Kaliforniassa, josta ostivat Mäntyharjuksi nimeämänsä metsätilan. Siitä tuli amerikansuomalaisten ystävien suosima lomailupaikka, ja Kylanderit aikoivat laajentaa paikan lomakyläksi, mutta hanke jäi toteutumatta Arthur Kylanderin heikentyvän terveyden takia. Viimeisen kiertueensa pariskunta teki 1952–1953, mutta Mäntyharjussa he esiintyivät vierailleen vielä 1960-luvulla. 
Syndikalistisen IWW-ammattiliiton toiminnassa mukana olleen Kylanderin laulut olivat humoristisia mutta samalla usein piikikkään työväenhenkisiä. Lauluissa kuvataan siirtolaiseksi saapuvan suomalaisen vaikeuksia työnsaannissa ja elämässä uudessa maassa. Niissä satirisoidaan myös monia Yhdysvaltain ja taakse jääneen Suomen tapoja, kuten uskonnollisuutta ja suojeluskunta-aatetta.
Levy-yhtiöiden kykyjenetsijöinä toimivat levykauppiaat eri puolilla Yhdysvaltoja, ja näin maan suurin levy-yhtiö Victor Talking Machine Company kiinnitti Kylanderin tekemään levyjä. Ne saavuttivat kohtalaisen menestyksen, ja kolmen vuoden aikana hän sai levyttää 20 kappaletta New Yorkissa, aluksi pianon ja hanurin (ehkä vaimo ja Jack Häkkilä), lopulta Alfredo Cibellin johtaman kuuden soittajan studioyhtyeen säestyksellä. Levytysversioista kovin työväenaatteelliset säkeistöt jätettiin yleensä pois, mutta ne löytyvät painetuista nuottijulkaisuista. Kansanmusiikki-instituutti tallensi vuonna 1994 valtaosan Kylanderin levytyksistä CD-albumille Oi, kuinka engeliksi mielin – Finnish American Recordings 2 (KICD 32).
Helsingin Sanomien entinen päätoimittaja Keijo Kylävaara on Arthur Kylanderin veljenpoika.
Tuimazyn piiri

Tuimazyn piiri (baškiiriksi Туймазы районы, Tuimazy raiony, ven. Туймазинский район, Tuimazinski raion) on hallinnollinen piiri Baškortostanin länsiosassa Tatarstanin vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus on Tuimazyn kaupunki, joka sijaitsee 170 kilometriä Ufasta länteen. Piiriin kuuluu 20 kylähallintoaluetta ja se on perustettu vuonna 1930.
Tuimazyn piirin pinta-ala on 2 364 km². Piirin asukasluku on noin 30 300 ja asukastiheys 13 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, baškiirit ja venäläiset.
Moskvajoki

Moskvajoki eli Moskovanjoki (ven. Москва́, Moskva) on Moskovan kaupungin läpi virtaava ja Okaan Kolomnan lähellä laskeva joki Moskovan ja osittain myös Smolenskin alueilla Venäjällä. Sen pituus on 473 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 17 600 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Moskovan ylängöltä. Tärkeimmät sivujoet ovat Ruza, Istra, Jauza, Pahra ja Severka. Keskimääräinen virtaama on 109 kuutiometriä sekunnissa. Virtausta säännöstelevät Možaiskin, Ruzan, Ozerninskojen ja Istran tekoaltaat sekä Petrovo-Dalnejen ja Rubljovon lähellä sijaitsevat padot. Vettä virtaa jokeen myös Volgasta Moskovan kanavaa pitkin. Moskvajoen rannalla sijaitsevat Možaiskin, Zvenigorodin, Moskovan, Žukovskin, Bronnitsyn, Voskresenskin ja Kolomnan kaupungit.
Nicolas Dalby

Vapaaottelu

Dalby otteli ensi kerran vapaaottelussa amatööritasolla 2008, jolloin hän voitti Martin Johansenin toisessa erässä. Sittemmin maaliskuussa 2010 Dalby teki ammattilaisesiintymisensä. Hän voitti kamppailun Laurens-Jan Thijssenia vastaan kuristuksella kolmannessa erässä.

Cage Warriors

Dalby otteli ensimmäisen kerran Cage Warriorsissa maaliskuussa 2014. Hän pääsi ottelemaan heti ensimmäisessä kamppailussaan välisarjan mestaruudesta Sergei Churilovia vastaan. Dalby voitti mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä neljännessä erässä. Marraskuussa 2014 Dalby puolusti ensimmäisen kerran välisarjan mestaruuttaan Mohsen Baharia vastaan. Viisieräinen kamppailu päättyi Dalbyn voittoon tuomariäänin.

UFC

Dalby siirtyi UFC:hen 2015 lyhyen, mutta menestyksekkään Cage Warriors uran jälkeen. Dalby otteli ensimmäisen kerran toukokuussa 2015 UFC Fight Night: Condit vs. Alves -tapahtumassa. Hän voitti avauskamppailunsa UFC:ssä Elizeu Zaleski dos Santosia vastaan hajaäänin.
Lokakuussa 2015 Dalby otteli toisen kamppailunsa UFC:ssä Darren Tillia vastaan. UFC Fight Night: Holohan vs. Smolka -tapahtumassa käyty kamppailu päättyi tasapeliin. Ottelu palkittiin Illan kamppailu bonuksella.
Kolmannen UFC-kamppailunsa Dalby kävi Zak Cummingsia vastaan, joka oli voittanut edellisen ottelunsa 43 sekunnissa teknisellä tyrmäyksellä. Kamppailu käytiin UFC Fight Night: Rothwell vs. dos Santos -tapahtumassa huhtikuussa 2016. Dalby hävisi kamppailun tuomariäänin. Dalbyn tappioputki jatkui, kun hän hävisi Peter Sobottalle tuomariäänin syyskuussa 2016.
Djennén suurmoskeija

Djennén suurmoskeija on perjantaimoskeija Djennén kaupungissa Malissa. Se on rakennettu vanhemman 1200-luvun moskeijan paikalle vuosina 1906–1907. Sudanilaistyylinen moskeija on maailman suurin savitiilirakennus. Se on osa Unescon maailmanperintökohdetta.

Historia

Nykyisellä moskeijalla on kaksi edeltäjää. Niistä ensimmäisen rakennutti perimätiedon mukaan Djennén kuningas Koi Konboro aikana, jolloin kaupunki oli merkittävä kaupan ja islamilaisen oppineisuuden keskus. Alkuperäiseen rakennukseen lisättiin myöhemmin useita torneja ja se ympäröitiin muurilla.
Fulbevaltio Macinan hallitsija Ahmadu Lobbo valtasi Djennén vuonna 1818. Hän alisti kaupungin väkivaltaisesti, sulki sen moskeijat ja jätti ne raunioitumaan. Ankaran fundamentalistinen Ahmadu rakennutti vanhan moskeijan itäpuolelle oman moskeijansa vuosina 1834–1836. Se oli ulkonäöltään paljon vaatimattomampi ja yksinkertaisempi, mutta pinta-alaltaan laajempi.
Vanhan moskeijan raunioiden paikalle pystytettyä nykyistä moskeijaa on pidetty pitkään Ranskan siirtomaahallinnon luomuksena. Nykykäsityksen mukaan sen rakennutti paikallinen eliitti, joka halusi lisätä kaupungin arvovaltaa ja pyyhkiä pois muiston Ahmadun fulbevallasta. Arkkitehtinä toimi Djennén muurarikillan päällikkö Ismaila Traoré. Ranskalaiset osallistuivat rakentamisen kuluihin ja toimittivat työmaalle pakolla värvättyä työvoimaa. Ahmadun moskeija purettiin ja sen paikalle pystytettiin madrasa.

Rakennus

Pohjapiirustukseltaan yksinkertainen moskeija on pystytetty noin 75 metriä leveälle ja pitkälle korokkeelle. Se on osittain ulkomuurin ympäröimä. Savikattoa tukevat suuret pylväät. Katon terrakottakuvut päästävät sisätiloihin raikasta ilmaa. Julkisivussa on kolme minareettia ja sarja pylväitä, joiden huipulle on asetettu hedelmällisyyttä ja puhtautta symboloivia strutsinmunia. Ulos työntyvät puupalkit tukevat ja koristavat rakennusta. Ne toimivat myös telineinä jokavuotisessa juhlassa, jossa tiiliseinät peitetään uudelleen sadekauden aikana pois huuhtoutuneella savilaastilla.

Merkitys

Kaupungin yllä kohoava monumentaalinen rakennus on yksi sudanilais-sahelilaisen savitiiliarkkitehtuurin suursaavutuksista. Se on vaikuttanut muun muassa Moptin, Sanin ja M’Pessoban sekä Burkina Fason Bobo Dioulasson, Ghanan Larabangan ja Norsunluurannikon Odiennén ja Kongin moskeijoiden rakennustyyliin. Djennén kaupunki moskeijoineen julistettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1988.