google/wiki40b huggingface dataset:
Antonio Lotti

Antonio Lotti (n. 1667 Venetsia – 5. tammikuuta 1740 Venetsia) oli italialainen barokkisäveltäjä, urkuri ja musiikkipedagogi, joka toimi Venetsiassa, Dresdenissä ja Wienissä. Hän teki muun muassa kolmisenkymmentä oopperaa sekä messuja. Hänen tunnetuin sävellyksensä lienee sopraanoaaria ”Pur dicesti, o bocca, bocca bella” (”Olethan sanonut, oi soma suu”) oopperasta L’infidelta punita.
Lotti syntyi Venetsiassa, joskin hänen isänsä Matteo toimi tuolloin kapellimestarina Hannoverissa. Vuonna 1682 Lotti alkoi opiskella Lodovico Fugan ja Giovanni Legrenzin johdolla, jotka molemmat työskentelivät Venetsian Pyhän Markuksen tuomiokirkossa. Lotti teki uransa tuon kirkon piirissä, ensin alttolaulajana (1689), sitten apulaisurkurina ja urkurina, ja vuodesta 1736 maestro di cappellan tehtävässä, jota hän hoiti kuolemaansa asti. Hän myös opetti Ospedale degli Incurabilissa ja kirjoitti sille musiikkia. Vuonna 1717 hän sai virkavapautta ja lähti Dresdeniin, jossa tuotettiin useita hänen oopperoitaan kuten Giove in Argo, Teofane ja Li quattro elementi, kaikki Antonio Maria Luchinin librettoihin. Muita Venetsiassa kirjoitettuja Lottin oopperoita ovat Giustino, Trionfo dell'Innocenza, Teuzzone, Ama più che non si crede, Il comando inteso e tradito, Sidonio, Isaccio tiranno, La forze de sangue, Il Tradimento traditore di se stesso, L'Infedelità punita, Poresenna, Irene Augusta, Polidoro, Foca superbo, Alessandro Severo ja Il Vincitore Generossi. Dresdenissä Lotti sävelsi oopperan Odii del Sangue delusi. Hän palasi Venetsiaan vuonna 1719, ja kuoli siellä vuonna 1740.
Noin 30 oopperan lisäksi Lotti sävelsi messuja, kantaatteja, madrigaaleja ja instrumentaalimusiikkia. Hänen kuoroteoksensa ovat useimmiten säestyksettömiä. Hänen elämäntyötään pidetään siltana myöhäisen barokin ja kehittyvän klassismin välillä. Lottin on ajateltu vaikuttaneen Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin ja Johann Dismas Zelenkan tuotantoon.
Monet Lottin sävellyksistä ovat kadonneet. Giovanni Bononcini sovitti Lottin teoksen Duetti, terzetti e madrigali a più voci, op. l (Venetsia, 1705) ja esitti sen omissa nimissään Lontoossa 1731. Lotti kuitenkin sai todistetuksi teoksen omakseen.
Lottin oppilaita olivat Domenico Alberti, Benedetto Marcello, Giovanni Battista Pescetti, Baldassare Galuppi, Giuseppe Saratelli ja Johann Dismas Zelenka. Hän oli naimisissa sopraano Santa Stellan kanssa.
Conversen piirikunta

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 91,3 prosenttia on valkoisia ja 7,82 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 5,48 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 98,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 40 vuotta.
Bror Wahlroos

Bror Arne Napoleon ”Buntta” Wahlroos (21. tammikuuta 1928 Turku – 12. tammikuuta 2007 Hyvinkää) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja. Hän toimi eri teollisuusyritysten ja yhteisöjen johtotehtävissä 1947–1968 sekä kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkönä vuosina 1969–1992. Koulutukseltaan hän oli lakitieteen lisensiaatti. Wahlroos tunnettiin värikkäänä persoonana. Sampo Oyj:n konsernijohtaja Björn Wahlroos on Bror Wahlroosin poika. Bror Wahlroosilla on ensimmäisestä avioliitostaan Marita Wahlroosin kanssa toinenkin lapsi, tytär Ann-Christine.
Bror Wahlroos oli Ruotsalaisen kansanpuolueen ehdokkaana vuoden 1991 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi.
Wahlroos tuomittiin sakkoihin virkavirheestä 1970-luvulla tapahtuneen Salora-jutun yhteydessä.
Wahlroos on haudattu Turun hautausmaalle.
Triborg

Triborg on ladattava bonushahmo Mortal Kombat X -pelissä. Triborg on yhdistelmä Smoken, Cyraxin, Sektorin ja Sub-Zeron kyborgimuodoista. Triborg syntyi kun erikoisjoukot löysivät piilotetun datavaraston Lin Kuei klaanin kyberneettisestä laitoksesta. Tiedemiehet keräsivät datan testiruumiiseen, jolloin Cyraxin, Sektorin ja Smoken mielet saivat kyborgin eläväksi. Triborg tappoi kaikki laitoksen tiedemiehet ja ryhtyi tappamaan kaikkia orgaanisia elämänmuotoja.
Ry Cooder

Ryland Peter ”Ry” Cooder (s. 15. maaliskuuta 1947 Los Angeles) on Grammy-palkittu yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja, tuottaja, sessiomuusikko ja säveltäjä. Hän on yksi aikansa suurimmista kitaristeista sekä slide-kitaran taitajista ja tuli vuonna 2003 sijoitetuksi kahdeksanneksi Rolling Stone -lehden 100 Greatest Guitarists of All Time -listauksessa.
Cooder on tehnyt yhteistyötä muun muassa Rolling Stonesin, Captain Beefheartin, Taj Mahalin ja Van Morrisonin kanssa. Hän on nyttemmin tullut tunnetuksi työstään kansanmusiikin alalla ja tehnyt siten kansainvälistä mainetta saavuttanutta yhteistyötä muun muassa kuubalaisen Buena Vista Social Clubin kanssa. Hän aloitti menestyksekkään soolouran 1970-luvulla, mikä jatkui aina vuoteen 1987 saakka, jolloin ilmestyi levy Get Rhythm. Seuraavana vuonna Cooder yhtyeineen esiintyi Seinäjoen Provinssirockissa.
2000-luvun puolella Cooder on julkaissut Kalifornia-aiheisen levytrilogian, jonka aloitti 1950-luvulla hävitetystä meksikolaiskylästä L.A:ssa kertova albumi Chávez Ravine (2005), joka oli myös Grammy-ehdokkaana. Trilogian toinen osa on levy nimeltä My name is Buddy (2007) ja kolmas I, Flathead (2008). Ensimmäisen Grammyn Cooder sai piirrettyyn lastenelokuvaan Pecos Bill (1988) tehdystä soundtrackista, jossa kertojana toimi näyttelijä Robin Williams. Hänet nähtiin vuoden 1999 dokumenttielokuvassa Buena Vista Social Club. 
Cooder tunnetaan myös elokuvamusiikin säveltäjänä. Hänen tunnetuimpiin töihinsä tällä alalla lukeutuu Paris, Texas (1984). Cooderilla oli lyhyehkö hiljainen kausi Get Rhythm (1987) -levyn jälkeen. Levyn joka jäi tähän mennessä viimeiseksi pääosin cover-kappaleita sisältäneeksi studiolevyksi.
Cooderin yhteistyökumppanina live-esiintymisissä on ollut muun muassa Little Village (1990-luvun alussa) yhtyeen jäsen englantilainen Nick Lowe. Cooderin poika Joachim on soittanut rumpuja ja perkussioita jo 1990-luvun alkupuolelta lähtien isänsä kanssa korvaten paljolti Cooderin tätä ennen käyttämän rumpalivirtuoosin Jim Keltnerin.
Sauronin Suu

Sauronin Suu (engl. the Mouth of Sauron) on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta. Sauronin Suu esiintyy ainoastaan Kuninkaan paluun luvussa ”Musta portti aukeaa”.

Sauronin Suu kirjoissa

Sauronin Suu oli musta númenorilainen eli pimeyden voimien puolelle astunut Númenorin saaren asukas. Tosin ei tiedetä, oliko hän alkuperäinen númenorilainen vai heidän jälkeläisensä. Sauronin Suu oppi Sauronilta taikuutta ja kohosi lopulta hänen linnoituksensa Barad-dûrin komentajaksi ja Sauronin sanansaattajaksi. Hän oli palvellut Sauronia niin pitkään, ettei muistanut enää omaa nimeään. Hän oli viekas ja julma, eivätkä edes örkit olleet hänen vertaisiaan julmuudessa. Sauronin Suu pukeutui mustiin vaatteisiin ja hänellä oli korkea kypärä. Suu ratsasti mustalla suurella hevosella, jonka pää muistutti kalloa.
Kun Lännen Armeija saapui Mustalle Portille, Sauron lähetti Suun neuvottelemaan puolestaan. Sauronin Suu loukkasi Aragornia, mutta pelästyi Aragornin katsetta. Sauronin Suu puhui Gandalfille ja näytti kaikkien kauhuksi Frodolle kuuluneen mithril-paidan, haltiaviitan ja Samille kuuluneen miekan. Todellisuudessa he olivat ryöstäneet Frodolta nämä esineet, kun hän oli ollut vankina Cirith Ungolin tornissa. Sauronin Suu valehteli ja väitti Frodon olevan Barad-dûrissa kidutettavana. Hän vaati, että Frodon vapauttamista vastaan Gondorin ja Rohanin olisi alistuttava Sauronin valtaan. Hänelle itse annettaisiin vastapalvelukseksi uskollisuudesta Rautapiha. Kun Gandalf pyysi nähdä Frodon, Sauronin Suu kieltäytyi. Gandalf otti Frodolle ja Samille kuuluneet esineet ja hylkäsi Sauronin vaatimukset. Raivostunut Sauronin Suu ratsasti takaisin Mustalle Portille ja lähetti Mordorin joukot Lännen Armeijan kimppuun.
Sauronin Suun kohtaloa ei ole kerrottu. Luultavasti hän epäselvästi kuoli Mustan portin taistelussa.

Sauronin Suu elokuvissa

Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa Sauronin Suu esiintyy ainoastaan Kuninkaan paluun Special Extended Edition -versioon lisätyssä kohtauksessa. Hahmoa näyttelee Bruce Spence. Elokuvassa Sauronin Suun kypärässä lukee cirth-riimuilla "Lammen Gorthaur", mikä merkitsee "Sauronin ääntä". Gorthaur on Silmarillionissa Sauronin haltioilta saama nimitys. Elokuvassa Aragorn tappaa Sauronin Suun katkaisemalla hänen päänsä irti Andurílilla.
Sauronin Suu on esiintynyt myös Jules Bassin ja Arthur Rankinin vuoden 1980 piirroselokuvassa The Return of the King, jossa häntä ääninäytteli Don Messick.

Sauronin Suu roolipeleissä

Keski-Maa-roolipelissä Sauronin Suun nimi on Urzahil, mutta nimi ei ole Tolkienin keksimä.
Romu-Nisse ja hänen ystävänsä

Sarjan kuvaus

Romu-Nisse ja hänen poikansa Kalle pitävät romuttamoa keskellä pientä kaupunkia. Tämä ei ole kaupungininsinööri Tuure Koivulan mieleen, joka uhkaa hankkia romuttamolle häädön. Tuurella on kuitenkin muitakin huolia. Hän on kovin kiinnostunut yleisnero Iisakki Jöröläisen kirjasta, joka on täynnä nerokkaita piirustuksia ja laskelmia. Niiden avulla Tuure voisi kohentaa omaa uraansa. Iisakki ei kuitenkaan halua luopua kirjastaan. Sarjan aikana seurataan Iisakin pakomatkaa, joka vie hänet mitä eriskummallisimpiin paikkoihin aina avaruuteen asti. Lopulta Tuure luopuu kirjan tavoittelusta.

Sarja Suomessa

Suomessa sarja esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1986, jonka jälkeen sarja uusittiin 1994.
Suomenkielisestä käännöksestä ja ohjauksesta vastasi Marsa Laine.
Sarja oli aikoinaan niin suosittu, että suomenkielessä ja myös ruotsin kielessä termillä Romu-Nisse viitattiin jonkin aikaa romua keräävään henkilöön.
Romu-Nisse on myös joskus käännetty "Romu-Roopeksi".

DVD-julkaisu

Sarjan jaksot on julkaistu Ruotsissa kolmella DVD:llä. Suomessa jaksoja ei ole toistaiseksi julkaistu.
Suomen ja Naton isäntämaasopimus

Suomen ja Naton välinen isäntämaasopimus (virallinen nimi Yhteisymmärryspöytäkirja Suomen tasavallan hallituksen ja Pohjois-Atlantin liiton transformaatioesikunnan komentajan johtoesikunnan sekä Pohjois-Atlantin liiton operaatioesikunnan välillä isäntämaatuen antamisesta Naton operaatioiden / harjoitusten / vastaavan sotilaallisen toiminnan toteuttamista varten, engl. Memorandum of understanding (MOU) between the government of the Republic of Finland and Headquarters, Supreme Allied Commander Transformation as well as Supreme Headquarters Allied Powers Europe regarding the provision of Host Nation Support for the execution of NATO operations / exercises / similar military activity) on Suomen valtion ja sotilasliitto Naton välinen sopimus.
Pöytäkirjassa määritellään, miten Naton sekä sen jäsenvaltioiden tai muiden valtioiden joukot voivat perustaa tukikohtia ja tuoda joukkoja isäntämaan alueelle sekä rauhan että kriisin aikana. Pöytäkirja täsmentää isäntämaata tarjoamaan tukea, tietoja ja suojelusta joukoille.
Presidentti Niinistö ja ulkopoliittinen ministerivaliokunta päättivät heinäkuussa 2014, että Suomi allekirjoittaa yhteisymmärryspöytäkirjan Pohjois-Atlantin puolustusliitto Naton kanssa.
Pöytäkirjan allekirjoitti Suomen puolesta puolustusvoimain komentaja Jarmo Lindberg 4. syyskuuta 2014. Samaan aikaan oman pöytäkirjan Naton kanssa allekirjoitti myös Ruotsi.
Yhteisymmärryspöytäkirja on laadittu englanniksi, ja sen teksti on tallennettu valtion säädostietopankki Finlexiin. Ulkoministeriö on  laatinut yhteisymmärryspöytäkirjasta suomenkielisen käännöksen.

Asema valtiosopimuksena

Memorandum of understanding (lyh. MoU) - yhteisymmärryspöytäkirja on valtioiden välinen tai valtioiden ja kansainvälisen järjestön välinen järjestely, "yhteisymmärrys", jolla ei yleensä haluta saada aikaan oikeudellisesti sitovia velvoitteita ja jota usein käytetään teknisluonteisten järjestelyjen tai toimintatapojen määrittämiseksi. Memorandum of understanding -termiä voidaan joskus käyttää myös merkityksessä ’tulkintaohje/selitys’ ja toisinaan myös valtiosopimuksen nimenä.
Pöytäkirja ei ole kansainvälinen sopimus, vaan se on luonteeltaan poliittinen asiakirja. Pöytäkirja ei velvoita kumpaakaan osapuolta antamaan tai vastaanottamaan apua ja joukkoja. Suomi päättää siten kaikissa oloissa itse, ryhtyykö se toimintaan, jossa isäntämaatuesta tarvitsee sopia. Suomi ei sitoudu yhteisymmärryspöytäkirjalla vastaanottamaan Suomeen vieraita joukkoja tai sallimaan sellaisten kauttakulkua
Zapped

Juoni

16-vuotiaan opiskelijan ja lahjakkaan tanssijan Zoeyn (Zendaya) elämä muuttuu äidin mentyä uusiin naimisiin. Hän joutuu vaihtamaan koulua ja muuttamaan saman katon alle kolmen räyhäävän velipuolen, kovaäänisen isän ja tottelemattoman koiran kanssa. Zoey lataa älypuhelimeensa koirankoulutussovelluksen, mutta huomaa, että sovelluksella pystyy kontrolloimaan myös lähistöllä olevia poikia.
O:n tarina

O:n tarina (Histoire d'O) on vuonna 1954 ranskaksi ja englanniksi julkaistu eroottinen romaani rakkaudesta, seksuaalisesta alistumisesta ja hallinnasta. Kirjoittaja Pauline Réage on salanimi. Kirjoittajaksi osoittautui ranskalainen journalisti Anne Cécile Desclos, joka käytti myös salanimeä Dominique Aury. Desclos kertoi asian itse julkisesti 86-vuotiaana vuonna 1994. Alkujaan sarjaksi kirjeitä kirjoitettu romaani oli vastaus Desclosin rakastajan, kirjallisuuskriitikko ja kustantaja Jean Paulhanin, väitteelle, etteivät naiset kykene kirjoittamaan eroottisia romaaneja.

Juoni

Romaanissa nuori nainen, valokuvaaja ”O” (muuta nimeä hänestä ei käytetä) joutuu miesystävänsä Renén pakottamana mukaan eräänlaiseen eroottiseen klubiin, johon kuuluu herroiksi kutsuttuja miesjäseniä sekä alistetussa asemassa olevia naisia. Romaanin edetessä kuvataan seksuaalisen alistumisen, suoranaisen orjuuden, erilaisia ilmenemismuotoja ja toteutustapoja. 
Romaanin ensimmäinen osa, Roissyn rakastajat, kuvaa O:n alistamista ja hänen reaktioitaan siihen eräänlaisessa linnassa. Kirjan alussa lukijalle tarjotaan kaksi erilaista muunnelmaa alkutilanteesta. Osan lopussa O palaa ulkomaailmaan, koulutettuna alistumiseen ja varustettuna jäsenyyttä ja asemaansa osoittavalla symbolilla. Paikannimi Roissy esiintyy ainoastaan luvun lopussa auton ikkunasta näkyvässä kilvessä. 
Toinen osa, Sir Stephen, kuvaa miten René luovuttaa O:n ihailemalleen vanhemmalle miehelle, velipuolelleen Sir Stephenille. Tämän tarkoituksensa on opettaa O:lle alistumista, johon ei liity rakkaus: ”Te sekoitatte rakkauden ja tottelevaisuuden. Teidän tulee totella rakastamatta minua ja vaikka minä en rakasta teitä.” Sir Stephen ja René antavat O:lle erilaisia alistumista vaativia tehtäviä.
Kolmannessa osassa Anne-Marie ja renkaat Sir Stephen vie O:n ystävänsä Anne-Marien ylläpitämään ulkopuolisilta suljettuun naistentaloon, jossa hän kohtaa naisten välisen dominoinnin ja seksuaalisuuden. Konkreettisesti termi renkaat viittaa genitaalilävistykseen. 
Romaanin neljäs osa Pöllö saa nimensä O:n esiintymisestä klubin juhlissa alastomana, mutta helmipöllöä esittävä naamio kasvoillaan. 
Romaani päättyy huomautukseen puuttuvasta viimeisestä luvusta. Huomautuksessa kerrotaan romaanilla olevan kaksi erilaista mahdollista loppua.
Romaanin alussa on Jean Paulhanin kirjoittama esipuhe Onnesta orjuudessa, jossa hän pyrkii tulkitsemaan romaanin lähtökohtia ja merkityksiä.
Hoitotiede (lehti)

Päätoimittajat

Vuonna 2017 lehden päätoimittaja oli Katja Joronen.
Elizabeth Franz

Elizabeth Franz (s. 18. kesäkuuta 1941) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Akronissa, Ohiossa.
Franz voitti Tony-palkinnon Linda Lomanin roolista Kauppamatkustajan kuolemassa 1999, ja hänellä on ollut kaksi epäonnistunutta ehdokkuutta. Hän on voittanut lisäksi Obien. 
Franz, joka on myös televisio- ja elokuvanäyttelijä, on ollut ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi vuonna 2000. Hän oli naimisissa kollegansa Ed Binnsin kanssa vuodesta 1983 tämän kuolemaan 1990.
Tuomas Kivisaari

Tuomas Kivisaari (s. 1979) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikkana laitahyökkääjä. Hän on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 86 kilogrammaa (2005). 
Kivisaari on voittanut Vaahteraliigassa Helsingin Roostersin riveissä Suomen mestaruudet vuosina 2000, 2002 ja 2004 sekä Porvoon Butchersissa vuonna 2005. Hän palasi Butchersista kaudelle 2006 Roostersiin. 
Kivisaari on valittu Vaahteraliigan All Stars -miehistöön vuonna 2001. Hän kuuluu myös Suomen maajoukkueeseen.
Korvatunturi

Korvatunturi (ven.   kyrill. Корватунтури, joskus myös Корватундра, Korvatundra) on 486 metriä korkea tunturi Savukosken kunnassa Lapissa, Suomen ja Venäjän rajalla. Se kuuluu UK-puisto-Sompio-Kemihaaran Natura 2000 -luonnonsuojelualueeseen.
Tunturissa on kolme huippua, joista keskimmäisen kautta kulkee Suomen ja Venäjän raja. Itäinen huippu (464 m) on kokonaan Venäjän puolella ja läntinen (411 m) Suomen puolella. Korvatunturi sijaitsee rajavyöhykkeellä, joten siellä liikkumiseen tarvitaan Rajavartiolaitoksen lupa. Korvatunturille johtaa polku entiseltä Kemihaaran rajavartioasemalta, jonne taas pääsee tietä pitkin Tulppiosta. Suomeen 1920–1944 kuuluneen Petsamon itäraja kohti Pohjoista jäämerta alkoi Korvatunturilta, joka oli Tarton rauhasta 1920 talvisodan päättäneeseen Moskovan rauhaan 1940 saakka Suomen itärajan läntisin kohta.
Pieni Korvatunturi (ven. Малая Корватундра, Malaja Korvatundra) puolestaan on 376 metriä korkea tunturi Venäjällä, noin kolme kilometriä Korvatunturista itäkoilliseen.

Joulupukin asuinsija

Korvatunturi on myyttinen paikka, jonka korkeimman huipun Suomen-puoleisessa rinteessä Joulupukin ja puolisonsa Joulumuorin sekä joulutonttujen sanotaan asustavan. Myytti syntyi, kun Markus Rautio eli Markus-setä kertoi Lastentunti- radio-ohjelmassaan Yleisradiossa 1927 Pukin asuinpaikan.
Tontut auttavat Pukkia tekemään lahjat työpaikassaan Joulupukin Pajakylässä, joka sijaitsee Korvatunturin asunnolta lähes 300 kilometrin päässä Rovaniemen Napapiirillä.
Korvatunturilla on oma postinumeronsa, jota käyttäen lähetykset toimitetaan tiedoilla Joulupukki, 99999 Korvatunturi Pajakylän yhteydessä toimivaan Joulupukin Pääpostiin, jonne lähetykset kulkeutuvat myös tiedoilla Joulupukki, Joulupukin Pääposti, 96930 Napapiiri.
Joulupukin lähtö Korvatunturilta lahjojen jakoon tapahtuu jouluaaton aattona (23. joulukuuta).
Vuonna 1957 julkaisemissaan muistelmissa Markus Rautio ei lainkaan maininnut Korvatunturi-episodia. Kielitieteilijä Osmo Ikola kirjoitti vuonna 1984 artikkelissaan Kanava-lehdessä, että Rautio ei keksinyt Korvatunturia Joulupukin asuinpaikaksi omasta päästään, vaan vahvisti vanhemman uskomuksen. Ikola muisteli kuulleensa tarinoita Korvatunturista Joulupukin kotipaikkana jo lapsuudessaan 1920-luvun alussa vieraillessaan isovanhempiensa luona Loimaan pappilassa. Ikolan mukaan uskomus tunnettiin ainakin Satakunnassa, Hämeessä, Viipurin seudulla ja Tornionjokilaaksossa. Zachris Topeliuksen vuonna 1867 kirjoittaman sadun Peikkojen joulu mukaan Joulupukki asusti "kaukana pohjoisessa", tarkemmin määrittelemättömässä paikassa.
Pohnpeinluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 24 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään kastanjanruskea ja kaulan sekä alapuolen höyhenten reunat ovat tummemmat synnyttäen raidallisen värityksen. Siipi- ja pyrstösulat ovat oliivinkeltaiset, nokka oranssi (koiras) tai kellanoranssi (naaras), iiris kellanoranssi (koiras) tai vaaleanharmaa (naaras) ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä. Nuoren linnun väritys on samanlainen kuin aikuisen.
Paikallisten asukkaiden lajille antama nimi tarkoittaa "suojautuu aina sateelta", mikä havainnollistaa sen taipumusta suojautua sateella ison lehden alle.

Esiintyminen

Pohnpeinluri esiintyy Pohnpein eli Ponapén saarella Mikronesiassa.
Lajin kantaa pidetään silmälläpidettävänä, sillä sen populaatio on saavuttamassa vaarantuneen rajaa ja on pienenemässä. Lajin levinnäisyysalue on melko suppea, mutta se ei todennäköisesti ole kaventumassa, sillä laji on hyvin sopeutuva.

Elinympäristö

Pohnpeinlurit elävät metsissä, erityisesti kookospalmumetsiköissä.

Lisääntyminen

Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä sijaitsee kolossa joko kookospalmun latvassa tai jonkin muun suuren puun onkalossa. Naaras munii vain yhden munan.

Ravinto

Pohnpeinlurit liikkuvat yleensä pienissä muutaman yksilön parvissa ja ruokailevat enimmäkseen kookospalmuissa. Ne syövät siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Juhan Peegel

Juhan Peegel (19. toukokuuta 1919 Saarenmaa – 6. marraskuuta 2007) oli virolainen kielitieteilijä, sanomalehtiopin professori ja kirjailija. Hänen teoksistaan on suomennettu romaani Kaaduin ensimmäisenä sotakesänä.
Peegel syntyi saarenmaalaiseen viljelijäperheeseen ja opiskeli vuosina 1933–1938 Saarenmaan yhteislyseossa. Sotapalveluksen jälkeen hän opiskeli Tarton yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa ja työskenteli samalla Postimees- ja Edasi-lehtien toimituksissa. Vuodesta 1953 hän toimi yliopiston sanomalehtiopin opettajana ja vuodesta 1976 hoiti professorin tehtävää. Vuonna 1979 hänet nimitettiin journalismin laitoksen johtajaksi.
Akateemisen työnsä ohessa Juhan Peegel on kirjoittanut joukon lyyrisiä kertomuksia, jotka on julkaistu kokoelmissa Saaremaa motiive (”Saarenmaalaisia aiheita”, ), Lühikesed lood (”Lyhyitä tarinoita”, 1970) ja Teed ja ristteed (”Tiet ja poikkitiet”, 1976). Toisen osan hänen tuotannostaan muodostavat humoristiset tarinat, joissa Peegel kirjoittaa nykyajan asioista vanhan ajan kansanvalistustyylillä. Näitä pakinoita on julkaistu muun muassa kokoelmassa Üks kaunis jutu ja õpetuse raamat (1966) sekä salanimellä Heinrich Dawid Rosenstrauch julkaistuissa Kolm tahedat lugemist (1973) ja Neli tahedat lugemist (1996).
Vuonna 1999 Juhan Peegel valittiin television ohjelmasarjassa sadan suurimman virolaisen joukkoon.
TrSS St David (1906)

Historia

Aluksen rakensi John Brown and Company Great Western Railwayille se oli  yksi kolmesta uudesta aluksesta, jonka kaksi muuta sisaralusta olivat TrSS St George ja TrSS St Patrick.
Vuodesta 1914 vuoteen 1919 se muutettiin sairaalaivaksi ensimmäisen maailmansotaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen käskystä. Se uudistettiin vuonna 1925.
20. elokuuta 1927 laiva törmäsi sen sisaralukseen TrSS St Patrickiin Fishguardin satamassa.
Vuonna 1932 laiva sai uuden nimen Rosslare. Laiva romutettiin syyskuussa 1933.
Barbie: Prinsessa ja kerjäläistyttö

Prinsessa ja kerjäläistyttö -elokuva on tehty Barbie-tyyliin. Elokuva perustuu Mark Twainin kertomukseen Prinssi ja kerjäläispoika. Elokuva tehtiin vuonna 2004, ja Barbie-elokuvat ovat jo huomattavasti muuttuneet ensimmäisten elokuvien jälkeen.

Juoni

Barbie esittää elokuvassa kahta roolia, kerjäläistyttöä ja prinsessaa.
Prinsessa Anneliese on hyväntahtoinen ja lempeä. Hänen pitäisi naida kuningas Dominic, jotta valtakunnan asiat järjestyisivät. Anneliese on kuitenkin salaa rakastunut Julian-nimiseen mieheen. Erika on köyhä kerjäläistyttö, jonka on kasvattanut ilkeä Madame Carp. Äitinsä ja isänsä kuoltua Erika jäi kauheisiin velkoihin Madame Carpille, ja nyt hän toimii ompelijana tämän leivissä maksaakseen velkansa. Eräänä kauniina päivänä Anneliese ja Erika kohtaavat. He viihtyvät heti yhdessä. Pian ilkeä Preminger tyhmien apulaistensa Nickin ja Nackin kanssa alkaa punoamaan juonta päästäkseen kuninkaaksi. Hän kaappaa Anneliesen ja lukitsee tämän pieneen mökkiin. Julian tajuaa pian, että prinsessa on napattu, ja pyytää Erikaa avukseen, koska tämä näyttää prinsessalta. Erika pukeutuu Annelieseksi ja esittää tätä sillä aikaa, kun Julian lähtee etsimään oikeaa prinsessaa. Pian Preminger kuitenkin tajuaa juonen ja lukitsee Julianin ja Anneliesen kaivokseen, josta ei ole ulospääsytietä. Samaan aikaan Erika, joka esittää prinsessaa linnassa, ehtii rakastua kuningas Dominiciin. Pian hän joutuu vaikeuksiin, kun Premingerin onnistuu paljastaa hänet. Järkyttynyt kuningatar suostuu Premingerin vaimoksi pelastaakseen valtakuntansa, sillä oikea prinsessa on vieläkin kadoksissa. Erika suljetaan tyrmään. Pian kuningas Dominic kuitenkin saapuu pelastamaan häntä, ja yhdessä he yrittävät estää häät. Myös Anneliese ja Julian pakenevat kaivoksesta. Yhdessä he pysäyttävät Premingerin, ja niin Erika nai kuningas Dominicin ja Anneliese Julianin.