google/wiki40b huggingface dataset:
Veikko Wainio

Jalo Veikko (J.V.) Wainio (26. kesäkuuta 1894 Aura – 5. huhtikuuta 1972 Oulu) oli lehtori ja kouluneuvos, joka toimi pitkään IKL:n kansanedustajana. Hän oli myös kirjailija ja käytti nimimerkkiä Yrjö Salmela.
Wainion vanhemmat olivat kauppias Frans Wainio ja Charlotta Wilhelmina Eklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1915 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1924. Wainio toimi Isonkyrön keskikoulun johtajana 1924–1925, Helsingissä Suomalaisen normaalilyseon vt. historian opettajana sekä Kallion yhteiskoulun opettajana 1926–1927 sekä Oulun yhteislyseon historian ja yhteiskuntaopin vanhempana lehtorina 1927–1936. 
Hänen uransa jatkui Turun toisen suomalaisen lyseon lehtorina 1936–1947, Tampereen klassillisen lyseon lehtorina 1947–1953 ja Oulun lyseon vararehtorina ja lehtorina 1953–1954. Viimeksi Wainio oli Oulun opettajakorkeakoulun lehtorina 1953–1962 ja Oulun yliopiston opettajien valmistuslaitoksen lehtorina 1962–1963. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen 1961.
Wainio oli IKL:n kansanedustajana 1933–1938 (Oulun läänin eteläinen vaalipiiri) ja 1939–1945 (Oulun läänin vaalipiiri). 
Wainio oli naimisissa vuodesta 1941 Selma Maria Inkalan kanssa.
Aleksandr Pitšuškin

Aleksandr Jurjevitš Pitšuškin (ven. Александр Юрьевич Пичушкин, s. 9. huhtikuuta 1974), ”Bitsevskin hullu”, "Shakkilautamurhaaja", on entinen venäläinen supermarketin työntekijä, joka paljastui sarjamurhaajaksi.

Murhat

Pitšuškinia syytettiin 49 ihmisen murhaamisesta vuosina 2001–2006, mutta rikostutkijoiden mukaan Pitšuškin saattoi syyllistyä peräti 62 murhaan. Pitšuškin itse tunnusti 63 murhaa sanoen jääneensä yhden uhrin päähän tavoitteestaan täyttää shakkilauta. Kun poliisit pidättivät Pitšuškinin he löysivät hänen kotoaan shakkilaudan, joka oli täynnä yhtä ruutua lukuun ottamatta. Pitšuškin piti lukua uhreistaan laittamalla shakkilaudalle nappulan jokaisen murhan jälkeen. Media käytti Pitšuškinista tämän vuoksi nimitystä "shakkilautamurhaaja". Hänen tavoitteenaan oli lyödä vuonna 1994 teloitetun Andrei Tšikatilon 52 murhaa käsittänyt Neuvostoliiton ennätys ja tappaa 64 ihmistä eli yhtä monta kuin shakkilaudassa on ruutuja. Myöhemmin Pitšuškin kertoi, että hän ei olisi ikinä lopettanut murhaamista, jos häntä ei olisi saatu kiinni.
Pitšuškin murhasi lähes kaikki uhrinsa Moskovan eteläosassa sijaitsevassa Bitsevskin puistossa vodkapullon tai vasaran tapaisilla esineillä. Monet hänen uhreistaan olivat vanhoja, kodittomia miehiä. Pitšuškin houkutteli heidät mukaansa lupaamalla ilmaista vodkaa ja sanomalla haluavansa näyttää koiransa haudan. Juotettuaan uhrinsa humalaan Pitšuškin hakkasi heitä vasaralla päähän ja heitti heidän ruumiinsa viemäriin. Useissa tapauksissa Pitšuškin heitti uhrinsa elävänä viemäriin. Pitšuškin hyökkäsi aina takaapäin välttääkseen veren roiskumisen vaatteilleen. Vuonna 2005 murhasarja raaistui entisestään. Pitšuškin otti tavakseen työntää rikotun vodkapullon uhriensa murskautuneen kallon sisälle varmistaakseen etteivät he selviä. Lisäksi Pitšuškin ei enää edes yrittänyt piilottaa ruumiita.

Kiinnijääminen ja oikeudenkäynti

Pitšuškin murhasi viimeisen uhrinsa kesäkuussa 2006. Uhrin taskusta löydettiin metrolippu, jonka johdosta poliisit katsoivat metroaseman valvontakameran kuvia. Valvontakameran nauhalle oli tallentunut Pitšuškin, joka käveli metroasemalla uhrin kanssa. Tämän johdosta Pitšuškin saatiin pidätettyä 15. kesäkuuta 2006. Monet venäläiset vaativat Pitšuškinille kuolemantuomiota, mutta Venäjällä kuolemantuomio on poistettu lainsäädännöstä, joten vaatimukseen ei suostuttu. Pitšuškin lähetettiin mielentilatutkimukseen, jossa psykiatrit totesivat, että hän ei kärsinyt mistään mielisairaudesta. Pitšuškinia syytettiin oikeudessa 49 ihmisen murhasta ja kolmesta murhan yrityksestä. Oikeudenkäynnin aikana Pitšuškin sanoi, että hän oli murhannut yhteensä 60 ihmistä ja pyysi valamiehistöä lisäämään 11 uhria hänen uhrilukuunsa, jolloin uhrien lopullinen lukumäärä olisi 60 kuollutta ja kolme murhayrityksistä hengissä selvinnyttä uhria. Oikeussalissa Pitšuškin oli suljettuna lasiseen häkkiin. Aleksandr Pitšuškin todettiin oikeudessa syylliseksi kaikkiaan 49 ihmisen murhaan ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, josta ensimmäiset viisitoista vuotta eristyssellissä.
Pintakäsittelyaine

Pintakäsittelyaine on aine, joka on tarkoitettu tuotteen pinnan käsittelyyn parantamaan esimerkiksi tuotteen säänkestävyyttä tai ulkonäköä. Pintakäsittelyaine valitaan käsiteltävän tuotteen materiaalin mukaan. Usein pintakäsittelyaine liitetään puusta valmistettujen tuotteiden viimeistelyyn. Pintakäsittelyllä voidaan parantaa puun pitkäaikaiskestävyyttä ja vaikuttaa siihen kuinka voimakkaasti se altistuu sään vaikutuksille, hyönteisille tai home- ja lahottajasienille. 
Hyvä pintakäsittelyaine suojaa UV-säteilyltä, estää sadeveden ja kosteuden imeytymisen, läpäisee riittävästi sisäpuolista höyryä sekä suojaa homeelta ja sinistymiseltä.
Panathinaikos VC

Historia

Ensimmäinen dynaaminen esiintyminen Panathinaikosin lentopallohistoriassa tapahtui vuosina 1927–29, kun moni maailman kuuluisimmista pelaajista pelasivat joukkueessa. Joukkueen ehkä kuuluisin pelaaja kautta aikojen Apostolos Nikolaidis pelasi tuolloin, ja myös joukkueesta löytyivät Aravositas, Gkoumas, Arg, Nikolaidis, Papageorgiou ja. Papastefanou. Tällöin sai aikansa lentopallon kiinnostus Panathinaikosissa, Ateenassa. Toiseen maailmansotaan mennessä, joukkue oli noussut jo yhdeksi maailman parhaimmista. Pelaajia olivat muun muassa Labrou, Vallidis, Momferatos, Tzoumanis, Proselentis, Lykouris, Kakridis ja monia muita.
Vuosien kuluessa, Panathinaikos on voittanut monia palkintoja, ja niittänyt kunniaa. Joukkue on aina houkutellut Kreikkaan muutaman tähtipelaajan. 1960-luvulla joukkueessa pelasivat kuuluisimmat pelaajat tuolta ajalta. Heitä olivat Andreas and Nikos Bergeles, as well as Iliopoulos, Leloudas, Chasapis, Emmanouil, Perros ja Fotiou, joka avasi tien seuraaville sukupolville Kreikassa. Joukkueen kautta aikojen tärkein saavutus tapahtui Euroopan cupissa vuonna 1980, kun joukkue voitti Euroopan cupin. Seuraavina vuosina joukkue dominoi Kreikan liigaa, pelaajilla kuten Kazazis, Tentzeris, Gontikas, Galakos, Dimitriadis, Margaronis, Karamaroudis and Andreopoulos.
Kaksi historian menestyksekkäintä kautta olivat 1994–95 ja 1995–96, kn Panathinaikos voitti kaksi peräkkäistä mestaruutta Kreikassa. Stelios Prosalikas toimi tuolloin päävalmentajana ja Andreopoulos, Triantafillidis, Philippov, Spanos, Hatziantoniou, Ouzounof, A. Kovatsef, S. Kovatsef, Karamaroudis, Mavrakis, Konstantinidis, Zakynthinos, Koutouleas, Tonev pelaajina.
Nykyäänkin Panathinaikosin voi löytää lentopallokartan huipulta. Joukkue selviytyi kaudella 2006 Top Teams cupin neljän parhaan joukkueen finaaleihin, joissa se sijoittui lopulta kolmanneksi. Tärkeintä matkassa oli myös joukkueen kannattajien tuki, sillä yli 600 kannattajaa matkusti yli 2000 km, kannustamaan joukkuettaan.

Muuta

Joukkueessa pelaa tällä hetkellä todellisia maailmanluokan tähtiä. Joukkueen peliä pyörittää Brasilian maajoukkue passari Marcelinho, joka on kaksinkertainen maailmanmestari, olympiavoittaja, maailmanliigan kuusinkertainen voittaja, sekä Maailmancupin kaksinkertainen mestari. Yleispelaajina ovat brasilialaiset Dante ja Minuzzi. Dantelta löytyy yhtä paljon meriittejä kuin Marcelinholtakin, myös henkilökohtaisia saavutuksia häneltä löytyy paljon. Lisäksi joukkueessa pelaa kolumbialainen Liberman Agamez, jota veikkaillaan maailman parhaimmaksi pelaajaksi tulevaisuudessa.
Havaijinkiipijä

Levinneisyys

Havaijinkiipijää tavataan Havaijin saarella. Vuosina 1976–1983 suoritetuissa tutkimuksissa lajin populaatioksi arvioitiin noin 12 500 yksilöä, mutta laji on tämän jälkeen vähentynyt. Havaijinkiipijä on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja pirstaloitunut, ja koska sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Lisäksi sitä uhkaavat vieraslajit.
Aitoviikuna

Kuvaus

Aitoviikuna on kesävihanta pensas tai pieni puu, joka voi kasvaa kuusi metriä korkeaksi ja lehvästö yhtä leveäksi. Lehtilapa on 3–5-liuskainen. Lehtiruoti on kellanvihreä.

Käyttö

Vaikka viikunassa on paljon siemeniä, sen hedelmäliha on pehmeä ja punertava. Kuivattujen viikunoiden maku on makeampi kuin tuoreen hedelmän, joka on katkeranmakea. Kuivan viikunan makeus johtuu siitä, että sen kuivuttua painosta 70 prosenttia on sokeria. Makeuden vuoksi hedelmä sopii muun muassa hedelmäkeittoihin. Viikuna sopii jälkiruuaksi tai syötäväksi kylmän lihan kanssa. Viikunan kuori on vaalean harmaa tai tumman sinertävä, ja sitä voi syödä sen ollessa tarpeeksi ohut.
Ödeshögin kunta

Vaakuna

Ödeshögin vaakuna vahvistettiin vuonna 1951 Alvastran maalaiskunnalle ja se pohjautuu Alvastran luostarin apotin 1300-luvulta peräisin olevaan sinettiin. Kun Alvastra ja Ödeshög vuonna 1969 yhdistyivät, otettiin kunnan vaakunaksi Alvastran vaakuna.
Selitys: I rött fält en uppskjutande abbotstav, åtföljd på dexter sida av en uppåtgående måne och på sinister sida av en sexuddig stjärna, alla av guld.
(Punaisessa kentässä pystyssä oleva apotinsauva, saatteena oikealla puolella ylöspäin nouseva kuunsirppi ja vasemmalla puolella kuusisakarainen tähti, kaikki kultaa.)
Emily Brydon

Emily Brydon (s. 27. huhtikuuta 1980 Fernie, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka on parhaimmillaan vauhtilajeissa.
Brydon saavutti Anja Pärsonin jälkeen hopeaa junioreiden MM-kilpailujen pujottelussa Kanadan Lac Beauport'ssa helmikuussa 2000. Uransa ensimmäisen maailmancupin palkintokorokepaikan hän sai oltuaan kolmas syöksylaskussa St. Moritzissa 16. joulukuuta 2000. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti samalla paikkakunnalla supersuurpujottelussa 3. helmikuuta 2008. Kaudella 2004–2005 hän sijoittui alppiyhdistetyn cup-pisteissä kolmanneksi.
Brydon on aikuisten arvokilpailuissa sijoittunut parhaimmillaan seitsemänneksi St. Antonin MM-kisojen 2001 alppiyhdistetyssä. Olympialaisissa hänen paras sijoituksensa on Torinon 2006 supersuurpujottelun yhdeksäs sija.
Carman (laulaja)

Carman (virallinen nimi: Dominic Licciardello (s. 19. tammikuuta 1956 Trenton, New Jersey) on Grammy-palkittu artisti (Christian Contemporary Music), joka varttui italialaisessa perheessä. Nuorena poikana Carman soitti rumpuja ja kitaraa. Hän aloitti laulamisen ollessaan 16-vuotias. Laulajauransa alussä hän teki paljon klubikeikkoja lähinnä New Jerseyssä ja Philadelphiassa, ennen kuin muutti Las Vegasiin. Hänen elämässään tapahtui muutos, kun hän oli Andrae Crouchin konserttiin. Tuolloin hän tuli "uskoon". Hän kävi raamattukoulun, jonka jälkeen hän muutti Tulsaan, Oklahomaan josta hän teki palvelutyönsä keskuspaikan.
Hän on saanut 15 platina- ja kultalevyä. Hänen kokonaislevymyyntinsä ylittää 10 miljoonaa levyä.
Organomangaaniyhdisteet

Organomangaaniyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, joissa on kovalenttinen sidos hiilen ja mangaanin välillä. Organomangaaniyhdisteet ovat hyödyllisiä synteettisen orgaanisen kemian lähtöaineita.

Ominaisuudet, valmistus ja reaktiivisuus

Yksinkertaiset alkyylimangaaniyhdisteet ovat stabiileja ainoastaan silloin kuin alkyyliryhmät ovat steerisesti estyneitä ja ne muodostavat helposti polymeerejä. Tällainen on esimerkiksi bis(trimetyylisilyylimetyyli)mangaani. Dineopentyylimangaani poikkeaa monesta muusta muodostaen vain tetrameereja. Tunnetaan myös useita organomangaaniyhdisteitä, joissa mangaani on sitoutunut bentseeniin tai johonkin muuhun aromaattiseen yhdisteeseen kuten etyylibentseeniin, mesityleeniin tai o-toluidiiniin. Alkyylimangaaneja voidaan valmistaa aktivoidun mangaanimetallin ja alkyylihalogenidin välisellä reaktiolla tai transmetallaatioreaktiolla mangaanisuoloista ja organolitiumyhdisteistä. Tunnetaan myös organomangaaniyhdisteissä, joissa mangaani on koordinoitunut alkeeniin tai alkyyniin.
Yleisimpiä organomangaanijohdannaisia ovat kuitenkin syklopentadienyyli- ja karbonyyliyhdisteet. Mangaani(II)kloridin reagoidessa natriumsyklopentadienidin kanssa muodostuu metalloseeneihin kuuluvaa manganoseenia. Yhdiste on huoneenlämpötilassa polymeerimäinen, mutta kuumennettaessa sitä noin 160 °C:n lämpötilaan sen rakenne muuttuu monille metalloseeneille tyypilliseksi niin kutsutuksi sandwich-rakenteeksi. Tavanomaisin mangaanin karbonyyliyhdisteistä on dimangaanidekakarbonyyli. Useissa organomangaaniyhdisteissä on ligandina sekä syklopentadienyyliryhmä että karbonyyliryhmiä.
Alkyylimangaaniyhdisteet muistuttavat reaktiivisuudeltaan Grignard-reagensseja ja organosinkkiyhdisteitä. Ne reagoivat esimerkiksi aldehydien ja ketonien elektrofiilisen karbonyylihiilen kanssa nukleofiilisella additioreaktiolla muodostaen alkoholeja tai happokloridien kanssa dialkyyliketoneiksi. Organomangaaniyhdisteet eivät monista muista organometalliyhdisteistä poiketen ole yleensä pyroforisia, mutta ne reagoivat silti voimakkaasti kosteuden ja ilman hapen vaikutuksesta, minkä vuoksi niitä tulee säilyttää ja käyttää suojakaasun alaisuudessa.
Franz Xaver Winterhalter

Franz Xaver Winterhalter (20. huhtikuuta 1805 Menzenschwand, Schwarzwald – 8. heinäkuuta 1873 Frankfurt am Main) oli saksalainen taidemaalari ja graafikko, joka tunnetaan parhaiten maalaamistaan Euroopan kuninkaallisia esittävistä muotokuvista.
Winterhalter opiskeli Freiburgissa ja Münchenissä. Hänestä tuli vuonna 1828 Badenin suurherttuakunnan kruununprinssin puolison Sophien piirustuksenopettaja, ja hän pääsi siten Badenin hovimaalariksi. Vuonna 1836 Winterhalter muutti Pariisiin, jossa hänen teoksensa kohosivat pian muotiin. Hän sai suojelijakseen ensin Ranskan kuningas Ludvig Filipin ja sittemmin tätä seuranneen keisari Napoleon III:n sekä hänen vaimonsa keisarinna Eugénien. Vuonna 1841 hänet kutsuttiin myös Englannin hoviin sekä myöhemmin Belgian ja useiden Saksan ruhtinaskuntien hoveihin. Hän ikuisti muotokuviin huomattavan osan aikansa kuninkaallisista ja ylhäisaateliin kuuluneista.
Winterhalter mukautti muotokuvat aina kunkin hovin toiveisiin sopiviksi, ja ne palvelivat siten myös vallanpitäjien poliittisia tarpeita. Joukossa oli myös joitain ryhmämuotokuvia. Hän teki muitakin maalauksia, kuten Decamerone (1837) ja Florinda (1852). Winterhalterin maalaustyyli oli alkuun varsin perinteinen, mutta myöhemmin hän siirtyi vapaampien siveltimenvetojen ansiosta romanttisempaan tyyliin, joka lisäsi hänen suosiotaan. Hän otti tavaksi maalata suoraan valmis muotokuva tekemättä lainkaan tutkielmia sitä varten. Hänen maalauksensa levisivät ja tulivat tunnetuiksi monina kopiona. Nykyään niitä arvostetaan enemmän historiallisina todistuskappaleina aikansa yhteiskunnasta kuin taideteoksina.
Winterhalterin tunnettuja maalauksia ovat muun muassa Keisarinna Eugénie hovineitojensa ympäröimänä (1855) sekä Itävallan keisarinna Elisabetin muotokuva. Winterhalterin veli Hermann Winterhalter (1808–1891) oli myös muotokuvamaalari ja toimi hänen avustajanaan.
Kultanaamamaina

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kultanaamamaina on noin 25 cm. Höyhenpuvultaan kultanaamamaina on pääosin kiiltävän musta. Nokka, koivet ja lähes paljaat alueet silmien ympärillä ja kurkussa ovat keltaiset. Alaperä on keltainen ja pyrstön alapuoli sekä yläperä valkoiset. Kultanaamamaina muistuttaa kultamainaa (Mino anais), mutta eroaa siitä kultamainan keltaisen rinnan ja kaulan perusteella.

Elinympäristö ja -tavat

Kultanaamamainan elinympäristöä ovat rannikon ja sisämaan metsät yleensä 750 metrin korkeudella meren pinnasta. Toisinaan lajia on tavattu 1 500 metrin korkeudelta. Erityisesti kultanaamamaina viihtyy metsän reunoilla ja lähellä viljelysalueita.
Kultanaamamainat istuvat usein korkealla puissa päästellen raakkuvia kutsuääniä. Laji saattaa kerääntyä hedelmäpuihin yhdessä muiden hedelmiä syövien lintujen kanssa.

Lisääntyminen

Naaras munii 2–4 munaa, joita haudotaan kaksi viikkoa.

Ravinto

Ravintona ovat hedelmät ja hyönteiset.
Jällivaaran lentoasema

Lentokonehalli

NextJet-lentoyhtiö on syksyn 2008 aikana ilmaissut tahtovansa Jällivaaraan lentokonehallin, joka helpottaisi laivaston jäänkäsittelyä. Jällivaaran kunta ei ole antanut lentoyhtiölle lupaa väliaikaisen hallin rakentamiseen. Kunta rakentaa itse pysyvän hallin, jonka arvioidaan valmistuvan syksyllä 2009. Rakentamisen arvioidaan maksavan noin kolme miljoonaa euroa, josta puolet on EU:n varoja. Halliin mitoitetaan tila yhdelle Boeing 737 -kokoluokan koneelle, jossa on noin 180 matkustajapaikkaa. Muut kokoluokan vaatimat lentoaseman puitteet aiotaan rakentaa vuoteen 2011 mennessä. Nykyisin tämän suuruisilla koneilla ei voida liikennöidä Jällivaaraan.
Violettikotinga

Levinneisyys

Violettikotingaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta laikuttaisesti esiintyväksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Siniminla

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan siniminla on 14–16 cm. Selästään laji on väritykseltään harmahtavan ruskea. Päälaki on sininen ja siinä on mustia raitoja. Linnun siivet ovat väriltään siniset. Sinisen värin tummuus vaihtelee alalajeittain. Siniminlan pitkä pyrstö on päästään suora ja väriltään tumman sininen. Lajin vatsa on vaalean ruskehtava. Koiras- ja naarasyksilöt muistuttavat toisiaan ulkonäöltään.

Levinneisyys ja elinympäristö

Siniminlan levinneisyysalue ulottuu Intiasta itään päin Kaakkois-Aasian maihin ja Kiinaan. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat lehtimetsät, mäntymetsät, sekametsät ja bambuviidakot. Siniminlan elinympäristöt sijaitsevat yleensä 250–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta.

Elintavat

Siniminlat liikkuvat 5–15 yksilön ryhminä ja mukana on yleensä myös muita timaleita ja sieppoja. Linnun ravinto koostuu hyönteisistä, marjoista ja siemenistä. Lajin pesimäkausi kestää maaliskuusta elokuulle ja pesä sijaitsee matalalla hyvin suojattuna. Naarassiniminla munii kahdesta viiteen munaa.
Varjolilja

Ulkonäkö ja koko

Varjolilja kasvaa 70–150 cm korkeaksi. Varsi on jäykkä ja keskiosaltaan lehdekäs. Ylemmät lehdet ovat kierteisesti, alemmat 4–9 lehden kiehkuroina. Lehden lapa on soikea. Kukinto on terttu. Alaspäin roikkuvat kukat ovat väriltään vaalean sinipunaisia, tummanpunaisia tai joskus myös valkoisia, ja niissä on sinipunaisia tai ruskeita täpliä. Kukan teriömäiset kehälehdet ovat 3–4 cm pitkiä, taakäänteisiä ja mesikuoppaisia. Erilehtinen kehä on kuusilehtinen. Emiö on pitkävartaloinen. Varjolilja kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on kuusisärmäinen, päärynämäinen, pysty kota. Liljan jäykät varret säilyvät talventörröttäjinä seuraavaan kevääseen saakka.

Levinneisyys

Luonnonvaraisena lajina varjoliljaa tavataan laajalla alueella Keski-Euroopasta aina Mongoliaan ja Koreaan. Suomea lähinnä lajia kasvaa Virossa. Suomessa varjolilja ei ole luonnonvarainen laji, mutta sitä tavataan villiintyneenä monin paikoin lähinnä Etelä-Suomessa. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulun tienoilta.

Elinympäristö

Suomessa varjolilja on koristekasvi, jota toisinaan tavataan villiintyneenä viljelyjäänteenä ja -karkulaisena. Lajia esiintyy tyypillisesti esimerkiksi vanhojen huvilayhdyskuntien liepeillä.

Käyttö

Varjolilja on Suomessa perinteinen perenna. Se on yksi kestävimmistä liljakasveista, mutta kukkii vasta muutamia vuosia istuttamisen jälkeen.
Keletrooppinen reaktio

Keletrooppinen reaktio eli kelotrooppinen reaktio on perisyklinen orgaaninen reaktio, jossa elektronit liikkuvat syklisessä muodostelmassa muiden perisyklisten reaktioiden tavoin, jolloin joko muodostuu tai avautuu rengasrakenne. Muihin perisyklisiin reaktioihin verrattuna keletrooppinen reaktio eroaa kuitenkin siten, että konjugoidussa systeemissä reagoivat orbitaalit HOMO ja LUMO ovat yhden ja saman atomin orbitaaleja, eivät molekyyliorbitaaleja. Keletrooppisissa additioissa vähenee π-sidosten lukumäärä yhdellä ja liittyvän atomin koordinaatioluku kasvaa, kun se muodostaa kaksi uutta σ-sidosta. Tälle käänteisissä reaktioissa eli keletrooppisissa eliminaatioissa π-sidosten lukumäärä kasvaa ja poistuvan atomin koordinaatioluku pienenee.

Mekanismi ja reaktioita

Keletrooppiset additiot tapahtuvat tyypillisesti dieenin ja pienen molekyylin kuten typen, rikkidioksidin tai hiilimonoksidin välisenä reaktiona. Reaktiossa liittyvä molekyyli käyttää yhtä vapaata elektronipariaan ja tyhjää p-orbitaalia ja dieeni kahta π-orbitaalia. Tyypillinen keletrooppinen additioreaktio on myös karbeenien additioreaktio alkeeneihin.
Keletrooppisten eliminaatioiden ajavana voimana toimii pienten kaasumaisten molekyylien, kuten typen, rikkidioksidin tai hiilimonoksidin eliminoituminen. Irtoava ryhmä lähtee lämmitettäessä ja molekyylejä jotka reagoivat keletrooppisella eliminaatiolla ovat typpeä vapauttavat diatseenit, rikkidioksidia vapauttavat sulfoleenioksidit ja eräät bisykliset ketonit, joista eliminoituu hiilimonoksidia. Muodostuva tuote voi myös olla aromaattinen, mikä osaltaan ajaa reaktiota eteenpäin. Erityisesti sulfoleenioksidien keletrooppisia reaktioita käytetään hyväksi orgaanisessa synteesissä. Rikkidioksidin avulla voidaan dieeni suojata, jotta se ei reagoisi ei-toivotulla tavalla. Suojaus on keletrooppinen additio. Kun suojausta ei enää tarvita, voidaan tuotetta kuumentamalla eliminoida sulfoleenioksidista rikkidioksidi, jolloin dieeni vapautuu. Tämä on keletrooppinen eliminaatioreaktio.
Muiden perisyklisten reaktioiden tavoin keletrooppiset reaktiot ovat hyvin selektiivisiä. Esimerkiksi cis-substituoidun sulfoleenioksidin keletrooppinen eliminaatio johtaa E,E-stereokemian omaavaan dieeniin ja trans-substituoidusta sulfoleenioksidista muodostuu E,Z-dieeni.
Suodatinkangas

Suodatinkangasta käytetään maa- ja vesirakentamisessa estämään eri kerroksia sekoittumasta toisiinsa. Se läpäisee hyvin vettä ja lisää rakenteiden käyttöikää.
Fidžin rugby union -maajoukkue

Fidžin rugby union -maajoukkue edustaa Fidžiä rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1913 perustettu Fiji Rugby Union. Fidži on pelannut kaikissa MM-lopputurnauksissa vuoden 1995 kisoja lukuun ottamatta selviytyen parhaimmillaan kaksi kertaa puolivälieriin.
Fidži voitti MM-kilpailuissa 1987 alkulohkon otteluissa Argentiinan pistein 28–9 sekä hävisi Uudelle-Seelannille ja Italialle. Se selviytyi puolivälieräotteluun, jonka hävisi Ranskalle pistein 16–31. Englannissa 1991 Fidži hävisi ottelunsa Kanadaa, Ranskaa ja Romaniaa vastaan karsiutuen alkulohkon jälkeen.
Walesin MM-kilpailuissa 1999 Fidži voitti Namibian ja Kanadan sekä hävisi Ranskalle ja pudotuspelien karsintakierroksella Englannille. Australiassa 2003 Fidži karsiutui alkulohkon jälkeen voitettuaan Yhdysvallat ja Japanin, mutta hävittyään Skotlannille ja Ranskalle.
Ranskan MM-kilpailuissa 2007 Fidži voitti lohkovaiheessa Japanin, Kanadan ja Walesin sekä hävisi Australialle. Puolivälieräottelussa se hävisi Etelä-Afrikalle pistein 20–37. Uudessa-Seelannissa 2011 Fidži voitti Namibian, mutta hävisi Etelä-Afrikalle, Samoalle ja Walesille, viimeksi mainitulle peräti pistein 0–66, karsiutuen alkulohkon jälkeen.
Englannin MM-kilpailuissa 2015 Fidži karsiutui alkulohkon jälkeen voitettuaan Uruguayn, mutta hävittyään Englannille, Australialle ja Walesille.
Fidži on voittanut World Rugby Pacific Nations Cupin vuosina 2013 ja 2015.
Fidži oli lokakuussa 2015 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa 11:nnellä sijalla.
Esa Latva-Äijö

Esa Latva-Äijö (s. 2. joulukuuta 1965 Ähtäri) on suomalainen näyttelijä. Parhaiten hänet muistetaan Erkki Sepän roolista televisiosarjassa Hovimäki, ja Anssi Korpelan roolista televisiosarjassa Korpelan kujanjuoksu. Poliisisarjassa Roba Latva-Äijö on näytellyt Jukka Puustista. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Akvaariorakkaus, Lakeuden kutsu, Vieraalla maalla, 95 sekä useissa televisiosarjoissa.
Latva-Äijö valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1993. Hän on ollut kiinnitettynä Helsingin kaupunginteatterissa ja Tampereen teatterissa, ja vierailijana Suomen Kansallisteatterissa, Hämeenlinnan Kaupungin Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Pyynikin Kesäteatterissa.
Esa Latva-Äijö on avoliitossa radiojuontaja Pauliina Puurilan kanssa.