google/wiki40b huggingface dataset:
William John Burchell

William John Burchell (23. heinäkuuta 1781 Fulham, Lontoo - 23. maaliskuuta 1863 Fulham) oli englantilainen tutkimusmatkailija, luonnontieteilijä ja taiteilija.
Burchellin isä oli kasvitieteilijä Matthew Burchell, joka omisti laajan Fulham Nursery nimisen puutarhan. William Burchell työskenteli Kewin Kuninkaallisessa kasvitieteellisessä puutarhassa. Vuonna 1805 hän purjehti Northumberlandilla Saint Helenalle, ja ryhtyi siellä kauppiaaksi yhdessä William Balcomben (1779-1829) kanssa. Vuoden kuluttua Burchell kyllästyi kumppanuuteen ja sai nimityksen saaren koulumestariksi, ja myöhemmin viralliseksi kasvitieteilijäksi. 1810 hän purjehti tutkimusmatkalle Kapin niemimaalle.
Burchell tutki Etelä-Afrikkaa vuosina 1810–1815 ja vaelsi noin 7 000 kilometriä, paljolti ennen tutkimattomia seutuja. Hän keräsi yli 50 000 näytteen kokoelman ja kirjoitti matkastaan kaksiosaisen teoksen Travels in the Interior of Southern Africa (1822 ja 1824). Elokuussa 1815 Burchell purjehti Kate-nimisellä aluksella Sain Helenalle, josta hän saman tien jatkoi purjehdusta Fulhamiin. Hän tutki Brasiliaa 1825–1830 ja keräsi sieltäkin suuren kokoelman näytteitä, muun muassa yli 20 000 hyönteistä. Hänen päiväkirjansa ja matkasta kirjoitetut artikkelit ovat hävinneet, mutta Kewissä säilytetään hänen kenttämuistiinpanojaan.
Burchellin afrikkalaisten näytteiden kokoelman sanotaan olevan kaikkien aikojen suurenmoisin. Burchellin tehtyä itsemurhan 1863 pääosa hänen kasvikokoelmastaan sijoitettiin Kewiin ja hyönteiskokoelma Oxfordin yliopiston museoon. Burchell tunnetaan erinomaisen tarkoista muistiinpanoistaan, kuten myös monista piirroksista ja maalauksista. Vuonna 1819 parlamentin alahuone kuulusteli Burchellia Etelä-Afrikan asuttamismahdollisuuksista, eikä varmaankaan ollut sattuma, että 1820 ensimmäiset maahanmuuttajat saapuivat Kapmaahan.
Burchell nimesi joitakin uusia eläinlajeja, muun muassa leveähuulisarvikuonon (Ceratotherium simum), kuningastrapin (Ardeotis kori) ja tulilepinkäisen (Laniarius atrococcineus).
Bob Watson

Robert T. Watson eli Bob Watson on brittiläissyntyinen nykyään Yhdysvalloissa elävä tutkija, joka on paneutunut ilmakehän kemiaan ja sen muutoksiin (otsonikato, ilmaston lämpeneminen, paleoklimatologia).
Watson väitteli kemiasta Lontoon yliopistossa vuonna 1973. Hän on työskennellyt Maailmanpankin ympäristöosaston johtajana sekä NASAn tiedeyksikössä Office of Mission to Planet Earth -hankkeen tutkimusjohtajana.
Watson toimi Hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin IPCC:n puheenjohtajana 1997–2002. Watsonin tilalle vaihdettiin Rajendra Pachauri, ja valintaa pidettiin poliittisena. Julkisuudessa liikkui vihjailuja, että Yhdysvaltain hallitus halusi eroon suorapuheisesta Watsonista öljy-yhtiöiden painostuksen takia.

Ilmastopolitiikka

Watsonin mukaan toiveet vakauttaa CO₂-pitoisuus 450 ppm on haastavaa, koska päästöt kasvavat ja ilmastopolitiikka puuttuu. 450 ppm edellyttää, että päästöhuippu saavutetaan vuonna 2010.

Politiikka

George W. Bush painosti IPCC:n vaihtamaan IPCC:n pääjohtajan Robert Watsonin. Hän onnistui. Uudeksi pääjohtajaksi valittiin Rajendra Pachauri huhtikuussa 2002. Watson oli kritisoinut Yhdysvaltojen vastahankaisuutta ilmastopolitiikassa. George Bush perui lupaukset hiilidioksidin säätelyyn ja torjui Kioton sopimuksen "tuhoisan virheellisenä". Bush hyökkäsi tieteellisiä perusteita vastaan ja vaati, että Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia (NAS) tutkisi IPCC:n päätelmät. Taktiikka epäonnistui. NAS vahvisti IPCC:n tulokset.
Louise af Forselles

Hedvig Maria Lovisa Louise af Forselles (o.s Etholén; 30. syyskuuta 1850 Pietari – 25. maaliskuuta 1934 Kauniainen) oli suomalainen hyväntekijä. Hän oli aikansa tunnetuin kristillisen hyväntekeväisyyden harjoittaja Suomessa. Hän toimi Pelastusarmeijan, Nuorten Naisten Kristillisen Yhdistyksen (NNKY) ja kristillisen ylioppilasliikkeen piirissä.
Louise af Forsellesin isä oli Alaskan kuvernöörinä toiminut vara-amiraali Arvid Adolf Etholén ja äiti Margaretha Hedvig Johanna Sundvall. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1869 Peippolan kartanon omistaja ja myöhempi yliopiston konsistorin notaari Pehr Emil af Forselles.
Af Forselles koki uskonnollisen herätyksen vuonna 1875 ollessaan matkalla Etelä-Ranskassa. Hän alkoi tämän jälkeen muun muassa vierailla vankiloissa naisvankien luona ja järjestää kristillistä sielunhoitoa. Tutustuttuaan vuonna 1888 Lontoossa Pelastusarmeijan perustajan William Boothin työhön hän rohkaisi Hedvig von Haartmania ja eräitä muita perustamaan Suomen Pelastusarmeijan vuonna 1889. Af Forselles oli myös perustamassa vuonna 1895 Helsinkiin NNKY:n ensimmäistä Suomen-osastoa ja hänestä tuli sen varapuheenjohtaja. Hän toimi Suomen NNKY-liiton puheenjohtajana vuosina 1902–1918 ja Helsingin ruotsinkielisen NNKY:n puheenjohtajana vuosina 1906–1931. Hän vaikutti myös Suomen kristillisen ylioppilastyön tärkeänä neuvonantajana ja äitihahmona. Af Forselles valittiin vuonna 1906 ainoana naisena senaatin asettamaan uskonnonvapauskomiteaan.
Jaakko Jalas

Ura

Jaakko Jalaksen vanhemmat olivat Helsingin Viikin kartanon tilanhoitaja, agronomi Arvo Jalas ja lääkintöneuvos, kansanedustaja Rakel Jalas (o.s. Hallamaa). Jalas tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1938. Hän aloitti kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa mutta joutui viideksi vuodeksi talvi- ja jatkosotaan. Hän suoritti kandidaatintutkinnon vuonna 1946.
Jalas väitteli tohtoriksi kasvitieteen alalta vuonna 1950. Hän toimi kymmenen vuotta kasvitieteen apulaisprofessorina ja viisi vuotta henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1976 varsinaiseksi professoriksi Aarno Kalelan jäätyä eläkkeelle. Jalas jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 1984, ja hänen seuraajakseen nimitettiin 1986 Timo Koponen.
Tutkimustyössään Jalas jatkoi edeltäjiensä kasvitaksonomista ja kasvimaantieteellistä perinnettä. Hänen väitöskirjansa käsitteli eräiden harjukasvien levinneisyyshistoriaa, johon liittyi sekä taksonomiaa että ekologiaa ja kasvisosiologiaa. Ajuruohojen suvusta (Thymus) tuli pitkäksi ajaksi hänen erityisen kiinnostuksenkohteensa. Hän täsmensi myös useiden muiden kasvisukujen taksonomiaa kasvatuskokein ja kromosomistotutkimuksin. Jalas teki myös merkittävää työtä Euroopan kasvion (Atlas Florae Europaea) kirjoittamisessa ja sen Suomen-levinneisyyskartaston laatimisessa. Hän julkaisi myös vähäisempiä kasvimaantieteellisiä ja floristisia kirjoituksia sekä yleistajuisia kirjoja, kuten kolmiosainen Suuri kasvikirja ja 100 huonekasvia.
Luca De Aliprandini

Luca De Aliprandini (s. 1. syyskuuta 1990) on italialainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa De Aliprandini kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2012 oltuaan 11:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Val d'Isèren suurpujottelussa joulukuussa 2013. Se on myös toistaiseksi hänen paras sijoituksensa maailmancupissa.
Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurpujottelussa yhdestoista.
Archie Cash

Archie Cash on belgialaisen käsikirjoittaja Jean-Marie Brouyèren ja piirtäjä Malikin (William Tai) luoma toimintasarjakuva. Sarja alkoi ilmestyä vuonna 1971 Spiroussa ja kahta vuotta myöhemmin Dubuisin kustantamina albumeina. Albumeja ilmestyi vuoteen 1988 mennessä yhteensä viisitoista. Niistä kahta Brouyère ei kirjoittanut vaan hänen sijastaan Terence (Thierry Martens) vuonna 1983 ja Smit le Bénédict seuraavana vuonna. Suomeksi julkaistiin Ruudussa Kauhujen herra vuonna 1974 ja Zombien karnevaalit vuonna 1975. 
Archie Cashin hahmon esikuvana oli käytetty Charles Bronsonia.
Klaus Waris

Klaus Henrik Waris (vuoteen 1935 Warén, 17. maaliskuuta 1914 Helsinki – 18. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä, professori ja Suomen Pankin pääjohtaja  (1957–1967).
Waris valmistui ylioppilaaksi vuonna 1932 ja filosofina kandidaatiksi (nyk. maisteri) vuonna 1935 Turun yliopistosta. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1945 Helsingin yliopistossa väitöskirjalla Kuluttajain tulot, kulutus ja säästäminen. Waris työskenteli valtiovarainministeriön kansantalousosaston päällikkönä 1946–1949, jolloin muun muassa alettiin julkaista neljännesvuosittaisia suhdannekatsauksia. Vuosina 1949–1952 Waris toimi Teknillisen korkeakoulun kansantaloustieteen professorina, minkä ohessa hän oli Pohjoismaiden Yhdyspankin johtokunnan jäsen vuosina 1950–1951.
Vuosina 1952–1957 Waris oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen ja vuosina 1957–1967 pääjohtaja. Wariksen aloittaessa pääjohtajakautensa hänen tehtäväkseen muodostui juuri devalvoidun markan arvon puolustaminen vuoden 1956 yleislakon jälkeisessä tilanteessa. Vuonna 1961 markka oli kuitenkin devalvoitava uudelleen. Waris erosi keskuspankista vuonna 1967, mutta hänen kauttaan pidettiin onnistuneena. Devalvaatiot helpottivat vientiä ja ulkomaisten lainojen avulla kehitettiin Suomen metsäteollisuutta ja parannettiin Suomen tieverkostoa. Työttömyys oli Wariksen kaudella vähäistä, elintaso parani ja Suomi kaupungistui.
Pankkiuran jälkeen Waris työskenteli Helsingin kauppakorkeakoulun kanslerina 1967–1980 ja Sitran ensimmäisenä yliasiamiehenä 1968–1972. Hän toimi myös muun muassa Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen (VTT) valtuuskunnan puheenjohtajana vuosina 1973–1982. Vuonna 1978 hän sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon.
Kosti Koskinen

Kosti Verner Koskinen (14. lokakuuta 1905 Rauma – 22. kesäkuuta 1983 Rauma) oli suomalainen taidemaalari joka kuvasi teoksissaan erityisesti Rauman vanhaakaupunkia. Koskisen tuotannossa johon kuului maisemia, muotokuvia ja asetelmia, oli vaikutteita impressionismista, ekspressionismista ja kubismista. Hän oli tunnettu myös rohkeana värien käyttäjänä.
Koskisen vanhemmat olivat räätäli Verner Koskinen ja Anna Charlotta o.s. Wahnlund. Koskinen kävi kuusi luokkaa Rauman yhteislyseota minkä jälkeen Koskisen perhe muutti Helsinkiin. Helsingissä Koskinen opiskeli vuoden verran Yhteiskunnallisen korkeakoulun sanomalehtimieslinjalla 1923-1924 mutta sitten hän siirtyi opiskelemaan Sibelius-akatemiaan 1924–1926 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun 1924–1927. Koskisen töitä oli ensimmäisen kerran esillä vuonna 1926 pidetyssä Nuorten näyttelyssä.
Koskinen joutui keskeyttämään opintonsa perheen isän sairastuttua ja perheen muutettua takaisin Raumalle. Raumalla Koskinen jatkoi maalaamista, toimi ravintolamuusikkona ja elokuvateattereissa mykkäelokuvien säestäjänä sekä kirjoitti lehtiin kulttuuriarvosteluja. Koskinen maalasi Raumalla erityisesti maisemamaalauksia ja hän lähti usein maalausretkille varhain aamulla saadakseen maalata rauhassa. Koskinen piti oman näyttelynsä Raumalla 1932 ja hän osallistui myös vuoden 1931 Suomen Taiteilijain vuosinäyttelyyn ja 1945 Finlandia-näyttelyyn.Hän opiskeli Sam Vannin ja Yrjö Verhon johdolla ja oli kiinnostunut erityisesti impressionismista ja jälki-impressionismista.
Koskinen toimi Rauman kansalaisopiston piirustuksen ja maalauksen opettajana sekä oli mukana perustamassa 1945 Rauman Taiteilijaseuraa. Hän sai valtion taiteilijaeläkken 1975.
Ellen Gallagher

Ellen Gallagher (s. 16. joulukuuta 1965) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka tekee installaatioita, maalauksia ja piirustuksia sekoittaen eri tekniikoita ja materiaaleja. Teoksien teemat ovat afroamerikkalaisia.
Gallagher on kapverdeläisen isänsä puolelta afroamerikkalainen, kun taas äidin juuret ovat Irlannissa. Gallagherin opiskeli kirjoittamista Ohiossa Oberlin Collegessa vuosina 1982–1984. Kuvataiteita hän opiskeli ensin Bostonissa vuonna 1992 ja sitten Mainessa vuonna 1993.

Näyttelyitä

Gallagher on osallistunut kahdesti Whitney Biennialiin vuosina 1995 ja 2010, sekä kerran Venetsian biennaaliin vuonna 2003. Vuonna 2013 hänellä on näyttelyt Tate Modern -museossa Lontoossa ja Sara Hildénin taidemuseossa Tampereella.
Summa (Hamina)

Summa on kylä ja kaupunginosa Haminassa. Ennen vuoden 2003 kuntaliitosta Summa oli yksi Vehkalahden kunnan kylistä. Vanha maaseutumainen kyläasutus keskittyy Summanjoen ympäristöön ja tiiviimmin rakennettu Uusi-Summa sijaitsee kylän itäpuolella seututie 170:n eteläpuolella.
Summanjoen itärannalla sijaitsee Summan kartano, jonka päärakennus on peräisin 1700-luvulta.
Kylän eteläpuolella toimi aiemmin Summan paperitehdas, jonka Enso-Gutzeit Oy perusti vuonna 1950-luvulla. Vuonna 1998 tehdas vaihtui Stora Enson nimiin ja kymmenen vuotta myöhemmin, tammikuussa 2008, se lakkautettiin. Vuoden 2009 alussa Stora Enso myi tehtaan tilat Googlelle.
Jan Ohlsson

Jan Ohlsson (s. 3. kesäkuuta 1962) on ruotsalainen entinen lapsinäyttelijä. Hän näytteli nuorena Vaahteramäen Eemeliä elokuvissa Vaahteramäen Eemeli (1971), Eemelin uudet metkut (1972) ja Eemeli ja possuressu (1973). Ohlsson työskentelee nykyään tietokonealalla.
Podosinovetsin piiri

Podosinovetsin piiri (ven. Подоси́новский райо́н, Podosinovski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Kirovin alueella Venäjällä. Alueen luoteisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 4264,84 neliökilometriä. Asukkaita on 18 700 henkeä (vuonna 2010).
Podosinovetsin piirin on perustettu vuonna 1924. Kirovin alueeseen se on kuulunut vuodesta 1941 lähtien. Vuonna 1963 Podosinovetsin piiri yhdistettiin Lalskin piirin kanssa Luzan piiriksi, mutta seuraavana vuonna se erotettiin jälleen omaksi hallintoalueekseen.
Piiri rajoittuu pohjoisessa Kirovin alueen Luzan ja etelässä Oparinon piiriin sekä lännessä Vologdan alueeseen. Pohjois-Venäjän selänteen muodostamalla vedenjakajalla sijaitseva seutu kuuluu taigan keskivyöhykkeeseen. Pinta-alasta 75 % on metsää. Suurimmat joet ovat Jug ja sen sivujoki Pušma. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi, hiekka, sora ja turve.
Piiriin kuuluvat Podosinovetsin, Demjanovon ja Pinjugin kaupunkimaiset taajamat (kaupunkikunnat) sekä kahdeksan maalaiskuntaa: Jahrenga, Lundanka, Oktjabr, Pušma, Šolga, Štšotkino, Utmanovo ja Zaretšje. Hallinnollinen keskus on Podosinovets, josta on 454 kilometriä alueen pääkaupunkiin Kiroviin. Asutuskeskuksia on yhteensä 157. Kaupunkiväestön osuus on 67,2 %.
Seudun kautta kulkee Kirovin ja Kotlasin välinen rautatie, josta haarautuu sivurata Demjanovoon. Maantieyhteys Kiroviin kiertää Vologdan ja Kostroman alueiden kautta (630 kilometriä).
Talous perustuu metsäteollisuuteen. Suurin teollisuuslaitos on Demjanovossa toimiva Polekon puunjalostuslaitos. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Maatalous tuottaa viljaa, maitoa ja lihaa.
Piirissä toimii 7 lastentarhaa, 12 koulua ja kaksi lasten luomistyön keskusta. Kulttuurilaitoksia ovat kolme lasten musiikkikoulua, kirjastolaitos, kulttuuri- ja kerhotalot, käsityötaiteen keskus, Podosinovetsin kotiseutumuseo sekä Lodeinon kylässä sijaitseva marsalkka Ivan Konevin kotimuseo. Podosinovetsissa on keskussairaala, Demjanovossa kaupunginsairaala sekä Pinjugissa ja Utmanovossa paikallissairaalat. Paikallislehtenä ilmestyy Znamja (”Lippu”). Nähtävyyksiin kuuluvat Jahrengan ja Šolgan kylien kirkot.
Pilkkutimanttiahven

Ulkonäkö ja koko

Pilkkutimanttiahven kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sen yläosa on vihertävä, vatsapuolipunainen tai oranssa, ja  kalan etuosaa peittävät hohtavan vaaleat pilkut. Kyljessä on kaksi mustaa täplää. Kutuaikana koko kala on punainen ja vaaleat pilkut peittävät sen kauttaaltaan.
Eri Hemichromis-lajeja on vaikea erottaa toisistaan.

Alkuperä

Pilkkutimanttiahven on kotoisin Länsi-Afrikasta, missä se elää metsäalueiden muta- tai hiekkapohjaisissa ojissa.

Käyttäytyminen

Pilkkutimanttiahven on aggressiivinen reviirikala.

Vesiolot

Sopiva happamuus on 6.5–7.2, kovuus 4-12 dH, ja lämpötila 24-28 °C.
Hoonah

Historiaa

Legendan mukaan jäätikön siirtyminen hunien alkuperäiskodissa Glacier Bayssä sai heidät muuttamaan paikkaan, jossa sijaitsee nykyisin Hoonah.
Vuonna 1880 The Northwest Trading Company rakensi ensimmäisen kauppapuodin Hoonahiin. Seuraavana vuonna presbyteerit perustivat lähetysaseman ja koulun. Vuoden 1887 tienoilla kylässä asui talvisin 450-500 ihmistä. Vuonna 1901 Hoonahiin avattiin postikonttori. Vuonna 1944 tulipalo tuhosi suuren osan Hoonahia, mukaan lukien omia tärkeitä tlingitti-kulttuurikohteita. Yhdysvaltojen hallitus auttoi Hoonahin jälleenrakentamisessa.
Kyynikkojen kirjeet

Kirjeet ja ajoitus

Niin kutsuttujen Kyynikkojen kirjeiden kaksi pääryhmää ovat 51 Diogenes Sinopelaisen nimiin laitettua kirjettä sekä 36 Krates Thebalaisen nimiin laitettua kirjettä. Mitkään niistä eivät ole aitoja. Suurin osa Diogeneen nimiin laitetuista kirjeistä on todennäköisesti kirjoitettu ensimmäisellä vuosisadalla eaa., kun taas Kraateen nimiin laitetut kirjeet, joista osa vaikuttaa perustuvan Diogeneen kirjeisiin, ovat todennäköisesti peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. Kirjeiden kirjoittajia ei tunneta, mutta kirjoittajia vaikuttaa olleen useita. Kirjeet on kirjoitettu koinee-kreikaksi, ja ne ovat harvoja kyynisen koulukunnan kirjoituksia, joita Rooman valtakunnan ajalta on säilynyt.
Mainittujen kirjeiden lisäksi kirjeisiin lukeutuu 10 Anakharsiksen ja 9 Herakleitoksen nimiin laitettua kirjettä. Anakharsiksen kirjeet saattavat olla kirjoitetut 200-luvulla eaa., kun taas Herakleitoksen kirjeet ovat todennäköisesti peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. Kumpikin eli ennen kyynisen koulukunnan syntyä, mutta kyynikot pitivät heitä koulukuntansa ihanteiden edelläkävijöinä. Lisäksi kokoelmaan kuuluu 30 ”sokraattista kirjettä”, jotka esitetään Sokrateen tai hänen seuraajiensa (Antisthenes, Aristippos, Aiskhines, Ksenofon jne.) kirjoittamina. Myös näistä kirjeistä monet olivat peräisin kyyniseen filosofiaan taipuvaisen kirjoittajan kynästä, vaikkakin kirjoittaja tunsi enemmän sympatiaa Aristipposta kuin kyynisen koulukunnan perustajaa Antisthenestä kohtaan. Kokoelmaan voidaan lukea myös muita epäperäisiä, kuten Hippokrateen nimiin laitettuja, kirjeitä.

Sisältö

Kyynikkojen kirjeet käsittelevät enemmän eettisiä kuin uskonnollisia asioita: niiden tarkoituksena on etsiä eettisesti puhdasta elämää irtautumalla sosiaalisista normeista ja käytännöistä askeettisella elämällä. Kirjeiden sisältö ei ole erityisen omaperäistä, mutta ne todennäköisesti palvelivat kyynisen maailmankatsomuksen levittämisessä. Kirjeet käsittelevät kyynisen elämäntavan ja sen harjoittamisen (askesis) eri puolia. Tämän vuoksi kirjeissä annetaan ohjeita siitä ketä jäljitellä ja ketä ei, ja kuinka viisauden eri puolia hankitaan ja osoitetaan. Lisäksi kirjeet sisältävät polemiikkia niitä vastaan, jotka eivät noudata näitä ihanteita.
Kirjeiden sisältämät moraaliset anekdootit ovat todennäköisesti esimerkkejä tuon ajan kyynisten katusaarnaajien käyttämistä. Kuten suuressa osassa roomalaisajan kyynistä ajattelua, myös Kyynikkojen kirjeissä on nähtävissä stoalaisen ja muiden koulukuntien ajattelun vaikutusta.
Bitstream Inc.

Bitstream Inc. oli yksi ensimmäisistä ja huomattavimmista digitaalisten kirjasintyyppien eli fonttien valmistajista. Mike Parker, Matthew Carter, Cheri Cone, ja Rob Freedman perustivat yrityksen vuonna 1981. Bitstream on julkaissut yli 1000 erilaista fonttia OpenType, TrueType ja PostScript Type 1 -muodossa. Sen tunnetuimpia kirjaintyyppejä ovat Amerigo BT (Bitstream Amerigo), Charter BT (Bitstream Charter) ja New Lincoln Gothic BT. Lisäksi yhtiö kehitti fontteihin liittyvää teknologiaa, kuten TrueDoc, WebFont ja Font Fusion. Vuonna 1999 Bitstream julkaisi MyFonts.com-verkkopalvelun, jonka kautta saattoi ostaa fontteja. Monotype Imaging osti vuonna 2012 Bitstreamin fontteihin liittyvän liiketoiminnan, mukaan lukien MyFonts.comin.
Bitstreamilla on ristiriitainen maine, sillä yhtiötä on syytetty mm. Linotypen alkuperäisten kirjasintyyppien laittomasta julkaisusta ja myynnistä. Bitstream teki monista vanhoista kirjasintyypeistä uusia digitaalisia versioita ja nimesi ne uudelleen antamalla kirjasintyypille tunnisteeksi kirjasintyylin nimen ja sen perään numerosarjan, esimerkiksi Humanist 777, Swiss 721 ja Venetian 301.
Mustaharakka

Levinneisyys

Mustaharakkaa tavataan Kaakkois-Aasiassa Myanmarin Tanintharyin alueelta, Malakan niemimaalta sekä Thaimaasta että Malesiasta, harvinaisena Singaporesta sekä Indonesiasta Sumatran, Bangkan ja Jaavan saarilta. Sen populaatiota ei ole arvioitu, mutta sitä on kuvattu harvinaiseksi. Laji on riippuvainen metsistä ja vaikka sen elinalueella metsien katoaminen on ollut nopeaa, laji luokitellaan elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalue on suuri eikä sen populaation väheneminen ole todennäköisesti ollut kovinkaan nopeata.

Eliympäristö

Mustaharakka elää tiheissä alankometsissä alle 800 metrin korkeudessa.
Mehmet Aurélio

Ura

Mehmet Aurélio pelasi synnyinmaassaan Flamengossa ja Olariassa ennen kuin siirtyi Turkkiin ja Trabzonsporin joukkueeseen. Hän vietti seurassa kolme kautta kunnes siirtyi Fenerbahçeen. Trabzonsporissa Aurélio pelasi 64 liigaottelua ja teki 15 maalia. Turkissa pelatessaan Mehmet Aurélio haki maan kansalaisuutta ja sai sen vuonna 2006. Samalla hän otti käyttöön turkkilaisen nimen Mehmet.
Kesällä 2008 julkistettiin Mehmet Aurélion siirto espanjalaiseen Real Betisin joukkueeseen. 
Saatuaan Turkin kansalaisuuden Mehmet Aurélio on pelannut myös Turkin maajoukkueessa, ja ensimmäisen maalinsa maajoukkuepaidassa hän teki 12. syyskuuta 2007 ottelussa Unkaria vastaan. Hänet valittiin joukkueen kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuihin, joissa hän pelasi kokonaan kaikki kolme alkulohko-ottelua ja välierän mutta oli kahdesta varoituksesta saamansa pelikiellon vuoksi poissa puolivälierästä. Hän pelasi kaikkiaan 37 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 2006–2011.
Itsenäinen Suomi 100 vuotta -juhlarahat

Itsenäinen Suomi 100 vuotta -juhlarahat on Rahapajan juhlarahasarja. Sarjaan kuuluu viisi rahaa. Rahat on hyväksytty asetuksella, joka kumotaan yhden rahan epäonnistuneen aihevalinnan vuoksi.
Rahoja ei ole vielä julkaistu, mutta ennakkomarkkinoinnissa huomiota ja paheksuntaa rahoista herätti Suomi 100 -juhlaraha kuvavalintansa vuoksi. Rahassa oleva kuva esittää vuonna 1918 teloitettavaa joukkoa teloitusryhmän edessä. Rahassa lukee teksti "Kansalaissota Suomi Finland". Tampereen yliopiston tutkijan Tuomas Hopun mukaan "se ei ole kaikkein onnistunein". Valtiovarainministeri Petteri Orpo hyväksyi alun perin asetuksen mutta ei kiinnittänyt kuvaan huomiota ja pitää sitä mauttomana. Rahan on suunnitellut Ilkka Suppanen.
Sarjasta myös toista rahaa on luonnehdittu kyseenalaiseksi. Rahassa lukee teksti "Globaali oikeudenmukaisuus", ja kuvana on käytetty jo aiemin huomiota herättänyttä kuvaa, jossa on Välimereen kuolleen lapsen kuva, kun häntä kannetaan pois.
Köysirata

Köysirata on kuljetusväline, jossa voimansiirto on toteutettu kuormaa vetävällä köydellä tai vaijerilla. Periaate on sama kuin hississä, ja usein näiden kahden järjestelmän välinen raja voi olla häilyvä. Köysiradoiksi voidaan kutsua yhtä hyvin vaijerin vetämiä hiihto- ja gondolihissejä kuin vaijerin vetämää katutasolla kiskoilla liikkuvaa raitiovaunua. Vaijeria vetää useimmiten sähkömoottori, aiemmin myös höyrykone.
Köysiradat palvelevat useimmiten matkailua ja ne ovat jo itsessään nähtävyyksiä. Suomessa on hiihtokeskuksissa kymmenittäin hiihtohissejä, mutta muunlaisia köysiratoja Suomessa on vain muutama. Suomen ensimmäinen gondolihissi rakennettiin Levitunturille Kittilään. Suomen ainoa funikulaari sijaitsee Kolilla. San Franciscossa Yhdysvalloissa raitiovaunut liikkuvat katuun upotettujen vaijerien vetäminä. Siellä raitiovaunujen nousemat mäet ovat niin jyrkkiä, ettei vaunujen teräspyörien ja kiskojen välinen kitka riittäisi voimansiirtoon. Toisenlainen ratkaisu tähän olisi kiskojen väliin asennettu hammakisko, jolloin puhutaan hammasradasta.
Köysirata on jo melko vanha kuljetusmuoto. Se on ollut kätevä vuorilla, kun on kuljetettu ihmisiä tai lasteja ylös- tai alaspäin.
Tim Sestito

Ura

NHL-varaukseton Sestito debytoi NHL:ssä kaudella 2008–2009, jolloin hän edusti Edmonton Oilersia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi New Jersey Devilsin organisaatioon. Albany Devilsin lisäksi Sestito on pelannut AHL:ssä Bridgeport Sound Tigersin, Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin, Springfield Falconsin ja Lowell Devilsin riveissä. NHL:ssä Sestito on pelannut 101 ottelua tekemättä yhtään maalia. Vastaavaan suoritukseen, eli sataan NHL-otteluun ilman maaleja, on pystynyt NHL:n historiassa Sestiton lisäksi vain kuusi pelaajaa. Sestito pelasi sadannen NHL-ottelunsa tammikuussa 2015. Hän on kerännyt NHL:ssä kahdeksan syöttöpistettä.

Muuta

Tim Sestiton pikkuveli Tom on myös jääkiekkoilija.