google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksi Bardy

Aleksi Bardy (s. 29. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja ja elokuvatuotantoyhtiö Helsinki-filmin toimitusjohtaja. Vuodesta 2013 hän on ollut elokuva- ja televisiotuotannon määräaikainen professori Aalto-yliopistossa.
Bardy valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2000. Hän on työskennellyt päätoimittajana Suomen Lukiolaisten Liiton Improbatur-lehdessä (1987–1992) ja Suomen demokraattisen nuorisoliiton (SDNL) Libero-lehdessä (1991–1995) sekä toimittajana Ylioppilaslehdessä (1990–1991) ja Yleisradiossa (1991–1994). Vuodesta 1994 hän on ollut freelance-käsikirjoittaja ja vuodesta 2002 Helsinki-filmin tuottaja ja osakas.
Bardy on opettanut käsikirjoittamista ja elokuvatuotantoa mediakouluissa ja yliopistoissa Suomessa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2012 hänet nimitettiin elokuva- ja televisiotuotannon professoriksi (Professor of Practice) Aalto-yliopiston elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselle. Professuuri on viiden vuoden määräaikainen ja alkoi 1. tammikuuta 2013.
Bardy oli Suomen elokuvatuottajien keskusliiton (SEK ry) puheenjohtaja vuosina 2012–2015. Hän on Euroopan elokuva-akatemian äänestävä jäsen. Bardyn tuottama elokuva Napapiirin sankarit sai parhaan elokuvan Jussin vuonna 2011.
Bardy on ollut Vasemmistoliiton eduskuntavaaliehdokkaana ja toiminut aikoinaan Suomen demokraattisen nuorisoliiton perusosaston Helsingin sosialististen koululaisten (HSK) puheenjohtajana. Bardylla on kaksi poikaa ex-vaimonsa Anna Tuluston kanssa.
Elämä on ihanaa (vuoden 1990 elokuva)

Vastaanotto

Helsingin Sanomien tv-sivulla Mikael Fränti luonnehtii elokuvaa absurdin humoristiseksi, melkein valoisaksi satiiriksi, jonka pinnan alla kuitenkin väreilee traaginen perusvire. Hän kehuu etenkin ohjaajan vaimon Alison Steadmanin roolityötä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Muurainhopeatäplä

Koko ja ulkonäkö

Muurainhopeatäplän siipien kärkiväli on koiraalla keskimäärin noin 35 mm ja naaralla 37 mm. Laji on tyypillisen pienen hopeatäplän näköinen, mutta lähilajeista sen erottaa muun muassa ulospäin kaartuvasta etusiipien ulkoreunasta ja takasiipien alapintojen mustasta sahanteräkuviosta.

Levinneisyys ja lentoaika

Muurainhopeatäplä on pohjoinen laji, joka esiintyy Fennoskandiassa ja Baltian maissa. Idässä sen levinneisyys ulottuu Pohjois-Siperian kautta aina Japaniin asti. Lajin lentoaikaa Suomessa on loppukevät ja alkukesätoukokuun loppupuolelta kesäkuun puoleen väliin. Lapissa lentoaika alkaa vasta juhannuksena ja päättyy heinäkuun puolessa välissä. Eteläisessä Suomessa laji on taantunut.

Elinympäristö ja elintavat

Muurainhopeatäplä on soiden perhonen. Suomen eteläosissa sitä tavataan ainoastaan rämeillä, mutta Lapissa myös koivuvyöhykkeen suomaiset alueet ja kosteat tunturiniityt ovat lajin elinaluetta. Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana.

Ravintokasvi

Toukat käyttävät ravinnokseen muurainta, isokarpaloa (Vaccinium oxycoccos), riekonmarjaa (Arctostaphylos alpinus) ja harvoin juolukkaa (Vaccinium uliginosum).
Johtuminen

Johtuminen eli konduktio on lämmön siirtymistä aineen sisällä. Lämpö voi siirtyä johtumalla myös aineesta toiseen, mikäli aineet ovat kosketuksissa toisiinsa. Muut lämmön siirtymistavat ovat lämpösäteily ja konvektio.
Johtumisessa lämpö siirtyy aina korkeammasta matalampaan lämpötilaan eli lämpimästä kylmään lämpöopin lainalaisuuksien mukaan siten, että lämpötilaerot pyrkivät tasoittumaan. Eri aineet johtavat lämpöä eri lailla. Metallit johtavat lämpöä hyvin, mutta nesteet ja kaasut huonosti.
Lämmön johtumista mitataan lämpöresistanssilla tai sen käänteisarvolla lämmönjohtavuudella.
Phyllis Sjöström

Phyllis Eleanor Sjöström (o.s. Mardall, 1888 Darjeeling, Brittiläinen Intia – n. 1960) oli englantilaissyntyinen oopperalaulaja, joka asui Suomessa 1920-luvun puoleenväliin asti arkkitehti Einar Sjöströmin puolisona.
Phyllis Sjöström esiintyi monissa sopraanorooleissa Suomen Kansallisteatterin ja Suomalaisen Oopperan tuotannoissa vuosina 1912–1925, muun muassa Carmenin Frasquitana ja Lakmén Rosena. Einar Sjöströmin kuoltua vuonna 1923 Phyllis Sjöström muutti vuonna 1909 syntyneen poikansa kanssa Lontooseen, jossa hän jatkoi laulajanuraansa. He luopuivat vuonna 1929 Suomen kansalaisuudesta. Pojasta Cyril Mardallista tuli merkittävä brittiläinen arkkitehti.
Billy Martin

William Dean "Billy" Martin (s. 15. kesäkuuta 1981) on Good Charlotte -yhtyeen kitaristi ja kosketinsoittaja. Hän syntyi Annapolisissa Marylandissa.

Good Charlotte

Billy Martin liittyi vuonna 1995 Good Charlotteen rytmikitaristiksi. Yhtyeen The Chronicles of Life and Death albumia äänitettäessä Martin ja Benji Madden, GC'n alkuperäinen soolokitaristi, vaihtoivat kitararooleja. Martin soittaa myös koskettimia albumilla.
Martin nauttii piirtämisestä ja loi kannet Chronicles of Life and Deathille. Hän taiteili myös videoille Predictable ja The Chronicles of Life and Death.
Tve3

Historia

Vuonna 1952 Valtionrautatiet tilasi Valmetilta kaksi keskiraskaaseen vaihtotyöhön soveltuvaa veturia. Ne olivat tyyppiä Move51h, jota Valmet oli toimittanut useille teollisuuslaitoksille. Veturit osoittautuivat tehtäväänsä hyvin soveltuviksi, ja niitä tilattiin lisää useassa erässä. Viimeiset veturit valmistuivat vuonna 1960. Nämä veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän Vv13.
Vertaillakseen hydraulista ja mekaanista voimansiirtoa, tilasi Valtionrautatiet vuonna 1953 viisi mekaanisella voimansiirrolla varustettua veturia tyyppiä Move51m. Hydraulinen voimansiirto osoittautui kuitenkin käytössä edullisemmaksi, eikä Move51m-sarjaa tilattu enää lisää. Mekaanisella voimansiirrolla varustetut veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän Vv14, mutta vuonna 1960 sekä Vv13- että Vv14-veturit saivat yhteisen sarjamerkinnän Tve3.
Veturit olivat käytössä eri puolilla rataverkkoa keskiraskaassa vaihtotyössä. Move51m-sarjan veturi olivat käytössä pääosin Haminassa. Veturit syrjäyttivät aiemmat Vk-, Sk- ja Tk1–2-sarjojen höyryveturit. Vetureiden pienestä huippunopeudesta johtuen niitä käytettiin linja-ajossa vain lyhyillä matkoilla.

Tekniikka

Veturin runko oli hitsattu teräslevyistä. Painon lisäämiseksi on sen päätypalkeissa lisäpainot. Ohjaamo sijaitsi veturin takaosassa, ja sen edessä oli konesuoja. Vanhemmat veturit poikkeavat ulkonäöltään uudemmista, sillä veturista 468 alkaen hytti- ja konehuonerakennetta muutettiin. Helpoiten nämä erottaa konesuojasta; vanhemmissa vetureissa konesuojan etuosa oli viisto (tästä juontuu nimitys silitysrauta), kun taas uudemmissa se oli pystysuora. Vetureista osa maalattiin alun perin vihreiksi, mutta sittemmin niitä maalattiin normaaleihin Valtionrautateiden punakeltaisiin väreihin.
Veturissa oli 350 hevosvoiman kaksitahtinen GM-kaksoisdieselmoottori. Move51h-sarjan veturit oli varustettu hydraulisella ja Move51m-sarjan veturit mekaanisella voimansiirrolla. Voima välitettiin vaihteistosta veturin takaosassa sijaitsevalle sokkoakselille, josta edelleen kytkintankojen välityksellä pyöriin. Vetureiden suurin nopeus oli 30–35 km/h. Vetureissa oli Westinghousen ilmajarru sekä mekaaninen käsijarru.

Hylkäys

Kaikki Valtionrautateiden omistamat veturit on hylätty 1990-luvulla, jolloin niiden käyttö oli jo erittäin vähäistä. Joitain vetureita on teollisuuslaitosten käytössä sekä museovetureina.
Urban Dictionary

Urban Dictionary on englannin kielen slangisanakirja internetissä. Sivusto perustettiin 1999 ja nykyisin sivustolla on yli neljä miljoonaa slangisanojen määritelmää. Käyttäjät voivat lähettää sivulle uusia sanoja ja niiden määritelmiä. Sanakirja sisältää paljon myös epähienoja, alatyylisiä tai loukkaavia ilmaisuja.

Urbaani sanakirja

Urban Dictionarysta on olemassa myös sen suomenkielinen versio Urbaani sanakirja, joka perustettiin vuonna 2007 englanninkielisen version pohjalta. Sen perustajajäsenet ovat Mats Söderlund ja Niklas Wahrman. Vuonna 2010 Tammi julkaisi Söderlundin ja Wahrmanin koostaman kirjaversion urbaanista sanakirjasta. Kirjaan on valittu verkkoversiosta noin 2000 määritelmää.
Cely Mechelin

Alma Cecilia (Cely) Mechelin (12. elokuuta 1866 Helsingin maalaiskunta – 30. heinäkuuta 1950 Bromarv) oli suomalainen naisasialiikkeen ja muiden kansalaisjärjestöjen aktiivi, joka oli perustamassa monia järjestöjä.
Mechelin oli valtiomies Leo Mechelinin ja tämän vaimon Alexandra Lindroosin ainoa lapsi. Hän loi uransa aikansa säätyläisnaisille tyypillisissä filantrooppisissa ja yhteiskunnallisissa kansalaisjärjestöissä. Mechelin aktivoitui jo nuorena hyväntekeväisyysjärjestötoiminnassa ja perusti 1890 Sokeainkirjastoa ylläpitävän Föreningen Böcker åt de blinda – Yhdistys Kirjoja sokeille -yhdistyksen, jonka puheenjohtajana toimi vuoteen 1932. Hän toimi myös aktiivisesti Unioni Naisasialiitto Suomessa ry:ssä ja oli 1899 perustamassa Martta-yhdistystä, jonka puheenjohtajana toimi 1901–1902.
Ensimmäisen sortokauden aikana Mechelin osallistui passiivisen vastarinnan organisointiin ja oli 1902 perustamassa vastarintajärjestö Kagaalin sisarjärjestöä eli naiskagaalia, jossa hän toimi sen vuonna 1944 tapahtuneeseen muodolliseen lakkauttamiseen saakka. Vuonna 1918 hän oli vuorostaan perustamassa sotilaskotiyhdistystä, jonka hallitukseen hän kuului vuoteen 1924. Vuosina 1919–1924 Mechelin oli lisäksi Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen jäsen.
Mechelinille myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarimerkki, Jääkäriliiton muistomitali, Vapaussodan muistomitali sekä Neljännen luokan vapaudenristi.
Mechelinin perustama näkövammaisten kirjasto toimii edelleen ja sai 2001 hänen mukaansa nimekseen Celia.
Petri Sirviö

Petri Sirviö (s. 1962 Oulu) on suomalainen kulttuuripersoona, joka tunnetaan vuonna 1987 toimintansa aloittaneen Mieskuoro Huutajien perustajana ja kuoronjohtajana. Hän toimi reilun vuoden ajan (2014–2015) Helsingissä sijaitsevien Kaapelitehtaan ja Suvilahden kulttuurikeskusten toimitusjohtajana. Sirviö on työskennellyt myös useiden vuosien ajan erilaisten kulttuurihankkeiden projektipäällikkönä Oulun kaupungilla.
Keväällä 2014 Sirviö valittiin Kaapelitehtaan ja Suvilahden toimitusjohtajaksi. Hän seurasi tehtävässä Stuba Nikulaa, joka siirtyi Helsingin kaupungin kulttuurijohtajaksi. Kesäkuussa 2015 Sirviö erosi tehtävästä yllättäen vain reilun vuoden kuluttua valinnastaan. Eron syitä ei kerrottu julkisuudessa, mutta Helsingin Sanomien mukaan yhtiön sisällä oli ilmapiiriongelmia.
Juha Manninen

Juha Arvid Mikael Manninen (vuoteen 1950 Jauhiainen; s. 24. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen historioitsija. Hän on toiminut Oulun yliopiston aate- ja oppihistorian professorina vuodet 1974–2009. Hän on tutkimuksissaan keskittynyt 1700–1800-luvun oppineeseen kulttuuriin ja erityisesti Turun akatemian ja Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston yliopistomiehiin.
Kirsti Rista

Kirsti Iris Rista (o.s. Siitonen, 2. tammikuuta 1935 Soanlahti – 12. heinäkuuta 2018 Mikkeli) oli suomalainen taidegraafikko, joka tunnettiin puupiirroksistaan.
Kirsti Rista opiskeli taidemaalariksi Suomen Taideakatemiassa 1957–1959. Ensinäyttelynsä hän piti vuonna 1961. 1970-luvun taitteessa hän opiskeli taidegrafiikkaa työväenopistossa Erkki Hervon, Pekka Mäkisen ja Viktor Kuuselan johdolla. Rista piti elämänsä aikana parikymmentä yksityisnäyttelyä ja oli mukana kymmenissä yhteisnäyttelyissä. Ristan töitä on muun muassa Helsingin kaupunginmuseon, Mikkelin kaupungin ja Mikkelin taidemuseon kokoelmissa. 
Vuonna 2008 mikkeliläinen Rista sai Etelä-Savon taidetoimikunnan palkinnon elämäntyöstään ”puupiirrosten grand old ladynä”.
Kirsti Rista oli aiemmin naimisissa valokuvaaja Simo Ristan kanssa. Heillä on viisi vuosina 1957–1963 syntynyttä lasta. Yksi heistä on puutaiteilija Ilona Rista.
Akseli Olli Väänänen

Akseli Olli Väänänen, kirjailijanimimerkiltään Uula Aapa, (20. lokakuuta 1900 Kuopio – 3. joulukuuta 1987 Kotka) oli suomalainen upseeri ja sotakirjailija. Useassa kirjassaan Väänänen kuvaa Lapin kaukopartiotoimintaa.
Akseli Olli Väänäsen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Väänänen ja Hilma Alina Väänänen (o.s. Parjanen). Ennen upseerin uraa hän kävi seitsemän luokkaa Kuopion lyseota sekä kauppakoulun Kuopiossa. Hän osallistui kansalaissotaan valkoisten puolella ja haavoittui Heinolassa. Kadettikoulun Väänänen kävi 1927–1929. Hän toimi Lapin Rajavartiostossa nuorempana upseerina vuosina 1929–1935 ja komppanianpäällikkönä vuodesta 1935. Hänet ylennettiin majuriksi vuonna 1941. Vuosina 1949–1955 hän työskenteli esikuntapäällikkönä Kainuun Rajavartiostossa, minkä jälkeen hän erosi palveluksesta.
Ensimmäiset kaukopartioromaaninsa hän kirjoitti 1950-luvun alussa. Tämä näkyy varhaisimmissa teoksissa siten, etteivät henkilöt esiinny oikeilla nimillä eikä edes vihollisvaltiota nimetä. 
Viisi ensimmäistä kirjaa ilmestyivät myös nuortenkirjapainoksina sarjassa Seikkailujen maailma (Otava). Teos Yhteyspartio yllättää ilmestyi uusittuna painoksena vuonna 1969. Uusinnassa on muutamia nimiä vaihdettu, mm. joukkueenjohtaja luutnantti Kärki on saanut ilmeisesti alkuperäisen nimen Nyberg ja korkein johtaja, kapteeni Terä on muuttunut majuri Loheksi. Samoin vihollisesta käytetään nimitystä partisaanit eikä enää pelkkää vihollinen -ilmaisua - joskin venäläisistä ei vieläkään puhuta. Samoin takalinjan tukikohta, nuorten kirjassa Peskikylä, on vaihdettu alkuperäiseksi Savukoskeksi. 
Samoin nuortenkirjasta poiketen partisaani-iskujen motiiviksi määritellään vihollisen pyrkimykseksi mahdollistaa iskut syvemmälle Suomeen mikä olisi voinut merkitä joukkojen heikentämistä varsinaisella rintamalla.   
Uusintapainoksen loppuun oli liitetty – nuorisokirjasta poiketen – kuvaus vuonna 1943 sattuneesta sotilaskotisisarten ja heidän kuljettajiensa surmasta Kainuun rajakorvessa: heidän autonsa ajoi partisaanien asettamaan maamiinan ja tulitus väijytyksistä surmasi räjähdyksestä selvinneet.
Teos Jälkipartio varmistaa on vapaamuotoinen kuvaus Mannerheim-ristin ritari Olli Remeksen sotatoimien varhaisvaiheista Lapin ja Kainuun rintamalla, silloin vielä rajavartioston kersanttina. Ritarinarvoon johtaneet sotatoimet jäävät maininnalle.   
Teos Kaukopartio kierroksessa on uusittu ja laajennettu versio nuortenkirjasta Kaukopartion seikkailuja.
Sam Kerr

Sam Kerr (s. 10. syyskuuta 1993) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Australian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 81 maaottelua ja tehnyt niissä 36 maalia.  MM-kilpailuissa hän pelasi Australian kaikki neljä ottelua alusta loppuun ja teki yhteensä viisi maalia, yhden Italiaa ja neljä Kamerunia vastaan. Neljännesvälierässä Norjaa vastaan hän epäonnistui ottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa joukkueensa ensimmäisenä laukojana. Hänet nimettiin vuonna 2019 maajoukkueen kapteeniksi.
Kerr on sarjatasolla pelannut kotimaansa lisäksi Yhdysvalloissa.
Marjo Bruun

Marjo-Riitta Sylvia Bruun (o.s. Peltonen, s. 2. heinäkuuta 1956 Helsinki) on suomalainen agronomi ja Tilastokeskuksen pääjohtaja vuodesta 2012.
Bruun valmistui agronomiksi vuonna 1988 Helsingin yliopistosta pääaineenaan maatalouspolitiikka. Vuosina 2000–2001 hän työskenteli Tieturi Oy:n projektipäällikkönä ja 2001–2003 konsultointijohtajana. Bruun oli maa- ja metsätalousministeriön Tietopalvelukeskuksen (Tike) tuotantopäällikkö 2003–2006, tilastoryhmän johtaja 2006–2007 ja keskuksen ylijohtaja 2007–2012.
Maaliskuussa 2012 kuntaministeri Henna Virkkunen (kok.) esitti Bruunia Tilastokeskuksen uudeksi pääjohtajaksi eläkkeelle jääneen Heli Jeskanen-Sundströmin seuraajaksi. Valtioneuvosto nimitti hänet virkaan seitsemän vuoden määräajaksi 1. toukokuuta 2012 alkaen.
Bruun oli Tietotekniikan liiton hallituksen jäsen 2011–2012. Hän on ollut vuodesta 2012 Conference of European Statisticiansin (CES) hallituksen jäsen ja vuodesta 2013 Eurostat Partnership Groupin hallituksen sekä VATT:n neuvottelukunnan jäsen.
Waqf

Waqf, myös kirjoitusasussa Wakf, on laillistettu uskonnollinen säätiö islamilaisessa kulttuurissa. Tyypillisesti waqfia perustettaessa rakennus tai maa-alue säädetään hyväntekeväisyyskäyttöön. Waqf toimii trustin tavoin.
Islamin laki waqfeista otettiin käyttöön 900-luvulla. Lain ansiosta sairaaloiden määrä moninkertaistui nopeasti kautta islamilaisissa maissa ja 1000-luvulla jokaisessa islamilaisessa kaupungissa oli useita sairaaloita. Waqfit kustansivat sairaaloiden kulut kattaen lähes kaiken ylläpidon palkoista ja tarvikkeista kunnossapitoon. Säätiöt rahoittivat myös lääkäreiden koulutuksesta vastaavia kouluja.
Waqf on hyvin samanlainen kuin englantilainen trust-järjestely, jota jotkut tutkijat pitävät ristiretkien aikana islamilaisesta maailmasta kopioituna järjestelynä. Waqfissa täytyy olla asettaja (waqif), edunvalvoja (mutawillis), tuomari (qadi) sekä edunsaajat.
Nimród Antal

Nimród E. Antal (s. 30. marraskuuta 1973) on Yhdysvalloissa syntynyt unkarilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Antal syntyi unkarilaisille vanhemmilleen Los Angelesissa. Hän muutti Unkariin opiskelemaan Unkarin elokuva-akatemiaan vuonna 1991 isänsä neuvosta. Valmistuttuaan hän ryhtyi työskentelemään elokuva- ja televisioteollisuudessa, kunnes muutti vuonna 2005 takaisin Los Angelesiin tavoittelemaan menestystä Hollywoodissa.
Bad Boys Are Here (EP)

Kappaleet

Kaikki kappaleet Timo Nikki, Teijo Erkinharju ja Teijo Kettula.
Wollerau

Maantiede

Wollerau sijaitsee Zürichinjärven etelärannalla ja Sihljoen laaksossa.

Talous

Huvipuistolaitteita valmistavan Intaminin kotipaikka on Wollerau.

Liikenne

Moottoritie A3 ja SBB:n rautatie Zürichistä Sargansiin kulkevat Wolleraun kautta. SOB:n rautatiet Pfäffikonista ja Wädenswilistä Einsiedelniin ja Arth-Goldauhun kulkevat Wolleraun kautta.
Asterix & Obelix XXL

Juoni

Asterixin ja Obelixin ollessa metsästämässä alkaa myrsky, jota Idefix (pelissä nimellä Dogmatix) pelästyy ja juoksee pakoon. Asterix ja Obelix aloittavat etsinnän, ja pian he huomaavat kylän olevan tulessa. Roomalaiset ovat hyökänneet kylään ja vanginneet kaikki kylän asukkaat. Asterixin ja Obelixin on pelastettava heidät.
Suvakki

Suvakki on pilkkanimi suvaitsevaiselle. Suvakki suhtautuu eri kulttuureihin, uskontoihin ja etnisiin ryhmiin (liian) suvaitsevaisesti. Sana levisi yleiseen käyttöön vuosina 2012–2016, ja sitä on käytetty eri tavoin. Suvakki-sana poimittiin Kotimaisten kielten keskuksen sanatietokantaan vuonna 2016.
Suvakki on yhdistelmä sanoista suvaitsevainen ja vajakki, joka tarkoittaa vajaaälyistä ihmistä. Google-hakujen perusteella sana trendasi vuoden 2015 kesän jälkeen ja hakujen määrä pysyi korkeana ainakin huhtikuuhun 2016 asti. Suvakki-sanan yleistyminen osui kuukausiin, jolloin turvapaikanhakijoiden määrä Suomessa lisääntyi tai oli lisääntynyt huomattavasti. Suvakki-sana liittyy ennen kaikkea maahanmuuttoon, turvapaikkapolitiikkaan ja monikulttuurisuuteen.
Suvakki-sanan rinnalla vastaavana ilmaisuna käytetään myös sanaa suvakkihuora.

Sanan käyttö eri yhteyksissä

Suvakki eli suvaitsevainen ihminen on slangimainen muodoste suvaitsevainen-sanasta. Suvakilla halutaan ilmaista, että joku tai jokin on liiankin suvaitsevainen.
Yleisradiossa esitetty Seija Aunilan ohjelmasarja suomalaisen rasismin historiasta teki hänestä joidenkin käsitettä käyttäneiden parissa parjatun suvakin. 
Jussi Halla-aho esitti blogissaan, että: 
”Suvaitsevaisessa” diskurssissa vallitsee tietynlainen kaksoisajattelu ”yleistä mielipidettä” koskien. Koska suvaitsevaisto on syvästi elitistinen ja saa käyttövoimansa kansallisesta itseinhosta, se helposti esittää jyrkästi yleistäviä ja leimaavia lausuntoja, jotka antavat ymmärtää, että ”suvaitsevaiset” ovat ylhäinen vähemmistö ja ”rasistit” alhainen enemmistö.
Suomen Punaisen Ristin vastaanottokeskuksissa työskenteleviä vapaaehtoistyöntekijöitä on haukuttu ”suvakkihuoriksi” Facebook-ryhmissä, ja heitä on uhkailtu.
Suvakki-sana on innoittanut joitakin kolumnisteja pohtimaan suvaitsevaisuutta ja maahanmuuttoa. Valtakunnansyyttäjä Matti Nissinen käytti suvakki-ilmausta bloginsa otsikossa.
Vastareaktiona maahanmuuttokriittisille jotkin tahot ja yksityishenkilöt ovat julistautuneet suvakeiksi.

Amnestyn Suvakkihuora-paita

Ihmisoikeusjärjestö Amnesty myi kesällä 2015 Maailma kylässä -festivaalilla Suvakkihuora-paitoja. Siitä heräsi keskustelu vihapuheesta Suomessa.
Mehiläinen (kirja)

Arviot

Arja Kivipelto sanoo arviossaan Helsingin Sanomissa, että lukija yllättyy joka kerta lehteä kääntäessään, sillä aina tulee uudenlainen, uudesta asiasta kertova kokonaisuus. Vaikka tekstiä on sivuilla aika vähän, niissä on paljon tietoa.
Isomorsiusyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Isomorsiusyökkönen on huomiota herättävän isokokoinen ja helposti tunnistettava perhoslaji, jonka siipiväli vaihtelee 50–60 mm. Etusiivet vaihtelevat väritykseltään vaaleanruskeasta tummanruskeaan. Rengastäplä on muuta siipeä vaaleamman ruskea, mutta saattaa myös erottua huonosti, etenkin vaaleilla yksilöillä. Sen sijaan munuaistäplä on hyvin tumma ja sitä ympäröi vaaleampi reunus. Takasiivet ovat räikeän kirkkaankeltaiset ja niissä on terävärajainen tumma reuna. Siiven keskiosassa ei ole tummaa väriä ja takasiipien keltainen väri erottuu lentävällä perhosella hyvin. Lepäävä perhonen pitää siipiään vaakatasossa takaruumiin päällä, jolloin toinen etusiivistä peittää toista.
Toukka on ruskea ja sen selkäpuolella on lyhyitä, vinoja, mustia viiruja. Kyljissä kulkee pitkittäissuuntainen kellertävä raita.

Levinneisyys ja lentoaika

Laajalle levinnyt perhoslaji, jota tavataan Euroopan lisäksi Pohjois-Afrikassa, Aasiassa Intiaan asti sekä Pohjois-Amerikassa. Euroopassa levinneisyys kattaa myös Islannin. Suomessa isomorsiusyökkönen esiintyy ainakin Etelä-Lapin korkeudelle. Perhoset lentävät pääasiassa heinä-elokuussa, joskin ensimmäisiä yksilöitä tavataan jo kesäkuussa ja viimeisiä syys-lokakuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat

Isomorsiusyökkönen on yöaktiivinen perhoslaji, joka lepää päivisin puunrungoilla ja rakennusten seinillä suojavärinsä naamioimana. Se viihtyy erityisesti puistoissa, puutarhoissa ja metsien laitamilla, mutta käytännössä perhosia voi tavata jokseenkin kaikenlaisissa ympäristöissä. Pimeällä morsiusyökköset lentävät helposti kirkkaiden valojen luokse ja erityisen hyvin syötille. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana ja täyskasvuiset toukat koteloituvat maaperään. Toukat voivat esiintyä joskus hyötykasvien tuholaisina.
Aikuisilla perhosilla näyttää ilmenevän niin kutsuttu aestivaatio eli kesälepo, jonka aiheuttavat valoisat kesäyöt. Perhoset kuorituvat koteloistaan jo aikaisemmin, mutta vaipuvat aluksi horrokseen ja vasta iltojen pimeneminen saa aikuisten perhosten lisääntymiselimistön kypsymään ja ajaa perhoset liikkeelle.
Isomorsiusyökkösen saalistajia ovat esimerkiksi: korvayökkö (Plecotus auritus), euroopanisoherkko (Rhinolophus ferrumequinum) ja euroopanpikkuherkko (Rhinolophus hipposideros).

Ravintokasvi

Toukka elää monilla ruohovartisilla kasveilla kuten piharatamolla, voikukilla, kaaleilla, pinaatilla ja tomaatilla.
Abricotine

Valmistus

Abricotinea valmistetaan Lounais-Sveitsissä Valais’n kantonissa, joka on maan pääasiallinen aprikoosien viljelyalue. Aprikoosit ovat Luizet-lajiketta; muita lajikkeita voidaan käyttää korkeintaan 10 prosenttia raaka-aineesta. Ennen murskausta ja käymisprosessia hedelmistä poistetaan kivet, jotka aiheuttavat juomaan karvautta. Tislauksen jälkeen juoma laimennetaan vedellä 40-prosenttiseksi.