google/wiki40b huggingface dataset:
Kevin Bieksa

Ura

Bieksa pelasi kaudesta 2000–2001 neljä vuotta Bowling Greenin yliopistossa Central Collegiate Hockey Association-liigassa (CCHA). Ensimmäisen yliopistokauden jälkeen Vancouver Canucks varasi hänet vuoden 2001 NHL:n varaustilaisuudessa varausvuorolla 151. Kauden 2003–2004 hän siirtyi kesken kauden Canucksin farmijoukkue Manitoba Mooseen AHL:ään ja pelasi siellä kauden neljä viimeistä ottelua. Kaudella 2004-2005 hänet valittiin AHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. 
Bieksa aloitti seuraavan kauden hyvin Manitobassa ja sai palkinnoksi kutsun NHL:ään. Hän teki debyytin Canucksin riveissä 19.12.2005 Los Angeles Kingsia vastaan. Bieksa pelasi avauskaudellaan NHL:ssä 39 ottelua ja sai peliaikaa keskimäärin 16 minuuttia ottelussa. 
Bieksa avasi maalitilinsä NHL:ssä 13.10.2006 Vesa Toskalan taakse tappio-ottelussa San Jose Sharksia vastaan. Bieksa nopeasti murtautui Canucksin kärkipuolustajien joukkoon ja runkosarjan päätyttyä oli kerännyt joukkueen puolustajista eniten syöttöjä, pisteitä ja jäähyminuutteja, samalla tehtyään myös puolustajalle kovat 12 maalia. Kun Anaheim Ducks oli tiputtanut Canucksin toisella kierroksella pudotuspeleissä, huomioi seurajohto Bieksan läpimurtokauden tekemällä hänen kanssaan kolmen vuoden jatkosopimuksen arvoltaan 11,25 miljoonaa dollaria. 
1.11.2007 Nashville Predatorsin Vernon Fiddlerin luistin viilsi Bieksan pohkeen auki ja hän joutui jättämään pelikentät pitkäksi aikaa ja pelasi kaudella 2007–2008 vain 34 ottelua, tehden niissä 12 tehopistettä.
Bieksa kärsi loukkaantumisista myös seuraavalla kaudella. Hän loukkasi polvensa 11.10.2008 yritettyään taklata Calgary Flamesin Wayne Primeauta. Bieksa selvisi tilanteesta kuitenkin vain viikon sairauslomalla. 4.12.2008 Bieksa loukkantui ottelussa Nashville Predatorsia vastaan yritettyään irrottaa kiekkoa luistimestaan. Hän pelasi vielä kaksi ottelua kunnes sai tietää että hänen vasemmassa jalassa oli murtuma. Bieksa palasi jäälle oltuaan sivussa kuusi peliä. Loukkaantumisista huolimatta hän oli kaudella Canucksin tehokkain puolustaja tehtyään tehot 11+32=43

Perhe

Bieksalla ja hänen vaimollaan Katiella on yksi poika, vuonna 2007 syntynyt Cole Walter.
GKOS-näppäimistö

GKOS-näppäimistö on yhdistelmänäppäimistö, jolla voi korvata qwerty-näppäimistön pienissä laitteissa, joissa suurelle määrälle näppäimiä ei ole riittävästi tilaa. Nimi tulee sanoista Global Keyboard Open Standard ja kirjaimet G, K, O ja S esiintyvät myös itse menetelmässä kahden näppäimen yhdistelminä, joilla muiden nappuloiden merkitys muuttuu kirjaimista toisiin.
Kuudella näppäimellä saa aikaan 63 eri yhdistelmää, jotka GKOS:issa vastaavat PC-näppäimistön kirjaimia, numeroita ja muita toimintoja. Koska nappulat on jaettu kahteen kolmen ryhmään, on yhtä kättä kohden yhdistelmävaihtoehtoja vain neljä plus kolme yksittäistä painallusta.

Toteutus

Käytännössä GKOS voi joko muodostua kuudesta fyysisestä näppäimestä laitteen takaosassa tai se voi olla virtuaalinen peukaloilla käytettävä näppäimistö kosketusnäytön molemmilla laidoilla laitteen etupuolella. Kosketusnäytöllä tarvitaan lisäpainikkeita, jotta peukalolla saa painettua kaikki neljä kolmen näppäimen yhdistelmää.
Vaikka menetelmä on kohtalaisen selkeä ja perustuu aakkosjärjestykseen, se vaatii opettelua ennen kuin siitä on hyötyä käytännössä. Nykyiset kosketusnäytöt ovat sikäli avuksi, että niissä voi muuttaa näppäinmerkintöjä sen mukaan mitä muita näppäimiä painetaan ja kirjoittamisen voi aloittaa heti ilman ohjekuvaa tms.

Historia

Menetelmä kehitettiin Suomessa vuonna 1999/2000 ja se julkaistiin 5. lokakuuta vuonna 2000. Sitä esitettiin ITU-R-työryhmässä standardiksi ja se listattiin yhtenä mahdollisena uutena teknologiana tuolloin tulossa olleeseen 3G-matkaviestinjärjestelmään. Se ei kuitenkaan ole ollut kaupallisessa käytössä kuin yksittäistapauksissa. Vuonna 2010 sekä iPhonelle että Androidille kuitenkin ilmestyi GKOS-näppäimistösovellus, samoin MeeGo Harmattanille syksyllä 2011 ja Windows Phone 7:lle helmikuussa 2012. Myöhemmin GKOS-menetelmää on kehitetty kosketusnäyttöisille älypuhelimille paremmin sopivaksi nimellä ComboKey, jota yltää käyttämään laitteen ollessa pystyasennossa myös yhdellä kädellä.
John McClane

Henkilötietoja

John McClane on syntynyt vuonna 1955. Hänellä on ex-vaimonsa Holly Genneron kanssa kaksi yhteistä lasta: poika John ”Jack” McClane Jr. ja tytär Lucy McClane. McClanen isä on Marc Coleman ja hänen serkkunsa on Kevin D’Arcy.
John McClane on taitava aseenkäsittelijä ja saanut kunniamainintoja poliisiasemalla. McClanen Virkamerkki ja virka ovat olleet hyllytettynä kaksi vuotta, nykyään ne ovat kuitenkin palautettu. McClanen lempinimiä on ”Cowboy” ja ”Roy”. 
John McClane poltti nuorempana tupakkaa ja käytti paljon alkoholia. Elokuvassa Die Hard 3 - Koston Enkeli hän viettää krapulapäivää New Yorkissa juosten roistojen perässä.
Jörn Donner Productions

Jörn Donner Productions Oy on Jörn Donnerin vuonna 1968 perustama suomalainen elokuvayhtiö.
Donner perusti yhtiön ensimmäistä täysin Suomessa kuvaamaansa elokuvaansa, Mustaa valkoisella (1968) varten. Tämän jälkeen hän on tuottanut yhtiönsä puitteissa myös jokaisen ohjaamansa elokuvan sekä useita muiden ohjaajien tekemiä elokuvia, esimerkiksi Lauri Törhösen elokuvia.
Sholay

Juoni

Ramgarhin kylässä eläkkeellä oleva poliisi Thakur Baldev Singh (Sanjeev Kumar) etsii käsiinsä kaksi aiemmin pidättämäänsä pikkurikollista. Thakur uskoo Veerun (Dharmendra) ja Jain (Amitabh Bachchan) voivan vangita pahamaineisen maantierosvon Gabbar Singhin (Amjad Khan), josta on luvattu 50 000 rupian palkkio. Thakur käskee luovuttaa Gabbarin hänelle elävänä ylimääräistä 20 000 rupian palkkiota vastaan.
Veeru ja Jai nujertavat Gabbarin kyläläisiä riistämään lähettämät rosvot. Pian tämän jälkeen Gabbar konnineen hyökkää Ramgarhiin holi-juhlan aikaan. Kovassa taistelussa Veeru ja Jai ajetaan nurkkaan. Thakur, jolla on mahdollisuus tarttua aseeseen, ei auta heitä. Veeru ja Jai onnistuvat taistelemaan vastaan ja rosvot pakenevat. Kaksikko on kuitenkin tuohtunut Thakurin toimettomuudesta ja he harkitsevat lähtevänsä kylästä. Thakur selittää, että Gabbar oli tappanut lähes koko hänen perheensä ja leikannut hänen molemmat kätensä irti, minkä vuoksi hän ei kyennyt käyttämään asetta. Hän oli peittänyt käsiensä puuttumisen käyttämällä shaalia.
Asuessaan Ramgarhissa kyyninen Jai ja eloisa Veeru huomaavat kiintyneensä kyläläisiin. Veeru on ihastunut Basantiin (Hema Malini), kipakkaan ja puheliaaseen nuoreen naiseen, joka ansaitsee elantonsa ajamalla hevoskärryjä. Jai tuntee vetoa Radhaan (Jaya Bhaduri), Thakurin leskeksi jääneeseen miniään, joka hienovaraisesti vastaa hänen tunteisiinsa.
Gabbarin rosvojoukkojen ja Veerun ja Jain välinen kahakka kärjistyy, kun rosvot kaappaavat Veerun ja Basantin. Jai hyökkää rosvojen kimppuun, ja kolmikko onnistuu pakenemaan Gabbarin piilopaikasta rosvot kannoillaan. Jai ja Veeru taistelevat asein kallion takaa ja heiltä on loppua ammukset. Veerun, joka ei tiedä Jain haavoittuneen tulitaistelussa, on pakko lähteä hakemaan lisää ammuksia. Sillä välin Jai jatkaa taistelua yksin ja päättää uhrata itsensä käyttämällä viimeisen luotinsa lähietäisyydellä olevan dynamiitin räjäyttämiseen.
Veeru palaa ja Jai kuolee hänen käsivarsilleen. Raivostunut Veeru hyökkää Gabbarin luolaan ja vangitsee tämän. Veeru hakkaa Gabbarin henkihieveriin, kunnes Thakur saapuu muistuttamaan lupauksesta luovuttaa Gabbar elävänä. Thakur potkii niittikengillään Gabbaria aiheuttaakseen vakavaa tuhoa. Poliisit saapuvat pidättämään Gabbarin. Jain hautajaisten jälkeen Veeru lähtee Ramgarhista ja löytää junasta Basantin odottamasta häntä.

Roolijako

Elokuvan tuottajat harkitsivat Danny Denzongpaa Gabbar Singhin rooliin, mutta hän ei hyväksynyt sitä, koska kuvasi samaan aikaan elokuvaa Dharmatma (1975). Seuraava valinta rooliin oli vielä melko tuntematon Amjad Khan.

Vaihtoehtoinen loppu

Alkuperäisessä ohjaajan versiossa elokuvan loppu on erilainen; siinä Thakur tappaa Gabbarin. Loppu muutettiin, koska Censor Board -lautakunta piti elokuvaa liian väkivaltaisena.

Palkinnot

Vuonna 1976 Sholay sai yhdeksän Filmfare Awards -ehdokkuutta, mutta voitti vain parhaan leikkauksen palkinnon. Se voitti kolme Bengal Film Journalists’ Association Awards -palkintoa; parhaasta miessivuosasta, kuvauksesta ja lavastuksesta. Sholay palkittiin vuonna 2005 parhaana elokuvana Filmfare Awards -palkintojen 50-vuotisessa historiassa.
K. V. Tegengren

Karl Vilhelm Tegengren (5. joulukuuta 1868 Vaasa – 16. tammikuuta 1934 Köyliö) oli suomalainen tilanhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Henkilöhistoria

Karl Vilhelm Tegengrenin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden hovioikeudenneuvos Ernst Wilhelm Tegengren (1835–1910) ja Anna Aline Boy (1837–1913). Perheessä oli kahdeksan lasta, joista Karl Vilhelm oli vanhin. Hänen nuorempia veljiään olivat kirjailija Jacob Tegengren ja kouluneuvos Gustav Tegengren. Karl Vilhelm Tegengren valmistui 1895 agronomiksi Mustialan maatalousoppilaitoksesta ja toimi sitten 30 vuoden ajan 1895–1925 Köyliön Vanhakartanon tilanhoitajana Köyliössä. Vaikka Tegengrenin toinen jalka oli vammautunut nuoruusvuosina sairastetun tuberkuloosin seurauksena niin ettei hän voinut kävellä pitkiä matkoja ilman tukea, hän pystyi silti hoitamaan tilanhoitajan tehtävät. Viimeiset vuotensa Tegengren vietti Köyliön Kepolan nummelle rakentamassaan talossa. 
Tegengren oli naimisissa vuonna 1880 syntyneen Anna Lundströmin kanssa.
Iso-Humppi

Maantieto

Järvi on 500 metriä pitkä, leveimmillään 250 metriä ja sen pinta-ala on 6,9 hehtaaria. Järven eteläpää on laajentunut ja pohjoispää muodostaa pitkän lahden. Järveen laskee kolme metsäojaa ja lyhyt pelto-oja. Luusua on järven koilliskärjessä ja sieltä lähtee 2,8 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Luojuunojaan. Rantaviivaa on 1,4 kilometriä, josta vain pieni osa on soistuvaa metsää. Peltoon rajatuu noin kolmannes rantaviivasta. Rannoille on rakennettu vain yksi loma-asunto ja siellä on maatila, jonka nimi on Humppi. Iso-Humppi on nimetty tilan mukaan ja läheinen Pikku-Humppi saanut tästä nimensä. Järven ohittaa 300 metrin etäisyydeltä yhdystie 13081.

Historiaa

Vanhan Hämeenkyrön pitäjänkartan mukaan järven nimi kirjoitettiin Ahvenusjärvi. Rantapellolla sijaitsee ajoittamaton kiviröykkiö, jonka läheltä on löytynyt rautakautinen nuolenkärki.
Laura Pausini (vuoden 1993 albumi)

Italiankielinen versio

Laura Pausini julkaistiin italiaksi muutama kuukausi Pausinin voitosta San Remon musiikkifestivaaleilla vuonna 1993. Se sisälsi kahdeksan kappaletta mukaan lukien voittoveisun La Solitudine, josta on sittemmin tullut yksi italialaisen musiikin suurimmista klassikoista. Myös kakkos-sinkku Non C'è menestyi hyvin.
Levy on genreltään pop-albumi jazz-kappaletta Il Cuore Non Si Arrende lukuun ottamatta. Mukana on myös italialaisartisti Raf, yksi Pausinin nuoruusajan idoleista, kappaleessa Mi Rubi L'Anima. Perché Non Torna Più on sen sijaan omistettu Pausinin ystäville, jotka menehtyivät auto-onnettomuudessa.
Pausini saavutti ensimmäiset platinalevyt kotimaansa lisäksi myös Alankomaista sekä kultalevyt Ranskasta ja Brasiliasta.

Espanjankielinen versio

Laura Pausini julkaistiin espanjaksi marraskuussa vuonna 1994 espanjankielisille markkinoille. Kaikki kymmenen kappaletta olivat Pausinin kahdelta aikaisemmalta italiankieliseltä levyltä. Sinkut La Soledad, Se Fué, Gente ja Amores Extraños nousivat kaikki hiteiksi italiankielisten vastineidensa tavoin.
Debyytillään Pausinista tuli ensimmäinen ei-espanjankielinen artisti, joka myi miljoona levyä Espanjassa. Euroopan lisäksi platinalevyn myyntirajat menivät rikki myös Argentiinassa ja Kolumbiassa.

Vuoden 1995 versio

Laura Pausini julkaistiin vielä kerran vuonna 1995, lähes kaksi vuotta italiankielisen debyytin jälkeen. Sitä varten La Solitudine levytettiin uudelleen englanniksi nimellä Loneliness, jonka tekstin kirjoitti Tim Rice. Muut yhdeksän kappaletta olivat italiaksi ja jo kertaalleen julkaistuja Pausinin  aikaisemmilla levyillä.
Italian-ja espanjankielisiin versioihin verrattuna albumin myynti ja sen saama huomio jäivät kuitenkin vaatimattomiksi.
Mikael Ishak

Seurajoukkueura

Ishak on Assyriskan kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa 47 Superettan-ottelua ja teki 13 maalia kausina 2010 ja 2011. Ishak siirtyi suoraan Ruotsin toiseksi korkeimmalta sarjatasolta Saksan Bundesliigaan pelaten 1. FC Kölnissä 11 liigaottelua maaleitta kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän edusti seuraa seitsemässä 2. Bundesliigan ottelussa onnistumatta maalinteossa.
Helmikuussa 2012 Ishak lainattiin Sveitsin Superliigassa pelaavaan St. Galleniin. Sveitsissä hän teki kevätkauden aikana kolme maalia 13 sarjaottelussa. Elokuussa 2013 Ishak siirtyi italialaiseen Parmaan, josta hän jo samassa kuussa lainattiin toiseen italialaisseuraan Crotoneen. Ishak edusti Crotonea 23 Serie B -ottelussa kaudella 2013–2014 tehden neljä maalia.
Elokuussa 2014 Ishak siirtyi Tanskan Superliigassa pelaavaan Randersiin. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 26 sarjaottelua tehden 11 maalia. Kaudella 2015–2016 Ishak pelasi 28 sarjaottelua ja teki 13 maalia.

Maajoukkueura

Ishak edusti Ruotsin alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta kahdeksassa ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta 24 ottelussa. Kesäkuussa 2015 hän oli voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Ishak pelasi turnauksessa kahdessa alkulohko-ottelussa ja välierässä.
Ishak oli mukana Ruotsin joukkueessa olympialaisissa 2016. Hän pelasi kaikissa Ruotsin kolmessa ottelussa ja teki maalin 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa Kolumbiaa vastaan.
Ruotsin A-maajoukkueessa Ishak pelasi ensimmäisen ottelunsa 15. tammikuuta 2015, kun Ruotsi voitti Norsunluurannikon ystävyysottelussa 2–0. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Ishak teki kolmannessa maaottelussaan 6. tammikuuta 2016, kun Ruotsi pelasi Viron kanssa 1–1-tasapeliin päättyneen ystävyysottelun.
Epikloorihydriini

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen epikloorihydriinille voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa muun muassa keuhkopöhöä ja astman kaltaisia reaktioita. Höyry aiheuttaa kyynelvuotoa. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen. Aineelle altistumisesta voi seurata myös vaikutuksia keskushermostossa, munuaisissa ja maksassa. Epikloorihydriinille altistuminen työssä katsotaan aiheuttavan vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle. Aine on luokiteltu myös syöpävaaraa aiheuttavaksi. Epikloorihydriini on haitallista vesieliöille ja se on helposti kulkeutuvaa, joten se voi joutua pohjaveteen. Maahan valunut epikloorihydriini haihtuu maan pinnasta ja maaperässä se on kohtalaisen nopeasti hajoavaa.
HMS Coreopsis (M32)

Palvelus

Alus luovutettiin 1943 Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Kreizis. Alus lähetettiin Kreikasta Britteinsaarille romutettavaksi 1951.
Mabinogion

Mabinogion on walesilainen 11 tarun kokoelma. Ne tunnetaan keskiaikaisista kymrinkielisistä käsikirjoituksista, jotka pohjautuvat vanhaan mytologiaan, kansanperinteeseen ja sankaritaruihin. Tarinoissa on vaikutteita kelttiläisestä perinteestä, mutta myös normanneilta ja Ranskasta. Kokoelman merkittävimpinä pidetään neljää toisiinsa liittyvää tarua, jotka tunnetaan nimellä "Mabinogin neljä haaraa". Sana Mabinogi esiintyy vain näissä tarinoissa, ja se merkitsee luultavasti "Maponosta koskeva" tai "Maponoksen sukua koskeva". Näiden lisäksi kokoelmaan kuuluvat ns. paikalliset tarinat, joissa on vain vähän mannermaista vaikutusta, sekä romanssit, jotka muistuttavat ranskalaisia romansseja. Mabinogion-nimeä käytettiin koko tarukokoelmasta ensimmäistä kertaa vuonna 1795.
Mabinogioniin kuuluvat seuraavat tarinat:
Talaos

Talaos oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja yksi argonauteista. Hän oli Biaksen ja Peron poika.
Talaos meni naimisiin joko Sikyonin kuninkaan Polyboksen tyttären Lysianassan  tai Abaksen tyttären Lysimakhen kanssa. Talaoksen lapsista ainoastaan Adrastos mainitaan molempien puolisoiden yhteydessä. Pronaks, Aristomakhos ja Erifyle sen sijaan mainitaan ainoastaan Lysimakhen yhteydessä. Muissa yhteyksissä Talaoksella kerrotaan olleen myös lapset Mekisteus, Parthenopaios, Astynome, Metidike sekä mahdollisesti myös poika nimeltä Hippomedon.
Kaarlo Waltonen

Kaarlo Matias Waltonen (10. toukokuuta 1892 Impilahti – 20. helmikuuta 1963 Mikkeli) oli suomalainen tehtailija ja pakinoitsija.
Valtosen vanhemmat olivat käsityöläinen Matti Waltonen ja Anna Saavalainen. Käytyään kansakoulun Valtonen oli harjoittelijana sortavalaisessa kauppahuone Karvinen & Kumppanien liikkeessä ja kävi samalla kaksivuotisen Sortavalan liikeapulaiskoulun. Tämän jälkeen Valtonen oli Kusti Reinikaisen tukku- ja vähittäisliikkeen liikkeenhoitajana 1910–1913. Hän kävi Helsingin kauppakoulun 1913–1914 ja perusti pian sen jälkeen 1915 oman Kaarlo Valtosen Lakkitehdas-nimisen yrityksen Viipuriin. Valtonen myi tämän yrityksen ja perusti 1919 Tampereen Pukutehdas Oy:n. Luovuttuaan myös tästä yrityksestä Valtonen lähti Saksaan ja opiskeli siellä nahka- ja turkisteollisuutta Dresdenin teknillisen korkeakoulun kemian osastolla 1920–1922.
Palattuaan Suomeen Valtonen perusti Viipuriin 1925 Valtosen Lakkitehdas Oy:n. Valtonen siirsi lakkitehtaansa pian Impilahteen ja muutti myös itse sinne perheineen. Talvisodan aikana tehdas siirtyi Helsinkiin ja samalla sen nimeksi muuttui Valtosen Lakki- ja Solmiotehdas Oy. Sotavuosina Valtosen tehdas valmisti lakkeja armeijalle Saksasta hankitusta materiaalista. Valtonen sai sodan jälkeen teollisuusneuvoksen arvon 1947.
Valtonen toimi Impilahtiseuran sekä Pääkaupunkilaisten Impilahtiseuran johtotehtävissä. Hän kirjoitti myös murrepakinoita lehtiin ja Yleisradiolle. Pakinoita julkaistiin myös kokoelmana.
Kynähame

Kynähame on suora, kapean mallinen hame, jossa helma ulottuu polveen tai vähän sen alapuolelle. Nimensä kynähame on saanut mallistaan, joka on kapea ja pitkä kuten kynä. Helma ulottui 1950-luvulla jopa puoleen sääreen, mikä vaikeutti liikkumista. Tästä syystä kynähametta kutsuttiin myös ”nilkutushameeksi”.

Historia

Ihmiset kaipasivat toisen maailmansodan jälkeen uutta tyyliä ja kynähameesta muodostui nopeasti työssäkäyvän naisen vaatekappale. Kynähameen suoran mallin ansiosta sen tekemiseen ei tarvittu paljon kangasta, joka sodan jälkeisinä vuosina oli kallista.
Christian Dior esitteli kynähameen mallistossaan 1940-luvun lopulla ja sen jälkeen kynähameesta tuli nopeasti suosittu. Kynähameen vyötärölle ulottuva, tyköistuva malli korosti vartalon muotoja, jotka aikaisemmin olivat jääneet A-linjaisen hameen peittoon.
Raahen Sanomat (1889–1890)

Raahen Sanomat oli Raahessa vuosina 1889–1890 ilmestynyt kaupungin ensimmäinen sanomalehti.
Johan Wilhelm Juveliuksen julkaisema ja toimittama Raahen Sanomat oli kerran viikossa ilmestynyt, paikallisiin asioihin keskittynyt lehti. Sen ilmestyminen lakkasi kirjapainon muutettua pois Raahesta. Seuraavan sanomalehtensä kaupunki sai vuonna 1896, jolloin perustettiin Raahen Lehti.
Kukanniemi

Kukanniemi on pieni niemi Rovaniemellä Kemijoessa. Se sijaitsee Kajaanintien varrella aivan Pöykkölän lähellä. Kukanniemessä sijaitsee laavu sekä talvisin niemen rannalla on mahdollisuus avantouintiin sekä jäägolfiin.
Air Greenland

Historia

Yhtiö perustettiin ja se aloitti toimintansa marraskuussa 1960 Greenlandair-nimellä, jonka perustivat SAS ja kaivosyhtiö Kryolitselskabet.
1962 Grönlannin ja Tanskan hallitukset tulivat omistajiksi.
1998 Greenlandair aloitti lennot ensimmäisellä suihkukoneellaan, Boeing 757-200:lla.
2002 Greenlandair vaihtoi nimensä Air Greenland:ksi.
Moez Ben Cherifia

Ura

Ben Cherifia aloitti uransa Espérancen junioreissa, josta hänet nostettiin edustukseen kaudella 2009-2010, edustusjoukkueen kärsittyä maalivahtiongelmista. Ben Cherifia pelasi ensimmäisen ottelunsa US Monastiria vastaan 3. maaliskuuta 2010. Ottelu päättyi Esperancen 2-0 voittoon. Kaudella 2010–2011 Ben Cherifia nousi joukkueensa ykkösvahdiksi pelattuaan kauden aikana 19 sarjaottelua. Joukkue juhli myös kauden päätteeksi triplamestaruutta, kun se voitti Tunisian mestaruuden lisäksi Tunisian cupin, sekä Afrikan Mestarien liigan. Myös seuraava kausi 2011–2012 oli Ben Cherifian kannalta menestys, sillä hän voittamassa uransa kolmatta Tunisian mestaruutta. Lisäksi Espérance eteni toisen kerran peräkkäin Afrikan Mestarien liigan loppuottelun, jossa se tällä kertaa hävisi Al-Ahlille maalein 3–2. Kauden päätteeksi Kawarji.com internetsivuston lukijat äänestivät Ben Cherifia kauden 2011–2012 Tunisian parhaaksi maalivahdiksi.

Maajoukkue

Ben Cherifia aloitti maajoukkueuransa Tunisian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2010. Ben Cherifia valittiin myöhemmin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuihin, jossa Tunisia selvisi puolivälieriin saakka.
Ben Cherifia pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Perua vastaan 29. helmikuuta 2012, tultuaan vaihdosta kentälle.
Ben Cherifia toimi maansa ykkösvahtina vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa, jossa hän pelasi kaikissa kolmessa ottelussa, kun Tunisia jäi kisojen alkulohkoon.
Ruusutetra

Koko ja ulkonäkö

Ruusutetra kasvaa neljä senttiä pitkäksi. Kuten korutetralla, sillä on harmahtava vartalo, ja hain evää muistuttava korkea mustakärkinen selkäevä, jonka päässä on valkea pilkku. Muut evät ovat punaiset. Ruusutetran erottaa korutetrasta siitä, että ruusutetralla on perä- ja vatsaevien kärjessä valkoinen täplä.

Alkuperä

Ruusutetra on peräisin Etelä-Amerikasta, Essequibo-, Corantijn- ja Suriname-jokien vesistöistä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Ruusutetra on vilkas, mutta sopuisa parvikala. Kudettamiseen sopiva lämpötila on suurin piirtein 25-26 astetta. Veden pitäisi olla hyvin pehmeää ja pH noin 6. Kalat kutevat hienolehtisten kasvien tiheikköön. Poikaset kuoriutuvat vuorokaudessa ja lähtevät uimaan noin viiden päivän kuluttua, jolloin niille kelpaavat esimerkiksi mikromadot.

Vesiolot ja ravinto

Ruusutetralle sopiva lämpötila-alue on 24–28 °C ja pH 6–7.  Se syö pienijakeista sekaruokaa.
Uruguayn laivasto

Kalusto

Laivaston alusten etuliitteenä on ROU (esp. República Oriental del Uruguay). Lisäksi alukset on nimen lisäksi varustettu numeroin, joka osoittaa niiden sijoituksen eikä varsinaisesti identifioi aluksia. Alusten poistuessa palveluksesta numero siirtyy korvaavalle alukselle.
Pat Summitt

Ura

Pelaajana Summitt (o.s. Head) saavutti Yhdysvaltain naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Montréalissa vuonna 1976 ja kultaa vuoden 1975 Pan-Amerikan kisoista. Valmentajaksi siirryttyään Summitt teki pitkän uransa yliopistojoukkue Tennessee Lady Volunteersin päävalmentajana voittaen kahdeksan NCAA I:n eli yliopistomestaruutta. Summitt valittiin seitsemän kertaa kauden parhaaksi NCAA-valmentajaksi, ja hän on kumpikin sukupuoli mukaan lukien historian menestyneimpiä yliopistovalmentajia. Summitt toimi myös Yhdysvaltain naismaajoukkueen päävalmentajana ja saavutti tässä toimessa olympiakultaa Los Angelesissa vuonna 1984, maailmanmestaruuden Etelä-Koreassa vuonna 1979 ja MM- sekä Pan-Amerikan kisojen hopeamitalit.
Vuonna 2008 Summittille myönnettiin John R. Wooden Awardin valmentajapalkinto. Vuonna 2011 hänet valittiin Sports Illustratedin vuoden urheilijaksi, ja vuonna 2012 presidentti Barack Obama myönsi hänelle Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin Presidential Medal of Freedomin. Vuonna 2000 Summitt nimettiin Basketball Hall of Fameen ja vuonna 2013 FIBA Hall of Fameen. Vuonna 2011 Summittilla diagnosoitiin Alzheimerin tauti. Hän kuoli Tennesseen Knoxvillessä 64-vuotiaana 28. kesäkuuta 2016.