google/wiki40b huggingface dataset:
Suomensarja (jääkiekko)

Suomensarja oli vuosina 1936–1974 Suomen jääkiekon toiseksi korkein sarjataso. Tosin vuosina 1936–1945 sarjan nimitys ei ollut Suomensarja vaan Valtakunnansarja. Suomensarjan jälkeen Suomen jääkiekon toiseksi korkeimman sarjatason nimi muutettiin I-divisioonaksi.
DNA-sekvensseri

DNA-sekvensseri on tieteellinen tutkimuslaite, jota käytetään DNA:n sekvensoinnissa. Kun laitteeseen sijoitetaan tutkittavaa DNA:ta sekvensseri selvittää siitä adeniinin, guaniinin, sytosiinin ja tymiinin järjestyksen. Laite tuottaa DNA:n emäsjärjestyksestä tekstiraportin.
DNA-molekyyli on ollut tunnettu aines ihmisen soluissa jo 1800-luvun lopulla. Ensimmäisen nukleiinihapon eristi Friedrich Miescher (1844-1895). Vuonna 1927 geneetikot esittivät teorian, että perimää ohjaa solun tumassa oleva toimiva kemiallinen mekanismi. Vuonna 1953 James Watson (s. 1928), Francis Crick (1916-2004) ja Rosalind Franklin (1920-1958) ratkaisivat DNA:n kaksoiskierrerakenteen. Genomin perusrakenteen tunteminen oli ensimmäinen askel geneettisen koodin avaamisessa. Aikaisemmat menetelmät DNA:n emäsjärjestyksen avaamiseksi olivat työläitä ja vaativat myrkyllisten kemikaalien sekä radioaktiivisten materiaalien käyttöä. Vuonna 1986 Leroy Hood (s. 1938) kehitti ensimmäisen sekvensointikoneen. Tämä puoliautomaattinen kone käytti nukleoidiemästen tunnistuksessa neljää fluoresoivaa väriainetta. Prototyyppi lisensoitiin Applied Biosystemsille, joka vuonna 1987 esitteli ensimmäisen automaattisen DNA-sekvensserin, mallimerkiltään ABI 370A. Se hyödyntää Sangerin sekvensointimenetelmää. Tätä tekniikkaa hyödynsivät ensimmäisen sukupolven sekvensserit. Uuden menetelmän avulla ihmisen perimän selvitysprojekti nopeutui ja uusien sekvensserimallien avulla DNA:n sekvensointi on nopeutunut edelleen. Kun koko ihmisen perimän selvittäminen maksoi vuonna 2003 noin 3 miljardia dollaria, niin vuoteen 2014 mennessä hinnan odotetaan laskevan 1000 dollariin.
Elsa Heiskanen

Elsa Johanna Heiskanen (s. 9. maaliskuuta 1906 Leppävirta) on suomalainen seurakuntasisar ja kirjailija.
Elsa Heiskasen vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Herman Heiskanen ja Eeva-Liisa Hyvärinen. Hän valmistui sairaanhoitajaksi 1932 Helsingin diakonissaopistosta.
Vieraskirja

Vieraskirja on kirja, johon sen omistaja pyytää vieraitaan kirjoittamaan terveisiä tai vain nimikirjoituksensa. Vieraskirjaa käytetään kotona, juhlissa, museossa tai muussa julkisessa laitoksessa tai taidenäyttelyssä. Vieraskirjaan kirjoittaminen voi olla myös seremoniallinen osa arvovieraan käyntiä.
Säännöllisesti ylläpidettynä vieraskirjasta voi tulla mielenkiintoinen osa sen omistajan, kuten yksityishenkilön, perheen, yrityksen tai laitoksen historiaa. Vieraat voivat kirjoittaa kirjaan esimerkiksi kiitoksensa, runon tai kuvauksen vierailusta. Vieraiden tulisi kuitenkin saada itse päättää, kirjoittavatko siihen mitään, pelkän nimensä vai pidemmän viestin.
Monilla kutsuilla vieraskirja on korvannut perinteisen käyntikorttikulhon, johon vierailla on ollut tapana jättää oman korttinsa. Taidenäyttelyissä ja museoissa vieraskirja on tapa pitää lukua eri päivien kävijöistä ja heidän asuinpaikkakunnistaan. Näiden tietojen lisäksi näyttelyiden ja tapahtumien vieraskirjoihin kirjoitetaan yhä useammin myös kommentteja kävijän kokemuksista.
Hotellien ja muiden majoituslaitosten vieraskirjoihin asiakkaat ovat monissa maissa lain vaatimuksesta velvollisia kirjaamaan henkilötietonsa. Suomessa majoittujien tiedot kerätään irrallisilla lomakkeilla.

Surunvalittelu- ja onnittelukirjat

Vieraskirjan ja adressin välimuotoja ovat surunvalittelu- ja onnittelukirjat esimerkiksi maan suurlähetystöissä valtionpäämiehen kuoleman tai hallitsijaperheen perhetapahtuman johdosta.

Vieraskirja verkossa

Yksityishenkilöiden, julkisten laitosten ja yritysten verkkosivustoilla voi myös olla vieraskirjaksi nimetty osio, johon kävijät voivat jättää kommentteja.
Kastemato

Anatomia

Tyypillisesti aikuinen kastemato kasvaa 20 – 25 cm pitkäksi ja 1 cm leveäksi tai jopa n. 50 cm pitkäksi. Kastemadon perusmuoto on liereä. Se on jakautunut useisiin segmentteihin. Kukin segmentti on erillinen nesteen täyttämä osasto, joka ympäröi koko ruumiin pituista ruoansulatuskanavaa (suolistoa). Sukukypsillä lieroilla on ominaispiirteenä kokonaispituudesta noin kolmannekseen päästä oleva rengas, klitellum, jonka yläpuolella sijaitsevat sen lisääntymiselimet. Limaa erittävistä soluista tihkuu nestettä, joka suojelee kastemadon pintaa. Kaikissa lieron segmenteissä, paitsi suun ja peräaukon segmenteissä, on hyvin pieniä hiusmaisia sukasia; mato käyttää niitä siten, että ne ankkuroivat osia ruumista maahan kastemadon liikkuessa.

Liikunta ja merkitys maaperälle

Kastemadot liikkuvat maan alla lihaskouristuksista tulevien aaltojen avulla, jotka lyhentävät ja pidentävät kastemadon vartaloa. Lyhentynyt osa lieron vartaloa on ankkuroitunut ympäröivään maaperään pienien kynsimäisien harjasten avulla, jotka ovat sijoittuneet jakautuneihin osiin pitkin lieron vartaloa. Jokaisessa kastemadon segmentissä, paitsi ensimmäisessä, viimeisessä ja klitellumissa, on epidermiaalisiin kuoppiin uponneita S-muotoisia renkaita muodostavia harjaksia. Koko prosessia avustaa öljyinen ja liukas lima. Madot voivat tehdä kurinaääniä maan alla, kun niitä on häiritty. Madot myös toimivat biologisten ”mäntien” tavoin pakottamalla ilmaa ulos tunneleista liikkuessaan. Näin kastemadon toiminta ilmastoi ja sekoittaa maaperää. Kastemadot myös lisäävät mineraaleja maastoon ja siten auttavat kasviston kasvamista. Tiettyjen lajien kastemadot nousevat maan pinnalle, sillä siellä on suurempia pitoisuuksia orgaanista materiaalia. Koska orgaanisen aineksen runsas sekoittuminen liittyy selvästi maaperän hedelmällisyyteen, lieroja pidetään yleisesti hyödyllisinä ja luonnonmukaisina "puutarhureina".

Taloudelliset vaikutukset

Eri lajien matoja käytetään matoviljelyyn. Matoviljelyä käytetään usein ruoan kompostoinnissa. Nämä lierot ovat yleensä tunkiolieroja (Eisenia fetida) (tai sen lähisukulainen tummatunkioliero (Eisenia andrei)) -lieroja, jotka usein tunnetaan nimellä tiikerimato. Ne eroavat muista maaperässä elävistä madoista. Tropiikissa afrikkalaista Eudrilius eugeniae ja intialaista  Perionyx excavatus lieroa käytetään kompostointiin. Kastematoja myydään kaikkialla maailmassa. Kastematokauppa on melkoinen: vuonna 1980 Doug Collicutin mukaan 330 miljoonaa matoa vietiin Kanadasta Yhdysvaltoihin (kanadalaisen viennin arvo 13 miljoonaa dollaria, Yhdysvaltojen markkina-arvo 54 miljoonaa dollaria). Lieroja myös myydään ihmisravinnoksi. Noke on kulinaarinen termi, jota käytetään Maori-kulttuurissa Uudessa-Seelannissa. Noke merkitsee lieroja, joita pidetään herkkuina.
Rakel Wihuri

Elämäkerta

Rakel Wihuri kuului viisilapsiseen perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi 1926. Nuorena hän toimi 12 vuotta myyjänä veljensä perustamassa urheiluliikkeessä.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuodesta 1938 turkulainen tukkukauppias Hjalmar Aarnio, toinen laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos Antti Wihuri vuodesta 1945. Hänen poikansa on Antti Aarnio-Wihuri, ja hänen veljensä oli Raul Hellberg.
Teodorico Pedrini

Teodorico Pedrini C.M. (德理格, Dé Lĭgé) (30. kesäkuuta 1671 Fermo – 10. joulukuuta 1746 Peking) oli italialaissyntyinen lähetyssaarnaaja, säveltäjä, musiikinteoreetikko ja soitinrakentaja. Roomassa koulutuksensa saanut Pedrini matkusti Kiinaan, jonne hän saapui yhdeksän vuotta kestäneen matkansa päätteeksi helmikuussa 1711 ja jossa hän vietti loppuelämänsä keisarillisen hovin palveluksessa. Pekingissä hän täydensi edeltäjänsä, portugalilaisen jesuiitta Tomás Pereiran, aloittaman länsimaista musiikinteoriaa käsittelevän kirjan (律呂纂要, LǜlǚZhèngyì-Xùbiān) vuonna 1713.
Pedrinin sävellyksistä tunnetaan ainoastaan Kiinan kansalliskirjastossa säilytettävät 12 sonaattia viululle ja continuolle op. 3 (Sonate a violino solo col basso del Nepridi, opera terza), joiden esikuvana on erinäisiä lainauksia myöten Arcangelo Corellin sonaattikokoelma op. 5.
Tiopuriinimetyylitransferaasi

Tiopuriinimetyylitransferaasi on entsyymi, joka osallistuu tiopuriiniyhdisteiden aineenvaihduntaan nisäkkäillä. Tiopuriinimetyylitransferaasin EC-numero on EC 2.1.1.67.

Toiminta ja farmagokineettinen merkitys

Tiopuriinimetyylitransferaasi kuuluu transferaasientsyymeihin ja siirtää metyyliryhmän S-adenosyylimetioniinilta tiopuriinille. Tuotteena muodostuu tiopuriinin S-metyylieetterijohdannainen ja S-adenosyylihomokysteiiniä. Yhdiste hyväksyy substraateikseen useita tiopuriineja, muun muassa lääkeaineina käytettävät atsatiopriinin, merkaptopuriinin ja tioguaniinin. Näistä muodostuva metyylijohdannainen on lääkeaineena tehoton ja myrkytön. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa bentsoehappo ja eräät sen johdannaiset ja eräät lääkeaineet, kuten parasetamoli.
Tiopuriinimetyylitransferaasi löydettiin ensimmäisen kerran rottien ja hiirien maksasta ja munuaisista. Näiden elinten lisäksi se on aktiivinen monissa muissakin kudoksissa, esimerkiksi veren puna- ja valkosoluissa sekä suolistossa. Koska luuytimen hematopoieettisissa (verisoluja tuottavissa) kudoksissa ei esiinny toista tiopuriineja inaktivoivaa entsyymiä ksantiinioksidaasia, vastaa tiopuriinimetyylitransferaasi siellä yksin tiopuriinien inaktivoivasta metaboliasta. Luuytimen soluissa on useita muita entsyymejä, jotka johtavat aktiivisiin tiopuriinien metaboliitteihin.
Tiopuriinin tuotantoa ohjaa ihmisellä TPMT-geeni, joka sijaitsee kromosomissa 6. Tämä geeni koostuu 10 eksonista ja on geneettisesti polymorfinen. Tiopuriinimetyylitransferaasin toimintaa heikentäviä mutaatioita tunnetaan ainakin 23 alleelissa ja tyypillisimmät niistä ovat guaniinin vaihtuminen adeniiniksi tai sytosiiniksi tai adeniinin vaihtuminen guaniiniksi. Arviolta maailman väestöstä noin 10% on yksi mutatoitunut alleeli, jonka seurauksena tiopuriinimetyylitransferaasin aktiivisuus on noin puolet normaalista. Noin 0,5% ihmisistä mutatoituneita alleeleja on useampi, jolloin puhutaan tiopuriinimetyylitransferaasin puutoksesta.
Vähentynyt entsyymin aktiivisuus johtaa luusoluille myrkyllisten muiden entsyymien muodostamien tiopuriinien aineenvaihduntatuotteiden, muun muassa tioguaniininukleotidien, kertymiseen. Tämä voi johtaa erittäin vaaralliseen luuydinlamaan normaaleilla atsatiopriinin, merkaptopuriinin tai tioguaniinin annostuksilla. Tämän vuoksi entsyymin aktiivisuuden määritystä voidaan käyttää selvitettäessä sopivaa tiopuriinilääkkeiden annostusta.
Lars Eller

Ura

Eller pelasi jo 15-vuotiaana Tanskassa Rødovren 19-vuotiaiden joukkueessa. Frölunda HC:n nuorisotarkkailija huomasi Ellerin taidot. Seuraavalla kaudella Eller pelasi Frölundassa 18-vuotiaiden ja 20-vuotiaiden joukkueissa. Kaudella 2006–2007 Eller oli nuorten Elitserienin paras pistemies 55 tehopisteellään ja oli auttamassa Frölundaa mestaruuteen. St. Louis Blues varasi Ellerin NHL:n varaustilaisuudessa 2007 numerolla 13. Hän oli kaikkien pienimmällä numerolla NHL:ään varattu tanskalainen ja ensimmäinen ensimmäisellä varauskierroksella varattu tanskalainen. Seuraavana vuonna Mikkel Bødker kuitenkin varattiin numerolla 8 Phoenix Coyotesiin.
Kaudella 2007–2008 Frölunda lähetti Ellerin hakemaan kokemusta aikuisten peleistä Allsvenskanissa pelaavaan Boråsiin. Eller pelasi kauden aikana myös Elitserienissä ja nuorten Elitserienissä, jossa voitti toisen mestaruutensa. St. Louis teki kesällä 2008 Ellerin kanssa kolmen vuoden sopimuksen. Ensimmäisen sopimuskautensa Eller pelasi kuitenkin vielä Frölundassa.
Eller siirtyi St. Louis Bluesin organisaatioon kaudeksi 2009–2010 ja debytoi NHL:ssä 5. marraskuuta 2009 Calgary Flamesia vastaan. Eller teki ottelussa myös ensimmäisen NHL-maalinsa. Yhteensä hän pelasi kauden aikana seitsemän NHL-ottelua tehoin 2+0=2. Eller teki AHL:n runkosarjan 70 ottelussa tehot 18+39=57 ja hänet valittiin tulokkaiden tähdistöön. Kauden jälkeen Eller kaupattiin Montreal Canadiensiin Ian Schultzin kanssa, kun Montreal lähetti Jaroslav Halákin St. Louisiin.

Maajoukkueura

Eller on pelannut Tanskan maajoukkueessa useissa nuorten arvoturnauksissa ja myös aikuisten edustusjoukkueessa. Keväällä 2006 hän pelasi 18-vuotiaiden MM-kilpailujen 1. divisioonassa. Seuraavana vuonna Eller oli nostamassa sekä 18-vuotiaiden että 20-vuotiaiden maajoukkueen 1. divisioonasta pääsarjaan.
Vuonna 2008 Eller pelasi sekä 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa että ensimmäistä kertaa aikuisten MM-turnauksessa. Tanska tippui 20-vuotiaiden kisoissa takaisin 1. divisioonaan, jossa Eller pelasi jälleen vuonna 2009.

Muuta

Ellerin isä on Olaf Eller, joka on entinen jääkiekkoilija ja tällä hetkellä Frederikshavn White Hawksin valmentaja Tanskan liigassa.
.jo

.jo on Jordanian Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Se laadittiin vuonna 1994. Sitä hallinnoi NITC.
Digoksiini

Yhteisvaikutukset

Samanaikaisessa käytössä digoksiinilla on yhteisvaikutuksia monien lääkeaineiden kanssa. Digoksiini ei sovi samanaikaisesti käytettäväksi ainakaan hydroklooritiatsidin, furosemidin, spironolaktonin, verapamiilin, amiodaronin, propafenonin ja kalsiumin kanssa.
Seuraavat lääkkeet suurentavat digoksiinipitoisuutta veressä, mikä voi suurentaa digoksiinimyrkytyksen riskiä: flekainidi, pratsosiini, kinidiini, erytromysiini, klaritromysiini, tetrasykliini, gentamysiini, trimetopriimi, itrakonatsoli, alpratsolaami, indometasiini, kiniini, propanteliini, nefatsodoni, atorvastatiini, siklosporiini, epoprostenoli, tolvaptaani, karvediloli. Eräät sydänlääkkeet kuten felodipiini ja tiapamiili saattavat suurentaa digoksiinipitoisuutta veressä. Joillakin potilailla saattavat nifedipiini, diltiatseemi ja ACE:n estäjät suurentaa veren digoksiinipitoisuutta. 
Seuraavat lääkkeet pienentävät digoksiinipitoisuutta veressä: antasidit, kaoliini-pektiini, akarboosi, neomysiini, penisillamiini, rifampisiini, metoklopramidi, sulfasalatsiini, adrenaliini, salbutamoli, kolestyramiini, fenytoiini ja mäkikuisma (Hypericum perforatum) valmisteet.

Digoksiinin lähteitä

Villasormustinkukka (Digitalis lanata) ja rohtosormustinkukka (Digitalis purpurea) ovat kasveja, jotka sisältävät digoksiinia.
Albert Forster

Albert Maria Forster (26. heinäkuuta 1902 Fürth, Baijeri – 28. helmikuuta 1952 t. 1954) oli saksalainen poliitikko ja Danzig–Länsi-Preussin Gauleiter toisen maailmansodan aikana Puolassa.
Forster kävi humanistista kymnaasia synnyinkaupungissan Fürthissä, jossa opiskeli 1912–1920. Hänestä tuli SA:n jäsen Fürthissa 1923, ja hän seurasi maanpetosoikeudenkäyntiä Erich Ludendorffia, Adolf Hitleriä ja kahdeksaa muuta syytettyä vastaan 26. helmikuuta – 1. huhtikuuta 1924 Münchenissä. 
Poliittisen aktiivisuutensa vuoksi Forster menetti 1924 työpaikkansa pankissa. Nelivuotisen työttömyyden jälkeen hän pääsi 1928 töihin Nürnbergiin Deutschnationalen Handlungsgehilfen-Verbandiin (DHV)
kansallissosialistinen puolue nimitti Forsterin vuonna 1930 Danzigin vapaakaupungin Gauleiteriksi. Hän riitautui kuitenkin kaupungin johtoon kuuluneen natsin Arthur Greiserin kanssa ja miesten välinen valtataistelu kesti toisen maailmansodan loppuun asti. 
Vuonna 1939 Forsterista tuli Danzig–Länsi-Preussin alueen gauleiter. Hän syyllistyi kuitenkin puolalaisten karkottamiseen kenraalikuvernementista, ja lisäksi hänen hallinta-alueellaan sijaitsi Stutthofin keskitysleiri. Lisäksi hän oli vastuussa noin 2 000 puolalaisen joukkomurhasta Piasnica-nimisessä paikassa.
Sodan jälkeen 1948 Forster tuomittiin kuolemaan Puolassa sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Hänet hirtettiin varsovalalaisessa vankilassa vuonna 1952.
Pikaia

Ulkonäkö ja koko

Fossiililöytöjen perusteella Pikaia oli litteä (sivuilta litistetty) ja alkeellinen selkäjänteinen eläin, joka kasvoi noin 3,5 senttimetriä pitkäksi. Se ui merenpohjan lähellä käärmeen tai ankeriaan tavoin heiluttaen vartaloaan ja suurta pyrstöeväänsä; myöhemmin kalat perivät samankaltaisen liikkumistavan. Pikaialla oli päässään kaksi lonkeroa ja pään molemmin puolin muutama lyhyt jaoke, jotka saattoivat liittyä kiduksiin. Ravinnokseen Pikaia luultavasti siivilöi merivedestä hiukkasia ja planktoneita. 
Vaikka Pikaia ei ensinäkemältä vaikuta ihmisen esimuodolta, sillä on useita selkäjänteisille ominaisia piirteitä: pitkä selkäjänne, selkää pitkin etenevä päähermorata ja lihaksia ruumiin molemmin puolin. Nämä ovat kaikki olennaisia myöhempien selkärankaisten evoluutiossa. Selkäjänne tarjosi kiinnittymispaikan lihaksille ja piti ruumiin muodon ehjänä. Samalla se oli kuitenkin riittävän taipuisa mahdollistaakseen Pikaian mutkittelevan uintitavan. Selkäjänteestä kehittyi myöhemmin kova selkäranka, joka suojasi hyvin selkäydintä.
Nykyisistä eläimistä Pikaia muistuttaa eniten suikulaisia. Geenitutkimus onkin osoittanut suikulaisten olevan selkärankaisten lähimpiä eläviä sukulaisia vaippaeläinten ohella.

Fossiililöydöt

Pikaian löysi Charles Walcott vuonna 1911 tutkiessaan Burgess Shalen kambrikautisia fossiileja Kanadan Kalliovuoriin kuuluvalla Mount Pikalla. Koska fossiili oli selkeästi jaokkeinen, hän luokitteli sen virheellisesti monisukasmatoihin. Vuonna 1979 paleontologi Simon Conway Morris havaitsi fossiileissa merkkejä alkeellisesta selkäjänteestä ja uudelleenluokitteli sen selkäjänteisiin. Näin siitä tuli merkittävä löytö, sillä varhaisimpana tunnettuna selkäjänteisten edustajana se saattaisi olla kaikkien selkäjänteisten kantamuoto.
Kiinasta on löydetty Pikaiaa vanhempia ja alkeellisempia, selkäjänteisten kantamuotoina pidettyjä yunnazooiitteja.
Eliittikisat

Eliittikisat oli suomalainen yleisurheilun kilpailusarja. Se aloitettiin vuonna 1986, jolloin käytiin kymmenen kilpailun GP-sarja. Seuraavana vuonna 1987 kilpailusarjan nimeksi muuttui Eliittikisat. 
Vuodesta 2007 sarjaan kuului viisi kansainvälistä kilpailua. Kauden 2008 kisoja haki yhteensä yhdeksän paikkakuntaa, kun sarja avattiin uusille hakijoille. Ennen tätä Eliittikisat oli käytännössä ollut koko 2000-luvun suljettu sarja. Hakijoista uusina vuodella 2008 mukaan tulivat Lapua ja Joensuu. Vuoden tauon jälkeen kisakartalle palasi myös Lappeenranta. Sen sijaan edellisvuoden kaupungeista Lahti (Lahden stadion), Turku (Paavo Nurmi -stadion) ja Tampere (Ratinan stadion) eivät olleet mukana 2008. Esimerkiksi Kuortaneen kisat ovat olleet mukana kisakalenterissa vuodesta 1991 lähtien lukuun ottamatta vuotta 2001. Lapinlahti (Savo Games) on ainut kisajärjestäjä, joka oli mukana joka vuosi kilpailusarjan perustamisesta lähtien. Suomalaisurheilijat edustivat Eliittikisoissa seurajoukkueitaan ja ulkomaalaisvieraat puolestaan omia maitaan.
Eliittikisat kilpailtiin viimeisen kerran vuonna 2017. Vuonna 2018 sen korvaa uusi yleisurheilun GP-sarja.
Kabardi-Balkaria Turkvision laulukilpailussa

2013

Kabardi-Balkaria osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Eldar Žanikajev kappaleella "Adamdı bizni atıbız" (Адамды бизни атыбыз). Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Žanikajev ei päässyt jatkoon.

2014

Vuonna 2014 Kabardi-Balkaria osallistui uudestaan Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin jälleen laulaja Eldar Žanikajev kappaleella "Barama" (Барама). Kilpailun semifinaalissa Žanikajev sai 148 pistettä, jäi sijalle 24., eikä päässyt finaaliin.
Kiestinki

Maantiede

Kiestingin kunnan alueella on useita suuria järviä, kuten Pääjärvi, Tuoppajärven pohjoisosa, Tiiksjärvi, Jelettijärvi, Paanajärvi, Kuntijärvi, Soukelojärvi, Ruvajärvi, Susijärvi, Tuntsajärvi, Kuukasjärvi ja Tavajärvi. Merkittävimmät joet ovat Tuoppajärvestä Pääjärveen laskeva Sohjananjoki, Suomen puolelta Paanajärven kautta Pääjärveen laskeva Oulankajoki ja Pääjärvestä Koutajärveen laskeva Koutajoki. Lähes kaikki kunnan vesistöt kuuluvat Koutajoen vesistöön. Kunnan alueella sijaitsee myös Karjalan tasavallan korkein kohta Nuorunen (576 m).

Taajamat ja kylät

Kunnan hallinnollinen keskus on Kiestingin taajama. Sen lisäksi siihen kuuluvat Sohjanan, Suurijärven, Tungjärven, Tuhkalan (ven. Тухкала) ja Uuden-Sohjanan (ven. Новый Софпорог, Novyi Sofporog) taajamat sekä Kokkosalmen (ven. Коккосалма, Kokkosalma), Niskan ja Suvannon kylät.

Kiestingin taajama

Kiestingin taajama sijaitsee Tuoppajärven pohjoisrannalla Louhesta Pääjärvelle vievän maantien ja rautatien varrella noin 65 kilometriä Louhesta länteen. Vuonna 1987 Kiestingin taajamassa oli noin 2 700 asukasta. Kiestinkiläisten elinkeinoja ovat kettu- ja minkkitarhaus, metsäteollisuus ja kalanjalostus. Paikkakunnalla järjestetään heinäkuussa Pohjoiskarjalaisten juhlat (Viena on karjalankielisen väestön keskuudessa Pohjois-Karjala).

Historia

Kiestinki mainitaan uudiskylänä ensimmäisen kerran vuonna 1679. Tarinan mukaan ensimmäinen asukas oli Kömö-niminen lappalainen, josta juontuu kylässä myöhemmin esiintyvä sukunimi Kömönen (ven. Kemojev). Kylän nimi perustuu saamen giessat ’kääriä, keriä; kaartaa (joesta)’ -verbistä johdettuun sanaan kiestA ’koste, akanvirta (kosken alla)’. Historiallinen Kiestingin kunta sijaitsi Vienan Karjalan pohjoisosassa Arkangelin kuvernementin Kemin kihlakunnassa. Sen naapurikuntia olivat lännessä Oulanka, pohjoisessa Kouta, idässä Kieretti, kaakossa Vitsataipale ja etelässä Vaarakylä. Kunnan alue käsitti Tuoppajärven pohjoisrannikon ja Tiiksjärven ympäristön. Kuntaan kuuluneita kyliä olivat muun muassa Heinäjärvi, Jelettijärvi, Kananainen, Kiisjoki, Kokkosalmi, Käpäli, Lohilahti, Sohjana, Sohjanansuu ja Suvi-Suurijärvi. Aikaisemmin myös Vaarakylän kunta Tuoppajärven etelärannalta kuului Kiestinkiin. 
Kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja yhdistettiin Oulangan ja Vaarakylän kuntien kanssa Kiestingin piiriksi vuonna 1927. Kiestingin kyläneuvostoalueella oli 654 asukasta vuonna 1926, joista oli karjalaisia 609, suomalaisia 31 ja venäläisiä 14.
Kiestingin piiri liitettiin 1960-luvulla Louhen piirin, jossa Kiestingin taajaman ympäristö muodosti asutushallintoalueen. Kiestingin asutushallintoalueen naapureina olivat lännessä Sohjanan kylähallintoalue ja idässä Suurijärven kylähallintoalue. Kiestingin asutushallintoalueeseen kuului tuolloin Kokkosalmen kylä.  
Suomessa on Kiestingistä kotoisin olevia sukuja. Paljon entisiä kiestinkiläisiä asuu myös Siperian Omskin alueella ja Kazakstanissa, jonne he joutuivat Stalinin vainovuosina.
Kaakaovoi

Kaakaovoi on kaakaopavuista puristettava kaakaon makuinen rasva. Se muistuttaa koostumukseltaan hieman voita tai margariinia mutta on huoneenlämmössä kuitenkin niitä kiinteämpää.
Kaakaovoin rasvahapot koostuvat yli 95 prosenttisesti kolmesta rasvahaposta eli palmitiinihaposta (noin 25 %), steariinihaposta (noin 37 %) ja oleiinihaposta (noin 33 %) sekä lisäksi pienestä määrästä monityydyttymätöntä linolihappoa (18:2, n-6) ja tyydyttynyttä arakidihappoa (20:0). Kaakaovoin rasvahappokoostumus vaihtelee hieman kasvualueen mukaan.
Eräissä tuotteissa kallistunut kaakaovoi on korvattu palmuöljyllä.
Kaakaovoita on käytetty suppojen (suppositorio, peräpuikko) materiaalina.