google/wiki40b huggingface dataset:
Sinopen taistelu

Tausta

Venäjä miehitti Tonavan ruhtinaskunnat vuonna 1853 ja vaati Ottomaaneja tunnustamaan Venäjän keisarin kaikkien Turkin valtakunnassa asuvien kristittyjen suojelijaksi. Neuvottelut eivät tuottaneet tulosta, ja sotatoimet alkoivat 4.10.1853. Iso-Britannia ja Ranska pelkäsivät Venäjän vaikutusvallan kasvua. Tästä syystä Iso-Britannia vaati Venäjää sotimaan vain puolustuksellisesti ja varaavansa itselleen oikeuden interventioon Venäjän toimiessa muuten. Ranskan ja Ison Britannian laivasto-osastot saapuivat Konstantinopolin lähettyville.
Sodan alussa turkkilaiset hyökkäsivät sekä Tonavalla, että Kaukasuksella. Tonavan rintamalla tilanne oli Venäläisillä hallussa, mutta Kaukasuksen rintamalla Turkin armeija eteni voimakkaasti. Turkkilaiset alkoivat huoltamaan Georgiaan edenneitä joukkojaan meritse. Tilanteen vaikeutumisen vuoksi Venäjän Mustanmeren laivaston itäisen osaston komentaja amiraali P. S. Nahimov komennettiin estämään tämä. 
Nakhimovin laivasto-osasto löysi 23. marraskuuta turkkilaisen laivasto-osaston Sinopen satamasta. Myrskyn jäljiltä Nakhimovilla oli vain kolme 84-tykkistä linjalaivaa ja yksi fregatti. Sinopessa oli puolestaan seitsemän fregattia, kolme korvettia ja kaksi höyrylaivaa rannikkotykistön suojaamina. Nakhimov lähetti fregatin hakemaan vahvistuksia, ja saartoi sataman linjalaivoillaan. Marraskuun loppuun mennessä saapui vahvistukseksi vara-amiraali Fjodor Novosiliskin komentama osasto, joka koostui kolmesta 120 tykin linjalaivasta ja kahdesta fregatista. Tällöin Nakhimov upseereineen päätti hyökätä satamaan, ennen mahdollisia turkkilaisten vahvistuksia tai brittien interventiota.

Taistelu

Nakhimov hyökkäsi satamaan kahdessa jonossa, ja sijoitti ankkuroi aluksensa niin, että turkkilaiset laivat olivat venäläislaivojen ja rannikkotykistön pattereiden välissä. Tällöin rannikkotykistö ei voinut ampua vaarantamatta omia laivojaan. Samalla venäläisten ohilaukauksetkin aiheuttivat vahinkoa viholliselle, sillä ne lensivät kaupunkiin tai tykistöpattereihin. 
Venäläiset käyttivät uusia räjähtäviä kranaatteja tykeissään. Ne juuttuivat alusten puurakenteisiin ja räjähtivät aiheuttaen tulipaloja ja suuria reikiä. Vain yksi turkkilainen alus, englantilaisen Adolphus Sladen komentama höyrylaiva Taif, pääsi pakoon. Loput turkkilaiset laivat joko paloivat, räjähtivät tai katkaisivat ankkurikaapelinsa ja ajautuivat rantaan uppoamisen estämiseksi. Noin 2 700–3 000 turkkilaista kuoli taistelussa. Venäläisten tappiot olivat vain 38 kuollutta ja 240 haavoittunutta, eikä yhtään menetettyjä laivoja.

Seuraukset

Taistelun seurauksena brittimedia ja julkinen mielipide vaativat sotaan liittymistä. Heidän mielestään Venäjä ei ollut totellut brittien vaatimusta puolustuksellisesta sodasta. Lisäksi taistelua pidettiin loukkauksena kuninkaallisen laivaston kunnialle, sillä sen laivasto-osasto oli saapunut Bosporukseen suojelemaan turkkilaisia. Sinopen taistelun seurauksena Ranska ja Iso-Britannia julistivat sodan Venäjälle.
Ұ

Ääntäminen

Ұ ääntyy kazakissa pyöreänä suppeana takavokaalina /u/.
Pseudodipteraali

Pseudodipteraali eli pseudodipteros (m.kreik. ψευδοδίπτερος) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelien tyyppi, jossa on pyritty luomaan aidon dipteraalitemppelin eli kahden pylväsrivin ympäröimän temppelin vaikutelma, mutta sisempi pylväsrivi on jätetty pois.
Eräs tapa dipteraalitemppelin muodostamiseksi oli sijoittaa toiselle tai kummallekin lyhyelle sivulle kaksi riviä aitoja kokopylväitä, mutta muille sivuille ainoastaan ulompi rivi aitoja kokopylväitä ja sisempi rivi puolipylväitä, jotka ovat kiinni naoksen eli ydinrakennuksen seinässä (kuvassa tyyppi 1). Toinen toteutustapa oli jättää sisempien pylväsrivien tila osaksi tyhjäksi ja toteuttaa vain osa sisemmistä pylväistä (kuvassa tyyppi 2).
Pseudodipteraalia edustaa muun muassa Selinuksen niin kutsuttu Temppeli G. Yksinkertaisen pylväsrivin tapauksessa pseudodipteraalia vastaa pseudoperipteraali.
Nicholas Beer

Nicholas Beer (s.1960) on englantilainen taidemaalari. Hän johtaa omaa taidekouluaan Sarum Studiosia Salisburyssä. Beer maalaa aina elävästä mallista, käyttäen usein sight-size -tekniikkaa.
Beer valmistui taiteiden kandidaatiksi Cardiffista 1983. Hän työskenteli taidekauppiaana ja graafisena suunnittelijana, kunnes lähti vuonna 1992 Firenzeen opiskelemaan Charles H. Cecil Studiosiin, jossa hän myöhemmin toimi myös ohjaajana. 2002 hän palasi Isoon Britanniaan jatkaakseen siellä uraa muotokuvamaalarina, taidehistorioitsijana ja opettajana Sarum Studiosissa. Hän on myös opettanut Price of Wales Drawing Studiossa Lontoossa, Norjassa Kööpenhaminassa, Mexico Cityssä ja Firenzessä Charles H. Cecil Studiosssa. Beer oli ensimmäinen, joka esitteli nykyisen sight-size -tekniikan Isossa-Britanniassa vuonna 1995.
Armatocereus

Levinneisyys

Armatocereus-pylväskaktukset kasvavat pääasiassa Kolumbian, Ecuadorin ja Perun Andeilla.

Tuntomerkit

Kasvien varret ovat pylväsmäisiä, enemmän tai vähemmän nivelikkäitä ja pystyjä tai kohenevia. Kasvutapa on pensasmainen tai puumainen. Varren hyvin kehittyneitä harjuja on 3-16. Areolit ovat kookkaita, ja niissä on tavallisesti tukevia piikkejä; ne voivat joskus puuttuakin.
Melko kookkaat kukat avautuvat öisin. Ne ovat putkimaisia tai kapean suppilomaisia, valkoisia tai harvoin punaisia. Kukkaperän ja pohjusmaljan areolit ovat nukkapintaisia ja tavallisesti piikkisiä. Heteet kiinnittyvät putkimaisen pohjuksen suulle tai yläosaan. Hedelmä on kookas, pallomainen tai munamainen, punainen tai vihreä. Malto on vaaleaa ja mehevää. Hedelmä on kypsänä piikitön; kehälehdet pysyvät siinä kiinni kuihtuneina. Hedelmässä on mustia ja isoja, soikeita tai munuaisen muotoisia siemeniä.
Särkilahti (Savonlinna)

Historiaa

Vuonna 1973 Särkilahti liitettiin Punkaharjuun vuonna 1867 perustetun Säämingin kunnan lakkautuksen yhteydessä.
Alun perin Sääminki perustettiin vuoteen 1510 mennessä erottamalla kunta Juvasta.
Vuoden 2013 alusta lukien Särkilahti on kuulunut Savonlinnaan kun Punkaharju liittyi kokonaisuudessaan osaksi Savonlinnaa.

Särkilahden koulun lakkauttaminen

Särkilahdessa toimii koulu (esikoulu + luokat 1–6). Kerimäen ja Punkaharjun kuntien sekä Savonlinnan kaupungin yhdistymissopimuksessa koulun jatko turvattiin vuoden 2017 kevääseen asti.
Savonlinnan kaupunki päätti kuitenkin ryhtyä toimenpiteisiin koulun lakkauttamiseksi jo vuonna 2015, sillä koulun oppilaiden määrä on laskenut alle 25 oppilaan turvarajan ja oppilasmäärän arvioitiin laskevan siitä edelleen. Tammikuussa 2015 koulurakennuksessa havaittiin myös homeongelma.

Muuta

Asumisväljyys postinumeroalueella 58690 Ala-Särkilahti oli vuoden 2013 tietojen mukaan maan korkeimpia eli 62,5 neliömetriä asukasta kohti.
Isoalvejuuri

Ulkonäkö ja koko

Monivuotisella isoalvejuurella on tiheitten ja usein liuskaisten suomujen peittämä lyhyt maavarsi, joka on pysty tai vaakasuora. Maavarresta kohoaa hieman viistoja, tavallisesti kirkkaanvihreitä, 30–120 cm korkeita lehtiä. Lehden ruoti on noin puolet lehtilavan pituudesta ja ainakin keskeltä tummanruskeiden suomujen peittämä. Lehtilapa on kolmiomaisen puikea ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehtilavan, lehdyköiden keskiranka ja lehdykät ovat alta harvaan nystykarvaisia. Lehdykät ovat pariosaisia ja niiden muoto vaihtelee puikeista kapeanpuikeisiin. Pikkulehdykät ovat kapeanpuikeita ja pariosaisia, tyvilehdykän ensimmäisen pikkulehdykkäparin alempi pikkulehdykkä on tavallisesti puolet lehdykän pituudesta. Pyöreät itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehdyköiden alapuolella ja ovat munuaismaisen katesuomun peittämiä. Suomessa isoalvejuuren itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöt ovat väriltään vaaleita.
Isoalvejuuri muistuttaa huomattavan paljon etelänalvejuurta (D. dilatata) ja sitä pidettiin pitkään etelänalvejuuren yhtenä muotona. Se muistuttaa myös Suomessa hyvin yleistä metsäalvejuurta (D. carthusiana), mutta isoalvejuuren lehti on isompi, liuskaisempi ja kolmiomaisempi. Isoalvejuuri voi risteytyä etelänalvejuuren kanssa.

Levinneisyys

Isoalvejuuren levinneisyysalue Euroopassa on itäinen. Sitä kasvaa Alpeilta Unkariin ja Romaniaan, ja edelleen pohjoiseen Puolan, Baltian ja Luoteis-Venäjän kautta Suomeen, Ruotsiin ja Norjaan sekä Skotlantiin. Lajin levinneisyysalue Luoteis-Venäjältä itään on huonosti tunnettu, mutta siitä on havaintoja sieltä täältä Siperiasta. Laajemmin isoalvejuurta tavataan Venäjän kaukoidässä, Korean niemimaalla sekä Japanissa. Pohjois-Amerikassa sitä kasvaa Alaskassa, Etelä- ja Keski-Kanadassa ja Yhdysvaltain itä- ja koillisosissa. Lajia tavataan myös Grönlannissa. Suomessa isoalvejuurta voi tavata koko maasta, mutta laji on vain paikoitellen yleinen ja puuttuu kokonaan laajoilta alueilta muun muassa Lapista.

Elinympäristö

Isoalvejuuri on varjokasvi, joka kasvaa tuoreissa, kosteissa ja soistuvissa kangasmetsissä ja lehdoissa, karuhkoissa korvissa, kallionalusissa, kalliontyvilouhikoissa, puronvarsilla ja paljakkavyöhykkeen purouomissa.

Käyttö

Isoalvejuuren juurakkoa on käytetty matolääkkeenä. Kasvi on myrkyllinen. Isoalvejuuren, kuten muidenkin alvejuurien, lehtiruotien alaosat ja juurakot sisältävät erityisesti monia myrkyllisiä orgaanisia yhdisteitä kuten fenoleja, floroglusiinia eli 1,3,5-trihydroksibentseenia (C₆H₃(OH)₃, CAS-numero 108-73-6) ja filikshappoa (filixic acid, C₃₆H₄₄O₁₂, CAS-numero 4482-83-1).
Rodolphe Laflamme

Toussaint-Antoine-Rodolphe Laflamme (15. toukokuuta 1827 – 7. joulukuuta 1893) oli kanadanranskalainen asianajaja, professori ja poliitikko. Laflamme oli osakkaana menestyksekkäässä Quebecin provinssissa Montrealin kaupungissa sijaitsevassa asianajotoimistossa. Hänet tunnettiin myös liberaalipuolueen kannattajana. Vuosina 1872–1878 Laflamme oli kansanedustajana Kanadan parlamentin alahuoneessa, ja hän toimi Alexander Mackenzien hallituksessa kahdessa ministerin virassa, oikeusministerinä ja veroministerinä.
Luxor 2

Pelin saatavuus

Peli on ladattavissa Xbox 360:lle Xbox Live Marketplacelta hintaan 800 Microsoft Points. Peli on myös Arcade-pelille harvinaisesti saatavilla levyllä. Luxor 2 on yksi viidestä pelistä Xbox Live Arcade Compilation Discillä. Muut ovat Boom Boom Rocket, Feeding Frenzy, Pac-Man Championship Edition ja UNO. Windowsille peli on ladattavissa MumboJumbon nettisivuilta Google Checkout-maksulla. Pelistä ovat demoversiot sekä Xbox 360:lle että Windowsille.

Saavutukset Luxor 2:ssa Xbox 360:llä

Pelissä on Arcade-pelille normaalit 12 saavutusta, joista tulee 200 GS. Saavutusohjepalveluissa peli on arvioitu vaikeudeltaan erittäin vaikeaksi, mahdollisesti jopa Xbox 360:n vaikeimpiin peleihin kuuluvaksi. Saavutustilastopalveluissa on myös varsin vähän kaikki saavutukset saavuttaneita gamertageja.
Ebenisti

Ebenisti (ransk. ébéniste) on ranskankielinen nimitys omanlaiselle taidepuusepälle. Nimitystä käytettiin yleisemmin 1700-luvulla. Käsite viittaa tarkemmin henkilöön, joka valmistaa huonekaluja tai muita koristeltuja puutuotteita, kuten jakkaroita, sängyn jalkoja tai lipastoja. Ebenisti on myös henkilö, joka tekee maalauksia tai tarkkoja kaiverruksia erilaisiin pöytiin tai tuoleihin.
Lasse Piirainen

Lasse Piirainen (s. 1982) on suomalainen pianisti. Hän on Bumtsibum -ohjelman toinen vakiokapteeni.  Hän on soittanut monien suomalaisten viihdeohjelmien (Tähdet, tähdet, Suomilove, Voice) orkestereissa.  Piirainen soittaa myös yhtyeessä Norma John, ja monien suomalaisten muusikoiden taustayhtyeissä.
Lasse on toiminut myös säveltäjänä muutamille artisteille kuten Jesse Kaikurannalle.
Birger Lemberg

Birger Johannes Lemberg (14. toukokuuta 1891 Hämeenlinna – 9. elokuuta 1926) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat tullinhoitaja Adolf Fredrik Lemberg ja Maria Elisabet Falk. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Heidi .Magdalena Relanderin kanssa.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911 - 1915 ja 1921.

Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. huhtikuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1915 myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään ja sen 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi ensin 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet määrättiin komppanianpäälliköksi 12. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin armeijan uudelleen järjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin, jossa toimi 15. kesäkuuta 1918 alkaen 2. komppanian päällikkönä ja hoiti useita kertoja pataljoonankomentajan tehtäviä. Armeijasta hän erosi 8. lokakuuta 1919 ja siirtyi 1. toukokuuta 1920 alkaen suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Helsingin suojeluskuntapiirin sotilasohjaajaksi ja 20. heinäkuuta 1921 alkaen piiripäälliköksi. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 31. maaliskuuta 1923. Hän osallistui vuoden 1924 alussa niin sanottuun upseerikapinaan, jonka tarkoituksena oli painostaa Lauri Igmania ottamaan hallitukseensa puolustusministeriksi Lauri Malmberg tiukkoine ehtoineen, johon vaatimukseen Ingman sitten myöntyikin presidentti Ståhlbergin periaatteellisesta vastustuksesta huolimatta. Kyseisen selkkauksen aikana hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 16. huhtikuuta 1924 ja hänet sijoitettiin Kenttätykistörykmentti 1:n talouspäälliköksi.

Luottamustoimet

Hän toimi Helsingin kaupungin verotuslautakunnan ja valtion tulo- ja omaisuusverolautakunnan jäsenenä vuosina 1920 - 1925.
Kalkhas

Kalkhas (m.kreik. Κάλχας) oli kreikkalaisessa mytologiassa mykeneläinen tai megaralainen tietäjä, Thestorin poika, joka oli paras linnuista ennustaja – taito, jonka hän oli saanut Apollonilta.
Agamemnon viittasi Kalkhaaseen tietäjänä, joka ei koskaan ennustanut hänelle hyvää vaan ainoastaan pahaa. Ensimmäisen kerran tähän oli viitattu, kun kreikkalaisten purjehtiessa Troijaa kohden Agamemnon oli tappanut erään Artemiille pyhitetyn hirven. Tästä suuttuneena jumalatar nosti epäsuotuisan sään, joka esti kreikkalaisia lähtemästä Auliin satamasta. Kalkhas kertoi tällöin Agamemnonille, että lepyttääkseen jumalattaren vihan tämän pitäisi uhrata tyttärensä Ifigeneia. Toinen kerta tapahtui, kun Agamemnon sieppasi Khryseen tyttären Khryseiksen orjattarekseen ja kieltäytyi palauttamasta tätä takaisin tämän isällä lunnaitakaan vastaan. Apollonin lähetettyä ruton kreikkalaisten keskuuteen Kalkhas ilmoitti, että kulkutauti loppuu ainoastaan siten, että Khryseis palautetaan isälleen. Tästä seurasi puolestaan riita Agamemnonin ja Akhilleuksen välille.
Pian Troijan sodan jälkeen Kalkhas joutui kilpailuun taidoistaan toisen tietäjän, Mopsoksen, kanssa. Kalkhaan kysymykseen eräässä viikunapuussa olevien viikunoiden lukumäärästä Mopsos vastasi niitä olevan 10 001, ja tämän todettiin laskemisen jälkeen olevan totta. Mopsos puolestaan asetti Kalkhaalle kysymyksen, kuinka monta porsasta eräs emakko odotti, ja Kalkhas vastasi niitä olevan kahdeksan. Mopsos korjasi niitä olevan yhdeksän, ne kaikki olisivat uroksia ja kertoi vielä niiden syntymähetken. Kun näin myös tapahtui, Kalkhas tappiostaan murtuneena kuoli. Strabon tosin kertoo yhdestä versiosta, jossa Kalkhaan kysymys ei olisi alun perinkään koskenut viikunapuuta vaan emakkoa, ja tämän lisäksi toisesta, jossa Kalkhaan kuolema olisi johtunut oraakkelin ennustuksesta, että tämä kuolisi, kun hän kohtaisi parempansa.
NHL-kausi 2016–2017

Pudotuspelit

Lähde: Stanley Cup Playoffs
Lyhenne VK tarkoittaa villin kortin joukkuetta. A1 on Atlantic-divisioonan voittaja, P2 Pacific-divisioonassa toiseksi sijoittunut joukkue ja niin edelleen.
Pekka Puustinen (taloustieteilijä)

Pekka Puustinen (s. 1980 Kokemäki) on suomalainen taloustieteilijä ja  kauppatieteiden tohtori. Puustisen vuonna 2012 tarkastettu väitöskirja oli Suomen ensimmäinen vakuutustieteen alan väitöskirja.
Puustinen työskentelee asiakkuuksista vastaavana johtajana Keskinäisessä työeläkevakuutusyhtiö Ilmarisessa. Hän on työskennellyt yhtiössä aiemmin kehitysjohtajana ja digitalisaatiosta vastaavana johtajana. Ennen Ilmariseen siirtymistään Puustinen on työskennellyt muun muassa varainhoitoyhtiö Helsinki Capital Partnersissa, Tampereen yliopistossa ja vierailevana professorina St. Gallenin yliopistossa (HSG) Sveitsissä. Puustinen on Tampereen korkeakoulusäätiön hallituksen jäsen.
Akateemisella urallaan Puustinen erikoistui finanssiliiketoimintaa koskevaan tutkimukseen ja erityisesti digitalisaatioon sekä kuluttajan kokeman arvon mallintamiseen ja mittaamiseen vakuutus- ja finanssipalveluissa.
Puustinen on tullut tunnetuksi myös sijoituskäyttäytymistä käsittelevistä tutkimuksistaan, joissa hän on mitannut sijoittajien muitakin kuin taloudellisia pyrkimyksiä (mm. emotionaalisia, toiminnallisia ja symbolisia). Finland’s Sustainable Investment Forum palkitsi Puustisen vuonna 2012 sijoituskäyttäytymistä koskevasta tutkimuksesta. Kirjassaan Vaihdantavallankumous – Finanssipalvelun uusi logiikka (2013), Puustinen korostaa tuotteiden lisäksi mobiilipalvelun, asiakasarvon, big datan, asiakkaiden kokemusten, sosiaalisen median  ja arvolupauksen lunastamiseen tähtäävän strategian roolia finanssipalvelun kilpailutekijöinä .
Eugen von Knorring

Eugen Theodor von Knorring (12. tammikuuta 1812 Kokemäki – 10. kesäkuuta 1874 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli vuodesta 1862 senaatin oikeusosaston jäsen, prokuraattori 1863, talousosaston siviilitoimikunnan apulaispäällikkö 1871 ja oikeusosaston varapuheenjohtaja vuodesta 1874. Hän edisti oikeus- ja vankilalaitoksen uudelleenorganisointia ja perusti 1869 Suomen Vankeusyhdistyksen, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli. Hän suhtautui myönteisesti suomen kieleen ja Suomen perustuslailliseen asemaan.
Von Knorring julkaisi vuonna 1858 Suomen ensimmäisen aateliskalenterin. Hän oli vapaaherra ja edusti ritaristoa ja aatelia säätyvaltiopäivillä vuonna 1867.
Päivi Hiltunen-Toivio

Päivi Hiltunen-Toivio on suomalainen diplomaatti. Hän on Suomen suurlähettiläs Jakartassa. Hän on ollut tehtävässä 15. elokuuta 2014 lähtien. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa 1979.
Hiltunen-Toivio toimi ennen Jakartaan siirtymistään Suomen suurlähettiläänä Prahassa Tšekissä, jossa hän aloitti 1. syyskuuta 2010, ja sitä ennen hän on työskennellyt Suomen pääkonsulina Shaghaissa ja eri tehtävissä Suomen Pariisin-suurlähetystössä ja Suomen EU-edustustossa Brysselissä.
Hiltunen-Toivio on toiminut Suomessa useissa EU:hun liittyvissä tehtävissä, esimerkiksi ulkoministeriön EU-puheenjohtajuussihteeristön apulaispääsihteerinä, Eurooppa-osastolla EU:n laajentumisen yksikön päällikkönä ja valtioneuvoston kansliassa EU-asioiden erityisasiantuntijana. Hän työskellyt myös ulkoministeriön poliittisella, kauppapoliittisella, oikeudellisella ja protokollaosastolla.
Hjärtslag

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Rolf Wikström.
Oribi

Tuntomerkit

Oribi on hentojalkainen, pitkäkaulainen ja pienikokoinen nisäkäs. Sen selän ja rinnan väritys vaihtelee yksilöittäin keltaisesta oranssinruskeaan, mutta sen leuka, kurkku, maha ja takapuoli ovat väriltään valkoisia. Myös aivan sen silmien yläpuolinen karva on valkeaa ja muodostaa puolikuun muotoisen kuvion. Kuvio takia oribi onkin helppo erottaa muista samannäköisistä antiloopeista. Oribin häntä on lyhyt ja pörröinen. Väritykseltään häntä on tummanruskea tai musta sekä valkoinen. Urospuolisilla oribeilla on sarvet. Oribin sarvet ovat hennot, pystyt ja noin 19 senttimetrin mittaiset. Oribien korkeus vaihtelee noin 92 sentistä aina 110 senttiin, ja ne painavat noin  12–22 kilogrammaa. Ne voivat juostessaan saavuttaa nopeuden 40–50 km/h. Vankeudessa oribit elävät noin 14-vuotiaiksi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Oribi on levinnyt lähes koko Afrikan mantereelle, mutta niitä ei esiinny ollenkaan Saharan autiomaassa tai sen pohjoispuolella. Oribeja esiintyy aina Senegalista Etiopiaan ja Somaliaan sekä Keniasta Botswanaan, Ugandaan ja Angolaan. Lisäksi niitä esiintyy Mosambikin ja Zimbabwen välisellä alueella sekä Etelä-Afrikassa. Oribin tyypillisiä elinalueita ovat ruohikko- ja puska-alueet. Ne suosivat erityisesti ruohikkoisia alueita, joissa on sekä lyhyttä ruohoa syötäväksi ja pitempää ruohoa, johon piiloutua saalistajia. Oribit tarvitsevat paljon nestettä ja elävät sen takia lähellä avovesiä.

Ravinto

Oribit syövät lähinnä ruohoa, mutta tyytyvät myös puiden lehtiin ja kasvien versoihin.

Lisääntyminen

Oribin parittelukausi kestää elokuusta joulukuuhun, ja sen aikana urosoribi parittelee reviirinsä jokaisen naaraan kanssa. Naaraita on yhtä urosta kohti yleensä yksi tai kaksi. Naaras kantaa noin 6-7 kuukautta ja synnyttää sitten yhden poikasen. Ensimmäiset viikot poikanen piilottelee ruohikkojen suojassa ja aina välillä sen emo palaa imettämään sitä. Noin 4-5 kuukauden kuluttua poikanen on valmis selviytymään omillaan. Oribinaaras tulee sukukypsäksi 10 kuukautta vanhana, uros puolestaan neljä kuukautta myöhemmin.
Prologi ja etapit 1–10 Ranskan ympäriajossa 2010

Ranskan ympäriajon 2010 prologin ja etappien 1–10 tulokset:
Juha Majava

Seurajoukkueet

Majavan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2002, kun hän nousi Rovaniemen Palloseuran Ykkösen joukkueeseen. Veikkausliigadebyytin hän pelasi 7. toukokuuta 2004 ottelussa FC Hämeenlinna - RoPS. Majava edusti RoPS:ia kauteen 2006 asti. Kaudeksi 2007 hän siirtyi FC KooTeePeen riveihin, mutta palasi yhden kauden jälkeen Rovaniemelle. Kaudesta 2009 alkaen Majava on pelannut AC Oulussa, ja hän teki 1+1 -vuotisen jatkosopimuksen AC Oulun kanssa joulukuussa 2011.
Majavan nuorempi veli Juuso Majava on myös jalkapalloilija.
Antti Tähtinen (arkkitehti)

Antti Tähtinen (7. toukokuuta 1935 Tampere – 18. helmikuuta 2017 Tampere) oli tamperelainen arkkitehti, joka toimistoineen suunnitteli Tampereelle useita tunnettuja rakennuksia.
Antin isä Jaakko Tähtinen oli myös arkkitehti. Antti ehti työskennellä isänsä kanssa yhteisessä arkkitehtitoimistossa kymmenkunta vuotta. Jaakon kuoltua vuonna 1970 Antti otti vetovastuun Arkkitehtitoimisto Tähti-Set Oy:stä. Hänen tärkeimpiä töitään Tampereella ovat Koskikeskus, Anttilan ja Stockmannin liikerakennukset, Yleisradion Tohlopin televisiokeskus sekä Pirkkahalli. Hän työskenteli arkkitehtitoimistossa vuoteen 1996 saakka.
Sainte-Foy-lès-Lyon

Sainte-Foy-lès-Lyon on Ranskan kunta Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Rhônen  departementin itäosassa. Lyonin läntisellä esikaupunkialueella sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 21 848
Hieman Lyonia korkeammalla sijaitseva Sainte-Foy on monien teollisuusyritysten, etenkin lääketehtaiden, kotipaikka. Se on yksi 59:stä Lyonin metropolialueeseen kuuluvasta kunnasta.