Kaarel Eenpalu

Nuoruus

Kaarel Eenpalu syntyi Vesnerissä 28. toukokuuta 1888. Hän opiskeli lakia Tartossa ja Moskovassa. Opintojensa jälkeen Eenpalu teki töitä toimittajana ja otti osaa myös Noor-Eesti -ryhmän toimintaan.
Eenpalu päätyi Venäjän armeijaan vuonna 1914 ja hän sai upseerikoulutuksen Pietarissa. Ensimmäisen maailmansodanaikana hän komensi tykistöä Venäjän Itävalta-Unkarin vastaisella rintamalla. Vuonna 1918 hän otti osaa syttyneeseen Viron vapaussotaan osallistuen taisteluihin Tarossa ja Narvassa.

Poliittinen ura

Sodan jälkeen Eenpalu toimi Viron sisäministerinä ja osallistui maan poliisivoimien kehittämiseen. Hän vaikutti Põllumeestekogud-nimisessä oikeistopuolueessa, jonka muita toimijoita olivat esimerkiksi Konstantin Päts ja Johan Laidoner. Asemansa johdosta hän joutui myös murhayrityksen kohteeksi kommunistien toteuttaman lopulta epäonnistuneen vallankaappausyrityksen yhteydessä joulukuussa 1924. Vuosien 1926 ja 1934 välillä Eenpalu toimi Viron riigikogun puhemiehenä ja 19. heinäkuuta–1. marraskuuta 1932 Eenpalu oli Viron riigivanem.

Pätsin vallankaappaus

Viron vapaussodan veteraanit olivat vuonna 1929 perustaneet Viron vapaussoturien keskusliiton, jonka jäsenet tulivat tunnetuiksi vapseina. Liike radikalisoitui ja sai vaikutteita esimerkiksi Italian fasisteilta. Se saavutti myös suuren kansansuosion. Vuoden 1932 lokamkuussa vapsit toivat kansanäänestykseen perustuslakimuutoksen, jossa vaadittiin esimerkiksi kansanäänestyksellä valittavan valtionpäämiehen viran luomista, johon liittyisi valtionpäämiehen entistä laajemmat toimivaltuudet. Tuolloinen riigivanem Jaan Tõnisson julisti poikkeustilan ja lakkautti vapaussoturien keskusliiton toiminnan. Esitys meni silti läpi 56 % äänisaaliilla. Tõnissonin hallitus erosi, poikkeustila kumottiin ja riigikogu nimtti Pätsin johtaman hallituksen 21. lokakuuta. uusi perustuslaki tuli voimaan seuraavan vuoden tammikuussa ja päts sai virkaatekevänä valtionpäämiehnä laajat toimivaltuudet. Päts odotti kuitenkin häviävänsä tulossa olevat vaalit vapaussotureille. Vastaiskuna hän julisti hätätilan 12. maaliskuuta 1934. Vallankaappauksen suunnittelusta syytetyt vapaussoturit lakkautettiin.
Heinäkuusa 1934 Päts kutsui Eenpalun virkaa tekeväksi pääministeriksi ja hän sai samalla myös oikeus- ja sisäministerien salkut. Eenpalu hahmotteli tulevan hallintotavan. Eenpalun mukaan poikkeustilan jatkaminen oli välttämätöntä viitaten "eräisiin poliittisiin ryhmiin" aggressiivisine aikeineen. Hallituksen tuli myös johdatella kansaa kansallisromanttisen ajattelutapaan, joka vaatisi aikaa. Riigikogun nenemmistö hyväksyi linjaukset ja 2. lokakuuta se "kotiutettiin" riigivanemin määräyksestä. Vielä niskoittelevat vapaussoturit hiljennettiin Eenpalun teettämillä pidätyksillä. Alkoi Viron historian niin sanottu hiljainen kausi.

Myöhemmät vaiheet

Eenpalu lievennytti sittemmin otettaan vuoden 1934 tapahtumien jälkeen. Vuonna 1935 hän otti käyttöön sukunimestään muodon Eenpalu aiemman muodon Einbund sijaan osana maan yleistä virolaistamista. toukokuuta 1938–12. lokakuuta 1939 Eenpalu toimi Viron pääministerinä. Hän erosi virastaan Neuvostoliiton ja Viron solmittua keskenään avunantosopimuksen. Sopimuksen nojalla Viroon sijoitettiin Neuvostoliiton asevoimien joukkoja ja vuonna 1940 Neuvostoliitto otti maan haltuunsa kokonaan. Eenpalu pidätettiin heinäkuussa 1940 ja hänet kuljetettiin Venäjälle. Eenpalu kuoli vankeudessa Kirovissa 28. tammikuuta 1942.