google/wiki40b huggingface dataset:
Francisco I. Madero

Francisco Indalécio Madero González (30. lokakuuta 1873 – 22. helmikuuta 1913) oli Meksikon presidenttinä 1911–1913. Hän oli vallankumouksellinen, joka haastoi diktaattorina hallinneen Porfirio Díazin. Diaz karkotettiin maasta Meksikon vallankumouksen pyörteissä. Díazin syrjäyttämisen jälkeen vallankumous riistäytyi kuitenkin pian Maderon käsistä ja hänen vastustajansa teloittivat hänet.

Maderon vallankaappaus

Madero lähti 1910 vaaleihin Díazin vastaehdokkaaksi Díazin luvattua vaalien olevan demokraattiset. Vaalien aikana Madero ja 6 000 hänen puolueensa jäsentä vangittiin. Díazin julistettiin jälleen voittaneen. Maderon isä oli maksanut huomattavat takuut, joten Madero saattoi kulkea päivisin kaupungilla vartijoiden kanssa. 4. lokakuuta hän kuitenkin karkasi ja ylitti rajan Laredossa Texasiin. San Antoniosta käsin hän julisti vaalit mitättömiksi ja julisti 20. marraskuuta 1910 aseellisen kapinan laitonta presidentti Díazia vastaan. Vallankumous levisi, ja Pancho Villa miehitti Chihuahuan ja Ciudad Juárezin. Díaz saatiin kaadettua 17. toukokuuta, kun Madero allekirjoitti Ciudad Juárezin sopimuksen, jossa vaadittiin Díazin eroa vastineeksi aselevosta. Díaz erosi 25. toukokuuta 1911 ja lähti maanpakoon.
Madero nimitti Francisco León de la Barran väliaikaiseksi presidentiksi. De la Barra oli vakaa konservatiivi ja pyrki hillitsemään radikaaleimpia vaatimuksia. Maderon hallintokausi oli sekä henkilökohtainen että kansallinen katastrofi. Hän oli poliittisesti kokematon ja optimistinen idealisti, joka ei kyenneyt näkemään, että monilla hänen tukijoillaan oli aivan toisenlaiset tavoitteet kuin hänellä itsellään.Maderon toimet ja hänen kokemattomuutensa aiheuttivat tyytymättömyyttä useissa hänen tukijoissaan, kuten Emiliano Zapatassa, joka ei luottanut Maderon tahtoon maauudistuksen läpiviemisessä. Madero myös antoi monia virkoja sukulaisilleen, lähinnä siksi että piti näitä ainoina varmasti rehellisinä ihmisinä.

Huertan vallankaappaus ja Maderon murha

Alkuvuodesta asevoimien komentaja Victoriano Huerta, salaliitossa Porfirio Díazin veljenpojan Félix Díazin ja Yhdysvaltain lähettilään Henry Lane Wilsonin kanssa nousi Maderoa vastaan 18. helmikuuta 1913. Madero pakotettiin eroamaan virastaan ja Huerta otti presidentin toimet hoidettavakseen samana päivänä. Tosin hänen oli ensin luvattava ulkoministeri Pedro Lascurainille, josta tuli lain mukaan presidentti Maderon eron jälkeen, että Madero saisi pitää henkensä. Neljä päivää myöhemmin Madero kuitenkin teloitettiin ampumalla. Se pyrittiin lavastamaan pakoyritykseksi osittain Huertan antaman lupauksen uskottavuuden säilyttämiseksi. Jotain voi päätellä siitä, että Maderon saattovartiota komentanut kapteeni Francisco Cardenas ylennettiin majuriksi pian tapauksen jälkeen.
Murronvuoren kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Saimaan Pihjalajavedellä sijaitsee iso Saukonsaari, jonka pohjoisosassa olevassa Enoniemessä maalauskallio on. Murronvuori nousee lohkareisena suoraan vedestä, ja pienessä suojaisessa pystykalliossa on suojaisa puoliluola, jonka vieressä maalaukset sijaitsevat.

Maalaus

Maalaus on kolmiosainen. Oikealla reunalla reunalla on suurehko punaväriläiskä, jossa on epävarmasti tunnistettavia kuvioita. Kuviot voivat esittää kämmenpainaumia, mutta tunnistus on vielä epävarmaa. Vasemmalle päin on vielä kaksi punavärialuetta, mutta niissä ei ole tunnistettavia kuvioita. Punaväri on joka kohdassa sekä kulunutta että suttaantunutta.
Thomas Molineux

Thomas Molineux (14. toukokuuta 1759 Manchester – 15. marraskuuta 1850 Macclesfield) oli englantilainen pikakirjoittaja ja opettaja. Hän toimi opettajana Macclesfieldissä ja julkaisi John Byromin pikakirjoitusjärjestelmästä useita oppikirjoja, joista tuli hyvin suosittuja.
Manok

Manok oli Karjalan tasavallassa 1960–1990-luvuilla toiminut suomenkielinen lauluyhtye. Petroskoin suomalaisen teatterin näyttelijät William Hall, Pauli Rinne, Pekka Mikšijev sekä Viljo Ahvonen, Orvo Björninen ja Aarni Romppainen perustivat sen vuonna 1960 Petroskoin musiikkiteatterin kapellimestarin Marlen Nokelaisen johdolla. Nokelaisen kuoltua vuonna 1965 yhtye nimettiin hänen muistokseen Manokiksi. Venäjän kielessä sanalla on merkitys ’metsästäjän houkutuspilli’.
Nokelaisen jälkeen yhtyeen johtajaksi kutsuttiin Karjalan opettajakorkeakoulun musiikinopettaja Andro Lehmus. Myöhemmin siihen liittyi radio- ja tv-kuuluttaja Ensio Vento.
Etupäässä suomalaisia kansanlauluja ja neuvostoliittolaisten säveltäjien kappaleita esittänyt Manok tuli tunnetuksi erityisesti Neuvosto-Karjalan suomalaisväestön keskuudessa. Sen tavaramerkeiksi muodostuivat kaunis stemmalaulu ja hauska lavashow. Yhtye esiintyi myös eri puolilla Neuvostoliittoa sekä Suomessa, Itä-Saksassa, Ranskassa ja Ruotsissa. 1970-luvun alusta lähtien sen vakituisen kokoonpanon muodostivat Hall ja Nikolai Samsonov (tenorit), Lehmus (toinen tenori), Rinne (baritoni) sekä Björninen ja Vento (bassot). Vennon korvasi 1980-luvun alussa näyttelijä Leo Närjä. Yhtyeen televisioitu jäähyväiskonsertti pidettiin Petroskoin suomalaisessa teatterissa joulukuussa 1990. Tämän jälkeen Manok esiintyi vielä pari kertaa Karjalan TV:n ohjelmissa.
Yhtyeen ensimmäiset äänitykset tehtiin Karjalan radiossa vuonna 1962. Neuvostoliiton levy-yhtiö Melodija julkaisi vuonna 1977 LP-levyn Finski mužskoi vokalnyi ansambl Manok (”Suomalainen mieslauluyhtye Manok”). Karjalan radion musiikkitoimittaja Arto Rinne kokosi vuonna 2003 omakustanne-cd:n Antologia 1960–1990.
Janus Dissing Rathke

Janus Dissing Rathke (25. heinäkuuta 1991) on tanskalainen näyttelijä, joka teki läpimurtonsa elokuvassa Martinin unelma vuonna 2006.
Rathke tunnetaan Tanskassa myös nuorena laulajana. Hän on ollut mukana vain kolmessa elokuvassa, mutta on silti saanut suuren suosion Tanskassa.
To-Mera

Historia

Erottuaan Without Face -yhtyeestä laulaja Julie Kiss halusi aloittaa uuden yhtyeen. Hän ja basisti Lee Barret perustivat yhtyeen, jonka nimeksi valittiin vanha Egyptiä tarkoittava sana To-Mera. He kutsuivat mukaan unkarilaisen Akos Pirisin soittamaan rumpuja. Kitaristi Tom Maclean löysi tiensä yhtyeeseen onnenpotkun kautta – hän tapasi Kissin Dillinger Escape Planin konsertissa ja tunnisti hänet Without Facen laulajaksi. Kiss kutsui hänet yhtyeeseen, kun kävi ilmi, että heidän musiikkimakunsa ovat samanlaiset. Tällä kokoonpanolla To-Mera nauhoitti ensimmäisen demonsa. Hieman demon nauhoittamisen jälkeen yhtyeeseen löydettiin myös kosketinsoittaja Hugo Sheppard.
Demon avulla yhtye onnistui solmimaan sopimuksen Candlelight Recordsin kanssa. Debyyttialbumi Transcendental julkaistiin lokakuussa 2006. Myöhemmin Pirisi jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen löydettiin Paul Westwood. Albumin siivittäminä To-Mera pääsi esiintymään isojen yhtyeiden, Emperorin, Dream Theaterin ja Fates Warningin kanssa. Vuonna 2007 myös Sheppard ilmoitti lähtevänsä yhtyeen. Hänen tilalleen värvättiin Haken-yhtyeen Richard Henshall, jota kutsuttiin hänen lempinimellään Hen. 
Uudella kokoonpanolla To-Mera äänitti ja julkaisi toisen studioalbuminsa Delusions helmikuussa 2008. Julkaisun jälkeen Barret, yhtyeen perustajajäsen, jätti To-Meran. Mark Harrington liittyi yhtyeeseen Barrettin jättämälle paikalle. Yhtye mainosti albumiaan Euroopankiertueella, jossa he soittivat Pain of Salvationin kanssa. Vuoden 2009 alussa To-Mera erosi Candlelight Recordsista. Yhtyeen seuraava julkaisu Earthbound-EP ilmestyi omakustanteena.
Euroopan rasismin ja suvaitsemattomuuden vastainen komissio

Euroopan rasismin ja suvaitsemattomuuden vastainen komissio eli ECRI on Euroopan neuvoston ihmisoikeuselin, joka on perustettu vuonna 1993. Komission englanninkielinen nimi on European Commission against Racism and Intolerance, josta tulee lyhenne ECRI.
ECRI määrittelee itsensä riippumattomista asiantuntijoista koostuvaksi elimeksi, joka tarkkailee rasismiin, muukalaisvihaan, antisemitismiin, suvaitsemattomuuteen ja syrjintään liittyviä ongelmia, jotka perustuvat "rotuun", kansalliseen/etniseen alkuperään, ihonväriin, kansalaisuuteen, uskontoon tai kieleen. Se valmistelee raportteja ja antaa suosituksia jäsenvaltioilleen.
ECRI:ssä on 47 jäsenmaasta kustakin yksi edustaja. Ulkoministeriö on valinnut Suomen varsinaiseksi edustajaksi Reetta Toivaisen viisivuotiskaudelle 2.7.2014-1.7.2019. Hänen varajäsenensä on Anna Rastas.
Sytosoli

Sytosoli on soluliman nestemäinen osa, joka täyttää hieman yli puolet solun tilavuudesta. Se sisältää entsyymejä ja muita proteiineja sekä niitä koodaavia lähetti-RNA-molekyylejä. Lisäksi sytosoli sisältää ioneja ja aineenvaihduntaan osallistuvia orgaanisia molekyylejä, esimerkiksi aineenvaihduntatuotteita ja koentsyymejä. Monet kemialliset reaktiot, kuten proteiinisynteesi ja glykolyysi, tapahtuvat sytosolissa.
Sytosolin proteiinipitoisuus on suuri, noin 15–30 %. Monet sytosolin proteiineista ovat solun aineenvaihduntaan osallistuvia entsyymejä. Muut sytosolin proteiinit ovat soluelinten ja solun tukirangan ainesosia. Sytosoli on lisäksi täynnä erilaisia molekyylejä sekä liukenemattomia hiukkasia ja pisaroita. Liukenemattomat hiukkaset ovat ravintoaineita, jotka solu on ottanut solunulkoisesta nesteestä tai tuottanut itse. Esimerkiksi maksasoluissa on glykogeenijyväsiä ja rasvasoluissa rasvapisaroita. Liukenemattomien hiukkasten määrä vaihtelee solun tyypistä riippuen.  Sytosoli pyrkii pitämään pH:n lähellä 7:ää. Sytosolin K⁺- ionipitoisuus on huomattavasti suurempi kuin Na⁺-pitoisuus.
RN Sirio (1905)

Palvelus

Alus romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
Juuan Palloseura

Juuan Palloseura (lyhenne JuPS) on Juuan kunnan alueella toimiva palloiluseura. Seura on perustettu vuonna 1957, kun vuosikymmenen alusta lähtien jalkapallotoiminnassa mukana olleet aktiivit halusivat irrottautua Juuan Jänteestä omaksi itsenäiseksi seuraksi. Perustamisestaan lähtien seura on ollut Suomen Palloliiton Joensuun piirin jäsen ja kuuluu nykyisin Itä-Suomen piirin jäsenistöön. Jalkapallo on ollut mukana toiminnassa alusta lähtien ja jääkiekko 1960-luvulta lähtien. Jalkapallossa seuran edustusjoukkue on parhaimmillaan pelannut Kakkosessa kaudella 1996. Kaudella 2013 seura pelaa Vitosessa. Jääkiekossa seura on parhaimmillaan pelannut III-divisioonaa.
Kinapriili

Fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kinapriili on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee metanoliin. Kinapriili on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on + 14,5°.

Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet

Kinapriilin kehittivät vuonna 1986 Warner-Lambert Companyn tutkijat ja sitä markkinoi Pfizer. Yhdiste itsessään on fysiologisesti lähes tehoton aihiolääke. Ihmisen elimistössä se metaboloituu nopeasti maksan esteraasientsyymien vaikutuksesta aktiiviseksi dihappometaboliitiksi kinaprilaatiksi. Kinapriilia käytetään, koska aktiivinen metaboliitti kinaprilaatti on huonosti elimistöön imeytyvä aine, kun taas kinapriilin biosaatavuus ja imeytyvyys on hyvä. Kinaprilaatti sitoutuu angiotensiinikonvertaasiin ja estää sen toiminnan. Angiotensiinikonvertaasin inhibitoituessa angiotensiinin pilkkoutuminen pienemmiksi peptideiksi, jotka kohottavat verenpainetta supistamalla verisuonia, vähenee ja myös verisuonia laajentavan peptidin bradykiniinin hajoaminen vähenee ja tämä myös alentaa verenpainetta.
Kinapriilia voidaan käyttää korkean verenpaineen ja sydämen vajaatoiminnan hoitamiseen. Tyypillisesti kinapriilia käytetään hydrokloridisuolana. Yhdistettä voidaan käyttää yhdessä esimerkiksi diureettien kuten hydroklooritiatsidin kanssa.

Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä kinapriilin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat pääkipu, kuiva yskä ja väsyneisyyden tunne.

Synteesi

Kinapriilin synteesin lähtöaine on alaniinin tert-butyyliesteri, joka reagoi etyyli-2-bromi-4-fenyylibutanoaatin kanssa muodostaen alkyloidun alaniinijohdannaisen. Seuraavassa vaiheessa alaniinin karboksyyliryhmän suojaryhmänä toiminut tert-butyyliesteri hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa ja vapautuneen karboksyyliryhmän ja (S)-1,2,3,4-tetrahydroisokinoliini-3-karboksyylihapon tert-butyyliesterin aminoryhmän välille muodostetaan peptidisidos disykloheksyylikarbodi-imidin ja hydroksibentsotriatsolin katalysoimana. Viimeinen vaihe on isokinoliinikarboksyylihapporyhmään liittyneen esterin hydrolyysi suolahapon avulla ja tuotteeksi saadaan kinapriilin hydrokloridisuola.
Leo Laukkanen

Leo Olavi Laukkanen (11. lokakuuta 1913 Helsinki – 1. marraskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän on tunnettu erityisesti abstrakteista pienoisveistoksistaan, jotka on useimmiten tehty graniitista.
Laukkanen opiskeli Taideteollisuuden keskuskoulussa vuosina 1931–1933. Vaikka Laukkasen tuotannon tunnetuin osa koostuu abstrakteista veistoksista, hän teki uransa alku- ja loppuvaiheissa myös esittäviä veistoksia sekä kivestä että pronssista, muun muassa naishahmoja. Vuonna 1980 Helsingin Taidehallissa oli laaja Laukkasen muistonäyttely, jonka teokset hän oli testamentannut Suomen taiteilijaseuralle.
Laukkanen oli kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen assistenttina vuosina 1948–1956.
Kokonaistyöaika

Kokonaistyöaika tarkoittaa työsopimusta johon ei sovelleta työaikalakia. Työntekijällä ei tällöin ole työajanseurantaa eikä erillistä loma-aikaa, vaan työntekijällä on vapaus itse sovittaa työaikansa ja lomansa työtehtäviensä mukaisesti. Työntekijälle ei myöskään makseta erillisiä työaikalaissa mainittuja korvauksia kuten ylityö-, varallaolo- tai sunnuntaityökorvauksia.
Kokonaistyöaikaa voi soveltaa vain yrityksen ylimpään johtoon ja heidän välittömiin alaisiinsa, jotka johtavat yritystä tai sen itsenäistä osaa tai heidän työtehtävänsä on siihen rinnastettavissa. Kokonaistyöaikaa ei voi soveltaa muihin työntekijöihin edes näiden suostumuksella.
Kokonaistyöaika on myös tilastollinen käsite, joka kuvaa työntekijän palkanmaksun perusteena olevaa kuukausittaista työaikaa.
Aivokuollut (elokuva)

Juoni

Elokuvan alkuvaiheet kertovat tutkijasta, joka löytää Sumatran viidakosta harvinaisen ”rotta-apinan”. Ennen kuin eläintä onnistutaan viemään minnekään sen onnistuu puraista tutkijaa. Tämän havaittuaan tutkijan mukana olleet kantajat surmaavat hänet. Rotta-apina viedään kaupunkiin ja siellä eläintarhaan. Sitten elokuva siirtyy kertomaan vesikauhuisesta Lionel Gosgrovesta (Timothy Balme), johon lähikaupan espanjalainen Romaninainen Paquita (Diana Penalver) on rakastunut. Paquita haluaa mennä Lionelin kanssa vierailulle eläintarhaan. Lionelin hirviömäinen äiti, Vera Gosgrove (Elisabeth Moody), ei kuitenkaan halua poikansa elämään tällaista romantiikkaa, ja seuraa tätä salaa eläintarhaan. Rotta-apina onnistuu puremaan Lionelin varomatonta äitiä, joka alkaa muuttua zombiksi ja syödä ihmisiä. Eikä siinä vielä kaikki. Lionelille syntyi kilpailija, nimittäin hänen setänsä (Ian Watkin). Zombirutto alkaa levitä. Pystyykö kukaan sitä estämään?
Antti Vihinen

Antti Vihinen (s. 11. toukokuuta 1961 Tampere) on Hämeessä vaikuttava kulttuurialan hallintomies, joka toimii  Hämeenlinnan kaupungin juhlavuosien koordinaattorina.
Koulutukseltaan Vihinen on tohtori musiikkitieteen alalta. Hänen väitöskirjansa vuodelta 2000 käsitteli Theodor Adornon Sibelius-kritiikin poliittisia motiiveja. Väitöskirjan hyväksymisprosessi herätti Suomessa laajaa keskustelua, kun vastaväittäjä Tomi Mäkelä ei puoltanut sen hyväksymistä, vaikka antoi ymmärtää toisin väitöstilaisuudessa. Lopulta väitöskirja päästettiin läpi alimmalla mahdollisella arvosanalla. Vihinen on julkaissut myös musiikin historiaa ja politiikkaa sivuavia essee- ja pakinakokoelmia.
Vihinen työskenteli Lahden Sibeliustalon toimitusjohtajana 1999–2010.  Hän erosi Sibeliustalon johdosta ja ilmoitti syyksi kaupungin johdon kanssa syntyneet linjaerimielisyydet. Hänen mukaansa kaupungin linja on ”akselilla Hollola–Nastola, minä haluaisin, että suunta olisi Eurooppa ja enemmänkin akselilla Pariisi–Frankfurt–Moskova”.
Vuosina 2010–2013 hän työskenteli professorina Saksassa Karlsruhen kansainvälisessä ammattikorkeakoulussa Karlshochschulessa opetusalanaan kansainvälinen matkailuala, tapahtumatuottaminen, kulttuurihallinto ja kaupunkien vetovoimatekijät.
Vuosina 1981-1983 sekä vuodesta 2012 Vihinen on toiminut myös Sidi & Hermottomat manserock-yhtyeessä kosketinsoittajana.
Sidi & Hermottomat on julkaissut kolme levyä; 1981 Vieraana älyn valtakunnassa, 1982 Runoja rauniolille ja 2015 Näkyviin. Vihinen on toiminut yhtyeen säveltäjänä ja sanoittajana lähes kaikissa kappaleissa.
Vihinen on Hämeenlinnan kaupungin juhlavuosien 2015-2017 koordinaattori syyskuusta 2014 alkaen. Tätä ennen hän toimi kaupungilla Hämeen linnan alueen kehittämishankkeen projektipäällikkönä.
Koomikko (elokuva)

Juoni

Tarinassa nuori koomikon urasta haaveileva Hepi hakeutuu kokeneen mutta väsähtäneen koomikkoryhmän tuttavaksi. Hepi nukkuu yönsä kaverinsa korjaamolle yöksi jätetyissä autoissa ja hurmaa lintuimitaatioillaan Eläinmuseossa työskentelevän nuoren naisen.

Tuotanto

Koomikko oli Valehtelijoiden klubin Kinnusen ja Reposen idea, johon he pyysivät ohjaajaksi Matti Ijäksen. Ijäs muistelee, että tuotantovaihe oli hyvin lyhyt ja kiireinen. Koomikko oli viimeinen Fennada-Filmin Kulosaaren studioilla kuvattu elokuva ennen rakennuksen purkamista.

Vastaanotto

Koomikon ensi-illan aikoihin kriitikot olivat hieman hämmentyneitä siitä, yrittääkö elokuva olla komedia vai pikemminkin tragedia. Helena Ylänen kiitti Helsingin Sanomissa Leo Lastumäen roolia yhdeksi tämän uran parhaista, mutta toisaalta Ijäksen henkilöohjauksessa nähtiin ongelmia. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi elokuvalle kaksi tähteä, kolme yhden tähden, kolme muuta ei sitäkään ja kaksi ei ollut arvioinut elokuvaa. Keskiarvoksi tuli Projektio-lehden laskukaavalla 0,88 tähteä neljästä.
Harmaaposkiminivetti

Levinneisyys

Harmaaposkiminivettiä tavataan Intian niemimaan pohjoisosissa, Etelä-Kiinassa, Taiwanissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan suurimmaksi osaksi yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pentti Kettunen

Ura

Kettunen on koulutukseltaan merkantti. Hänen toimintansa SMP:ssä alkoi vuonna 1979 puolueen Pohjois-Suomen järjestösihteerinä. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa. Vuoden 1987 vaaleissa hän jäi varasijalle, mutta nousi vuonna 1989 takaisin eduskuntaan J. Juhani Kortesalmen tultua valituksi Mikkelin läänin maaherraksi.
SMP:n jälkeen Kettunen on toiminut muun muassa perussuomalaisissa. Hän oli ehdolla eduskuntaan vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi. Kettunen palasi kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa. Hän on Kajaanin kaupunginvaltuuston ja Kainuun maakuntavaltuuston jäsen. Kettunen oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Joulukuussa 2012 Kettunen jätti kohua herättäneen aloitteen vihreän eduskuntaryhmän sijoittamiseksi Urho Kekkosen kansallispuistoon. Elokuussa 2013 hän vieraili kansanedustaja Teuvo Hakkaraisen kanssa Sodankylässä ja Ivalossa tehden asiasta epävirallisen mielipidekyselyn paikallisten asukkaiden keskuudessa.
Huhtikuussa 2014 Kettunen teki eduskunnassa huomiota herättäneen lakialoitteen, jonka mukaan aviossa synnyttänyt perheen äiti saisi aikaistusta eläkeikään, mikäli jompi kumpi puolisoista on Suomen kansalainen. Kainuun Sanomat piti lakialoitetta provokaationa.
Ahmed Jasawi

Ahmed Jasawi (kazakiksi Ахмед Ясауи; 1103–1166) oli keskiaasialainen sufilainen runoilija ja uskonnollinen vaikuttaja.
Ahmed Jasawi syntyi turkkilaiseen perheeseen Sairamin kaupungissa Šymkentin lähellä nykyisessä Kazakstanissa. Hänen ensimmäinen uskonnollinen opettajansa oli paikallinen šeikki Arystanbab (Arslan-bab). Tämän kuoleman jälkeen Ahmed opiskeli sufismia Buharassa šeikki Jusuf Hamadanin johdolla. Hän toimi jonkin aikaa Buharan sufilaisyhdyskunnan johtajana, mutta muutti pian Jasyn kaupunkiin (nykyinen Türkistan), jossa hän tuli tunnetuksi saarnaajana. Ahmed Jasawin pääteos on hengellinen runokokoelma Hikmat (”Syvimmät ajatukset”), jossa hän esittää sufilaisuuden perusajatuksia, antaa elämänohjeita, pohtii rikkauden turhuutta ja puolustaa oikeudenmukaisuutta. Teos on yksi horezminturkin eli karluk-horezmin kirjakielen tärkeimmistä muistomerkeistä.
Ahmed Jasawia pidettiin kansallisena pyhimyksenä, jonka hautapaikasta Türkistanissa tuli suosittu pyhiinvaelluskohde. Timur Lenk rakennutti 1390-luvulla alkuperäisen hautamuistomerkin paikalle suurenmoisen mausoleumin, joka on yksi Keski-Aasian merkittävimmistä keskiaikaisista rakennuksista ja joka valittiin vuonna 2003 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Saarden kunta

Sijainti

Kunta sijaitsee Pärnun kaakkoispuolella ja rajoittuu pohjoisessa Pärnuun ja Põhja-Sakalan kuntaan, idässä Mulgin kuntaan, etelässä Latviaan ja lännessä Häädemeesten kuntaan.

Hallinto

Saarden kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Saarden ja Surjun kunnat. Kunnassa on 4 722 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Kilingi-Nõmmen kaupungista, Tihemetsan pienkauppalasta (alevik) ja 35 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Kilingi-Nõmme.

Liikenne

Valtatie 6 Pärnusta Valgaan kulkee Saarden poikki.
Ida Digert

Ida Josafa Digert (1874 – 1940) oli suomalainen Marttilan pitäjän Kosken kappelin Tuimalan kylässä asunut ompelija ja päiväkirjan pitäjä.
Ida Digertin vanhemmat olivat muurari, sahankirjuri, torppari Kaarlo (Karl) Digert ja Anna Liisa Kustaantytär. Ida kävi vain vuoden verran kansakoulua mutta kaksi hänen veljeään valmistui maistereiksi. Ida Digert piti päiväkirjaansa vuosina 1894–1899. Kaarlo Digert oli joutunut 1894 käräjille syytettynä epärehellisyydestä kirjurin toimessaan. Syytteet raukesivat parin vuoden kuluttua näytön puutteeseen mutta Kaarlo Digertin maine puhdistettiin vasta senaatin päätöksellä vuonna 1899. Hänelle ei kuitenkaan myönnetty korvauksia aiheettomista syytteistä. Samaan aikaan myös Ida Digertin veli maisteri Juho Heikki (Janne) Digert (1865–1895) menehtyi munuaissairauteen. Molempia tapauksia Ida Digert kuvasi päiväkirjassan yksityiskohtaisesti. Lisäksi Ida kuvaa isänsä kiistoja paikallisen mahtimiehen, Marttilan nimismiehen Evald Sjömanin kanssa Päiväkirjassa on myös kuvauksia Marttilan kylässä pidetyistä esitelmätilaisuuksista ja lukukinkereistä sekä Idan painetuista lähteistä lainaamia runonpätkiä. Ida Digertin päiväkirja on julkaistu vuonna 2005. 
Ida Dagert jatkoi ompelijan työtään lopetettuaan päivänkirjan pitämisen. Hän meni vuonna 1909 naimisiin kanttori Antti Paasmäen kanssa. Vuonna 1926 hän erosi evankelis-luterilaisesta kirkosta ja liittyi Marttilan ja Kosken vapaaseen evankeliseen seurakuntaan.