google/wiki40b huggingface dataset:
Elämän tie

Elämän tie (ven. «Доро́га жи́зни», ”Doroga žizni”) oli toisen maailmansodan aikaisen Leningradin piirityksen aikana Leningradin suurkaupungin ainoa liikenne- ja huoltoreitti, joka yhdisti sen muuhun Neuvostoliittoon. Reitti kulki Laatokan lounaisosan kautta syyskuusta 1941 maaliskuuhun 1943. Avoveden aikana liikenne tapahtui laivoilla Uudesta-Laatokasta ja Kobonasta Karjalankannaksen itärannalla sijaitsevaan Osinovetsin satamaan. Talvella järven ylitti Kobonasta Vahanovaan (ven. Vaganovo) ja Kokkeroon (Kokkorevo) johtanut noin 30 kilometrin pituinen jäätie. Laatokan rannalta Leningradiin liikenne tapahtui rautateitse.
”Elämän tiellä” oli erityisen suuri merkitys talvella 1941–1942, jolloin sen kautta kuljetettiin Leningradiin yli 360 000 tonnia tarvikkeita, kuusi aseistettua jalkaväkidivisioonaa ja panssariprikaati. Samaan aikaan kaupungista evakuoitiin 539 400 ihmistä ja noin 3700 rautatievaunullista teollisuuden laitteita ja muuta omaisuutta. Kaikkiaan reitin kautta kuljetettiin yli 1,6 miljoonaa tonnia tavaraa ja evakuoitiin lähes 1,4 miljoonaa ihmistä. Leningradin energiahuoltoa varten Laatokan pohjaan laskettiin sähkökaapeli ja putkijohto.
Sodan jälkeen ”Elämän tien” varrelle on pystytetty lukuisia muistomerkkejä. Niistä huomattavimmat ovat ”Murrettu rengas” Vahanovan lähellä, ”Rumpalinmäki” Seuloskoissa ja ”Elämän kukka” Kovalan kylän (ven. Kovaljovo) lähellä. Osinovetsissa toimii vuonna 1972 avattu museo.
Hy-Line Brown

Hy-Line Brown on Hy-Line Internationalin kehittämä kanarotu. Rotu on ollut ainoa ruskea kanarotu Suomen markkinoilla.
Susilampi

Susilampi on Vaalan kunnan pohjoisosassa sijaitseva lampi, joka on halkaisijaltaan noin 300 metriä. Se laskee Susipuron kautta Paatinjärveen. Lammen keskisyvyys on noin 9 metriä.
Arno Forsius

Arno Fredrik Voldemar Forsius (s. 16. huhtikuuta 1929 Vihti) on lahtelainen lääketieteen ja kirurgian tohtori. Hän on myös tunnettu lääketieteen historioitsija.
Forsiuksen vanhemmat olivat pankinjohtaja Eiler Forsius ja pankinjohtaja, kansanedustaja Saara Margareta Elisabeth Hiidenheimo. Hän tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1947 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954. Forsius avioitui Armi Anita Lehtisen kanssa vuonna 1952.
Forsius toimi Kiikan kunnanlääkärinä 1954–1957, erikoistui sisätauteihin Helsingissä 1957–1963, oli Helsingin A-klinikan lääkärinä 1960–1963, Lahden kaupunginsairaalan sisätautien osastolla osastonlääkärinä 1963–1970 ja ylilääkärinä 1970–1986. Hän oli Lahden kaupunginsairaalan johtava lääkäri vuosina 1970–1976 ja johtava ylilääkäri 1977–1986 sekä Lahden kaupungin terveystoimen johtaja 1986–1992.
Lahdessa Forsius oli sosiaalilautakunnan jäsen 1965, terveydenhoitolautakunnan puheenjohtaja 1966–1972 ja terveyslautakunnan puheenjohtaja 1972–1975, sekä Lahden evankelis-luterilaisten seurakuntien sairaalasielunhoidon johtokunnan jäsen, varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja 1964–1975.
Forsius on osallistunut Lahdessa useiden yhdistysten, kuten Päijät-Hämeen (aik. Kyminlaakson) Lääkäriseuran, Lahti-seuran ja Päijät-Hämeen tutkimusseuran toimintaan. Hänet on kutsuttu Päijät-Hämeen Lääkäriseuran ja Päijät-Hämeen tutkimusseuran kunniapuheenjohtajaksi, ja Lahti-Seura on nimennyt hänet ”Vuoden lahtelaiseksi” vuonna 1992. Lisäksi  Suomen Lääketieteen Historian Seura on kutsunut hänet kunniajäsenekseen.
Forsiukselle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki 1976 ja professorin arvonimi 2001 sekä Lahden kaupungin kultainen mitali 1992 ja Suomen Lääketieteen Historian Seuran Gunnar Soininen -mitali 2001.
Forsius on kirjoittanut 1970-luvun lopulta alkaen lääketieteen ja terveydenhuollon historiaa sekä kulttuurihistoriaa käsitteleviä kirjoituksia valtakunnallisiin ja paikallisiin julkaisuihin, Suomen kansallisbiografiaan sekä Internet-kotisivuilleen, joilla on myös täydellinen luettelo hänen julkaisuistaan.
Atte Reunanen

Atte Reunanen on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Osku Haavistoa Yle TV2:n Uusi päivä -televisiosarjassa ja näytteli Jaakkoa vuonna 2011 ilmestyneessä Herra Heinämäki ja Leijonatuuliviiri -elokuvassa. Hän on näytellyt myös teatterissa.
Antti Haikonen

Antti Armas Haikonen (10. helmikuuta 1893 Jaakkima – 2. toukokuuta 1968) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Filip Haikonen ja Maria Pärssinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Maria Fadjukoffin kanssa.

Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Viipurin suomalaista reaalilyseota ja Viipurin kaupungin kauppakoulun. Hän suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1921. Hän suoritti Suojeluskuntain päällystökurssin Hämeenlinnassa vuonna1920 ja jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 sekä useita lyhyitä kursseja eri aikoina Suojeluskuntain päällystökoulussa. Kapteenikurssi hän suoritti samassa koulussa vuonna 1936–1937.

Jääkäriaika

Tämä konttoristina vuosina 1912–1915 toiminut viipurilainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hänet komennettiin värväystehtäviin Suomeen 6. tammikuuta 1916.

Jääkäriaktivisti ja Suomen sisällissota

Haikonen osallistui sisällissodan valmistelutoimiin kiertämällä Etelä-Karjalan pitäjissä tekemässä herätystyötä jo elokuusta 1917 alkaen. Hän johti 12. joulukuuta 1917 kokousta, johon hän oli kutsunut koolle yhdeksän kunnan suojeluskuntajoukkojen edustajat. Kokous pidettiin Käkisalmessa ja siinä muodostettiin niin sanottu Yhdeksän pitäjän liitto, johon kuului Metsäpirtti, Rautu, Vuoksela, Sakkola, Pyhäjärvi, Räisälä, Kaukola, Käkisalmen kaupunki ja maalaiskunta. Liiton taustalla oli huoli marraskuun yleislakon aikana Pyhäjärven kahakan tapahtumien yhteydessä surmansa saaneen Juho Komosen kohtalon toistumisesta. Näin perustetun liiton johtajaksi valittiin nimismies Urho Seitola ja Haikonen toimi tämän niin sanotun liiton harjoitusmestarina.
Tässä harjoitusmestarin tehtävässä hän koulutti suojeluskuntajoukkoja Sakkolassa, jossa myös pidettiin hänen johdollaan sisällissodan aattona suuri sadan miehen harjoitus Suvannon jäällä. Lisäksi hän koulutti Pyhäjärvellä, Kaukolassa, Räisälässä, Käkisalmen kaupungissa, Raudussa ja Metsäpirtissä. Sisällissodan syttyessä hän toimi joukkueenjohtajana Karjalan Armeijakunnassa Raasulin ja Raudun rintamalla, josta hän siirtyi jälleen suojeluskuntajoukkojen kouluttajaksi Antreaan, Rautuun, Hiitolaan ja Käkisalmelle, kunnes hänet komennettiin Karjalan rautatiepataljoonan 2. komppanian päälliköksi.

Sisällissodan jälkeinen aika

Armeijasta hän erosi 1. kesäkuuta 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin 5. joulukuuta 1918 Salmin suojeluskunnan päälliköksi. Hänet määrättiin 1. tammikuuta 1924 Sortavalan suojeluskuntapiirin 7. alueen (myöhemmin 11. alue) ja 1. helmikuuta 1933 alkaen 9. alueen päälliköksi.
Cédric

Seurajoukkueura

Cédric aloitti jalkapallon Sporting Clube de Portugalissa. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Primeira Ligassa toukokuussa 2011 Vitória FC:tä vastaan. Samalla kaudella hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Kauden 2011–2012 Cédric oli lainassa Primeira Ligan Académica de Coimbrassa, jossa hän saavutti Portugalin cupin voiton. Kaudeksi 2012–2013 Cédric palasi takaisin Sportingiin, jossa hän teki avausmaalinsa joulukuussa 2012 CD Nacionalin verkkoon. Kaudella 2014–2015 hän debytoi Mestareiden liigassa ja voitti seuran kanssa Portugalin cupin tullen ulosajetuksi sen finaalissa. Yhteensä Cédric pelasi Sportingissa 67 ottelua tehden kaksi maalia.
Kesäkuussa 2015 Cédric solmi sopimuksen Englannin Valioliigan Southamptonin kanssa.

Maajoukkueura

Cédric on pelannut kaikissa Portugalin nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana voittamassa hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kolumbiassa. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa Cédric debytoi lokakuussa 2014 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi kolme päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan.
Cédric kuului Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Portugalin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016. Alkulohkon otteluissa hän ei päässyt kentälle, mutta pelasi täydet minuutit jokaisessa pudotuspeliottelussa mukaan lukien voittoisa loppuottelu Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Maanosaliittojen cupin 2017 ottelussa Meksikoa vastaan.

Muuta

Cédric syntyi Saksan Singenissä portugalilaisille maahanmuuttajavanhemmille. He muuttivat takaisin Portugaliin Cédricin ollessa kaksivuotias.
Roger Glover

Ura

Gloverin musiikkiura alkoi Lontoossa, jonne hän oli muuttanut perheensä mukana 10-vuotiaana. Kouluaikaisesta yhtyeestä kehittyi hänen ensimmäinen ammattimainen yhtye, Episode Six, joka julkaisi joitain singlejä, mutta ei kuitenkaan menestynyt mainittavammin. Vuonna 1965 yhtyeen laulajaksi tuli Ian Gillan, josta tuli Gloverin pitkäaikainen bändikaveri ja joka vaikutti Gloverin uraan merkittävästi. 
Hieman jo mainetta saavuttaneen Deep Purplen jäsenet pyysivät Gillania laulajakseen vuonna 1969. Gillanin myötävaikutuksesta myös Glover liittyi tuolloin yhtyeeseen, ensin basistiksi äänityssessioon ja sen jälkeen vakinaiseksi jäseneksi. Glover toimi Deep Purplen basistina ja yhtenä lauluntekijänä vuoteen 1973 asti. Tuona aikana Deep Purple julkaisi menestyneimmät albuminsa; Deep Purple in Rock ja Machine Head. Gloverin lähdön syynä Deep Purplesta oli yhtyeen kitaristi Ritchie Blackmoren halu vaihtaa basisti.
Seuraavina vuosina Glover keskittyi pääasiassa musiikin tuottamiseen, mutta julkaisi myös muutaman sooloalbumin. Vuonna 1979 Blackmore pyysi Gloveria aluksi tuottajaksi ja myöhemmin basistiksi aiemmin perustamaansa Rainbow -yhtyeeseen. Glover toimi Rainbowssa vuoteen 1984 asti, jolloin yhtye hajosi, koska Glover ja Blackmore siirtyivät uudelleen kasattuun Deep Purpleen. Gloverin ura jatkuu edelleen Deep Purplessa.
Nebulisaattori

Nebulisaattori (lat. nebula = sumu) eli lääkesumutin on lääkinnässä käytettävä laite, josta syntyy lääkeaerosolia jatkuvasti tai jaksoittain. Sitä käytetään esimerkiksi silloin, kun sumutettavaa lääkettä on paljon.
Slaavit

Slaavien alkuperä ja levittäytyminen

Slaavien vanhimmasta historiasta tiedetään varsin vähän. Nimitys slaavi (Sklavenoi tms.) tavataan ensimmäistä kertaa itäroomalaisissa teksteissä 500-luvulla jaa. Englanninkielinen orjaa tarkoittava sana slave juontuu sanasta slav, slaavi. Tämä johtuu siitä, että slaavilaisia heimoja oli läntisten kansojen orjina, ennen vapautumistaan roomalaisajan jälkeen.
Ilmeisesti slaavit olivat tässä vaiheessa levittäytymässä oletetusta alkukodistaan Mustanmeren pohjois- ja luoteispuolelta, Dnepr-joen ja Karpaattien väliltä. Slaavit ottivat osaa kansainvaelluksiin valloittaen lähes koko Balkanin, jonka Itä-Rooma (Bysantti) pystyi valloittamaan takaisin vasta 800-luvulla. Keski-Euroopassa slaavit levittäytyivät Elbelle saakka. Nykyisen Venäjän alueella slaavilaista väestöä työntyi pohjoiseen, jossa perustettiin kaupunkeja, ja samalla slaavilainen kieli omaksuttiin alkuperäisväestöjen keskuuteen. Tämä johti balttilaisen ja suomalais-ugrilaisen kielialueen voimakkaaseen supistumiseen.
Udsu järv

Maantietoa

Sakalan ylängöllä sijaitsevan järven pinta-ala on 6,5 ha (hehtaaria) ja se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 76,0 m meren pinnan yläpuolella. Järven suurin syvyys 30,2 metriä. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen metsäiset rannat ovat jyrkkiä. Rannat nousevat vedenpinnasta 10–20 metriä ja ne ovat hiekkaa tai savea. Rannassa järven pohja on hiekkaista tai soraa, mutta paikoin se on mudan peitossa. .

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (viroksi pehme- ja heledaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti oligotrofiseksi järveksi, jolla tarkoitetaan ravinnetasoltaan karua järveä (viroksi oligotroofne tai vähetoiteline, OL). Silloin järven vedessä on vähän ravinteita ja siksi vedessä elävien bakteerien ja levien yhteinen biomassa jää myös pieneksi. Koko ravintoketju, joka on riippuvainen järven perustuotannon tarjonnasta, kärsii ravinnon vähyydestä ja silloin hyönteisten ja kalojen sekä laji- että yksilömäärät jäävät vähäisiksi.
Vuonna 1973 veden näkösyvyys oli 4,0 metriä. Vesi oli lämpötilakerrostunut niin, että alusvesi oli hapetonta.

Luontoarvoja

Järvessä elää runsaana ahven ja särki, mutta siinä esiintyvät myös lahna, hauki, ruutana ja suutari.
Pentti Hyytiäinen

Maajoukkue

Hyytiäinen edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1961, 1962 ja 1963. Hankittuaan Itävallan kansalaisuuden hän edusti myös Itävallan maajoukkuetta yhdeksän ottelun verran.
Frisk Bris

Frisk Bris on vuonna 1899 perustettu, suomenruotsalainen saaristoa ja purjehdusta käsittelevä aikakauslehti. Lehteä julkaisee Tuulimedia Oy ja sen päätoimittajana on vuodesta 2017 toiminut Ralf Sundberg.
Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Axel Söderlund. Hän oli kokeillut purjehduslehden julkaisemista eri nimillä silloisen sensuuripolitiikan vuoksi. Nykyinen nimi kuitenkin vakiintui, ja lehdellä on lukijoita nykyisin niin suomenkielisten piirissä kuin Ruotsissakin. Lehden päätoimittajiin ja avustajiin on kuulunut moni Suomen eturivin purjehtija ja vaikuttaja mm. ministeri Henrik Ramsay. Lehden levikki on noin 2 000, ja se on Pohjoismaiden vanhin yhä ilmestyvä veneilyaiheinen lehti.
Cheerleader-skandaali

Juoni

Viisi lukion cheerleaderia, joista yksi on rehtorin tytär, rikkovat koulun sääntöjä. Koulun henkilökunta ja heidän vanhempansa eivät kuitenkaan kykene puuttumaan asiaan vaan katsovat ”Fab Fiven” huonoa käytöstä sormien läpi. Tyttöjen uusi cheerleader-valmentaja Emma yrittää saada heidät kuriin mutta kohtaa vastustusta niin koulun henkilökunnasta, vanhemmilta kuin tytöiltäkin.
Iskender-kebab

Iskender-kebab on yksi kebabin monista alalajeista. Siihen kuuluu yleensä pitaleipäpaloja, jogurttia, tomaattikastiketta ja kebablihaa. Alkuperäiseen Iskenderiin ei kuitenkaan kuulu riisi tai vihannekset, eikä sen kanssa juoda limonadia, kuten Euroopassa yleensä tapana on. Ruuan kanssa nautitaan perinteisesti rypälemehua. Lisäksi sen kanssa tavataan syödä rapeita leivänpaloja. Perinteisen Iskender-annoksen päälle laitetaan tomaattikastiketta ja jogurttia. Annos viimeistellään kaatamalla sen päälle kuumaa voita. Suomeen kebab ja Iskender tulivat 1980-luvulla.
Iskender-kebab on nimetty keksijänsä, 1800-luvun lopulla Bursassa Kayhanin naapurustossa, Turkin luoteisosissa asuneen İskender Efendin mukaan. Hän kehitti ruuan basaarin työntekijöille. Legendan mukaan kebabin nostamisella pystyyn haluttiin välttää rasvan tippumista hiilille ja estää siten sen savuamista.
Iskenderin jälkeläisillä, Iskenderoğlun perheellä (sukunimi tarkoittaa ’Iskenderin poikaa’) on useita ravintoloita Bursassa. He omistavat myös ruokalajin tavaramerkin. Tämän johdosta annos tunnetaan Turkissa laajemmalti myös nimellä ”Bursa kebab”.
Yksi tunnetuimmista suvun ravintoloista on pieni ravintola Bursan keskustassa. Se on toiminut jo vuodesta 1932. Ravintolaan mahtuu sisälle vain 30 asiakasta, mutta siellä vierailee päivittäin satoja ihmisiä. Siksi sen ulkopuolella on lähes aina jonoa.
Sukkinaattidehydrogenaasi

Sukkinaattidehydrogenaasi, yksi sitruunahappokierron entsyymi, on mitokondrion sisäkalvon entsyymi. Se pelkistää sukkinaattia trans-fumaraatiksi ja siirtää elektronit FAD-molekyyliin, minkä osana ne siirtyvät eteenpäin elektroninsiirtoketjussa.
Neil deGrasse Tyson

Neil deGrasse Tyson (s. 5. lokakuuta 1958 New York, New York) on yhdysvaltalainen astrofyysikko ja tunnettu tieteen yleistajuistaja.
Tyson työskentelee Haydenin planetaarion johtajana New Yorkissa. Hän kävi collegea Harvardin yliopistossa. Tyson valmistui filosofian maisteriksi 1989 ja tohtoriksi 1991 Columbian yliopistosta.
Tyson isännöi vuodesta 2006 vuoteen 2011 PBS:n tiedeuutisohjelmaa NOVA scienceNOW ja juontaa nykyään alkuperäisen Cosmoksen jatko-osaa Cosmos: A Spacetime Odyssey, jota näytetään FOX:illa ja National Geographic Channelilla. Suomessa sarjaa on esitetty nimellä Cosmos - kaikki elämästä Fox-kanavalla. Tyson myös vierailee säännöllisesti eri televisio-ohjelmissa.
Tyson on äänekäs säieteorian arvostelija. Hänen mukaansa on nimetty päävyöhykkeen asteroidi 13123 Tyson. Tyson on kertonut olevansa agnostikko.
Tyson on arvioinut, että maailmankaikkeus on 50 prosentin todennäköisyydellä jonkin korkeamman voiman tai sivilisaation tuottama simulaatio, jossa ihmiskunta elää.

Varhainen elämä

Tyson syntyi New Yorkissa vuonna 1958. Hänen isänsä oli afroamerikkalainen aktivisti ja sosiologi. Tysonin äiti on gerontologian alan tutkija, jonka sukujuuret ovat Puerto Ricosta. Tysonilla on kaksi sisarusta, veli ja sisko.
Tyson varttui Bronxissa. Osan lapsuudestaan hän vietti Castle Hillin alueella ja 9-vuotiaana hän muutti Riverdaleen.
Kustannusliike Robustos

Kustannusliike Robustos on 2005 perustettu suomalainen kirjankustantamo, joka julkaisee kotimaista kaunokirjallisuutta.
Kustantamon perustajat ovat Heikki Savola ja Jouni Lehtinen.
Kustantamon kautta julkkaisseita kirjailijoita ovat mm. Hannu Niklander, Raili Mikkanen, Sirkka Laine, Riitta Latvala, Tapani Kinnunen, Esa Mäkijärvi, J.S.Meresmaa, Siiri Enoranta, Venla Saalo, Jenna Kostet, Maria Syvälä, Susanna Taivalsalmi, Teemu Helle, Anne Muhonen.
Jan Olde Riekerink

Ura

Olde Riekerink pelasi urallaan Eredivisiessä Sparta Rotterdamin paidassa 70 liigaottelua. Hän edusti myös FC Dordrechtia kaudella 1990/91 ja SC Telstaria 1991–1993 Eerste Divisiessä.
Olde Riekerink opiskeli pelaajauransa aikaan liikuntakasvatusta ja on pelaajauransa jälkeen suorittanut UEFA:n ammattilaisvalmentajan lisenssin. Hän aloitti valmennusuransa AFC Ajaxin organisaatiossa vuonna 1995 juniorivalmentajana. Hän työskenteli eri ikäluokkien joukkueiden valmentajana kesään 2002 saakka. Päävalmentajadebyyttinsä aikuisten tasolla Riekerink teki heinäkuussa 2002, kun hänestä tuli KAA Gentin päävalmentaja. Olde Riekerink luotsasi seuran Belgian liigan kahdeksanneksi kaudella 2002/03. Tammikuussa 2004 hän siirtyi Gentistä FC Emmenin päävalmentajaksi. Joukkue sijoittui hänen alaisuudessaan Eerste Divisiessä  vasta sijalle 18 ja kesällä 2005 hän jätti seuran.
Olde Riekerinkin valmennusura jatkui vuonna 2005 Co Adriaansen apuvalmentajana FC Portossa ja kaudella 2006/07 FK Metalurh Donetskissa. Kesällä 2007 hän palasi Ajaxin organisaatioon juniorivalmennuksen koordinaattoriksi. Hän jätti seuran neljän vuoden rupeaman jälkeen riitauduttuaan Johan Cruyffin kanssa. Elokuussa 2011 Olde Riekerink siirtyi Kiinan jalkapalloliiton palvelukseen. Hän työskenteli nuorten valmennuksen koordinaattorina sekä U19- ja U16-joukkueiden valmentajana.
Maaliskuussa 2016 Olde Riekerinkistä tuli Galatasarayn päävalmentaja loppukauden kattavalla sopimuksella. Olde Riekrinkin johdolla Galatasaray sijoittui Turkin Superliigassa lopulta kuudenneksi. Vaikean kauden pelasti kolmas perättäinen Turkin cupin mestaruus, joka varmistui Galatasarayn kaadettua Fenerbahçen finaalissa 1–0. Riekerink jatkoi Galatasarayn peräsimessä kaudelle 2016/17. Joukkue pelasi tasaisen varmasti Turkin liigan kärjen tuntumassa, muttei pystynyt nousemaan sarjan kärkisijalle. Kun joukkue helmikuussa 2017 hävisi yllättäen sarjan häntäpään Kayserisporille 0–1 ja ero sarjakärkeen kasvoi viiteen pisteeseen, seurajohto erotti Riekerinkin.
Toukokuussa 2018 Riekerink allekirjoitti valmennussopimuksen Eredivisie-seura SC Heerenveenin kanssa. Hän sai potkut tehtävästään huhtikuussa 2019 Heerenveenin jäätyä europelipudotuspelien ulkopuolelle.
Lauri Korpela

Lauri Arnold Korpela (myös Lasse Korpela, 15. lokakuuta 1891 Lapinjärvi – 12. kesäkuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä. Varsinaiselta ammatiltaan Korpela oli rautatievirkailija ja näytteli harrastelijateattereissa 1910-luvulta alkaen sekä noin kolmessakymmenessä elokuvassa 1929–1956.
Korpela näytteli ensimmäisen elokuvaroolinsa Kalle Kaarnan elokuvassa Työn sankarilaulu (1929). Korpela teki tunnetuimmat roolinsa Teuvo Tulion elokuvissa, joiden vakiokaartiin hän kuului. Hän näytteli muun muassa Olavin isää elokuvassa Laulu tulipunaisesta kukasta (1938) ja Aarnen isää elokuvassa Sellaisena kuin sinä minut halusit (1944). Korpela oli kaksikielinen, ja hän näytteli pari kertaa myös elokuvien ruotsinkielisissä versioissa. Korpela nähtiin myös muun muassa elokuvissa Laivan kannella (1938), Vieras mies tuli taloon (1938), Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939) ja Pikajuna pohjoiseen (1947).
Korpela kuoli 62 vuoden ikäisenä vuonna 1954, mutta hänet nähtiin vielä postuumisti pienessä sivuroolissa Tulion elokuvassa Olet mennyt minun vereeni (1956).
Zohar

Zoharin edeltäjiä

Zohar ammentaa useista eri juutalaisista tekstitraditioista, joista merkittävimpiä ovat aggadah ja midrash. Zoharin kirjoittaja tai kirjoittajat olivat erityisen paneutuneita Talmudin lakitekstin (halakhah) tulkitsijoita, kuten useimmat Espanjan juutalaisen yhteisön kabbalistit. Zoharin syntyyn ovat vaikuttaneet myös liturgiset tekstit ja rukoukset (piyyut) ja niiden merkitystä (kavvanah) tutkivat kommentaarit sekä Merkava -perinteen tekstit. Myös vanhemmat kabbalistiset tekstit Sefer Yetzirah ja Sefer Bahir ovat voimakkaita taustavaikuttajia Zoharin sisällön muotoutumisessa.
Gnostilaisuudella oli myös oma kannattajapiirinsä keskiajan juutalaisessa sefardiyhteisössä, ja tällä on ollut myös merkitystä Zoharin pahuutta ja demonologiaa käsittelevissä osuuksissa.

Syntyhistoriaa

Aluksi Zoharin tekstit kiersivät erillisinä kappaleina juutalaisessa yhteisössä, josta ne levisivät myös kristilliseen ja islamilaiseen ympäristöönsä, mutta niihin viitattiin yhtenä teoksena jo 1300-luvulla. Tekstit levisivät nopeasti ja varsinkin juutalaisten häätö Espanjasta vuonna 1492 vauhditti tekstien leviämistä muihin juutalaisiin yhteisöihin. Zohar koottiin fragmenttien perusteella yksittäiseksi teokseksi ensimmäistä kertaa vuosina 1558–1660 (Mantuan painos ja Cremonan painos). Amsterdamin painos vuodelta 1715 on vaikuttanut eniten kaikkiin sen jälkeen julkaistuihin versioihin. Englanninkielisistä versioista Daniel C. Mattin käännös vuodelta 2004 on kattavin tähän mennessä tehty käännös, jota varten Matt perehtyi olemassa oleviin fragmentteihin ja sisällytti painokseen aiemmista painoksista pois jääneitä käsikirjoituksia.

Zoharin alkuperä

Ensimmäiset Zoharin kirjoitukset ilmestyivät 1290 -luvulla Espanjan Kastiliassa sijainneessa juutalaisessa yhteisössä, erityisesti Moshe de Leonin ja hänen oppilaidensa kautta. Heidän mukaansa tekstit olivat muinaista alkuperää ja peräisin Israelista. He myös väittivät, että tekstit olivat ensimmäisellä vuosisadalla eläneen Shimon ben Yohain kirjoittamia. Tekstien alkuperää epäiltiin jo niiden ilmestymisaikaan, ja mm. Iisak Acrelainen matkusti Leonin luokse Kastiliaan nähdäkseen alkuperäiset käsikirjoitukset. Leon oli ehtinyt kuitenkin jo kuolla Acren saapuessa Kastiliaan, jossa hänen leskensä kertoi Leonin keksineen Zoharin itse.
Myöhemmin lähihistorian vaikutusvaltaisin Zoharin tutkija Gerschom Scholem analysoi Zoharia ja Leonin muita kirjoituksia, ja päätyi toteamaan, että Zohar todella on Leonin kirjoittama. Hän perusteli johtopäätöksiään mm. samankaltaisilla aramean kielioppivirheillä, Zoharin heikolla Israelin maantieteen tuntemuksella sekä teksteissä esitetyllä argumentaatiolla joka heijastelee keskiajan Espanjan aatevirtauksia. Leon ja hänen oppilaansa käyttivät käytöstä poistunutta midrash -genreä ja aramean kieltä todennäköisesti luodakseen vaikutelman muinaisesta tekstistä.