google/wiki40b huggingface dataset:
Jättiläinen

Jättiläinen on läheisesti ihmistä muistuttava, mutta paljon suurempi ja vahvempi taruolento. Jättiläisiä tunnetaan tarustoista kautta maailman. Usein jättiläisiä kuvataan typeriksi, väkivaltaisiksi ja primitiivisiksi, ja ne myös syövät ihmisiä, erityisesti lapsia. Toisaalta eräitä jättiläisiä kuvataan älykkäiksi ja ystävällisiksi.
Kreikkalaisessa tarustossa esiintyy giganteiksi kutsuttuja jättiläisiä, joihin lukeutuivat muiden muassa yksisilmäiset kykloopit.

Jättiläiset luonnonilmiöiden aiheuttajina

Kansanperinteessä selitettiin poikkeuksellisia maastonmuotoja ja kivien sijaintia jättiläisten tekemiksi. Monet muutkin luonnonilmiöt kuten maanjäristykset ylläpitivät käsitystä jättiläisistä, jotka olisivat ihmisten ja jumalien vihollisia. Pohjoisgermaaniset tarinat pitivät thurseja ja jöötejä tällaisina luonnonvoimien ruumiillistumina. Selvänä todisteena jättiläisistä pidettiin fossiilisia suurten eläinten luita. Niinpä Wienissä asetettiin vuonna 1443 tuomiokirkkoon nähtäville mammutin luu, jota pidettiin jättiläisen luuna. Taruissa jättiläisten koko vaihtelee vähän miestä suuremmasta taivaankorkuiseen. Tunnetaan myös tarinoita, joiden mukaan maailma on luotu jättiläisen ruumiista.
Jatulintarhoja – muinoin jättiläisten rakentamiksi luultuja suuria kivikehiä – on Suomen rannikkoseuduilla ja saaristossa kymmenittäin. Virossa eräät kuuluisat jättiläiset olivat Kalevanpojat.
Tarujen jättiläisissä oli sekä hyviä että pahoja yksilöitä. Siksi myöskään ihmisten asenne niitä kohtaan ei ollut pelkästään kielteinen. Yleensä jättiläiset on kuitenkin esitetty tyhminä ja pahantahtoisina.

Alkujättiläinen

Alkujättiläinen on monissa varhaisissa etnisissä uskonnoissa esiintyvä hahmo, joka elää ennen oikean maailman syntyä, eräänlaisessa tyhjyydessä. Yleensä alkujättiläisen kuolema käynnistää maailman muotoutumisen ja ihmisrodun synnyn, kuten kiinalaisen mytologian Pan ku -jättiläinen, jonka ruumiista syntyy maa, hänen verestään meri, hampaistaan saaret, kallostaan taivas sekä silmistään aurinko ja kuu. Hänen nahassaan eläneistä kirpuista syntyy ihmisiä. Myös skandinaavisessa mytologiassa esiintyy alkujättiläinen Ymir, joka syntyy sulavasta jäästä ja saa ravintonsa alkulehmä Audhumlan utareista valuvasta maitovirrasta. Myös kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy titaaneja, jotka kenties voidaan käsittää alkujättiläisiksi.

Jättiläiset skandinaavisessa mytologiassa

Skandinaavisessa mytologiassa maailma luotiin alkujätti Ymirin ruumiista. Odin sekä tämän veljet Vili ja Ve tappoivat Ymirin ja loivat maailman sen ruumista. Jättiläiset jaettiin jää- ja tulijättiläisiin. Muspelheimissa asuivat tulijättiläiset, joista tunnetuin on Surtur, joka Ragnarökin koittaessa polttaa maailman. Jääjättiläiset asuivat Niflheimissa ja heitä kutsuttiin myös huurretursaiksi. Jättiläiset olivat jumalten pahimpia vihollisia. Ukkosenjumala Thor ja hänen Mjölner-vasaransa tunnettiin ihmisten suojelijoina ja jättiläisten tappajina. Magian jumala Loki oli myös jättiläinen ja jumalat olivat itse sekaantuneet jättiläisiin monien avioliittojen kautta.
Hauts-de-France

Hauts-de-France on yksi Ranskan 18 alueesta (ransk. région), jotka muodostettiin vuoden 2016 alussa. Alue muodostettiin kahdesta aikaisemmasta alueesta, Nord-Pas-de-Calais’sta ja Picardiesta. Alueen pääkaupunki on Lille.
Perustamisensa jälkeen nimi oli Nord-Pas-de-Calais-Picardie, joka muutettiin myöhemmin nykyiseksi nimeksi Hauts-de-France (kirjaimellisesti suom. Ylä-Ranska).
Jón Gnarr

Jón Gnarr Kristinsson (alun perin Jón Gunnar Kristinsson, 2. tammikuuta 1967 Reykjavík, Islanti) on islantilainen koomikko, näyttelijä ja poliitikko. Gnarr oli Reykjavíkin pormestari 2010-2014. Hän muutti virallisesti toisen etunimensä Gunnarin äitinsä hänestä lapsena käyttämään muotoon Gnarr vuonna 2005. Hän on naimisissa Jóhanna "Jóga" Jóhannsdóttirin kanssa, ja heillä on viisi lasta.

Koomikko

Jón Gnarr on koomikkokaksikko Tvíhöfðin entinen jäsen, joka on esiintynyt kahdessa suositussa stand-up-koomikkoshow'ssa kotimaassaan. Hän myös isännöi televisio-show Gnarrenburgia puolen vuoden ajan. Suomessa Yleisradion FST5-kanava esitti Yövuorossa-televisio-ohjelman, jossa Jón Gnarr esittää huoltoaseman vuoropäällikköä. FST5 esitti myös jatkosarjat Päivävuorossa ja Vankilavuorossa sekä pitkän elokuvan Herra Bjarnfreðarson.

Poliitikko

Jón Gnarr on toiminut Besti flokkurinin ("Paras puolue") johtohahmona. Puolue on perustettu protestiksi Islannin poliitikkoja ja pankkeja vastaan, jotka heidän mukaansa ovat tuhonneet maan talouden. Puolue hakee politiikan siivousta ja keskittymistä ympäristöasioihin. Jón Gnarrin johdolla puolue voitti Reykjavíkin paikallisvaalit 30. toukokuuta 2010 saatuaan 34,7 % annetuista äänistä, mitä Reykjavíkin yliopiston valtiotieteen professori Olafur Hardarsson pitää maan historiassa ennennäkemättömänä ilmiönä.
Trinity College (Cambridge)

Great Court Run

Great Court Run on juoksukilpailu, jonka tavoitteena on juosta Trinity Collegen Great Courtin ympäri (341 metriä) siinä ajassa, joka kuluu tornikellon lyödessä keskipäivän lyönnit (n. 43 sekuntia). Jotkut Trinityn opiskelijat yrittävät tätä ennen jokavuotista matrikulaatiopäivällistä. Traditio on tullut ikuistetuksi brittiläiseen draamaelokuvaan Tulivaunut, jota ei kuitenkaan ole kuvattu Trinity Collegessa.
Marie Camargo

Elämä

Camargo syntyi 1710 Brysselissä. Hänen isänsä oli italialainen aristokraatti Ferdinand Joseph de Cupis, joka toimi Brysselissä tanssimestarina. Camargo opiskeli Pariisissa Françoise Prevostin alaisuudessa. Hän tanssi Brysselissä ja Rouenissä, kunnes teki vuonna 1726 debyytinsä Pariisin oopperassa Les Caractères de la danse -baletissa. Camargon suosio herätti kateutta ikääntyvässä opettajassaan Prevostissa, joka pyrki jatkossa pitämään Camargon alemmassa näyttelijäkunnassa. Tarinoiden mukaan Prevost ei suostunut enää edes opettamaan Camargoa, joka haki jatkossa oppitunteja Louis Duprélta, Michel Blondylta ja Louis Pécourtilta.
Camargo sai mahdollisuutensa näyttää taitonsa vuonna 1730, kun miestanssija unohti esiintyä soolo-osassaan. Camargo otti hänen paikkansa ja tanssi niin mestarillisesti, että Prevost vetäytyi eläkkeelle pian esityksen jälkeen. Camargo kilpaili kiivaasti Marie Sallén kanssa usean vuoden, kunnes Camargo vetäytyi eläkkeelle 1734. Hän muutti rakastajansa Clermontin kreivin Louis de Bourbonin maalaislinnaan.
Camargo palasi vuonna 1740 ja tanssi 78 baletissa ennen lopullista eläköitymistään 1751. Hän sai tuolloin suurimman tanssijalle myönnetyn eläkkeen.

Merkitys ja tyyli

Camargon ja Marie Sallén välinen taistelu vaikutti uuden ballerinan käsitteen muovautumiseen, ja erityisesti Camargon eloisa persoonallisuus ja loistava tekniikka muodostivat ballerinan prototyypin. Camargo kehitti vanhoja askeleita ja loi uusia, ja hän osasi monia hyppyjä ja liikkeitä, joita yleensä vain miestanssijat tekivät. Hänen lisäkseen vain yksi toinen tanssija osasi tehdä saut de basquen. Camargo lyhensi hamettaan nilkan yläpuolelle, jotta pystyisi esittämään paremmin peräkkäisiä entrechat quetre -liikkeitä. Camargo vaikutti kokonaisuudessa teknisellä taitavuudellaan ja lyhyemmällä hameellaan siihen, miten yleisö koki naistanssijoiden mahdollisuudet.
Aleksandr Samsonov

Aleksandr Vasilevitš Samsonov (14. marraskuuta (J: 2. marraskuuta) 1859 Andrejevka, Hersonin kuvernmenetti, Ukraina – 30. elokuuta 1914 Willenberg, Itä-Preussi, Saksa) oli venäläinen kenraali, joka toimi komentajana aivan ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914. Hänen armeijansa kärsi katastrofaalisen tappion saksalaisille Tannenbergin taistelussa, minkä jälkeen hän teki itsemurhan.
Samsonov valmistui Pietarin ratsuväkiakatemiasta, aloitti uransa ratsuväen upseerina vuonna 1877 ja osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Hän yleni vuoteen 1904 mennessä kenraaliluutnantiksi ja komensi Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 siperialaista kasakkadivisioonaa. Sen jälkeen hän oli 1905–1907 Varsovan sotilaspiirin esikuntapäällikkönä ja 1909–1914 Turkestanin kuvernöörinä. Vuonna 1907 hän sai ylennyksen ratsuväenkenraaliksi sekä nimityksen Donin kasakkajoukkojen päälliköksi.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Samsonov nimitettiin komentamaan Venäjän toista armeijaa, joka yhdessä Paul von Rennenkampfin ensimmäisen armeijan kanssa hyökkäsi Saksan Itä-Preussiin. Samsonov kuitenkin kärsi heti murskaavan tappion 24.–31. elokuuta käydyssä Tannenbergin taistelussa, jossa Paul von Hindenburgin ja Erich Ludendorffin komentama Saksan 8. armeija ympäröi hänen joukkonsa ja Samsonovin 150 000 miehestä vain noin 10 000 onnistui välttämään vangiksi joutumisen. Syynä tappioon oli Samsonovin heikko yhteydenpito sekä päämajaan että Rennenkampfiin, jonka kanssa hän ei tullut toimeen. Samsonov ei halunnut joutua raportoimaan tappion laajuudesta tsaarille, joten hän ampui itsensä taistelukentän lähellä 30. elokuuta vastaisena yönä.
Saaren kartano (Tammela)

Saaren kartano on Tammelassa Kanta-Hämeessä sijaitseva kartano, joka ympäristöineen kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Kartanon ympäristö on myös osa Mustiala - Porras - Kaukolanharju -nimistä valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta.
Kartano sijaitsee Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin jäävällä saarella. Saari on pituudeltaan noin 1,5 kilometriä ja noin kilometrin levyinen. Sen läpi kulkee Tammelan kirkonkylästä Hämeen Härkätielle johtava tie, yhdystie 2823. Saaren pohjoispään yhdistää nykyään mantereeseen Venesillan kannas. Eteläpäässä Saarensalmen yli johtaa kannen yläpuolisilla tukikaarilla varustettu teräsbetoninen kaarisilta, joka on valmistunut vuonna 1923.
Kartanon kaksikerroksinen päärakennus on valmistunut vuonna 1820, se on mansardikattoinen ja julkisivun pylväsjäsentelyineen kustavilaista kartanoarkkitehtuuria. Rakennus on hirsirunkoinen ja rapattu. Kartanomiljööseen kuuluu kaikkiaan kolmisenkymmentä rakennusta, vanhimmat 1700-luvulta, joukossa on useita asuin- ja huvilarakennuksia. Tilan talouskeskus on hieman erillään ja siinä on mm. tiiliset navetta ja talli, muita maatalousrakennuksia sekä konttori- ja asuinrakennuksia. Kartanon päärakennusta ympäröivä puisto ulottuu Kuivajärven rantaan. Puisto on rakennettu 1920- ja 1940-luvuilta peräisin olevien suunnitelmien mukaan. 
Kartano muodostettiin vuonna 1599 yhdistämällä useita Saaren kylän tiloja. Kartanoon liitettiin vielä myöhemmin muita tiloja, viimeisenä Kankaisten ratsutila vuonna 1793. Laajimmillaan kartano oli vuonna 1918 ennen torpparilain voimaantuloa, jolloin maata oli noin 3 500 hehtaaria. Tuolloin kartanossa oli 24 torppaa. Kartanosta on erotettu mm. asutuslain nojalla liki 1 000 hehtaaria. Saaren kansanpuisto on perustettu kartanon maille vuonna 1932. 
Kartanon omistajia ovat olleet muun muassa de la Chapellet. Vuodesta 1930 lähtien omistajina ovat olleet von Frenckellit, tästä suvusta ensimmäisenä Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Erik von Frenckell ja hänen kuoltuaan tytär, teatterinjohtaja Vivica Bandler. Nykyään kartanon omistaa Mikael von Frenckell.
Saaren kartanon lähimaisemia ovat ikuistaneet kankaalle mm. Magnus von Wright ja Albert Edelfelt. Tunnettu on etenkin Edelfeltin vuosina 1889–1890 Saaren kartanon mailla, läheisellä Kaukolanharjulla maalaama Kaukolanharju auringonlaskun aikaan, jota pidetään yhtenä Suomen taiteen kultakauden tärkeistä teoksista. Vuonna 1926 Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys  rakensi Kaukolanharjun näkötornin Saaren kartanon maille paikalle, jolla Edelfelt oli maalannut teoksensa, ja vuonna 1934 samalle alueelle Kuivajärven rannalle, niin ikään kartanon maille perustettiin Saaren kansanpuisto yleistä virkistystä ja vapaa-ajanviettoa varten. Vuodesta 1980 puiston omistajina ovat olleet Tammelan kunta ja Forssan kaupunki.
Alisa Pöllänen

Ura

Pöllänen aloitti jääkiekon viisivuotiaana SaPKossa ja pelasi vuonna 2009 nuorten maajoukkueessa. Salibandyn hän aloitti viisi vuotta jääkiekkoa myöhemmin. Savonlinnan ZZ Top Teamia vuosina 2004-2010 edustanut Pöllänen valitsi vuonna 2010 lajikseen salibandyn ja vaihtoi seuraa Tampereen Classiciin.    Classicissa pelatessaan Pöllänen on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2011, 2012, 2013 ja 2015 sekä Suomen Cupin vuosina 2013, 2015 ja 2016. 
Kaudeksi 2017-2018 hän vaihtoi seuraansa ruotsalaiseen huippuseuraan Pixbo Wallenstam IBK:n, seuran kotipaikka on Göteborg.

Maajoukkueura

Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2012 Suomi pääsi jatkoajalla finaaliin Pölläsen rangaistuslaukausmaalilla.  Alle 19-vuotiaat voittivat ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuden ja Pöllänen valittiin semifinaalin ja finaalin parhaaksi pelaajaksi. Naisten salibandymaajoukkueessa hän on edustanut Suomea kaksi kertaa MM-kilpailuissa ja molempina vuosina Suomi on sijoittunut toiseksi. Vuonna 2013 Pöllänen oli Suomen joukkueen nuorin pelaaja  ja vuonna 2015 hänet valittiin MM-kisojen All Stars -kentälliseen.
Penikkatauti (virus)

Penikkatauti on tarttuva, monioireinen nisäkkäiden virustauti, jonka aiheuttaa penikkatautivirus CDV (engl. Canine Distemper Virus).
Penikkatautia esiintyy ensisijaisesti koirilla. Penikkataudin tavallisia ensioireita koiralla ovat lämmönnousu, sierainvuoto, silmätulehdukset sekä hengitystie- ja suolisto-oireet. Joillakin koirilla esiintyy polkuanturoiden ja kirsun paksuuntumista.
Penikkatauti-infektio altistaa koiran bakteeritulehduksille. Taudin edetessä voi ilmaantua hermosto-oireita, kuten hallitsemattomia jalkojen tai pään lihasten nykimisliikkeitä, tuntoaistin heikkenemistä ja halvaus- ja kouristuskohtauksia.
Penikkatautia vastaan on kehitetty rokotteita, jotka suojaavat hyvin tartunnalta.
Suomessa oli viimeksi laaja penikkatautiepidemia vuosina 1994–1995.

Tartunta

Tauti tarttuu koirasta toiseen pisaratartuntana hengitystie-eritteiden välityksellä. Tartunnan saanut koira voi erittää virusta jopa yhdessä päivässä. Koira voi tartuttaa sairauden myös villieläimiin, ja siksi koiran liikkumista kannattaa rajoittaa.

Oireet

Sairauden alkuvaiheessa yleisiä oireita ovat kuume, sierainvuoto, silmätulehdukset sekä hengitystie- ja ruoansulatuskanavaoireet. Joillakin koirilla voi esiintyä polkuanturoiden ja kirsun paksuuntumista. Tautia sairastava koira on herkkä sekundaarisille bakteeritulehduksille. Erilaisia hermosto-oireita voi ilmetä myöhemmin, yleensä parin viikon kuluttua ensioireiden parantumisesta. Taudille ominaisia hermosto-oireita ovat lihasnykäykset jalkojen tai pään lihaksissa, tuntopuutokset ja halvaukset sekä erilaiset kouristuskohtaukset. Vakavat hermosto-oireet ovat invalidisoivia ja johtavat usein koiran lopettamiseen.
Absolutiivi

Absolutiivi on ergatiivikielissä transitiivisen verbin objektin (esimerkiksi Nainen syö hampurilaista) sekä intransitiivisen (objektittoman) verbin subjektin (esimerkiksi Mies laiskottelee) sija.
Jean Anthelme Brillat-Savarin

Kirjallinen työ

Brillat-Savarin julkaisi teoksia oikeustieteen ja kansantaloustieteen alalta. Hän pysyi naimattomana mutta rakkaus ei kuitenkaan ollut hänelle vieras asia, ja hän kutsui sitä kuudenneksi aistiksi. Teoksensa Physiologie omistuskirjoituksessa kauniille serkulleen Juliette Récamierille hän kirjoittaa:
»"Madam, vastaanottakaa ystävällisesti ja lukekaa suopeasti vanhan miehen teos. Se on kunnianosoitus ystävyydelle, joka juontuu lapsuudestanne, ja ehkä kunnioitus hellemmillekin tunteille... Kuinka sen sanoisin? Tässä iässä mies ei enää rohkene tutkailla sydäntään."» 
Brillat-Savarinin kuuluisa teos Physiologie du goût (Maun fysiologia) ilmestyi anonyymisti joulukuussa 1825, kaksi kuukautta ennen hänen kuolemaansa, anonyymisti oletettavasti siksi, että hän katsoi, ettei hänen ammattiinsa sovi sen tyylisen teoksen julkaiseminen. Teoksen täydellinen otsikko kuuluu Physiologie du Goût, ou Méditations de Gastronomie Transcendante; ouvrage théorique, historique et à l'ordre du jour, dédié aux Gastronomes parisiens, par un Professeur, membre de plusieurs sociétés littéraires et savantes ('Maun fysiologia eli ajatelmia ylivertaisesta gastronomiasta; teoreettinen, historiallinen ja aiheenmukainen teos, jonka omistaa Pariisin gastronomeille professori, monien kirjallisten ja oppineiden seurojen jäsen') Ilmestyttyään teos on ollut jatkuvasti saatavilla. Teoksen on suomentanut ranskalaisen kirjallisuuden suomentaja, gastronomisten kolumnien kirjoittajana tunnettu Jukka Mannerkorpi, joka on myös kirjoittanut teokseen esipuheen. Suomennos on ilmestynyt vuonna 1988, ja siitä on otettu useita painoksia.
Teos, joka usein on vuolassanainen ja ylettömän – ja toisinaan hämärän – aforistinen ja aksiomaattinen, on säilynyt merkittävänä, ja sitä on hänen kuolemansa jälkeen vuosien mittaan analysoitu yhä uudelleen. Ajatelmissa, jotka saavat osin kiittää Montaignen Esseitä, ja joissa on joutilaisuuden aikakauden keskusteleva rytmi ja joissa itsevarmasti tavoitellaan sivistyneitä iloja, Brillat-Savarin käsittelee pöydän iloja, mitä hän pitää tieteenä. Hänen ranskan kielen esikuvinaan olivat ancien régimen tyyliniekat: Voltaire, Rousseau, Fénelon, Buffon, Cochin ja d'Aguesseau. 
Latinan ja kreikan lisäksi hän osasi viittä nykykieltä, eikä hän sopivassa tilaisuudessa arastellut esitellä taitojaan: hän ei epäröinyt sanojen lainaamista, hän käytti englanninkielistä sanaa sip kun ranskan kieli ei kyennyt ilmaisemaan asiaa, kunnes hän löysi jo harvinaiseksi käyneen verbin siroter ('maistella').
Epikurolainen filosofia on joka sivun taustalla. Brillat-Savarin nautti hyvin yksinkertaisestakin ateriasta, kunhan se oli valmistettu taidokkaasti:
»Ylensyöjät ja juopot eivät osaa syödä eivätkä juoda.»
Elokuutio

Elokuutio (lat. eloquentia) tarkoittaa sujuvaa ja vakuuttavaa puhetapaa. Sen avulla voidaan ilmaista voimakkaita tunteita vaikuttavalla kielenkäytöllä ja niin, että puheen vastaanottaja vakuuttuu. Sana on suomeksi esiintynyt Aatos Ojalan kirjallisuudentutkimuksen sanakirjassa.
Tsendiin Damdinsüren

Elämäkerta

Tsendiin Damdinsüren syntyi nykyisessä Matadin sumissa, Mongolian Sühbaatarin provinssissa. Hän liittyi vapaaehtoisena Tamsagiin sijoitetun sotilaskomppanian kirjuriksi vuonna 1925, jolloin hän myös aloitti kirjojen keräilyn. Vuosien 1927 ja 1929 välillä hän työskenteli puolestaan Ünen-sanomalehdessä. Kommunistit tulivat valtaan Mongoliassa vuonna 1929 ja vuodesta 1933 Damdinsüren opiskeli Venäjän tiedeakatemiassa tuolloisessa Leningradissa. Vuonna 1936 hän meni naimisiin mongolin kieltä opiskelleen venäjänjuutalaisen L. V. Zevinan kanssa. He saivat sittemmin neljä lasta. 
Damdinsüren palasi Mongoliaan vuonna 1938 ja maan vainojen aikana hänet pidätettiin saman vuoden marraskuussa. Pidätyksen aikana häntä kidutettiin ja hän menetti useamman hampaan. Hänet vapautettiin vankeudesta tammikuussa 1940 ja Mongoliaa hallinnut Horloogijn Tšoibalsan palkkasi hänet kehittämään Mongolin kyrillistä kirjaimistoa. Vuodesta 1942 vuoteen 1946 hän toimi Ünen-sanomalehden päätoimittajana. Vuodesta 1946 vuoteen 1950 hän opiskeli Moskovassa maisteriksi kirjoittaen opinnäytetyönsä Geser-eepoksesta. Sittemmin hän työskenteli Mongolian tiedeakatemiassa julkaisten 56 tieteellistä artikkelia ja monografiaa.  
Damdinsüren joutui sittemmin puolueen hampaisiin vuonna 1963. Häntä syytettiin buddhalaisten ja šamanististen tekstien julkaisusta ja muiden kehottamisesta tekemään samaa. Näinpä esimerkiksi hänen venäjä–mongoli-sanakirja vedettiin pois vuonna 1970. Koska Damdinsürenin työt olivat tunnettuja ulkomailla ja etenkin Venäjällä, ei häntä kuitenkaan vainottu sen enempää. Damdinsüren kuoli vuonna 1986.

Teokset

Damdinsürenin ensimmäinen kirjallinen teos oli vasemmistolaisessa kirjailijapiirissä vuonna 1929 julkaistu Gologdson khüükhen, joka seurasi köyhän perheen elämää vallankumouksen vuosina. Teos oli alun perin varsin neutraali, mutta Damdinsüren joutui sittemmin hävittämään alkuperäisen ja käyttämään ideologisempaa versiota kollegojensa painostuksesta. Leningradissa ollessaan Damdinsüren kirjoitti runon Buural ijii mini ja vuonna 1950 hän kirjoitti sanat Mongolian kansallislaulu Bügd Nairamdah Mongolille. Vuodesta 1940 eteenpäin hän keskittyi lähinnä tieteelliseen työhön. Hän kirjoitti vuonna 1947 Mongolien salaisen historian nykymongoliksi. Vuonna 1955 hän julkaisi puolestaan Monggol uran zokhiyal-un degeji zagun bilig oroshibai -antologian, jossa hän esitteli vallankumousta edeltäneellä ajalla julkaistuja teoksia.
Rajalammi (Janakkala)

Maantietoa

Lampi sijaitsee metsäalueen reunalla maatilan pellonreunassa. Sen pinta-ala on 4,5 ha ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä. Rannat ovat pääasiassa ojitettua suota, mutta pohjoisrannat ovat entistä peltomaata. Lampi on autio, mutta sen lähellä on maatila.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Mallasjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Viereisestä suosta on johdettu kaikki ojat lampeen ja sen laskuoja on luontainen puro, joka lähtee lammen kaakkoisrannasta kaakkoonpäin ja se yhtyy 2,5 kilometrin päässä Mallasjokeen. Vedet jatkavat Mallasjoesta Puujokeen Puujaan kohdalla ja laskevat Hiidenjoen kautta Vanajaveteen. Lammen vedenpinnan korkeus on 124,9 metriä mpy.
Y10K

Y10K (< engl. Year 10 Kilo) on joukko Y2K-ongelmien kaltaisia tietoteknisiä ongelmia, jotka koskevat viisinumeroisia vuosilukuja. Vuoteen 9999 saakka vuosiluku voidaan ilmoittaa neljällä numerolla. Vuosi 10 000 vaatii kuitenkin jo viisi numeroa, ja jos tuolloin tietokoneissa (tai muissa vastaavissa järjestelmissä) vuosiluku esitetään yhä neljällä luvulla, kalenteri siirtyy esittämään vuotta 0.
On erittäin epätodennäköistä, että nykyaikana käytössä olevia järjestelmiä käytettäisiin vuonna 10 000, eikä silloin välttämättä ole edes käytössä gregoriaanista kalenteria. Y10K aiheuttaa kuitenkin jo nykyisinkin pieniä ongelmia tietyissä ohjelmistoissa.
Messerschmitt Me 328

Suunnitellut käyttökohteet

Me 328:aa suunniteltiin käytettäväksi japanilaisen Yokosuka MXY7:n tapaan pommikoneen kyydistä pudotettavana semi-itsemurhapommina. Japanilaisesta vastikkeestaan poiketen Me 328:n pilotin olisi ollut tarkoitus pystyä poistua koneesta ennen törmäystä viholliseen, jolloin hän olisi teoriassa voinut selvitä hengissä. Pommikoneesta pudotettaviin Me 328 -koneisiin oli tarkoitus asentaa 500 kilogramman taistelukärki, muttei minkäänlaista voimalaitetta.
Pommikoneista pudottamisen lisäksi konetyyppiä suunniteltiin käytettäväksi myös sukellusveneiden aseistuksena. Me 328:aa kuljettamaan varustetut veneet olisivat saaneet lentokonekatapultin kannelleen, millä hävittäjät olisi nostettu ilmaan hyökkäyksiä vihollislaivoja tai rannikkokohteita vastaan. Tätä tarkoitusta varten konetyyppi oli tarkoitus varustaa 500 kilogramman taistelukärjellä ja kahdella Argus As 014 -sysäysputkimoottorilla, mikä olisi tehnyt siitä myöhemmin käyttöön tulleiden varhaisten risteilyohjusten edeltäjän.
Miehittämättömistä ohjuksista poiketen Me 328:n olisi ohjannut maaliin elävä pilotti, jolla olisi ollut mahdollisuus poistua koneesta ennen törmäystä kohteeseen. Vaikka lentäjä olisi onnistunut pakenemaan törmäyskurssilla olleesta laitteesta, olisivat hänen selviämismahdollisuutensa olleet varsin kehnot, sillä hän olisi mitä todennäköisimmin kuollut hukkumiseen tai hypotermiaan ennen kuin jokin alus olisi onnistunut löytämään hänet.
Taistelukärjen lisäksi sukellusvenekäyttöön tarkoitetut Me 328:at suunniteltiin aseistettaviksi myös kahdella 20 millimetrin tykillä rungon etuosassa, jolloin koneeseen olisi myös asennettu tehokkaammat 7,8 kN sysäysputkimoottorit kahden Argus As 014:n tilalle. Myös neljällä sysäysputkimoottorilla varustettua versiota suunniteltiin. Konetyypin kehittyneimpään versioon, Me 328C:hen oli tarkoitus asentaa oikea Junkers Jumo 004B -suihkumoottori.
Konetyyppiä ja muita vastaavia semi-itsemurha-aseita lentämään koottiin 5./KG200 (Leonidas Staffel).