google/wiki40b huggingface dataset:
CONCACAF:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2018

Vuoden 2018 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistuu Pohjois- ja Väli-Amerikan sekä Karibian maanosaliitosta CONCACAF:sta 35 joukkuetta. Karsinnat alkoivat maaliskuussa 2015.

Karsintasysteemi

CONCACAFin karsinnat jaettiin viiteen kierrokseen. Ensimmäiselle kierrokselle osallistuivat FIFA-rankingin perusteella 14 huonoiten sijoittunutta maajoukkuetta. Joukkueet arvottiin ottelupareihin, jotka pelasivat kaksiosaisen ottelusarjan. Ottelusarjojen voittajat etenivät toiselle kierrokselle. Toiselle kierrokselle osallistui 1. kierroksen voittajien lisäksi 13 seuraavaksi huonointen sijoittunutta maajoukkuetta. Nämä 20 joukkuetta arvottiin ottelupareihin, jotka pelaavat kaksiosaisen ottelusarjan. Ottelusarjojen voittajat etenivät kolmannelle kierrokselle, jossa pelattiin samanlaiset ottelusarjat kuin kahdella aikaisemmalla kierroksella. Kolmannelle kierrokselle osallistuivat myös FIFA-rankingissa 7. ja 8. sijoittuneet maajoukkueet. Kolmannen kierroksen ottelusarjojen voittajat ja loput kuusi maajoukkuetta osallistuivat neljännelle kierrokselle. Neljännellä kierroksella joukkueet jaettiin kolmeen neljän joukkueen lohkoon. Lohkon sisällä kaikki pelaasivat toisiaan vastaan kahdesti. Neljännen kierroksen lohkojen kaksi parasta etenivät viidennelle kierrokselle, jossa kaikki joukkueet sijoitettiin yhteen lohkoon. Lohkon sisällä kaikki pelasivat toisiaan vastaan kahdesti. Lohkon kolme parasta etenivät suoraan lopputurnauskeen ja neljäs osallistuu jatkokarsintoihin.

Ensimmäinen kierros

Ottelut pelattiin 22. - 31. maaliskuuta 2015.

Toinen kierros

Ottelut pelattiin 7. - 16. kesäkuuta 2015.

Kolmas kierros

Ensimmäiset osaottelut pelattiin 31. elokuuta 2015 ja toiset osaottelut 8. syyskuuta 2015. Kierrokselle osallistui toisen kierroksen voittajien lisäksi Jamaika ja Haiti.

Neljäs kierros

Kierrokselle osallistuivat kolmannen kierroksen otteluparien voittajat sekä loput maajoukkueet. Joukkueet jaettiin kolmeen neljän joukkueen lohkoon.
Uroporfyrinogeeni III-syntaasi

Uroporfyrinogeeni III-syntaasi on lyaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi hydroksimetyylibilaanin syklisoitumista uroporfyrinogeeni III:ksi. Entsyymi osallistuu porfyriinien metaboliaan ja on osa muun muassa hemiryhmän, B₁₂-vitamiinin ja klorofyllin biosynteesiä. Entsyymiä esiintyy niin aitotumaisissa eliöissä kuin prokaryooteissakin. Uroporfyrinogeeni III-syntaasin EC-numero on EC 4.2.1.75 ja CAS-numero 37340-55-9.

Rakenne ja toiminta

Rakenteeltaan uroporfyrinogeeni III-syntaasi on monomeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 28–30 kDa. Rakenteessa on α-kierteistä muodostuva α- ja β-yksikkö, jotka ovat yhdistyneet toisiinsa β-laskosten välityksellä. Entsyymin katalysoima mekanismi on poikkeuksellinen. Ensimäisessä vaiheessa entsyymi luovuttaa protonin hydroksimetyylibilaanin hydroksyyliryhmällä, joka eliminoituu ja muodostuu kaksoissidos. Substraattina oleva hydroksimetyylibilaani koostuu neljästä pyrrolirenkaasta ja se on sitoutunut entsyymiin siten, että ketjun ensimmäinen ja viimeinen pyrrolirengas ovat lähellä toisiaan. Ketjun viimeinen pyrrolirengas reagoi ensimmäisessä vaiheessa muodostuneen kaksoissidoksen kanssa ja muodostuu spirosyklinen välivaihe.  Tämä välivaihe toisiintuu uroporfyrinogeeni II:ksi. Uroporfyrinogeeni III-syntaasin inhibiittoreita ovat muun muassa raskasmetallit kuten elohopea.
Harvinaisessa autosomien välityksellä periytyvässä synnynnäisessä erytropoieettisessa porfyriassa eli Güntherin taudissa uroporfyrinogeeni III-syntaasin toiminta on puutteellista. Tämän vuoksi ihmisen elimistöön kertyy uroporfyrinogeeni I:tä ja sen aineenvaihduntatuotteita. Taudin oireita ovat valoherkkyys ja kynsien ja hampaiden poikkeavuudet.
Francesco Lardone

Francesco Lardone (12. tammikuuta 1887 Moretta – 30. tammikuuta 1980) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkkonsa diplomaattisissa tehtävissä. Hän sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1910.
Lardone nimitettiin 21. toukokuuta 1949 Rhizaeumin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Haitille ja Dominikaaniseen tasavaltaan. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Patrick Aloysius O'Boyle ja Egidio Vagnozzi.
21. marraskuuta 1953 Lardone sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Peruun, 30. kesäkuuta 1959 apostoliseksi delegaatiksi Turkkiiin ja sitten 29. helmikuuta 1960 apostoliseksi internuntiukseksi Turkkiin; viimeisessä virassa Lardone toimi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1966. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Pavel Haas

Pavel Haas (21. kesäkuuta 1899 Brno – 17. lokakuuta 1944) oli tšekkiläis-juutalainen säveltäjä, joka jouduttuaan ensin kolmeksi vuodeksi Theresienstadtin keskitysleirille kuoli Auschwitzin tuhoamisleirillä.
Haasin suuri sinfonia jäi keskeneräiseksi. Zdeněk Zouhar viimeisteli sen 1994 Haasin tyyliä noudattaen. Haasin musiikin juuret ovat Böömissä ja  Määrissä, mutta siinä on kuultu myös heprealaisia sävyjä.
Lähi-idän epipaleoliittinen kausi

Epipaleoliittinen Lähi-Itä

Lähi-idän Levantin epipaleoliittinen eli mesoliittinen kausi oli Palestiinassa noin 20000/18000-9500 eaa., ja sen aikoina 
siirryttiin suurriistan metsästyksestä keräilemään yhä enemmän villiviljaa ja metsästämään pienempää riistaa, mm. gaselleja, hirvieläimiä, vuorikauriita, villisikaa, lampaan, vuohen, naudan ja hevosen sukuisten eläinten villejä muotoja.

Lähi-idässä Levantin tienoilla vallitsi ensin Kebaran metsästys-keräilykulttuuri, ja myöhemmin mikroliittisista piikivisirpeistään tunnettu Natufin kulttuuri. Ainakin jakson alussa ihmiset elivät melko liikkuvaa elämää vaeltaen riistan perässä. Kauden alussa noin 20000-18000 eaa. jääkauden loppuvaiheessa ilmasto ja kasvillisuus alkoivat muuttua, metsät hävisivät monien alueiden kuivuttua aroksi.
Valmistettiin piikiviteräisiä sirppejä.
Maata ei liene vielä tuolloin viljelty, mutta kerättyä villiviljaa varastoitiin jo Kebaran kulttuurin aikoina kuoppiin. Villien kasvien keräily alkoi uusien tietojen mukaan jo noin 21000 eaa, 10000 vuotta aikaisemmin kuin aiemmin ajoitettiin. Noin 11000 eaa. hyvin pienijyväiset kasvit katosivat ravinnosta.
Saksan X armeijakunta

Perustaminen

Wehrkreis X perusti alue-esikunnan 1. lokakuuta 1935 Hampuriissä sijainneesta Reichswehrin ratsuväkiarmeijakunnasta.

Historia

Armeijakunta asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939 ja syyskuussa se kuului Puolan valtausta varten koottuun Etelän armeijaryhmän 8. armeijaan. Puolan taisteluiden aikana armeijakunta oli mukana Bzurajoen ja Varsovan taisteluissa.
Armeijakunta oli joulukuusta 1939 alkaen Ranskan vastaisella rajalla Niederrheinin alueella osana armeijaryhmä B:n 6. armeijaa. Tammikuussa se siirrettiin saman armeijaryhmän 18. armeijaan ja kesäkuussa armeijaryhmän reserviksi. Heinäkuussa armeijakunnan joukot osallistuivat Dunkerquen ja Kanaalin rannikon puolustukseen osana armeijaryhmä A:n 6. armeijaa ja myöhemmin osana 9. armeijaa.
Armeijakunta siirrettiin 1. tammikuuta 1941 Puolaan armeijaryhmä B:n 4. armeijaan ja edelleen 1. huhtikuuta Itä-Preussiin saman armeijaryhmän 18. armeijaan. Toukokuussa se kuului armeijaryhmä C:n 16. armeijaan, jonka mukana se aloitti etenemisen Neuvostoliittoon operaatio Barbarossan alkaessa 22. kesäkuuta 1941.
Armeijakunta oli pohjoisen armeijaryhmän mukana edettäessä Leningradiin ja kaupunkia piirittäessä. Se oli vetäytyi armeijaryhmän mukana puna-armeijan aloitettua etenemisensä Kuurinmaalle, jossa armeijaryhmä nimettiin armeijaryhmä Kuurinmaaksi. Armeijakunta antautui toukokuussa 1945 puna-armeijalle.
Henniez

Henniez on kunta Sveitsin Vaudin kantonissa  Broye-Vullyn alueella.
Henniez on mainittu ensi kerran vuonna 1380 nimellä Ennyt. Vuonna 1668 sen nimi oli Ignie ja 1781 Ingniez.
Kunnassa on asukkaita 276 (2012), sen pinta-ala on 2,61 km2 ja asukastiheys 106 /km2. Sen korkeus merenpinnasta on 484 metriä.
Vuoden 2007 valtiollisissa vaaleissa suosituin puolue oli Sveitsin kansanpuolue, joka sai 57,47 % äänistä, mutta seuraavissa vaaleissa 2011 sen ääniosuus oli enää 36,98 %. Väestöstä 62,2 prosenttia kuuluu reformoituun kirkkoon, katolisia on 27,8 prosenttia ja 8,3 prosenttia ei kuulu mihinkään uskonnolliseen yhteisöön.
Alueella on mineraalivesipullottamo Sources Minérales Henniez S. A, jonka Nestlé hankki omistukseensa vuonna 2007.
Housulammi (Pori)

Maantiede

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 200 metriä ja se on kaksiosainen. Kapeikossa on loma-asunto, jonne ei johda tietä. Muut kolme loma-asunto sijaitsevat läheisten mäkien päällä. Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta länsiranta on metsäistä suota.
Jouttenjärvi

Maantietoa

Järven pituus on 600 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 8,8 hehtaaria. Sen ympäristö on kangasmetsää, joka jää Lapinnevan ja Alaskylän väliin, ja järvi muodostuu Hirsikankaan kainalossa pieneen alavaan kohtaan. Järveen laskee muutama metsä- ja suo-oja, joiden valuma-alueet ovat pienet. Laskuoja on yksi suo-ojista, joka on kaivettu luontaisen puron jatkeeksi ja joka yhtyy valtatien 23 luonna Sortanjokeen. Sortanjoki laskee Parkanonjärveen. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Järven eteläkärjessä sijaitsee maatila, mutta muuten ei järvelle ole rakennettu asuntoja. Järvelle johtaa polku ja kärrytie ja sen ohitse kulkee kylätie. Valtatie 23 ohittaa järven pohjoisesta 350 metrin päästä. Ikaalisten ja Parkanon kuntien välinen rajapyykki sijaitsee 100 metrin päässä länsirannasta.

Historiaa

Vanhoissa pitäjänkartoissa järven nimi saattoi olla "Joutsenjärvi". Sille ei aina ole piirretty laskuojaa. Pitäjien välinen raja kävi silloin kääntymässä järven länsirannan tuntumassa.
AT&T

Historia

AT&T syntyi alun perin vuonna 1885, kun Yhdysvalloissa rakennettiin maan ensimmäisiä kaukopuheluyhteyksiä. 
Vuonna 1984 AT&T hajotettiin monopolioikeudenkäynnin seurauksena seitsemään erilliseen yhtiöön. AT&T menetti alueelliset operaattorit säilyttäen kaukopuheluiden verkon, mutta sai vastineeksi oikeuden osallistua tietokoneliiketoimintaan. AT&T:n omistama Unix System Laboratories (USL) ja Unix-käyttöjärjestelmän oikeudet myytiin vuonna 1993 Novellille. 
Vuonna 1996 AT&T irrotti Bell Labs tutkimusyksikön ja laitteistovalmistuksen Lucent Technologiesiin, joka yhdistyi Alcatelin kanssa ja päätyi myöhemmin Nokialle.
Nykyinen AT&T syntyi vuonna 2005, kun SBC Communications osti entisen emoyhtiönsä, vuonna 1885 perustetun American Telephone & Telegraph Companyn. Tuolloin SBC otti käyttöön nimen AT&T. 
Lokakuussa 2016 AT&T ilmoitti ostavansa Time Warnerin yli 80 miljardin dollarin hinnalla ja kaupan kautta Time Warner uudelleennimettiin WarnerMediaksi.

Liiketoiminta

Paikallis- ja kaukopuheluiden lisäksi yritys tarjoaa muun muassa matkapuhelinliittymiä sekä Internet-yhteyksiä. 12. tammikuuta 2007 yritys tiedotti luopuvansa Yhdysvaltojen tunnetuimmasta matkapuhelinbrändistä, Cingularsta ja jatkossa tarjoavansa kaikkia palveluitaan AT&T-brändin alla.

Sponsorointi

AT&T toimi Williamsin Formula 1 -tallin pääsponsorina kaudet 2007-2011. AT&T on myös NBA-koripalloseura San Antonio Spursin kotiareenan AT&T Centerin nimisponsori.
Dumdum

Dumdum-luodit ovat luoteja, jotka laajenevat voimakkaasti ja mahdollisesti pirstaloituvat ("räjähtävät") osuessaan kohteeseen. 
Nimi "dumdum" annettiin näille luodeille niiden ensimmäisen valmistuspaikan, Intiassa lähellä Kalkuttaa sijaitsevan Dumdumin mukaan, jossa oli englantilaisten asevarikko ja patruunalataamo Dum-Dum Arsenal 1800-luvun lopulla.  Siellä valmistettiin sekä onttopäisiä että pehmeäkärkisiä luoteja .303 British-ammusta varten.
Luodin keskelle tehty onkalo tekee luodista kevyemmän ja tarkemman, ja luoti pysäyttää tiivisnahkaisen saaliseläimen nopeammin kuin tavallinen luoti, mutta läpäisykyvyn ja kestävyyden vähentymisen kustannuksella.
Kokovaippaisista luodeista tehtiin laajenevia/hajoavia viilaamalla luodin kärjestä millimetri pois, jolloin lyijyinen sisus paljastui ja luoti saattoi laajeta osuessaan.
Dumdum-luodit kiellettiin Haagin sopimuksella sotilaskäytössä 1899.

Hollow-point -luoti

Dumdum-luodeista ovat kehittyneet modernit hollow-point -luodit, jotka laajenevat sienimäiseksi osuessaan, mutteivät hajoa dumdum-luotien tapaan. Hollow-point -luotien koko liike-energia jää laajenemisen takia saaliseläimeen ja aiheuttaa siten suurempaa vahinkoa, kuin kokovaippaluoti, joka voi edetä vaikka norsun läpi muuttamatta muotoaan.
Laajenevia (hollow-point) luoteja myydään  muun muassa pienriistan metsästykseen, esim. ".22 LR Lapua Hollow Point" 
Koska laajenevat luodit tappavat tai saattavat kohteen toimintakyvyttömäksi – vaikka niitä ei saakaan käyttää sotilaskäytössä –  niiden käyttö on laillista, jopa toivottavaa joissain olosuhteissa. Laajenevia luoteja voi käyttää metsästyksessä, jolloin taataan saaliseläimen nopea pysäyttäminen, tai nopea kuolema tuhoeläimelle. Poliisiviranomaisten käytössä kohteeseen jäävä luoti pienentää sivullisille aiheutuvaa vaaraa, jonka kohteen läpäisevä luoti voisi aiheuttaa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa joitain riistaeläimiä ei saa ampua sellaisella kokovaippaluodilla, joka ei laajene.  Joissain paikoin ampumaradoilla ei saa ampua kokovaippaluodeilla niiden siluettiammunta-maalitauluille tekemien vahinkojen takia.
Afroditen temppeli (Korintti)

Historia

Afroditea oli palvottu Akrokorintilla pitkään. Kreikkalaisessa mytologiassa jumalatar sai vuoren Heliokselta. Ensimmäinen temppeli oli rakennettu paikalle mahdollisesti 600-luvulla eaa. Uusi temppeli rakennettiin samalle paikalle 400-luvulla eaa. Temppelissä harjoitettiin antiikin aikana mahdollisesti temppeliprostituutiota. Kerrotaan, että temppelille olisi omistettu lukuisia orjattaria ja myös miespuolisia orjia mahdollisesti tätä toimintaa varten. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä toiminnan tarkasta luonteesta.
Temppeli säilyi hellenistisen ajan läpi. Roomalaiset mahdollisesti tuhosivat sen muun Akrokorintin ja Korintin kaupungin ohella vuonna 146 eaa. Ainakaan temppeliin liittynyt prostituutio ei ilmeisesti jatkunut paikalla enää roomalaisella ajalla. Kun kaupunki ja linnoitus rakennettiin uudelleen Julius Caesarin aikana, temppeliä ei kunnostettu. Pausaniaan kuvauksen mukaan temppeli on kuitenkin ollut olemassa 100-luvulla jaa. Kristillisellä ajalla paikalle rakennettiin kirkko, ja temppeli purettiin viimeistään tuolloin. Osmanivallan aikana paikalle rakennettiin moskeija. Ajan kuluessa temppelin kivet käytettiin linnoitus- ja muihin rakennuksiin.
Korintissa oli myös ainakin kaksi muuta Afroditelle omistettua temppeliä.

Rakennus

Temppeli sijaitsi Akrokorintin korkeimmalla huipulla. Se oli suhteellisen pieni: sen mittojen arvellaan olleen vain noin 10 x 13–16 metriä. Temppelissä oli Afroditen kulttikuva, jonka kerrotaan esittäneen jumalatarta aseistautuneena. Antiikin aikaisista rahoista tunnetun kuvauksen perusteella Afrodite piti kädessään peilinä Areen kilpeä. Tämän seurassa esitetään Eros.
Nykyisin paikalla on lähinnä moskeijan ja sen minareetin raunioita. Temppelistä on säilynyt vain joitakin perustuksia. Tekstilähteistä paikka tunnetaan lähinnä vain Pausaniaan ja Strabonin suppeista kuvauksista. Tämän vuoksi temppelistä tiedetään suhteellisen vähän.
Amores perros

Palkinnot

Elokuva on saanut yhteensä 51 palkintoa ja 14 ehdokkuutta, mukaan lukien parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden. Elokuvan saamia muita merkittäviä palkintoja ovat Bafta-palkinto ja Cannesin elokuvajuhlilla kriitikoiden viikon Grand Prize -palkinto. Elokuvan lisäksi palkintoja ja ehdokkuuksia ovat keränneet ohjaaja Alejandro González Iñárritu, näyttelijät sekä muut elokuvan tekemisessä mukana olleet henkilöt. 
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Alfonso De Lucia

Ura

De Lucia aloitti uransa Parmassa ja teki samassa joukkueessa ensi esiintymisensä Serie A:ssa 30. maaliskuuta 2002 AC Milania vastaan. Kaksi ensimmäistä kautta Parmassa De Lucia oli varamaalivahdin roolissa, pelaten ainoastaan yhden ottelun. Hänet lainattiin Salernitanaan kaudeksi 2003/2004, jossa De Lucia pelasi 11 ottelua. Palattuaan takaisin Parmaan De Lucia pelasi seuraavan Serie A ottelunsa kaudella 2005/2006, jolloin hänelle kertyi yhteensä neljä ottelua. Viimeisellä Parma-kaudellaan De Lucia sai vastuuta 13 ottelun verran, jonka jälkeen hän siirtyi kesällä 2007 Livornoon. Toistaiseksi De Lucia on edelleen varamaalivahtina uudessa seurassaan, Marco Amelian ollessa joukkueen ykkösmaalivahti.
Kaarlo Kartio

Kaarlo Juho Kartio (alk. Hänninen; 14. huhtikuuta 1904 Kymi – 27. joulukuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 
Kartio työskenteli kirjapainossa ennen näyttelijänuraansa, ja opiskeli samalla lausuntaa ja plastiikkaa teatteripedagogi Bertha Lindbergin opissa. Kartio opiskeli myös laulua opettajanaan Elli Könönen. 
Teatteriuransa Kartio aloitti Koiton Näyttämöllä, johon hän oli kiinnitettynä 1925–27 ja 1928–29. Välissä hän työskenteli Sörnäisten Työväen Näyttämöllä. Koiton vuosien jälkeen hän siirtyi pidemmäksi kaudeksi Lahden Teatteriin, 1929–1935. Kartion ominta alaa teatterissa sekä elokuvissa olivat koomiset roolit sekä luonneosat. Hän näytteli muun muassa Syntipukissa (Koikkalainen), Seitsemässä veljeksessä (Timo) ja Nummisuutareissa (kanttori). Lisäksi Kartiolla oli rooleja opereteissa, kuten Bajadeeri (suklaatehtailija) ja Mustalaisruhtinatar (vanha ruhtinas). 
Teatterin Kartio jätti vuonna 1935, kun Suomi-Filmin johtaja Erkki Karu kiinnitti hänet pääosaan Agapetuksen näytelmään perustuvassa komediassa Syntipukki. Karu lienee saanut tiedon näytelmän nimiosan esittäjästä Lahden Teatterista.
Kartio esiintyi 18 elokuvassa. Hänen tunnetuin roolinsa oli Lapatossun hyväntahtoinen mutta yksinkertainen ystävä Vinski Lapatossu-elokuvissa, joissa hän muodosti parivaljakon yhdessä Aku Korhosen kanssa. Hän esitti myös Simeonia elokuvassa Seitsemän veljestä (1939). Kartio näytteli myös monissa aikansa komedioissa. Melko usein hänet nähtiin kauppiaan roolissa.
Kartion piti näytellä ritari-Armandin osa elokuvassa Totinen torvensoittaja (1941), mutta hän kuoli kesken kuvausten ja hänet korvasi Lauri Kyöstilä. Sydänvikainen Kartio menehtyi vain 36-vuotiaana influenssan jälkitautiin Kivelän sairaalassa Helsingissä, noin kuukausi elokuvan Tavaratalo Lapatossu & Vinski ensi-illan jälkeen. Hänen siunaustilaisuutensa pidettiin Malmin hautausmaan isossa kappelissa 5. tammikuuta 1941.
Carnegie Mellon School of Computer Science

Carnegie Mellon School of Computer Science on Carnegie Mellon -yliopiston tietojenkäsittelytieteiden tiedekunta. U.S. News & World Report listasi vuonna 2010 Carnegie Mellonin tietojenkäsittelyopetuksen Yhdysvaltain parhaimmaksi Massachusetts Institute of Technologyn, Stanfordin yliopiston ja Berkeleyn Kalifornian yliopiston kanssa.
Carnegie Mellonin tietojenkäsittelytieteiden laitos perustettiin heinäkuussa 1965, ja se oli ensimmäisiä laatuaan Yhdysvalloissa. Ensimmäinen koulutusohjelma alkoi lokakuussa 1965, ja siitä kiinnostui useita opiskelijoita monilta eri aloilta. Laitos kuului alkujaan luonnontieteiden tiedekuntaan. Tietojenkäsittelytieteen tutkimusalueet monipuolistuivat 1980-luvun puolivälissä. Laitoksella alettiinkin tutkia mahdollisuutta laajentua omaksi tiedekunnakseen. Vuonna 1988 laitos muodostui omaksi tiedekunnakseen.
Tiedekuntaan kuuluu seitsemän laitosta: tietojenkäsittelytieteiden laitos, ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutuksen instituutti, ohjelmistotutkimuksen instituutti, Lanen laskennallisen biologian keskus, kieliteknologian instituutti, koneoppimisen laitos ja robotiikan instituutti.
Paskolampi (Pertunmaa, Kuortti)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,6 metriä mpy.
Stand Watie

Elämäkerta

Stand Watie syntyi nykyisen Georgian osavaltion alueella vuonna 1806. Hänen isänsä oli täysverinen ja äiti puoliverinen cherokee. Watien suvusta oli lähtöisin monta cherokeiden johtohahmoa. Hänen setänsä Major Ridge oli yhden cherokeeryhmän johtaja, hänen serkkunsa Rollin Ridge tuli tunnetuksi runoilijana ja kirjailijana Kaliforniassa ja hänen veljensä Elias Boudinot oli Cherokee Phoenixin perustaja ja yksi cherokeiden väestönsiirrot aloittaneen New Echotan sopimuksen allekirjoittajista. Watie itse kuului cherokeiden vähemmistöryhmään, joka piti väestönsiirtoja intiaaniterritorioon nykyiseen Oklahomaan hyvänä ratkaisuna valkoisten leviämiselle intiaanien maille. Niinpä myös Watie oli yksi New Echotan sopimuksen allekirjoittajista. Watie ja muut allekirjoittaneet saapuivat Oklahomaan vuonna 1837 ennen cherokeiden valtaosaa, jotka pakkosiirrettiin alueelle niin sanotun kyynelten tien aikana. Siirtoa vastustaneita cherokeita johti John Ross ja heidän saavuttuaan Oklahomaan siirron vastustajien ja kannattajien kesken syntyi yhteenottoja. Watien sukulaiset Boudinot, Major Ridge ja John Ridge teloitettiin ja Watie nousi näin siirron kannattajien johtohahmoksi. Cherokeiden keskinäiset kahnaukset siirron takia jatkuivat aina vuoteen 1846 saakka, jolloin osapuolten välille solmittiin rauha Yhdysvaltojen välityksellä. Vuoden 1846 ja Yhdysvaltojen sisällissodan syttymisen välillä Watiellä oli asianajajatoimisto ja hänestä tuli myös orjuutta kannattaneen Knights of the Golden Circle-järjestön jäsen.
Etelävaltioiden erottua Yhdysvalloista vuonna 1861 Watie perusti chereokee ratsuväkirykmentin ja käytti joukkojaan ja vaikutusvaltaansa painostaakseen cherokeiden johtajaa ja vanhaa vihollistaan John Rossia liittymään sotaan etelävaltioiden puolella. Painostus toimi ja Ross olikin jonkin aikaa etelävaltioiden puolella sodan alussa, kunnes hän pakeni Philadelphiaan. Rossin paettua Watiestä tuli konfederaation cherokeiden johtaja. Sodan aikana Watie otti osaa esimerkiksi Pea Ridgen (1861), Wilson's Creekin (1861) ja Cabin Creekin ensimmäiseen taisteluun (1863). Watie ylennettiin prikaatinkenraaliksi vuonna 1864. Watie tunnettiin etenkin joukkojensa sissitaktiikoista. Kesäkuussa 1865 Watie laski aseensa viimeisenä etelävaltioiden kenraalina lähes kaksi kuukautta etelävaltioiden antautumisen jälkeen Appomattoxissa. Sodan jälkeen Watie vetäytyi politiikasta ja palasi kotiseudulleen, jossa hän kuoli vuonna 1871.
Silvola-Sillböle 1500-2000

Sisältö

Kirja kertoo Silvolan vanhan kylän 500 vuoden kehityksestä osana Helsingin pitäjää ja Vantaan kaupunkia. Kirjoittaja on haastattelujen, arkistotutkimusten sekä monen paikkakuntalaisen ja historian asiantuntijan avustuksella koonnut uutta ja ennen julkaisematonta tietoa alueen historiasta. 
Kirjan keskeisiä tutkimuskohteita ovat muun muassa Silvolan kaivos, joka aikoinaan oli Suomen suurin rautakaivos ja tuotti saman verran rautamalmia kuin muut Suomen kaivokset yhteensä. Toinen mielenkiintoinen analyysi liittyy Vantaan­joen keskeiseen rooliin koko nykyisen pääkaupunki­seudun taloudellisessa kehityksessä. Lähes unohdettu, mutta aikoinaan maamme eturivin taiteilijoihin ja kotiseutututkijoihin kuulunut Per Åke Laurén syntyi ja kasvoi Silvolan kartanossa. Henkilöt maamme ensimmäisen kokonaisvaltaisen aluerakentamiskohteen, Kaivokselan, takana astuvat parrasvaloihin.
Kirja on kirjoitettu suomeksi ja ruotsiksi, ja siinä on runsas kuvitus. Kustantaja Silvolan Pientaloyhdistys ry toivoi, että kirja saisi alueen asukkaat kiinnostumaan omasta lähiympäristöstään ja sen historiasta sekä arvostamaan rakennetun maiseman ajallisia kerrostumia ja vahvistaisi asukkaiden yhteenkuuluvaisuutta. Kirjasta on otettu kaksi painosta ja aiheista pidetty kymmeniä esitelmiä Vantaalla ja muualla Etelä-Suomessa. Kotiseutututkimus on vilkastunut Vantaan eri kylissä, ja kirjailija on palkittu ansiokkaasta työstä Vantaan Omakotiyhdistysten keskus­liiton kunnia­maininnalla. Kirjan aiheista on järjestetty valokuvanäyttelyitä, kulttuurikävelyjä ja kyläjuhlia Vantaan kaupungin tuella.
Toivo V. Lipponen

Toivo V. Lipponen oli suomalainen sotakirjailija.
Lipposen romaani Kersanttina Kannaksen kamppailussa perustui hänen omiin sotakokemuksiinsa talvisodan Summan rintamalla.