google/wiki40b huggingface dataset:
Calamianes (1886)

Palvelus

Yhdysvaltain maavoimat valtasi aluksen todennäköisesti Luzonilla, jolloin sen kunto oli todennäköisesti huono.

USS Calamianes

Maavoimat luovutti 1899 aluksen laivastolle ja se liitettiin 25. kesäkuuta 1899 Yhdysvaltain laivastoon nimellä USS Calamianes päällikkönään aliluutnantti R. C. Bulmer. Alus partioi 1899-1902 Panayn, Luzonin, Negrosin ja Mindanaon vesillä estäen aseiden ja varusteuden salakuljetusta filippiiniläisille sisseille. Alus osallistui 26. helmikuuta 1901 Agusanjoella Mindanaolla kahteen kahakkaan, mistä se sai kunniamaininnan. Alus poistettiin palveluksesta 7. elokuuta 1902 Cavitessa ja myytiin 1907.
Kailojärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 9,2 hehtaaria ja sen pituus on 750 metriä ja leveys 150 metriä. Järvellä ei ole yksiselitteistä luusuaa, sillä siitä lähtee useita ojia samaan suuntaan ja ne kaikki yhtyvät Kailojärvenojaan. Oja laskee ensin Yliseen Alhajärveen ja jatkaa sitten Karhuojaa myöten Mouhijärveen.
Järven rantaviiva on 1,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä ojitettua suota. Rannalla on seitsemän loma-asuntoa ja järvelle johtaa tie Heinijärvenmaalta.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kaitajärvi".
Dracula – vanha vampyyri

Tuotanto

Elokuvan leikkauksessa on mahdollisesti tapahtunut virhe, sillä useassa kohdassa on näkyvillä pöytälampun edessä valosuojaksi asetettu pahvi. Monet tosin uskovat pahvin olleen tarkoituksellinen, sillä elokuvan käsikijoituksessa mainitaan ohimennen "lampun varjostimesta", joka saattaa viitata pahviin.

Myöhempi arvostus

Dracula – vanha vampyyri valittiin vuonna 2000 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
DTM (yökerho)

DTM on Helsingissä (Mannerheimintie 6) sijaitseva seksuaalivähemmistöille suunnattu yökerho. Nimen kirjainyhdistelmä on akronyymi ravintolan aiemmasta nimestä Don't Tell Mama (suom. Älä kerro äidille).
Jatkoaikaluvallisessa yökerhossa on kolme baaria. Yökerhossa järjestetään esimerkiksi Miss Drag Queen -kisat, klubi-iltoja ja muotinäytöksiä.

Historia

Vuonna 1984 Setan yhteydessä toimiva SETA-säätiö perusti Ravintola Oy Afroditen. Osakeyhtiö osti ravintola Gambrinin Iso Roobertinkadulla ja avasi tiloihin Suomen ensimmäisen seksuaalivähemmistöille suunnatun yökerhon Gay Gambrinin.
Ravintola työntekijöineen kärsi alkuaikoinaan ilkivallasta – muun muassa ikkunat kivitettiin rikki – joten henkilökunta tuli työpaikalleen takaoven kautta. Gay Gambrinin menestyttyä osakeyhtiö siirtyi 1992 pitämään Don't Tell Mamaa Annankadulle, Kamppiin.
2000-luvun alussa Helsingissä oli kymmenkunta seksuaalivähemmistöjen suosimaa yökerhoa. Ravintolan nimeksi muutettiin DTM (kaupparekisterissä aputoiminimenä on Gay Night Club DTM). Vuonna 2002 yökerho muutti Iso Roobertinkadulle, jossa se toimi vuoden 2011 loppuun asti.
Isolla Roobertinkadulla sijainnut DTM-ravintola suljettiin 31. joulukuuta 2011, hetkeä ennen kuin toimintaa harjoittanut Ravintola Oy Afrodite ajautui konkurssiin. Samalla sulkeutui myös saman yrityksen toinen, Helsingin Kampissa sijainnut ravintola K23. Nykyisen DTM:n taustalla oleva Äkä Oy avasi 1. helmikuuta 2012 Mannerheimintie 6:ssa uuden DTM-nimeä käyttävän ravintolan, jonka kaupparekisterissä oleva virallinen nimi on vanhan DTM:n tapaan Gay night club DTM.
Analogisuus

Analogisuus viittaa teknologiassa laitteisiin, joissa mekaaniset prosessit ja fysikaaliset prosessit toimivat analogioina suhteessa teknologian tuottamaan lopputulokseen. Analogiseen teknologiaan kontrastina on digitaalinen teknologia, jossa data on varastoitu binäärisinä koodeina, eikä muodosta minkäänlaista analogiaa.

Esimerkkejä analogisesta teknologiasta

Analogiseen teknologiaan perustuvassa laskimessa rattaiden ja akselien kulkemat matkat toimivat analogioina laskettujen numeroiden suuruuteen. Tiimalasit sekä aurinko- ja vesikellot mallintavat ajan kulun joko muutoksena materiaalissa tai jonkun luonnon säännönmukaisen suhteen asemana (kuten auringon asema suhteessa maahan), jolloin nämä seikat toimivat ajan määrän analogiana. Samoin analogisissa kelloissa rattaiden ja akselien kulkema matka on analogia ajan määriin. Muita analogisia teknologioita ovat esimerkiksi sekstantit ja astrolabit (jotka hyödyntävät analogiaan perustuvaa laskentaa), materiaalin muotojen ja äänen välille analogian tekevät perinteiset levysoittimet sekä perinteiset analogiset televisiot ja radiot, joissa radioaallot olivat analoginen fysikaalinen mallinnus äänestä ja kuvasta. Analogisessa filmissä taas pyörivät kelat ovat analogia liikkeeseen, joka syntyy yksittäisten liikkumattomien kuvien näyttämisestä peräkkäin. Spesifimpi analoginen teknologia olivat 1900-luvun alkupuolella käytetyt sähköverkkojen elektroniset pienoismallit, jotka olivat mittakaava-analogia suhteessa varsinaisiin sähköverkkoihin. Sähköisessä analogisessa teknologiassa esimerkiksi sähkövirran määrä voi olla analogia lukujen suuruuteen, joita kyseinen laite laskee.

Analogisen ja digitaalisen teknologian suhde

Teknologian historia on täynnä analogisia laitteita, mutta etenkin 1970-luvulta lähtien analogiset laitteet ovat alkaneet korvautua digitaalisilla laitteilla, kun digitaaliteknologian kehitys on mahdollistanut yhä pienempien ja halvempien digitaalilaitteiden käytön. Analogisen teknologian etu digitaaliseen oli pitkään sen suoraviivaisuuden aiheuttama nopeusetu. Analogisessa teknologiassa esimerkiksi yksinkertainen pluslasku tehdään suoraan, kun taas digitaalisessa joudutaan käyttämään mahdollisesti 14:ää loogista porttia (kuten transistoria). Tämän vuoksi digitaalinen teknologia ei varhaisessa kehitysvaiheessa pärjännyt analogisen teknologian nopeudelle. 1950-luvun loppupuolelle tultaessa digitaaliset tietokoneet kuitenkin alkoivat syrjäyttää analogisia tietokoneita. Yhä 2010-luvulla on käynnissä tutkimusta, jossa selvitetään, voisivatko analogiset tietokoneet olla joissakin monimutkaisissa tehtävissä (esimerkiksi tehtävät, joissa yhdistyvät hyvin suuret datamäärät ja Fourierin muunnokset) digitaalista nopeampi vaihtoehto.
Inger Ehrström

Inger Margareta Ehrström  (9. heinäkuuta 1919 Helsinki – 13. syyskuuta 2010 Ekerö, Ruotsi) oli diplomiekonomi ja Mercantor-lehden päätoimittaja.

Henkilöhistoria

Inger Ehrströmin vanhemmat olivat  säveltäjä, musiikkikirjailija Otto Jarl Sigurd Ehrström ja Alice Enckell. Hänellä oli kaksi ottolasta. Ehrström tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui diplomiekonomiksi 1941. Hän oli Taloudellisen tiedotustoimiston palveluksessa 1946–1960, Industritidningenin toimitussihteeri 1947–1960 sekä Mercatorin toimittaja vuodesta 1960 ja päätoimittaja 1966–1971. Hän osallistui myös muun muassa kotimaisten ja kansainvälisten naisjärjestöjen, suomenruotsalaisten kansankäräjien sekä RKP:n toimintaan ja oli Kauniaisten kauppalan- ja kaupunginvaltuuston jäsen.
Qlimax

Qlimax on Q-Dancen järjestämä hardstyle-musiikkitapahtuma, joka järjestetään joka vuosi Alankomaissa. Tapahtumaan osallistuu vuosittain yli 25 000 Hard Dance, Hardstyle ja Hardcore -musiikin ystävää.
Polaanit

Polaanit olivat Oderin ja sen sivujoki Wartan varrella asunut slaavilainen heimo. Polaanien keskuksia olivat Poznań ja Gniezno. He olivat sydänkeskiajan merkittävin nykyisen Puolan alueella elänyt heimo ja he antoivatkin myöhemmin nimensä Puolan valtiolle. Heimon merkittävyys näkyy myös siinä, että heidän entistä asuinaluettaan kutsutaan nimellä Iso-Puola. Puolan varhaisin tunnettu hallitsijasuku Piastit olivat polaaneja.
Lindy Booth

Lindy Booth (s. 2. huhtikuuta 1979) on kanadalainen näyttelijä. Hänellä on ollut rooli muun muassa televisiosarjassa Aarteenmetsästäjä. 
Booth syntyi Oakvillessa, Ontariossa, jossa hän myös valmistui high schoolista. Hän ei ole rajoittanut uraansa televisioon, vaan on suorittanut myös elokuvarooleja (mm. Cry Wolf, 2005).
Alppisinfonia

Alppisinfonia (saks. Eine Alpensymphonie), opus nr. 64, on Richard Straussin vuonna 1915 suurelle orkesterille säveltämä 23-osainen teos, joka sisältää Alppien luontoa ja tunnelmia kuvailevaa sävelmaalailua. Noin 50 minuuttia kestävä teos on katkeamaton ja muistuttaa rakenteeltaan enemmän sävelrunoa kuin perinteistä sinfoniaa. Teos on ohjelmamusiikkia ja kuvaa 11 tunnin tapahtumia säveltäjän nuoruudenretkestä vuorille alkaen ja päättyen yöhön. Teoksen keskivaiheilla ollaan vuoren huipulla.
Teosta säveltäessään Strauss oli jättänyt sävelrunot taakseen ja siirtynyt oopperan pariin. Alppisinfonian sävellys oli alkanut jo vuonna 1899 nimellä Künstlertragödie (artistin tragedia). Seuraava luonnos oli neliosainen ja sen nimi oli Die Alpen (alpit). Tämän version ensiosasta tuli lopullisen teoksen keskeistä materiaalia. Vuonna 1911 hän kirjoitti, että mieluummin jahtaisi torakoita, kuin säveltäisi vielä sinfonioita. Samana vuonna säveltäjä Gustav Mahlerin kuoleman jälkeisenä päivänä hän kirjoitti haluavansa säveltää filosofi Nietzschen innoittama Alppisinfoniastaan anti-kristillisen teoksen, joka kuvaa ihmisen irtautumista uskonnosta. Hän suunnitteli aluksi tekevänsä teoksesta kaksiosaisen ja liittävänsä sen nimeen viittauksen Nietzschen teokseen Antichrist, mutta hän luopui tästä suunnitelmasta. Filosofian lisäksi teos sai luonnollisesti vaikutteita säveltäjän luontokokemuksista ja sen tapahtumat viittaavat päivään, jonka hän vietti joskus poikana vuorilla. Tuolloin seurue oli harhaantunut ja joutunut paluumatkalla myrskyn kouriin. Strauss oli rakennuttanut kotinsakin Garmisch-Partenkircheniin, jossa oli komeat näköalat alpeille. Kun Strauss lopulta toden teolla alkoi säveltää vuosia vireillä ollutta teosta, edistys oli nopeaa. Teoksen orkestraation laatiminen alkoi marraskuun ensimmäisenä päivänä vuonna 1914 ja teos oli valmis kolme kuukautta myöhemmin helmikuun 8. päivä, 1915. Teos oli omistettu kreivi Nicolaus Seebachille, joka johti Dresdenin kuninkaallista oopperaa, jossa Straussin neljä ensimmäistä oopperaa saivat ensinäytöksensä.
Teoksen ensiesitys oli lokakuun 28. päivä vuonna 1915, jolloin Strauss itse johti Dresdenin Hofkapellen orkesteria Berliinissä. Teos sai hieman ristiriitaisen vastaanoton, mutta säveltäjä oli itse tyytyväinen siihen. 
Teoksen vahvat voimakkuudenvaihtelut ja dynaaminen luonne teki sen levytyksistä suositun äänitteen testata varhaisia stereohifi-laitteita. Teoksen ensimmäinen stereolevytys on vuodelta 1957, johtajana Karl Böhm. Ensimmäisen CD-levyn koepainoksen sisällöksi valittiin myös juuri (Karajanin johtama) Alppisinfonia.

Orkesterin kokoonpano

2 pikkolohuilua, 2 huilua, 2 oboeta, englannintorvi, heckelfoni, Es-klarinetti, 2 B-klarinettia, bassoklarinetti, fagotti, kontrafagotti, 16 käyrätorvea, 4 Wagner-tuubaa, 4 trumpettia, 4 pasuunaa, 2 tuubaa, 2 patarumpua, kellopeli, lehmänkello, ukkoskone, pikkurumpu, tuulikone, bassorumpu, lautaset, tam-tam, celesta, 2 harppua, ensiviulut, kakkosviulut, sellot, kontrabassot, urut.
Tim Gleason

Juniorivuodet

Ennen ammattilaisuraansa Gleason kiekkoili vuodet 1999–2003 Windsor Spitfiresin riveissä junioriliiga OHL:ssä. Hän pelasi seurassa yhteensä 214 OHL:n runkosarjaottelua, joissa hän teki 151 tehopistettä, 37 maalia ja 114 syöttöpistettä, ja 44 OHL:n pudotuspeliottelua, joissa hän teki 29 tehopistettä, kymmenen maalia ja 19 syöttöpistettä. Eniten tehopisteitä hän keräsi kolmannella OHL-kaudellaan, kaudella 2001–2002, jolla hän teki runkosarjassa 59 tehopistettä (17 maalia ja 42 syöttöpistettä) 67:ssä ottelussa ja pudotuspeleissä 20 tehopistettä (seitsemän maalia ja 13 syöttöpistettä) 16:ssa ottelussa. Gleason oli runkosarjakaudella 2001–2002 OHL:n neljänneksi eniten pisteitä tehnyt puolustaja ja pudotuspeleissä 2002 OHL:n eniten pisteitä tehnyt puolustaja sekä kaikkiaan seitsemänneksi tehokkain pelaaja. Hän oli kausina 2000–2003 kolmesti peräkkäin Windsorin eniten pisteitä kerännyt puolustaja.

Ammattilaisura

Gleason sai NHL-varauksen vuonna 2001, kun Ottawa Senators varasi hänet numerolla 23 uusien pelaajien varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Maaliskuussa 2003 hänen pelaajaoikeutensa siirtyivät Senatorsilta Los Angeles Kingsille pelaajakaupassa, jossa Senatorsiin siirtyi Bryan Smolinski.  
Gleason teki NHL-debyyttinsä kaudella 2003–2004, jolla hän edusti Los Angeles Kingsiä 47:ssä NHL:n runkosarjaottelussa. Hän teki seitsemän tehopistettä, kaikki syöttöpisteitä. Hän pelasi osan kaudesta myös Kingsin farmiseurassa Manchester Monarchsissa AHL:ssä, 22 AHL:n runkosarjaottelua, joissa hän antoi kahdeksan maaliin johtanutta syöttöä, ja kuusi AHL:n pudotuspeliottelua, joissa hän antoi yhden maalisyötön. Seuraavan kauden hän pelasi kokonaan AHL:ssä, kun NHL-kausi peruuntui työsulun vuoksi, ja oli Monarchsin toiseksi tehokkain puolustaja Denis Grebeškovin jälkeen sekä kaikkiaan joukkueen kahdeksanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Maaleja hän teki enemmän kuin muut Monarchs-puolustajat, kymmenen.
NHL:n työsulun päätyttyä Gleason palasi Kingsin riveihin ja teki NHL-kaudella 2005–2006 yhteensä 21 tehopistettä, kaksi maalia ja 19 syöttöpistettä, 78:ssa pelaamassaan ottelussa. Syyskuussa 2006 hän teki Kingsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, mutta vain puolitoista viikkoa myöhemmin hän ja Éric Bélanger siirtyivät Carolina Hurricanesiin pelaajakaupassa, jossa Kingsiin siirtyivät Jack Johnson ja Oleg Tverdovski. 
Vielä juniorivuosinaan hyökkäävänä puolustajana pidetty Gleason on ollut kausina 2007–2008 ja 2008–2009 eniten taklannut Hurricanes-puolustaja. 2008–2009 hän oli myös toiseksi eniten laukauksia blokannut Hurricanesin pelaaja 133:lla blokkauksella. Tammikuussa 2014 Gleason kaupattiin Toronto Maple Leafsiin vaihdoss John-Michael Lilesiin ja Dennis Robertsoniin. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi Hurricanesiin.

Maajoukkue

Gleason oli voittamassa olympiahopeaa Vancouverin olympialaisissa 2010. Hänet valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen Mike Komisarekin loukkaantumisen jälkeen. Hän on edustanut maataan myös yksissä jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 2006, ja kaksissa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 2001 ja 2002.
Karl Hesse

Karl Hesse MSC (s. 15. elokuuta 1936 Wosswinkel) on saksalainen, Papua-Uudessa-Guineassa toiminut roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 23. toukokuuta 1963 ja nimitettiin Rabaulin vihkipiispaksi sekä Naratcatan titulaaripiispaksi 27. huhtikuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andrea Cordero Lanza di Montezemolo, jota avustivat Herman To Paivu ja Paul-Werner Scheele.
24. lokakuuta 1980 Hesse sai nimityksen Kaviengin piispaksi ja 7. heinäkuuta 1990 Rabaulin arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 11. elokuuta 2011.
Kohina

Kohina tarkoittaa tietoliikenteessä ja akustiikassa hyötysignaaliin kuulumatonta satunnaissignaalia. Kohinaa on havaittavissa kaikessa elektroniikassa.

Signaali-kohinasuhde

Signaali-kohinasuhde (S/N, SNR, engl. signal to noise ratio) kuvaa vastaanotetun signaalin laatua. Se tarkoittaa vastaanotetun hyötysignaalin tehon suhdetta kohinan tehoon: signaali-kohinasuhde on vastaanotettu signaaliteho (W) jaettuna kohinateholla (W). Signaali-kohinasuhde ilmaistaan usein suhdelukuna tai logaritmisella asteikolla desibeliarvona. Mitä suurempi SNR on, sitä alkuperäiselle uskollisempana signaali on vastaanotettu. Kohinaa on kuitenkin siirtotiellä aina olemassa.

Kohina analogisissa vastaanottimissa

Analogisissa televisioissa kohinaa näkyy esimerkiksi ohjelmalähetyksen puuttuessa, ja analoginen radiovastaanotin toistaa kohinaa, kun se viritetään kanavien väliselle taajuudelle. Kohinaa ei ole kanavien välissä enemmän kuin kanavien kohdalla, mutta vastaanottimen automaattinen vahvistuksensäätö nostaa sen kuuluviin kantoaallon puuttuessa. Vastaanotinten toistama kohina johtuu pääasiassa laitteissa itsessään syntyvästä kohinasta, jossain määrin myös luonnon omasta taustakohinasta:  lämpimien pintojen emittoimasta sähkömagneettisesta säteilystä, kosmisesta taustasäteilystä ja auringossa tapahtuvista purkauksista.
Kohinaa ei voi eliminoida lähettimen, vastaanottimen ja vahvistimen rakentamiseen käytettävien komponenttien valinnalla: kaikki häviölliset eli resistiiviset komponentit synnyttävät kohinaa normaalissa käyttölämpötilassa. Lämpökohinaa voidaan kuitenkin vähentää merkittävästi jäähdyttämällä komponentit mahdollisimman lähelle absoluuttista nollapistettä (-273,15 °C) ja eliminoimalla kaikki häviöt rakenteessa.

Kohina valokuvauksessa

Valokuvissa kohina näkyy satunnaisesti ympäristöä vaaleampina ja tummempina pisteinä. Digitaalikameralla otettujen valokuvien kohina on pääosin kennon sähköisen signaalin tuottamaa. Kohinan määrä riippuu kennon koosta ja filminherkkyyden asetuksesta (ISO-lukema): pienillä kennoilla on heikko signaali-kohinasuhde, suuri filmiherkkyys vahvistaa signaalia ja lisää kohinaa. Kohinaa voidaan suodattaa pois kuvasta jälkikäteen ohjelmallisesti, mutta se tapahtuu joko 
resoluution tai kuvataajuuden (valotusaika) kustannuksella.

Kohinan hyödyntäminen signaalin suojauksessa

UWB- ja WCDMA-signaalinsiirrossa (3G-mobiililaitteet) sekä monissa sotilaslaitteissa koodausmenetelmänä käytetään lähetys-vastaanottoavainperiaatetta, jossa hyötysignaali levitetään (moduloidaan) niin laajalle kaistalle, että sen spektraalinen tehotiheys jää kohinarajan alle. Tällöin hyötysignaali peittyy kohinaan ja sitä on mahdoton kuunnella ilman vastaanottoavainta. Vastaanotossa signaali kerätään takaisin alkuperäiselle kaistalle koodausavaimen avulla, jolloin näin saatu ilmaistu signaali ylittää kohinatehon ja signaali voidaan tulkita.
ScanDisk

ScanDisk tai SCANDISK on fsck:n kaltainen toiminto MS-DOS-pohjaisissa tietokoneissa, joka tarkastaa ja korjaa kovalevyn tiedostot tietokoneen kaatuessa. ScanDisk oli ensimmäisenä MS-DOSin versiossa 6.2, aiemmissa järjestelmissä oli käytössä vain yksinkertaisempi, kokonaan tekstipohjainen CHKDSK.
ScanDisk on käyttäjäystävällisempi kuin CHKDSK ja sisältää myös sitä enemmän toimintoja sekä mahdollisuuden palauttaa fyysisen muistin. Windows 95:stä eteenpäin ScanDiskillä on ollut myös graafinen käyttöliittymä, ja myös toiminnon suorittaminen tekstipohjaisena on ollut näissä järjestelmissä mahdollista.
ScanDisk ei voi tarkastaa eikä korjata NTFS-muistijärjestelmää käyttävää kovalevyä, joten tämä toiminto ei ole käytettävissä NT-pohjaisilla koneilla. (Windows 2000, XP, Vista, 7, jne.) Tämän tilalla näissä käyttöjärjestelmissä on uudempi komentoriviltä tai palautuskonsolilta käytettävä CHKDSK-toiminto (ei pidä sekoittaa vanhemman CHKDSK:n kanssa).
You Can’t See Me

Menestys

Ilmestyessään 10. maaliskuuta 2005 Yhdysvalloissa levy kipusi arvostetun Billboard-lehden yleislistalla sijalle 15. ja rap-listalla sijalle 3. Britannian top 200 -listalla se saavutti sijan 103. Albumi sai myös RIAA ”kultaisen sinetin.”

Muuta

Kappaletta ”The Time Is Now” käytetään John Cenan sisääntulomusiikkina WWE-tapahtumissa.
Kappaletta ”If It All Ended Tomorrow” käytettiin John Cenan tähdittämän elokuvan ”The Marine” lopputekstien taustalla.
Maija Hapuoja

Maija Hapuoja (virallisesti Maija Tuulikki Hapuoja-Ryti) (s. 2. huhtikuuta 1948) on suomalainen jazzlaulaja (sopraano), joka on esiintynyt ja levyttänyt yhdessä muun muassa Heikki Sarmannon kanssa. Hapuoja opettaa pop- ja jazz-laulua Jyväskylän ammattiopiston konservatoriossa.
Hapuoja on suorittanut lauludiplomin Sibelius-Akatemiassa. Yhteistyö Sarmannon kanssa alkoi säveltäjän kaivatessa naissolistia Helsingin Juhlaviikkojen tilaamaan jazzvesperiin. Esa Pethman antoi vinkin tuolloin Radion kamarikuorossa laulaneesta Hapuojasta. Tämä oli siihen mennessä laulanut vain klassista eikä lainkaan tuntenut jazzmusiikin perinnettä. 1970- ja 1980-lukujen taitteessa Hapuoja oli lastenhoidon ohella täystyöllistetty Sarmannon laulujen tulkkina.
Bernhard Schlink

Elämäkerta

Schlinkin vanhemmat olivat teologeja. Isä toimi teologian professorina, mutta menetti työnsä kansallissosialistien vuoksi ja työskenteli sen jälkeen seurakuntapappina.
Schlink opiskeli oikeustiedettä Länsi-Berliinissä ja valmistui vuonna 1968. Hän eteni urallaan tuomariksi Nordrhein-Westfalenin osavaltion perustuslakioikeuteen. Vuonna 1992 hänet nimitettiin Humboldt-yliopiston oikeustieteen professoriksi, ja hän jäi eläkkeelle vuonna 2006. Kaunokirjallisen uransa hän aloitti vuonna 1982 julkaisemallaan rikosromaanilla.
Myöhemmin Schlink on kuvannut kirjoissaan Saksan historian kipupisteitä, kuten kansallissosialismia ja sen aikana tehtyjä rikoksia sekä 1970-luvun terrorismia.
Vuonna 1995 ilmestyi menestysteos Lukija. Teoksen päähenkilö, lakimies muistelee murrosikäänsä, jolloin hänellä oli sukupuolisuhde itseään vanhempaan raitiovaunun rahastajaan. Eräänä päivänä nainen katoaa. Myöhemmin päähenkilö näkee hänet syytettynä sotarikosoikeudessa. Kirja filmatisoitiin ja pääosissa nähtiin Kate Winslet ja Ralph Fiennes.
Terrorismia käsitellyt teos Viikonloppu ilmestyi vuonna 2008. Vasemmistolaiseen terroristiryhmään kuulunut, neljä murhaa tehnyt Jörg pääsee 24 vuoden vankeuden jälkeen vapaaksi. Edessä on viikonloppu, ja vapautumisen kunniaksi ovat Jörgin nuoruudenystävät järjestäneet juhlat. Paikalla on yllättäen myös Jörgin poika, Bartholomeus. Poika ei päästä isäänsä helpolla. Bartholomeuksen mielestä isän vallankumousideat olivat mieltä vailla, eikä isä pojan mielestä juurikaan eroa kansallissosialisteista.
Vyökiiltoyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Vyökiiltoyökkönen on pienikokoinen yökköslaji, jonka siipiväli on vain 23–26 mm. Etusiipien pohjaväri on tummanharmaa tai harmaanruskea ja niiden kuviot ovat väriltään tummia, valkeita tai vaaleanharmaita. Valkoreunainen munuaistäplä erottuu hyvin. Erityisenä tuntomerkkinä etusiiven takareunassa on laaja vaalea alue lähellä siiven kärkeä. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiin sivuilla jolloin perhosen selkäpuolelle, siiven kärkeen muodostuu laaja valkoinen täplä. Takasiivet ovat harmaat.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan Euroopasta Itä-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa laji on yleinen maan etelä- ja keskiosissa. Aikuiset perhoset lentävät kesä-heinäkuussa ja ainakin suotuisina vuosina lajilla saattaa olla elo-syyskuussa toinen, vähälukuisempi sukupolvi.

Elinympäristö ja elintavat

Vyökiiltoyökkönen elää lehtimetsissä ja pensaikoissa, joissa on ruohovartista kasvillisuutta. Se on yöaktiivinen laji, joka lentää myös valolle. Talvehtii maaperässä kotelona.

Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla heinälajeilla (Poaceae), erityisesti siniheinällä (Molinia caerulea). Ravintokasviksi mainitaan myös vadelma (Rubus idaeus).
Kimmo Kurittu

Kimmo Otso Juhana Kurittu on suomalainen basisti. Hän on kotoisin Nakkilasta ja soittaa viisikielistä bassoa. Kurittu tunnetaan Penniless-yhtyeen (aiemmin Penniless People of Bulgaria) basistina. Vuoden 2005 vaihteesta hän on soittanut myös Maj Karma -yhtyeessä. Basson soiton ohella hän toimii yhtyeissä myös taustalaulajana. 
Kurittu soittaa bassoa Rotta Baarin albumilla Ylihuomenna.