google/wiki40b huggingface dataset:
Moustiers-Sainte-Marie

Maantiede

Moustiers-Sainte-Marie sijaitsee rotkon suulla. Tästä syystä alueen talot on rakennettu toinen toistensa yläpuolelle ja kylää leimaavat ahtaat ja kapeat kujat. Kylän jakaa kahtia vuoristopuro Rioul ja Mairejoki. Niiden yli on rakennettu useita siltoja. Kylän tavaramerkki on Cadeno, 227 metriä pitkä ketju, joka on viritetty jokilaakson yli 150 metrin korkeudelle. Ketjusta puolestaan riippuu tähti. Tarinan mukaan se saatiin eräältä Blacas-suvun paronilta tämän palatessa viidenneltä ristiretkeltä.

Historia

Moustiers-Sainte-Marien nimi tulee sanoista Castrum Monasterium, eli munkkilinna. Nimi on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1084. Munkit tulivat kuitenkin alueelle jo vuonna 435, kun Pyhä Maximus toi paikalle muutamia munkkeja Île Saint-Honoratista. Munkit asuivat luolissa ja rakensivat kappelin Neitsyt Marialle. Saraseenien muodostama uhka sai munkit muuttamaan pois alueelta, mutta he palasivat vuonna 1052 perustaen sivuluostarin. Luostarin ympärille syntyi asutusta ja Provencen kreivi Raimond Bérengerin valtakaudella siitä tuli 18 yhdyskuntaa käsittänyt hallintokeskus. Kylän ympärille rakennettiin muuri vuonna 1246, mutta se ei estänyt useita piirityksiä ja ryöstöjä 1300-luvun aikana. Moustiers-Sainte-Mariesta tuli osa Ranskaa yhdessä muun Provencen kanssa vuonna 1481. Vuonna 1548 alue sai maavoudin.
1500-luvulla faenzalainen munkki toi kylään fajanssin valmistustaidon, mistä alkoi kylän nousukausi. Moustiers-Sainte-Marie tuli tunnetuksi fajanssin valmistuksestaan ja siitä, että sen tuotteet olivat yhtä hyviä kuin suurten Ranskalaisten fajanssitehtaiden. Tunnettuja fajanssimestarisukuja alueella olivat Viry, Clérisy ja Olery. Kylään tuli myös paperinvalmistusta, mikä kasvatti paikkaa entisestään. vuonna 1780 Moustiers-Sainte-Mariessa oli 3 600 asukasta. Fajanssintuotanto kylässä loppui vuonna 1874, mutta sen herätti henkiin Marcel Provence vuonna 1926. Samassa yhteydessä perustettiin fajanssimuseo Musée Historique de la Fayance.
Chicane

Chicane (oikealta nimeltään Nicholas Bracegirdle, s. 28. helmikuuta 1971) on brittiläinen tanssimusiikki-DJ, lauluntekijä, säveltäjä ja tuottaja. Hänen tunnetuimpia hittejään ovat ”Saltwater”, ”Offshore”, ”Poppiholla” ja ”Stoned in Love”.
Kantar TNS

Kantar TNS Oy (aikaisemmin TNS Gallup Oy) on Suomessa toimiva mielipide- ja markkinatutkimusyritys. 
Yrityksen strategisena linjana 1970- ja 1980-luvuilla oli toiminta erillisillä asiakkaan toimialaan erikoistuneilla yhtiöillä: muun muassa Suomen Gallup Media, Suomen Gallup Markkinatutkimus, Suomen Gallup Ad ja Suomen Gallup Mainostieto. Kasvua haettiin myös yritysostoilla ja yhteisyrityksillä muita markkinointipalveluja tarjonneiden yritysten kanssa. Jo 1980-luvun lopulla yritys laajeni sekä Venäjälle että Baltiaan, joissa TNS-yritykset ovat yhä markkinajohtajia.
TNS:n ostettua Suomen Gallup -ryhmän sen erikoistuneet yritykset fuusioitiin emoyhtiöön 2003 alkaen. Vuonna 2008 WPP plc osti TNS-konsernin. TNS Gallupista tuli osa WPP:n Kantar Groupia.
TNS Gallupilla on ISO 9001 -laatusertifikaatti ja se kuuluu WWF:n Green Office -verkostoon. 
TNS Gallup on organisoitunut globaalin mallin mukaisesti eri osaamisalueisiin: Brand & Communication, Stakeholder Management, Innovation & Product Development, Retail & Shopper, Qualitative, Digital, Media ja Public Affairs. 
Yritys sijaitsee Espoon Otaniemessä.
Painonjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 46 hehtaaria. Se on 1,4 kilometriä pitkä ja 0,5 kilometriä leveä. Järven muoto on kaareva eikä siinä ole lahtia. Järvessä on vain yksi yli 40 metriä pitkä saari, joka on kalliopohjainen ja harvaa metsää kasvava autio saari.
Järven rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä. Sen pohjoisrannat ovat metsämaata, kaakkoisrannat peltomaata ja lounaisrannat sekä metsää että peltoa. Järven lähiympäristössä on yhdeksän maatilaa tai muuta kiinteää asutusta ja rannoille on rakennettu noin kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Valkeakosken ja Kangasalan yhdistävä seututie 310 ylittää järven lasku-uoman Painonjoen pengertietä ja siltaa pitkin.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueeseen (35.71), jonka  Mallasveden alueeseen (35.711) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Järvi saa vetensä muutamasta lähiojasta sekä Myllyniitynojasta, jota pitkin myös pienet Vähä Leppäjärvi  (5 ha) ja Iso Leppäjärvi (4 ha) laskevat. Painonjärven lasku-uoma Painonjoki on yli 700 metriä pitkä ja leveämmillään 100 metriä leveä lahtimainen laajentuma. Se on varsin matala, sillä siinä elää runsas  kasvillisuus. Painonjoki laskee Mallasveteen Tyrynselällä.
Turkkilaisia makeisia

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa villiksi, tuoreen tuntuiseksi ja rohkeaksi ihmissuhteiden kuvaukseksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Momi näkee unta sodasta

Juoni

Pikku Momi, äiti ja isoisä saavat kirjeen ensimmäisen maailmansodan rintamalla olevalta isältä. Isän kertomus sodasta jää painamaan lapsen mieltä, ja unessa Momin puiset lelusotilaat ryhtyvät taistelemaan keskenään.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Itala Filmin tuottama Momi näkee unta sodasta yhdistää näyteltyjä jaksoja erikoistehostemestari Segundo de Chomónin nukkeanimaatioon. Se esittää lapsen näkemyksen sodan kauhuista joukkotuhoaseineen, taistelukaasuineen ja ilmataisteluineen. Propagandistisiin aikalaisfilmeihin verrattuna elokuvan suhde sotaan on ambivalentti. Sensuuri vaati sen viimeisen välitekstin ”Rauha” korvattavaksi sanoilla ”Voittoisa rauha”.
De Chomónin teos on yksi Italian ensimmäisistä taidokkaista nukkeanimaatioista. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, ja moniselitteisyytensä ansiosta sitä esitettiin myös Britanniassa ja Yhdysvalloissa.

Restaurointi ja julkaisut

Elokuva on restauroitu Torinon kansallisessa elokuvamuseossa vuonna 1991. Restaurointi perustuu Milanon elokuva-arkistossa säilyneeseen puutteelliseen nitraattifilmiin ja myöhemmin tehtyihin kopioihin. Alkuperäisestä 833 metrin pituudesta on säilynyt 762 metriä. Elokuva on sävytetty ja väritetty.
Momi näkee unta sodasta sisältyy Omaggio in musica a Segundo De Chomón -kirjan mukana julkaistuun DVD:hen, jolla on myös de Chomónin filmit Le Spectre rouge (1907) ja Lulù (1923). Stéphan Olivan, Jean-Marc Foltzin sekä I. Calvinon orkesterin ja kuoron musiikilla varustetuissa elokuvissa on englanninkielinen tekstitys. Äänetön versio on nähtävissä myös Torinon elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.
Duke Nukem: Time to Kill

Pelaaminen

Pelissä on yksin- ja moninpeli. Moninpelissä pystyy ottelemaan 1vs1 -deathmatch modissa laittamalla tietyn aikarajan päälle. Ajan loppuessa eniten tappanut voittaa. Moninpeliin on myös mahdollisuus laittaa yksinpelissä esiintyneitä "salapaikkoja" (engl. Secret Area), joista saa erilaisia peliä helpottavia tavaroita tai aseita.

Piilopilat

Time to Kill sisältää lukuisia "pääsiäismunia". Pilat parodioivat kuuluisia elokuvia, mm. Evil Dead ja Monty Pythonin hullu maailma, sekä Paluu tulevaisuuteen -trilogiaa. Hyvänä esimerkkinä, Duken löytäessä vanhasta kaivoksesta rappeutuneen auton, joka on Paluu tulevaisuuteen -trilogiassa aikakoneena käytetty DeLorean DMC-12 -urheilumalli. Samassa kohdassa Duke kommentoi näkemäänsä sanomalla: "McFly, anybody home?", viitaten selkeästi trilogiassa päähahmona seikkailleeseen Marty McFlyhyn.

Juoni

Peli alkaa introlla, jossa Duke Nukem ajaa moottoripyörällä pitkin Los Angelesin tyhjiä katuja. Hän ajaa "Bootylicious Strip Club" -nimiselle yökerholle. Kesken hauskanpidon, edellisistä Duke Nukem -peleistä tuttu Pig Cop -joukkio piirittää yökerhon, jolloin Duke aloittaa tulitaistelun. Videon aikana introkappaleena soi Stabbing Westwardin kappale "The Thing I Hate".
Alienit ovat tehneet vihamielisen invaasion maapallolle. Duke Nukem aloittaa maailmanpelastusoperation yksin, tavoitteenaan tuhota kaikki alienit ja kansoittaa maa uudelleen pelastamalla maailman kaikki naiset. Pelin ensimmäinen taso on suoraan jatkoa alussa nähtävälle introlle; Duke on strippi-klubin edessä ja alieneita alkaa ilmestyä joka puolelle kaupunkia. Pelissä on mukana myös loppuvastukset.
Solomon R. Guggenheim -museo

Muut Guggenheim-museot ja perustamisaikeet

New Yorkin museon lisäksi Guggenheim-säätiö ylläpitää Peggy Guggenheimin taidekokoelmia Venetsiassa.
Vuonna 1997 avattiin arkkitehti Frank Gehryn suunnittelema Guggenheim-museo Bilbaossa Espanjassa.
Vuosina 1997-2012 Berliinissä toimi Deutsche Guggenheim. Sen näyttelytilat olivat Deutsche Bankin hallintorakennuksen katutasossa.
Solomon R. Guggenheimin säätiö allekirjoitti määräaikaisen yhteistyösopimuksen Pietarin Eremitaašin kanssa vuonna 2000, johon liittyi seuraavana vuonna myös Wienin Kunsthistorisches Museum. Liittouman tavoitteena on muun muassa laajentaa kansainvälisiä kulttuurisuhteita ja parantaa museoiden kokoelmien tavoitettavuutta laajemmille yleisöille sekä toimia yhteistyössä kokoelmien esittelyssä, julkaisemisessa ja taidekasvatuksessa. Guggenheim Hermitage Museumin näyttely Las Vegasissa suljettiin vuonna 2008. Näyttelyprojektia toteutettiin Las Vegasin pienessä museotilassa hotellissa, jonka suunnitteli Rem Koolhaas.
Meksikon Guadalajarassa sijaitseva The Guggenheim Guadalajara on ollut epävarmalla pohjalla.
Yhdistyneiden arabiemiirikuntien Abu Dhabiin tulevan The Guggenheim Abu Dhabin kaavailtiin alun perin valmistuvan vuonna 2013, mutta ajankohtaa on siirretty, eikä vuonna 2016 ilmoitettu sen valmistumisaikaa. 
Huhuista huolimatta Zaha Hadidin Liettuan Vilnaan suunnittelemaa museorakennusta, The Vilnius Guggenheim Hermitage Museumia, ei ole koskaan ollutkaan tarkoitus rakentaa; kyseessä oli ainoastaan Guggenheim-säätiön konsultointi.
Myös muista Guggenheimin kansainvälisistä yhteistyöprojekteista on huhuttu aina, kun Guggenheim-säätiö tekee konsultointia. Esimerkiksi Bukarestin keskustan Esplanada-projektia edelsi lyhyt, alustava neuvottelu.

Guggenheim ja Suomi

Guggenheimin taidemuseon kokoelmien modernismin klassikoista ja ajan amerikkalaisesta nykytaiteesta koostuva suuri näyttely avattiin Ateneumin taidemuseossa Helsingissä syksyllä 1957. Vuonna 1994 esitettiin myös Helsingissä Ateneumin taidemuseossa modernismin klassikoita esittelevä näyttely Guggenheim-museosta. Syksyllä 2008 avattiin Kiasmassa Full House, jossa museon Kouri-kokoelmaa oli täydennetty Guggenheim-museosta lainatuilla töillä.
Olli Lyytikäinen ja Paul Osipow edustivat Suomea vuonna 1982 Sleeping Beauty – Art Now, Scandinavia Today -näyttelyssä Guggenheim-museossa.
Forsmo–Hoting-rata

Historia

Rautatie Hotingiin oli valmis 1915, kun Inlandsbananin osuus Östersundista valmistui. Hieman myöhemmin aloitettiin Hotingista alkavan Ruotsin itärannikolle suuntautuvan poikkiradan rakentaminen metsäteollisuustuotteiden kuljettamisen helpottamiseksi. Poikkirata avattiin henkilö- ja tavaraliikenteelle vuonna 1925, ja sen toiseksi päätepisteeksi tuli Forsmon rautatieasema Bräcken ja Bodenin välisellä pääradalla. Poikkiradan liikenteen lähtö- ja määräpaikaksi tuli kuitenkin pääradalla 15 kilometriä Forsmosta etelään sijaitseva Långselen risteysasema.
Aluksi kaikki liikenne hoidettiin höyryvetoisena. Henkilöliikenteessä siirryttiin moottorivaunujen eli kiskobussien käyttöön 1930-luvulta lähtien, kun käyttöön tulivat Hilding-Carlssonin valmistamat kiskobussit. Henkilöliikenteessä käytettiin 1950-luvulta alkaen Y6-sarjan sekä vuodesta 1980 alkaen Y1-sarjan moottorivaunuja. Henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1985.
Tavaraliikenteessä höyryvetureista siirryttiin dieselvetureihin 1950-luvulla, jolloin yleisin veturisarja oli T21. Radan kunnostuksen myötä mahdollistuivat korkeammat akselipainot, ja vetureina alettiin käyttää raskaampia T43- ja T44-sarjojen dieselvetureita.
Kuntoutustarveselvitys

Kuntoutustarveselvitys on varsinaista kuntoutusohjelmaa edeltävä lääkärin, psykologin ja sosiaalityöntekijän tekemä tutkimus, jolla selvitetään ammatillisen kuntoutuksen käynnistämisen edellytyksiä. Yksilöllisen tilanteen mukaan selvitykseen voivat osallistua myös muut erityistyöntekijät, kuten työelämän asiantuntija, neuropsykologi tai fysioterapeutti

Kuntoutustarveselvityksen sisältö

Kelan kuntoutusstandardin mukaan kuntoutustarveselvityksen tavoitteena on selvittää kuntoutujan kuntoutuksen tarve ja kuntoutumisen mahdollisuudet mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Palveluntuottaja selvittää yhdessä kuntoutujan kanssa hänen fyysistä ja psyykkistä terveydentilaansa ja toimintakykyään suhteessa työelämän vaatimuksiin, sosiaalista elämäntilannettaan ja työtilannettaan. Selvitysten perusteella pyritään löytämään keinoja, joilla työelämässä selviytymisen ongelmia voidaan vähentää tai poistaa ja työkykyä parantaa. Tavoitteena on tiivistetty suunnitelman tarvittavista jatkotoimenpiteistä. Kuntoutustarveselvitys toteutetaan mahdollisimman lyhyessä ajassa, enintään kolmen vuorokauden aikana. Suositus on, että selvitys toteutetaan avomuotoisesta, jolloin kuntoutuja käy palveluja tuottavassa laitoksessa sovitun aikataulun mukaisesti. Kuntoutuslaitos nimeää jokaiselle asiakkaalle omaohjaajan, jonka kanssa kuntoutuja voi keskustella kuntoutumiseensa liittyvistä kysymyksistä. Vuoden 2006 aikana Kela järjesti kuntoutustarveselvityksen 1542 henkilölle, joista syynä oli tuki- ja liikuntaelinsairaus 862 tapauksessa ja mielenterveydenhäiriö 323 tapauksessa. Kuntoutustarveselvitysasiakkaiden keski-ikä oli 51 vuotta.

Miten kuntoutustarveselvityksestä tuli erillinen kuntoutuspalvelu

Kuntoutusjärjestelmässä on alusta pitäen (1960-luvulta) ollut säädös, jonka mukaan Kansaneläkelaitoksen on selvitettävä henkilön kuntoutustarve viimeistään silloin, kun hänen sairauspäiviensä määrä ylittää 60 lain mukaan korvattavaa vuorokautta. Kuntoutustarveselvitys erillisenä palvelumuotona syntyi vuosina 1996–97 toteutetun Ikääntyneiden pitkäaikaistyöttömien palvelutarveselvitys-hankkeen yhteydessä. Kokeilu toteutettiin kymmenellä paikkakunnalla ja kuntoutustarveselvityksen tekivät paikallisten käytäntöjen mukaisesti työvoimatoimistot ja Kelan paikallistoimistot. Kokeiluhankkeessa kaikki paikkakunnalla asuvat 50–58-vuotiaat pitkäaikaistyöttömät kutsuttiin työkyky- tai kuntoutustarveselvitykseen. Käytäntö laajennettiin vuoden 1998 alusta koko maahan. Vuodesta 2001 lähtien Kelan IP-kuntoutusta, tälle kohderyhmälle suunnattua laitosmuotoista kuntoutusta, järjestettiin vain 50–54-vuotiaille. Kuntoutustarveselvitys vakiintui palveluksi kuntoutustutkimuksen rinnalla, sen kevyempänä versiona. Osalle kuntoutustarveselvitykseen ohjatuista laaditaan yksityiskohtainen kuntoutussuunnitelma selvityksen perusteella, osa ohjataan perusteellisempaan kuntoutustutkimukseen.
Ilpo Linko

Ilpo Ilkka Kalevi Linko (s. 18. heinäkuuta 1937 Pori) on suomalainen diplomi-insinööri ja kauppatieteen maisteri, joka toimi Rastorin pitkäaikaisena toimitusjohtajana.  
Ilpo Linko syntyi varatuomari Visa Frans Lingon ja Ellen Mathilda Kivisen perheeseen. Hän avioitui Mona Carita Kihlströmin kanssa.  Linko valmistui diplomi-insinööriksi 1959 ja kauppatieteen  maisteriksi 1971. Linko toimi Mec-Rastorin varatoimitusjohtajana 1967–1974 ja H. B. Maynard & Co:n palveluksessa Lontoossa 1974–1975. Kaukomarkkinoiden toimitusjohtaja Linko oli 1975–1977 ja Rastorin vuodesta 1977. Hän työskenteli Rastorin toimitusjohtajana parikymmentä vuotta, aina vuoteen 1996 saakka.
Vinosidonta

Vinosidonta (revaus, reevaus, reivaus, treevaus) on rakenne, joka toimii rankarakenteisen rakennuksen rungon jäykisteenä. Vinosidonta tehdään puurunkoisessa rakenteessa yleensä lautojen tai lankkujen avulla. Teräsrakenteissa käytetään vastaavia teräksisiä vinositeitä.
Runkotolppa voidaan tukea vinositeen avulla maasta tai alajuoksusta, tai vaakarevan avulla toisesta jo tuetusta runkotolpasta. Puiset kattoristikot sidotaan naapuriristikoihin ristikkäisillä lautasiteillä.
Vinositeet välittävät rakennukseen kohdistuvat vinot ja vaakasuorat kuormat, kuten tuulikuorman, rakennuksen perustuksille. Vinosidonta tai muu vastaava jäykiste on välttämätön rakennuksen rungon osa.
Anja Salokannel

Anja Salokannel (s. 1947 Kangasniemi) on suomalainen kustannustoimittaja, kirjailija ja kääntäjä. Hän on varsinaiselta koulutukseltaan äidinkielenopettaja.
Salokannel toimi Jyväskylän kaupunginteatterin tiedostussihteerinä 1973–1979 sekä Kirjailijakeskuksen vt. toiminnanjohtajana. Myöhemmin hän siirtyi vapaaksi kirjailijaksi ja on toiminut myös kääntäjänä erikoisalanaan vironkielinen kirjallisuus. Vuosina 1984–2010 Salokannel toimi Otavassa kotimaisen kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana ja toimituspäällikkönä. Salokannel on suomentanut virosta muiden muassa Ülo Tuulikin, A. H. Tammsaaren, Jaan Kaplinskin, Ellen Niitin ja Viivi Luikin tuotantoa.
Salokannel sai L. Onervan palkinnon esikoisrunokokoelmastaan Metsän jälki (1982). Vuonna 2007 hän sai Suomen Kirjasäätiön Alvar Renqvist-palkinnon, joka jaetaan vuosittain ansioituneelle kustannustoimittajalle.
Salokannel on naimisissa kirjailija ja kääntäjä Juhani Salokanteleen kanssa.
Fender Esquire

Fender Esquire on Leo Fenderin vuonna 1950 suunnittelema maailman ensimmäinen sarjavalmisteinen lankkumallinen sähkökitara ja se valmistui vain hieman ennen kuuluisampaa sisarmalliaan Fender Telecasteria.
Se oli kaikessa yksinkertaisuudessaan vallankumouksellinen instrumentti, sillä kopan tilalla oli yhdellä soololovella umpipuinen lankku. Vaahterainen kaula muodostuu yhdestä kappaleesta. Varhaisessa Esquire-mallissa lankku oli tehty vaaleaksi viimeistellystä saarnesta.
Ainoa mikrofoni on kiinnitetty samaan paikkaan kuin kolme tallapalaa. Kielet kulkevat lankun läpi metallisiin holkkeihin. Kitarassa on äänenvoimakkuus- ja sävysäätimet, vipukytkin sävynsäätöön ja bakeliitista tehty plektrasuojus ("pleksi").
Vaahterakaula on kiinnitetty lankkuun metallisen pohjalevyn läpi kulkevilla ruuveilla, ja 21 nauhaa ja pisteotelautamerkit on kiinnitetty suoraan kaulan yläpintaan ilman erillistä otelautaa. Virityskoneistot on kiinnitetty riviin epäsymmetrisen lankun yläreunaan, jotta niihin olisi helppo ulottua.
Esquiren valmistus lopetettiin vuonna 1970. Sivusta katsoen huomaa, että Fender Esquiren ja Telecasterin lankku on laakeaa puulevyä, ja kaula on kiinnitetty neljällä ruuvilla metallisen aluslevyn läpi. Lankkuun on kaiverrettu urat mikrofonia ja johtimia varten.
Corinne Day

Corinne Day (19. helmikuuta 1962 – 27. elokuuta 2010) oli englantilainen muoti- ja dokumentaarinen valokuvaaja.

Elämä ja ura

Corinne Day syntyi Ealingissä 1962. Hänen vanhempansa erosivat Dayn ollessa 5-vuotias. Eron jälkeen Day muutti pikkuveljensä kanssa isoäidin luokse Ickenhamiin. Day keskeytti koulun kuusitoistavuotiaana ja työskenteli vuoden pankkivirkailijana ja ryhtyi sen jälkeen kansainväliseksi lähetiksi. Day tapasi työn puitteissa muotikuvaajan, joka rohkaisi häntä ryhtymään valokuvamalliksi. Day tienasi elantonsa mallina, esiintyen pääsääntöisesti kuvastoissa,  usean vuoden ajan. Vuonna 1985 hän tapasi tulevan miehensä Mark Szaszyn kuvausmatkalla Tokiossa. Szaszy, joka toimi myös mallina, oli kiinnostunut valokuvaamisesta ja elokuvista. Szaszyn lahjoitti Daylle kameran ja kannusti tätä kuvaamaan. Day aloitti ottamalla kuvia  mallikollegoistaan sovitusten välillä. 
1987 pariskunta muutti Milanoon, jossa Corinne Day alkoi kuvaamaan mallien portfolioita ja ottamaan Szaszystä muotokuvia. 
Corinne Dayn ura sai uuden käänteen 1990, kun hänen ottamansa kuvat nuoresta, tuntemattomasta Kate Mossista julkaistiin The Face -lehdessä. Yksi kuvista päätyi lehden kanteen. Kuvat olivat ristiriidassa sen hetkisen muotikuvaston kanssa ja saivat paljon huomiota. Myös vuonna 1993 Vogue-lehdelle ottamat kuvat Kate Mossista herättivät kohua. Daytä syytettiin anoreksian tai huumeiden käytön ihannoismista. Corinne Day kieltäytyi käyttämästä kuvankäsittelyä korjatakseen näppylöitä mallin kasvoilta tai muokatakseen heidän vartaloaan. Myöhemmin tätä tyyliä kuvattiin sanoilla grunge tai waif-look. 
Näihin aikoihin Day tutustui amerikkalaisen valokuvaajan Nan Goldinin töihin. Goldin tuli tunnetuksi rehellisistä kuvistaan, joissa hänen ystävänsä esiintyvät intiimeissä olosuhteissa peittelemättä ihmisen haavoittuvuutta ja elämän ajoittaista raadollisuutta. 
Day menetti pian mielenkiintonsa muotimaailmaa kohtaan ja alkoi kuvata dokumentaarisia otoksia ystävistään, rockmuusikoista ja malleista. Hän ystävystyi mm. stylisti Tara St Hillin kanssa, jonka arkielämän taistelua yksinhuoltajana. Dayn kuvia leimaa heltymätön rehellisyys. Hän suuntasi linssinsä ystäväpiirin henkilökohtaisimpiin hetkiin ja niissä esiintyy seksiä, huumeita, kyyneleitä ja pelkoa. 
1996 Corinne Dayltä löydettiin aivokasvain. Day halusi välittömästi alkaa dokumentoida valokuvilla sairauttaan. Hänen miehensä Mark Szaszy kuvasi häntä hoitojen aikana ja ennen kuolemaa. 
Vuonna 2000 Corinne Day julkaisi kirjan, Diary, ystävistään ottamistaan valokuvista. Myös hänen oma taistelunsa aivokasvainta vastaan päätyi kirjaan. 
2000-luvulla Day alkoi kuvata muudestaan muotilehdille. Hän työskenteli säännöllisesti Italian, Englannin ja Japanin Voguelle. Hän kuvasi myös Hollywood-tähtiä, kuten Nicholas Cagea, Sienna Milleriä ja Scarlett Johanssonia. 
Corinne Day asui viimeiset vuotensa Mark Szaszyn kanssa Denhamissa, Buckinghamshiressä, jossa kuoli 48 vuotiaana aivokasvaimeen.
Kolmisoppinen (Jyväskylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 14 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se sijaitsee viiden pikkumäen välisessä painanteessa. Korkein mäistä on Taipaleenmäki, joka kohoaa lähes 40 metrin korkeuteen. 
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 0,61 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00061 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys on 10,6 metriä. Järvellä on kaksi yli 10 metriä syvää syvännettä, joista pohjoisin syvänne on syvin. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen rannalla on uimaranta sekä Ladun maja, Jyväskylän ladun ylläpitämä hiihtomaja. Sen länsirannalla sijaitsee viisi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 16607, joka ohittaa järven sen pohjoispuolelta. Muuramen vastaisen kuntarajan rajapyykki sijaitsee sen etelärannassa. Järven pohjoispuolella toimii jätteenkäsittelylaitos, jonka vaikutukset eivät ulotu järvelle asti.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 192,3 metriä mpy. Siihen laskee yksi metsäoja pohjoisesta ja sen laskuoja lähtee järven kaakkoispäästä Etelä-Keljon suuntaan. Siellä se virtaa Tekolammen läpi ennen laskemistaan Kaijanlampeen. Laskuoja laskee Keljonkankaalla Päijänteen Murtoselällä Keljonlahteen.

Historiaa

Vuoden 1963 peruskartassa oli merkitty pohjoisrantaan hiihtomaja ja leirintäalue. Rantamökitkin olivat jo rakennettu. Järven kohdalla ollutta tien mutkaa oikaistiin vasta. Seuraavassa vuoden 1980 kartassa leirintäaluetoiminta oli lopetettu ja järven ympärillä olleet pienet peltopalstat oli metsitetty.
Hyaliinirusto

Hyaliinirusto eli lasirusto on yksi elimistön rustokudostyypeistä. Nimi lasirusto tulee kudoksen sisältämistä kollageenisäikeistä, jotka antavat kudokselle lasimaisen, läpinäkyvän ulkonäön. Hyaliinirustoa esiintyy erityisesti nivelten pinnoilla, jossa sitä kutsutaan nivelrustoksi. Lisäksi hyaliinrustoa esiintyy hengitysteissä.