google/wiki40b huggingface dataset:
Prince Kajuku

Kappaleen nimi

»Catch a falling star put it in your pocket» 
(Kappaleen ensimmäiset sanat)
”Prince Kajuku” on hyvin raskasriffinen hard rock -kappale. Yhtye soitti sitä usein keikoillaan sen julkaisun jälkeen.
Sanaa ”Kajuku” ei löydy mistään sanakirjasta, vaan yhtyeen laulajan Phil Moggin mukaan se oli lempinimi eräälle miehelle, joka työskenteli UFO:lle. Mies oli hyvin pitkä ja hänen hiuksensa muistuttivat Marsha Huntin hiuksia. Aluksi häntä kutsuttiin nimellä ”Prince” (suom. prinssi), mutta myöhemmin joku lisäsi nimeen sanan ”Kajuku”, jolla ei ollut mitään merkitystä. Yhtye ei ole kertonut, mistä se on saanut innoituksen itse kappaleen sanoituksiin.

Vastaanotto

Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjät arvioivat ”Prince Kajukun” sen ilmestymisvuonna 587:nneksi parhaiden singlejulkaisujen listalla. Listoilla kappale ei juuri menestynyt, paitsi Saksassa, jossa se ylsi singlelistan sijalle 26. Sen sijaan ”Prince Kajuku” ei yltänyt ollenkaan esimerkiksi Yhdysvaltain singlelistoille.

Julkaisut

”Prince Kajukun” singleversiosta on tehty kolme eri painosta, jotka ovat kaikki eri levy-yhtiöiden julkaisemia. Kappale on julkaistu kaiken kaikkiaan kahdeksallatoista eri äänitteellä, ja se on mukana mm. kokoelma-albumeilla Flying: The Early Years 1970-1973 sekä Beginnings.
Heimdall (videopeli)

Pelaaminen

Pelaaja liikkuu isometrisestä kuvakulmasta, mutta taistelut tapahtuvat ensimmäisen persoonan näkymästä. Pelissä on myös joukko minipelejä.

Vastaanotto

CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanan 96% arvostelussaan.
The One -lehti antoi pelille arvosanan 92% arvostelussaan.
Kaakamo

Kaakamo (tai Kaakama) on kylä Tornion kaupungissa Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee Kaakamajoen suulla, noin neljätoista kilometriä Torniosta itäkaakkoon, Tornion ja Keminmaan rajalla. Vuonna 2005 Kaakamossa asui hieman yli tuhat asukasta. Tilastollisessa taajamaluokituksessa Kaakamo kuuluu Kemin keskustaajamaan.
Kaakamoon kuuluvat pienemmät kylät Yli-Kaakamo, Kaakamo ja Ala-Kaakamo, joiden välissä sijaitsee Kaakamon koulu. Kaakamossa on myös vanha Ruotsinvallan aikaisten hiippakuntien, Uppsalan ja Turun, rajajoki (Kaakamajoki (Kaakamojoki)).
Isonvihan aikana kylässä käytiin Kaakaman taistelu 15. maaliskuuta 1715. Venäläisiä joukkoja, 550 ratsumiestä ja 50 hiihtäjää, nousi meren jäätä pitkin maihin Laivaniemessä aikomuksenaan hävittää kylää. Talonpojat olivat kuitenkin aavistaneet venäläisten tulon ja olivat näitä vastassa. Venäläiset joutuivat alakynteen ja talonpojat ajoivat viholliset Kemin kirkolle. Taistelun muistoksi on Kaakamon kylälle pystytetty muistokivi.
Kaakamon Tietoverkko-osuuskunta rakentaa Kaakamon kylän alueelle valokuituverkon ELY-keskuksen tuella kesän 2014 aikana. Syksystä 2014 alkaen on kaakamolaisille saatavissa 10-, 100- tai jopa 1000-megainen internetyhteys niin halutessaan.
Tadjouranlahti

Tadjouranlahti on Intian valtameren lahti Djiboutin rannikolla Itä-Afrikassa Adeninlahden länsikärjessä. Tadjouranlahti on suullaan noin 56 kilometriä leveä ja 80 kilometriä pitkä. Lahden syvyys lähellä sen keskustaa on 1 082 metriä ja keskimäärin 50 metriä lähempänä rannikkoa. Lahden rannikko on karu ja kuiva ja sitä asuttavat lähinnä paimentolaiset. Alueen ainoat merkittävät asutuskeskukset ovat Djibouti, Tadjoura ja Obock, joista vain Djiboutissa on merkittävä satama.
Podsafe

Podsafe on podcasting-yhteisöä varten luotu termi, jolla viitataan mihin tahansa musiikkiteokseen, jonka lisensointi mahdollistaa teoksen käytön podcastingissä. Podsafen vaikuttava määritelmä yhden työn kohdalla riippuu täysin sopimuksesta, jonka kautta podcaster lisensoi teosta: ei ole olemassa vain yhtä podsafe-lisenssiä. Podsafe-musiikin käyttöön vaaditaan aina lupa tilanteesta riippumatta. Kaikista parhaimpana vaihtoehtona saada luvan käyttää podsafe-musiikkia on kääntyä asianajajan puoleen ennen kappaleen käyttöä.
Jaipur

Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Jaipur on harvinaisuus Intian esimodernien kaupunkien joukossa. Sen kadut ovat leveitä ja säännöllisiä.
Merkittävä nähtävyys on palatsikompleksi Hawa Mahal. Viisikerroksinen palatsi on rakennettu punaisesta ja vaaleanpunaisesta hiekkakivestä. Maharadža Sawai Pratap Singh rakennutti sen 1797. Toinen merkittävä rakennus on Jantar Mantar, Jai Singhin observatorio.

Liikenne

Jaipurin kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia ja sen ympäristöä.
Silkkipyrstömonarkki

Levinneisyys

Silkkipyrstömonarkkia tavataan Fidžissä. Sen populaatioksi arvioidaan 16 000–28 000 yksilöä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja populaatio suhteellisen pieni. Lisäksi lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
We Are the Strange

Juoni

We Are the Strange keskittyy kahteen vastakohtaiseen hylkiöön, jotka joutuvat taistelemaan henkiinjäämisestään vaarallisessa fantasiamaailmassa. He ovat kiusaamisen kohteeksi joutunut nainen Blue ja nukke nimeltään eMMM. Blue seuraa eMMM-nukkea Stopmo Cityyn etsimään tämän unelmia vastaavaa jäätelöannosta, mutta he joutuvatkin keskelle omituisten hirviöiden taistelukenttää. Heidän avukseen ilmestyy sankari nimeltään Rain.

Julkaisu

M dot Strange halusi julkaista elokuvan näytettäväksi mieluummin Internetissä kuin elokuvateattereissa. Elokuva valmistui Sundance-elokuvafestivaaleille ja se julkaistiin Internetistä ladattavassa muodossa sekä kahden DVD-levyn painoksena elokuussa 2007. M dot Stange on ladannut elokuvan myös YouTube-sivustolle katsottavaksi. Myöhemmin YouTubeen tulivat myös viralliset fanien tekemät eri kielille käännetyt tekstitysversiot, joissa oli mukana myös elokuva suomeksi tekstitettynä.
Torrent-sivustoilla on julkaistu versio elokuvasta, joka sisältää YouTube-videon jossa M Dot Strange kertoo sen olevan "torrentrical release" (sanaleikki, jossa on yhdistetty sanat "theatrical" ja "torrent"). Tämä versio on saanut lisää katsojia elokuvalle ja lisännyt siten myös DVD-julkaisun myyntiä.
Esko Mattila

Esko Väinö Kalervo Mattila (15. elokuuta 1920 Ii – 23. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä-ohjaaja.
Esko Mattila oli kiinnitettynä Oulun Näyttämöllä 1946–1948, Joensuun kaupunginteatterissa 1948–1950, Lahden kaupunginteatterissa 1950–1951 ja Jyväskylän Työväen Teatterissa 1951–1955. Vuosina 1955–1961 Mattila toimi Kotkan kaupunginteatterin ohjaaja-näyttelijänä ja sitten Joensuun kaupunginteatterin johtajana vuoteen 1965, jolloin hän siirtyi näyttelijäksi MTV-teatteriin. Mattila näytteli paljon Pyynikin kesäteatterissa, esimerkiksi Niskavuoren Aarnea ja Jussi Koskelaa näytelmässä Täällä Pohjantähden alla. Hän näytteli pitkään myös Intimiteatterissa. Vuonna 1983 Mattilalle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen ansiomerkki.
Mattila on näytellyt myös elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat punapäällikkö Kalle Ylöstalo elokuvissa Täällä Pohjantähden alla ja Pohjantähti, kirkkoherran rooli elokuvassa Mies joka ei osannut sanoa ei sekä Vorošilovin rooli minisarjassa Sodan ja rauhan miehet. Hän oli aviossa Raija Järvisen kanssa vuodesta 1950 alkaen.
Eestinhevonen

Historia

Eestinhevonen oli sukupuuton partaalla teollistumisen aikaan, kun koneet korvasivat hevoset. Vaikka kanta on elpymässä Virossa, eestinhevonen kuuluu siellä edelleen suojeltaviin rotuihin. Puhtaita eestinhevosia on nykyään Virossa yli 600 ja uusia varsoja syntyy kymmeniä vuodessa. Eestinhevosia kasvatetaan lähinnä Viron saarissa, kuten Saarenmaalla. Suomessa eestinhevosia on noin 300 yksilöä.

Käyttö

Nykyään eestinhevosia käytetään lähinnä ratsuina ja työhevosina.  Ne sopivat myös reen tai kärryjen eteen.Väriltään eestinhevonen on yleensä yksivärinen (vaikkakin sabinogeeniä esiintyy), ja yleisimpiä ovat perusvärit (ruunikko, rautias ja musta) sekä kimo ja hallakko. rodussa kuitenkin esiintyy melko runsaasti voikko- ja hopeavärejä. Säkäkorkeudeltaan eestinhevonen on noin 135–165 cm, minkä vuoksi sitä on toisinaan kutsuttu eestinponiksi.
Suomeen on tuotu suoraan Virosta melko runsaasti eestinhevosia varsinkin ratsastuskoulukäyttöön 1990-luvun alkupuolelta lähtien. Ne rekisteröidään Hippoksessa kuitenkin toistaiseksi vain yleisesti kylmäverirotuisiksi, eikä mainittavaa omaa kasvatusta meillä harrasteta.
Saksa Turkvision laulukilpailussa

2014

Saksa osallistui ensimmäistä kertaa vuoden 2014 Turkvision laulukilpailuun, joka pidettiin Tatarstanissa Kazanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Fahrettin Güneş kappaleella "Sevdiğim". Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Güneş sai 149 pistettä, jäi sijalle 21 eikä päässyt finaaliin.

2015

Vuonna 2015 Saksa osallistui jälleen Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi valittiin laulaja Derija Kaptan kappaleella "Sessiz Çiğlik". Finaalissa Kaptan sai 153 pistettä ja sijoittuivat yhdenneksitoista.

2017

Saksa osallistuu uudelleen vuoden 2017 kilpailuun, joka järjestetään Astanassa, Kazakstanissa. Edustajaksi on valittu Seyran.
Salokunta

Salokunta on maantieteellinen alue entisessä Karkussa, nykyisessä Sastamalassa. Rautavesi ja Kulovesi jakoivat Karkun kahtia, ja vesistön itäpuolta kutsutaan Salokunnaksi. Salokunnan puolella sijaitsevat Karkun kylistä Karkunkylä, Koivukylä, Kojola, Kutala, Kärppälä, Lielahti, Hieta, Maso, Piimäsjärvenmaa, Rainio, Vataja, Varppee ja Vihtiälä.
Salokunnan alueen korkein maastonkohta on 151 metrin korkeudelle merenpinnasta ja runsaan 90 metrin korkeudelle Rautaveden pinnasta ulottuva Pirunvuori. Lähellä vuoren huippua on taidemaalari Emil Danielssonin vuonna 1906 rakennuttama luonnonkivinen ateljeehuvila. Pirunvuoren vieressä sijaitsee Ellivuori, jossa on vuodesta 1964 lähtien toiminut laskettelukeskus kaksine hiihtohisseineen. Alueella toimii myös vuonna 1970 avattu Ellivuoren hotelli.
Salokunnan suurin vesistö on Kärppälänjoki, joka laskee Kuloveteen Kärppälässä. Järviä on vain muutamia, ja niistä suurin on Ylinen Piimäsjärvi noin viiden kilometrin päässä Kulovedestä kaakkoon. Maisemakuvaa hallitsevat melko korkeat mäet ja niiden väliset peltotilkut. Salokunnan alueen poikki lounaasta koilliseen kulkee valtatie 12. Sastamalan keskustaan on matkaa hieman yli kymmenen kilometriä ja Tampereelle noin 40 kilometriä.
1900-luvun alussa Salokunnassa oli vireillä hankkeet oman kunnan ja seurakunnan perustamisesta. Kumpaakaan hanketta ei hyväksytty valtioneuvoston puolesta, mutta piispantarkastuksessa määrättiin Salokuntaan rakennettavaksi oma kirkko. Karkun seurakunta päätti kirkon rakentamisesta vasta vuonna 1940, mutta Salokunnan kirkko rakennettiin vasta kaksikymmentä vuotta myöhemmin.
Jaakobinsauva

Jaakobinsauva on kulmanmittauslaite, jota on käytetty tähtitieteessä, maanmittauksessa ja navigoinnissa, jossa sillä voidaan määrittää leveyspiiri joko auringon tai tähtien avulla.

Historia

Jaakobinsauvan nimen alkuperä ei ole varmasti tunnettu. Jotkut viittaavat Raamatun patriarkka Jaakobiin. Nimi voi olla myös peräisin yhteydestä Orionin tähdistöön, jota nimitettiin joissakin keskiaikaisissa tähtikartoissa jaakobiksi. Eräs nimen alkuperä voi olla pyhiinvaeltajien sauva, jota käytettiin Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreittiä kuljettaessa. Ristisauva-nimitys on peräisin ristimäisestä ulkonäöstä.
Jaakobinsauva syntyi 1300-luvulla astronomisiin mittauksiin. Sen kuvasi ensimmäisenä Ranskassa elänyt juutalainen rabbi Gersonides. Kiinalainen oppinut Shen Kuo on kuvannut samankaltaista instrumenttia. Alankomaalaisen matemaatikon ja kartoittajan Metiuksen tiedetään rakentaneen renessanssin aikana oman jaakobinsauvan. Gemma Frisiuksen tiedetään myös tehneen parannuksia tähän mittalaitteeseen. Johannes Müller, joka tunnetaan nimellä Regiomontanus, teki jaakobinsauvan 1600-luvulla tunnetuksi geodesian ja tähtitieteen työkaluna.

Rakenne ja käyttö

Alkuperäisessä jaakobinsauvassa oli sauvassa mitta-asteikko. Poikkipuu liukuu sauvaa pitkin. Vanhemmissa versioissa poikkipuiden päät oli vain leikattu poikki, kun uudemmissa päihin tuli pronssiset hahlot kohdistusta varten. Nämä pronssiosat ovat usein ainoita, joita meriarkeologiassa löydetään säilyneenä. Useamman, yleensä kolmen poikkipuun käyttö oli yleistä, jolloin jokaisella oli oma mitta-asteikkonsa.
Käytettäessä jaakobinsauvaa sen toinen pää nostettiin poskelle ja poikkipuuta siirrettiin, kunnes nähtiin poikkipuun päässä mitattava kohde. Tämän jälkeen luettiin sauvan mitta-asteikolta lukema ja se muutettiin taulukon avulla kulmaksi.

Jaakobinsauva navigoinnissa

Alkujaan jaakobinsauvaa ei käytetty navigoinnissa. Johannes Werner ehdotti jaakobinsauvan käyttämistä merellä vuonna 1514, minkä jälkeen esiteltiin parannettu versio navigointia varten. John Dee esitteli sen 1550-luvulla. Parannetussa versiossa asteikko oli suoraan tehty kulman lukemiseksi. Tätä parannettua versiota pitäisi tarkasti ottaen kutsua ristisauvaksi.
Ristisauvaa oli vaikea käyttää, koska käyttäjän piti samanaikaisesti katsoa kahteen eri suuntaan, horisonttiin ja mitattavaan kohteeseen, ja olla liikuttamatta sauvaa vaihtaessaan tarkastelukohdetta. Jos laitetta käytettiin päivällä auringon aseman mittaamiseen, niin auringon katsominen saattoi olla käyttäjälle tuskallista. Käyttäjillä olikin noettu lasi poikkisauvan päässä auringon häikäisyn vähentämiseksi.
Karhujärvi (Keuruu)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.693) se kuuluu.
Donn

Donn (Pimeä) on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa kuolleiden herra ja jumala. Alun perin Donn oli Irlannin myyttisten alkuasuttajien milesialaisten päällikkö. Donn teki kuitenkin virheen vähättelemällä jumalatar Eriuta, ja Donn hukutettiin lounais-Irlannin rannikon edustalle. Paikan lähistöllä olevaa kalliosaarta ryhdyttiin kutsumaan nimellä Tech nDuinn, ”Donnin talo”, ja tänne kerääntyivät kuolleet ennen kuin he aloittivat matkansa tuonpuoleiseen.
Kapinkiuru

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kapinkiuru on noin 21 cm. Lajin pää, selkä siivet ja pyrstö ovat väriltään ruskeat. Vatsa on valkoinen, ja siinä on mustia raitoja. Nokka on kapinkiurulla pitkähkö ja hieman alaspäin taipunut. Päässä on lisäksi valkoinen silmäkulmajuova.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kapinkiurua tavataan Western Capen osavaltiossa sijaitsevasta Agulhasin tasankoalueilla, joita rajaavat Bot-joki ja Georgen kaupunki. Laji elää peltomailla, mutta välttää alueita, jotka ovat tehoviljelyssä. Lajia tavataan myös hiekkaisten karoo-arojen pensaikoissa. Suurin osa lajin elinympäristöä on nykyään viljapeltoja ja laitumia, joihin se on sopeutunut hyvin. Lajin elinympäristö on tuntemattomista syistä laikuittainen.

Elintavat ja ravinto

Kapinkiurut liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Laji pesii syyskuusta lokakuuhun. Pesän se rakentaa kasvillisuuden sekaan tai maahan. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa. Poikaset poistuvat pesästä marraskuuhun mennessä.
Ravintonaan laji käyttää pääasiassa hyönteisiä, mutta ajoittain myös siemeniä.
Karbanioni

Karbanioni on orgaaninen anioni, jolla on parillinen määrä elektroneja ja negatiivinen varaus ja vapaa elektronipari hiiliatomilla. Karbanionia voidaan pitää vastaavan hiilivetyn konjugaattiemäksenä. Karbanioneja esiintyy eräissä reaktioissa reaktiivisina välituotteina.

Rakenne ja ominaisuudet

Karbanionin rakenne riippuu hiiliatomin hybridisaatiosta ja konjugaatiosta muiden ryhmien välillä. Useimpien yksinkertaisten alkyylikarbanionien rakennetta ei ole pystytty vielä selvittämään, mutta ne ovat todennäköisimmin sp³-hybridisoituneita ja rakenteeltaan tetraedrisiä. Metyylianionin rakenne kaasumaisessa olomuodossa on kuitenkin selvitetty ja tämä karbanioni on sp³ -hybridisoitunut ja rakenteeltaan tetraedri. Eräät konjugoituneet karbanionit ovat rakenteeltaan tasomaisia. Karbanionin stabiilius riippuu negatiivisen varauksen omaavan hiilen hybridisaatiosta. Stabiilius pienenee järjestyksessä sp³-hybridisaatio > sp²-hybridisaatio > sp-hybridisaatio. Myös hiiliatomin substituutioaste vaikuttaa stabiiliuteen: primääriset karbanionit ovat stabiileimpia, tertiääriset vähiten. Substituution merkitys on kuitenkin vähäisempää kuin karbokationeilla.
Karbanionin stabiiliuteen vaikuttavat myös muut rakenteelliset seikat. Resonanssimuodot voivat stabiloida karbanioneja ja näin on esimerkiksi enolaattien ja allyylisten sekä bentsyylisten karbanionien tapauksessa. Myös eräät aromaattisen karbanionit ovat suhteellisen stabiileja. Muita karbanioneja stabiloivia tekijöitä ovat läheiset elektroneja puoleensavetävät elektronegatiiviset ryhmät kuten nitroryhmä, tai karbonyyliryhmä tai viereinen fosfori- tai rikkiatomi. Fosfori- ja rikkiatomin aiheuttaman stabiloinnin mekanismia ei täysin tunneta ja aikaisemmin arveltiin tämän johtuvan rikin ja fosforin tyhjän d-orbitaalin ja hiilen vapaan elektroniparin välisistä vuorovaikutuksista.
Karbanionit ovat emäksisiä ja nukleofiilisiä yhdisteitä. Ne reagoivat muun muassa nukleofiilisellä substituutiolla, erityisesti S₂N-mekanismilla, ja additioreaktioilla. Karbanioni on välituote myös E1cB-mekanismilla tapahtuvissa eliminaatioreaktioissa.
Henrik Liljeroos

Henrik Liljeroos, sukunimi vuoteen 1842 Heikkilä (1828–1873) oli suomalainen tehtailija. Hän perusti 1851 Tampereelle värjäysliikkeen ja mhyöhemmin verkatehtaan. Hän oli myös aktiivinen Tampereen kunnallispolitiikassa.
Kangasalan pitäjän Varalan kylästä kotoisin ollut Henrik Liljeroos tuli 12-vuotiaana Tampereelle värjärin oppiin värjärimestari Erik Lindforsin värjäämöön. Hän kävi Tampereella sunnuntaikoulua 1842-1847. Kisälliksi päästyään Liljeroos työskenteli värjärinliikkeissä Turussa, Vaasassa sekä Tampereella värjärimestari Henrik Oslanderin värjäämössä. Vuonna 1851 hän vannoi porvarivalan ja sai Tampereen maistraatilta värjärimestari- ja porvarikirjan.
Liljeroos osti vuonna 1871 Tammerkosken alajouksulla sijainneen Neulasaari-nimisen saaren. Saarella oli aiemmin toiminut neuloja valmistanut Renforsin neulatehdas joka oli tehnyt konkurssin 1863. Liljeroos perusti tehdasrakennuksiin kehruu- ja kutomatehtaan sekä lanka- ja kangasvärjäämön. Vuonna 1873 Liljeroos sairastui yritettyään puhdistaa koskeen kertynyttä jäähilettä. Hän vilustui pahoin ja kuoli vain 44-vuotiaana. 
Henrik Liljerooain poika Johan Henrik Liljeroos laajensi isänsä perustamaa yritystä joka nimettiin vuonna 1890 H. Liljeroosin Villankehruu- ja värjäystehtaaksi. Neulasaarta alettiin myös kutsua Kehräsaareksi tai Kehruusaareksi.
Polymeeri

Polymeeri on molekyyli, jossa useat (vähintään 50 kpl) pienet molekyylit eli monomeerit ovat liittyneet toisiinsa kemiallisin sidoksin katalyyttien vaikutuksesta prosessissa, jota kutsutaan polymerisaatioksi. Mikäli polymeeri sisältää vain yhdenlaisia monomeereja, sitä kutsutaan homopolymeeriksi ja useampia erilaisia monomeereja sisältäviä polymeereja kutsutaan kopolymeereiksi.
Jos kaikki yhdisteen monomeerit ovat samanlaisia, polymeeri on isotaktinen, mutta jos polymeeri koostuu stereorakenteeltaan vuorottelevista monomeereista, se on syndiotaktinen. Jos stereorakenteeltaan
erilaisilla monomeereilla ei ole järjestystä, polymeeri on ataktinen.
Polymeerit voidaan jakaa synteettisiin ja luonnossa esiintyviin. Luonnon polymeerejä eli biopolymeerejä ovat muun muassa tärkkelys, selluloosa, DNA, proteiinit, kautsu ja guttaperkka. Nykyisin eniten käytetyt muovit, polyeteeni, polypropeeni ja polyvinyylikloridi ovat petrokemian jalostusketjuihin liittyviä synteettisiä tuotteita. Muoveilla on korkea polymeraatioaste, eli niiden jokainen molekyyli (polymeeriketju) on muodostunut 1 000–100 000 pienestä molekyylistä (monomeerista). 
Suurin osa polymeereistä on orgaanisia rakentuen hiiliketjun ympärille, mutta myös perinteisesti kemiallisesti epäorgaanisiksi katsottuja polymeerejä tunnetaan ja käytetään. Tunnetuin näistä lienee pii-happiketjusta muodostuva silikoni, joka on polyalkyylisiloksaani, (RSiO)ₙ, jossa R on hiilivetyryhmä.

Kumi ja muovi

Muovi on yhden tai useamman polymeerin seos, johon on lisätty tämän ominaisuuksia parantavia aineita. Kumi on polymeerien seos, jossa polymeeriketjujen lisäksi on ketjujen välisiä sidoksia. Myös kumin ominaisuuksia parannetaan lisäaineilla.
Broncia Koller-Pinell

Broncia Koller-Pinell (25. helmikuuta 1863 – 26. huhtikuuta 1934) oli itävaltalainen, juutalaistaustainen taidemaalari, Hänen maalasi muotokuvia ja asetelmia ja oli tyylisuunnaltaan ekspressionisti.

Elämästä

Broncia Koller-Pinell syntyi nykyisen Puolan alueella nimellä Bronislawa Pineles, missä hänen isänsä suunnitteli Itävalta-Unkarin armeijalle linnoiitteita. Vuonna 1870 perhe muutti Wieniin, sillä isä oli perustanut yrityksen ja muuton yhteydessä perhe muutti nimensä. 
Ensimmäisen näyttelynsä Koller-Pinell piti Wienissä vuonna 1885. Sen jälkeen hän muutti Mūncheniin ja opiskeli taidetta Damenakademiessa Ludvig von Herterichin oppilaana. Vuonna 1886 Koller-Pineel solmi vastoin vanhempiensa tahtoa avioliiton lääkäri Hugo Kollerin kanssa joka oli uskonnoltaan roomalaiskatolinen. Avioliiton solmimisen jälkeen hän matkusti Pariisiin ja vaikuttui impressionismista. Perheen lapset kastettiin ja kasvatettiin kristityiksi, mutta Koller-Pinell ei kääntynyt. 
Perhe muutti vuonna 1902 Wieniin ja kaksi vuoota myöhemmin Koller-Pinell peri talon Oberwaltershofista ja koko perhe muutti sinne. Koller-Pinell oli jo Secessionistien taideryhmittymän jäsen ja ryhtyi pitämään salonkia. Salongissa kävivät "kaikki", kuten Egon Schiele ja Anton Faistauer sekä muita julkkiksia. Vaikka olikin tunnustettu ja lahjakas taiteilija, Koller-Pinelliä pidettiin omana aikanaan paljolti vain kuuluisan lääkärimiehensä vaimonsa. Myöskään konservatiiviset juutalaiset eivä hyväksyneet hänen taidemaalarin uraansa. 
Broncia Koller-Pinellin poika, Rupert, oli kapellimestari ja vähän aikaa naimisissa Alma Mahlerin kanssa. Tytär Silvia oli myös taidemaalari.
Torre Glòries

Torre Glòries (myös Torre Agbar; johdettu vesiyhtiö Aguas de Barcelonan nimestä) on pilvenpiirtäjä Barcelonassa, Kataloniassa Espanjassa. Sen suunnitteli ranskalainen arkkitehti Jean Nouvel. Torni on 142 metriä korkea, ja se on kolmanneksi korkein rakennus Barcelonassa. Pilvenpiirtäjä avattiin kesäkuussa 2005. Espanjan kuningas avasi sen virallisesti 16. syyskuuta 2005. Lontoossa on samankaltainen rakennus, 30 St Mary Axe.
Tuiskujärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,6 metriä mpy.
Ašaĺči Oki

Ašaĺči Oki (udmurtiksi Ашальчи Оки, oikealta nimeltään Lina Grigorjevna Vekšina, ven. Лина Григорьевна Векшина; 4. huhtikuuta 1898 – 1973) oli ensimmäinen udmurttilainen naisrunoilija.
Ašaĺči Oki syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Grahovon piirin Kuzebajevon kylässä. Koulunkäynnin jälkeen hänestä tuli 16-vuotiaana opettaja. Vuonna 1919 hän pääsi Kazanin yliopiston työläistiedekuntaan ja alkoi pian opiskella lääketiedettä. Vuodesta 1928 lähtien hän työskenteli lääkärinä.
Runoilijan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1918 Viĺ śiń ja Gudyri -lehdissä. Vuonna 1925 julkaistiin kokoelma Śjures duryn (”Tien varrella”) ja vuonna 1928 kokoelma Kuzebai Gerdin venäjäntämiä runoja O tšom pojot votjatška (”Mistä laulaa votjakkinainen”). Ašaĺči Okin tuotannon tutkijan ja ranskantajan Jean-Luc Moreaun mukaan ”hän on kenties udmurttien kirjallisuuden paras ja autenttisin runoilija. Hänen vakava ja syvällinen, luonteenomaisesti naisellinen lyriikkansa välttelee pateettista retoorisuutta. Oki puhuu runoissaan kotimaastaan yksinkertaisesti ja aidosti, jonkinlaisen lempeän melankolisuuden värittämällä rakkaudella.”
Runoilijaan vuonna 1933 kohdistuneen poliittisen vainon seurauksena hän luopui kirjallisesta toiminnasta.