google/wiki40b huggingface dataset:
Ruusukapustahaikara

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 81 cm ja siipien kärkiväli 127 cm. Kapustahaikaran kokoinen ja habituskin on sama, mutta väritys poikkeava. Vartalo ja siivet ovat vaaleanpunaiset, paikoin punaiset. Myös koivet ovat pinkit ja silmät punaiset. Kaula ja rinta ovat valkoiset. Pää on kalju ja väriltään vihertävä, soidinkaudella ruskehtava. Pitkä, kapustamainen nokka on harmaa. Nuorella linnulla on lähes valkoinen puku ja myös pää on valkohöyheninen. Lennossa kaula on eteen ojennettuna. Sukupuolet ovat saman näköiset.

Esiintyminen

Amerikkalainen laji, joka pesii monin paikoin yleisenä Etelä- ja Keski-Amerikassa, Meksikon länsirannikolla sekä Yhdysvaltojen kaakkoisrannikolla. Maailman populaation koko on 100 000–250 000 yksilöä.* Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Monenlaiset kosteikot, kuten suot, mangrovemetsät, lammet ja matalat järvet. Kosteikkojen kuivattaminen ja metsästys höyhenten vuoksi ovat vähentäneet yksilömääriä.

Lisääntyminen

Yksiavioinen. 1 pesue vuodessa. Pesii pieninä yhdyskuntina, usein yhdessä muiden haikaroiden kanssa. Pesä voi olla puussa tai harvemmin maassa. Se on hyvin rakennettu oksista ja vuorattu kasveilla ja muilla kuivilla materiaaleilla. Koiras tuo rakennusaineet, joista naaras valitsee sopivat ja rakentaa pesän. Munia on 3, likaisen valkoisia ruskein täplin. Haudonta kestää 22–23 päivää, molemmat emot hautovat. Kummatkin puolisot myös hoitavat poikasia, jotka oppivat lentämään 5–6 viikon ikäisinä.

Ravinto

Kahlaa matalassa vedessä ja heiluttelee lusikkanokkaansa vedessä puolelta toiselle, pyydystäen kaloja, nilviäisiä, äyriäisiä ja muita pieniä vesieläimiä.
Turkestan

Turkestan on noin kolmen miljoonan neliökilometrin laajuinen alue Keski-Aasiassa. Se muodostaa pääosan Uzbekistanin, Turkmenistanin, Tadžikistanin, Kazakstanin ja Kirgisian alueista.  Länsi-Turkestaniin luetaan kuuluvaksi myös Afganistanin pohjoisosa eli niin sanottu Afganian Turkestan. Itä-Turkestan eli Kiinan Turkestan eli Xinjiang kuuluu Kiinaan. 
Länsi-Turkestania hallitsivat 500-luvulle sassanidit, ja 900-luvulle se oli islaminuskoisten samanidien vallassa. Alue on saanut nimensä sen 1500-luvun alkupuoliskolla sitä asuttaneilta turkinsukuisilta uzbekeilta ja turkmeeneilta. Itä-Turkestan on 1700-luvulta ollut Kiinan vallassa. 
Länsi-Turkestan joutui 1860-luvulla Venäjän vallan alle. Venäjän vallankumouksen jälkeen vuonna 1918 alueelle muodostettiin Turkestanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, joka myöhemmin jaettiin pienempiin hallintoyksiköihin.
Kiinan kansantasavallan Xinjiang on alueen vanhimman turkinsukuisen kansan uiguurien kotimaa.
Kelhäjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 58,2 hehtaaria ja sen pituus on 1,8 kilometriä ja leveys 500 metriä. Järven kapein kohta on 150 metriä leveä. Järveen laskee useita metsäojia ja sen luusua sijaitsee järven xxrannalla, josta saa alkuunsa 950 kilometriä pitkä Kelhäoja, joka laskee Ahmausjärveen. Järvessä on kuusi saarta, joilet ovat esimerkiksi Isosaari ja Mäntysaari.
Järven rantaviiva on 7,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Muutamin paikoin rantaan rajautuu peltoja. Rannoilla onkin kolme tilaa ja runsaasti loma-asuntoja. Sastamalan raja kulkee järven yli siten, että suurin osa jää Hämeenkyrön puolelle.
Juontaja

Juontaja on juhlan tai muun tilaisuuden osioiden esittelijä. Juontajan tehtävänä on tilaisuuden läpivienti suunnitelmien mukaisesti sekä mahdollisen yleisön viihdytys tai sen haastattelu tai muu sellainen toiminta.
Perusmerkityksessään juontaminen on suomen kielessä tarkoittanut muun muassa ohjaamista, opastamista ja jonona kulkemista. Vuonna 1951 kielitieteilijä Hannes Teppo keksi ehdottaa sanan merkityksen laajentamista tilaisuuksien ja esitysten, kuten radio-ohjelmien, vetämiseen.
Ilmi Parkkari

Ilmi Aino Parkkari (6. huhtikuuta 1926 Uusikirkko – 14. toukokuuta 1979 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Helsingin ja Kemin teattereissa. Lisäksi hänellä oli useita radio- ja elokuvatehtäviä.

Elämä ja ura

Ilmi Parkkari syntyi Viipurin läänin kaakkoiskulmalla Uudenkirkon pitäjässä liikemies Vilho Parkkarin ja Aino Määttäsen perheeseen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1946, jonka jälkeen hän suuntautui teatteritaiteisiin. Ensimmäiset radiotyönsä hän teki vuonna 1947. Ammattinäyttelijänuransa Parkkari aloitti Suomen Työväen Teatterissa, jossa hän työskenteli 1948–1953. Ura jatkui Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1953–1957. Vuonna 1957 Parkkari muutti Kemiin. Hän työskenteli Kemin kaupunginteatterissa näyttelijänä vuosina 1957–1959, ohjaajana 1959–1963 ja johtajana 1965–1966. Vuonna 1967 hän toimi vierailevana ohjaajana Wasa Teaterissa.
Parkkarin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Riikka (kappaleessa Justiina), Fifiene (Ilojen katu), Barbara (Majuri Barbara, 1949), Ruth Sonnenbruch (Saksalaisia, 1950), Tiila Akkola (Maan parhaat, 1952) sekä nimiosat teoksissa Neiti Julie (1959) ja Niskavuoren Heta (1966). Hänen ohjaustehtäviään olivat muun muassa Neiti Julie (1959), Rakas Wenander (1959), Kauppamatkustajan kuolema (1961), Biedermann ja murhapolttajat (1963) sekä Fantasticks (1965).
Parkkari näytteli sivurooleja useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1949–1955. Valentin Vaalan komediassa Gabriel, tule takaisin (1951) hän tulkitsi Railia. Matti Kassilan elokuvassa Tyttö kuunsillalta (1953) hän näytteli päähenkilön tytärtä Siljaa. MTV:n televisioelokuvassa Pakolaisia (1976) Parkkari näytteli Keskitalon emännän roolin.
Parkkari harrasti muun muassa lausuntaa ja laulua. Vuonna 1951 hän toimi lausujana SF:n lyhytelokuvassa Aleksis Kiven runon-tie. Hän teki opintomatkoja Neuvostoliittoon, Skandinavian maihin ja Saksaan 1950- ja 1960-luvuilla.
Ilmi Parkkarin aviopuoliso oli kirjallisuuden professori Raoul Palmgren vuodesta 1953. Liitto päättyi Parkkarin kuolemaan 1979. Pariskunnalle syntyivät tyttäret Nina Maarit (1957) ja Laura Hannele (1959).
Berjozovon piiri

Berjozovon piiri (ven. Берёзовский райо́н, Berjozovski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1923 perustetun piirin pinta-ala on 90 000 neliökilometriä. Asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 25 744 henkeä.
Seudulla virtaavat Malaja Ob ja Severnaja Sosva -joet. Lännessä kohoaa Ural-vuoristo. Ilmasto on ankaran mannermainen.
Piirin kanta-asukkaita ovat mansit, jotka muodostavat noin neljänneksen piirin väestöstä. Heidän lisäkseen siellä asuu mm. venäläisiä, ukrainalaisia ja tataareja.
Seudun talous perustuu maakaasun tuotantoon, kalastukseen ja kalanjalostukseen sekä maatalouteen. Rikkaat mineraalivarat ovat osaksi hyödyntämättä.

Nähtävyyksiä

Nähtävyyksiin kuuluu kasakoiden vuonna 1593 perustama Berjozovo, joka aikoinaan oli kaupunki ja yksi Siperian tärkeimmistä kauppapaikoista. Siellä on säilynyt 1700–1800-lukujen kauppiastaloja sekä 1800-luvun alusta peräisin oleva Neitsyt Marian syntymän kirkko. Taajamassa toimii sen historiaa esittelevä kotiseutumuseo.

Uralin itäpuolinen rautatie

Berjozovon piirin saavutettavuus ja taloudellinen merkitys saattaa muuttua merkittävästi lähitulevaisuudessa. Vuonna 2008 hyväksytyn Venäjän rautateiden pitkänajan strategiaohjelman mukaan Uralvuoriston pohjoisosan itäpuolitse rakennetaan vuoteen 2030 mennessä uusi rahtiliikennettä palveleva rautatieyhteys. Se kulkisi reitillä Jamalin Nenetsian Salehard– Hanti-Mansian Berjozovon piirin Saranpaul– Sverdlovskin alueen Ivdelin kaupunkipiirin Polunotšnoje. Ratayhteyden myötä nämä luonnonvaroiltaan rikkaat federaatiosubjektit liitettäisiin entistä laajemmin Venäjän päärataverkkoon, jolloin alueiden kaivannaisia saataisiin helpommin markkinoille.
Lusaka

Historia

Kaupungin perustivat eurooppalaiset uudisasukkaat vuonna 1905, kun seudulle vedettiin rautatie. Hyvien liikenneyhteyksiensä ja keskeisen sijaintinsa takia siitä tuli Britannian "pohjois-Rhodesiaksi" kutsuman siirtomaan pääkaupunki vuonna 1935.  
Vuonna 1964 siitä tuli vasta itsenäistyneen Sambian pääkaupunki. Itsenäistymisen jälkeen on kaupungin väkiluku kasvanut nopeasti. Vuotta ennen itsenäistymistä, 1963, kaupungin väkiluku oli 123 146 henkilöä ja vuonna 1969 265 425 henkilöä. Itsenäistymisen jälkeen aloitettiin asuntojen rakentamisohjelma, jonka puitteissa rakennettiin ajanmukaisia asuntoja hallinnon ja kupariteollisuuden työntekijöille. Yliopisto avattiin vuonna 1966.
1. maaliskuuta 1999 Lusakassa räjäytettiin neljä pommia, joista yksi tuhosi Angolan lähetystön.

Maantiede, ilmasto ja nähtävyydet

Lusaka sijaitsee maan eteläosassa 1300 metrin korkeudessa kalkkikivitasangolla suurten pohjoiseen (Tansaniaan), etelään, itään (Malawiin) ja länteen kulkevien valtateiden risteyksessä.
Korkean sijainnin takia siellä on varsin miellyttävä ilmasto: kesällä lämpötilat ovat 20-32 astetta, talvella 10-26 astetta. Kosteus on yleensä alle 40%.
Sambian jalkapallomaajoukkue  pelaa kotiottelunsa Independence Stadiumilla.

Koulutus

Sambian suurin yliopisto, University of Zambia, sijaitsee Lusakassa. Lusakassa toimivat myös Sambian parhaimmiksi mainitut koulut kuten kansainvälinen koulu (International School of Lusaka) ja Rhodes Park School jota käyvät maan poliittiseen eliittiin kuuluvien perheiden lapset.

Liikenne

Tanzaania Zambia Railway johtaa Kapiri Mposhista Lusakan pohjoispuolelta Dar-es-Salaamiin. Kiinalaiset rakensivat sen 1970-luvulla.
Kaupunkia palvelee Kenneth Kaundan kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee 27 kilometriä kaupungin keskustasta itään.
Lusakassa minibussit toimittavat julkisen liikenteen virkaa. Viralliset taksit tunnistaa oranssista raidasta.
Joop den Tonkelaar

Johannes Fransiscus (Joop) den Tonkelaar (4. tammikuuta 1926 Utrecht, Alankomaat – 27. lokakuuta 2001) oli merkittävä hollantilainen meteorologi ja television uranuurtaja. Hänet tunnetiin nimellä de Arm eli Käsi, koska aluksi yleensä televisioruudussa näkyi vain hänen kätensä ja sääkartta. Tonkelaar oli myös pasifisti eli ei osallistunut aseellisesti maailmansotaan, ja hän tiesi tuulimyllyjen siipien asennosta, milloin on mahdollista käydä kotona ilman että natsit ovat paikalla. Tänä aikana jo nälänkin vuoksi hän tottui myös ruokasieniin ja niiden käyttöön ja tunnistamiseen. Joop den Tonkelaar oli myös suuri Suomen ystävä, ja hän teki Suomen-matkailusta propagandaa kotimaassaan. Tämän kaiken lisäksi hän oli mukana EP-levyn De Weerman toteutuksessa ja esitti siinä hollannin kielellä huonoja ennusteita, kuten tapana kaiketi oli.
Arab Bureau

Arab Bureau oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeriön (Foreign and Commonwealth Office) alaisen Cairo Intelligence Departement -tiedusteluosaston alaisen osasto ensimmäisen maailmansodan aikana. Se perustettiin tammikuussa 1916 tarkoituksena yhdenmukaistaa Iso-Britannian politiikkaa Lähi-idässä sekä pitämään maan hallinnon eri osat tiedotettuina alueen tapahtumista.
Sen henkilökuntaan kuului sodan aikana henkilöitä kuten Gilbert Clayton, D. G. Hogarth, Gertrude Bell, T. E. Lawrence, Aubrey Herbert ja George Lloyd.
Fruktoosi-1-fosfaatti

Fruktoosi-1-fosfaatin biokemiaa

Eliöt muuttavat fruktoosin fruktoosi-1-fosfaatiksi siirtämällä fosfaattiryhmän ATP-molekyyliltä fruktoosin 1-asemaan. Tätä reaktiota katalysoiva entsyymi on fruktokinaasi. Fruktoosi-1-fosfaatti muunnetaan Aldolaasi B:n katalysoimana glyseraldehydiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi, joka on glykolyysin välituote. Näin eliöt voivat hyödyntää fruktoosia solujen energiantuotannossa.
Aldolaasi B:n perinnöllisessä puutostilassa fruktoosi-1-fosfaatti kerääntyy ihmisen elimistöön, erityisesti maksaan ja munuaisiin. Poikkeuksellisen korkea yhdisteen määrä elimistössä johtaa glykolyysi ja glukoneogeneesin estymiseen ja sitä kautta laktiseen asidoosiin. Fruktoosi-1-fosfaatti inhiboi myös glykogeenin aineenvaihduntaan osallistuvia entsyymejä glykogeenifosforylaasia ja fosfoglukomutaasia.
Tom Clancy’s The Division 2

Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.5/10.
Petra Foundation

Petra Foundation eli Petra Flanders stiftelse för integrerad vård on suomalainen säätiö, jonka tarkoituksen on parantaa syöpäpotilaiden elämänlaatua, silloin kun koululääketiede ei enää pysty heitä auttamaan.
Säätiö järjestää kokouksia ja seminaareja ja tukee kokonaisvaltaisen hoidon tutkimusta, jonka kohteena ovat psyyken merkitys ihmiskehon parantamisessa ja  psyykkisten tekijöiden vaikutus ihmisten terveydentilaan.
Theo Jörgensmann

Theo Jörgensmann (s. 29. syyskuuta 1948) on klarinetisti ja jazzmuusikko.
Lampola

Lampola on lampaita varten rakennettu rakennus, lampaiden "navetta".  Lampolassa on erilliset karsinat uuhille, pässeille ja eri-ikäisille karitsoille. Karsinoiden väliaidat voivat olla kiinteitä tai siirrettäviä. Karsinarivien välissä on ruokintakäytävä. Rehuvarasto ja käsittelytilat ovat erikseen. Lampolat voidaan jakaa toimintaperiaatteen mukaan kolmeen tyyppiin: kylmälampola, lämminlampola ja ritiläpohja- tai rakolattialampola.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1958

Joukkueen valitseminen

Suomen EM-joukkue nimettiin pääosiltaan Kouvolassa pidettyjen Kalevan kisojen jälkeen, mutta muutamille urheilijoille varattiin vielä mahdollisuus lisänäyttöihin. Valinnoissa ei noudatettu kovinkaan tiukkaa linjaa, koska kilpailut pidettiin naapurimaassa. Tilastotulosten perusteella vain 10-15 urheilijan joukkue olisi voinut olla riittävä, mutta lopulta kisoihin lähetettiin 29 urheilijaa.
Kovinkaan suuria mitaliodotuksia suomalaisilla ei ennen kisoja ollut. Kymmenen suomalaista mahtui kymmenen parhaan joukkoon tilastoissa, joissa oli mukana vain Tukholmaan ilmoitetut urheilijat. Korkeimmilla sijoilla olivat Eeles Landström, joka oli seiväshypyn tilastossa toisena, sekä Eero Salminen, joka oli korkeushypyssä neljäntenä. Suomen keihäsmiehistä parhaiten kesällä 1958 heittänyt Erkki Ahvenniemi ei voinut lähteä EM-kisoihin äkillisen sairastumisen vuoksi.

Menestys

EM-kisat Tukholmassa 1958 todistivat Suomen yleisurheilun putoamista kansainväliseltä huipputasolta. Eeles Landström onnistui uusimaan Euroopan mestaruuden seiväshypyssä, mutta tämä kulta jäikin Suomen ainoaksi mitaliksi. Pistesijoille (sijat 4-6) pääsi kuusi suomalaista.
Suomalaisista mitalitoivoista Olavi Vuorisalo oli 1 500 metrillä viides, Carol Lindroos kiekonheitossa seitsemäs ja Eero Salminen korkeushypyssä kahdeksas. Kolmatta kertaa EM-maratonille osallistunut Veikko Karvonen oli tällä kertaa kuudes. Nämä olivat ensimmäiset EM-kisat, joissa Suomi ei saavuttanut maratonilta mitalia. Ensimmäistä kertaa ilman mitalia jäätiin myös keihäänheitossa, jossa tosin Väinö Kuisma jäi mitalisijasta vain 36 senttiä. Positiivisin suomalaisyllättäjä oli Markus Kahma, joka venyi kymmenottelussa Suomen ennätyspisteisiin 7137, mikä riitti kilpailussa neljänteen sijaan.
Mäkihypyn kesä-GP

Mäkihypyn kesä-GP (FIS Grand Prix Ski Jumping) on mäkihypyn kesäaikaan järjestettävä hyppykiertue, joka auttaa järjestäjien ja hyppääjien valmistautumista talvikauteen, ja jossa myös perinteisesti kokeillaan seuraavalle mäkihyppykaudelle luvassa olevia sääntömuutoksia. 
Perinteisesti avauskilpailu on hypätty Hinterzartenissa. Vuosina 1995, 2001 ja 2005–2009 kesä-GP-kiertueen kokonaisvoittaja on voittanut myös seuraavan talven maailmancupin kokonaiskilpailun. 
Miesten kesä-GP:tä on hypätty vuodesta 1994 lähtien. Naiset saivat oman kiertueensa vuonna 2012.
Parannettu kalenteri

Parannettu kalenteri on gregoriaanisen kalenterin muunnos, joka eroaa tavallisesta gregoriaanisesta kalenterista siinä, että pääsiäinen määrätään todellisen kevät­päivän­tasauksen ja todellisen täydenkuun mukaan. Parannettu kalenteri keksittiin Saksassa 1600-luvulla, koska protestanttiset maat eivät voineet ottaa käyttöön gregoriaanista kalenteria sellaisenaan, mutta sen edut juliaaniseen verraten olivat selvät.

Ruotsi

Ruotsi, johon tuolloin myös Suomi kuului, siirtyi parannettuun kalenteriin vuonna 1753 jättämällä helmikuun lopusta 11 päivää pois. Monet uskoivat silloin menettäneensä 11 päivää elämästään. Kun Suomi liitettiin Venäjään, se ei siirtynyt takaisin juliaaniseen kalenteriin, jota Venäjällä vielä käytettiin, vaan autonomisena suuri­ruhtinas­kuntana sai pitää paitsi Ruotsin vallan aikaiset lait, myös parannetun kalenterin. 
Kun Ruotsi siirtyi gregoriaaniseen kalenteriin vuosina 1823 ja 1844 annetuilla kuninkaallisilla julistuksilla, Suomi jäi maailman ainoaksi maaksi, jossa vielä käytettiin parannettua kalenteria.

Suomi

Koska parannettu kalenteri eroaa gregoriaanisesta vain pääsiäissäännön perusteella, autonomisessa Suomessa elettiin yleensä samassa tahdissa gregoriaanista kalenteria käyttävien maiden kanssa, mutta vuosina 1818, 1825, 1829 ja 1845 parannetun kalenterin pääsiäinen oli eri viikonlopulla kuin gregoriaanisen. Vuonna 1818 parannetun kalenterin määräämää pääsiäistä vietti Suomen lisäksi vielä Ruotsikin, ja vuosina 1825 ja 1829 parannetun kalenterin pääsiäinen oli sattumalta sama kuin juliaanisen kalenterin mukainen, mutta vuonna 1845 Suomi juhli ypöyksin pääsiäistä 30. maaliskuuta. (Gregoriaanisen kalenterin käyttäjät 23. maaliskuuta ja ortodoksisen 27. huhtikuuta 1845).
Tapaus – oma pääsiäinen yhdellä autonomisella suuriruhtinaskunnalla – herätti jopa kansainvälistä huomiota. Seuraavan kerran samoin olisi sattunut vuonna 1869 (5. huhtikuuta, gregoniaanisen kalenterin mukaan 28. maaliskuuta), mutta vuoden 1869 alussa Suomi siirtyi gregoriaaniseen kalenteriin.
Vermon ravirata

Historia

Vermo on Oulunkylän ja Käpylän raviratojen jälkeen Helsingin kolmas ravirata. Suunnittelu aloitettiin 1970-luvun alkupuoliskolla, kun Käpylän raviradan viereen alettiin rakentaa Helsingin Messukeskusta, jonka alle osa sen alueesta jäi. Yksi Vermon raviradan syntyyn keskeisesti vaikuttaneista hahmoista oli professori Erkki Rajakoski, joka myös toimi Vermon Ravirata Oy:n ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän kuitenkin menehtyi sairauskohtaukseen vajaat puoli vuotta ennen uuden ravikeskuksen valmistumista. Ravirata päätettiin rakentaa entiselle Mäkkylän upseerivirkatalon niitylle, josta ravirataosakeyhtiö vuokrasi noin 20 hehtaarin suuruisen maa-alueen. Osa radan huoltoalueesta sijaitsee Ison Huopalahden entisen kaatopaikan alueella. 
Ensimmäiset ravikilpailut Vermossa järjestettiin 27. joulukuuta 1977. Yleisöllä oli ensimmäisiin raveihin vapaa pääsy ja ne ajettiin ilman ennakkomainontaa, koska tarkoituksena oli ”koeajaa” henkilökuntaa ja tekniikkaa varsinaisia avajaisraveja varten. Mainonnan puuttumisesta huolimatta paikalle tuli yleisöä tuhatmäärin. Teknisiltä ongelmiltakaan ei vältytty, vaan kahden ensimmäisen lähdön totopeli jouduttiin mitätöimään tietokonevikojen vuoksi. Ensimmäisen Vermossa ajetun ravilähdön voitti Seppo Sarkolan ohjastama kolmevuotias tamma Adrienne. Virallisesti ravirata avasi porttinsa 31. joulukuuta 1977 järjestetyissä avajaisraveissa, joissa pidettiin myös asiaan liittyvät juhlallisuudet.

Rakennukset ja toiminnot

Vermon raviradan kolmikerroksisen päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Risto Manérus. Katsomossa on yhteensä noin 2 000 istumapaikkaa ja se käsittää 480 hengelle tarkoitetun ravintola Ravillan. Lisäksi katsomorakennuksessa on kolme baaria sekä kaksi kahvilaa. Kesäaikana yleisöä palvelee myös terassiravintola. Vermon tiloissa on raviradan oman toimiston lisäksi Suomen Ravivalmentajat ry:n toimisto.
Vermon varikkoalueella toimii kahvila, hevostarvikemyymälä sekä hevosklinikka. Valmennustoimintaa Vermossa harjoittavat muun muassa Pekka Korpi, sekä Pertti Puikkonen. Raviradan vieressä sijaitsevalle entisen betoniaseman tontille on ollut suunnitelmissa kaavoittaa ratsastuskeskus.
HMS Doon (1904)

Palvelus

HMS Doon myytiin 27. kesäkuuta 1919 romutettavaksi.
Viiksikerttuli

Levinneisyys

Viiksikerttulia tavataan pesivänä Lounais-Kanadassa, Yhdysvaltain länsiosissa ja Pohjois-Meksikossa sekä talvehtivana etelämpänä Meksikossa. Sen populaatio on hyvin suuri ja kannankehitys vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Dreux

Nähtävyyksiä

Kuninkaallinen kappeli Chapelle royale de Dreux puistoineen on yksi kaupungin tärkeimmistä nähtävyyksistä. Se rakennettiin vuonna 1816. Kappeli on Orléansin suvun sukuhauta, jonne on haudattu muun muassa Ranskan kuningas Ludvig Filip I.
Taide- ja historiamuseo Musée d'art et d'histoire sijaitsee vuonna 1895 rakennetussa uusromattisessa kappelissa. Kappeli muutettiin museoksi vuonna 1950. Taidemuseon tunnetuin teos on Claude Monet’n Étude de glycine.
Dreuxin kellotorni (Beffroi de Dreux) on rakennettu vuosina 1512 - 1537. Entisen kaupungintalon ja siihen liittyvän kellotornin suunnittelivat kolme arkkitehtiä, joista viimeisimpänä paikalliseen Métezeaun arkkitehtisukuun kuulunut Clément Métezeau. Entinen kaupungintalo symboloi Dreuxin porvarillisen kaupungin vapautta, joka on peräisin Frankkien kuninkaan Ludvig VI hallinnolta.

Ruoka

Paikallinen erikoisuus on pehmeä lehmänmaitojuusto Feuille de Dreux (Dreuxin lehti), jonka päällä on kastanjanlehti.
Balkanvuoret

Balkanvuoret on Karpaattien vuoriston jatke Tonavan eteläpuolella Kaakkois-Euroopassa, Balkanin niemimaan koillisosassa. Vuoristo on noin 600 kilometrin pituinen, sen keskikorkeus on 900 metriä ja leveys 19–32 kilometriä. Se ulottuu Serbian itäosista keskisen Bulgarian poikki Mustallemerelle. Se on syntynyt vain muutamia miljoonia vuosia sitten ja sitä kutsutaan nuoreksi poimuvuoristoksi.
Vuoristo on syntynyt, kun Afrikan laatta on työntynyt Euraasian laatan alle.
Bulgarian puolella korkein huippu on Botev, joka on 2 376 metriä korkea.
Kārlis Baumanis

Kārlis Baumanis (1835–1905) oli latvialainen säveltäjä, runoilija, näytelmäkirjailija ja journalisti. Hän teki lähes kolmesataa vokaalimusiikin sävellystä ja sovitusta, joista noin viisikymmentä on kuorolle. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kansallislauluksi otettu Dievs, svētī Latviju!, johon säveltäjä itse teki sanoituksen, kuten moniin muihinkin lauluihinsa. Baumanis edusti Lativan kansallisen heräämisen liikettä.
Baumaniksen lauluissa keskeiseen asemaan nousee isänmaallisuus. Hänen sävellyskoulutuksensa oli kuitenkin vähäistä, ja vain jotkin hänen lauluistaan ovat kestäneet aikaa. Tietyt hänen laatimansa melodiat ovat kuitenkin saavuttaneet kulttuurisesti tärkeän aseman. Lisäksi hän kirjoitti kansanlauluista poleemisia artikkeleita latvian- ja saksankielisessä lehdistössä, mikä vaikutti etnomusikologian kehitykseen Latviassa.
Fridtjof Nansen

Fridtjof Wedel-Jarlsberg Nansen (10. lokakuuta 1861 Oslo – 13. toukokuuta 1930 Oslo) oli norjalainen naparetkeilijä, tutkimusmatkailija, diplomaatti ja tieteilijä. Hän ylitti ensimmäisenä ihmisenä Grönlannin vuonna 1888 ja yritti Pohjoisnavalle siinä kuitenkaan onnistumatta vuosina 1893–1896. Naparetkeilijän uransa jälkeen Nansen toimi muun muassa Kansainliiton pakolaisasiain päävaltuutettuna. Nansen sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1922.

Akateeminen ura ja tieteelliset työt

Nansen oli Kuninkaallisen Fredrikin yliopiston (nyk. Oslon yliopisto) eläintieteen ja oseanografian professori. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1888.

Poliittinen ja diplomaattinen ura

Nansen oli Norjan suurlähettiläs Lontoossa 1906–1908 ja Kansainliiton pakolaisasiain päävaltuutettu eli pakolaiskomissaari, missä tehtävässä hän loi pakolaisille niin sanotun Nansen-passin. Nansen sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1922. Hänen mukaansa nimettiin 1930 perustettu Kansainliiton Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto.

Muistaminen

Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Nansenin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Nansenin kuva on ollut aiemmin myös yhtiön Boeing 737-300 -koneen pyrstössä.
Seelandkai

Seelandkai on yksi Lyypekin satama-alueen viidestä terminaalista. Terminaali sijaitsee Travejoen varrella ja sitä operoi Lübecker Hafen-Gesellschaft. Seelandkai on ollut toiminnassa kesästä 2006 lähtien. Pinta-alaa alueella on 185 000 m². Laituripaikkoja terminaalissa on kolme (kaksi ro-ro-alukselle ja yksi conro-alukselle. Syvyyttä terminaalilla on yhdeksän metriä. Seelandkain kautta kulkee muun muassa perävaunuja, kontteja ja uusia ajoneuvoja. Terminaali työllistää 75 ihmistä.