google/wiki40b huggingface dataset:
Sophia Dorothea

Sophia Dorothea  (15. syyskuuta 1666 – 13. marraskuuta 1726) oli saksalainen prinsessa, josta tuli prinssi George Louisin, tulevan Yrjö I:n puoliso ja Yrjö II:n äiti, mutta ei koskaan Englannin kuningatarta.  Hänen puolisonsa syytti häntä uskottomuudesta ja sulki  Sophia Dorothean vankilaan 32 vuodeksi. 
Sophia Dorothea oli Brunswick-Lüneburg-Cellen herttuan ainoa lapsi, jonka avioliitto serkkunsa Georgen kanssa järjestettiin poliittisista syistä. Anoppi inhosi Sophia Dorotheaa, ja vastenmielisyys levisi myös prinssiin. Kreivi Philipp Christoph von Königsmark lohdutti prinsessaa ja järjesti hänen pakoyrityksensä Hanoverista. Prinsessan ja kreivin huhuttiin olleen rakastavaisia. Vuonna 1694 kreivi sai surmansa salamurhaajan uhrina, prinssi otti prinsessasta avioeron ja vangitsi hänet Ahldenin linnaan. Hänen pojastaan tuli Englannin Yrjö II, tyttärestään Sophia Dorotheasta Preussin Fredrik Vilhelm I:n vaimo ja  Fredrik II Suuren äiti.
Paula Holmila

Paula Holmila, (s. 1953 Lapua) on toiminut vuodesta 1982 asti kulttuuritoimittajana, kriitikkona, tv-toimittajana ja dokumentaristina. Hän asuu Pohjassa. Paula Holmila toimii Helsingin Sanomien arkkitehtuuritoimittajana ja arkkitehtuurikriitikkona.

Työura

Ennen ryhtymistään toimittajaksi Holmila toimi Taidemaalariliiton pääsihteerinä. Hän on opiskellut muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulussa, Helsingin yliopistossa, ulkomaalaisille tarkoitetussa Perugian yliopistossa Italiassa ja useissa musiikkioppilaitoksissa.
Taiteen keskustoimikunta myönsi hänelle kolmivuotisen arvostelija-apurahan 2010–2012.
Holmila työskenteli Uuden Suomen kulttuuritoimituksessa vuosina 1985–1991 vastuualueinaan kuvataide ja arkkitehtuuri. Uuden Suomen lopettamisen jälkeen hän siirtyi Yleisradion TV1:n palvelukseen ja teki siellä muun muassa dokumentteja ja haastatteluja. Lisäksi hän on avustanut useita lehtiä.

Julkaisu

Paula Holmila: Musiikkitalo.    Kirjapaja, 2011. ISBN 9789522472168.    (suomeksi)(ruotsiksi)(englanniksi)
Leo Engel

Leo Engel oli suomalainen graafikko, joka tunnetaan muun muassa elokuvajulisteistaan. 1960-luvulla hän teki myös levynkansia Scandia- ja Decca-levymerkeille. Lisäksi Engel on suunnittelut Helsingin juutalaiselle hautausmaalle vuonna 1953 pystytetyn In memoriam 1939–1944 -sankaripatsaan yhdessä Sam Vannin kanssa.
Walrus-luokka

Suunnittelu

Alukset suunniteltiin korvaamaan käytöstä poistuva Dolfijn-luokka. Ydinkäyttöisyys oli aluksi tutkinnankohteena, mutta se hylättiin taloudellisin ja teknisin perustein. Britannian kuninkaalliseen laivastoon otettiin yhteyttä yhteishankkeen perustamiseksi, mutta yritys epäonnistui huolimatta lähes samankaltaisista vaatimuksista. Alankomaat päätyi lopulta parannellun Zwaardvis-luokan hankintaan.
Kahdella luokalla on siten samat mitat ja sisätilat. Tärkein ulkoinen ero on X:n muotoisen perän ohjauspintojen käyttöönotto, mitä oli testattu USS Albatrosilla vuonna 1961 ja mikä oli myöhemmin otettu käyttöön Ruotsin merivoimien sukellusveneissä. Perä oli selkeä parannus matalissa vesissä tapahtuvaan ohjaamiseen ja tietokoneohjaus mahdollisti tarkat suunnanmuutokset kaikissa syvyyksissä ja nopeuksilla.
Zwaardvis-luokan dieselmoottorit toimittanut Werkspoor oli poistanut valikoimistaan kyseisen dieselmoottorin, mutta vastaavat SEMT Pielstickin dieselmoottorit oli asennettu Kortenaer-luokan fregatteihin generaattoreiksi. Kahteen viimeiseen luokan alukseen asennettiin Brons-Werkspoorin dieselmoottorit. Kaikki sähköjärjestelmän osat mukaan lukien sähkömoottori tuotettiin Alankomaissa. Miehistönmäärää saatiin laskettua viidellätoista yhdistämällä komentotilat. siihen sisällytettiin konehuoneenvalvomo, valvontakeskus ja taistelunjohtokeskus, jossa oli SEWACO-VIII taktinen tietojärjestelmä kaksine tietokoneineen ja seitsemän GUPSY monitoiminäyttöpäätettä.
Torpedoputkista voidaan ampua sekä torpedoja että sub-Harpoon merimaaliohjuksia. Thomson-CSF:n valmistama keskialueen hyökkäyskaikuluotaimessa on passiivitoiminto sekä laajakaistainen aktiivitoiminta. Lisäksi aluksella on brittiläinen tyypin 2026 hinattava kaikuluotain. Alukset on myös varustettu Sperryn Mk 29 paikannusjärjestelmällä ja satelliittinavigoinnilla.
Tapio Piha

Aalto Tapio Piha (6. huhtikuuta 1906 Helsinki – 16. lokakuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen mainosalan asiantuntija, järjestöjohtaja, kirjailija ja suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkiä Eero Koltta.

Henkilöhistoria

Tapio Pihan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja  Anton Waldemar Piha ja Helma Gustava Hellman. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1933–1942 oli Hilkka Maija Annikki Weijola ja toinen 1944–1950 Maire Tuulikki Ilkka. Piha tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1932. Hän toimi mainostoimisto Erva-Latvalan mainostoimittajana ja -päällikkönä 1932–1938, Suomen Työn Liiton toimitusjohtajana 1938–1948, mainostoimisto Sekin palveluksessa 1948 ja Kauppamainos-yhtiön mainospäällikkönä vuodesta 1953. Suomen Työn päätoimittaja Piha oli 1939–1949 ja Mainostajan toimittaja 1934–1939.
Piha teki käsikirjoituksen elokuvaan SF-paraati (1940)  ja dokumenttielokuvaan Helsinki, Pohjolan valkea kaupunki (1939). Hän näytteli sivuosassa terapisti Hännistä Jack Witikan 1958 ohjaamassa elokuvassa Mies tältä tähdeltä.
Toronton kaupungintalo

Populaarikulttuurissa

Toronton kaupungintalo on nähty useissa elokuvissa, kuten The Tuxedo (2002), Resident Evil: Apocalypse (2004) ja The Sentinel – salaliitto (2006).
Norjan tieverkko

Teiden hallinto

Valtakunnallisen tieverkon omistaa valtio ja sitä hallinnoi ja hoitaa Statens vegvesen -niminen virasto. Läänin teiden vastuu on lääneissä ja kunnallisten teiden kunnissa.

Talvihoito

Norjassa osa yleisistäkin teistä suljetaan talvisajaksi. Tämä on käytäntö sellaisten teiden osalta, jotka eivät ole osa keskeisintä tieverkkoa ja jonka talvihoito tulisi erittäin kalliiksi. Tällaiset tiet sijaitsevat yleensä vuoristoalueilla. Olosuhteiden niin vaatiessa tiet voidaan sulkea myös tilapäisesti, yleensä yöajaksi. Huonojen keliolosuhteiden vallitessa on käytössä myös kolonna-ajo: Tieosuudella sallitaan vain tienpitäjän avustamien autoletkojen kulku. Letkan keulassa ja perässä liikkuu yleensä aura-auto.
Norjassa on joillain alueilla nastarengasvero. Kitkarenkaat ovat suosittuja, varsinkin alavilla kaupunkialueilla.

Tiemaksut

Osa teistä on maksullisia. Tällaisia teitä ovat yleensä parannetut tai uudet tieosuudet, joiden rakentamiskustannuksista osa peitetään määräaikaisella tiemaksulla. Tiemaksua voidaan myös ryhtyä keräämään etukäteen tulevan investoinnin rahoittamiseksi. Eräiden kaupunkien ympärillä on kaupunkitulli (bomring), jolla kerätään maksua kyseisen kaupungin liikenneinvestointeihin. Myös yksityistien pitäjä voi kerätä tiemaksuja.

Lautat

Rannikkoalueilla on 114 yleisen tien lauttayhteyttä. Kaikki yleisten teiden lautat ovat maksullisia, ja ne liikennöivät tienpitäjän laskuun. Lautoilla noudatetaan yhtenäistä lauttayhteyden pituuteen perustuvaa taksaa.

Tunnelit

Päätiestöllä on noin 950 tunnelia. Näistä kolme on pituudeltaan yli 10 kilometriä. Vuonna 2000 valmistunut Lærdalin tunneli (24,5 km, E16) on maailman pisin maantietunneli. Osa tunneleista kulkee meren alla. Eiksundin alittava tunneli (7,8 km, 653) on maailman syvimmällä käyvä maantietunneli. Sen alin kohta sijaitsee 287 metriä meren pinnan alapuolella.
Kaikki pelissä (vuoden 1994 elokuva)

Tuotanto

Elokuvan tuotannon loppusuoralla kuvaukset keskeytyivät varojen puutteen vuoksi. Elokuvasäätiön myönnettyä lisätukea elokuva valmistui ja pääsi ensi-iltaan. Menestys ei yhdeksän miljoonan markan elokuvalla ollut erityinen, ja tuotantoyhtiö meni konkurssiin.
Rahojen käytössä ilmeni väärinkäytöksiä, ja kolmen vuoden kuluttua Ollila tuomittiin puolentoista vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen avustuspetoksesta, avustuksen väärinkäytöstä, velallisen epärehellisyydestä ja kirjanpitorikoksesta. Lisäksi hänet tuomittiin maksamaan Elokuvasäätiölle ja tuotantoyhtiön konkurssipesälle vahingonkorvauksia.

Juoni

Elokuvan alussa tehdään elokuvaa. Käy ilmi, että käsikirjoittaja on kirjailija Pentti Töysä, joka haluaa muuttaa käsikirjoitusta siten, että siitä paljastuu paikkakunnalla tehty rikos. Töysä murhataan. Murhan selvittelyn aikana sattuu toinen kuolemantapaus: veturinkuljettaja Halme löytyy kuolleena. Halmeen kuolema verhotaan itsemurhaksi, ja Halmeesta tehdään Töysän murhaaja, jolloin juttu katsotaan muka ratkenneeksi. Tapahtumien taustalla on menneisyyteen kohdistuvaa katkeruutta ja talousrikos, johon ministeri on sotkeutunut.

Arviot

Suomalaisissa aikalaisarvioissa elokuvaa pidetiin ammattitaitoisesti tehtynä rehellisenä viihdejännärinä mutta kovin köykäisenä. Elokuvan katsonut Varietyn kriitikko kuitenkin kiittää sitä veteraanin tekemäksi raikkaaksi ja nuorekkaaksi elokuvaksi.
Nelmin Nos

Nelmin Nos tai Nelmin-Nos (ven. Нельмин Нос, Нельмин-Нос) on taajama ja Malozemelskin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä.
Taajama sijaitsee Petšoran alajuoksun jokisuiston vasemmalla eli läntisessä rantapenkereellä, runsas 30 kilometriä joen laskukohdasta Barentsinmeren Petšoranlahteen. Taajaman länsipuolella aukeaa laaja tundra. Polttopuut Nelim Nosiin tuodaan etelästä Komin tasavallasta. Taajaman eteläpuolella runsaan 3 kilometrin päässä sijaitsee Nenetsian suurin järvi, noin 40 kilometrin pituinen Ozero Golodnaja Guba.
Vesiyhteys taajamasta Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mariin on runsas 50 kilometrin mittainen. Laiva Narjan-Mariin kulkee kesällä kolmesti viikossa, talvella paikkakuntia yhdistää jäätie ja moottorikelkkareitit.
Nelmin Nos perustettiin vuonna 1937 Nenetsian Ensimmäisen Poronhoitokolhoosin sijaintipaikaksi; taustalla oli porotokkien yhdistäminen (kansallistaminen) ja poronhoidon mukana liikkuneiden nenetsiperheiden ohjaaminen kiinteämmin neuvostoyhteiskuntaan.
Malozemelskin kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 916 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Nelmin-Nosin taajama on maalaiskunnan ainoa asutuskeskus. Väestö koostuu 95 prosenttisesti piirikunnan alkuperäisistä asukkaista eli nenetseistä; Nelmin-Nos on yhä leimallisesti nenetsien porotaloustaajama.
Nelmin Nosissa on muun muassa päiväkoti, koulu, terveysasema, porokolhoosi, leipomo, yleinen sauna (banja) ja kulttuuritalo, jossa toimii poronhoitomuseo, kirjasto ja käsityökeskus sekä laulu- ja tanssiyhtye Maimbava (nenetsiä: Ilo).
Eino Paloheimo

Eino Eelis Paloheimo, sukunimi vuoteen 1906 Brander (16. toukokuuta 1901 Nakkila – 13. marraskuuta 1977 Tampere) oli suomalainen insinööri ja kirjailija.
Eino Paloheimo oleskeli Kanadassa 1925–1927 ja hän opiskeli sitten Yhdysvalloissa 1927–1928. Suomeen palattuaan Paloheimo oli insinöörinä Oy Nokia Ab:ssä vuoteen 1942 saakka. Tämän jälkeen hän oli insinööritoimisto Ohje Oy:n toimitusjohtajana 1943–1975. Paloheimo toimi Pirkkalaiskirjailijoiden puheenjohtajana 1947–1948 ja 1950.
Marco Giampaolo

Ura

Giampaolo pelasi lähes koko uransa ajan Italian Serie C:ssä edustaen kasvattajaseuransa Giulianovan lisäksi useita muitakin seuroja. Hän debytoi Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä kaudella 1995/96 edustaessaan Fidelis Andriaa. Giampaolon ura päättyi vuonna 1997.
Pelaajauransa jälkeen  Giampaolo siirtyi valmentajaksi. Hän toimi vuosina 2000–2001 Pescaran apuvalmentajana palaten Giualianovaan apuvalmentajan tehtäviin. Vuosina 2004–2006 Giampaolo toimi Ascolin valmentajana, vaikkei hänellä ollut vaadittavaa valmentajalisenssiä.
Kaudella 2006/07 Giampaolo valmensi Cagliari Calciota saaden potkut joulukuussa 2006 ja tullen palkatuksi päävalmentajaksi uudelleen helmikuussa 2007. Giampaolo pelasti Cagliarin putoamiselta kaudella 2006/07. Hän sai toistamiseen potkut seurasta marraskuussa 2007. Cagliari-potkujensa jälkeen Giampaolo valmensi lyhyitä jaksoja Sienaa, Cataniaa, Cesenaa, Bresciaa, Cremonesea ja Empolia. 
Kesäkuussa 2016 Giampaolo teki kaksivuotisen sopimuksen UC Sampdorian kanssa. Genovalaisjoukkue sijoittui Giampaolon alaisuudessa tukevasti Serie A:n keskikastiin ollen kahdesti kymmenes ja kaudella 2018/19 yhdeksäs. Kauden 2018/19 jälkeen Giampalo jätti Sampdorian. Muutama päivä Sampdoriasta lähtönsä jälkeen Giampaolo teki kaksivuotisen sopimuksen AC Milanin kanssa. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo lokakuun alussa 2019, kun Milan oli avannut kautensa kehnosti ja oli sarjassa vasta sijalla 13.
Humppilan lasitehdas

Humppilan lasitehdas on 1952 perustettu suomalainen lasitehdas Humppilassa. Sen perustivat Nuutajärven lasitehtaan palveluksessa olleet Helanderin veljekset, Olavi, Martti ja Jonni. Tuolloin se toimi vanhassa navetassa. Laivanvarustaja Rolf Alander osti yhtiön 1970 pakkohuutokaupasta. Hän rakennutti uuden tehdasrakennuksen, jossa toiminta alkoi 1971. Wärtsilä osti tehtaan 1986, ja sen omistuksen aikana osasta tuotanto- ja varastotiloista tehtiin ostoskeskusmainen erikoisliikkeitä sisältävä kauppakäytävä. Tehtaan omistaa nykyisin Fiskars Oyj:n tytäryhtiö Iittala Group Oyj.
Vuodesta 2008 varsinaisen lasinpuhallusliiketoiminnan on omisti yritys nimeltä Bianco Blu. He valmistivat tuotteitaan lasitehtaalla ja myivät niitä siellä olevassa liikkeessään. Pääosin he myös suunnittelevat tuotteensa itse. Lasinpuhallusta voi seurata tai kokeilla lasin puhaltamista itse.  Bianco Blu lopetti toimintansa Humppilan lasitehtaassa vuoden 2016 lopussa.
Mårten Segercrantz

Mårten Enberg, aateloituna vuodesta 1718 Segercrantz af Såtevalla (9. heinäkuuta 1682 Soikkola, Inkeri – 3. syyskuuta 1758 Lempäälä), oli suomalainen Ruotsin armeijassa palvellut eversti, valtiopäivämies ja lahjoittaja. 
Segercrantzin vanhemmat olivat Inkerissä sijainneen Soikkolan kuninkaankartanon vuokraaja Mårten Eriksson Enberg ja Magdalena Krus. Hän pääsi ylioppilaaksi Tartossa 1697 ja opiskeli jonkin aikaa teologiaa Tarton yliopistossa. Segercrantz meni voluntaariksi Viipurin läänin kaksikasjalkaväkirykmenttiin vuonna 1700. Hänestä tuli vääpeli 1700, kornetti 1701, luutnantti Turun ja Porin läänin kaksikasratsuväkirykmentissä 1701 ja ratsumestari 1705. Segercrantz aateloitiin 1718 ja ylennettiin majuriksi Karjalan ratsuväkirykmenttiin. Segercrantz osallistui Kaarle XII:n Norjan sotaretkeen 1716-18 ja sieltä vetäytymiseen lumimyrskyssä tunturien yli Duvediin vuodenvaihteessa 1718-19. Suomeen hän palasi armeijan mukana syksyllä 1721. Hänelle myönnettiin kapteenin jakopalkka Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentissä 1723 ja majurin jakopalkka 1740. Segercrantz erosi sotapalveluksesta everstiluutnanttina 1741 ja hän sai everstin arvon 1757.
Segercrantz omisti vuodesta 1710 Sotavallan kartanon Lempäälässä. Hän hankki 1730-luvulla omistukseensa Lempäälästä myös Innilän ja Lastusten kartanot sekä Ruotsilan tilan Vesilahdella. Segercrantz piti myös kestikievaria Lempoisten Anttilan talossa ja perusti tiloilleen viinanpolttimon ja kaksi sahaa myllyjen yhteyteen. Hän kutsui 1738 ruotsalaisen geologin Daniel Tilasin Sotavaltaan etsimään mineraaliesiintymiä kartanon mailta ja samoihin aikoihin Sotavallassa vieraili myös taloustieteilijä Ulrik Rudenschöld, jonka Ruotsin hallitus oli lähettänyt tutkimaan taloudellisia oloja Suomessa. Segercrantz osallistui Ruotsin valtiopäiville 1726–1727 ja 1738–1739 sekä Turun maapäiville 1742. 
Segercrantz jäi lapsettomaksi ja hän myi koko omaisuutensa vähän ennen kuolemaansa. Segercrantz testamenttasi Turun akatemialle 6000 kuparitaalaria kahden talousopin stipendin perustamista varten.
Mårten Segercrantz oli naimisissa 1706–1752 Iitin kirkkoherran Arvid Paulinuksen tyttären Katarina Paulinin (k. 1752) kanssa. Segercrantzin lahjoittama messinkinen kattokruunu sekä hänen hautausvaakunansa ovat Lempäälän kirkossa.
FS L’Audacieux (1931)

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Atlantin laivaston 10. hävittäjäviirikköön, jonka muina aluksina olivat Le Fantasque ja Le Terrible. Toisen maailmansodan alkaessa alus oli viirikön mukana Brestissä, josta ne siirrettiin Dakariin. Ranskan antautuessa alus oli viirikkönsä mukana Välimerellä.
Alus siirtyi syyskuussa 1940 viirikkönsä suojatessa 4. risteilijälaivuetta Dakariin, jossa se oli liittoutuneiden yrittäessä vallata sataman 23. syyskuuta. Alus vaurioitui pahoin HMAS Australian tykkitulessa. Alus syttyi tuleen ja se jouduttiin ajamaan maihin. Aluksen hylky hinattiin Bizerteen, jossa sen korjaustyöt aloitettiin. Alus vauriotui telakalla liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä 7. toukokuuta 1943.
Täpläperhoset

Kuvaus

Täpläperhoset ovat yleensä keskikokoisia tai suuria. Siipien yläpinnan väritys on usein kirkas ja huomiota herättävä, mutta joukossa on myös siiviltään läpinäkyviä lajeja. Siipien alapinnalla on usein naamioiva suojaväri. Siipien kirkkailla väreillä on ennen kaikkea saalistajia varoittava merkitys, sillä heimon lajit ovat yleensä joko pahanmakuisia tai myrkyllisiä. Etenkin varhain keväällä lentävillä lajeilla värityksellä on merkitystä myös auringon lämmön keräämisessä. Täpläperhosten siipikuvioinnissa on ryhmälle tunnusomainen, useista poikkiviiruista ja silmätäplistä muodostuva kaava.
Nokkaperhosten (Libytheinae) alaheimoa lukuun ottamatta täpläperhosten molemmilla sukupuolilla etummainen raajapari on lyhyt ja kävelyyn kelpaamaton. Naaraat käyttävät tynkämäisiä eturaajojaan munimispaikan tunnusteluun, mutta koiraat eivät luultavasti käytä eturaajojaan lainkaan. Tunnusomaisena piirteenä tuntosarvien alapinnalla on kolme pitkittäisharjannetta ja naaraan munanasettimeen liittyy muilta perhosryhmiltä puuttuva von Sieboldin elin. Koiraat etsivät parittelukumppania joskus jopa kilometrien pituisilla partiointilennoilla. Toukat ovat karvaisia tai piikkisiä.
Muun muassa banaanilla ja kookospalmulla elävien kaarnasiipien (Brassolis) ja pöllökkäiden (Caligo) lajeja sekä muutamia kaposiipilajeja lukuun ottamatta täpläperhosiin ei kuulu mainittavia viljelykasvien tuholaisia.

Taksonomia

Aiemmin hopeatäplät luettiin omaan alaheimoonsa (Argynniinae), mutta varsinkin toukkien rakenteiden samankaltaisuuksien perusteella ne luetaan nykyään kaposiipien kanssa samaan aurinkoperhosten alaheimoon (Heliconiinae).
De stijl

De stijl (hollantia = 'tyyli') oli pääasiassa hollantilainen taidesuuntaus ja taiteilijaryhmä, jonka perusti vuonna 1917 Leidenissä Alankomaissa taidemaalari ja arkkitehti Theo van Doesburg. Ryhmän muut jäsenet olivat taidemaalarit Piet Mondrian, Vilmos Huszár ja Bart van der Leck sekä arkkitehdit Gerrit Rietveld, Robert van 't Hoff ja J. J. P. Oud.
Ryhmä vaikutti 1920-luvun ajan ja hajosi van Doesburgin kuoltua 1931. Maalaustaide perustui aluksi neoplastisismille eli uusplastisismille, myöhemmin elementarismille. De stijl suosi perusmuotoja, erityisesti kuutioita, pysty- ja vaakasuuntia. Esseessään Uusplastisismi (1920) Piet Mondrian esitti, että abstrakti taide ilmaisee parhaiten henkisiä arvoja. Se vaikutti funktionalismiin ja modernismiin.
Ryhmän piirissä julkaistiin myös lehteä De Stijl, vuodesta 1917.
M163 Vulcan

M163 Vulcan on yhdysvaltalainen ilmatorjuntapanssarivaunu. M163 syntyi Rock Islandin asevarikon tekemänä 60-luvun alkupuolella ja sen kehittelytyön tuloksena. Vaunutuotannon aloitti sittemmin GEC. Vaunun pääase on useissa Yhdysvalloissa valmistetun hävittäjälentokoneen tykkiase: M61 Vulcan. Se on kuusiputkinen Gatling-tyyppinen revolveritykki. Se yltää sarjatulella laukaistuna 1 180 laukaukseen minuutissa. Aseen etuna voidaan nähdä sen tulinopeuden säädettävyys.
Asetyypin vaunualusta pohjautuu M113 -tyyppiin. M163 Vulcanin heikkouksina voitiin nähdä tulen epätarkkuus sekä suhteellisen lyhyt kantomatka. Näitä silmällä pitäen kehiteltiin tähän aselajin haaraan muita korvaavia aseita, jotka olivat usein tutkalla ohjattuja: kuten M247 Sergeant York.
Vaunu on nelimiehistöinen. Moottorina toimii Detroit 6V-53 dieselmoottori, teholtaan 215 hv (160 kW). Suurin maantienopeus on 67 km/t. Panssaroinnin vahvuus on 38 mm. Ajoneuvo on uintikykyinen, eli se on niin sanottu amfibiovaunu.
Usea Yhdysvaltain liittolaismaa on tätä asetyyppiä käyttänyt, mukaan lukien Israel − Etelä-Korean ohella. Yhdysvalloissa M163:n palvelusaika kesti vuodet 1968–1994. M42 Dusterin tavalla, tämä vaunutyyppi otti osaa Vietnamin sotaan. Siinä M163 palveli enimmäkseen jalkaväen tukiaseena.
Otto Karl von Fieandt

Otto Karl von Fieandt (1758–1825) oli suomalainen kartantekijä ja Haapaniemen topografikunnan päällikkö 1812–1819. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1794.
Afonso Pena

Afonso Augusto Moreira Pena (portugali: [aˈfõsu awˈɡustu moˈrejrɐ ˈpenɐ]; 30. marraskuuta 1847 – 14. kesäkuuta 1909) oli brasilialainen poliitikko, joka toimi Brasilian presidenttinä vuosina 1906 - 1909. Ennen poliittista uransa Pena oli asianajaja, oikeustieteilijä ja Brasilian korkeimman oikeuden jäsen. Hän oli ensimmäinen presidentti joka kuoli kesken virkakautensa.
Pena aloitti poliittisen uransa vuonna 1874 keisarillisen Brasilian parlamentissa. Sen jälkeen kun Brasiliasta tuli tasavalta, hän oli Minais Geraisin kuvernööri 1892-1894. Hänen kaudellaan päätettiin, että Belo Horizontesta tulee osavaltion pääkaupunki (joka oli aiemmin Ouro Preto). Hän osallistui presidentinvaaleihin vuonna 1894, mutta hävisi suurella äänten erolla Prudente de Moraisille.
Vuonna 1902 Penasta tuli Francisco de Paula Rodrigues Alvesin varapresidentti. Seuraavissa vaaleissa vuonna 1906 hänet valittiin presidentiksi ja siinä virassa hän toimi kuolemaansa asti vuonna 1909.
Afonso Pena oli ensimmäinen Brasilian presidentti, joka pyrki puuttumaan kansainväliseen kahvitalouteen. Liittovaltion hallitus alkoi ostaa tuotannon ylijäämää pitääkseen yllä korkeaa kahvin hintaa kansainvälisillä markkinoilla. Pena myös edisti rautateiden laajentamista.
Terek

Historia

Toisen maailmansodan aikana suomalainen Waffen SS:n pataljoona Nordost eteni divisioonassaan Terekjoelle saakka.
Kaasa

Kaasat olivat muinaisia merimerkkejä, joita käytettiin Perämeren rannikoilla. Kaasat oli koottu kivistä tai puusta, ja ulkonäöltään ne muistuttivat sytyttämätöntä riu'uista koottua nuotiota tai kokkoa. Jotkut kaasat olivat opasteita merenkäyntiä varten, toiset merkitsivät hyvää verkonlaskupaikkaa. Joskus kaasa oli tai kaasan päällä oli vihollisesta varoittava nuotio. Sana kaasa on tullut sanasta kasa eli röykkiö.
Suomen rannikon kaasat oli merkitty merenkulkuoppaisiin ja oppaissa oli selostettu, kuinka niitä tuli lähestyä ja kuinka ne tuli ohittaa. 1800-luvun loppuun mennessä kaasat kuitenkin olivat menettäneet merkityksensä majakoiden ja tunnusmajakoiden yleistyttyä.
Holiday Club Caribia

Holiday Club Caribia on Turun Ylioppilaskylän lähellä sijaitseva kylpylähotelli, joka kuuluu Holiday Club -ketjuun. Se oli välillä osa Sokos Hotels -ketjua, kunnes siirtyi 1. lokakuuta 2015 takaisin Holiday Clubille.
Hotellissa on 200 huonetta. Turun ylioppilaskyläsäätiö rakennutti Caribian 1970-luvulla alun perin kongressihotelliksi. 1990-luvulla suoritetun laajennuksen ja saneerauksen yhteydessä hotelliin rakennettiin kylpyläosasto. Rakennuksessa sijaitsi myös monitoimihalli RadioCity Areena. Areenan tilalla on nykyään Superpark-aktiviteettipuisto
Kylpylärakennuksessa toimii Ravintolamaailma, tilausravintolana toimiva ravintola Terrace sekä Hesburger-pikaruokaketjun ravintola.
Kylpylässä on useita uima-altaita: lämmin ulkoallas, kylmä ”avantoallas”, kuntouimareiden allas, lastenallas, nuorisoallas ja kaksi poreallasta. Tarjontaan kuuluu myös kolme vesiliukumäkeä: Musta aukko, Rengasliukumäki ja Villijoki. Kylpylä on profiloitunut erityisesti lapsiperheiden kohteeksi.
Caribialle on hyvät bussiyhteydet Turun keskustasta. Hotelliin pääsee keskustasta linjoilla 50, 51, 53 ja 54, jotka kulkevat arkipäivisin normaalisti 15 minuutin välein. Linjalla 220 pääsee hotellilta kauppakeskus Myllyyn ja takaisin tunnin välein.
Kylpylähotelli Caribia on tunnettu myös sen edustalle sijoitetusta ympäristötaideteos Posankasta. Posankka on Alvar Gullichsenin suunnittelema veistos, joka kuvaa kumiankan ja marsipaanipossun risteytymää.
Tamara Abalde

Tamara Abalde (s. 6. helmikuuta 1989 Vigo) on espanjalainen koripalloilija. 185-senttinen Abalde oli mukana Espanjan olympiajoukkueessa Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Espanja selvisi kisoissa neljännesvälieriin. Abalde edustaa seuratasolla espanjalaista Rivas Ecópolisia. Hän opiskeli ja pelasi vuoden yhdysvaltalaisessa Lamarin yliopistossa ja aloitti uransa Celta Vigourbanin joukkueessa 15-vuotiaana.