google/wiki40b huggingface dataset:
Väinö Kilpiäinen

Väinö Armas Kalevi Kilpiäinen (16. kesäkuuta 1929 Joutseno – 4. marraskuuta 1973 Oulu) oli suomalainen sekatyömies, joka surmasi pitkäperjantain iltana 3. huhtikuuta 1953 Muhoksella Soson rautatieseisakkeella ryöstökeikan aikana neljä ihmistä vasaralla. Uhrit olivat 59-vuotias pysäkinhoitaja Väinö Akseli Niemi (s. 18. helmikuuta 1894), tämän 57-vuotias vaimo Elli Johanna Niemi (s. 29. joulukuuta 1895), 18-vuotias tytär Leila Johanna Niemi (s. 21. helmikuuta 1935) ja 6-vuotias pojantytär Pirkko Helena Niemi (s. 6. lokakuuta 1946).
Surmatöiden jälkeen Kilpiäinen räjäytti työmaalta hakemallaan dynamiitilla auki aseman kassakaapin, jossa ei kuitenkaan vastoin hänen luulojaan ollut yhtään rahaa. Tämän jälkeen Kilpiäinen meni Niemien asuntoon, varasti sieltä noin 100 000 markkaa rahaa (vastaa noin 3 150 euroa 2013 hintatasossa), pieniarvoista omaisuutta, muun muassa 22 äänilevyä, Saksan, Ruotsin ja Neuvostoliiton kolikoita, viisi metriä naisten pukukangasta ja aurinkolasit.
Kilpiäinen pakeni surmapaikalta kävellen. Kävelyn aikana hänen takaansa tuli taksi, jonka kyydillä hän ajoi Ouluun. Matkan hän maksoi varastamallaan 5 000 markan setelillä.
Kilpiäinen jäi kiinni muun muassa vuokraisäntänsä antaman vinkin ansiosta. Hän oli ollut poissa kotoaan tekoaikaan ja hermostunut paljon julkisuutta saaneesta nelossurmasta puhuttaessa. Lisäksi Kilpiäinen oli unohtanut surmapaikalle puukkonsa, jota hän oli käyttänyt panosten tekemiseen ja josta saatiin hänen sormenjälkensä.
Motiiviksi ryöstöön Kilpiäinen kertoi taloudellisen ahdingon. Hänellä oli vaimo ja pieni tytär elätettävänä, mutta palkkatulot olivat hyvin vähäiset.
Kilpiäinen tuomittiin Muhoksen kihlakunnanoikeudessa 23. toukokuuta 1953 ryöstöstä ja neljästä eri murhasta, kustakin elinkaudeksi kuritushuoneeseen. Oikeudenkäynti pidettiin turvallisuussyistä Oulun lääninvankilassa. Kilpiäinen oli aikaisemmin tehnyt täyden tunnustuksen, mutta oikeudenkäynnissä hän yritti siirtää osavastuun teosta olemattoman rikostoverin tilille. Vaasan hovioikeus vahvisti elinkautistuomion saman vuoden syksyllä. Mielentilatutkimusta Kilpiäiselle ei tehty.
Kilpiäinen alkoi vankeusaikanaan syvästi katua surmatekoja ja sairastui tämän vuoksi joutuen olemaan jatkuvasti lääkehoidon alaisena. Sairastumista pahensi yksinäisyys, sillä muut vangit eivät osoittaneet ymmärrystä Kilpiäisen surmatöille. Avioeron ottanut vaimo ja tytär eivät pitäneet häneen mitään yhteyttä vankeusaikana. Kilpiäisen äiti oli ainoa, johon hänellä oli yhteys ulkomaailmassa.
Kilpiäinen istui vankilassa 20 vuotta ja kuoli lääkehoidon aiheuttamaan rasitukseen 4. marraskuuta 1973. Presidentti Kekkonen oli toistuvasti hylännyt Kilpiäisen tekemät armonanomukset.
Tsegaye Mekonnen

Tsegaye Mekonnen (s. 15. kesäkuuta 1995) on etiopialainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa on maraton.
Mekonnen voitti 18-vuotiaana ensimmäisen juoksemansa virallisen maratonin, kun hän oli Dubain maratonin ykkönen vuonna 2014 omalla ennätysajallaan 2.04.32.
Mekonnen on juossut urallan vuoteen 2018 mennessä yhden arvokisamaratonin. Hän oli vuoden 2017 Lontoon MM-kisoissa 19:s.
Paavo Kuronen

Paavo Juhani Kuronen (s. 20. heinäkuuta 1942 Helsinki) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Lapin jääkäripataljoonan komentajana.
Kuronen syntyi konstaapeli Paavo Kurosen ja Ingrid Oseniuksen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1963 on Maria Tikka.
Kuronen tuli ylioppilaaksi Helsingin kaksoisyhteislyseosta 1962 ja suoritti Kadettikoulun 1966 ja Sotakorkeakoulun 1975. Hän toimi opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Uudenmaan jääkäripataljoonassa 1966–1972 ja opetusupseerina Taistelukoulussa 1975–1980. Pääesikunnassa Kuronen oli toimistoesiupseeri 1980–1985 toimistopäällikkö 1985–1989. Lapin jääkäripataljoonan komentajana hän toimi vuodesta 1989 vuoteen 1990, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Kuronen on puolustusvoimien moninkertainen ikämiesten sadan metrin vapaauinnin mestari.
Kuronen ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1969, kapteeniksi 1972, majuriksi 1977 ja everstiluutnantiksi 1985.
Piraija (elokuva)

Juoni

Kaksi nuorta saapuu yöllä armeijan hylättyyn tukikohtaan. He päättävät ottaa paikassa olevasta uima-altaasta ilon irti ja menevät sinne naku-uinnille. He eivät tiedä, että karmiva salaisuus vaanii heidän allaan ennen, kuin se nousee ja ahmaisee heidät kitaansa. Kun nuorten kauhunhuudot kiirivät punaisen veden pinnalla, valot laitetaan päälle ja selviää, että rakennus on kaukana hylätystä ja tyhjästä.
Vakuutusalan tutkija Maggie McKeown lähetetään etsimään kahta nuorta patikoijaa, jotka katosivat lähellä Lost River Lakea. Hän palkkaa juron, korvessa asuvan Paul Groganin oppaakseen. Tutkiessaan aluetta he löytävät hylätyn armeijan laitoksen. Ainut asukas on tohtori Robert Hoak, entinen huippusalaisen projektin johtaja. Projektin tarkoituksena oli kasvattaa kylmän veden piraijoja Vietnamin sotaan. Projekti lopetettiin jo vuosia sitten, mutta Hoak oli jatkanut lihansyöjäkalojen kasvattamista.
Tutkiessaan päärakennusta Maggie ja Paul vapauttavat vahingossa piraijat paikalliseen jokeen, joka johtaa järvelle, jossa lasten kesäleiri ja vastikään avattu lomakohde voivat tarjota nälkäisille lihansyöjille paljon kalanruokaa. Maggie ja Paul juoksevat varoittamaan paikallisia, mutta heidän varoituksensa menevät kuuroille korville... kunnes piraijat saavuttavat uimarit.
Hyökkäyksen jälkeen Paul ja Maggie keksivät päästää kaiken jätevesialtaan veden järveen, koska Paulin mukaan se tappaa kaiken vedessä olevan. Päästyään jätevesialtaalle Paul sitoo ympärilleen köyden ja sukeltaa jokeen. Sitten hän vapauttaa jätevedet, ja pian sen jälkeen joutuu piraijojen hyökkäyksen kohteeksi. Maggie hyppää veneeseen ja poimii Paulin sen kyytiin.
Päästyään kuivalle maalle Paul autetaan paareille. Elokuvan lopussa uutistoimittaja puhuu valtion tiedemiehelle tapahtumasta (joka mainitsi Maggielle työskennelleensä tohtori Hoakin kanssa), ja tiedemies kertoo, ettei ole enää vaaraa eikä pelätä tarvitse. Elokuva loppuu näkyyn merelle, ja kuuluu ääniä, joita piraijat tekivät ennen hyökkäämistään. (Se siis viittaa siihen, että jotkut piraijat selvisivät jätevesimyrkytyksestä...)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kuvaa Piraijaa hyvän käsikirjoituksen varassa toimivana halpaelokuvana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Tunnustuksia

Tunnustuksia (ransk. Les Confessions) on Jean-Jacques Rousseaun vuonna 1770 ilmestynyt kirja. Teoksen on osittain suomentanut Edwin Hagfors vuonna 1938.
Michel Wieviorka

Michel Wieviorka (s. 23. elokuuta 1946, Pariisi) on ranskalainen sosiologi, joka on International Sociological Associationin puheenjohtaja kaudella 2006–2010. Hän on tällä hetkellä Pariisissa professorina.
Wieviorka on 1970-luvulta lähtien tutkinut kansalaisliikkeitä. Hänen mukaansa kansalaisaktivismi antaa ihmisille tunteen, että asioihin voi vaikuttaa, ja ehkäisee näin terrorismia ja levottomuuksia. Lisäksi hän on tutkinut terrorismia, rasismia, kulttuurisia eroja ja väkivaltaa. 2000-luvulla Wieviorka on tutkinut sosiologian uusia paradigmoja.
Wieviorka on sanonut, että sosiologien tulisi esiintyä mediassa ja käyttää selkeää yleiskieltä, jotta enemmistökin ymmärtäisi sosiologiaa. Hän onkin itse ollut kansainväliselle medialle asiantuntija, jolta kysyttiin lausuntoja etenkin vuoden 2005 lähiömellakoiden aikaan. Wieviorkan teoksia on käännetty muun muassa englanniksi, espanjaksi, saksaksi ja japaniksi, mutta ei suomeksi.
August Kuokkanen

August (Aukusti) Kuokkanen (3. tammikuuta 1850 Kuopio – 8. elokuuta 1907 Kuopio) oli suomalainen päätoimittaja, kaupunginkamreeri ja suomentaja.
Kuokkasen vanhemmat olivat maalari Mikko Kuokkanen (1814–1863) ja Maria Kristina Sutinen (1810–1892). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1870. 
Kuokkanen toimi kansakoulunopettajana Kuopiossa 1872. Hän oli Savo-lehden päätoimittajana 1879–1885 ja sen jälkeen vuodesta 1886 alkaen hän toimi Kuopion kaupunginkamreerina. 
August Kuokkanen oli naimisissa vuodesta 1875 Olga Maria Hacklinin (1855–1928) kanssa. Heidän poikansa oli kihlakunnantuomari, Mikkelin pormestari, kansanedustaja ja sisäasiainministeri Erkki Kuokkanen.
Peter Bonerz

Peter Bonerz (s. 6. elokuuta 1938 New Hampshire) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on näytellyt muun muassa hammaslääkäriä The Bob Newhart Showssa sekä psykiatria Sekobileet elokuvassa vuonna 1980. Hän on myös ohjannut useita jaksoja eri sarjoihin kuten Frendeihin, Alfiin, sekä Sisko ja sen siskoon.
Le Grand-Saconnex

Talous

Grand-Saconnex muodostaa Geneven kanssa yhtenäisen kaupunkialueen. Geneven lentoaseman matkustajatermiaali sijaitsee kaupungin alueella. Lentoaseman alla sijaitsee SBB:n rautatieasema. Lentoaseman yhteydessä sijaitsee Palexpo-messukeskus, jossa pidetään muun muassa vuosittainen Geneven autonäyttely. Myös Luterilaisen maailmanliiton eli LWF:n, Parlamenttien välisen liiton eli IPUn ja Euroopan yleisradiounionin eli EBUn päämajat ovat Grand-Saconnex’ssa.

Maantiede

Maantieteellisesti kaupunki sijaitsee Rhônen laakson pohjoisrinteellä, suhteellisen tasaisella ylätasangolla, Genevenjärven tuntumassa. Grand-Saconnex rajoittuu luoteessa Ranskaan, koillisessa Bellevue’hun ja Pregny-Chambésyyn, kaakossa Geneveen sekä lounaassa Vernieriin ja Meyriniin.

Liikenneyhteydet

Sveitsin toiseksi suurimman lentoaseman terminaali sijaitsee Grand-Saconnex’ssa. Lisäksi moottoritie A1 kulkee kaupungin kautta sekä rautatie Geneven päärautatieasemalle alkaa lentoasemalta. 
Geneven kantonin joukkoliikenneyhtiön TPG:n (Transports Publics Genevois) raitiovaunu- ja johdinautoverkko ulottuu Meyriniin. Kaupungissa on myös linja-autoliikennettä.
Metis (kuu)

Fyysiset ominaisuudet

Metis on muodoltaan epäsäännöllinen, kooltaan 60×40×34 km. Kuun massa ja koostumus ovat edelleen tuntemattomia, mutta kuun tiheyden perusteella sen on arvioitu olevan huokoista vesijäätä.
Metiksen pinta on erittäin kraatteroitunut. Se heijastaa huonosti valoa ja on väriltään punertava. Kuu on myös epäsymmetrinen heijastusominaisuuksiltaan.
Victor Bartley

Ura

Bartley pelasi juniorikiekkoa WHL:ssä. Varaamattomana pelaajana Bartley pelasi ensimmäisen kokonaisen ammattilaiiskautensa ECHL:ssä Utah Grizzliesissä ennen siirtymistään vuodeksi Eurooppaan ja Rögle BK:hon Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Allsvenskaniin. Bartley oli Röglen eniten pisteitä tehnyt puolustaja 34 pisteellään 54 ottelussa kaudella 2010–2011. Hän ehti tehdä sopimuksen Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä pelaavaan Djurgårdens IF:ään, mutta sai ennen seuraavan kauden alkua allekirjoitettua ensimmäisen NHL-sopimuksensa Nashville Predatorsin kanssa 24. toukokuuta 2011.
Nashvillen harjoitusleirille vuonna 2011 osallistunut Bartley ei onnistunut lunastamaan paikkaa NHL-kokoonpanossa, joten hän pelasi kauden 2011–2012 farmijoukkue Milwaukee Admiralsissa. Bartley oli AHL:n kymmenes puolustajien pistepörssissä tehtyään 39 pistettä 76 pelaamassaan ottelussa.
Työsulkukaudella 2012–2013 Bartley sai ensimmäisen kutsunsa NHL:ään ja teki debyyttinsä Nashvillen voitettaessa Edmonton Oilersin 6–0 8. maaliskuuta 2013.
Maissiöljy

Maissiöljy on maissin jyvän alkioista valmistettu ruokaöljy. Se on kullankeltaista, puhdistettuna melkein mautonta ja tuoksutonta kasviöljyä, jossa on runsaasti monityydyttymättömiä rasvahappoja. Maissiöljy sopii vain kevyeen paistamiseen, sillä se ei kestä yli 170 asteen lämpötilaa. Sitä käytetään myös ruoanlaitossa, salaattikastikkeissa ja margariineissa.
Maissiöljy on erityisesti keliaakikkojen sekä gluteeniallergisten suosiossa.
Saksan naisten jääkiekkomaajoukkue

Huom!

* Saksan alkuperäinen sijoitus oli 7., mutta edellä olleen Venäjän joukkueen diskauksen myötä Saksa nousi 6:nneksi.
KDM Ingolf (F350)

Palvelus

Alus muutettiin pelastusalukseksi 1982. Alus poistettiin palveluksesta 2. joulukuuta 1991 ja se poistettiin alusluettelosta 1992.
Herra Pahuus

Sarjakuva

Nathaniel Essex oli englantilainen biologi, joka kehitti edistyneitä teorioita ihmisevoluutiosta ja oli erittäin pakkomielteinen Charles Darwinin evoluutioteoriaan. Hänen mielestään Darwinin ja nykyajan moraaliset rajoitukset estävät syvempää tutkimista. Tehdessään omaa tutkimusta vuonna 1859 Essex huomasi ihmiskunnan kokevan mutaatiokasvuja, jota hän kutsui "Essexin tekijäksi". Essexin teorioita pilkattiin, mikä sai hänet katkeraksi. Lisäksi poikansa kuolema laittoi Essexin työskentelemään yhä enemmän. Hän yritti samalla lähestyä yhtiöitä rahoitusmielessä, kuten Helvetintulen Klubia, mutta jokainen yhtiö kieltäytyi rahoittamasta Essexin tutkimuksia. Lopulta hän palkkasi ryhmän rikollisia, joita Essex alkoi kutsua nimellä Marauderit. Heidän tehtävinään oli siepata ihmisiä Lontoon kaduilta, jotta hän voisi tehdä kokeita ihmisiin.
Myöhemmin liittoutuessaan Tuhon kanssa yhteen, Tuho käyttää Essexin edistynyttä teknologiaa mutatoidakseen tämän yli-inhimilliseksi olennoksi. Tästä hyvästä Tuho komentaa Essexiä, joka kutsuu nyt itseään nimellä Herra Pahuus luomaan kulkutaudin heikentääkseen maailman. Herra Pahuus kuitenkin kieltäytyy luomasta kyseistä kulkutautia ja luokin ruton, joka hyökkää vain Tuhoa kohti. Tämä ajaa muinaisen mutantin talvihorrokseen.

Voimat ja kyvyt

Herra Pahuus pitää hallussaan useita voimia useiden kokeiden myötä, joita hän on myös kopioinut itseensä erinäisillä mutanttigeeneillä. Pahuudella on muun muassa yli-inhimillinen vahvuus, kestävyys, pitkäikäisyys, kykenee luomaan energiakentän ja teleportaamaan. Lisäksi Herra Pahuudella on psyykkisiä kykyjä ja nerokas tiedemies genetiikassa ja kloonaamisessa.

Arvostelu

Hahmo oli listattu sijalle 29 vuonna 2009 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Kaukasidinen rotu

Kaukasidinen rotu on ihmisen ulkonäköön tai fyysisiin ominaisuuksiin perustuva luokitus näennäisiin rotuihin, tarkemmin eurooppalaisiin, länsi-aasialaisiin, sekä osista Intiaa, Pohjois-Afrikkaa tai Itä-Afrikkaa peräisin oleviin rotuihin. Suppeammin termi tarkoittaa eurooppalaista alkuperää olevaa tai vaaleaihoista. Suunnilleen samassa merkityksessä käytetään termejä valkoinen rotu tai valkoiset. Käsite on ihmisrotuna vanhentunut, mutta käsitettä "Caucasian" käytetään esimerkiksi Yhdysvalloissa väestön luokittelussa. 
Kaukasidiseen rotuun kuuluva ihminen on kaukasidi. Joissain yhteyksissä termiä europidi käytetään kuvatessa samoja ihmisen fyysisiä ominaisuuksia. Nykytieteessä molempia käsitteitä pidetään vanhentuneisiin rotuteorioihin perustuvana.
Keihin-Tōhoku-linja

Keihin-Tōhoku-linja (jap. 京浜東北線, Keihin Tōhoku-sen) on 59,1 kilometriä pitkä Saitaman, Kawaguchin, Tokion, Kawasakin ja Jokohaman kaupungit yhdistävä junalinja Japanissa. Linjaa liikennöi JR East. Linjan tunnusväri on taivaansininen ■.
Vaikka Keihin-Tōhoku-linja käsittääkin periaatteessa vain Saitaman ja Jokohaman välisen junalinjan, Jokohamasta eteenpäin Ōfunan asemalle Kamakuraan kulkevat junat käyttävät samoja tunnuksia. Tämän vuoksi myös Jokohaman ja Ōfunan välinen osuus, virallisesti Negishi-linja, lasketaan yleisesti osaksi Keihin-Tōhoku-linjaa. Koko linjaa voidaan myös kutsua yhdistelmänimellä Keihin-Tōhoku-linja – Negishi-linja (jap. 京浜東北・根岸線).
Linjan nimen alkuosa on muodostettu Tokion (jap. 東京; jälkimmäinen kanji voidaan lukea Kei) ja Jokohaman (jap. 横浜; jälkimmäinen kanji voidaan lukea hin) kaupunkien nimistä, loppuosa taas otettu Tōhoku-päälinjalta.
Markku Kanerva

Seurajoukkueet

Peliurallaan Kanerva pelasi topparina ja laitapakkina. Otteluita pääsarjatasolla kertyi 291 ja maaleja 29. Hän pelasi Helsingin Jalkapalloklubissa 13 kautta (1983–1990 ja 1994–1998) ja Finnairin Palloilijoissa yhden kauden (1993). Viimeisellä kaudellaan Kanerva myös pelasi HJK:ssa Mestarien liigaa. Kaudet 1991–1992 Kanerva pelasi Ruotsissa IF Elfsborgin joukkueessa.

Maajoukkue

Suomen A-maajoukkuetta Kanerva edusti 59 kertaa ja teki yhden maalin.

Valmentajana

Valmennusuransa Kanerva aloitti 2001 HJK:ssa apulaisvalmentajana. Hän toimi kausina 2001-2002 Jyrki Heliskosken ja Keith Armstrongin apuvalmentajana. Päävalmentajadebyyttinsä Kanerva teki 2003 FC Viikinkien peräsimessä. Seuraavana vuonna hän siirtyi Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi. Kanervan johdolla Suomen nuoret selvisivät ensi kertaa historiassaan ikäluokan EM-kisoihin 2009. Lopputurnauksessa Suomen tie katkesi alkulohkoon.
Vuonna 2009 Kanerva valittiin vuoden valmentajaksi Suomen urheilugaalassa. 
Marraskuun lopussa 2010 Kanerva nimitettiin Suomen A-maajoukkueen apulaisvalmentajaksi vuoden 2011 kattavalla sopimuksella.  Tammikuussa 2011 Palloliitto ilmoitti Kanervan toimivan A-maajoukkueen päävalmentajana keväällä 2011 pelattavissa kolmessa maaottelussa.  
Mixu Paatelaisen saatua potkut kesäkuussa 2015 Palloliitto kertoi, että Kanerva toimii A-maajoukkueen päävalmentajana vuoden 2015 loppuun saakka. Hänen apuvalmentajinaan toimivat Jonatan Johansson ja Mika Nurmela.  Kanervan johdolla Suomi voitti jäljellä olevissa EM2016-karsintaotteluissa Kreikan ja Färsaaret sekä pelasi tasan Romanian ja Pohjois-Irlannin kanssa.
Hans Backen tultua A-maajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2016 alussa Kanerva jatkoi uraansa apuvalmentajana. Backen potkujen jälkeen joulukuussa 2016 Kanerva nostettiin jälleen päävalmentajaksi, tällä kertaa pidemmällä kolmevuotisella sopimuksella, joka sisältää myös option vuoden 2020 EM-kilpailuista. Hänen valmennusryhmäänsä kuuluvat myös Simo Valakari, Jonatan Johansson ja Antti Niemi.
Arvo Riihimäki

Arvo Vihtori Riihimäki (29. toukokuuta 1891 Lavia – 13. joulukuuta 1972 Lavia) oli suomalainen poliitikko. Riihimäki toimi kansanedustajana Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmässä 1927–1930 ja SKDL:n ryhmässä 1945–1954. Riihimäki valittiin eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä
Riihimäki oli ennen poliittista uraansa pienviljelijä. Hänet valittiin eduskuntaan ensi kerran vaaleissa 1927. Vuonna 1930 Riihimäki joutui vankilaan poliittisista syistä kahdeksi vuodeksi. Hänet valittiin eduskuntaan uudestaan vaaleissa 1945 SKDL:n listalta, ja hän oli kansanedustajana vuoteen 1954. Riihimäki toimi myös kunnallispolitiikassa: hän oli Lavian kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Hänellä oli useita luottamustoimia muun muassa hallintoneuvostoissa. Hänelle myönnettiin 1966 kunnallisneuvoksen arvonimi.
Riihimäen puoliso oli vuodesta 1923 alkaen Hilja Peltomaa (1903–1963), jonka kanssa hänellä oli kolme lasta: Ilmari (s. 1923), Ilma (s. 1925) ja Ilmi (s. 1935).
Chanoch Nissany

Chanoch Nissany (hepreaksi: חנוך ניסני, s. 29. heinäkuuta 1963 Tel Aviv) on israelilainen entinen autourheilija. Hänen poikansa Roy Nissany on myös autourheilija.

Ura

Nissany on myös menestynyt liikemies. Hän aloitti myöhään moottoriurheiluharrastuksen aloittaessaan kilpa-uransa 38-vuotiaana. Hän väitti, että hänestä tulisi maansa ensimmäinen Formula 1 -kuljettaja, mutta ei koskaan päässyt ajamaan yhtään F1-osakilpailua. Sen sijaan hänet tunnettiin kolmoskuljettajana Minardilla vuoden 2005 Unkarin GP:n vapaissa harjoituksissa. Hän pääsi ajamaan vapaissa harjoituksissa hänen henkilökohtaisen sponsorinsa UPEX:n tuella. Nissany kertoi F1-kokemuksen jälkeen, että ne kaikki ajetut kahdeksan kierrosta olivat hänen 42-vuotissynttärilahjansa.
F1-kokemuksen lisäksi Nissany on ajanut muun muassa Formula 3000 -sarjaa ja Unkarin Formula 2000 -sarjaa.
Huulikarhu

Ulkonäkö

Huulikarhun ruumis on 150–190 senttimetriä pitkä. Sen turkki on pitkä ja tuuhea, jonka väri vaihtelee punaruskeasta mustaan. Huulikarhun voi tunnistaa selkeästä ”V”-muotoisesta valkoisesta merkistä sen rinnassa, vaaleasta kuonosta ja mustasta nenästä. Sen kuono on pitkä ja huulet ovat paljaat. Nämä ovat sopeutumisia sen hyönteisruokavaliolle. Huulikarhun vahvat jalat ovat työntyneet sisäänpäin ja niissä on pitkät luiset kynnet, joita se ei pysty vetämään sisään. Ne ovat sopeutuneet kaivamiseen. Urokset painavat 80–140 kilogrammaa. Ne ovat naaraita suurempia, jotka painavat 55–95 kilogrammaa. Tassunjäljet ovat hyvin samanlaisia kuin ihmisen jalanjäljet.

Huulikarhu fiktiossa

Rudyard Kiplingin Viidakkokirjassa esiintyvä opettajamainen karhu Baloo on huulikarhu.
Paula Garcés

Paula Maria Santos Garcés (s. 20. maaliskuuta 1974) on näyttelijä, jolla on ollut rooli muun muassa elokuvassa Harold & Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys (2004). 
Garcés syntyi Medellínissä, Kolumbiassa, mutta muutti jo lapsena Yhdysvaltoihin. Hän meni vuonna 2002 naimisiin Antonio Hernándezin kanssa. Hänellä on tytär.
Asko Kekkonen

Asko Ilmari Kekkonen (19. lokakuuta 1941 Tampere – 18. helmikuuta 1996) oli suomalainen graafinen suunnittelija. Hän oli yksi palkituimmista mainonnan ja yritysgrafiikan tekijöistä Suomessa.
Kekkonen valmistui Mainosgraafikkojen koulusta 1964. Hän toimi Hankkijan somistamon päällikkönä 1962–1967, Yhdyspankin mainososaston suunnittelijana 1967–1971 ja mainostoimisto Valotornin art directorina, kunnes 1972 perusti oman Pähkinänsärkijät-mainostoimiston. Vuotta myöhemmin Pähkinänsärkijöistä tuli tuotantohyödykemainontaan erikoistunut Anderson & Lembke Oy, josta kehittyi 1980-luvun ylivoimaisesti palkituin suomalaistoimisto.
Vuonna 1984 Kekkonen oli mukana perustamassa Anderson & Lembken sisaryritykseksi yritysgrafiikkaan erikoistunutta muotoilutoimistoa Alform Oy:tä, jonka muina suunnittelijoina toimivat muun muassa Esa Ojala ja Marianne Olanterä. Kekkosen kuoleman 1996 jälkeen Alform liitettiin Markkinointi Viherjuureen 1997 ja yhdistettiin Viherjuuren Ilme -designtoimistoon 1998.

Asko Kekkonen tuli tunnetuksi töidensä poikkeuksellisen harkitusta viimeistelystä ja tyylikkyydestä. Toimittaja Sirkku Nyström muistelee blogissaan Asko Kekkosta:
”Asko opetti minulle paljon visuaalisesta yksinkertaisuudesta. Hän oli myös niitä ihmisiä, jolla oli terve itsetunto ja joka tiesi oman osaamisensa arvon. Askon lempikäsitteitä oli ’visuaalinen roska’. Ymmärsin, että se oli kaikkea sitä, mikä oli turhaa. Oli turhaa koreilua, turhaa tilan täyttöä ja ennen kaikkea huonoa makua.”
Kollega Erkki Ruuhinen kuvaa Asko Kekkosta sivistyneeksi ja työlleen omistautuneeksi graafiseksi muotoilijaksi, jolla oli hyvä maku, korkealuokkainen näkemys ja perusteellinen työtapa.
Asko Kekkosen tunnetuimpiin töihin kuuluvat säästöpankkien vuonna 1970 käyttöön ottama Hannun rahapuu -tunnus, M. Järvi Oy:n Carlake-autokemikaalisarjan vuonna 1972 alkanut ja yhä käytössä oleva selkeä ja tunnistettava graafinen linja sekä palvelulatomo Typostudion markkinointiviestintä 1970–1980-luvuilla.
Kekkonen sai taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1982. Grafia ry valitsi hänet Vuoden graafikoksi 1987 ja palkitsi hänet kaikkien aikojen ensimmäisellä Platinahuippu-palkinnolla Vuoden huiput 1984 -kilpailussa. Vuonna 1993 Kekkonen sai Björn Landström -palkinnon. Yksittäisistä töistä Kekkonen palkittiin muun muassa New Yorkin TV & Film Festivals -kilpailussa, seitsemällä kultajyvällä Suomen Markkinointiliitto ry:n ilmoituskilpailuissa 1972–1980 ja kolmella kultahuipulla Vuoden huipuissa.
Asko Kekkonen toimi 1970-luvun alkupuolella Nordiska Tecknare -järjestön Suomen komitean jäsenenä. Graafiset Muotoilijat ry:n jäseneksi hänet kutsuttiin 1974 ja Typograafikkojen Klubin jäseneksi 1981.
Kaapro Huittinen

Gabriel (Kaapro) Huittinen (1. heinäkuuta 1893 Kurkijoki – 19. tammikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, agrologi ja maalaisliiton kansanedustaja. 
Huittisen vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Huittinen ja Anna Puputti. Hän kävi kansanopiston sekä 1917 maamiesopiston. Huittinen oli Joroisten kunnan tilanhoitajana 1917–1920 ja Sortavalan maalaiskunnan tilanhoitajana 1921–1924. Hän toimi sitten maanviljelijänä Kurkijoella 1924–1940 ja oli samalla Itä-Karjalan maanviljelysseuran neuvojana 1924–1926 sekä Itä-Karjalan maataloustuottajien piiriliiton sihteeri-toiminnanjohtajana 1926–1937. Sotavuosina ja niiden jälkeen Huittinen oli maanviljelijänä Helsingin maalaiskunnassa 1940–1953 ja Kiskossa 1953–1961. 
Huittinen oli maalaisliiton kansanedustajana 1929–1945 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuului Suomen Pankin ja Yleisradion tilintarkastajiin. Huittinen oli Kurkijoen kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli muun muassa Vapaussodan invalidien liiton johtokunnan, Valtion tykkitehtaan johtokunnan ja Karjakunnan hallituksen jäsenenä.
Kehätyttö

Kehätyttö on kutsumanimi naispuoleiselle henkilölle, joka käy kehässä erien välissä kuljettaen kylttiä, jossa on seuraavan erän numero. Kehätyttö esiintyy ainakin nyrkkeilyssä ja potkunyrkkeilyssä.
Kehätyttö on usein pukeutunut uima-asuun tai bikineihin.