google/wiki40b huggingface dataset:
Dead Again (Type O Negativen albumi)

Katsaus

Dead Againin lyriikka pohjautuu vahvasti Peter Steelen henkilökohtaisiin ongelmiin, kuten kokaiiniriippuvuuteen, vankilareissuihin ja sukulaisten kuolemaan. Hän olikin maininnut omistavansa albumin äidilleen, joka ennen kuolemaansa auttoi Steeleä kappaleiden sanoitusprosessissa. Albumi on hyvin moniulotteinen ja sisältää Type O Negativen koko linjan tuoden myös paljon uusia elementtejä mukanaan. Esimerkkeinä Life Is Killing Me-linjaa jatkavan nimikkoraidan, October Rust-henkisen September Sunin ja raskautta uhkuvan Profit of Doomin. Albumilla on myös yhtyeen uran toiseksi pisin studioäänite These Three Things, joka on yhtyeen mittapuulla hyvin progressiivinen. Type O Negativelle tyypillinen voimakkaasti särötetty kitara/basso-osasto on hieman laantunut, vaikka kakkosraita Tripping A Blind Man onkin hyvin lähellä Carnivoren soundia.
Saksan valtiopäivät

Valtiopäivät (saks. Reichstag) olivat Saksan valtakunnan parlamentti vuosina 1871–1945. Valtiopäivät muodostivat periaatteessa parlamentin ensimmäisen kamarin, sillä toisena kamarina toimi Saksan keisarikunnan aikana liittoneuvosto (Bundesrat) ja Weimarin tasavallan aikana valtakunnanneuvosto (Reichsrat), jotka molemmat edustivat Saksan osavaltioita.

Historia

Saksan valtiopäivien pohjana toimivat vuonna 1867 perustetut Pohjois-Saksan liiton valtiopäivät, sillä Saksan keisarikunnan perustuslaki muotoiltiin Pohjois-Saksan liiton perustuslain pohjalta. Maaliskuun 1871 vaaleissa valitut valtiopäivät muuttuivat virallisesti Pohjois-Saksan liiton valtiopäivistä Saksan keisarikunnan valtiopäiviksi, kun keisari Vilhelm I vahvisti uuden perustuslain 16. huhtikuuta 1871. Valtiopäiville valittiin 382, vuodesta 1874 alkaen 397 edustajaa. Äänioikeus oli yleinen ja yhtäläinen yli 25-vuotiaille miehille, mikä oli aikaansa nähden hyvin edistyksellistä. Vaalikausi oli aluksi kolme vuotta, vuodesta 1888 alkaen viisi vuotta. Valtiopäivät kokoontuivat pääkaupungissa Berliinissä, aluksi vanhassa posliinitehtaassa Leipziger Strassella, kunnes valtiopäivätalo valmistui vuonna 1894. Valtiopäivillä oli suhteellisen paljon valtaa, mutta parlamentarismi otettiin käyttöön vasta aivan keisarikunnan loppuvaiheessa lokakuussa 1918, kun suurimmat valtiopäiväpuolueet kutsuttiin mukaan hallitukseen ja perustuslakia muutettiin.
Valtiopäivien toiminta katkesi vuoden 1918 marraskuun vallankumouksen yhteydessä. Weimarin kansalliskokouksen säätämässä tasavaltaisessa perustuslaissa valtiopäiväinstituutio kuitenkin perustettiin uudelleen ja valtiopäivät aloittivat jälleen toimintansa keväällä 1920 Berliinin valtiopäivätalossa. Weimarin tasavallassa äänioikeus laajennettiin koskemaan myös naisia ja äänioikeusikäraja alennettiin 20:een vuoteen. Vaalikausi lyhennettiin nelivuotiseksi. Valtiopäivien edustajamäärä vaihteli vaalikausittain; esimerkiksi heinäkuun 1932 vaaleissa valittiin 608 edustajaa.
Natsi-Saksassa valtiopäiviä ei muodollisesti lakkautettu, mutta ne tosiasiassa riisuttiin vallasta maaliskuussa 1933 säädetyllä valtalailla, jonka antoi hallitukselle oikeuden säätää lakeja ilman valtiopäivien hyväksyntää. Osavaltioiden parlamentit lakkautettiin, samoin valtakunnanneuvosto helmikuussa 1934. Valtalain säätämisen jälkeen valtiopäivät kokoontuivat seuraavan 12 vuoden aikana vain 19 kertaa ja hyväksyivät vain seitsemän lakia. Valiokuntatyö lakkasi kokonaan. Vaaleissa ei enää ollut muita puolueita kuin kansallissosialistinen puolue (NSDAP) ja opposition puuttuessa parlamentti jäi hallituksen kumileimasimeksi. Valtiopäivien alentunutta statusta kolmannessa valtakunnassa kuvasi se, että helmikuun 1933 tuhopoltossa vaurioitunutta valtiopäivätaloa ei otettu uudelleen käyttöön, vaan valtiopäivät kokoontuivat aina tilapäisessä kokoontumispaikassaan Kroll-oopperassa. Saksan valtiopäivät kokoontuivat viimeisen kerran 26. huhtikuuta 1942 hyväksymään yksimielisesti päätöksen Führerin rajattomista valtuuksista.
Vardo Rumessen

Vardo Rumessen (8. elokuuta 1942 Tallinna − 25. elokuuta 2015 Tallinna) oli virolainen pianisti, musiikkitieteilijä ja poliitikko. Rumessenia on sanottu Viron musiikkielämän grand old maniksi.
Rumessen valmistui Tallinnan konservatoriosta 1971, joutui epäsuosioon, mutta Viron itsenäistymisliikkeessä hän oli sen keulakuvia. Hän oli Viron kongressin edustaja vuodesta 1990 ja Viron parlamentin jäsen kaksi kertaa, 1992−1995 ja 1999−2003, mutta ulkomailla hänet tunnetaan erityisesti pianotaiteesta ja työstä virolaisen musiikin hyväksi. Hänet tunnetaan Eduard Tubinin musiikkiin liittyvästä työstään. Hän oli Eduard Tubin -seuran perustaja ja puheenjohtaja. Hän pani alkuun Tubinin teosluettelon ja teosten kokonaisjulkaisun ja oli sen toimittaja ja laati Tubinin elämäkerran.
Rumessen kuului Isänmaan ja Res Publican liittoon.
Nikolai Sjöman

Anders Johan Nikolai Sjöman (31. toukokuuta 1847 Kirkkonummi – 24. toukokuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen sotilas- ja hallintomies, joka palveli Venäjän laivastossa ja toimi lopulta Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen päällikkönä 1894-1910. Hän saavutti vuonna 1906 kenraaliluutnantin arvon.
Antti Valve

Antti Jaakko (Jakob) Valve, sukunimi vuoteen 1906 Wallin (25. heinäkuuta 1887 Helsinki – 17. joulukuuta 1955 Hämeenlinna) oli suomalainen rehtori ja sanomalehtimies.
Valveen vanhemmat olivat vääpeli Sten Anders Wallin ja Maria Wilhelmina Karp.. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1907 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1912 ja maisteriksi 1916.
Valve oli Mikkelin lyseossa vt. lehtorina 1914–1916, Mikkelin tyttökoulun opettajana 1916–1923 sekä Kokkolan suomalaisen yhteislyseon vanhempana lehtorina 1923–1926. Hän oli Hämeenlinnan lyseossa vanhempana lehtorina vuodesta 1926 ja lyseon rehtorina vuodesta 1933. Valve oli Mikkelin Sanomain toimittajana 1918–1923 ja päätoimittajana 1921–1923 sekä Hämeenlinnan kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1945–1950 ja Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1946.
Antti Valve oli naimisissa vuodesta 1921 Martta Eleonora Ahlqvistin kanssa.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2010–2011

Nousukarsinnat

Kahden ottelun yhteistulos ratkaisi jatkoon menijän.

Putoamiskarsinnat

Mikkelin Passarit löi Kontiolahden Iskun vieraissa 3-2 ja kotonaan 3-0. Puijo Wolley Juniorit kaatoi Säkylän vieraissa 3-1 ja kotonaan 3-2.
E. N. Tigerstedt

Eugène Napoleon Theodor Fredrik Gustaf (E. N.) Tigerstedt (28. toukokuuta 1907 Varsova, Puola – 27. kesäkuuta 1979 Kreikka) oli kirjallisuudentutkija, Helsingin yliopiston kirjallisuudenhistorian professori 1946–1948. Hän siirtyi Ruotsiin kustannusalalle ja oli Tukholman yliopiston professori 1956–1973.)
Tigerstedt väitteli filosofian tohtoriksi 1939. Hän toimi kirjallisuusarvostelijana Svenska Pressenissä 1938–1941 ja Hufvudstadsbladetissa 1941–1946. Ruotsissa hän toimi Bonnierlla neuvonantajana ja laati kustannusyhtiölle kirjallisuudenhistorian katsaukset Ny svensk illustrerad litteraturhistoria (5 osaa, 1955–1958) ja Bonniers allmänna litteraturhistoria (6 osaa, 1959–1962). Hänen tuotantonsa keskeisiä teoksia ovat myös Dante. Tiden, mannen och verket (1967) ja The legend of Sparta in classical antiquity (1974).
Talutusnuora

Talutusnuora (talutin) on koiran tai muun kotieläimen taluttamiseen tarkoitettu nuora tai narukela. Perinteisesti talutusnuora on ollut naru tai hihna, joka kiinnitetään eläimen kaulapantaan ja jonka lenkistä taluttaja pitää kiinni.
Kelatalutin toimii jousella, joka pitää narun sopivan kireällä. Hihnan/narun ollessa irti koiran kaulapannasta narukela imee narun kotelon sisälle, jossa myös jousi ja kela sijaitsevat. Kelatalutin on Flexi-nimisen saksalaisen yrityksen 1970-luvulla tekemä keksintö. Flexi on vielä nykyäänkin yksi tunnetuimmista koiran talutukseen tarkoitettujen tuotteiden valmistajista maailmassa.
Myös lapsia pidetään joskus hihnassa, yleensä ulkomailla.
Acharagma

Tuntomerkit

Acharagma-kaktukset kasvavat tavallisesti yksittäisinä, joskus ne voivat esiintyä pieninä ryhminä. Niiden varret ovat pallomaisia tai lyhyen lieriömäisiä, eikä niissä ole mesirauhasia. Varren paksuus on halkaisijaltaan 3-7 cm. Varsi on harjuinen ja enemmän tai vähemmän kyhmyinen. Kussakin kyhmyssä on kääpiöverso (areoli), jossa on piikkejä tiheästi. 
Varren kärkeen kehittyvät kukat, joiden väri vaihtelee kermanvalkeasta vaaleanpunaiseen ja punakeltaiseen ja keltaiseen. Kukka on yhtä leveä kuin pitkäkin, 1,5-2 cm. Maljamainen pohjus on lyhyt, eikä kukkaperässä ole ripsimäisiä karvoja. Hedelmä on muodoltaan nuijamainen, vihreästä purppuraiseen pronssiin vaihteleva, 10-20 mm pitkä. Siemenet ovat ruskeita - mustia.

Suvun sukulaisuussuhteet

Acharagma-lajit ovat kauan aiheuttaneet päänvaivaa tutkijoille, sillä ne eivät mukavasti tunnu mahtuvan mihinkään kaktussukuun. Niitä on siirrelty suvusta toiseen, kunnes DNA-sekvenssit ovat antaneet tukea ajatukselle, että ne ovat varsin erillinen kokonaisuutensa eivätkä sijoitu mihinkään muuhun sukuun. 
Suvun tieteellinen nimi tarkoittaa uurteetonta, mikä viittaa siihen, että varren nystyissä ei ole areoliuurretta.
Ammy Coco

Ammy Coco on togolaissyntyinen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hän asuu nykyään Britanniassa.
Tuottaja Eddie Gustav tarjosi Cocolle levytyssopimusta, kun tämä äänitti taustalauluja Soukous Star -yhtyeelle Ranskassa 1989. Hänen albumeitaan ovat muun muassa Mama Africa ja Zombie. Coco on saanut vaikutteita muiden muassa Angélique Kidjolta, M'Bilia Beliltä ja Miriam Makebalta.
Coco esiintyi Lontoon afrikkalaisen musiikin festivaaleilla (London African Music Festival) 2006.
Grant Hanley

Grant Hanley (s. 20. marraskuuta 1991 Dumfries) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Norwich Cityä.
Hanley pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa toukokuussa 2010 Blackburn Roversin joukkueessa. Ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki maaliskuussa 2011 Fulhamia vastaan ja kaudella 2011–2012 hän pelasi jo 23 valioliigaottelua ja teki jälleen yhden maalin. Kaudet 2012–2016 hän kuului Blackburnin vakiokokoonpanoon joukkueen pelatessa  mestaruussarjassa. Kauden 2016–2017 Hanley edusti mestaruussarjassa Newcastle Unitedia. Elokuussa 2017 hän siirtyi Norwich Cityyn, joka nousi kaudeksi 2019–2020 Valioliigaan.
Hanley pelasi Skotlannin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun. Skotlannin A-maajoukkueessa hän esiintyi ensimmäisen kerran toukokuussa 2011. Heinäkuun 2019 loppuun mennessä hän on pelannut 29 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, maaliskuussa 2013 Walesia vastaan.
Pajarin hauta

Pajarin hauta on Kiteellä Pyhäjärven Pajarinselkään työntyvän pitkän ja kapean Pajarinniemen keskipaikkeilla sijaitseva kiviraunio jota paikallisessa kansanperinteessä on pidetty Kiteen pahan pajarin hautapaikkana johon pajari kivitettiin takaa-ajon jälkeen hevosineen.
Vares ja kaidan tien kulkijat

Juoni

Jussi Vareksen tämänkertainen toimeksianto vie hänet Pohjanmaalle, Kahdenvirranmaalle. Nuoren Annaliisa Vaaran ruumis on löytynyt hautausmaalta, eikä murhaajaa ole saatu selville. Vares ryhtyy selvittämään murhaa.
Monacon lippu

Monacon lipussa, sen kansallisessa muodossa on kaksi vaakasuoraa, yhtä suurta osaa, punainen on yläpuolella ja valkoinen on alapuolella. Lippu on samanlainen kuin Indonesian lippu paitsi että sen lyhyen ja pitkän sivun suhde 3:4, kun Indonesian lipussa se on 2:3. Monaco protestoi, kun Indonesia otti lähes samanlaisen lipun kuin Monacon lippu, mutta Indonesian lipun väitetään periytyvän vähintään yhtä kaukaa historiasta kuin Monacon lipun.
Punainen ja valkoinen ovat olleet perinteiset Grimaldien dynastian heraldiset värit, ainakin vuodesta 1339 lähtien. Lipun muoto on kuitenkin vaihdellut eri aikoina.
Monacon alkuperäinen lippu on samankaltainen kuin tämänhetkinen valtiolippu, vain vaakunan kannattajakuvat ovat hivenen erilaiset. Tätä alkuperäistä lippua käytettiin vuodesta 1297 aina 24. helmikuuta 1793 saakka ja uudelleen 30. toukokuuta 1814 ja 4. huhtikuuta 1881 välisenä aikana. Ranskan vallankumouksen aikana myös Monacon ruhtinaskunnassa, joka oli tällöin yhdistettynä Ranskaan, käytettiin trikoloria. Nykyinen kansallislippu, joka on hyvin yksinkertaistettu, otettiin käyttöön 4. huhtikuuta 1881.
Ruhtinaskunnan vaakunasta on johdettu myös toisenlainen vaakuna, jossa punainen ja valkoinen muodostavat ”salmiakkikuvion”. Tätä lippua on käytetty eritoten 1600-luvulla erilaisissa tilaisuuksissa, ja niin ollen eräänlaisena epävirallisena lippuna. Nykyisinkin lippua käytetään edelleen epävirallisesti.

Valtiolippu

Monacon valtiolippu, joka muodostuu Monacon suuresta vaakunasta, joka on sijoitettu valkoisella pohjalla, on käytössä valtion virastoissa. Sitä käytetään ruhtinaan palatsissa kun ruhtinas on paikalla virantoimituksessa. Sitä käytetään myös ruhtinaan huvijahdin lippuna.
Boguslajittelu

Boguslajittelu (bogosort) on hyvin hidas ja epävakaa lajittelualgoritmi. Sen pääperiaatteena on sekoittaa listaa kunnes se on oikeassa järjestyksessä, mikä vastaa korttipakan heittämistä ilmaan ja korttien keräämistä maasta yksi kerrallaan, kunnes satut keräämään kortit oikeassa järjestyksessä.
Boguslajittelun suoritusaika on keskimäärin O(n * n!), parhaimmillaan θ(n) ja pahimmillaan Ω(∞) (suoritus ei pääty koskaan).
Pseudokoodi boguslajittelulle menisi näin:
 bogusLajittelu(lista) {
   while (!järjestyksessä(lista))      // 'järjestyksessä' on funktio, joka palauttaa totuusarvon riippuen siitä onko lista oikeassa järjestyksessä vai ei
     sekoita(lista)                    // 'sekoita' sekoittaa listan kaikki alkiot
 }
Hopealohi

Ulkonäkö

Meressä eläessään hopealohella on tummansininen selkä ja hopeaväriset kyljet. Kutuvaiheessa alaleuka ja hampaat koukkuuntuvat. Kyljet muuttuvat kirkkaan punaisiksi, pää sinertävän vihreäksi, vatsa tummuu ja selkään ilmestyy tummia täpliä. Lisääntymiskykyisten hopelohien vatsat sävyttyvät vaalean- tai ruusunpunaisiksi ja koiraiden selät saartavat hieman kaartua. Kutuvalmiiden aikuisten väritys on kirkkaanpunainen ja selkä tumma. Naaraat saattavat olla koiraita tummempia. Sekä naaraiden että koiraiden yläleuka koukkuuntuu. Aikuinen hopealohi on keskimäärin 71 cm pitkä ja painaa 5 kiloa, suurimmillaan 16 kiloa.

Lisääntyminen

Mätimunat kuoriutuvat kutupesässä talvella tai alkukeväällä 6-7 viikkoa kudun jälkeen. Kuoriutuneet poikaset jäävät lähes liikkumattomina kutupesään 1-2 viikoksi, jonka aikana ne saavat ravintonsa ruskuaispussista. Nuori hopealohi viettää 1-2 vuotta kotipurossaan ennen kehittymistään smoltiksi. Smoltit ovat tyypillisesti 10-15 cm:n pituisia ja hopeasuomuisia. Ne vaeltavat mereen maaliskuun loppupuolen ja heinäkuun välisenä aikana. Hopealohi elää meressä 1-3 vuotta, jonka jälkeen se palaa makeaan veteen kutemaan. Arvostetut jack-koiraat palaavat kutemaan kaksivuotiaina. Kutevilla koirailla on voimakkaasti koukkuuntunut nokka ja suuret hampaat.

Levinneisyys

Hopealohta esiintyy luontaisesti Tyynenmeren pohjoisosissa Hokkaidossa, Venäjän Tyynenmeren rannikolla, Beringinmerellä sekä Pohjois-Amerikan länsirannikolla Alaskasta Kalifornian Montereynlahteen. Hopealohta on istutettu Pohjois-Amerikassa Suuriin järviin sekä useisiin muihin järviin Yhdysvalloissa.
Neuvostoliitossa hopealohta istutettiin 1970-luvulla muun muassa Itämereen, ja sitä saatiin usein myös Suomesta, joitakin vielä 1980-luvulla. Laji ei kuitenkaan vakiintunut. Hopealohen kotiutusistutukset ovat olleet tuloksellisia vain Ranskan pohjoisrannikolla ja Chilessä.

Kalataloudellinen arvo

Hopealohen osuus on lukumääräisesti keskimäärin 3.5% Alaskan vuotuisesta lohisaaliista ja painonsa puolesta 5.9%. Lohta kalastetaan troolaamalla sekä verkoilla.
Hopealohi on merkittävä virkistyskalastuskohde sekä meressä että makeassa vedessä. Lohta kalastetaan heinäkuusta joulukuuhun. Hopealohi tapaa parveentua meressä matalaan veteen ja lähelle rantoja, jolloin se on vapaa-ajan kalastajien tavoitettavissa rannalta tai veneestä.
Merestä pyydystettyä hopealohta arvostetaan ruokakalana. Liha on rasvaista ja jää jälkeen ainoastaan keväiselle kuningaslohelle ja punalohelle. Hopelohi on ollut merkittävä saaliskala alkuperäiskansoille ympäri pohjoisen Tyynenmeren ja se on usean heimon tunnuseläin. Se on myös Japanin Chiban prefektuurin kansalliseläin.
Green Card (elokuva)

Vastaanotto

Peter Weir sai Green Cardista Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Golden Globessa elokuva palkittiin vuoden parhaana komedia- tai musiikkielokuvana. Myös Depardieu sai Golden Globen ja MadDowell ehdokkuuden.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa ”Weirin joviaaliksi arkidraamaksi” ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Tammisalon kanava

Tammisalon kanava Helsingin Roihuvuoressa yhdistää Strömsinlahden Porolahteen. Kanavaa kutsutaan joskus myös Porolahden kanavaksi. Tammisalon kanava on myös Herttoniemen ja Tammisalon kaupunginosien raja.
Kanavan reunustaa pitkin kulkee suosittu ulkoilureitti Marjaniemestä Herttoniemenrantaan. Kanava on öisin valaistu.

Historia

Paikalla on ollut aikaisemmin luonnon salmi, joka maankohoamisen ja kaislikoistumisen takia mataloitui ja umpeni. Salmi tunnetiin vanhoissa kartoissa ja asiakirjoissa nimillä "Hertonäs ström" (Herttoniemen virta), "Hertonäs sund" (Herttoniemen salmi) ja "Ströms sund" (Virran salmi). Nimistä on päätelty että salmessa olisi ollut virta.
Isonvihan aikana 4. kesäkuuta 1713 Venäjän laivasto hyökkäsi Pietari Suuren käskystä soutaen kymmenellä laivaveneellä salmen kautta Pohjoisrantaan ja poltti siellä olleet viisi suurta rahtilaivaa, joissa venäläiset arvelivat olevan Ruotsin maavoimien muonavarastot. Ruotsin venäläisiin nähden ylivoimainen laivasto oli sijoittanut kahdeksan kaksikantista linjalaivaa, yhden fregatin ja yhden snjavan eli yhteensä kymmenen suurta sotalaivaansa vartioon muihin Helsinkiin johtavien sisääntuloväylien suille. Laivasto, joka uskoi salmen olevan purjehduskelvoton mataluutensa takia, oli jättänyt sen vartioimatta. Operaatiossa venäläiset menettivät yhden krenatöörin ja saivat vangiksi 22 hollantilaista merimiestä rahtilaivoilta. Hyökkäyksen jälkiselvityksessä ruotsalaiset raportoivat venäläisten vetäneen veneet maakannaksen yli ilmeisesti salatakseen hutilointinsa. Hyökkäyksen aikana merivesi on voinut olla tavallista korkeammalla. 
Helsingin linnoittamissuunnitelmissa vuosilta 1739–1747 todettiin, että venäläiset olivat mataloittaneet kivillä isonvihan miehityksen aikana useita Helsinkiin johtavia laivaväyliä, niiden joukossa myös Herttoniemenvirran. Vuonna 1745 ruotsalaiset upseerit Kyhlenbeck ja Nordenberg laativat selvityksen Herttoniemenvirran merkityksestä Helsingin puolustukselle. Selvityksessä todettiin virran olevan matalan veden aikana niin matala, ettei pieninkään vene pääsisi sen läpi, mutta korkean veden aikana se oli isommilakin veneillä kuljettavissa. Salmen madaltamista puolustussyistä ei suositeltu, koska laivat voitiin saada helpommin yli maitse kuin vetämällä salmessa olevien kivikkojen läpi. Upseerit ehdottivat joko linnoituksen rakentamista nykyisen Tammisaloon tai salmen valvomista vartiolla ja salmen sisäpuolelle asetetuilla proomuilla. Upseerit itse kannattivat vartiota. Salmea ei tiedetä koskaan linnoitetun.
Kanavan kaivoi alun perin 1762 Herttoniemen kartanonherra Bengt von Spånge. Spången ajatuksena oli lyhentää porvoolaisten kalastajien matkaa Helsingin Kauppatorille ja samalla kerätä kalastajilta maksua kanavan käytöstä.
1700-luvun loppuun mennessä kanava ja Porolahti olivat kuitenkin maankohoamisen ja virtausten takia jälleen madaltuneet purjehduskelvottomiksi, ja kanavan uskottiin heikentävän Porolahden kalatilannetta, jolloin kartanon uusi omistaja vara-amiraali Carl Olof Cronstedt täytätti kanavan vuonna 1794. Vuonna 2001 kanava kaivettiin uudelleen auki ja järjestettiin kanavan avajaiset.
RN Carlo Alberto

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 2. tammikuuta 1920.
Edison Chen

Nuoruus

Chen syntyi Vancouverissa, Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa, kiinalaistaustaisille vanhemmille (isä on liikemies Edward Chen). Hän on ⅛ portugalilaista syntyperää. Hän oli oppilaana R.C. Palmer Secondary Schoolissa Richmondissa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja osallistui myös Hongkongin kansainväliseen kouluun. Hän oli samalla kymppiluokalla kuin näyttelijä Nicholas Tse. Hänen äidinkielensä on englanti, mutta hän pystyy puhumaan ja laulamaan myös kantoniksi ja mandariiniksi sekä käymään keskusteluja japaniksi.

Yksityiselämä

Vuonna 2008 internetissä levisi pornahtavia valokuvia useista julkkiksista. Chen tunnusti ottaneensa kuvat, mutta sanoi ettei ollut levittänyt niitä. Levittäjiksi epäiltiin tietokoneliikettä, jossa Chenin kannettava tietokone oli ollut korjattavana. Tietokoneliikkeen työntekijä todettiin myöhemmin syylliseksi. Chenillä on kaksi isosiskoa.
Sam Most

Sam Most (16. joulukuuta 1930 Atlantic City, New Jersey – 13. kesäkuuta 2013 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzia soittanut huilisti ja tenorisaksofonisti. Harvemmin hän soitti myös klarinettia. Hän oli klarinetisti Abe Mostin veli. Hän soitti varhain Tommy Dorseyn (1948), Boyd Raeburnin ja Don Redmanin orkestereissa. Hän johti ensimmäisen oman sessionsa vuonna 1953.
Most levytti sessiota monille eri levymerkeille ja työskenteli muiden muassa Chris Connorin, Paul Quinichetten, Teddy Wilsonin, Buddy Richin, Red Norvon ja Louie Bellsonin kanssa. Hän kuoli 82-vuotiaana syöpään. Hän oli naimaton.
Tapani Puranen

Tärkeimmät työt

Tunnetuimpia Purasen töitä ovat muun muassa jousiorkesterin johto Yö-yhtyeen "Rakkaus on lumivalkoinen" -levytyksellä, Pasi Kauniston ja Pärnun kaupunginorkesterin joululaulu-cd Joulun juhlaa, talven tunnelmaa sovituksineen ja orkesterinjohtoineen, Topi Sorsakosken albumien Muukalainen (Radiotoimittajien valitsema Kuukauden Levy elokuussa 2000) ja Luotu lähtemään sovitus- ja tuotantotyöt sekä Miina ja Manu -lastenkirjojen ja äänitteiden musiikit. Puranen esiintyy muusikkona myös Seppo Tammilehdon Punainen kitara -albumilla. Menestynein Purasen sävellyksistä on salanimellä Joachim Brooks julkaistu "Love Like Never Before", joka oli 1996 listaykkösenä Ranskassa, jossa se sai 7 000 radiosoittoa (esittäjä Jazmine, Yhdysvallat/Suomi).  Kupletinomaisia huumorikappaleita on 1980–1990-lukujen taitteessa julkaistu useita, yhteistyökumppanina imitaattori-humoristi Vesa Ruuska. Useat televisio-ohjelmat ja mainokset ovat sisältäneet Tapani Purasen musiikkia. Näitä ovat esimerkiksi Unen ja Valveen kuvia -taideohjelmat, jotka on esitetty toistuvasti kaikissa Pohjoismaissa sekä Pikku Kakkosen piirrossarjat (muun muassa Mauri Kunnaksen suositut Koiramäki-teokset).
Kontukimalainen

Esiintymisalue

Luontainen esiintymisalue ulottuu Välimereltä Britteinsaarille ja Pohjois-Skandinaviaan. Suomessa laji on havaittu ensimmäisen kerran vuonna 1994 pääkaupunkiseudulla. Sitä on kuitenkin siirretty muun muassa Britanniasta Uuteen-Seelantiin ja kasvihuonetuotannon pölyttäjäksi muun muassa Japaniin. Sitä esiintyy jopa Marokon kuumassa ja kuivassa ilmastossa.

Elintavat

Kontukimalainen pesii maahan. Pesässä saattaa olla jopa 350 kimalaista. Emot heräävät aikaisin keväällä, Suomessa pajujen kukinta-aikaan.