google/wiki40b huggingface dataset:
Läppäventtiili

Läppäventtiili on kaksitahtisissa polttomoottoreissa, usein mopoissa ja kevytmoottoripyörissä esiintyvä moottorin osa. Sen tehtävänä on sallia polttoaineen virtaus vain toiseen suuntaan, eli kampikammioon päin. Läppäventtiili koostuu läppärungosta, yleensä metallisista taikka komposiittimateriaaleista valmistetuista läpistä, sekä rajoitinläpistä jotka estävät läppien liian suuren aukeamisen. Ilman läppäventtiiliä männän kampiakselia päin etenevä liike pakottaisi kampikammiossa olevan seoksen takaisin kaasuttimeen päin. Läppärungon rakenne on epäedullinen virtauksen kannalta.
Valeliskokalat

Lajit ja anatomia

Valeliskokalojen heimoon kuuluu 1 suku ja 1 tai 2 lajia. Lajit ovat valelliskokala (Pseudotrichonotus altivelis) ja P. xanthotaenia. Ruumiinrakenteentaan ne ovat pitkänomaisia ja sylinterimäisiä kaloja. Ne ovat pienikokoisia ja kasvavat korkeintaan noin 9 cm:ä pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat pienikokoinen suu, pitkä selkäevä ja rasvaevän puuttuminen. Valeliskokalalajeilla ei ole uimarakkoa.

Levinneisyys ja elintavat

Valeliskokalaa tavataan Tyynestämerestä Izun niemimaan läheisyydestä Japanista ja P. xanthotaenia elää Intian valtameressä Maskareenien alangolla Saya de Malha Bank-matalikolla. Valeliskokalat elävät lähellä pohjaa usein kaivautuneena hiekkaan.
Tuula Portin

Tuula Portin (o.s. Polvi, s. 19. helmikuuta 1966 Vaasa) on vuoden 1986 Miss Suomi. Hän oli missiksi tullessaan 19-vuotias. Hän sijoittui Miss Universum -kilpailussa viidenneksi ja Miss Skandinavia -kilpailussa toiseksi. Hän oli mukana elokuvassa Uuno Turhapuro – kaksoisagentti vuonna 1987. Tehtyään muutaman vuoden missin ja mallin töitä Portin tuli uskoon ja meni vuonna 1991 Helsingin yliopistoon opiskelemaan teologiaa. Hän valmistui teologiksi vuonna 2002. Hän on toiminut sananjulistajana lähinnä Kansanlähetyksen ja Suomen Raamattuopiston tilaisuuksissa.
Antimonitrioksidi

Rakenne ja ominaisuudet

Antimonitrioksidilla on kiinteässä olomuodossa kaksi alkeiskopiltaan eroavaa kidemuotoa, jotka muodostuvat Sb₄O₆-yksiköistä. Näistä huoneenlämpötilassa stabiilimpi on kuutiollinen muoto, joka esiintyy luonnossa senarmontiittimineraalissa. Kuutiollinen antimonitrioksidi muuntuu alkeiskopiltaan ortorombiseksi yli 570 °C:n lämpötilassa. Ortorombista antimonitrioksidia esiintyy luonnossa valentiniittimineraalissa. Kuumennettaessa yhdistettä se muuttuu väriltään kellertäväksi, mutta palautuu valkoiseksi jäähdytettäessä. Nestemäisessä ja kaasumaisessa olomuodossa antimonitrioksidi esiintyy dimeerisenä Sb₄O₆-molekyylinä. Antimonitrioksidi liukenee erittäin huonosti veteen. Happoihin se liukenee sen sijaan hyvin. Yhdiste on luonteeltaan amfoteerinen ja emäksiin se liukenee heksahydroksoantimonaatti- eli antimoniitti-ionina ([Sb(OH)₆]³⁻). Kuumennettaessa antimonitrioksidia 700–1 000 °C:n lämpötilaan hapen läsnä ollessa se hapettuu antimonitetroksidiksi.
Antimonitrioksidi ärsyttää hengitystietä ja ihoa. Yhdiste saattaa olla ihmiselle karsinogeeninen.
Lallin itkukivi

Lallin itkukivi on Harjavallassa Hiirijärven kylässä sijaitseva siirtolohkare. Se sijaitsee Kotamäessä Paneliaan johtavan yhdystie 2173:n varrella, noin seitsemän kilometrin päässä Harjavallan keskustasta. Maantieltä on paikalle viitoitus. Kiveen on kiinnitetty metallinen muistolaatta.
Piispa Henrikin surmavirren mukaan Henrikin tappanut talonpoika Lalli pakeni surmaa seuranneena kesänä Hiirijärven Kotamäkeen. Hän asui kodassa, joka sijaitsi itkukiven läheisyydessä. Itkukiven sanotaan vieläkin olevan kostea Lallin kyyneleistä. Mahdollinen ilmiö johtunee kuitenkin maaperästä nousevasta kosteudesta. Asiakirjoissa Lalli yhdistetään Hiirijärveen jo vuonna 1486. Tuolloin Turussa vahvistetussa Kokemäen ja Köyliön välisessä rajassa oli Hiirijärvellä sijaitseva Lallis bostadh (Lallin asumus)  -niminen rajamerkki. Samalla alueella itkukiven kanssa sijaitsee myös toistaiseksi ajoittamaton muinaisjäännös. Se saattaa olla pronssikaudelta peräisin oleva röykkiöhauta. 
Hiirijärven Kotamäen lisäksi Satakunnassa tunnetaan toinenkin Lallin pakopaikkanaan pitämä asuinsija. Tämä Lallin asumus sijaitsee Köyliössä.
Mario Joseph Conti

Mario Joseph Conti (s. 20. maaliskuuta 1934 Elgin) on skotlantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Luigi Traglia Aberdeenin hiippakuntaan26. lokakuuta 1958. Hänet nimitettiin saman hiippakunnan johtoon 28. helmikuuta 1977, ja piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gordon Joseph Gray, jota avustivat Stephen McGill ja Colin Aloysius MacPherson.
Conti sai 15. tammikuuta 2002 nimityksen Glasgowin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 24. heinäkuuta 2012.
Hamarin hiippakunta

Historia

Hamarin hiippakunta oli perustettu jo keskiajalla, mutta reformaation yhteydessä se yhdistettiin Oslon hiippakuntaan. Se perustettiin uudelleen vuonna 1864.
Bad Guy

"Bad Guy" (tyyliteltynä kokonaan pienellä) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Billie Eilishin kappale. Darkroom ja Interscope Records julkaisivat sen 29. maaliskuuta 2019 viidentenä singlenä Eilishin debyyttistudioalbumista "When We All Fall Asleep, Where We We Go?". Eilish ja hänen veljensä Finneas O'Connell kirjoittivat yhdessä "Bad Guy", Interscope Records tuotti sen ja Darkroom tarjosi lisätuotantoa. Kappale kuvailtiin lehdistökatsauksissa pop-trap- ja nu-goth -poppiksi, joille syntetisoitu basso, potkurumpu, sormennapit ja 808 basso tarjoavat minimalistisen instrumentoinnin. Kappaleen sanoitusten aikana Eilish huijaa rakastajaansa hänen olevan paha mies, vaikkakin ehdottaa, että hän on joustavampi kuin hän on. Laulu liittyy myös misandriaan ja sarkasmiin.
Vilen Künnapu

Vilen Künnapu (s. 1948) on virolainen arkkitehti, arkkitehtuuriteoreetikko ja professori. Künnapun tuotanto edustaa virolaisen nykyarkkitehtuurin kansainvälisesti arvostetuinta kärkeä.

Tuotanto

Opiskeluaikoinaan Künnapu kuului poikkitaiteelliseen Soup 69 -ryhmään, jonka töissä yhdistyivät spirituaalisuus, pop-taide ja teknologinen futurismi. Künnapu on 1970-luvulta alkaen kehittänyt postmodernia arkkitehtuuriteoriaa ja toteuttanut mm. neuvostososialistisia kollektiivitiloja postmoderniin tyyliin. Hänen viimeaikaisia töitaan on kuvattu energiakeskipistearkkitehtuuriksi, joissa postmoderni estetiikka yhdistyy uskonnolliseen mystiikkaan. Tuoreimpia töitä ovat Tartossa Etanatorni ja sen viereen rakennettava Ahhaa-tiedekeskus.
Fredrik Nylander

Fredrik Nylander (9. syyskuuta 1820 Oulu – 2. lokakuuta 1880 Contrexéville, Ranska) oli suomalainen lääkäri, valtiopäivämies ja kasvitieteilijä, joka sai professorin arvon.
Nylanderin vanhemmat olivat kauppias Anders Nylander ja Margareta Magdalena Fahlander.  Helsingin yliopiston ensimmäinen kasvitieteen professori William Nylander (1822–1899) oli hänen veljensä, samoin luonnontieteilijä ja lääkäri Anders Edvin Nylander (1831–1890). Nylander valmistui filosofian kandidaatiksi 1840, opiskeli Tukholmassa ja Uppsalassa 1840–1842 ja teki 1834–1844 kasvitieteellisiä retkiä Karjalaan ja Kuolaan. Vuonna 1843 Nylanderista tuli Helsingin yliopiston dosentti hänen julkaistuaan teoksen Specilegium plantarum fennicarum, centuria I, jota pidettiin arvokkaimpana Suomen kasvistoa koskeneena tutkimuksena Pietari Kalmin aikojen jälkeen. Nylander tuli seuraavana vuonna filosofian lisensiaatiksi (tohtoriksi), väitöskirjanaan mainitun tutkimuksen toinen osa. Tutkimuksen kolmas osa julkaistiin 1846. Nylander toimi 1844–1846 apulaisena Pietarin kasvitieteellisessä puutarhassa. Jo sitä ennen eli 1843 hän oli valmistunut myös lääketieteen kandidaatiksi. Lääkärinä hän toimi Oulussa 1846–1850, ja 1853 hänestä tuli lääketieteen lisensiaatti ja Oulun kaupunginlääkäri. Samana vuonna Nylander julkaisi teoksen Eriophori monographia, valtiopäiville 1872 hänet valittiin Oulun edustajana. Nylander sai professorin arvon 1873.
Nylanderin puoliso vuodesta 1853 oli Ida Babette Hummel (k. 1900).
Kiinanpalatsikoira

Ulkonäkö

Pekingeesin olemus leijonamainen. Sen häntä on tiiviisti selänmyötäinen ja kaartuu loivasti toiselle sivulle. Jalat ovat lyhyet mutta vantterat. Pekingeesin kuono voi olla melko lyhyt.
Kiinanpalatsikoira on hieman korkeuttaan pidempi. Pekingeesiuroksen säkäkorkeus on 19–23 cm ja narttujen 15–21 cm. Rodulle on tärkeää vankka luusto ja tiivis runko. Ihanteellinen paino urokselle on enintään 5 kg ja nartulle enintään 5,4 kg.

Turkki ja sen hoito

Pekingeesin karva on kohtuullisen pitkää ja suoraa. Kaulan ympärillä on kaulurimainen harja. Peitinkarva on melko karheaa, aluskarva tiheää ja pehmeämpää. Pekingeesin korvissa, raajojen takaosissa, hännässä ja varpaissa on hapsut.
Turkin väreinä ovat sallittuja muut paitsi albiino ja maksanruskea. Turkki vaatii säännöllistä hoitoa (kampaus noin kerran viikossa, pesu tarvittaessa).

Luonne ja käyttäytyminen

Pekingeesi on luonteeltaan peloton, uskollinen ja pidättyväinen. Arkuus ja aggressiivisuus eivät kuulu sen luonteeseen. Se on yhden ihmisen koira, joka on lojaali omistajalleen. Pekingeesi ei mielistele tai palvo, mutta osoittaa ymmärrystä ja lojaaliutta ihmistä kohtaan. Vaikka kiinanpalatsikoira puolustaa omistajaansa uskollisesti, se ei ole missään nimessä vihainen. Se on hyvin ihmisläheinen ja lempeä koira, joka sopii hyvin seurakoiraksi.

Alkuperä

Pekingeesi on nimensä mukaiseksi lähtöisin Kiinasta. Buddhalaisuudessa leijona on pyhä eläin, ja sen vuoksi keisari halusi itselleen oman pienen "pyhän leijonansa". Niinpä kiinanpalatsikoira jalostettiin ja sen haluttiin muistuttavan leijonaa niin paljon kuin mahdollista.
Pekingeesin tehtävänä oli vartioida palatsin aarteita ja varoittaa varkaista sekä karkottaa pahoja henkiä. Nämä pyhät koirat olivat itsekin tarkkaan vartioituja, ja varasta odotti kuolemantuomio. Rodun sai omistaa vain keisari eikä niitä saanut myydä, vaan ne saivat olla ainoastaan keisarillinen lahja. Alamaistenkin tuli painaa päänsä kiinanpalatsikoiran edessä. Rotu levisi länsimaihin boksarikapinan jälkeen. Länsimaissa rotuun ihastuttiin ja siitä tuli suosittu.

Terveys

Kiinanpalatsikoiran silmät ovat erittäin tulehdusalttiit suuruudesta johtuen. Lyhyt kuono voi aiheuttaa hengitysvaikeuksia ja kyynelkanavan tukkeumia. Pitkärunkoinen ruumiinrakenne voi altistaa välilevytyrälle.
Riidenlieko

Ulkonäkö ja koko

Monivuotisen riidenlieon maassa suikerteleva varsi kasvaa usein yli metrin pituiseksi. Juuria kasvilla on siellä täällä koko pitkän pääverson matkalla. Pääversosta kohottuu 10–25 senttimetriä korkeita pystyjä haaroja, jotka ovat haarattomia tai niukkahaaraisia. Haarojen 7–10 mm pitkät heleänvihreät lehdet ovat neulasmaisia, litteitä, pitkäsuippuisia ja ehyt- tai sahalaitaisia. Itiölehdet ovat leveänpuikeita, pitkäsuippuisia ja kellertäviä. Itiöt kasvavat kellanvihreisiin kynttilämäisiin ja perättömiin itiötähkiin, jotka kohoavat yksittäin suoraan ylöspäin kasvin haarojen latvoissa. Pituudeltaan itiötähkät ovat 1–4 cm. Itiöpesäkkeet sijaitsevat itiölehtien hangoissa. Niiden itiöt kypsyvät Suomessa kesä-syyskuussa. Alkeisvarsikko on yksikotinen, lehtivihreätön, mukulamainen ja sijaitsee tavallisesti maan alla.
Suomessa tavattavat riidenlieot jaetaan kahteen alalajiin, metsäriidenliekoon (ssp. annotinum) ja pohjanriidenliekoon (ssp. alpestre). Suurikokoisemman metsäriidenlieon lehdet ovat siirottavia, litteitä ja sahalaitaisia, kun taas pohjanriidenlieon lehdet ovat lähes varrenmyötäisiä, kuperaselkäisiä, ehytlaitaisia ja otakärkisiä.
Itiötähkättömän riidenlieon voi toisinaan sekoittaa ketunliekoon (Huperzia selago).

Levinneisyys

Riidenlieon levinneisyysalue kattaa suurimman osan pohjoisen pallonpuoliskon havu- ja sekametsävyöhykkeestä. Euroopassa sitä tavataan lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaata, Pohjois-Ranskaa, Etelä-Italiaa, Kreikkaa, Bulgariaa ja Etelä-Ukrainaa. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Siperian Pohjois-Kiinaan ja Japaniin saakka, ja edelleen Yhdysvaltojen pohjoisosiin ja Etelä- ja Keski-Kanadaan sekä Grönlantiin. Suomessa riidenlieko kasvaa hyvin yleisenä koko maassa Pohjois-Lappia lukuun ottamatta, missä se on harvinaisempi. Alalajeista metsäriidenliekoa tavataan koko maasta, pohjanriidenlieon esiintyessä lähinnä Oulun korkeudelta pohjoiseen.

Käyttö

Riidenlieon itiöpöly on hienojakoista, keltaista pulveria, jota on käytetty kansanlääkinnässä haavojen ja ihotautien hoitoon. Pölyä on käytetty myös apteekeissa pillereiden päällystämiseen, jotta ne eivät takertuisi rasioissa toisiinsa.
Riidenlieon itiöpölyä on kutsuttu myös kärpäsruudiksi, koska se palaa räiskähdellen. Itiöt sisältävät runsaasti helposti syttyvää öljyä. Ilmaan heitettynä kourallinen itiöpölyä syttyy yhdestä tulitikusta, mitä ominaisuutta on aikoinaan hyödynnetty valokuvauksessa. Nykyisin itiöpölyä käytetään pyrotekniikassa tuliefekteihin.
Kasvilla on myös muita käyttötarkoituksia. Ruotsissa riidenliekoa käytetään yhä joulukoristeina esimerkiksi seppeleissä. Sitä voidaan käyttää myös pureutteena alunan sijasta lankoja värjättäessä.
Antti Wirman

Antti ”Warman” Wirman (s. 20. heinäkuuta 1982) on suomalainen kitaristi.
Wirman opiskeli kitaransoittoa Espoon pop- ja jazzopisto Ebelissä. Hän soitti vuodesta 1997 lähtien perustamassaan Wisard-yhtyeessä, joka vaihtoi vuonna 2001 nimekseen Craydawn. Craydawnin ohella hän soittaa myös Battagiassa, ja kesällä 2005 hän esiintyi cover-yhtye Metal Heartissa, joka soitti 1980-luvun metalliklassikoita. Vuoden 2008 alussa Wirman liittyi The Scourger -yhtyeeseen.
Wirmanin vanhempi veli Janne Wirman on tunnettu Children of Bodomista. Veljekset ovat soittaneet yhdessä Jannen perustamassa Warmen-yhtyeessä. Wirman on vieraillut myös Kotipellon Coldness-albumilla (2004). Toukokuussa 2015 Wirman liittyi Children of Bodomiin sessiojäseneksi korvaamaan yhtyeen jättäneen Roope Latvalan kesän 2015 esiintymisten ajaksi.
P-Metoksifenoli

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-metoksifenoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen muodostaen heikosti happaman liuoksen. Veden lisäksi yhdiste on liukoinen myös moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin.

Valmistus ja käyttö

p-Metoksifenolia voidaan valmistaa synteettisesti hydrokinonin ja dimetyylisulfaatin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on metyyliarbutiinin hydrolyysi.
p-Metoksifenolin tärkein käyttökohde on polymeeriteollisuudessa toimia hapettumista ja radikaalipolymeroitumista estävänä stabilisoivana aineena. Sitä lisätään muun muassa metyylimetakrylaatin joukkoon. Sitä voidaan käyttää myös polymeerien kuten etyyliselluloosan stabilisoijana, lääkeaineiden kuten itrakonatsolin valmistuksessa, muiden kemikaalien kuten butyloidun hydroksianisolin, jota saadaan siitä tert-butanolin tai isobuteenin avulla. Yhdistettä voidaan käyttää myös yhdessä tretinoiinin kanssa ihon tummien läiskien vaalentamiseen.
Tallari

Tallari on Kaustisella Kansantaiteenkeskuksessa päämajaansa pitävä kansanmusiikin ammattilaisyhtye. Tallari perustettiin vuonna 1986 Kansanmusiikkisäätiön, Yleisradion, Kaustisen kunnan ja Opetusministeriön yhteistyön hedelmänä. Tallarin perustamisesta tuli vuonna 2006 kuluneeksi kaksikymmentä vuotta, ja yhtye juhlisti merkkivuotta mm. konserttien, levynjulkaisun ja juhlamarssin sävellyskilpailun merkeissä.
Yhtyeen pitkäaikaisena pysyneen alkuperäiskokoonpanon muodostivat kansanmusiikin esittämisen, tutkimuksen ja koulutuksen parissa jo sukupolven mittaisen työrupeaman tehneet muusikot Ritva Talvitie (viulu, jouhikko, laulu ja 2-rivinen haitari), Antti Hosioja (haitarit ja kontrabasso), Risto Hotakainen (viulu, mandoliini, nyckelharpa, jouhikko ja laulu) ja Timo Valo (harmoni ja kontrabasso). 
Yhtyeen alkuperäiskokoonpanoon valittiin kaikkiaan 14:stä hakijasta edellä mainittujen lisäksi Arto Järvelä (viulu), Hannu Lehtoranta (kansanomaiset puhaltimet) ja Anna-Kaisa Liedes (kanteleet). Lisäksi vakituisina avustajina yhtyeen alkutaipaleella toimi Leena Joutsenlahti (puupuhaltimet). Myöhemmin yhtyeen jäsenten lukumäärä ja kokoonpano on vaihdellut, ja Tallarissa ovat vuosien mittaan vaikuttaneet mm. Tellu Turkka, Liisa Matveinen ja Anita Lehtola-Tollin ja Pauliina Kumpulainen.
Tallari esittää suomalaista kansanmusiikkia sen kaikissa ilmenemismuodoissa. Ohjelmasta löytyy erilaisia produktioita, omia sävellyksiä, läpileikkauksia historiallisen ja tämän päivän kansanmusiikin ilmiöistä, mestaripelimannien ja -laulajien ohjelmistoja ja tyylejä havainnollistavia konserttikokonaisuuksia ja soivia kansansoitinesittelyjä. Ohjelmakirjoon kuuluvat myös kirkkokonsertit, häämusiikki, ohjelmamusiikki erilaisiin perhejuhliin, sekä vanhaa tanssimusiikkia. 
Tallari toimii myös kansanmusiikin kouluttajana Ala-Könni-opistossa, Kaustisen musiikkilukiossa, Keski-Pohjanmaan konservatoriossa ja ammattikorkeakoulussa sekä yhteistyössä Suomen Kansanmusiikkiliiton ja muiden alan yhteisöjen kanssa.
Tallari on julkaissut satoja kappaleita kattavan kokoelman suomalaista kansanmusiikkia ja omia sävellyksiä äänitteinä, videoina ja Yleisradion kantanauhoina.
Olympia (Washington)

Maantiede

Olympia sijaitsee Deschutes-joen suulla Capitol-järven rannalla, Pugetinlahden eteläpäässä, noin 50 km lounaaseen Tacomasta.
Kaupunkiin on iskenyt merkittävä maanjäristys vuosina 1949 ja 2001.
Lami

Lami on kaupunkialue Rewan provinssissa Fidžissä luoteeseen Suvasta. Vuoden 2017 väestönlaskennassa alueen väkiluku oli 24 637. Alueen pinta-ala on 680 km². Kaupunkia hallitsee 12-henkinen neuvosto, joka valitaan vaaleilla kolmeksi vuodeksi.
Palokuntanuoret

Palokuntanuoret toimivat palokuntien nuoriso-osastoissa. Suomessa toimii eri palokuntien alaisuudessa yli 500 nuoriso-osastoa. Näihin nuoriso-osastoihin kuuluu kymmenisentuhatta 7–17-vuotiasta tyttöä ja poikaa. Ohjaajia on noin 2 000.
Nuoriso-osasto on jaettu varhaisnuoriin ja nuoriin. Varhaisnuoriksi lasketaan 7–9-vuotiaat, ja nuoriksi sitä vanhemmat lapset. Useissa palokunnissa varhaisnuoret myös harjoittelevat eri aikaan kuin nuoret.
Palokuntanuorisotyöllä on pitkät perinteet. Ensimmäinen palokunnan poikakomppania perustettiin Lahden VPK:hon vuonna 1908. Palokuntien poikaosastot yleistyivät Suomessa nopeasti, mutta ongelmana oli toiminnan järjestäytymättömyys. Vuonna 1952 perustettiin valtakunnallinen palokuntapoikatyötoimikunta. Tytöt tulivat mukaan 1970-luvulla, jolloin toiminnan nimi muuttui palokuntanuorisotyöksi. Myös monessa muussa maassa palokuntanuorisotyö on osa palokuntien toimintaa. 
Palokuntanuorisotyön tarkoituksena ei ole kouluttaa uusia jäseniä palokunnan hälytysosastoon. Palokuntanuorisotyön tärkeimpiä periaatteita on antaa nuorille tietoja ja taitoja joita he voivat hyödyntää myöhemmässä elämässään, vaikka eivät jatkaisikaan palokuntauralla. Nuori voi kuitenkin siirtyä 16–18-vuotiaana palokunnan hälytysosastoon, jolloin hänellä on usein jo hyvät pohjatiedot. Palokuntanuorisotyön tarkoituksena on myös kasvattaa turvallisuustietoisia ja auttavaisia kansalaisia sekä tarjota ilmainen ja hyödyllinen harrastus. Vaikka nuori lopettaisikin palokuntauransa kesken, on hän oppinut paljon hyödyllisiä taitoja ja tietoja. 
Palokuntanuorten vuoden kohokohtia ovat erilaiset leirit. Leirejä on viikonlopun mittaisista leireistä aina viikon mittaisiin leireihin. Leireillä opitaan uutta ja kerrataan vanhaa, kilpaillaan, pidetään hauskaa ja tutustutaan muihin palokuntalaisiin. Niillä myös suoritetaan erilaisia kursseja.
Palokuntanuoret myös kilpailevat erilaisissa palokuntataito- ja urheilukilpailuissa. Kilpailut voivat olla oman palokunnan sisäisiä, alueellisia, valtakunnallisia tai kansainvälisiä.
Piispankatu

Piispankatu sijaitsee Turun tuomiokirkon ja vanhan kasarmialueen eli Turun kasarmin välillä I kaupunginosassa. Piispankadun alue rakennuksineen on inventoitu Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Nimensä katu on saanut 1720-luvulla rakennetusta arkkipiispan asuintalosta. Alueella oli ennen Turun paloa 1827 kolme korttelia, mutta kaikki tuhoutuivat. Nykyinen arkkipiispantalo on vuodelta 1887. Piispantalon lisäksi alueella sijaitsee useita kulttuurihistoriallisesti merkittäviä kohteita. 1800-luvun ja 1900-luvun asuinrakentamisessa näkyy eri rakennusvaiheita: puuempire, runsaasti detaljoitu uusrenessanssi sekä kaksikerroksinen jugend. Matalasta puuempirestä on hyvä esimerkki yläluokan koti, joka nykyään toimii Ett Hem -museona. 
Kadulle näkyy mukavasti myös arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema funktionalistinen Åbo Akademin Kirjatorni vuodelta 1936. Modernistisimpiin rakennuksiin kuuluvat muun muassa Pekka Pitkäsen kynästä syntynyt Åbo Akademin asuntola Domus Aboensis vuodelta 1965 ja Woldemar Baeckmanin Sibelius-museo vuodelta 1968. Piispankadun pohjoispään teollisuusrakennuksia on otettu uusiokäyttöön ja niissä toimii muun muassa Åbo Akademin humanistisen tiedekunnan oppiaineita.
Madjarabit

Asuinpaikka

Nykyään nubiaa puhuvia madjarabeja asuu Nubian egyptiläisessä osassa, alun perin he asuivat Aneban, Tuskan, Gattan ja Ibrimin kylissä. Vuonna 1964, kun Assuanin pato oli valmistunut, kylät ja Wadi Halfan kaupunki jäivät vesimassojen alle. Egyptin hallitus on rakentanut kyliä uudestaan lähelle Kom Omboa. Nubian ulkopuolella madjarabeja asuu Kairossa, Aleksandriassa ja Mansurassa. Sudanissa heillä oli merkittävä yhdyskunta Wadi Halfassa ja siellä sijaitsevalla Madjararti-saarella. Padon rakennuksen jälkeen he muuttivat Hasm el-Kirban kylään. Madjarabeja asuu vielä Khartumissa, Atbarassa ja Port Sudanissa. Madjarabien toinen ryhmä, joka käyttää arabiaa äidinkielenään, asuu nykyisin Assuanissa.

Alkuperä

Perimätiedon mukaan madjarabien esi-isät saapuivat Egyptiin vuonna 1517 Osmanien valtakunnan sulttaani Selim I:n hyökkäysarmeijan kanssa. He kuitenkin käynnistivät kapinan Aleksandriassa, jonka epäonnistuttua he pakenivat Ibrahim el-Magyarin (Abraham Unkarilainen, toisessa lähteessä Hasan el-Magyar) johdolla Wadi Halfaan.
Tarinaa tukee se, että jesuiittamunkki Gábor Pécsváradi kertoi kirjoittamassaan kirjeessä tavanneensa henkilökohtaisesti osmanien armeijassa palvelevia unkarilaisia sotilaita Jerusalemissa vuonna 1516.
Assuanissa asuvien madjarabien alkuperästä on toisenlainen tarina. He saapuivat sinne arkkiherttuatar Maria Teresia aikana, ja he – toisin kuin alun perin kristilliset madjarabit – olivat jo saapuessaan muslimeita. He polveutuvat todennäköisesti niistä unkarilaisista, jotka kääntyivät Osmanien valtakunnan aikana muslimeiksi, ja jotka Maria Teresia hääti Unkarista.

Yhteys ulkomaailmaan

László Almásy (josta kertoo yhdeksällä Oscarilla palkittu elokuva Englantilainen potilas) teki monta lento- ja automatkaa Egyptiin, Sudaniin ja Libyaan 1920–1930-luvuilla. Nubiassa hän tapasi madjarabeja. Madjarabit suunnittelivat suuren lähetystön lähettämistä Unkariin, mutta toinen maailmansota esti sen.
Orientisti István Fodor teki tieteellisen matkan madjarabien maalle vuonna 1993.
Unkarilaisten Maailmanliitto otti madjarabit jäsenekseen vuonna 1992.
Maailmankaikkeus atomissa

Maailmankaikkeus atomissa (engl. The Universe in a Single Atom: The Convergence of Science and Spirituality) on 14. dalai-laman Tenzin Gyatson kirjoittama teos tieteen ja hengen lähenemisestä. Kirjan perusideana on se, että niin tiede kuin uskonto voivat oppia toisiltaan paljon. Teoksen on suomentanut Matti Ojanperä.
Kašlyk

Kašlyk eli Sibir (ven. Кашлы́к, Сиби́рь) oli Siperian kaanikunnan pääkaupunki 1400-luvun lopulta lähtien. Se sijaitsi Irtyšin oikealla rannalla Sibirka-joen suulla 17 kilometrin päässä Tobolskista.
Ensimmäiset maininnat Sibiristä ovat 1300-luvun alusta. 1500-luvulla asukkaat harjoittivat kauppaa, käsityöammatteja, kalastusta, maanviljelystä ja karjanhoitoa. Vuonna 1582 Stroganovin etuja suojelleen kasakkapäällikkö Jermakin joukot valtasivat kaupungin ja se autioitui.
Navas de Tolosa (1865)

Valmistus

Alus laskettiin vesille 1865.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ennen vuotta 1890.
Marisa Monte

Marisa de Azevedo Monte (s. 1. heinäkuuta 1967 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen laulaja, säveltäjä ja tuottaja. Hän opiskeli oopperalaulua mutta laulaa pääosin brasilialaistyylistä musiikkia. Monte on laulanut myös jonkin verran sambaa ja muuta kansanmusiikkia.