google/wiki40b huggingface dataset:
Cedomir Janevski

Ura pelaajana

Janevski aloitti pelaajauransa FK Skopjessa 1980, mutta siirtyi vain kahden kauden jälkeen FK Vardariin. Seura pelasi tuolloin Jugoslavian liigassa ja selvisi myös UEFA Cupiin kaudelle 1985/86 ja Euroopan Cupiin 1987/88. Seura voitti kaudella 1986/87 ensimmäisenä makedonialaisjoukkueena Jugoslavian mestaruuden, kun FK Partizanilta vähennettiin pisteitä. Janevski edusti Vardaria kuusi vuotta ja pelasi seuran paidassa 160 liigaottelua.
Kauden 1988/89 jälkeen Janevski jätti kotimaansa kentät ja siirtyi Belgiaan, jossa edusti Club Bruggea ja Royal Charleroita. Bruggessa Janevski juhli Belgian mestaruutta ensimmäisellä kaudellaan ja voitti myös cup-mestaruuden. Kuuden Belgiassa viettämänsä kauden jälkeen Janevski siirtyi Turkkiin, mutta ura İstanbulsporissa jäi yhteen kauteen. Hän palasi takaisin Belgiaan, jossa edusti KSC Lokeren Oost-Vlaanderenia ja Darling Club Blankenbergea, kunnes lopetti uransa vuonna 1999.
Maajoukkuetasolla Janevski edusti sekä Jugoslaviaa että Pohjois-Makedoniaa (tai aikaisempaa Makedonian tasavaltaa).

Ura valmentajana

Janevski aloitti valmennusuransa Club Bruggen organisaatiossa U19-joukkueen päävalmentajana vuonna 2000. Hän luotsasi seuran juniorijoukkuetta viisi vuotta, kunnes kesällä 2005 siirtyi norjalaisen Trond Solliedin apuvalmentajaksi Olympiakosiin. Joukkue voitti heidän johdollaan mestaruuden kaudella 2005/06, mutta kreikkalaisseura erotti kaksikon joulukuussa 2006.
Janevski nimitettiin tammikuussa 2007 Emilio Ferreran seuraajaksi Club Bruggen päävalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä kauden 2006–2007 jälkeen ja palasi Trond Solliedin apuvalmentajaksi, tällä kertaa KAA Gentin joukkueeseen. Solliedin siirryttyä Gentistä SC Heerenveeniin kesällä 2008, myös Janevski jätti tehtävänsä belgialaisseurassa.
Syyskuussa 2008 Janevski palasi valmennustehtäviin, kun serbialaisseura Belgradin Punainen tähti palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Janevskin johdolla Punainen tähti ei ole onnistunut kaudella 2008–2009 taistelemaan mestaruudesta FK Partizanin kanssa. Toukokuussa 2009 hän erosi tehtävistään. Lähdön taustalla on mediassa esitetyt valheet ja syytökset häntä ja seuraa kohtaan.
Kesäkuussa 2009 Janevski siirtyi kyproslaisseura Enosis Neon Paralimnin päävalmentajaksi. Hän sai potkut seurasta tammikuussa 2011. Ura Kyproksella jatkui lokakuussa 2011, kun Athnikos Achna palkkasi hänet valmentajaksi. Hän sai potkut seurasta jo helmikuussa 2012.
Elokuussa 2012 Janevskista tuli Pohjois-Makedonian maajoukkueen päävalmentaja. Janevski jätti maajoukkuevalmentajan tehtävät syyskuussa 2013 ja palasi Belgiaan valmentamaan RAEC Monsia. Janevski ei onnistunut nostamaan seuraa pois Belgian liigan putoamiskamppailusta ja kauden 2013/14 päätteeksi Mons putosi sarjaporrasta alemmas. Hän jätti seuran kauden jälkeen.
Kesällä 2015 Janevskista tuli Belgian liigassa pelaavan Royal Mouscron-Péruwelzin päävalmentaja. Janevskin johdolla Mouscron juuttui liigan häntäpäähän ja lopulta seura erotti hänet tammikuussa 2016, kun Mouscron majaili liigan toiseksi viimeisenä.
Marraskuun alussa 2016 Janevskista tuli Waasland-Beverenin päävalmentaja.
Pauli Saarinen

Jimi Hendrixiä harmonikalla

Pale Saarinen on taltioinut Jimi Hendrixin sävellyksiä sooloharmonikalle ja 12-henkiselle kokoonpanolle. Oman yhtyeen lisäksi teoksessa soittaa myös kolme puhaltajaa ja jousikvintetti.

Gospel-teos sävellystilaustyönä

Pale Saarinen sävelsi ja sovitti Meitä ympyröi voima -nimisen tilausteoksensa vuoden 2009 Kuusankosken kirkkomusiikkipäiville. Ensi-iltakonsertti oli 20. marraskuuta 2009 Kuusankosken kirkossa. Pale Saarinen Band-kokoonpanon muodostivat: Pale Saarinen (harmonikka), Juha Tapio (laulu), Päivi Ristimäki (laulu), Anssi Nykänen (lyömäsoittimet), Harri Rantanen (sähkö- ja nauhaton basso), Jaakko Kääriäinen (puoliakustinen kitara), Seppo Sundström (flyygeli) ja Kullervo "Kulle" Kojo (klarinetti, bassoklarinetti ja alttosaksofoni). Tilaustyön tekstilyriikoista vastasivat muun muassa Juha Tapio, Teppo Nuorva, Timo Turpeinen ja Pale Saarinen. Vastaavan tilaustyön kyseisille kirkkomusiikkipäiville ovat aiemmin säveltäneet, sovittaneet ja esittäneet muun muassa Perko-Pyysalo, Tarja Turunen, Marzi Nyman ja urkutaiteilija Kalevi Kiviniemi.

Lasten musiikkia Ipanapa 3:lle

Vuonna 2010 Sony Music Finlandin ja Lasse Kurjen tuottamalla Ipanapa 3 -lastenmusiikkilevyllä on niin ikään julkaistu Pale Saarisen säveltämä ja Ipanapa-studioyhtyeen kanssa yhdessä sovittama laulu "Uimaan aamutuimaan", jonka tekstin on kirjoittanut Pauli Hanhiniemi. Artistina on Timo Rautiainen.

Elokuvamusiikki "Matti Pellonpää – Boheemi elää – Bohemian Eyes"

Janne Kuusen ohjaamassa Boheemi elää -dokumenttielokuvassa on Pale Saarisen säveltämä, sovittama ja tuottama musiikki. Elokuva sai ennakkoensi-iltansa DocPoint 2011 -dokumenttielokuvien festivaaleilla.
28. maaliskuuta 2011 Bohemian eyes – boheemi elää -soundtrack-albumi (Presence Records) julkaistiin Matti Pellonpään (1951–1995) 60-vuotis-syntymäpäivänä.
2. helmikuuta 2011 julkaistun elokuvan tunnuslaulun ja soundtrackin singlelohkaisun Sydänten tiellä (säv. Pale Saarinen, san. Jonsu Salomaa, sov. Pale Saarinen & OEB) laulaa Indican laulaja/lauluntekijä Jonsu & Jukka Poika.
Single julkaistiin myös kansainvälisille markkinoille englanninkielisenä Bridge of Memories, jonka tekstin Indican Jonsu on kirjoittanut yhdessä Jesse Hietasen kanssa.
Soundtrackilla vierailee myös sahansoittajana ja laulaja/lauluntekijänä tunnetuksi tullut Irina Björklund.
Jouko Laivuori

Jouko Laivuori (s. 1959) on suomalainen pianisti, joka toimii Radion sinfoniaorkesterin kosketinsoittajana. Hän on Suomen ainoa virassa toimiva orkesteripianisti. Laivuori on myös Avanti!-kamariorkesterin perustajajäsen. 
Laivuori aloitti pianonsoiton Tampereella ja suoritti Sibelius-Akatemian pianodiplomin vuonna 1984 ja cembalodiplomin vuonna 2016. Helsingin Sanomien Olavi Kauko arvosteli Laivuoren ensikonsertin joulukuussa 1985 hyvin myönteisesti ja kirjoitti tämän olevan ”syntynyt pianistiksi”, erityisesti uuden musiikin taitavaksi ja persoonalliseksi tulkiksi. 
Uransa alussa Jouko Laivuori toimi Suomen Kansallisbaletin oopperaorkesterin pianistina 1985–1987. Lisäksi hän on toiminut Sibelius-Akatemian tuntisäestäjänä. RSO:n kosketinsoittajana hän on ollut vuodesta 1989.
Laivuori on kantaesittänyt muun muassa Eero Hämeenniemen ja Magnus Lindbergin sooloteoksia sekä Kirmo Lintisen pianokonserton.
Jouko Laivuori on levyttänyt Paavo Heinisen sooloteoksia (Finlandia Records 1991) ja taidemusiikkia myös muun muassa Avantin kanssa. Sellisti Eeva Rysän kanssa hän on levyttänyt Leevi Madetojan, Francis Poulencin, Henri Dutilleux’n ja Magnus Lindbergin teoksia (Alba Records 1998). Laivuori on ollut mukana myös noin 60:llä hengellisen ja kevyen musiikin äänilevyllä studiomuusikkona, laulajana, sovittajana ja tuottajana. 1980-luvun alussa Laivuori soitti sähköurkuja ja syntetisaattoria Heikki Silvennoisen Frendz-yhtyeen albumeilla A New Kind of Day (1981) ja Final Awakening (1982).
Sakari Vapaasalo

Tauno Sakari Vapaasalo (6. syyskuuta 1911 Kemi – 22. kesäkuuta 1984 Ruotsi) oli suomalainen 1930-luvun opiskelijajohtaja, päätoimittaja ja professori.
Vapaasalon vanhemmat olivat kaupunginviskaali W. Jämsen ja Anna Luoma. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulussa 1929 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1936. Vapaasalo väitteli vuonna 1961 filosofian tohtoriksi Uppsalan yliopistossa, väitöskirjan aiheena oli Eino Leinon tuotannon Kalevala-romantiikka. Hän oli ensimmäinen, joka väitteli Ruotsissa tohtoriksi suomenkielisestä kirjallisuudesta.
Vapaasalo toimi 1930-luvulla Sinimustat-järjestön johtajana ja hän oli Ylioppilaslehden päätoimittajana 1938–1943. Vapaasalo oli Aikakauslehti Sinimustan toimitusneuvoston jäsen 1933–1936 ja hän kirjoitti artikkeleita muun muassa Ajan Suunta- ja Suomen Heimo -lehtiin. Hän oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan varapuheenjohtaja 1938–1943 ja Pohjois-pohjalaisen osakunnan kuraattori 1939–1941. Vapaasalo oli myös Akateemisen Karjala-Seuran jäsen. Jatkosodan aikana hän toimi muun muassa TK-kirjeenvaihtajana.
Vapaasalo toimi Uppsalan yliopiston suomen kielen lehtorina vuodesta 1951 sekä suomen kielen ja kirjallisuuden dosenttina vuodesta 1961, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1978. Kevätlukukausilla 1970 ja 1972 hän oli Tukholman yliopiston suomen kielen ja kulttuurin vt. professorina. Vapaasalo sai Ruotsissa professorin arvonimen vuonna 1972.
Vapaasalo oli naimisissa vuodesta 1953 Hansi Popperin kanssa.
Tommi Lanki

Ura

Langen kasvattajaseura on Kotkan Pojat (KoPo). Hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1986–1987 KTP:ssä. Hän edusti seuraa kolme kautta ja voitti sinä aikana Suomen-mestaruuden ja koripallon Suomen cupin. Vuonna 1989 Lanki siirtyi HoNsUn pääsarjajoukkueeseen muttei saavuttanut seurassa mestaruuksia. Hän vaihtoi seuraa Lahden Namikaan vuonna 1994 ja voitti heti Suomen cup-mestaruuden. Kaudella 1995–1996 hän teki pääsarjassa 19,7 pistettä ottelua kohden, mikä oli hänen uransa korkein pistekeskiarvo. Kauden 1999–2000 jälkeen Lanki lopetti pääsarjauransa. Kauden päätteeksi hän voitti toisen Suomen-mestaruutensa.
Henri Giraud

Henri Honoré Giraud (18. tammikuuta 1879 – 11. maaliskuuta 1949) oli ranskalainen kenraali, joka taisteli ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, jäi molemmissa vangiksi ja pakeni kummallakin kerralla. Toisen maailmansodan jälkipuoliskon hän johti vapaan Ranskan joukkoja ja jakoi jonkin aikaa poliittisen johdon Charles de Gaullen kanssa, kunnes joutui jäämään syrjään.

Ensimmäinen maailmansota

Giraud aloitti upseerinuransa palvelemalla Afrikassa, mutta hänet siirrettiin Eurooppaan vuonna 1914 ensimmäisen maailmansodan puhjettua. St. Quentinin taistelussa saksalaiset saivat Giraudin vangiksi tämän haavoituttua vakavasti. Giraud onnistui kuitenkin pakenemaan kaksi kuukautta myöhemmin ja hankkiutumaan Ranskaan Alankomaiden kautta.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkaessa Giraud palveli Ranskan korkeimmassa sotaneuvostossa. Hän toimi aluksi 7. Armeijan komentajana. Hän oli vahvasti eri mieltä de Gaullen kanssa panssarijoukkojen taktiikasta. Johtaessaan 7. armeijaa Alankomaissa hän onnistui viivyttämään Saksan hyökkäystä. Ardenneilla joukot kuitenkin joutuivat tappiolle ja Giraud jäi 19. toukokuuta 1940 saksalaisten vangiksi.
Giraudia ja muita korkeita ranskalaisupseereja pidettiin vankina Dresdenissä syvällä Saksan valtakunnassa. Kaksi vuotta Giraud punoi juonta paetakseen, opetteli saksaa ja painoi mieleensä ympäristön kartan. 17. huhtikuuta 1942 koitti paon hetki. Giraud laskeutui jyrkännettä pitkin vankilalinnoituksesta, ajoi viiksensä ja matkusti tirolilaisnaiseksi pukeutuneena Schandauhun tavoittaakseen brittiagentin. Viekkaudella hänen onnistui päästä Sveitsiin ja lopulta Vichyn Ranskaan. Giraud otti yhteyttä marsalkka Pétainiin ja kehotti tätä lopettamaan yhteistyön Saksan kanssa, koska hän oli alkanut uskoa Saksan tappioon. Vichyn hallitus kieltäytyi luovuttamasta karkulaista takaisin Saksaan.
Giraudin pako kiinnitti valtavasti huomiota Ranskassa ja maailmalla. Gestapo aloitti salahankkeen hänen murhaamisekseen. Pierre Laval yritti suostutella miestä antautumaan saksalaisille. Liittoutuneet ottivat salaa yhteyttä Giraudiin. Tämä otettiin sukellusveneen kyytiin Toulonista ja hän sai Pohjois-Afrikassa komentoonsa vapaan Ranskan joukot.
Yhdysvaltojen presidentti Franklin D. Roosevelt suosi Giraudia vapaan Ranskan johtajaksi de Gaullen sijaan, jonka hän pelkäsi kehittyvän diktaattoriksi. Vuonna 1943 miehet jakoivat Ranskan vapautuskomitean presidenttiyden ja armeijan ylipäällikkyyden. De Gaulle osoittautui kuitenkin poliittisesti lahjakkaammaksi ja hän onnistui nopeasti parantamaan asemiaan Giraudin kustannuksella. Marraskuussa 1943 Giraud joutui luopumaan jaetusta presidenttiydestä de Gaullen hyväksi. Liittoutuneet saivat selville, että Giraudilla oli ollut omia urkkijoita palveluksessaan ja nämä pakottivat Giraudin luopumaan myös ylipäällikkyydestä. Hän kieltäytyi tarjotusta armeijan ylitarkastajan virasta ja päätti mieluummin jäädä eläkkeelle. Vuonna 1944 Giraud selvisi salamurhayrityksestä Algeriassa.
Giraud osallistui sodan jälkeen 1946 Ranskan politiikkaan ja kirjoitti kaksi kirjaa. Hän kuoli vuonna 1949 Dijonissa.
Sari Kaasinen

Ura

Kaasinen on harrastanut kansanmusiikkia jo nuoresta lähtien. Tunnetuksi hän tuli toimiessaan Värttinä-yhtyeen johtohahmona vuosina 1983–1996. Sittemmin hän on esiintynyt sooloartistina ja vuodesta 2001 lähtien myös Otawa-yhtyeen kanssa. Vuonna 2008 aloitti toimintansa Set'akat - lauluyhtye, jossa Sari Kaasisen lisäksi laulavat Mari Kaasinen ja Karoliina Kantelinen.
Kaasinen kirjoitti vuonna 1986 ylioppilaaksi Kuopion musiikkilukiosta  ja suoritti vuonna 1994 Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osastossa musiikin maisterin tutkinnon sekä vuonna 2009 musiikin taiteellisen tohtorintutkinnon.
Lokakuussa 2006 Sari Kaasiselta ja Otawa-yhtyeeltä ilmestyi levy Mie kun ja ensi-iltansa sai Tampereen Teatterin musiikkinäytelmä Kun isoisä Suomeen hiihti, jonka Sari Kaasinen on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut. Lokakuussa 2008 julkaistiin Sari Kaasisen kirjoittamana  "Nuku, nuku lapseni - kehtolauluja ja hyräilyhetkiä" - kirja ja toukokuussa 2011 "Sylissä ja sydämessä - äidin kirja".
Kaasinen on saanut valtion taiteilija-apurahan, Kansanvalistusseuran palkinnon, ja Emma-patsaan vuonna 1993, jolloin Värttinä valittiin Vuoden yllättäjäksi. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin Kareliaani-palkinto. Puu Kulttuurissa ry:n Luonnotar-palkinnon Sari Kaasinen sai vuonna 2001. Suomen säveltäjät ry:n ja Elvis ry:n myöntämä Vuoden teatterimusiikkiteko -palkinnon Kaasinen sai vuonna 2011 musiikista näytelmään Kilpakosijat. Sari Kaasinen toimi valtion säveltaidetoimikunnan jäsenenä 2007–2009. Vuonna 2012 hänet valittiin Kalevalaisten Naisten Liiton puheenjohtajaksi.
Sari-yhdistys ry:n jäsenistö valitsi Kaasisen Vuoden Sariksi 2006.
Kaasinen toimi miehensä Petteri Ukkolan ja tyttärensä Kiisa Koskimiehen kanssa Lappeenrannan linnoituksessa sijaitsevan kulttuuri- ja tapahtumakeskus Kehruuhuoneen yrittäjinä vuosina 2015–2019. He myivät liiketoiminnan Etelä-Karjalan Osuuskaupalle maaliskuussa 2019.
Game Grumps

Game Grumps on vuonna 2012 perustettu YouTube-kanava. Alussa kanava koostui vain Arin Hansonista ja Jon Jafarista, mutta Jafarin lopettaessa hänen tilalleen tuli Dan Avidan Ninja Sex Party -yhtyeestä. Nykyään kanavalle on tullut muita sarjoja, kuten Steam Train ja Grumpcade ja muita jäseniä. Kanavalla oli joulukuussa 2017 4,2 miljoonaa tilaajaa.
Dinosaurusten koot

Suurimmat

Suurimmat dinosaurukset ovat suurimpia maalla koskaan eläneitä eläimiä. Kaikkein suurimpia niistä olivat pitkäkaulaiset, kasveja syöneet sauropodit. Useimpien paleontologien mielestä suurin dinosaurus oli Argentinosaurus, joka painoi karkeasti arvioituna 88–110 tonnia ja oli noin 35 metriä pitkä. Arviot Argentinosauruksen painosta vaihtelevat paljon, koska siitä on säilynyt vain vähän fossiileja, lähinnä selkärangasta, kylkiluista ja jalan alaosasta. Titanosaurusten joukossa on muitakin lajeja, joista jotkin saattavat olla vielä Argentinosaurustakin suurempia, mutta niistäkin on säilynyt vain hyvin vähän fossiileja. Brachiosaurusta pidettiin aikoinaan 80 tonnin painoisena ja kaikkein painavimpana dinosauruksena, mutta nykyisin sen arvioidaan olleen korkeintaan 50-tonninen.
Yksi pisimpiä dinosauruksia oli myös Supersaurus vivianae, mahdollisesti noin 34 metriä. Korkein oli mahdollisesti Sauroposeidon proteles. Se ylsi arviolta 17 metrin korkeuteen, mutta arvio on fossiilien vähäisyyden johdosta tehty sitä muistuttavan Giraffatitan brancain pohjalta.

Pienin

Jos lintuja ei lasketa mukaan, pienin maalla liikkuva dinosaurus oli mahdollisesti Parvicursor, joka oli 38 senttimetriä pitkä ja painoi alle 170 grammaa.

Teropodit

Teropodit olivat yleensä kaksijalkaisia, terävähampaisia lihansyöjädinosauruksia.
Yonkou

Younkou on kuvitteellinen merirosvoryhmä One Piece -nimisessä manga- ja animesarjassa. Yonkou, kirjaimellisesti Neljä keisaria, ovat neljä One Piecen mahtavinta merirosvoa. He hallitsevat Grand Linen jälkimmäistä puoliskoa, jota kutsutaan nimellä "The New World" eli Uusi Maailma. 
Yonkou muodostaa yhden One Piecen maailman kolmesta hallitsevasta voimatekijästä kaapparilordien (Shichibukai) ja hallituksen (World Government) sekä hallituksen alaisuudessa toimivien merivoimien (Marines) kanssa. Yonkoun ja Shichibukain välillä suurin ero on se, että Yonkoun jäsenet eivät tee yhteistyötä keskenään eivätkä merivoimien kanssa. Yonkoun muodostavat merirosvot ovat keskenään kilpailijoita tai vihollisia ja he edistävät kukin omia suunnitelmiaan. Toinen ero Shichibukaiden ja Yonkoun välillä on se, että Shichibukailla ei välttämättä ole miehistöä, kun taas Yonkoulla on omien taistelutaitojensa lisäksi voimakas miehistö tukenaan.
John Demjanjuk

John Demjanjuk (syntyjään Ivan Demjanjuk, 3. huhtikuuta 1920 Dubovi Maharyntsi, Vinnytsjan alue, Ukraina – 17. maaliskuuta 2012) oli ukrainalainen SS-mies. Hänet on tuomittu sotarikoksista toisen maailmansodan aikana. 
Hänen on osoitettu toimineen SS-vartijana pahamaineisessa Treblinkan keskitysleirissä 1942–1943, tehneen leirillä murhia ja käyttäneen raakaa väkivaltaa vankeja vastaan. Eloonjääneiden mukaan hän oli pahamaineinen ”Iivana Julma”.
Toisen maailmansodan jälkeen hän asui seitsemän vuotta Etelä-Saksassa, jossa hän työskenteli Yhdysvaltain armeijan palveluksessa. Vuonna 1952 hän muutti vaimonsa ja tyttärensä kanssa Yhdysvaltoihin, jossa hän asui Ohion osavaltiossa työskennellen autotehtaissa.

Oikeudenkäynti Israelissa

Israelin vaadittua Demjanjukin luovuttamista hänet kuljetettiin Israeliin vuonna 1981. Vuonna 1988 hänet tuomittiin holokaustista selvinneiden todisteiden perusteella kuolemaan Israelissa, mutta maan korkein oikeus kumosi tuomion heinäkuussa 1993 ja vapautti Demjanjukin, koska eräs toinen mies osoittautui uusien todisteiden valossa todennäköisemmäksi ”Iivana Julmaksi”. Demjanjuk karkotettiin Israelista ja hänelle määrättiin elinikäinen maahantulokielto Israeliin.

Oikeudenkäynti Saksassa

John Demjanjukia vastaan nostettiin Saksassa uusi syyte osallisuudesta 30 000 juutalaisen murhaan Sobiborin keskitysleirissä toisen maailmansodan aikana. Hänet kuljetettiin toukokuussa 2009 Yhdysvalloista Saksaan, jossa hänet vietiin suoraan Stadelhelmin vankilaan Münchenissä. Demjanjukin perhe yritti estää hänen luovuttamisensa vedoten hänen korkeaan ikäänsä ja vakavaan sairauteensa.  Oikeudenkäynti Demjanjukia vastaan alkoi marraskuun 2009 lopussa. Oikeus katsoi hänen olleen osallisena lähes 30 000 ihmisen surmaamisessa Sobibórin tuhoamisleirillä toisen maailmansodan aikana ja langetti hänelle viiden vuoden vankeustuomion 12. toukokuuta 2011. Samana päivänä oikeus kuitenkin vapautti hänet vankeustuomiosta korkean iän vuoksi.
Demjanjuk kuitenkin itse sanoo palvelleensa toisen maailmansodan aikana neuvostoarmeijassa ja joutuneensa Saksassa sotavangiksi sekä tulleensa pakotetuksi työskentelemään keskitysleireissä. Länsi-Ukrainan nationalistit pitävä syytteitä perusteettomina ja väittävät niiden olevan tulosta kansainvälisestä salaliitosta Ukrainan maineen mustaamiseksi ja väittävät Venäjän FSB:n väärentäneen Demjanjukin SS-henkilökortin. Lvivin kaupunginvaltuusto on virallisesti tuominnut oikeudenkäynnin.
Etelä-Savon ammattiopisto

Etelä-Savon ammattiopisto (Esedu) on monialainen ammatillinen oppi­laitos. Ammattiopistoa hallinnoi Etelä-Savon Koulutus Oy. Esedu toimii kahdella paikkakunnalla: Mikkelissä ja Pieksä­mäellä. Esedussa opiskelee vuosittain noin 3000 nuoriso-opiskelijaa tutkintoon johtavassa koulutuksessa seitsemällä eri alalla. Aikuisopiskelijoita on vuosittain noin 5000. Henkilökuntaa Etelä-Savon ammattiopistossa on 520.
Pamukkale

Pamukkale on Lounais-Turkissa sijaitseva luonnonilmiökohde. Pamukkale tarkoittaa suomeksi käännettynä "puuvillalinnaa". Pamukkale muodostuu korkeasta pengermaastosta, joka koostuu vitivalkoisista kalkkikivikerroksista.. Lämmin (35-50 astetta), kalkkipitoinen vesi virtaa hitaasti alas 100 metriä korkeata kiviseinämää, muodostaen valkoisia tasanteita, tippukiviä ja vesialtaita. Pohjaveden vähennyttyä (asutus ja hotellit kuluttavat vettä), ovat portaat muuttuneet ruskeiksi.
Pamukkale sijaitsee aivan Denizlin ulkopuolella.
Pamukkale on Turkin suosituimpia retkikohteita. Suuret kävijämäärät ovat tuhonneet aluetta. Valkoiset kalliot ovat likaantuneet ja tummuneet. Nykyisin kalkkikivitasanteilla kävely tai altaissa kylpeminen on kiellettyä. Valkoisuutta pyritään ylläpitämään ohjaamalla vettä eri paikkoihin. Pienellä alueella oli mahdollisuus kävellä matalissa altaissa (3/2016)
Uiminen on mahdollista Kleopatra-altaassa, johon mineraalipitoista, +35-asteista vettä johdetaan. Vedellä uskotaan olevan monia ihotauteja ja sydänsairauksia parantavia vaikutuksia. Veden uskotaan myös nuorentavan. Kleopatran allas on hyvin erityislaatuinen. Vesi on kristallinkirkasta ja altaan pohjalla on Kleopatran aikaisia, 2 000 vuotta vanhoja pylväitä ja pilareita.
Huipulla sijaitsee antiikin Hierapolis, muinainen pyhiinvaelluspaikka.
Kohde valittiin kulttuuriarvojen perusteella Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1988.
Yangwei

Palvelus

Alus lähti 9. elokuuta 1881 Kiinan lipun nostettuaan sisaraluksensa Chaoyongin kanssa Newcastlesta Weihaiweihin, jonne ne saapuivat lokakuun puolivälissä. Yangwein hiilet olivat loppuneet Välimerellä ja se oli ollut kaksi vuorokautta tuuliajolla. Alus menetti suezin kanavassa potkurin ja se ajoi matalikolle Kantonjoella, mitkä olivat paikallisten luotsien aiheuttamia harmeja.
Kumpikin alus liitettiin Beiyangin laivastoon. Kiinan ja Japanin suhteiden kiristyessä Koreassa alukset lähetettiin 1886 amiraali Ding Ruchangin osaston mukana Inchoniin. Yangwei ei heikon kuntonsa vuoksi ylittänyt kymmenen solmun nopeutta ja samoin osa sen aseistuksesta oli toimintakunnoton.
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät Yoshino, Takachiho, Akitsushima ja Naniwa, joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus menetti ohjattavuuden ja se törmäsi Jiyuaniin. Lopulta pahoin vaurioitunut alus upposi matalaan veteen.
Amerikantapiiri

Piirteet

Amerikantapiiri painaa 225 kiloa ja se kasvaa noin metrin korkuiseksi ja kahden metrin pituiseksi. Aikuisella eläimellä on ruskea karvapeite, kun taas nuorilla yksilöillä on tummanruskea pohjaväri ja vaaleampia pitkittäisraitoja. Aikuisilla eläimillä on myös paksu harjas, joka alkaa korvien välistä ja päättyy lapojen väliin. Tapiirien etujaloissa on kolme ja takajaloissa neljä varvasta.

Elintavat

Amerikantapiiri on arka yöeläin. Se viihtyy Etelä-Amerikan sademetsissä, etenkin tulva-alueilla, koska liikkuu mielellään vedessä ja on hyvä uimaan ja sukeltamaan. Tapiirien ruokavalioon kuuluvat puiden ja pensaiden lehdet ja hedelmät.
Naaraan kantoaika on 400 vuorokautta ja se synnyttää vain yhden jälkeläisen. Vastasyntynyt yksilö painaa noin kuusi kiloa. Vieroittaminen alkaa noin 6-8 kuukauden iässä ja ne saavuttavat sukukypsyytensä noin neljän vuoden iässä. Tapiirit voivat elää jopa 35-vuotiaiksi.

Uhat

Amerikantapiiri on uhanalainen laji, ja sen kanta pienenee jatkuvasti. Lajin häviämiseen on monia syitä. Tapiirit ovat jaguaarien ja puumien luonnollista ravintoa, minkä lisäksi uhkana ovat alligaattorit. Syinä lajin uhanalaistumiseen ovat metsästys ja luontaisten elinalueiden häviäminen etenkin puunhakkuiden takia.
Suomen asuntoministeri

Suomen asuntoministeri on ministeri, jonka tehtävänä on vastata Suomessa asumiseen liittyvistä asioista ympäristöministerin johtamassa ympäristöministeriössä. Asuntoministerin virka otettiin käyttöön ensimmäistä kertaa Ahon hallitukseen. Ensimmäiseksi asuntoministeriksi valittiin Pirjo Rusanen.
Kataisen hallituksessa asuntoministerin tehtävät yhdistettiin viestintäministerin tehtävien kanssa. Stubbin hallituksessa kulttuuri- ja asuntoministerinä toimi Pia Viitanen (SDP).
Eduskuntavaalien 2007 alla Eero Heinäluoma kaavaili seuraavaan hallitukseen metropoliministeriä, joka vastaisi alue- ja kuntaministerin tapaan kunta-asioista, mutta vain pääkaupunkiseudulla.
Rinteen hallituksessa asuntoministerin tehtäviä hoitaa ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkonen.