Maan lapset

Maan lapset on jääkauden esihistorialliseen Eurooppaan sijoittuva romaanisarja, jonka on kirjoittanut yhdysvaltalainen kirjailija Jean M. Untinen-Auel. Sarjassa on toistaiseksi ilmestynyt kuusi kirjaa, joista viimeisin ilmestyi Yhdysvalloissa 29. maaliskuuta 2011. Ensimmäinen osa, Luolakarhun klaani, ilmestyi englanniksi 1980 ja suomennoksena 1981.
Sarjaa on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta ja se on käännetty 28 kielelle. Luolakarhun klaanin pohjalta tehtiin myös samanniminen elokuva vuonna 1986. Kirjailija oli erittäin tyytymätön elokuvan toteutukseen ja sai oikeuden päätöksellä takaisin sarjan elokuvaoikeudet.

Kansat

Maan lasten keskiössä on kahden kulttuurin välinen kamppailu resursseista, tilasta ja selviytymisestä: Klaanin, joksi neandertalinihmiset kutsuvat itseään, ja Cro-Magnonin ihmisten. Lajit eroavat toisistaan selvästi niin kulttuurisesti, yhteiskunnallisesti kuin teknisesti, mutta omaavat yhteisiäkin tekijöitä. Työkalut tehdään piikivestä, elanto tulee metsästämällä ja keräilemällä sekä tulen hallinta koetaan tärkeäksi. Lajien välillä on hyvin vähän kanssakäymistä, Klaani kutsuu Cro-Magnonin ihmisiä Muiksi ja nämä klaanilaisia latuskapäiksi matalan otsan ja taakse kaareutuvan päänosan takia.
Klaanin ihmiset ovat Muita luustoltaan raskaampia, joskin pituudeltaan lyhyempiä. Heidän sopeutumisensa muutoksiin ja uusiin asioihin on ei ole helppoa ja se ilmenee hitaana kehityksenä monissa asioissa: metsästettäessä eläimet keihästetään, ja metsästysaseet, kivityökalut ja vaatteet ovat vähemmän hienostuneita kuin uudella ihmislajilla. Klaanilaisten aivot ovat tulleet evoluutionsa ääripisteeseen, sillä ne perustuvat geneettiseen muistiin, jossa tieto siirtyy periytymällä sukupolvelta toiselle ilman pitempiaikaista opetusta ja koulutusta. Elettyään satoja tuhansia vuosia, aivokapasiteetin käyttöä on kehitetty jakamalla periytyvä tietous erikseen naisille ja miehille, jolloin elinkelpoisessa yhteisössä on oltava kumpaakin sukupuolta. Tutkimustensa perusteella Untinen-Auel on päättänyt, että Klaanin ihmiset eivät pysty puhumaan kuin yksittäisiä sanoja ja pääosa viestinnästä tapahtuu viittomalla ja kehon liikkeillä. Kanssakäyminen on hyvin hienostunutta, ihmiset kykenevät ymmärtämään toisiaan niin hyvin, että valehteleminen on käytännössä mahdotonta. Lisäksi geneettinen perimä on tehnyt mahdolliseksi sen, että paikallisen yhteisön kielen kehittymisen lisäksi Klaanin kaikki jäsenet muistavat perinteisen, pelkästään viittomiin perustuvan muinaiskielen. Tällöin lajin ei tarvitse oppia toistensa arkikieliä. Klaaniyhteisöt, luolat ovat sangen pienikokoisia, parhaimmillaan muutama kymmenen ihmistä, jolloin laskutaidon kehittymiselle ei myöskään ole ollut tarvetta.
Cro-Magnonin ihmiset ovat kirjasarjan aikoihin edistyneet työkalujen tekemisessä, metsästystavoissa sekä yhteisöjen kehityksessä Klaanikansaa pidemmälle. Yhteisöt ovat suurempia ja pystyvät tarvittaessa rakentamaan asumuksensa luonnonasuntojen puuttuessa. Lisäksi viestinnän perustuessa puheeseen, eri puolilla asuvien kansojen kielet ovat kehittyneet omiin suuntiinsa. Koska latuskapäät eivät pysty suulliseen viestintään, Muut eivät ymmärrä viittomista puheeksi, minkä vuoksi latuskapäistä yleisesti puhutaan eläiminä.
Toinen Untinen-Auelin johtopäätös on esittää lajit risteämään kykenevinä. Johtuen lajien toisistaan pitämästä etäisyydestä, puoiverisiä jälkeläisiä ei katsota hyvällä kummallakaan puolella. Klaani yleensä määrittelee tällaiset vastasyntyneet syntymävikaisiksi, joiden ei sallita elää. Muut antavat lapsen kyllä elää, mutta   epämuodostuneeksi määritellyn yksilön elämän laatu on alhainen.

Yhteisöt

"Klaani" on Neanderthalin ihmisiä yhdistävä määritelmä, jossa jokainen on Klaanin jäsen. Yhteisöt jakaantuvat pienempiin luolissa asuviin heimoihin, joita myös nimitetään klaaneiksi heimon johtajan nimisenä, esimerkiksi Ayla otetaan Brunin klaanin jäseneksi. Lähialueen klaanit kokoontuvat joka seitsemäs vuosi Heimojuhlaan, joista Aylan osallistumassa oli arviolta 250 henkilöä. Klaani on patriarkaalinen, jossa mies toimii klaanin johtajana, metsästäjänä, tekee työkalut ja vastaa klaanin hengellisestä johtamisesta (henkisen johtajan nimenä klaanissa on Mog-Ur). Naisen tehtävänä on tehdä ruuat, synnyttää ja hoitaa lapset, kerätä kasveja, marjoja ja polttopuita. Koska vain naiset tuntevat kasvit, parantajanainen on merkittävin naisen toimi, joka yltää arvostuksessaan melkein klaaninjohtajan tasolle. 
"Maan lapset" on Cro-Magnonin ihmisiä yhdistävä määritelmä, joskin kunkin yhteisö keskittyy oman väkensä ja luolansa hyvinvointiin. Erillään asuvat yhteisöt kutsuvat itseään omaksumillaan nimillä (Zelandonit tarkoittavat "Kaakossa eläviä suuren Maaemon lapsia"), jotka voivat jakautua edelleen omiksi luolikseen tai leireiksi (Zelandonien 29. luola tai Mamutoiden Leijonan leiri). Näin Muiden nimissä on Suuren Maaemon nimi: Doni sanassa Zelandonii, Mut sanassa Mamutoi ("Mammuttia metsästävät Maaemon lapset"), Muna sanassa S'Armunai.  Muiden yhteisöt ovat huomattavasti tasa-arvoisempia, joskin johtosuhteet ja tavat vaihtelevat. Esimerkiksi Mamutoileirissä on miehen ja naisen muodostama johtajapari, jotka ovat sisaruksia. Sharamudoit elävät Suuren Emon rannalla muodostaen kahden perheen yhdistelmän, jossa toinen edustaa jokikansaa (Ramudoi) ja toinen rinnekansaa (Shamudoi).  Yleensä yhteisöt kokoontuvat omiin Kesäjuhliinsa, joissa muun muassa metsästetään suuremmalla joukolla ruokaa vuoden varalle, solmitaan avioliitot ja ylläpidetään yhteisön perinteitä. Yhteisöt ovat Klaanien yhteisöjä suurempia, esimerkiksi Zelandonien kesäjuhlilla oli yli 2 000 ihmistä.