Boy

Nimi ja kansikuva

Albumin kansikuvassa esiintyvä poika on Peter Rowen, joka on Bonon pitkäaikaisen ystävän ja Virgin Prunes -yhtyeen laulaja Derek ”Guggi” Rowenin veli. Rowen sai palkkiokseen kansikuvassa esiintymisestä Mars-patukoita. Hän esiintyi myöhemmin myös muun muassa U2:n albumin War kansikuvassa. Myös kansikuvan ikuistanut valokuvaaja Hugo McGuiness ja suunnittelija Steve Averill työskentelivät myöhemmin lukuisten U2:n kansikuvitusten parissa. 
Pohjois-Amerikassa albumin kansikuvana julkaistiin Sandy Porterin ikuistama, säröinen ja venytetty kuva yhtyeen jäsenistä. Muutoksen taustalla oli levy-yhtiö Warner Bros. Recordsin pelko siitä, että alkuperäinen kansikuva saisi osakseen kyseenalaista huomiota ja että yhtye yhdistettäisiin pedofiliaan. Vuonna 2008 julkaistun uudelleenmasteroidun painoksen myötä albumin kaikkien painosten kansikuvat muutettiin vastaamaan alkuperäistä kansikuvaa.

»Albumin kansi oli ollut mielessäni jo kaksi vuotta. Siihen liittyy aivan tietty tunne. Tuntuu täydelliseltä pitää kantta käsissä ja kuunnella albumia.» 
(Bono)
Albumin nimi Boy oli päätetty jo kauan ennen levyttämisen aloittamista. Vaikka albumi ei kappaleidensa puolesta noudata mitään tiettyä konseptia, sen nimi ja kansikuva tukivat teemaa nuoruudesta, viattomuudesta ja kasvamisesta. Yhtyeen jäsenet olivat olleet vielä teini-ikäisiä kirjoittaessaan levytyssopimuksen Island Recordsin kanssa, ja näin ollen albumin nimi heijasti teini-ikäisyyttä.

Levyttäminen

Island Records halusi alun perin albumin tuottajaksi Martin Hannettin, joka oli tuottanut vuonna 1980 U2:n singlen ”11 O’Clock Tick Tock”. Hannett oli toiminut tuottajana myös Joy Division -yhtyeelle, joka oli yksi U2:n suurimmista innoittajista. ”11 O’Clock Tick Tock” -singlen tekeminen oli kuitenkin osoittautunut odotettua haastavammaksi, sillä yhtyeen jäsenten mielestä Hannett pyrki muuttamaan yhtyeen musiikkia liikaa mieleisekseen. Yhtye ei tullut erityisen hyvin toimeen Hannettin kanssa, ja myös hänen huumeidenkäyttönsä on arveltu vaikuttaneen siihen, miksi U2 vastusti Island Recordsin ajatusta palkata Hannett tuottamaan Boy. 
Island Records lähetti tuottaja Steve Lillywhitelle kopion U2:n ensimmäisestä singlestä U23 tavoitteenaan herättää Lillywhiten kiinnostus yhtyeeseen. Lillywhite saapui myöhemmin katsomaan yhtyeen keikkaa, jonka jälkeen hän suostui tuottamaan yhtyeelle singlen ”A Day Without Me”. Yhteistyö osoittautui molempien osapuolten kannalta toimivaksi, ja Lillywhite valittiin tuottamaan albumi.
U2 aloitti albumin levyttämisen vuoden 1980 heinäkuussa. Albumi levytettiin Dublinissa Windmill Lane -studiossa, ja se valmistui jo saman vuoden syyskuussa. Vaikka U2 oli soittanut albumin kappaleita tuolloin jo kahden vuoden ajan, niiden taltioiminen albumille osoittautui odotettua vaikeammaksi. Yhtyeen oli ponnisteltava saadakseen kappaleiden rytmiosuudet kohdilleen, ja Bonon oli ensimmäisen kerran pyrittävä vakavasti kirjoittamaan aloittamansa kappale valmiiksi.
Kitaristi The Edge käytti albumin jokaisessa kappaleessa Gibson Explorer -sähkökitaraa. Hänen soittotyyliinsä albumin kappaleissa vaikuttivat muun muassa yhtyeet Television ja Siouxsie and the Banshees, joita hän kuunteli albumin levyttämisen aikana paljon. The Edge oli omaksunut Television-yhtyeen kitaristi Tom Verlainelta ajatuksen, että kitaransoitossa ”vähemmän oli enemmän” ja oli alkanut keskittymään kappaleiden rakentamiseen aiempaa huolellisemmin. Bono hankki The Edgelle albumin tekemisen aikoihin Memory Man -kitaraefektiyksikön, koska uskoi yhtyeen pääsevän näin aivan uudelle tasolle. Efektistä kehkeytyikin olennainen osa The Edgen kitarasoundia.
Steve Lillywhite halusi luoda albumin rummuille kolisevan soundin, joten rumpali Larry Mullen Jr. soitti kaikki rumpuosuutensa Windmill Lane -studion aulan portaikossa. Rumpujen äänittämiseksi yhtyeen oli odotettava, että studion vastaanottovirkailija lähtisi työpäivänsä päätteeksi kotiin, sillä muutoin rumpujensoittamisen keskeytti studion vastaanottopisteellä taajaan soinut puhelin.