google/wiki40b huggingface dataset:
S/S Uleåborg

Historia

Uleåborg rakennettiin tilaustyönä 1838. Aluksen runko tehtiin Oulussa ja kone asennettiin Nyköpings Bruk och Mekaniska Verkstadilla Ruotsissa. Tilaaja oli oululainen laivanvarustaja ja raatimies Andreas Nylander, joka oli saanut jo vuonna 1836 yksinoikeuden Oulun kauppaseuralta harjoittaa höyrylaivaliikennettä Pohjanlahdella. Aluksen ensimmäinen kapteeni oli Carl Ramberg 1838–41, jonka jälkeen kapteenina toimi Johan Junnelius 1842. Uleåborg aloitti liikenteen 16. kesäkuuta 1839 linjalla Tornio–Oulu–Turku.
Alus oli ensimmäinen suomalainen laiva joka aloitti liikenteen Turusta Pohjanlahden satamiin. Alus kulki myös lokakuussa 1839 Turku–Tukholma-reitin. Kesän 1840 alus ajoi karille Helsinki–Turku–Tukholma-reitillä S/S Storfurstenin ollessa poissa liikenteestä korjausten vuoksi. Alus kävi korjausten jälkeen syksyllä pohjoisessa. Alus oli kesän 1841 Turku–Tukholma-linjalla kattilaremontissa olleen S/S Solidenin tuuraajana ja kävi seuraavan kerran samanvuoden syksyllä pohjoisessa.
1842 toukokuussa tappiollinen laiva myytiin huutokaupassa Turkuun Åbo Ångfartygs Ab:lle ja laitettiin Turku–välisatamat–Tornio linjalle, jossa toiminnasta ei saatu kannattavaa.
Parin tappiollisten vuoden jälkeen alus myytiin kesäkuussa 1844 huutokaupassa Helsinkiin G. W. J. Sundmanille, nimeksi tuli tuolloin S/S Unionen. Alus alkoi liikennöidä Turku–Helsinki–Tallinna–Pietari-reittiä. Syksyllä reitiltä jätettiin Turku pois ja sen tilalle tuli Viipuri. 1851 syyskuussa alus kolaroi kuunari Spioninin kanssa ja vaurioitui niin pahasti, ettei sitä kannattanut korjauttaa matkustajalaivaksi vaan se muutettiin hinaajaksi.
Alus myytiin 1854 Taalinhtaalle Kemiön saarelle hinaustehtäviin. Omistaja tehtaanpatruuna Wolter Ramsay, antoi nimeksi S/S Dahlsbruk. 1858 perusteelliset muutostyöt Taalintehtaalla kokkolalaisen työnjohtaja A. Söderholmin johdolla. Valmistumisen yhteydessä marraskuussa oli suuri juhla ilotulituksineen. 1874 myytiin Paraisille Atun sahalle hinaajakäyttöön.
Porfobilinogeenideaminaasi

Porfobilinogeenideaminaasi eil hydroksimetyylibilaanisyntaasi on transferaaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi hydroksimetyylibilaanin muodostumista porfobilinogeenista. Entsyymiä tavataan eläimissä, kasveissa, sienissä ja useissa bakteereissa. Porfobilinogeenideaminaasi on näissä eliöissä keskeinen osa hemiryhmän sisältävien molekyylien ja eräiden muiden porfyriinien biosynteesiä. Porfobilinogeenideaminaasin EC-numero on EC 2.5.1.61.

Porfobilinogeenideaminaasi ja porfyria

Porfobilinogeenideaminaasin puutteellinen toiminta johtaa akuuttiin jaksottaiseen porfyriaan, joka on eräs porfyrioiden tyypeistä. Sairaus periyttyy autosomien välityksellä. Tässä tilassa elimistöön kertyy porfobilinogeenia ja aminolevuliinihappoa ja niitä erittyy virtsaan. Oireina ovat huonovointisuus ja neurologiset oireet ja laukaisevana tekijänä on usein alkoholin tai eräiden lääkkeiden kuten barbituraattien käyttö.
Matti Rissanen

Matti Juhani Rissanen (23. kesäkuuta 1937 Viipuri – 24. tammikuuta 2018 Vantaa) oli suomalainen professori ja kielitieteilijä.
Rissanen opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1968. Hän toimi englantilaisen filologian dosenttina 1969–1970, apulaisprofessorina 1970–1977 ja professorina 1977–2001. Hän oli myös yliopiston kielikeskuksen johtaja 1977–1983.
Rissanen laati vuonna 1991 julkaistun The Helsinki Corpus -nimisen englanninkielisen historiallisen tekstikorpuksen. Vuonna 1995 perustettiin Rissasen johdolla englannin kielen vaihtelua tutkiva Varieng-tutkimusyksikkö.
Rissanen oli vuonna 1998 Societas Linguistica Europaean presidentti. Rissanen sai vuonna 2012 Alfred Kordelinin säätiön 30 000 euron tunnustuspalkinnon.
Eeva Joenpellon kirjailijakoti

Eeva Joenpellon kirjailijakoti on Sammatissa sijaitseva, kirjailija Eeva Joenpellon 1970-luvulla rakennuttama talo, jonka hän testamenttasi WSOY:n kirjallisuussäätiölle kirjailijoiden käyttöön. Talossa on asunut kirjailijoita vuodesta 2005. Asumiskauden pituus on 3–4 vuotta. Kesäajat talo on Joenpellon perikunnan käytössä.
Bitti

Bittisyys käsitteenä

Bittisyydestä puhuttaessa tarkoitetaan yleensä sitä, kuinka monesta bitistä koostuvissa palasissa tietoa käsitellään. Käsitteen vaihtelevat ja epäjohdonmukaiset käyttötavat aiheuttavat kuitenkin usein sekaannuksia.
Binaariluvun bittisyys tarkoittaa yksinkertaisesti sitä, kuinka monesta bitistä (eli binaarinumerosta 1 tai 0) luku koostuu: 8-bittisellä binaariluvulla voi ilmaista 256 mahdollista arvoa, esimerkiksi kokonaislukujen 0–255 vastineet.
Muistipaikan tai väylän bittisyys viittaa siihen, kuinka monta bittiä siihen mahtuu rinnakkain. Jos jossain laitteessa on esimerkiksi 32-bittinen dataväylä, pystyy muistin ja suorittimen välillä siirtämään korkeintaan 32 bittiä leveän sarjan kerrallaan. 64 bittiä pitkä tieto on tällaisessa koneessa siirrettävä kahdessa palasessa.

Grafiikka

Tietokonegrafiikassa värien "bittisyys" viittaa yleensä värisyvyyteen eli siihen, kuinka monta bittiä yhden pikselin tallentamiseen käytetään. Esimerkiksi 8-bittisellä värisyvyydellä voi kullakin pikselillä olla 256 mahdollista väriä, kun taas 16-bittisillä väreillä mahdollisia värejä on 65 536. Nykyisin yleinen käytössä oleva värisyvyys on 24 bittiä, mikä mahdollistaa kaikkiaan 16 777 216 väriä. 32-bittisessä RGBA-värimallissa lisäbitit ovat alfakanavan käytössä, jolloin lisäbitit käytetään läpinäkyvyystietoon.
Näytönohjainten tapauksessa bittisyydellä tarkoitettiin aiemmin usein suurinta mahdollista värisyvyyttä, mutta nykyisin yleisemmin sisäisen muistiväylän leveyttä. Joskus näkee kuitenkin harhaanjohtavia mainoslauseita, kuten ”256-bittinen 3D-grafiikka”, vaikka väylän leveys ei vaikuta grafiikan luonteeseen mitenkään.

Äänentoisto

Digitaalisessa äänentoistossa bittisyydellä tarkoitetaan yleensä yksittäisen ääninäytteen erottelutarkkuutta. Esimerkiksi CD-levyllä kukin ääninäyte vie tilaa 16 bittiä, joten mahdollisia signaalin tasoja on 65 536.

Salaus

Kryptografiassa bittisyys viittaa yleensä salausalgoritmissa käytetyn avaimen pituuteen. Mitä pitempi avain on, sitä vaikeampaa salausta on yleensä murtaa.
Sue Myrick

Ura

Myrick toimi ennen poliittista uraansa muun muassa itse perustamansa Myrick Advertising and Public Relations -yrityksen toimitusjohtajana Charlottessa, Pohjois-Carolinassa. Vuonna 1983 hänet valittiin Charlotten kaupunginvaltuustoon, jonka jäsen hän oli vuoteen 1985, ja vuonna 1987 ensimmäisenä naisena Charlotten pormestariksi. Hän voitti tuolloin istuvan pormestarin, demokraatti Harvey Ganttin. Gantt oli kaupungin ensimmäinen afroamerikkalainen pormestari.  
Myrick toimi Charlotten pormestarina kaksi kaksivuotiskautta, vuoteen 1991. Vuonna 1992 hän pyrki Yhdysvaltain senaattiin Pohjois-Carolinasta, mutta jäi republikaanien esivaaleissa toiseksi Lauch Fairclothin jälkeen. Vuonna 1994 hän pyrki onnistuneesti Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen perinteisesti konservatiivisesta Pohjois-Carolinan yhdeksännestä vaalipiiristä. Hän voitti ensin republikaanien esivaaleissa Pohjois-Carolinan edustajainhuoneen vähemmistöjohtajan David Balmerin ja myöhemmin varsinaisissa vaaleissa demokraatti Rory Blaken. Myrick sai tuolloin 65 prosenttia annetuista äänistä ja kaikissa myöhemmissä vaaleissaankin vähintään 63 prosenttia.
Myrick toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä yhdeksän kaksivuotiskautta, tammikuusta 1995 tammikuuhun 2013. Hän ei ollut ehdolla kymmenennelle kaudelle vuoden 2012 vaaleissa. Myrick oli edustajainhuonevuosinaan yhteensä kuuden eri valiokunnan jäsen, budjettivaliokunnan, energia- ja kauppavaliokunnan, pienyritysvaliokunnan, sääntövaliokunnan, tiedevaliokunnan ja tiedusteluvaliokunnan. Hän toimi myös yhden tiedusteluvaliokunnan alivaliokunnan (Subcommittee on Terrorism, Human intelligence, Analysis and Counterintelligence) puheenjohtajana.
Myöhemmin Myrick on muun muassa toiminut Footwear Distributors and Retailers of America -järjestön ja The Inspiration Networks -televisioyhtiön lobbarina.

Yksityiselämä

Sue Myrick on ollut kahdesti naimisissa, ensin Jim Forestin ja vuodesta 1977 Ed Myrickin kanssa. Hänellä on kaksi poikaa ensimmäisestä liitostaan. Toinen pojista, Dan Forest, valittiin vuonna 2012 Pohjois-Carolinan varakuvernööriksi.
Gibson EB-3

Historia

Ensimmäinen EB-3 esiteltiin vuoden 1961 tammikuussa, Anaheimissä pidettävässä NAMM Show’ssa.
Ensimmäisessä EB-3:ssa oli ohut SG-sähkökitaran muotoinen runko ja sen mensuuri oli 775 mm (30.5"). Bassossa oli yksinkertainen rakenne; yksiosainen mahonkirunko ja yksiosainen 20-nauhainen mahonkikaula. Mikrofoneina oli yksi humbucker ja yksi mini-humbucker, joille molemmille oli oma äänevoimakkuuden ja äänenvärin säädin. Mikrofonien vaihtoon oli kierrettävä neljäasentoinen kytkin.
EB-3-bassoon tuli vuosien varrella monia muutoksia. Basson puuosissa käytettiin erilaisia materiaaleja ja kaulat alettiin valmistaa kolmesta osasta. Mikrofonit siirtyivät lähemmäs tallaa ja kaulamikrofonin suojus valmistettiin muovin sijasta nikkelistä. Basson alkuperäisen ja perinteisimmän cherryn eli kirsikan värin lisäksi tuli myös muita vaihtoehtoja. 
EB-3 oli alun perin lyhytskaalainen basso, mutta siitä on valmistettu myös pikäskaalaista 864 millimetrin eli 34 tuuman versiota ja viisikielistä versiota.
EB-3:n valmistus lopetettiin vuonna 1979. Nykyään Gibson valmistaa lähes samankaltaista bassoa "Gibson SG Bass"-nimellä. Gibsonin omistama Epiphone valmistaa halvempaa kopiota sekä lyhyt- että pitkäskaalaisesta EB-3-mallista.

Tunnettuja EB-3-soittajia

EB-3 saavutti eniten suosiotaan 1960-luvun brittiyhtyeiden keskuudessa. Tunnettuja soittajia olivat muun muassa Jack Bruce (Cream), Andy Fraser (Free) ja Bill Wyman (The Rolling Stones). Nykyään bassoa käyttää vielä muun muassa Mike Watt (Iggy & the Stooges) ja Jared Followill (Kings of Leon). Tasavallan Presidentti- ja Wigwam- yhtyeissä soittanut Måns Groundstroemon käyttänyt mallia.
Ernst Lindberg

Ernst Fredrik Lindberg (4. elokuuta 1864 Turku – 20. toukokuuta 1934 Turku) oli suomalainen päätoimittaja ja tietokirjailija.

Henkilöhistoria

Ernst Lindbergin vanhemmat olivat kauppias Karl Fredrik Lindberg ja Eva Augusta Ollonqvist ja puoliso vuodesta 1902 Kristina (Kate) Vilhelmina Löthner, o.s. Nyström. Lindberg  tuli ylioppilaaksi 1883 ja opiskeli yliopistossa. Åbo Underrättelser -lehden avustaja hän oli vuodesta 1889, toimittaja vuodesta 1893 ja pää- ja vastaava toimittaja 1896–1907. Hänellä oli myös useita luottamus- ja yhdistystoimia Turussa, kuten Turun VPK:n päällikkyys 1898–1917.
Pinhal Interior Norte

Pinhal Interior Norte on Região Centron ala-alue Portugalissa. Sen kaikki kunnat kuuluvat Coimbran ja Leirian piireihin. Alue sijaitsee kokonaisuudessaan sisämaassa ja rajoittuu Dão-Lafõesiin, Serra da Estrelaan, Cova da Beiraan, Pinhal Interior Suliin, Médio Tejoon, Pinhal Litoraliin ja Baixo Mondegoon.
Pinhal Interior Norten pinta-ala on 2 617 km² ja väkiluku noin 131 468 (2011).
Sir Billi

Sir Billi on vuonna 2012 julkaistu animaatioelokuva ja jatko-osa elokuvalle Sir Billi the Vet. Elokuvan ääninäyttelijöinä toimivat muun muassa Christopher Alexander, John Amabile, Sean Connery, Alan Cumming, Patrick Doyle, Kieron Elliott, Greg Hemphill ja Ford Kiernan. Elokuvan on ohjannut Sascha Hartmann.
Suolakala

Suolakala on kalan maustamista ja säilöntää suolaamalla. Sitä on käytetty vuosisatoja kalan säilömiseksi talven varalle. Hollantilaiset keksivät sillin suolauksen 1300-luvulla, ja tapa levisi myös Itämeren rannikoille. Suomessa suolakalaksi soveltui erinomaisesti muikku, siika, särkikalat ja merikaloista silakka. Myös muita kaloja, muun muassa haukea, suolattiin.
Suolakalaa on myös graavisuolattu kala, jota ei ole tarkoitettukaan pitempaikaiseen säilytykseen, vaan se syödään muutaman päivän aikana. Graavisuolaukseen soveltuu hyvin lohi ja muut sen sukuiset kalat.
Suolattuun kalaan perustuvia ruokalajeja ovat muun muassa anjovispohjainen janssoninkiusaus, lasimestarin silli ja suolasilakasta tehty suutarinlohi.
Donna Paukku

Juoni

Johannes Paukun pesää jaetaan ja SDP:n europarlamentaarikko Tollon hallussa on merkittävä osa Paukun makkarakonsernin osakekannasta. Kun Tollo on turvaamassa vaalirahoituksensa ja hallituspaikan yhtiössä, neuvottelupöytään saapuu yllättävä vieras, Donna Paukku.
Donna asettuu asumaan laadukkaaseen hotelliin ja ryhtyy Tollon sekä Tyynen avustamana saunottamaan vieraita. Donnalla on Suomessa usea salainen tehtävä ja biologinen kellokin tikittää. Suomi on mahdollisuuksien ihmemaa, kunhan verkostoituu oikein ja on alasti oikeassa paikassa – saunassa.
Kerbogha

Kerbogha (arab. كربغا‎‎, turk. Kürboğa) oli Mosulin atabeg eli kuvernööri ensimmäisen ristiretken aikaan.
Vuonna 1098 Kerbogha sai tietää ristiretkeläisten piirittävän Antiokiaa, ja johti joukkonsa kaupungin avuksi. Saavuttuaan paikalle kaupunki oli jo ristiretkeläisten hallussa. Nämä eivät kuitenkaan olleet ehtineet muonittaa kaupunkia, joten Kerbogha alkoi vuorostaan piirittää Antiokiaa. Ristiretkeläiset lähettivät Pietari Erakon neuvottelemaan Kerboghan kanssa mahdollisuudesta ratkaista tilanne kaksintaistelulla, mutta Kerbogha kieltäytyi ja jatkoi piiritystä.
Piirityksen aikana ristiretkeläisten mukana ollut Pietari Bartolomeus väitti nähneensä näyn pyhästä keihäästä, jonka he pian löysivät kaupungista. Keihään löytymistä pidettiin hyvänä enteenä ja se kohotti kristittyjen moraalia vaikeassa tilanteessa. Samaan aikaan muslimien sotajoukoissa syntyi ristiriitoja, sillä se sisälsi armeijoita useilta alueilta. Ainoa sotajoukkoa yhdessä pitänyt asia olikin pelko siitä, että Kerboghan todellinen tavoite olisi heidän lääniensä valtaus.
28. kesäkuuta ristiretkeläiset hyökkäsivät Antiokiasta Bohemundin johdolla. Kerbogha yllättyi ristiretkeläisten voimakkaasta hyökkäyksestä, sillä oli odottanut huonosti organisoitua, heikkoa armeijaa. Tällöin Kerboghaa pelänneet emiirit päättivät nöyryyttää tätä ja jättäytyivät taistelusta kriittisellä hetkellä. Kerboghan täytyi perääntyä ja hän palasi Mosuliin epäonnistuneena.
Alwar Sundell

Samuel Alwar Sundell (22. toukokuuta 1906 Koivulahti – 22. lokakuuta 1990 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Sundell toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1958–1966 edustaen ensin Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä ja sitten Vaasan läänin vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Sundell toimi Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Sundell toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1962.
Sundell kävi kansakoulun ja valmistui Vaasan baptistiseminaarista 1926, Tukholman betelseminaarista 1929 ja Minnesotan St. Paulin Bethel College & Seminarysta vuonna 1949. Työelämässä hän toimi Yttermarkin baptistiseurakunnan johtajana 1929–1934, Suomen ruotsalaisen baptistilähetyksen nuorisoliiton sihteerinä 1934–1954, baptistilähetyksen sihteerinä 1954–1958, Missionsstandaret-lehden toimittajana 1936–1938 ja päätoimittajana 1938–1966, Fredspostenin toimittajana 1966–1978, Ruotsalaisen Pohjanmaan maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1967–1971 sekä tuntiopettajana eri kouluissa 1945–1969.
Sundellin vanhemmat olivat pastori Isak Alfred Sundell ja Edla Maria Näsman. Sundellin puoliso vuodesta 1950 oli Maria Elisabeth Nilsson.
Charles Philippe Lafont

Charles Philippe Lafont (1. joulukuuta 1781 Pariisi − 10. tammikuuta tai 14. elokuuta 1839) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä.
Lafontin ensimmäisenä opastajana oli hänen äitinsä. Hän opiskeli viulunsoittoa Rodolphe Kreutzerin ja Pierre Roden oppilaana. Lafontia on kuvailtu eräänä ranskalaisen koulukunnan merkittävimmistä viulisteista. Opettajiensa johdolla hän kehitti edelleen Giovanni Battista Viottin klassista tekniikkaa.
Lafont kiersi Eurooppaa jo 1792, muun muassa Saksassa, ja hänen konserttinsa olivat menestyksiä. Ranskan vallankumouksen sytyttyä hän matkusti ympäri Eurooppaa ja palasi vasta 1815. Hän toimi muun muassa tsaari Aleksanteri I:n kamariviulistina. Palattuaan Ranskaan hänestä tuli kuninkaallisten kamarimuusikoiden ensiviulisti Ludvig XVIII:n hovissa ja Berryn herttuattaren säestäjä.
Vuonna 1816 hän osallistui kilpailuun yhdessä Paganinin kanssa, minkä hän hävisi. Kilpailu pidettiin La Scalassa. Lafontin sävellyksistä vain muutama on säilynyt. Hän kuoli hevosrattaiden kaatumisonnettomuudessa 1839.
Matej Moravčík

Seuraura

Moravčík on HK 32 Liptovský Mikulášin kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä kaudella 2013–2014, josta Moravčík vietti suurimman osan Slovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. hokejová liga SR:ssä HK Orange 18:n paidassa. Kevätkautensa hän vietti lähinnä Liptovský Mikulášin A-nuorissa. Kaudella 2014–2015 Moravčík debytoi seuran miesten joukkueessa pelaten 1. ligassa 34 runkosarjaottelua tehopistein 1+5=6. Noin puolet kaudestaan hän vietti Liptovský Mikulášin A-nuorissa, joiden tehokkain puolustaja Moravčík oli tehoilla 5+13=18.
Kaudella 2015–2016 Moravčík pelasi HK Orange 20:n paidassa Extraligaa ja 1. ligaa, joista ensimmäisessä sarjassa hänen pelasi tulokaskautensa aikana 19 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kesken kauden, helmikuussa 2016 Moravčík siirtyi loppukauden sopimuksella Mestis-joukkue JYP-Akatemiaan.
Moravčík palasi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella Extraligaan nousseeseen kasvattajaseuraansa HK 32 Liptovský Mikulášiin.

Maajoukkueura

Moravčík pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016, alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014 sekä alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013.
Tulan alue

Maantiede

Tulan alue kuuluu Keski-Venäjän ylänköön. Oka virtaa alueen länsiosan kautta sekä alueen pohjoisrajalla. Okan lisäjoista mainittakoon Upa. Lisäksi Don saa alkunsa alueen itäosasta.

Väestö

Tulan alueen asukasluku oli 1 553 925 (2010). Alueen suurimmat, yli 30 tuhannen asukkaan kaupungit ovat Tula (501 169 as.), Novomoskovsk (131 386 as.), Donskoi (64 601 as.), Aleksin (61 732 as.), Štšokino (58 139 as.), Uzlovaja (55 282 as.), Jefremov (42 350 as.) ja Bogoroditsk (31 897 as.).

Hallinto

Tulan alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Tula. Hallinnollisesti alue on jaettu 23 piiriin ja 21 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma.

Talous

Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rautametallurgia sekä kemian-, rakennusaine-, kevyt- ja elintarviketeollisuus. Lisäksi on
ruskohiilen louhintaa. Alueen maatalous tuottaa viljaa, sokerijuurikasta ja karjataloustuotteita.
Gustaf Johan Silfversvan

Gustaf Johan Silfversvan (1819–1888) oli suomalainen valtiopäivämies ja maanviljelijä. Hän oli Ruotsissa upseerina vuodesta 1839 vuoteen 1842, jolloin hän siirtyi Suomeen Kemiöön Västankärrin tilalle. Hän harjoitti karjanjalostusta ja vuoroviljelyä ja oli tuolloin Suomen merkittävimpiä maanviljelijöitä. Hän oli valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1877–1878 aatelissäädyn jäsen.
Norfolkinterrieri

Alkuperä

Alun perin norfolk oli tarkoitettu rottien hävittämiseen, ja siinä työssä ne olivatkin tarpeellisen sisukkaita ja sinnikkäitä. Norfolk on kotoisin Itä-Englannista, missä se yleistyi 1900-luvun alussa erityisesti hevostiloilla. Hevosharrastajien mukana rotu levisi nopeasti ympäri maailmaa. Sekä riippu- että pystykorvaiset pienet terrierit rekisteröitiin vuodesta 1932 alkaen norwichinterriereinä, vaikka kasvattajat jalostivat niitä erillään. Vasta vuonna 1964 riippukorvaisille annettiin oma rotunimi, norfolkinterrieri. Sitä ennen molempia rotuja yhteisesti kutsuttiin myös trumpingtonninterriereiksi.

Ulkonäkö

Pienestä koostaan huolimatta norfolk on järeä, vanttera ja vahvaluustoinen koira. Se on matalaraajainen, korkeuttaan pitempi. Norfolkin pää on melko leveä, päälaki on kevyesti pyöristynyt. Sen voimakas kuono on kalloa lyhyempi. Norfolkeilla on tummat silmät, ja niiden pyöristyväkärkiset korvat roikkuvat etureunoistaan ohimoita myötäillen. Niillä on myös vahvat leuat ja kokoonsa nähden suuret hampaat. Norfolk liikku terhakkaan ryhdikkäästi takaraajojen työntäessä voimalla.

Karva ja väri

Norfolkin turkki on kovaa, karkeaa ja suoraa. Sillä on kaulassa ja lavoissa pidempää ja pörröistä karvaa, joka muodostaa pienen röyhelön. Väriltään se on yleensä punertava tai harmahtava tai se voi olla selästään ja päälaestaan musta.
Yannick Djaló

Ura

Djaló on Sportingin junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjassa 16. syyskuuta 2006, ottelussa Paços de Ferreiraa vastaan. Kaudella 2006–2007 hän pääsi pelaamaan Sportingissa myös Mestarien liigan otteluita. Kauden aikana Djaló teki uuden vuoteen 2013 asti ulottuvan jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
4. huhtikuuta 2008 Djaló teki kaksi maalia Sporting Bragaa vastaan palattuaan edellisellä viikolla takaisin pelikentille neljän kuukauden loukkaantumisen jälkeen. Kausi 2007–2008 loppui Djalón osalta hyvin tehtyään kauden viimeisessä ottelussa ottelun ainoan maalin ja tällä voitolla Sporting varmisti pääsarjassa toisen paikkansa. Portugalin cupissa Djaló teki kaksi maalia, kun Sporting kaatoi välierissä paikallisvastustaja Benfican numeroin 5–3.
16. elokuuta 2008 Djaló teki joukkueensa molemmat osumat puolustavaa mestarijoukkuetta Portoa vastaan Portugalin supercupin ottelussa ja varmisti näin toisen perättäisen supercupin voiton Sportingille.
Tammikuussa 2012 Djaló siirtyi Sportingista SL Benficaan. Peliaika kevätkaudella jäi vähiin ja elokuussa 2012 hän siirtyi kauden mittaisella lainasopimuksella ranskalaiseen Toulouseen.

Maajoukkue

Ensimmäisen kerran Djaló sai kutsun Portugalin maajoukkueeseen elokuussa 2008 silloiselta päävalmentaja Carlos Queirozilta. Ensiesiintyminen maajoukkueessa jäi kuitenkin vielä tekemättä hänen osaltaan.
Elokuussa 2010 hän sai kutsun jälleen maajoukkueeseen pelattavaan vuoden 2012 EM-karsintaotteluun Kyprosta vastaan. Samaisessa ottelussa hän myös lopulta teki ensiesiintymisensä, kun hänet vaihdettiin kentälle ottelun loppuminuuteilla.
Wilmar International

Johtajat

Yritystä johtaa Kuok Khoon Hong, joka oli Forbesin mukaan Singaporen 3:nneksi rikkain henkilö vuonna 2009. Yritysjohtajista Martua Sitorus on Forbesin mukaan Indonesian toiseksi rikkain henkilö.

Asiakkaat

Unilever on merkittävimpiä Wilmarin ostajia. Unileverin mukaan heidän palmuöljynsä oli vuonna 2007 peräisin Sumatralta, mutta yritys ei ollut asiasta 100 % varma. Unilever ja Wilmar ovat Roundtable on Sustainable Palm Oilin (RSPO) jäseniä tehden yhteistyötä mm. WWF:n kanssa, siten että WWF saa palkkion sertifikaatin käytöstä.

Kritiikki

Hollannin Maan Ystävät teki vuonna 2004 selvityksen Wilmar-yhtiöön kuuluvasta öljypalmuyhtiöstä PT Jatim Jaya Perkasa. Se toimi Sumatralla Riaun maakunnassa. Sen hallussa oli 20 800 hehtaaria maata. Hollantilainen Rabobank ja kansainvälinen rahoitusyhtiö IFC rahoittivat Wilmar-konsernia. Satelliittikuvista näki, että yhtiö oli raivannut kaikki viljelmänsä metsään Riaun rannikon suosademetsäalueella, mikä jatkui ainakin vuonna 2004. Turpeen syvyys oli yli neljä metriä, mikä Indonesian lain mukaan on suojeltava. Siitä huolimatta yritykselle myönnettiin maankäyttölupa alueelle vuonna 1997. Asukkaiden mukaan alueella elää uhanalaisia sumatrantiikereitä. Viljelmistä syntyi vuonna 2004 konflikti paikallisten osuuskuntien kanssa. Pian Maan Ystävien selvityksen jälkeen Wilmar myi yhtiön ja liittyi palmuöljy-yhdistykseen. Heinäkuussa 2007 Maan Ystävät ja kaksi Indonesian kansalaisjärjestöä kritisoivat Wilmaria laittomista metsähakkuista Länsi-Kalimantanissa Indonesiassa.
Bethel

Historiaa

Bethel oli alun perin jupikkien perustama kylä, jonka nimi oli Mamterillermiut (joissakin lähteissä muodossa Mumtrekhlogamute), "savustamon ihmiset", läheisen kalansavustamon mukaan. Alaska Commercial Company avasi paikalle kauppa-aseman 1800-luvun loppupuoliskolla. Vuoden 1880 väestönlaskennan mukaan kylän asukasluku oli 41. John Henry Kilbuck nuoremman johdolla herrnhutilaiset perustivat kylään lähetysaseman vuonna 1885. Kilbuck opetteli jupikkien kielen, joka edisti lähetystyötä merkittävällä tavalla. Lähetyssaarnaajat siirsivät Bethelin eroosion vuoksi alkuperäiseltä sijaintipaikaltaan nykyiselle paikalle Kuskokwimjoen länsirannalle. Postikonttori avattiin kylään vuonna 1905. Kaupunkioikeudet Bethel sai vuonna 1957.