Léon Blum

Léon Blum (9. huhtikuuta 1872 – 30. maaliskuuta 1950) oli ranskalainen sosialistinen poliitikko, valtiomies ja Ranskan pääministeri vuosina 1936–1937, 1938 sekä 1946–1947. Hänet muistetaan parhaiten kansanrintamahallituksen johtajana sekä Ranskan ensimmäisenä sosialistisena ja ensimmäisenä juutalaisena pääministerinä.

Nuoruus

Blum syntyi keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen Pariisissa ja kävi koulua Lycée Henri IV:ssä. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa 17-vuotiaana kirjailija André Giden kanssa perustamassaan lehdessä. Vuonna 1890 Blum aloitti École Normale Supérieure'n. Valmistumisen jälkeen hän päätti opiskella sekä lakia että kirjallisuutta Sorbonnessa. Hän sai loppututkinnon kirjallisuudesta 1891 ja laista 1894. Valmistuttuaan hän työskenteli valtion lakimiehenä ja loi uraa kirjallisuuskriitikkona.
Blum ei ollut poliittisesti aktiivinen ennen Dreyfusin tapausta 1894. Hän tutustui sosialistijohtaja Jean Jaurèsiin, jota ihaili. Hän alkoi kirjoittaa sosialistien lehteen L'Humanité ja liittyi sosialistipuolueeseen SFIO. Pian hänestä tuli puolueen pääteoreetikko.

Puoluejohtajana

Kun puolueen johtaja Jean Jaurès murhattiin ensimmäisen maailmansodan alussa, Blum nousi puolueen johtoon. Hän nousi puolueen toimeenpanevaan komiteaan ja Ranskan kansalliskokoukseen Pariisin edustajana 1919. Hän yritti estää puolueen hajoamisen suhtautumisessa Venäjän vallankumoukseen, mutta radikaalit erosivat puolueesta ja perustivat kommunistisen puolueen ja veivät L'Humanitén mukanaan.
Blum johti SFIO:a 1920- ja 1930-luvun ja oli puolueen uuden lehden, Le Populairen, toimittajana. Perinteisen oppositiososialismin pohjalta hän vastusti osallistumista porvarihallituksiin, mutta tuki radikaalipuoluetta sivusta. Sosialistihallituksen muodostaminen oli mahdotonta ilman kommunisteja, jotka Stalinin Kominternin määräyksestä pitivät sosiaalidemokraatteja "sosiaalifasisteina."

Pääministerinä

Blum valittiin Narbonnen edustajaksi 1929 ja uudelleen 1932 ja 1936. Tilanne muuttui 1934, kun Adolf Hitler ja kansallissosialistit nousivat valtaan ja fasistien mellakat Pariisissa pakottivat Kominternin ja kommunistit muuttamaan politiikkaansa. Vuonna 1935 vasemmiston ja keskustan puolueet muodostivat kansanrintamahallituksen, joka kesäkuun 1936 vaaleissa sai murskavoiton. Blumista tuli ensimmäinen sosialisti ja juutalainen Ranskan pääministeri. Erityisesti katolilaiset ja juutalaisvastainen äärioikeisto vihasivat häntä. Hänen ollessaan pääministeri kansalliskiihkoiset rojalistit raahasivat hänet kerran autosta ja hakkasivat lähes kuoliaaksi. Joukon johtajaihanne oli jo Philippe Pétain.
Teollisuustyöläiset vastasivat kansanrintaman valintaan valtaamalla tehtaat varmoina, että vallankumous oli jo ovella. Marxilaiselle Blumille tämä oli ahdistava kokemus, koska hän ei uskonut sosialismia saavutettavan parlamentaarisin keinoin. Hän ei kuitenkaan rohkaissut työläisiä ryhtymään vallankumoukseen, koska hän tiesi sen johtavan armeijan väliintuloon ja verilöylyyn kuten Pariisin kommuunissa 1871. Työläiset hyväksyivät palkankorotukset ja palasivat kotiin.
Blumin hallitus erosi 1937, kun hän ei saanut kansalliskokoukselta poikkeusvaltuuksia taloukriisin hoitamiseen. Konservatiivipuolue vastusti poikkeusvaltuuksia. Huolimatta lyhyestä hallituskaudestaan kansanrintama sai läpi paljon uudistuksia, kuten 40 tunnin työviikon, palkalliset vapaapäivät, oikeuden keskusjohtoisiin palkkaneuvotteluihin ja aseteollisuuden kansallistamisen. Blum laajensi myös Algerian arabien oikeuksia. Ulkopolitiikassa hänen hallituksensa oli jakautunut vasemmiston sodanvastaisuuden ja natsi-Saksan kasvavan uhan edessä. Hallitus ei pystynyt linjaamaan, pitäisikö varautua sotaan vai ei.

Oikeudenkäynnissä ja keskitysleirissä

Blum vastusti Münchenin sopimusta vuonna 1938. Kun Saksa valloitti Ranskan 1940, hän ei yrittänyt paeta maasta, vaikka tiesi joutuvansa kuolemanvaaraan juutalaisena ja sosialistina. Vichyn hallitus pidätytti hänet syyskuussa ja piti vangittuna vuoteen 1942 asti, jolloin häntä vastaan nostettiin syytteet maanpetturuudesta ja "Ranskan puolustuksen heikentämisestä." Riomin oikeudenkäyntinä tunnetussa prosessissa oli syytettynä muitakin Ranskan sotaa edeltäneitä johtajia. Blumin nerokas puolustus koitui Vichyn hallituksen häpeäksi ja saksalaiset komensivat päättämään oikeudenkäynnin.
Huhtikuussa 1943 Blum vietiin Saksaan, jossa hän oli Buchenwaldin keskitysleirillä huhtikuuhun 1945 asti. Kun liittoutuneet lähestyivät, hänet siirrettiin Dachauhun ja sitten Tiroliin. Viimeisinä viikkoina hänestä annettiin teloitusmääräys, mutta paikallisviranomaiset päättivät olla tottelematta sitä. Blum vapautui toukokuussa 1945. Hänen veljensä René Blum, Ballet de l'Opera a Monte Carlon perustaja, kuoli Auschwitzissa. Vankilassa Blum kirjoitti tunnetuimman teoksensa nimeltään À l'échelle Humaine.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Blum oli hetken pääministerinä väliaikaishallituksessa. Hän oli lähettiläänä Yhdysvalloissa anomassa Ranskalle lainaa ja Ranskan Unesco-edustajana. Hän kirjoitti Le Populaireen kuolemaansa asti.