google/wiki40b huggingface dataset:
Kääpiötytönkorento

Koko ja ulkonäkö

Kääpiötytönkorennon pituus on vain 25–26 mm, joten se on Euroopan pienin sudenkorento. Se on ruumiinmuodoltaan hoikka ja lyhyt sudenkorento, jonka vartalo on molemmilla sukupuolilla vaaleansininen. Korennon takaruumis on selkäpuolelta tasaisen vihreän metallinhohtoinen. Keskiruumiissa on metallinhohtoisia pitkittäisraitoja. Takaruumiin kärkiosa on laajalti sininen. Siipitäplä on vaalea. Verkkosilmiä yhdistää otsalla vaaleansininen poikkiviiva. Naaraiden ikääntyessä sininen väri muuttuu ruskeaksi, mutta muuten korentojen sukupuolta on vaikea määrittää.
Kääpiötytönkorennon voi sekoittaa lähinnä keijukorentoihin, mutta kääpiötytönkorennot ovat kooltaan paljon pienempiä ja lepoasennossa ne pitävät siipiään tytönkorentojen tapaan yhdessä.

Levinneisyys

Kääpiötytönkorentoa tavataan Euroopasta Aasian poikki Japaniin saakka ulottuvalla alueella Se on kuitenkin kaikkialla hyvin paikoittainen. Suomessa kääpiötytönkorentoa tavataan nykyisin ainoastaan Raaseporin kaupungin alueelta. Lajia on tavattu Uudenmaan alueella laajemminkin, mutta havainnot ovat joko yksittäisistä yksilöistä tai hävinneiltä esiintymispaikoilta. Aikaisemmin havaintoja on saatu myös Hankoniemeltä ja ulkosaaristosta.

Elinympäristö ja elintavat

Kääpiötytönkorento on koko Euroopan uhanalaisimpia sudenkorentolajeja, ja sen levinneisyys on taantunut koko Euroopan alueella. Euroopassa lajin esiintymiä on arvioitu olevan vain kolmisenkymmentä. Laji vaatii kosteaa mikroilmastoa, ja tavallisimmin sitä tavataan pienillä lammilla, joiden reunuksilla kasvaa rahkasammalia (Sphagnum). Muita elinympäristölle tyypillisiä kasveja ovat mutasara (Carex limosa) ja jouhisara (Carex lasiocarpa). Suomessa ainoa nykyisin tunnettu esiintymä on eräs merenlahden rantaniitty Tammisaaressa, mutta sitä saattaa elää muuallakin. Korennon tiedetään lisääntyneen Suomessa ainoastaan Hankoniemen Täktomträskillä ja Tammisaaressa. Täktomträsk kuitenkin kuivattiin 1960-luvulla ja siellä elänyt populaatio on hävinnyt. Laji lentää kesäkuulta elokuulle. Korennon kehitys munasta aikuiseksi kestää Pohjois-Euroopassa yhden tai kaksi vuotta. Naaraat munivat vesikasveille, aivan vedenpinnan alapuolelle.
Laji ei ole kovin innokas lentäjä, ja koska se vielä on erittäin pienikokoinen, sitä on vaikea havaita  maastossa.
Anne Karvinen-Poutanen

Anne Maarit Karvinen-Poutanen (o.s. Karvinen, s. 21. tammikuuta 1967 Oulu) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen aitajuoksija. Hän edusti koko uransa ajan Kuivasjärven Auraa ja hänen valmentajanaan toimi Pekka Karvinen. Kalevan kisoista Karvinen-Poutanen saavutti pronssia 100 metrin aitajuoksusta vuonna 1987. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1987 jälkeen.
Aarno Jääskö

Taide

Suurin osa Jääskön tekemästä taiteesta on akvarelleja. Lähellä hänen sydäntään oli Lappi, missä retkeilystä ja kalastamisesta hän nautti. Hänen maalaustensa aihe onkin usein kytköksissä luontoon, hän maalasi muun muassa merestä, joesta, kalastamisesta ynnä muusta. Loppuvaiheessa Jääskö teki myös puuviilutöitä, joilla oli kova kysyntä. Jääskön akvarellit olivat nekin suosittuja – hänen töitään esittelevässä näyttelyssä Sveitsissä työt tekivät kauppansa niin nopeasti, että ne loppuivat viikossa, vaikka näyttelyn piti olla auki kuukauden.

Muuta

Jääskö oli Iin Lionsklubin perustajajäsen. Hän myös suunnitteli vuonna 1953 käyttöön otetun Haapaveden vaakunan.
Furkan tunneli

Furkan tunneli on Alppien läpi kulkeva rautatietunneli Sveitsissä, Urin ja Wallisin kantoneiden rajalla, välillä Oberwald-Realp, reitillä Brig-Andermatt. Tunnelin pituus on 1 874 metriä ja se on korkeimmillaan 2 162 metrin korkeudessa. Alun perin tunneli on otettu käyttöön vuonna 1925. Tunneli jäi Furkan pohjatunnelin käyttöönoton myötä tarpeettomaksi vuonna 1982, mutta otettiin uudelleen käyttöön osana museorataa vuonna 2000. Tunnelin omistaa Dampfbahn Furka-Bergstrecke AG (DFB).
Tunnelin liikenne on museoliikennettä, joka tapahtuu aikataulun mukaisesti kesäkuulta syyskuulle.
Bambulehväkerttu

Levinneisyys

Bambulehväkerttua tavataan Aasian kaakkoisosissa. Lajin on raportoitu olevan epätavallinen tai paikallisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Juudas (romaani)

Arviot

Petäjä luonnehtii kirjaa hybridiksi: se on kylläkin historiallinen romaani, jossa Oz etsii uutta näkökulmaa Raamatun kuvaamiin pääsiäisen tapahtumiin, mutta samalla se on historiallinen romaani Israelista ja Jerusalemista talvella 1959, kun maa on itsenäistynyt.
Petäjän mukaan teos on ”hivelevän kaunis ja haikea rakkausromaani”, ja hän ennakoi, että nyt saattaisi olla Ozin vuoro saada Nobelin kirjallisuuspalkinto.
Kaisa Neimala näkee teoksen muistuttavan miellyttävällä tavalla Ozin viidentoista vuoden takaista teosta Tarina rakkaudesta ja pimeydestä. Hän toteaa, että vastoin lukijan odotuksia Juudasta käsitellään vasta kirjan loppupuolen luvussa, joka sitten on sitäkin vaikuttavampi.
Neimala kiinnittää huomiota myös suomennokseen. Hän kiittää sitä eloisaksi ja kauniiksi ja arvelee tarkaksikin, mutta huvittuu erikoisista verbeistä, joita hän epäilee ehkä olevan myös alkutekstissä. Suomennoksen kannen ohdakkeista kuvaa hän hämmästelee: kirjassa ne tulevat vasta toiseksi viimeisellä sivulla. Raamatun Vanhassa testamentissa ohdake on väkivallan symboli, Uudessa testamentissa synnin, hän muistuttaa.
Pauli Puhakka

Pauli Antero Puhakka  (4. tammikuuta 1926 Ilomantsi – 17. joulukuuta 2011 Joensuu) oli Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Eduskunnassa vuosina 1954–1983 istunut Puhakka kuului myös Suomen kommunistiseen puolueeseen. Osapuolijaon synnyttyä hän kuului puolueen taistolaiseen oppositioon. Metsätyömiehen ammattia vuoteen 1949 harjoittanut Puhakka ryhtyi myöhemmin kansandemokraattien toimitsijaksi. Hän kävi Sirola-opiston 1951.   
Puhakka oli presidentin valitsijamies 1956, 1962, 1968 ja 1978. Hän oli myös Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen, Suomen demokraattisen nuorisoliiton liittoneuvoston puheenjohtaja ja Kansainvälisen metsätyöläisten ammatillisten järjestöjen yhteistyökomitean puheenjohtaja. Luovuttuaan kansanedustajan tehtävistä Pauli Puhakka toimi Eläkeläiset ry:n Joensuun yhdistyksen puheenjohtajana sairastumiseensa asti.
Litiumsulfaatti

Ominaisuudet

Litiumsulfaatti liukenee veteen melko poikkeuksellisesti: Lämpötilan kasvaessa liukoisuus pienenee, koska liukeneminen tapahtuu eksotermisesti. Tämä ominaisuus tunnetaan vain muutamilla muilla epäorgaanisilla yhdisteillä kuten lantanoidien sulfaateilla.

Käyttö

Litiumsulfaattikiteitä, jotka ovat pietsosähköisiä, käytetään ultraäänitesteissä, koska ne ovat äänentuotto-ominaisuuksiltaan hyvin tehokkaita. Vesiliukoisuus kuitenkin vähentää niiden käyttökelpoisuutta tähän tarkoitukseen.
Lääketieteessä litiumsulfaattia käytetään kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoitoon.
Ville Montonen

Ville Montonen (s. 27. huhtikuuta 1986) on suomalainen maalipalloilija ja paralympiavoittaja. Montonen edustaa seuratasolla Näpäjää. Montonen oli mukana Lontoon paralympialaisissa 2012, jolloin Suomi voitti olympiakultaa. Hän on voittanut EM-kultaa vuonna 2011 ja EM-hopeaa vuonna 2015. Hän edusti Suomea Rio de Janeiron paralympialaisissa 2016.
Hoppbacken Skidcentrum

Stora Joukkuemäki

Stora Joukkuemäen K-piste sijaitsee 68 metrissä ja HS-piste 70 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

Lilla Joukkuemäki

Lilla Joukkuemäen K-piste sijaitsee 35 metrissä ja HS-piste 37 metrissä. Mäessä on muovitus.

Virpiniemi

Virpiniemen K-piste on sijainnut 17 metrissä, nykyisin se on HS-piste, K-piste on 15 metrissä. Mäessä on muovitus.

K8

Mäen K-piste on sijainnut 7 metrissä, nykyisin se on 8 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 7,5 metriä ovat hypänneet Sami Hietala kaksi kertaa 11.3.2006 Liito-orava Cupissa ja kaksi kertaa 2007 Liito-orava Cupissa, Wili Loukasmäki kaksi kertaa 2007 Liito-orava Cupissa, Topi Kuusisto 14.3.2010 Liito-orava Cupissa, Oskari Vakkuri kaksi kertaa 20.3.2011 Liito-orava Cupissa, Juho Ojanen 20.3.2011 Liito-orava Cupissa ja Ivar Thors 20.3.2011 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 7,0 metriä ovat hypänneet Emilia Sorvisto 20.3.2011 Liito-orava Cupissa ja Elli Luoma 24.2.2012 Liito-orava Cupissa.

K4

Mäen K-piste on sijainnut 3 metrissä, nykyisin se on 4 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 5,0 metriä on hypännyt Joeli Ala-Talkkari 2007 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 3,5 metriä on hypännyt Alva Thors 20.3.2011 Liito-orava Cupissa.
Maksimi-minimi-lause

Maksimi-minimi-lause on analyysin lause, jonka mukaan funktiolla, joka on jatkuva suljetulla välillä on tällä välillä myös pisteet, joissa se saa suurimman (tai pienemmän) arvon kuin muissa välin pisteissä. Toisin sanoen: Jos funktio f(x) on jatkuva suljetulla välillä [a,b], on olemssa p\in[a,b] ja q\in[a,b] siten, että kaikilla x\in[a,b] pätee f(p)\leq f(x)\leq f(q).
TUI fly Belgium

TUI fly Belgium (IATA: TB, ICAO: JAF, kutsukoodi: BEAUTY) on belgialainen lentoyhtiö. Se on perustettu vuonna 2003 nimellä TUI Airlines Belgium. Vuonna 2005 se liitettiin  TUI AG -konserniin, jonka yhteydessä nimeksi vaihtui Jetairfly. Alkuperäinen nimi palautettiin 2016 TUI:n brändien yhdistämisprojektissa, ja myöhemmin nimi muuttui nykyiseen muotoonsa. TUI fly Belgiumin kotikenttä on Brysselin lentoasema.
TUI-konserniin kuuluvat lisäksi TUI Airways Yhdistyneessä kuningaskunnassa, TUI fly Netherlands Hollannissa, TUI fly Nordic Pohjoismaissa, TUI fly Deutschland Saksassa sekä Corsair International Ranskassa.

Laivaston kehitys

TUI fly Belgium, silloinen Jetairfly, sai ensimmäisen Boeing 787-8 -lentokoneensa (OO-JDL) 4. joulukuuta 2013. Yhtiöstä tuli ensimmäinen belgialainen Boeing 787 -konetta käyttävä lentoyhtiö. Konetyypin oli tarkoitus korvata yhtiön Boeing 767:t ja palvella Meksikon ja Karibian reiteillä.
Sipoonkorpi

Sipoonkorven (ruots. Sibbo storskog) metsäalue sijaitsee Sipoon, Vantaan ja Helsingin kuntien alueilla, Porvoonväylän pohjoispuolella. Metsän 5 400 hehtaarin alueesta 1 267 hehtaaria kuuluu Natura 2000-suojelualueisiin ja 2 300 hehtaaria Sipoonkorven kansallispuistoon. Alueen metsät ovat pääosin kuusikoita, mutta monin paikoin esiintyy myös lehtoja ja kalliomänniköitä.
Alueella on kallioiden lomassa lukuisia erilaisia suotyyppejä, kuten luonnontilaista isovarpurämettä, neva-, ruoho- ja saniaiskorpea, luhtaista sarakorpea, lyhytkorsinevaa sekä suojuottia (kapeaa sammalta kasvava suo). Flatbergetin kalliometsä on rauhoitettu. Eteläosassa sijaitsevan Gumböle träskin ympärillä on rämekasvillisuutta ja luonnontilaisena säilynyt rantametsä. Metsäalueilla esiintyy varsin runsaasti haukkoja (nuoli-, hiiri- ja varpushaukka), pöllöjä (huuhkaja, lehtopöllö) ja tikkoja (harmaapää- ja pohjantikka).
Sipoonkorven koillisosassa, natura-alueeseen kuuluvissa Hindsbyn metsissä, sijaitsee Byabäckenin purolaakso perinnemaisemineen ja lehtoineen. Monet Sipoonkorven kallioylängöt ovat valtakunnallisestikin arvokkaita kohteita. Maisemallisesti Sipoonkorpea verrataan usein Nuuksion kansallispuistoon.
Adolphe Delessert

Adolphe Delessert (k. 1849 tai 1843) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja lintutieteilijä.
Delessert tutki Intian linnustoa ja löysi Niligirivuorilta uuden lintulajin, naamionaurutimalin (Garrulax delesserti), jonka Thomas C. Jerdon myöhemmin nimesi Delessertin kunniaksi. Delessert teki viisi vuotta kestäneen matkan, joka alkoi 24. huhtikuuta 1834 Nantesistaja kävi muun muassa Mauritiuksella, Réunionilla, Penangissa, Pondicherryssä, Malakan niemimaalla, Singaporessa, Jaavalla ja Madrasissa. Hän palasi matkalta 30. huhtikuuta 1839. Delessertin setä Benjamin Delessert oli rikas teollisuusmies, joka ilmeisesti kustansi matkan. Delessert keräsi matkalta mittavan kokoelman erilaisia eläimiä, kasveja ja mineraaleja. 
Vuonna 1843 Delessert julkaisi matkakertomuksen Intiasta Souvenirs d'un Voyage dans l'Inde exécuté de 1834 à 1839 (Pariisi: Fortin, Masson and Langlise et Leclercq). Teos käsittää 35 kuvataulua, joista kahdeksan V. Dollet'in maisemallista litografiaa ja 27 eläinaiheista kaiverrusta, joista useimmat tehnyt J.G. Prêtre ja kolmea taulua lukuun ottamatta värittänyt Gérard. 
Delessert nimesi linnuista keltapriinian (Prinia flaviventris) 1840.
Manuel Ruiz Zorrilla

Manuel Ruiz Zorrilla (1834 Burgo de Osma – 13. kesäkuuta 1895 Burgos) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan pääministerinä vuosina 1871 ja 1872–1873.
Zorrilla oli koulutukseltaan lakimies. Hänet valittiin vuonna 1856 ensi kerran cortesiin, jossa hän liittyi edistyksellisiin. Osallistuttuaan epäonnistuneeseen kansannousuun kesäkuussa 1866 hän joutui pakenemaan Ranskaan. Vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen hänestä tuli väliaikaisen hallituksen yleisten töiden ministeri ja kesäkuussa 1869 oikeusministeri. Tammikuussa 1870 hänet valittiin cortesin puhemieheksi. Zorrilla tuki Aostan herttua Amadeusta Espanjan uudeksi kuninkaaksi ja johti espanjalaista valtuuskuntaa, joka kävi Firenzessä tarjoamassa tälle Espanjan kruunua. Amadeuksen tultua kuninkaaksi vuoden 1871 alussa Zorrilla nimitettiin opetusministeriksi. Hän toimi myös pääministerinä heinäkuusta lokakuuhun 1871 ja uudelleen kesäkuusta 1872 helmikuuhun 1873. Kuningas Alfonso XII:n noustua valtaistuimelle vuonna 1875 Zorrilla joutui lähtemään maanpakoon tasavaltalaisten esiintymistensä vuoksi. Tämän jälkeen hän toimi vuosien ajan Espanjan tasavaltalaisten johtavana äänitorvena, pääasiassa Ranskasta käsin. Hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan osallisuudestaan vuonna 1884 puhjenneeseen sotilaskapinaan. Vuonna 1894 hänet armahdettiin ja hän palasi Espanjaan, jossa kuoli jo seuraavana vuonna.
Kiss Kiss, Bang Bang

Juoni

Epäonnisen pikkurikollisen Harryn keikat menevät huonosti ja yhdellä keikalla jopa hänen ystävänsä menettää henkensä. Paetessaan poliiseja hän juoksee Hollywood-elokuvan koekuvauksiin ja saa yllättäen roolin yksityisetsivänä. Gay Perry on oikea yksityisetsivä ja hän saa tehtäväkseen opastaa Harrya ja näyttää yksityisetsivän arkea. Kesken rutiinien he päätyvät keskelle murhamysteeriä ja samalla Harryn pitäisi vielä vakuuttaa lapsuudenystävänsä Harmony, johon hän on rakastunut.
Lars Väinö Lundahl

Lars Väinö Lundahl (20. maaliskuuta 1875 Helsinki – 7. joulukuuta 1937) oli suomalainen upseeri, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa ja myöhemmin myös Suomen armeijassa.
Lundahln vanhemmat olivat Suomalaisen Teatterin näyttelijät Arthur ja Selma Lundahl. Turussa opettajana toiminut Lundahl palveli Suomen suuriruhtinaskunnan armeijaan kuuluneessa Turun Tarkk'ampujapataljoonassa, ja osallistui myöhemmin kapteenina ensimmäisen maailmansodan itärintaman taisteluihin Itä-Preussissa ja Romaniassa 118. Šujan jalkaväkirykmentin pataljoonankomentajana.
Suomeen palattuaan Lundahl nimitettiin kesäkuussa 1917 Mikkelin poliisimestariksi. Sisällissodan sytyttyä Lundahl komensi valkoisten Savon rintaman joukkoja kenraalimajuri Ernst Löfströmin saapumiseen 12. helmikuuta saakka. Maaliskuun alusta lähtien hänen komennossaan oli Savon ryhmän Mikkelin 1. pataljoona, joka osallistui Mouhun ja Hillosensalmen sekä Heinolan taisteluihin. Sodan jälkeen Lundahl jatkoi vielä Mikkelin poliisimestarina, kunnes erosi armeijan palveluksesta everstiluutnantiksi ylennettynä.
Ange Postecoglou

Angelos "Ange" Postecoglou (kreik. Άγγελος Ποστέκογλου; s. 27. elokuuta 1965 Ateena, Kreikka) on Kreikassa syntynyt, mutta lapsena Australiaan muuttanut australialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Vuodesta 2013 asti hän on toiminut Australian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Pelaajana Postecoglou oli 184-senttinen puolustaja.

Ura pelaajana

Postecogloun kasvattajaseura on South Melbourne FC, jota hän edusti ammattilaisena vuodet 1984–1993. Vuoden 1994 Postecoglou edusti Western Suburbsia, ennen kuin lopetti uransa. Hän edusti maataan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Australian jalkapallomaajoukkueessakin Postecoglou pelasi neljä ottelua ilman maaleja.

Ura valmentajana

Postecogloun ensimmäinen valmennuspesti oli vuonna 1996 pitkäaikaisen seuransa South Melbournen peräsimessä. Hän valmensi seuraa vuoteen 2000 asti. Vuodet 2000–2007 Postecoglou valmensi Australian alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta. Vuonna 2008 hän palasi takaisin synnyinmaahansa Kreikkaan valmentamaan Panachaiki FC:tä. Tuo sopimus ei kuitenkaan kestänyt edes vuotta ja Postecoglou palasi takaisin Australiaan. Seuraavaksi Postecoglou siirtyi valmentamaan A-Leaguen Brisbane Roaria vuonna 2012. Hän toimi seuran valmentajana vuodet 2009–2012 ja voitti liigan kahdesti. Vuodet 2012–13 Postecoglou oli niin ikään A-Leaguessa pelaavan Melbourne Victoryn managerina. Lokakuussa 2013 hänet nimettiin Holger Osieckin paikalle Australian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Postecoglou johti Socceroosin MM-kisoihin, jossa joukkueen tie päättyi kuitenkin alkulohkoon kolmen tappion jälkeen.
Kosti Palmqvist

Kosti Harald Palmqvist (5. marraskuuta 1890 Kalajoki – 13. maaliskuuta 1961) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka taisteli ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla ja sai tulikasteensa Misse-joella. Hän osallistui myöhemmin myös Suomen sisällissotaan sekä talvi- ja jatkosotaan.

Perhe ja koulutus

Palmqvistin vanhemmat olivat henkikirjoittaja Gustaf August Palmqvist ja Selma Katarina Ingman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Kerstin Holmbergin kanssa. Palmqvist kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän klassillisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla vuosina 1912–1915 ja toimi samalla maanmittausharjoittelijana vuosina 1908–1913 sekä otettiin vuonna 1909 maanmittausoppilaaksi ja sai täten vanhemman maanmittausoppilaan oikeudet vuonna 1911. Opintoihinsa liittyen hän oli vuonna 1915 korjaustöiden valvojana Vaasan läänin rakennuskonttorin piiriin kuuluvalla Tarvaalan koulutilalla Saarijärvellä. Palmqvist suoritti Hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1924 sekä topografiupseeritutkinnon vuonna 1928.

Jääkärikausi

Palmqvist liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 12. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 alkaen 2. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aajoella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Palmqvist siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonan adjutantiksi, josta hänet siirrettiin edelleen 11. huhtikuuta 1919 alkaen 2. Divisioonan adjutantiksi sekä 4. helmikuuta 1920 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikuntaan. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1920 alkaen Uudenmaan rykmentin 3. konekiväärikomppanian päälliköksi. Komppanianpäällikön tehtävien lisäksi Palmqvist hoiti II pataljoonan komentajan tehtäviä 29. tammikuuta – 15. huhtikuuta 1921 välisen ajan. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 22. joulukuuta 1926 alkaen topografiupseeriksi Yleisesikunnan topografikuntaan, josta hänet siirrettiin 24. helmikuuta 1934 alkaen toimistoupseeriksi jalkaväen tarkastajan toimistoon. Esikunta tehtävistä hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1934 alkaen Savon jääkärirykmentin aliupseerikoulun johtajaksi. Lopulta hänet nimitettiin 6. lokakuuta 1936 Pohjan rykmentin II pataljoonan komentajaksi, josta tehtävästä hän erosi 11. tammikuuta 1937. Eronsa jälkeen hänelle myönnettiin palkkiovirka 1. helmikuuta 1937 – 1. kesäkuuta 1938 väliseksi ajaksi Yleisesikunnan topografikuntaan, jonka jälkeen hän toimi rakennus- ja liikealalla vuosina 1938–1939 sekä Olympia Helsinki 1940 Järjestelytoimikunnassa hankintapäällikkönä vuonna 1939.
Sahle-Work Zewde

Nuoruus ja koulutus

Sahle-Work syntyi Addis Abebassa ja kävi siellä myös peruskoulun ja lukion Lycée Guébré-Mariamin kansainvälisessä koulussa. Sen jälkeen hän opiskeli Ranskassa Montpellier'n yliopistossa luonnontieteitä. Hän puhuu sujuvasti amharaa, ranskaa ja englantia.

Diplomaattina

Sahle-Work oli Yodit Emirun jälkeen toinen nainen, joka nimitettiin Etiopian suurlähettilääksi.
Sahle-Work toimi 1989–1993 Etiopian Senegalin-suurlähettiläänä ja vuosina 1993–2002 Etiopian Djiboutin-suurlähettiläänä ja pysyvänä edustajana IGAD:ssa. Myöhemmin, vuosina 2002–2006 hän toimi Etiopian Ranskan-suurlähettiläänä ja pysyvänä edustajana Unescossa.
Sittemmin Sahle-Work on työskennellyt muissakin korkeissa viroissa, kuten Etiopian pysyvänä edustajana Afrikan unionissa ja ECA:ssa ja Etiopian ulkoasiainministeriön Afrikan asioiden pääjohtajana.

Ura Yhdistyneissä kansakunnissa

Vuoteen 2011 asti Sahle-Work toimi YK:n pääsihteerin Ban Ki-moonin erityisedustajana ja BINUCA:n johtajana.
Vuonna 2011 Ban nimitti Sahle-Workin YK:n Nairobin-toimiston pääjohtajaksi. Sahle-Workin aikana toimistosta tuli yhä tärkeämpi YK:n keskuspaikka Itä- ja Keski-Afrikassa.
Kesäkuussa 2018 YK:n pääsihteeri António Guterres nimitti Sahle-Workin YK:n alipääsihteeriksi ja erityisedustajakseen Afrikan Unionissa ja YK:n Afrikan unionin -toimiston johtajaksi. Hän oli ensimmäinen kyseisessä virassa ollut nainen.

Etiopian presidenttinä

Sahle-Work nimitettiin Etiopian presidentiksi 25. lokakuuta 2018 ensimmäisenä naisena ja neljäntenä presidenttinä sen jälkeen, kun Etiopiaa johtava poliittinen liittouma EPRDF nousi maassa valtaan. Hän otti epäselvissä olosuhteissa eronneen Mulatu Teshomen paikan, ja hänen odotetaan toimivan virassa kaksi kuuden vuoden kautta. Sahle-Work oli nimityshetkellä ainoa Afrikan naispuolinen valtionpäämies ja keisarinna Zewditun jälkeen ensimmäinen Etiopian valtionpää.
Taru sormusten herrasta (elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää elokuvaa upeannäköisenä mutta loppua kohti jahkaavana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Robert George Wardlaw Ramsay

Eversti Robert George Wardlaw Ramsay (25. tammikuuta 1852 - 22. huhtikuuta 1921) oli brittiläinen upseeri ja luonnontutkija.
Hänen isänsä oli Robert Balfour Wardlaw Ramsay, ja äitinsä Louisa oli Tweeddalen markiisin Georgen tytär. Wardlaw opiskeli Cheamissa ja Harrowissa, ja liittyi Hampshiren rykmenttiin tammikuussa 1871. Hän sai komennukset Intiaan, Afganistaniin ja Burmaan.
Wardlaw kiinnostui linnuista jo nuorella iällä. Hänet valittiin British Ornithologists' Unionin jäseneksi 1872 ja hän toimi seuran puheenjohtajana vuosina 1913–1918. Hän oli myös Zoological Societyn jäsen. Hänen setänsä Arthur Hay Tweeddale oli myös lintutieteilijä, jolta hän peri yli 20 000 linnunnahan kokoelman, ja jonka hän myöhemmin lahjoitti British Museumille. Hän toimitti teoksen The Ornithological works of Arthur Hay Tweeddale (1882), ja kirjoitti lintuoppaan Guide to the birds of Europe and North Africa, joka julkaistiin postuumisti 1923.
Wardlaw avioitui 17. helmikuuta 1885 Bengalin asioidenhoitajan Charles Swinton Hoggin vanhimman tyttären Mary Alice Hoggin kanssa. Hän erosi armeijasta 1882 isänsä kuoleman jälkeen, ja otti vastaan siviiliviran Midlothianin piirikunnasta Skotlannista.
Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus

Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus (lyhenne Stakes) oli Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla vuosina 1992–2008 toiminut asiantuntijakeskus, jonka ydintoimintoja olivat tutkimus, kehittäminen ja tietovarannot. Stakes aloitti toimintansa 1. joulukuuta 1992, jolloin sen edeltäjä, 1. maaliskuuta 1991 perustettu Sosiaali- ja terveyshallitus lakkautettiin. Sosiaali- ja terveyshallitus oli puolestaan luotu yhdistämällä Lääkintöhallitus ja Sosiaalihallitus. Stakes toimi vuodesta 2002 Helsingissä Sörnäisten rannassa.
Vuoden 2006 lopussa Stakesilla oli 474 työntekijää. Noin 70 prosentilla henkilöstöstä oli korkeakoulututkinto, viidenneksellä oli tohtorintutkinto. Naisia henkilöstöstä oli 74 prosenttia.
Vuoden 2009 alussa Stakes yhdistyi Kansanterveyslaitoksen kanssa. Uuden organisaation nimeksi tuli Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL), ja sen johtajaksi on valittu Kansanterveyslaitoksen pääjohtaja, LKT Pekka Puska.