google/wiki40b huggingface dataset:
Avenue des Champs-Élysées

Avenue des Champs-Élysées tai Les Champs-Élysées [le ʃɑ̃z‿e.li.ze]  kuuntele on katu Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Elokuvateattereineen, kahviloineen ja kauppoineen se on yksi maailman kuuluisimmista kaduista. Kadun itäosa kulkee Champs Elysées -puiston halki. Nimensä katu on saanut kreikkalaisen mytologian Elysionin, kuolleiden valtakunnan mukaan.
Avenue des Champs-Élysées on noin kaksi kilometriä pitkä. Se kulkee Pariisin luoteisosassa kahdeksannen kaupunginosan läpi Place de la Concordelta Place Charles de Gaullella sijaitsevalle Riemukaarelle.
Champs-Élysées'n suorana jatkeena lännessä, Riemukaaren toisella puolella, ovat Avenue de la Grande Armée ja edelleen Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle, jotka johtavat suoraan kohti La Défensen aluetta ja siellä sijaitsevaa Grande Archea. Idässä, Concorden toisella puolella taas Tuileries-puiston suurin puistokäytävä kulkee samalla suoralla kohti Carrouselin riemukaarta ja edelleen Louvrea. Täten Champs-Élysees on samalla osa noin kahdeksan kilometriä pitkästä suorasta akselista, Axe historique, joka johtaa Louvren sisäpihalta La Défenselle.
Vuonna 1860 kadun kauppiaat muodostivat Syndicat d'Initiative et de Défense des Champs-Élysées -järjestön, jonka nimeksi tuli vuonna 1980 Comité des Champs-Élysées. Järjestö on omistautunut puistokadun ilmapiirin säilyttämiseen ja kehittämiseen. Nykyäänkin komitea päättää kadulle tulevasta uudesta liiketoiminnasta. Kalliiden vuokrien takia vain harvat asuvat Champs-Élysées'llä; talojen yläkerrat ovat pääasiassa toimistotiloina. Erityisen kallista on kadun pohjoispäässä. Joka vuosi kadulla nähdään Ranskan armeijan suurin paraati. Se on myös Ranskan ympäriajon perinteinen päätepiste.

Historia

Avenue des Champs-Élysees rakennettiin vuonna 1640 myös Versailles'n puutarhan suunnittelijana tunnetun André Le Nôtren johdolla suoraksi jatkeeksi Tuileries-puiston pääkäytävälle. Aluksi se sijaitsi kaupungin ulkopuolella, sillä Pariisin länsiraja sijaitsi vielä tuolloin nykyisen Place de la Concorden paikalla. 1700-luvulla puistokatua jatkettiin lännessä Neuilly-sur-Seinen kautta Seinen ylittävälle sillalle saakka. Vähän myöhemmin kuitenkin rakennettiin uusi kaupunginmuuri, joka lännessä kulki nykyisen Riemukaaren kohdalla, ja täten katu sai nykyisen pituutensa. Nykyiselle kohdalleen kaupungin raja siirrettiin 1800-luvulla.
Kadusta tuli kaupungin omaisuutta vuonna 1828, jolloin kadulle rakennettiin muun muassa jalkakäytävät, sähkövalaistus ja suihkulähteitä. Viimeksi katua muutettiin vuonna 1993, kun jalkakäytäviä laajennettiin.
Laidun

Laidun on tavallisesti ulkoilmassa oleva aidattu alue, jolla karja laiduntaa.
Suomessa tavallisimpia laiduntavia kotieläimiä ovat lammas, nauta, hevonen ja vuohi. Jonkin verran laidunnetaan myös poroja ja muita pieniä hirvieläimiä sekä biisoneita ja strutseja.
Laitumella on oltava riittävästi ruokaa, eli ruohoa ja puuvartisia kasveja, ja raikasta juomavettä. Suolaa tai nuolukivi on myös oltava. Laitumen eläinmäärä riippuu monista seikoista, kuten laitumen koosta, maaperän rakenteesta, kesän sateisuudesta ja niin edelleen. Tavallinen sääntö on, että lehmä vasikoineen tai viisi uuhta karitsoineen vaatii vähintään kahden hehtaarin laitumen. Kuiva keto kuivana kesänä ei kuitenkaan pysty elättämään tällaista eläinmäärää, jolloin laidunta on joko suurennettava, eläimiä vähennettävä, siirryttävä keinoruokintaan tai ne on siirrettävä uudelle laitumelle, kunnes ravintoa on jälleen riittävästi tarjolla.
Saaristossa eläimet vietiin kesäksi saareen, missä ne saivat olla koko kesän, jos saari oli riittävän suuri. Pienillä saarilla eläimiä jouduttiin siirtämään useasti kesän kuluessa. Siirtämisiin käytettiin leveäpohjaista venettä, jota liikutettiin soutamalla tai hinattiin soutuveneellä ennen moottorien käyttööntuloa. Lampaat pysyivät saaressa, mutta lehmät ja hevoset uivat naapurisaareen, jos ravinto loppui. Eläimet joivat sadevettä lätäköistä ja merivettä.
Metsälaiduntaminen oli Suomessa yleistä vielä 1900-luvun puolivälin aikoihin. Tavallisesti metsälaidun ympäröitiin puihin kiinnitetyllä piikkilangalla tai puunrungoista rakennetulla riukuaidalla. Entisinä aikoina ei tehty lainkaan aitaa, vaan karjalaumoja paimensivat paimenet. Paimenet olivat tavallisesti poikia tai tyttöjä, tai hieman yksinkertaisia aikuisia.
Nykyisin monet laitumet ovat maisemalaitumia, joilla eläimet pitävät avoimina perinnebiotooppeja ja -maisemia. Perinnebiotoopeilla laidunnettaessa niiden säilyminen luonnontilassa edellyttää, että karja ei saa lisäruokintaa, koska tämä johtaa perinnebiotoopin rehevöitymiseen ja lajiston muuttumiseen. Parsinavetoissa pidettävien lypsykarjan ja hiehojen osalta eläinsuojelulainsäädäntö edellyttää, että niiden tulee kesällä päästä laitumelle tai vastaavaan paikkaan vähintään 60 päivää vuodessa. Niinpä varsinkin lypsylehmiä näkee vielä myös peltolaitumilla.
Tomi Laamanen

Tomi Laamanen on suomalainen professori. Hän toimi Teknillisessä korkeakoulussa ja myöhemmin Aalto-yliopistossa Otaniemessä professorina tuotantotalouden osastolla vuosina 1998-2011. Sen jälkeen Laamanen on ollut professorina St Gallenin yiopistossa Sveitsissä.
Hän opettaa strategista johtamista ja yritysstrategiaa koskevia kursseja. Laamanen on tehnyt alan oppikirjoja sekä suomeksi että englanniksi.
Bella Cortez

Bella Cortez (oikealta nimeltään Alicia Paneque, 30. marraskuuta 1943 Oriente) on kuubalaissyntyinen tanssija ja elokuvanäyttelijä.
Tanssijana toiminut Cortez saapui 1960-luvun alussa Italiaan, jossa hänestä tuli tuottaja Emimmo Salvin suojatti. Hän näytteli naispääosia noin kymmenessä elokuvassa, joista tunnetuin on Vulcano, figlio di Giove (1962). Vuosikymmenen puolessavälissä Cortez vetäytyi valkokankaalta, meni naimisiin ja perusti perheen. Hän asuu nykyään Floridassa.
Cornelia Gröschel

Ura

Gröschel teki rooleja lapsinäyttelijänä 1990-luvun lopulla. Hän näytteli muun muassa televisioelokuvassa Ein rettender Engel (1998) ja televisiosarjassa In aller Freundschaft (1998–1999). Vuonna 2000 sveitsiläinen Markus Imboden ohjasi uustulkinnan klassikkoteoksesta Pikku Heidi. Tapahtumat sijoitettiin silloiseen nykyaikaan, ja Heidin roolin näytteli Gröschel. Esittävät taiteet veivät Gröschelin mukanaan: vuosina 2007–2011 hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa. Opintoihin liittyen hänellä oli roolitehtäviä Neues Theater Hallessa 2000-vuosikymmenen lopulla. Vuonna 2010 Gröschel näytteli berliiniläisessä Monbijou Theaterissa Julian roolin näytöskappaleessa Julia und Romeo. Vuosina 2011–2017 hänellä oli useita roolitehtäviä Badisches Staatstheater Karlsruhessa, mukaan luettuna Agnesin osa saman nimisessä näytelmässä. Gröschel näytteli Agnesin 175 kertaa.
Vuonna 2012 Gröschel näytteli Elsan roolin satuelokuvassa Die Schöne und das Biest. Vuodesta 2013 alkaen hän on tehnyt vuosittain useita rooleja televisiotuotannoissa. Lukuisten sivuroolien lisäksi hän on näytellyt päärooleja muun muassa komediassa Lerchenberg ja draamassa Honigfrauen. Jälkimmäinen kertoo kahden erfurtilaisen sisaruksen kesäisestä seikkailusta Balatonin rannoilla DDR-diktatuurin viimeisinä vuosina. Vuonna 2018 Gröschel näytteli poliisi Winklerin roolin rikossarjassa Tatort Dresden.
Magnus Hedman

Magnus Hedman (s. 19. maaliskuuta 1973 Huddinge) on ruotsalainen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi kaudella 2006–2007 nelosmaalivahtina englantilaisseura Chelseassa saamatta kuitenkaan peliaikaa kunnes kauden päätteeksi lopetti aktiiviuransa. Hän pelasi aiemmin AIK:ssa, Coventry Cityssä, Celticissä ja Anconassa. Hedman pelasi 58 maaottelua Ruotsin paidassa. Hedman oli  naimisissa Magdalena Graafin kanssa vuodesta 1999 vuoteen 2007. Heillä on kolme poikaa.
Kirjailija

Kirjailija on henkilö, joka kirjoittaa tai on kirjoittanut kirjoja, varsinkin kaunokirjallisia teoksia.

Kirjailijoiden liitot

Kirjailijaksi identifioitunut henkilö haluaa usein liittyä alan järjestöön vahvistaakseen näin ammatillista identiteettiään. Suomessa tällainen järjestö on Kirjailijaliitto, johon ”hyväksyminen edellyttää, että hakija on julkaissut sellaisia suomenkielisiä, taiteellisesti korkeatasoisia teoksia, että häntä niiden perusteella voidaan pitää kirjailijana”. Liitossa on noin 600 jäsentä. 
Tietokirjailijoita yhdistävä järjestö on Suomen tietokirjailijat
Kansainvälinen Pen on vuonna 1921 perustettu kansainvälinen kirjailijaliitto, joka puolustaa sananvapautta ja käyttää tunnettujen jäsentensä vaikutusvaltaa parantamaan oloja maissa, joissa kirjailijoiden oikeuksia loukataan.

Suomalaisten kirjailijoiden tulot

Vuonna 2014 Kirjailijaliitolla oli noin 670 jäsentä. Heidän kirjailijankeskitulonsa olivat 10 000 euroa vuodessa. Huonoimmin ansaitsevan neljänneksen mediaanitulo oli 500 euroa vuodessa, parhaiten ansaitsevan neljänneksen 5 000 euroa vuodessa. Kirjoittamistaan teoksista liiton jäsenet saavat noin 2 000 euroa vuodessa; loput 8 000 euroa tulevat apurahoista ja muista vastaavista lähteistä.
Le Claire

Historia

Seudulla, jossa LeClaire sijaitsee, asui alun perin sauk- ja fox-intiaaneja, ja LeClairen ja Princentonin välisellä alueella käytiin intiaanitaistelu vuonna 1804, jossa sauk ja fox -intiaanit kävivät sioux-heimon kimppuun, ja taistelun kuluessa noin 1000 intiaania sai surmansa. Vuonna 1829 LeClairen alueelle muutti kolme valkoista perhettä, ja vuonna 1832 intiaanit tekivät rauhansopimuksen, jossa he antoivat yläputousten alueelta maata Antoine LeClairelle, ja juuri tällä alueella sijaitsee nykyään LeClairen kaupunki. "Buffalo Bill" Cody liittyy tämän paikan historiaan, ja niinpä yksi kaupungin kaduista on nimeltään Cody. Vuosien 1830 ja 1850 -välillä kaupungin koko kasvoi, ja sinne tuli muun muassa hotelli, pumppulaitos, jokilaivojen huoltopiste, ja lukuisia jokiveneiden miehistön asuntoja, kuten myös saha, viljamylly ja tiilitehdas. Stone School rakennettiin vuonna 1866, ja kaupunki sai oman hautausmaan. Vuonna 1846 perustettiin Iowan osavaltio.
Anazarba

Anazarba (m.kreik. Ἀναζαρβός, Anazarbos, lat. Anazarbus) eli Caesarea (m.kreik. Καισάρεια, Kaisareia) eli Justinopolis oli kaupunki muinaisessa Kilikiassa, Turkissa Anatolian ylängöllä. Vanhimmat rauniot ovat ajalta ennen roomalaisia. Rooman hallinnossa kaupungin nimi oli Caesarea ja se oli Kilikian pääkaupunki. Maanjäristys tuhosi kaupungin lähes täysin. Keisari Justinus I rakennutti sen uusiksi ja nimesi Justinopolikseksi noin vuonna 525. 1100-luvulla kaupunki oli Vähä-Armenian pääkaupunki, ja sen nimeksi tuli jälleen Anazarba.
Kaupungin sijainti lähellä kapeaa solaa takasi sille alueella merkittävän aseman, ja siitä tuli yksi keskeisiä paikkoja Bysantin ja muslimimaailman välisissä kiistoissa.
Kaupungissa on paljon roomalaisten ajoilta säilyneistä raunioita, mm. riemukaari, stadium ja amfiteatteri.
Illalliskutsut

Juoni

Illalliskutsut sijoittuu West Yorkshiren Wetherbyn pikkukylään ja kertoo menneisyyden haamujen ahdistamasta Jean Traversista (Vanessa Redgrave), keski-ikäisestä naimattomasta opettajasta, joka eräänä iltana kutsuu ystäviään illalliskutsuille. Illalliskutsuille saapuu eräs nuorimies, John Morgan (Tim McInnerny), jota kukaan ei tunne. Jean luulee miehen olevan jonkun vieraansa kutsuma, kun taas vieraat luulevat miehen olevan Jeanin kutsuma. Tuntematon nuori mies saapuu Jeanin talolle seuraavana aamuna ja tuo Jeanille lahjaksi fasaaneja. Kun Jean on keittämässä heille teetä, nuori mies ottaa yhtäkkiä aseen esille ja ampuu itsensä naisen silmien edessä. Tapaus on mysteeri, sillä nuorella miehellä ei ole mitään suhdetta Jeaniin tai tämän ystäviin. Vaikka poliisi tietääkin tapauksen olevan itsemurha, tapaus on sen verran omituinen, että se tutkitaan kuitenkin. Kun miehen taustoja tutkitaan pala palalta ja edellisillan kutsut kerrataan hetki hetkeltä tarkoin, niistä paljastuu yllättäviä kohtia. Illalliskutsut vaikuttivat normaaleilta, mutta todellisuudessa illassa mikään ei ollut normaalia.

Tuotanto

Vaikka Illalliskutsut sijoittuu Wetherbyn kauppalaan, joka sijaitsee West Yorkshiressa Suur-Leedsin alueella, ainuttakaan elokuvan kohtausta ei kuvattu Wetherbyssä. Elokuva kuvattiin kesällä 1984 Lontoon lisäksi myös North Yorkshiressa ja Middlesexissä, jossa elokuvaa kuvattiin Twickenhamissa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Film4 Productions, Greenpoint Films ja Zenith Entertainment.

Julkaisu ja vastaanotto

Illalliskutsut sai ensi-iltansa Saksassa, silloisessa Länsi-Saksassa, helmikuussa 1985 Berliinin elokuvajuhlilla, jossa se voitti parhaan elokuvan Kultaisen karhun. Yhdysvaltain ensi-ilta oli 19. heinäkuuta 1985. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa 1 299 985 dollarin lipputulot. MGM/UA Classics vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa, jossa elokuvaa esitettiin 30:ssa elokuvateatterissa.
Illalliskutsut on saanut myönteisen vastaanoton elokuvakriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 80% kriitikoista on antanut Illalliskutsuille positiivisen arvosanan 7,6/10 keskiarvolla. Keräys perustuu kymmeneen arviointiin. 826 käyttäjästä 44% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 1 006 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,1/10. Illalliskutsut julkaistiin VHS:nä ensimmäisen kerran vuonna 1985. DVD:nä elokuva julkaistiin 16. marraskuuta 2004.
Tony Isabella

Ura

Isabella pääsi työskentelemään Marvel Comicsille pääkirjoituksen apulaiseksi vuonna 1972. Hän työskenteli myös hetken aikaa Marvelin omistamassa Curtis Magazines:lla toimittajana. Myöhemmin Isabella pääsi käsikirjoittamaan tarinoita muun muassa Aaveajajasta, Luke Cagesta, Daredevilista ja Kapteeni Amerikasta. Hän loi myös vuonna 1975 Bill Foster hahmolle alter egon Black Goliath. Lisäksi Isabella on luonut toiset versiot Paroni Zemosta ja Punakallosta.
DC Comicsilla Isabella käsikirjoitti enimmäkseen tuntemattomampia hahmoja 1970-luvun lopulta lähtien. Tunnetuimmaksi työksi nousi luomansa hahmo Black Lightning, jonka sarjakuvaa julkaistiin aina 1990-luvulle asti.
Edellisten töiden ohella Isabella on kirjoittanut myös Disneylle muutamia sarjakuvia Roope Ankkaan liittyen, sekä Star Trek sarjakuvia 1980-luvulla.
Strikeforce

Historia

Strikeforce aloitti potkunyrkkeilyorganisaationa, mutta se kehittyi vapaaotteluun 2006 ensimmäinen vapaaottelu tapahtuma oli 10. marraskuuta 2006 Strikeforce: Shamrock vs. Gracie. Strikeforcen pääsponsori on Rockstar Energy Drink.

Säännöt

Strikeforcen häkissä on kuusi kulmaa toisin kuin UFCsä jossa on kahdeksan, Myös kaikenlaiset iskut sukuelimiin tai sormen työntäminen vastustajan ruumiinaukkoihin ovat kiellettyjä.
Mustasilmägalaksi

Yleistietoa

Ensimmäisellä silmäyksellä Mustasilmägalaksi näyttää aivan tavalliselta kierteisgalaksilta. Kuten useimmissa tapauksissa galakseista, kaikki M64:n tähdet näyttävät pyörivän samaan suuntaan ja myötäpäivään. Viimeaikaiset yksityiskohtaiset tutkimukset ovat kuitenkin johtaneet huomattaviin tuloksiin siitä, että tähtienvälinen kaasu M64:n ulkopuolella liikkuu vastakkaiseen suuntaan kuin kaasu ja tähdet galaksin sisemmissä osissa. Tämän rakenteen uskotaan laukaisevan monien uusien tähtien kehityksen galaksin uloimman ja sisemmän osan välillä olevan kuvitellun rajan alueella eli alueella, jolla vastakkaisiin suuntiin liikkuvat kaasut ovat kontaktissa toisiinsa.
Astronomit uskovat, että vastakkainen pyörimisliike johtuu noin miljardi vuotta sitten tapahtuneesta kahden galaksin yhteentörmäyksestä, kun M64 veti puoleensa seuralaisgalaksin. Törmäyksessä pienemmän galaksin tähdet joko sulautuivat päägalaksiin tai katosivat avaruuteen. Pienempi galaksi tuhoutui siis kokonaan.
Galaksin sisemmän osan säde on vain noin 3 000 valovuotta, kun taas ulompi osa ulottuu 40 000 valovuoden päähän.
M64:n tarkkailijan näkemät siniset alueet ovat kuumia, nuoria tähtiä, jotka ovat juuri muodostuneet. Vaaleanpunaiset alueet ovat puolestaan hehkuvaa vetyä, joka alkaa fluoresoida, kun se asettuu alttiiksi uusien tähtien ultraviolettisäteilylle.
Vanha salakuljettaja Laitinen

Julkaisu

”Vanha salakuljettaja Laitinen” julkaistiin Vainion ja Reijo Tanin yhteisellä singlekokoelmalla Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani ja on lisäksi usealla kokoelmalla. Kappale julkaistiin singlen ”Sua muistan” B-puolella. Kappale nousi suosioon, ja se on Vainion tunnetuimpia kappaleita. ”Vanha salakuljettaja Laitinen” on julkaistu usealla Vainion kokoelma-albumilla. Näitä ovat 17 hilpeää ja haikeaa rallia (ja sen LP-versiolla 28 hilpeää ja haikeaa rallia), 20 suosikkia -sarjan Tulta päin!, Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 sekä sen tiivistelmä Legendan laulut – 48 mestariteosta.
Vainio esitti kappaleen televisiossa muun muassa ohjelmassa Iltavuoro – Toivekonsertti vaneritehtaassa vuonna 1968 ja lyhytelokuvassa Kotkan poikii ilman siipii. Lisäksi kappaleen nuotit ja sanoitukset on julkaistu Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan seitsemännessä osassa. Kappale on julkaistu myös monella karaokeäänitteellä, kuten DVD:llä Juha Vainio – Sellaista elämä on.
Vesa-Matti Loiri on levyttänyt kappaleen, ja se on hänen vuonna 2004 julkaistulla Ystävän laulut II -albumillaan, jonka sisältö koostuu Vainion tuotannosta. Remu Aaltosen versio on julkaistu albumilla Matkan varrelta – Juha Vainion lauluja.
Fenerbahçe (koripallo)

Historia

Fenerbahçe SK perustettiin vuonna 1907 ja pian myös koripallo kuului seuran lajiohjelmistoon. Se voitti kolme Turkin-mestaruutta ennen kuin Turkin koripalloliiga perustettiin vuonna 1966. Fenerbahçe palasi Turkin-mestariksi vasta vuonna 1991, kun se voitti loppuottelussa Tofaşin. Seura eteni loppuotteluihin myös vuosina 1992, 1993 sekä 1995.
Fenerbahçe ei saavuttanut merkittävää menestystä ennen vuotta 2006, jolloin se yhdistyi Ülkersporin kanssa ja tunnettiin nimellä Fenerbahçe Ülker. Vaihdoksen myötä seura voitti Turkin-mestaruuden kahdesti vuosina 2007–2008 sekä eteni Euroliigan pudotuspeleihin kaudella 2007–2008. Vuosina 2010 sekä 2011 Fenerbahçe voitti sekä maansa cup- että liigamestaruuden. Serbivalmentaja Željko Obradović johdatti seuran Turkin-mestariksi vuonna 2014 välivuosien jälkeen.
Annikki Karvinen

Annikki Karvinen (s. 1931 Huittinen) on suomalainen tekstiilitaiteilija, joka tuli 1970-luvun puolivälistä alkaen tunnetuksi poppanan käytöstä suunnittelemissaan design-vaatteissa.
Annikin vanhemmat olivat Laina ja Hannes Haavisto. Annikki on vanhin lapsista ja perheeseen kuuluivat myös vuotta nuorempi Anja ja yhdeksän vuotta nuorempi Sirkka, joka menehtyi nelivuotiaana. Äiti oli itseoppinut ompelija (1904–1995) ja isä autonkuljettaja ja -asentaja. Annikin isä kuoli veritulppaan 45-vuotiaana. 
Keskikoulun käytyään Karvinen alkoi opiskella Loimaan naiskotiteollisuuskoulun ompelulinjalla, ja valmistuttuaan hän toimi käsityönopettajana ensin Köyliön kansakoulussa. Pari vuotta opettajana oltuaan Karvinen jatkoi vielä Loimaan naiskotiteollisuuskoulun kudontalinjalla. Hän oli kotiopettajana 1951–1952 kaksi kesää Helsingissä Kalevan jäätelötehtaan omistajan perheessä. Valmistuttuaan kudontalinjalta 1952 hän sai myyjättären paikan Helsingistä Käsityöliike Ainosta. Päästyään Wetterhoffin kotiteollisuusopettajaopistoon Karvisen oli otettava lainaa, ja elämä oli köyhää. Heti valmistuttuaan kudonnan neuvojaksi Karvinen sai opettajan paikan Raahen yhteislyseosta. Koulusta löytyi myös puoliso, voimistelunopettaja Anto Karvinen. Häät vietettiin 1960. Anto Karvisen isällä oli Raahessa sekatavarakauppa. Antsi oli ekonomi ja halusi eteenpäin urallaan. Hän sai paikan Oulun tullikamarissa, mutta matka Raaheen oli pitkä ja perheeseen oli 1961 syntynyt tytär Ana-Katri eli Kati, joka tarvitsi myös isää. Vuonna 1963 Antsi sai Jyväskylästä tullihoitajan viran ja Annikki sai käsityönopettajan paikan Viitaniemen yhteiskoulusta.

Annikki Karvinen Oy

Annikki Karvinen perusti 1968 oman yrityksen, joka toimi pitkään nimellä Annikki Karvinen Oy ja myöhemmin nimellä Karvinen Finland Oy Ltd. Alkuun yritys valmisti vaatteita puuvillaisista painokankaista ja villakankaista, mutta 1970-luvun puolivälissä Annikki Karvinen innostui poppanasta, jonka materiaalina hän käytti puuvillan ohella silkkiä, samettia ja pellavaa. 1990-luvulla tehtaassa alettiin valmistaa poppana-asuihin sointuvia vaatteita tehdasvalmisteisista kankaista. Sittemmin poppana on jäänyt asuista pois. Karvinen Finland hakeutui konkurssiin elokuussa 2016.
Vaatteiden lisäksi Karvinen on suunnitellut sisustuksia.
Annikki ja Anto Karvisella on kaksi lasta, Kati ja Aapo, jotka ottivat tammikuussa 2015 yrityksen vetovastuun. Karvisten toinen koti on Lodèven vuoristokylässä Etelä-Ranskassa, ja se on hankittu 1990-luvulla.
Vuonna 2009 Karvinen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Verner Panton

Verner Panton (13. helmikuuta 1926 – 5. syyskuuta 1998) oli tanskalainen arkkitehti ja huonekalumuotoilija. Hänet tunnetaan rohkeista ja futuristisista kalusteistaan ja sisustuksistaan, jotka usein perustuvat selkeisiin geometrisiin muotoihin, kirkkaisiin väreihin ja muovien käyttöön. Monet Pantonin esineet ovat uustuotannossa muun muassa Vitran valmistamina.

Elämä ja ura

Panton toimi jo kuvataiteilijana Odensessa ennen kuin lähti opiskelemaan arkkitehtuuria Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa Kööpenhaminassa, josta valmistui 1951. Hän harjoitteli pari vuotta Arne Jacobsenin arkkitehtitoimistossa, mutta lähti liian rajuina pidettyine idoineen pian perustamaan omaa toimistoa. Hän tuli tunnetuksi epätavallisista suunnitelmistaan, joihin kuuluivat 1950-luvun loppupuolella muun muassa kokoontaitettava talo, pahvinen talo ja muovinen talo. Myös huonekalusuunnittelijana hän teki pesäeroa tanskalaisiin hillittyihin puukalusteisiin piirtämällä jalattomia ja selkänojattomia tuoleja. Vuonna 1960 hän esitteli maailman ensimmäisen yhtenä kappaleena ruiskuvaletun muovituolin, pinoutuvan S-tuolin, josta tuli hänen ehkä tunnetuin klassikkotuotteensa.
1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Verner Panton alkoi tehdä kokeellisia sisustuksia psykedeelisen värikkäine kalusteineen, seinä- ja kattoverhoiluineen, tekstiileineen ja valaisimineen. Seuraavina vuosikymmeninä hänen 1960-lukulaisena pidetty tyylinsä menetti suosiotaan, mutta kiinnostus Pantonin esineisiin elpyi vuosituhannen vaihteen paikkeilla.
Rakennusrahasto

Rakennusrahasto tarkoittaa suomalaisen asunto-osakeyhtiön taseessa esiintyvää oman pääoman erää. Rakennusrahasto kuuluu asunto-osakeyhtiön sidottuun omaan pääomaan.
Kun asunto-osakeyhtiö perustetaan, osa osakkeiden merkintähinnasta voidaan merkitä rakennusrahastoon. Osakeannissa osakkeiden merkintähinta voidaan merkitä rakennusrahastoon joko kokonaan tai osittain.
Rakennusrahastoon voidaan merkitä muitakin rahasuorituksia yhtiökokouksen päätöksellä. Tällaisia voivat olla esimerkiksi perusparannuksia tai lainaosuuksien suorituksia varten osakkeenomistajilta ennakkoon kerätyt varat.
Asunto-osakeyhtiö ei saa hankkia tai lunastaa omia osakkeitaan rakennusrahaston varoilla.
Suomi – Isänmaa

Puoluerekisteri

IO pyrki puoluerekisteriin 1990-luvulla siinä onnistumatta. Tavoite ilmoitettiin jo vuonna 1993 jätetyssä yhdistysrekisterihakemuksessa, ja kortteja kerättiin aktiivisesti vuosina 1994–1995 ja 1999. Vuosituhannen alussa IO oli mukana Sinivalkoinen puolue -hankkeessa, johon osallistuivat myös Olavi Mäenpään Kansallinen Rintama ja Järviharjun IKL. Projektin epäonnistuttua Kuisma oli hetken Suomen Kansan Sinivalkoisten (ent. KR) puoluesihteeri, mutta hänet erotettiin toukokuussa 2002. Kuisman SNKY merkittiin puoluerekisteriin marraskuussa 2002.

Ohjelma

Puolueen ohjelmaan on kuulunut muun muassa pakolaisvastaisuus, vapaan talouden (markkinavoimien) vastustaminen, suomalaisuuden korostaminen, juutalais-, amerikkalaisvastaisuus, sekä Väinö Kuisman usein korostama juurien ja voiman löytäminen Kalevalasta. Kuisman aikoihin jotkut pitivät puoluetta myös suorastaan kansallissosialistisena.