google/wiki40b huggingface dataset:
Max Kruse

Seurajoukkueura

Werder Bremenin kasvatti Kruse aloitti seuran kakkosjoukkuessa ammattilaisuransa vuonna 2006. Neljän Bremenin-kauden aikana vastuuta ei ykkösjoukkueessa tullut kuin yhden ottelun verran, joten Kruse siirtyi sarjaporrasta alempana pelanneeseen FC St. Pauliin. Seura nousi seuraavalla kaudella Bundesliigaan Krusen ollessa yksi seuran avainpelaajista. St. Pauli putosi sarjasta heti kauden jälkeen ja seuran kakkosjoukkueessakin kerran esiintynyt Kruse siirtyi vuonna 2012 SC Freiburgiin, joka pelasi Bundesliigassa. Kruse pelasi seurassa vain kaksi kautta, mutta auttoi Freiburgin Eurooppa-liigaan kaudeksi 2013-14. 
Kesällä 2013 Kruse siirtyi vain yhden Freiburg-kauden jälkeen Borussia Mönchengladbachiin, jossa hän teki ensimmäisellä kaudellaan 34 pelaamassaan ottelussa 12 maalia.

Maajoukkueura

Nuorten maajoukkueissa vuoteen 2008 asti pelannut Kruse kutsuttiin viiden vuoden maajoukkuetauon jälkeen Saksan jalkapallomaajoukkueen mukaan harjoitusotteluun Ecuadoria vastaan. Kruse olikin ottelussa avauksessa ja syötti Lukas Podolskin maalin. Toisessa maaottelussaan Yhdysvaltoja vastaan Kruse teki ensimmäisen ja tähän mennessä ainoan maaottelumaalinsa. Hän ei mahtunut mukaan Joachim Löwin 23 miehen joukkueeseen vuoden 2014 MM-kisoihin.
Toiminnan teoria

Toiminnan teoria on kokoava käsite joukolle sosiaalitieteellistä tutkimusta, jonka juuret ovat neuvostoliittolaisessa psykologisessa toiminnan tutkimuksessa, jonka keskeisiä käynnistäjiä olivat Aleksei Leontjev ja Sergei Rubinstein. Toiminnan teoriaan pohjaava tutkimus käynnistyi Neuvostoliiton ulkopuolella ensiksi Suomessa.
Leontjevin ja Rubinsteinin työn tavoitteena oli inhimillisen toiminnan ymmärtäminen systeemisenä, monimutkaisena ja sosiaalisiin tilanteisiin kytkeytyvänä ilmiönä. Kehittelyn alkuaikoina toiminan teorian luojien tavoitteena oli haastaa tuolloin neuvostoliittolaisessa psykologiassa vallinneet refleksologian suuntaus, jota edusti Vladimir Bekhterjev, sekä Ivan Pavlovin koulukunnan tulkinta korkeammista hermostollisista toiminnoista, psykoanalyysi ja behaviorismi. Toiminnan teoriasta kehittyi merkittävä suuntaus neuvostoliittolaiseen teoreettiseen ja sovellettuun psykologiaan. Sitä hyödynnettiin esimerkiksi opetuksen ja kasvatuksen, ammattikäytäntöjen ja niihin liittyvän koulutuksen, ergonomian ja työpsykologian tutkimuksessa.
Neuvostoliiton ja sittemmin Venäjän ulkopuolella toiminnan teorian tutkimusta ja soveltamista harjoitettiin aluksi etenkin Suomessa. Ensimmäinen toiminnan teorian kansainvälinen konferenssi järjestettiin vuonna 1986. Nykyään toiminnan teoriaa pidetään yhtenä osana kehittymässä olevaa ihmisen älykästä toimintaa ja sen historiallisesti kehittyneitä, kulttuurisia välineitä painottavaa tutkimuksen paradigmaa.

Toiminnan keskeiset ominaisuudet

Kulttuurihistoriallisen teorian näkemänä toiminta on (a) johonkin kohdistuvaa ja jotakin tavoittelevaa, siis ei umpimähkäistä, (b) kulttuuristen välineiden avulla välittynyttä sekä (c) ristiriitaista. Ristiriitaisuus ei tarkoita tässä loogista ristiriitaisuutta vaan erilaisten tavoitteiden ja etujen kesken muodostuvia dialektisia ristiriitoja.

Sovelluksia

Toiminnan teoriaa pidetään hyödyllisenä laadullisen tutkimuksen metodologioiden (kuten etnografian ja tapaustutkimuksen) tarkastelun näkökulmana. Se tarjoaa välineitä ymmärtää ja analysoida ilmiöitä sekä tehdä päätelmiä niiden sisältämän interaktion ja sisäisen kielen kannalta. Toiminnan erityinen muoto on subjektin tarkoituksellinen, kohteellinen toiminta (goal-directed, purposeful) välineiden avulla.
Välineet ovat mentaalisten prosessien ilmentymiä fyysisissä tai psyykkisissä rakenteissa. Kognitiiviset prosessit sisäistetään ja ulkoistetaan toiminnan teorian mukaan välineiden käytön kautta. Toimintaan liittyy osatekijöiden välisen interaktion tuottamaa kohteiden muuntumista tai kehittymistä.
Ilmapallo

Ilmapallo on kaasulla täytettävä, kevyestä materiaalista yleensä koristelu- tai mainontatarkoituksiin valmistettu pallo.
Ilmapallon kuori on yleensä elastinen, jolloin se vie vähän tilaa ja venyy halutun kokoiseksi palloa täytettäessä. Kuoret valmistetaan useimmiten muovista tai hajoavasta luonnonkumista, mutta myös foliopallot ovat yleisiä. Ilmapallon kuoressa on suuaukko, josta palloon puhalletaan kaasua. Tavalliset ilmaa sisältävät pallot täytetään yleensä puhaltamalla tai pienellä käsikäyttöisellä ilmapallopumpulla. Jos pallo täytetään ilmaa kevyemmillä kaasuilla kuten heliumilla, se kohoaa ilmaan nosteen ansiosta. Tällöin täyttöön käytetään tavallisesti painekaasusäiliötä. Täytön jälkeen pallo sidotaan umpeen, ja karkaamisen estämiseksi ilmaa kevyempiin palloihin kiinnitetään usein naru. Foliopalloissa on tavallisesti venttiili, jolloin niitä ei tarvitse sulkea sitomalla. Aikaisemmin ilmapalloja täytettiin myös vedyllä, mutta helium on turvallisempi vaihtoehto reagoimattomuutensa ansiosta. Se ei myöskään ole yhtä haitallista sisään hengitettynä.
Useimmat ilmapallot ovat muodoltaan yksinkertaisen soikeita, ja kumista valmistettujen pallojen muotoiltavuus onkin rajallinen. Tavallisten pallomaisten ilmapallojen lisäksi kumista valmistetaan usein pidempiä, makkaramaisia palloja. Foliopallot sen sijaan voivat olla minkä muotoisia tahansa. Ne eivät veny kumipallojen tapaan, joten niiden pintaan voidaan myös helpommin painaa yksityiskohtaisia ja värikkäitä kuvia. Foliopallot valmistetaan yleensä muovista, joka on päällystetty metallilla. Siksi niiden on pelätty aiheuttavan oikosulkuja voimajohtoihin takertuessaan.
Kumipalloja voidaan täyttää myös nesteillä, yleensä vedellä. Nämä ns. vesi-ilmapallot hajoavat melko herkästi, ja niitä voi siten käyttää vesisodassa tai muussa keppostelussa.
Ilmapallot tuovat myös paljon iloa lapsille. Etenkin vapun aikoihin pallot ovat hyvin suosittuja. Eikä vain ainoastaan lasten keskuudessa, koska ne soveltuvat myös hyvin koristeiksi iloa tuomaan.

Käyttö

Ilmapalloja käytetään tavallisimmin koristeina ja mainonnassa. Ne kuuluvat usein riehakkaisiin, karnevaalimaisiin juhliin kuten vappuun Suomessa. Myös erilaisissa tapahtumissa värikkäitä ilmapalloja käytetään huomion kiinnittäjinä ja tunnelman kohottajina. Mainosilmapalloja jaetaan usein ilmaiseksi kansalaisille: niiden etuja ovat heliumtäytteisten pallojen hyvä näkyvyys ja ihmisten myönteinen suhtautuminen varsinkin lapsille mieluisiin ilmapalloihin.
Kaupoista ilmapalloja voi ostaa tavallisesti vain täyttämättöminä. Erityistapahtumissa ilmapallokauppiaat myyvät täytettyjä palloja. Ilmapallokauppias sitoo pallot usein korkeaksi torniksi, jonka hän sitoo vyötärölleen, ja irrottaa nipusta asiakkaan haluaman pallon. Suomessa ilmapallokauppiaiden tornit ovat vappuisin yleisiä katukuvassa.
Erityisen pitkiä ja kapeita ilmapalloja voi taivuttaa kuvioiksi, jolloin ne säilyttävät muotonsa taivutuksen jälkeen. Useita tällaisia ilmapalloja voi liittää yhteen monimutkaisiksi hahmoiksi kuten päähineiksi tai eläimiksi. Tämä on synnyttänyt oman, usein erilaisissa tapahtumissa tai huvipuistoissa toimivan ilmapallotaiteilijoiden ammattikunnan.
254/45 D

254/45 D (254 millimetrin 45 kaliiperin merikanuuna mallia Durlacher) ja Durlacher-tykki ovat suomalaisia nimiä Obuhovin terästehtaan valmistamalle kaliiperiltaan 254 millimetrin rannikkotykille Durlacher-lavetilla. Tykin putken pituus oli 45 kaliiperia. Tykki kehitettiin 1890-luvulla ja lavetin suunnittelu viimeisteltiin 1905. Alkuperäisellä lavetilla tykkiä kutsuttiin A. F. Brinkin kanuunaksi vm. 1895.
254/45 D:n putken pituus oli 11 420 millimetriä. Alkuperäinen suurin korotus oli vain 15 astetta, mutta lopullisella Durlacher-lavetilla 30 astetta. 1900-luvun alun ampumatarvikkeilla 15 asteen korotuksella tykin kantama oli noin 11 kilometriä, 30 asteen korotuksella noin 18 kilometriä ja toisen maailmansodan aikaisilla ampumatarvikkeilla 27,5 kilometriä. Teoreettinen tulinopeus oli 2 laukausta minuutissa ja käytännön tulinopeus 1 laukaus minuutissa. Tykin miehistö oli 4 aliupseeria ja 20 miestä.

Tykin historia

254 millimetrin 45 kaliiperin laivakanuuna hyväksyttiin Venäjän keisarillisen laivaston varustukseen 1892. Sitä alettiin pian sopeuttaa myös rannikkotykistön käyttöön. Se ei kuitenkaan sellaisenaan sopinut tehtävään vaan se piti suunnitella lähes uusiksi. Tämän tykin nimeksi tuli A. F. Brinkin kanuuna vm. 1895. Ensimmäiset rannikkotykit toimitettiin Venäjän maavoimille 1899. Tykki taisteli ensimmäisen kerran Port Arthurin taistelussa 1904.
A. F. Brinkin kanuunassa vm. 1895 oli melko hyvät ballistiset ominaisuudet, mutta sen alkuperäinen suurin korotus, 15 astetta, rajoitti sen kantamaa. Kenraali Robert Augustovitš Durlacher suunnitteli lavetin, jolla tykin korotus saatiin 20 asteeseen. Tämän lavetin valmistamiseen siirryttiin 1900-vuosikymmenen alussa. Hän suunnitteli 1905 lavettiin muutoksen, jolla suurin korotus saatiin 30 asteeseen. Tämän tykin nimeksi tuli Suomessa 254/45 D.
254/45 D oli käsikäyttöinen ja siksi kokonsa vuoksi hyvin hidas suunnata. Lavettiin suunniteltiin sähkömoottori 1910-luvulla, mutta sitä ei tiettävästi otettu käyttöön. Puna-armeija luopui suurimmasta osasta kyseisiä vanhentuneiksi eikä muutenkaan kovin pidetyistä tykeistä 1920-luvulla.
Suomen itsenäistyttyä maahan jäi kymmeniä 254/45 D -tykkejä. Venäläiset tuhosivat poistuessaan useita niistä, mutta 28 oli kunnossa 1920-luvulla. Suomalaiset paransivat tykin kranaattia ja siten huomattavasti suurinta kantamaa. Tykistä tuli Suomen järeän rannikkotykistön pääase. Sotien jälkeen 17 tykkiä oli palveluksessa, jotka kaikki evakuoitiin varikolle Moskovan välirauhan mukaisesti. Tykistä päätettiin luopua Suomessa 1962, kun 152/50 T -tykin katsottiin syrjäyttävän sen. Nykyään yksi on museotykkinä Kuivasaaressa.
Antrea (Viipurin piiri)

Elinkeinot

Antreassa on suuria harmaan graniitin louhoksia, joita hyödyntää seitsemän kiviteollisuusyritystä. Kaupungissa on myös kaksi paperitehdasta. Vanhempi, kirjapainopaperia tuottava perustettiin entisen suomalaisen sokeritehtaan tiloihin. Uudempi tehdas tuottaa WC-paperia ja on ruotsalaisomistuksessa.

Historia

Antrean kaupunkikunta sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja se käsittää suunnilleen Suomen luovuttamat Antrean ja Vuoksenrannan kunnat, sekä osia Viipurin maalaiskunnasta, Nuijamaasta, Kirvusta ja Rautjärvestä. Antrean nykyinen kaupunki sijaitsee entisen Antrean kirkonkylän - asemanseudun paikalla.
Antrean kaupunkikunta muodostettiin 1. tammikuuta 2006 yhdistämällä Antrean kaupunki sekä Sairalan, Kavantsaaren ja Sokkalan kylähallinnot.
Suppa (Kuhmoinen)

Maantietoa

Saari on 510 metriä pitkä, 310 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,7 hehtaaria .
Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Kuhmoisten kirkonkylän edustalla olevan Sarvisalon saariryhmän ulkolaidalla. Se sjaitsee Sarvisalon, Vähä Aitasalon ja Hyllän välissä. Vähä Aitasalon sijaitsee lähinnä ja sinne on matkaa alle 300 metriä. Saari on matala ja sen korkein mäki kohoaa 12 metrin korkeuteen Päijänteen pinnasta. Se on autio, mutta se sijaitsee Kuhmoisista alkavan ja haarautuvan veneväylän keskellä.

Historiaa

Vuoden 1938 taloudellisessa kartassa ei saarelle ole piirretty taloja . 
Vuoden 1965 peruskartassa on saaren länsipäässä lampi, josta on kaivettu oja saaren rantaan. Seuraavassa vuoden 1985 kartassa on lampi kadonnut. Vuosien 1965 ja 1996 kartoissa on saaren rantaviiva erilainen kuin vuoden 1985 kartassa. Vaikuttaa siltä, että saaren nämä osat ovat matalia ja että Päijänteen vesi saattaa vallata ajoittain ne kohdat. Saari on kaikissa kartoissa autio.
Empatia

Empatia tarkoittaa kykyä ymmärtää mitä toinen ihminen kokee tämän näkökulmasta, eli itsensä asettamista toisen henkilön asemaan. Empaattisessa vuorovaikutuksessa henkilö ymmärtää toisen henkilön tunteet.
Empatia-sanan perusmerkitys viittaa myötätuntoiseen eläytymiseen.
Yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan suomalaiset olivat 63 maan vertailussa yksi epäempaattisimmista kansoista. Suomi sai vertailussa kuudenneksi kehnoimmat empatiapisteet. Maailman vähiten empaattisimmat maat ennen Suomea olivat Liettua, Venezuela, Viro, Puola ja Bulgaria.

Etymologia

Englantilainen psykologi Edward Titchener käänsi vuonna 1909 filosofi Theodor Lippsin käyttämän saksankielisen Einfühlung-käsitteen empatiaksi (engl. empathy), jonka hän johti kreikan sanoista ἐν (sisään) ja πάθος (tuntemus, kärsimys, intohimo).
Lipps käytti termiä Einfühlung (eläytyminen) etenkin ulkoisten ärsykkeiden jäljittelystä. Esimerkiksi vihaisen ilmeen näkeminen toisen ihmisen kasvoilla saa katsojankin kasvot jäljittelemään itsekin niin sanottua vihaisuutta.
Asetyyli

Asetyyli on etaanihapon asyyli-ryhmä CH₃CO⁺. Yhdisteessä asetyyliryhmä on siten funktionaalinen ryhmä –COCH₃. Asetyyli edelleen on kahden funktionaalisen ryhmän, metyylin ja karbonyylin, liittymä yksinkertaisella kovalenttisella sidoksella.
Asetyyliryhmästä voidaan käyttää myös lyhennettä Ac, kuten esimerkiksi esitettäessä sykloheksyyliasetaattia:
Lyhennettä Ac ei kuitenkaan tule sekoittaa alkuaine aktiniumiin.
Asetyylikationin varaus on delokalisoitunut karbonyyliryhmässä hiilen ja hapen välille:
Aarteenmetsästäjä

Juoni

Aarteenmetsästäjässä seurataan Indiana Jonesin naispuolista vastinetta, yhdysvaltalaista seikkailija-arkeologi Sydney Foxia, joka matkustelee maailmalla aarteita etsien konservatiivisen brittiläisen kollegansa Nigel Baileyn kanssa. Apua matkoillaan he saavat sihteeriltään Claudialta, joka toimittaa heille tietoja yliopistolta käsin. Yliopisto on kuvitteellinen Trinity College, jossa Fox toimii myös professorina. 
Kunkin jakson alussa nähdään takauma, jossa jakson aiheena olevaa muinaisesinettä käytetään ennen sen katoamista, varastamista tai piilotusta. Takaumasta siirrytään nykypäivään ja Foxiin ja Baileyyn, joita keräilijä, museon edustaja tai joku muu taho pyytää etsimään nimenomaisen esineen. Useimmissa jaksoissa kaksikko matkustaa ympäri maailmaa jäljittäen aarre-esinettä. Matkoillaan he kohtaavat kilpailevia aarteenetsijöitä, jotka toisinaan antavat tilaisuuden esitellä Foxin osaamista kamppailulajeissa. Lopulta tehtäväksi jää löytää esine ja palauttaa se oikealle omistajalle tai museoon. Kunkin jakson lopuksi Trinity Collegessa kerrotaan mitä reliikille on tapahtunut.
Aarteenmetsästäjän juonien pohjalle otetaan ripaus aitoa historiaa, joka dramatisoidaan televisiosarjaan sopivaan formaattiin. Sarja esittää historiallisen tutkimuksen ja arkeologian uudessa valossa. Pölyisen toimiston sijaan Fox ja Baily seikkailevat maailmalla ja selviytyvät pahoistakin tilanteista vaarallisia tehtäviä suorittaessaan. Jaksoissa on monesti koomisia tilanteita toiminnan keskellä keventämässä tilannetta. Fox osoittaa pitävänsä puolensa ja selviytyvänsä kiperistä tilanteista, joihin useasti joudutaan. Foxin ja Baileyn välillä ylläpidetään seksuaalista jännitettä, ja vielä lisää mielenkiintoa tuo Foxin ajoittain hyvinkin niukka vaatetus. Foxin ja Baileyn suhde on kuitenkin sarjan juonikuvioissa vain pienenä sivuteemana.
Hämäläinen (Viipurin mlk)

Asutus ja elinkeinot

Hämäläisen kylän läpi kulki valtatie 15 Viipurista Rajajoelle. Vuonna 1937 kylässä oli 937 asukasta. Asutuksen ja palveluiden puolesta Hämäläinen liittyi läheisesti pääasiassa Yläsäiniön kylän alueella sijainneeseen Säiniön taajamaan, jonka eteläosa sijaitsi Hämäläisen alueella. Taajamamaisen asutuksen syntyyn kylän pohjoisosaan ja edelleen valtatie 15 varteen vaikutti Viipurin maalaiskunnan harjoittama asuntotonttien myynti alueella. Kylän eteläosat olivat kuitenkin puhdasta maaseutualuetta. Vuonna 1937 kylässä oli 450 ha metsää ja 186 ha peltoa. Suurin osa kylästä kuului Säiniön koulupiiriin. Aivan eteläisin osa kuului Aution koulupiiriin.

Historia

Talvisodan loppuvaiheessa neuvostojoukot etenivät Hämäläisen alueelle. Asukkaat oli evakuoitu jo sodan alussa muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Hämäläinen mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Autojuna

Autojuna on juna, jossa voi kuljettaa autoja. Useimmiten autojunissa on matkustajavaunujen perässä kulkevia autonkuljetusvaunuja, joissa autot ovat matkan ajan. Aikatauluihin tällaiset junat on merkitty omalla piktogrammilla.
Suomessa autovaunuja on etelän ja pohjoisen välillä kulkevissa yöjunissa. Auton voi lastata junaan vain asemilla, joille on rakennettu erityinen autojunan lastausramppi. Tällainen ramppi on Etelä-Suomessa Helsingissä (Pasilan autojuna-asema), Tampereella ja Turussa sekä Pohjois-Suomessa Oulussa, Rovaniemellä ja Kolarissa. Kemijärvelläkin on lastausramppi, mutta se ei ole enää käytössä.  Kolari on Suomen pohjoisin rautatieasema.
Kanaalitunnelissa sekä Alppien rautatietunneleissa liikennöi runsaasti autojunia.
Lake of the Ozarks

Lake of the Ozarks on suuri tekojärvi Yhdysvaltojen Missourin osavaltion keskiosissa, Ozark-ylängön pohjoisosassa. Se saatiin aikaan 1930-luvun alussa patoamalla Missouri-joen sivujoki Osage sähköntuotantoa varten. Osaksi tekojärveä ovat muuttuneet myös Osageen virtaavat pienemmät joet Niangua River, Grandglaize Creek ja Gravois Creek. Jokien reittejä myötäilevä, mutkitteleva ja sokkeloinen allas tarjoaa suuren määrän rantaviivaa, joten siitä on tullut suosittu vapaa-ajankohde. Sen rannoilla on yli 70 000 loma-asuntoa.
Valmistumisensa aikaan vuonna 1931 Lake of the Ozarks oli Yhdysvaltojen suurin ja koko maailman suurimpia tekoaltaita. Sen kokonaispinta-ala on 240 neliökilometriä, rantaviivaa on pari tuhatta kilometriä ja altaan suurin pituus on 145 kilometriä. Valuma-alueen koko on 36 000 neliökilometriä.
Samankaltaisia, myöhemmin padottuja tekojärviä Missourissa ovat Pomme de Terre Lake (1961) ja Truman Lake (1979).

Järvi populaarikulttuurissa

Netflix-suoratoistopalvelun rikossarjan Ozark (2017–) tarina sijoittuu Lake of the Ozarksin alueelle, joskin kuvaukset tehtiin pääosin Georgian osavaltion Lake Allatoonassa.
H-II Transfer Vehicle

H-II Transfer Vehicle (HTV) on japanilainen miehittämätön avaruusalus, jolla huolletaan kansainvälistä avaruusasemaa. Pääasiassa se on tarkoitettu japanilaisen Kibō-moduulin huoltoon, mutta alus toimittaa tavikkeita myös koko avaruusaseman tarpeisiin. NASDA, yksi JAXAn edeltäjistä aloitti aluksen suunnittelun 1990-luvun alkupuolella. Ensimmäinen HTV-alus laukaistiin syyskuussa 2009 H-IIB-kantoraketilla.

Rakenne

HTV on kooltaan hieman eurooppalaista ATV-alusta pienempi, mutta venäläistä Progress-alusta suurempi. Se on kuitenkin näitä yksinkertaisempi. HTV ei telakoidu automaattisesti vaan se ohjataan lähelle asemaa, josta aseman miehistö siirtää sen robottikädellä telakointiporttiin. Siinä ei ole avaantuvia aurinkopaneeleita vaan ne ovat kiinteästi aluksen ympärillä. Alus ei kykene laskeutumaan vaan se ohjataan lennon päätteksi palamaan ilmäkehässä.
HTV:n rahti on noin 6 000 kg. Alus kykenee kuljettamaan noin 7 600 kg kuorman, mutta käytännössä aluksen paineistamattoman ja paineistetun osan väliseinät rajoitavat rahtimäärää. Versio, jossa koko 9,2 metriä pitkä rahtitila saadaan avoimeksi tilaksi on suunnitteilla.
HTV telakoituu Harmony-moduuliin ja sen oviaukko on samankokoinen kuin avaruussukkulassa 1,2 x 1,2 m. Aluksen paineistamattomassa osiossa on palletti, jota voidaan siirrellä ISS:n robottikäsivarsilla.
Georges Feydeau

Georges Feydeau (1862–1921) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, joka kirjoitti vauhdikkaita ja keveitä komedioita ja farsseja, joiden teho perustuu etevään tilannekomiikkaan ja näyttämötekniikan hyväksi käyttämiseen. Hänen merkittävimpiä näytelmiään ovat olleet L’Hôtel du libre échange (1869), Le Dindon (1896) ja La Puce à l’oreille (1910). Suomeksi hänen näytelmistään on esitetty ainakin Rouvan äitivainaa ja Meidän poikaparkamme (1973). Feydeauta on kutsuttu lempinimellä farssimestari, mikä johtuu sekä hänen kyvystään luoda kepeitä satiirinäytelmiä että hänen tuotantonsa laajuudesta.
Thálassa-museo

Kokoelmat

Museossa on sekä arkeologisia löytöjä ja muuta historiallista esineistöä ja niiden ennallistuksia ja jäljennöksiä että luonnonhistoriallista aineistoa, kuten fossiileja, kotiloita ja koralleja. Historialliset esineet kattavat lähes 8 000 vuoden ajanjakson neoliittiselta kaudelta 6000-luvulta eaa. aina 1700-luvulle.
Barry Hughart

Barry Hughart (13. maaliskuuta 1934 – 1. elokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen fantasiakirjailija. Hän syntyi Peoriassa, Illinoisissa, ja julkaisi kuviteltuun muinaiseen Kiinaan sijoittuvan ensimmäisen romaaninsa Bridge of Birdsin vuonna 1984.
Hughart voitti ensimmäisellä romaanillaan Mythopoeic Fantasy Awardin ja jaetun World Fantasy Awardin. 
Kaikkiaan Hughart julkaisi kolme romaania; Bridge of Birdsiä seurasivat The Story of the Stone (1988) ja Eight Skilled Gentlemen (1990).
3 a.m.

3 a.m. on yhdysvaltalaisen rap-artisti Eminemin toinen virallinen single hänen vuonna 2009 ilmestyneeltä albumiltaan Relapse. Laulun tuotti Dr. Dre. 3. a.m. edustaa tyylilajiltaan horrorcorea. Single julkaistiin alun perin iTunesissa 28. huhtikuuta 2009. Singlen musiikkivideo julkaistiin 2. toukokuuta kello 22.00 Cinemaxissa.
E. L. James

Erika Leonard, kirjailijanimi E. L. James (s. 1963),, on brittiläinen kirjailija, joka on kirjoittanut bestselleriksi nousseen eroottisen romaanisarjan Fifty Shades of Grey.
Leonard on työskennellyt aiemmin televisioalalla. Hän asuu Lontoossa miehensä Niall Leonardin kanssa. Heill on kaksi poikaa.
James oli vuonna 2012 Time-lehden maailman sadan vaikutusvaltaisimman henkilön luettelossa.
Odysseus

Odysseus (m.kreik. Ὀδυσσεύς Λαερτιάδης, Odysseús Laërtiádēs) oli kreikkalainen tarusankari ja  Ithakan saaren myyttinen kuningas, Laerteen ja Antikleian poika. Hänen kerrotaan olleen jumalatar Pallas Athenen suosiossa. Hän oli tunnettu älystään ja neuvokkuudestaan, mistä hän ansaitsi epiteetin "viekas Odysseus". Odysseuksen henkilöhahmo esiintyy sekä Homeroksen nimiin pannussa Iliaassa että Odysseiassa.
Ithakalta on löydetty mykeneläisaikainen palatsi, jota kutsutaan yleisesti Odysseuksen palatsiksi.
Beata Pietarintytär

Beata Pietarintytär tai Pintarintytär oli viimeinen henkilö, joka tuomittiin noituudesta Suomessa.
Beata oli turkulainen porvarin tytär. Hän joutui oikeuteen syytettynä pahansuovasta noituudesta Pietarsaaressa vuonna 1689. Hän kiisti väitteet, mutta oikeudessa häntä vastaan todisti 20 todistajaa. Tuomioistuin määräsi hänet naisen tekemään ruumiintarkastukseen, jotta löydettäisiin fyysisiä merkkejä noituudesta. Hänet tutkinut nainen löysi "suuren pussin" hänen ruumiistaan. Tämä nähtiin todisteena noituudesta. Beata Pintarintytär tuomittiin kuolemaan syyllisenä esitettyinin syytöksiin. Turun hovioikeus muunsi tuomion vankeudeksi. Hänet vapautettiin vuonna 1701. Beata Pintarintytär on viimeinen henkilö, joka tuomittiin noituudesta Suomessa, ja viimeinen, joka tuomittiin noituudesta kuolemaan Suomessa.