google/wiki40b huggingface dataset:
Brad Bird

Elämäkerta

Bird syntyi Montanan Kalispellissa syksyllä 1957 ja vietti lapsuutensa Portlandissa, Oregonissa. 11-vuotiaana hän oli kiertueella Walt Disney Studiolla ja ilmoitti sen jälkeen haluavansa jonain päivänä liittyä animointiryhmään. Noin kaksi vuotta myöhemmin hän loi oman 15-minuuttisen lyhytanimaationsa, joka vakuutti piirrosyhtiön. 14-vuotias Bird opiskeli animointia tunnetun animaattorin Milt Kahlin johdolla. Valmistuttuaan Corvallisin high schoolista vuonna 1975 hän piti opinnoissaan kolmen vuoden tauon. Saatuaan Disneyltä stipendin Kalifornian taideinstituuttiin hän tapasi siellä tulevan animaattorin ja Pixar-yhtiön perustajan John Lasseterin.

Ura

Valmistuttuaan Kalifornian taideinstituutista hän pääsi heti töihin Disney-yhtiöön, mutta hän lähti pian yhtiöstä elokuvan Topi ja Tessu (1981) valmistuttua. Bird siirtyi työskentelemään televisioanimaatioiden parissa käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hän muun muassa liittyi Klasky Csupo -yhtiöön vuonna 1989 ja kehitti siellä Simpsoneista puolen tunnin kestoisen piirretyn. Vuonna 1990 hän ohjasi jakson "Komedian kuningas" (Krusty Gets Busted) ja työskenteli sarjassa ensi sijassa johtavana konsulttina vuoteen 1997 asti. Simpsoneiden ohella Bird työskenteli muun muassa Kukkulan Kuningas ja The Critic -televisiosarjojen parissa.
Televisiosarjojen jälkeen hän palasi elokuva-alalle ja ohjasi vuonna 1999 ensi-iltansa saaneen Warner Bros. Animationin tuottaman animaatioelokuvan Rautajätin. Vaikka elokuva ei menestynyt teattereissa, se vakuutti hänen vanhan ystävänsä John Lasseterin, ja tämä palkkasi Birdin yhtiöönsä. Muutamaa vuotta myöhemmin hänen käsikirjoittamansa ja ohjaamansa elokuva Ihmeperhe sai ensi-iltansa vuonna 2004. Elokuva sai seuraavana vuonna Parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnon ja Annie-palkinnon. Bird palkittiin myös ääninäyttelemisestä Anniella. Samana vuonna Pixar pyysi Birdiä Rottatouille-elokuvan ohjaajaksi Jan Pinkavan tilalle, ja tieto julkistettiin maaliskuussa 2006. Elokuva sai ensi-iltansa vuotta myöhemmin, ja se oli Ihmeperheen lailla arvostelu- ja yleisömenestys. Vuonna 2008 elokuva palkittiin muun muassa Oscarilla parhaana animaatioelokuvana.
Tinktuura

Tinktuura (tinctura) on lääkkeenä käytetty jonkin kuivatun kasvin alkoholiuute. Kansanomainen nimitys tinktuuralle on 'tipat'. Tinktuuroita valmistetaan useimmiten joko perkoloimalla tai maseroimalla. Luontaislääkkeet ovat usein tinktuuroita, esimerkiksi auringonhattu-uute. Uuttamiseen käytetään vahvaa, 40–60-prosenttista etanoli-vesi-seosta. Tinktuura voi sisältää myös eläinperäistä vaikuttavaa ainetta. Kuivatun aineen ja uuttamisnesteen suhde joko 1:10 tai 1:5.
Tuulikki Suonivaara-Löyskä

Aune Tuulikki Löyskä (o.s. Suonivaara; 5. kesäkuuta 1903 Tampere – 4. elokuuta 1979) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Suonivaara-Löyskän vanhemmat olivat  diplomi-insinööri Kaarlo Wilhelm Suonivaara ja Hanna Johansson  ja puoliso vuodesta 1930 arkkitehti Väinö Löyskä. Suonivaara-Löyskä pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta yhteiskoulusta 1921 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1927. Valmistuttuaan hän työskenteli piirtäjänä  Toivo Paatelan toimistossa Helsingissä ja sitten Jalmari Lankisen toimistossa Viipurissa. Omaa toimistoa puolisonsa kanssa hän piti vuodesta 1930 vuoteen 1968. Suonivaara-Löyskä toimi myös  opettajana Viipurin teollisuukoulussa 1920-luvun lopulta 1930-luvun loppuun ja sota-aikana Viipurin kaupungin palveluksessa toimistoarkkitehtina. Sotien jälkeen hän toimi Lappeenrannan teknillisen koulun opettajana aina eläköitymiseensä vuonna 1970, joskin hän oli välillä Kymen läänin maaseudun rakennustarkastaja 1949–1954. Suonivaara-Löyskä ja hänen puolisonsa suunnittelivat yhdessä rakennuksia sekä Viipuriin että muualle Suomeen.
Mulo

Mulo on Joensuun kylä. Se on Reijolan taajaman naapurikylä; alun perin Reijola oli osa Muloa. Mulossa ja Reijolassa yhteensä noin 2 000 asukasta. Mulon kylänä pidetään Joensuun–Helsingin-rautatien ja Pyhäselän väliin jäävää  jäävää aluetta.
Mulo sijaitsee valtatie 6:n varressa noin 10 kilometrin päässä Joensuusta. Lähin koulu on Reijolassa.
Mulo tunnetaan Mulon Mantasta, joka on Terho A. Könösen Suhmuran Santra -laulun henkilö, jonka laulaja valitsee Santran sijaan, kun "Niin pitkä matka, niin pitkä matka on suatolle Suhmuraan". Kahden vuoden välein valitaan Mulon Manta edustamaan kylää erilaisissa tilaisuuksissa. Mulossa on asunut valtiopäivämies ja maanviljelijä Pekka Leppänen.
Mulon suurimpia työnantajia on kalustetehdas Joensuun Puukaluste Oy. Kylässä on suuria lihakarjatiloja, muun muussa Ollilan tila.
Palau de la Música Catalana

Palau de la Música Catalana (Katalonialainen musiikkipalatsi) on art nouveau -tyyliin rakennettu konserttitalo Barcelonassa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Lluís Domènech i Montaner, ja se rakennettiin vuosina 1905–1908. Rakennusta korjattiin ja laajennettiin vuosina 1982–1989 arkkitehtien Oscar Tusquets ja Carles Díaz johdolla.
Palau de la Música Catalana on tunnettu poikkeuksellisen runsaasta koristelustaan sekä siitä, että konserttisali on valaistu luonnonvalolla. Valo siivilöityy saliin katossa olevan lasimosaiikkikupolin läpi.
Musiikkipalatsi kuuluu UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen.
Nikita Andrejev

Seurajoukkueura

Andrejev vietti uransa ensimmäiset vuodet synnyinmaassaan Virossa. Hän pelasi juniorina Narva Transissa ja kauden 2005 Esiliigan Ajax Lasnamäessä. Kaudeksi 2006 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs Meistriliigan Levadia Tallinnaan, jossa hän voitti kolme Viron-mestaruutta vuosina 2006–2008 ja Viron cupin vuonna 2007. Hänet valittiin liigan vuoden nuoreksi pelaajaksi vuonna 2006. Hän pelasi Levadiassa myös Mestarien liigan ja UEFA-cupin otteluita.
Andrejev kävi koeajalla venäläisessä TsSKA Moskovassa tammikuussa 2007, mutta ei saanut sopimusta. Kesällä 2009 hän siirtyi espanjalaiseen Almeríaan. Kauden 2009–2010 hän pelasi seuran B-joukkueessa Espanjan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa.

Maajoukkueura

Virossa syntynyt, mutta sukujuuriltaan venäläinen Andrejev on useasti kieltäytynyt mahdollisuudesta pelata Viron maajoukkueissa. Sen sijaan hän pelasi Venäjän alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, jonka kokoonpanoon hän kuului ikäluokan EM-kilpailuissa vuonna 2007.
Emílio Sumbelelo

Emílio Sumbelelo (s. 5. maaliskuuta 1964) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Benguelan hiippakunnassa 4. elokuuta 1991 ja nimitettiin Uijen hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 1. joulukuuta 2006. Oscar Lino Lopes Fernandes Braga konsekroi Sumbelelon piispaksi Giovanni Angelo Becciun ja José Francisco Moreira dos Santosin avustamana 25. helmikuuta 2007.
2. helmikuuta 2008 Sumbelelosta tuli José Francisco Moreira dos Santosin seuraaja Uijen piispana.
Nike-Cajun

Nike-Cajun oli kaksivaiheinen yhdysvaltalainen luotainraketti, jollaisia laukaistiin vuosina 1956–1996 kaikkiaan 714 kappaletta. Se oli aikanaan Yhdysvaltain ja Länsi-Euroopan eniten käyttämä luotainraketti.
Raketin paino oli laukaisun alussa noin 700 kilogramma, josta 23 kilogrammaa oli hyötykuormalaitteita. Raketin työntävoima oli enimmillään 246 000 newtonia. Se nousi noin 120 kilometrin korkeuteen lentäen parhaimmillaan 6 760 kilometriä tunnissa. Raketti oli pituudeltaan 7,7 metriä ja halkaisijaltaan 42 senttimetriä. 
Nike-Cajunin sotilasversio oli MQR-13 BMTS-maaliraketti.
Arvo Puukari

Arvo Puukari (13. lokakuuta 1912 Viipuri – 26. joulukuuta 1970 Atlantin valtameri) oli suomalainen markkinoinnin professori ja tietokirjailija.

Ura

Puukari valmistui ekonomiksi vuonna 1934 ja kauppatieteiden lisensiaatiksi vuonna 1949. Hän työskenteli vuosina 1941–1945 kansanhuoltoministeriön tiedottajana ja vuosina 1946–1950 Suomen Huollon toiminnanjohtajana. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulussa kauppa- ja liikkeenhoito-opin opettajana 1946–1952, myynti- ja mainosopin lehtorina 1953–1962 sekä markkinoinnin professorina 1965–1966. Välillä hän oli 1962–1963 myyntineuvotteluasiantuntijana New Yorkissa Yhdysvalloissa sekä 1963–1965 Askon myyntijohtajana Lahdessa. Vuodesta 1966 Puukari oli Yhdysvalloissa vierailevana markkinoinnin professorina kahdessa eri yliopistossa. Vähän ennen kuolemaansa hän perusti syksyllä 1970 Executive Learning -nimisen yrityksen.
Puukari pyrki edistämään suomalaisyritysten vientiä ja hän toi 1950- ja 1960-luvuilla Suomeen amerikkalaisia mainonnan ja markkinoinnin menetelmiä. Hän julkaisi vuonna 1966 kirjan Näin Amerikassa, jossa hän kuvasi kokemuksiaan elämästä Yhdysvalloissa positiiviseen sävyyn asuttuaan perheensä kanssa kaksi vuotta New Yorkissa.
Puukari kuoli lentokoneessa matkalla New Yorkista Kööpenhaminaan.
Värivallankumous

Värivallankumous tarkoittaa  
entisissä sosialistisissa maissa 2000-luvulla tapahtuneita vallankumouksia ja näitä muistuttavia vallankumouksia eri aikoina eri puolilla maailmaa. Näissä länsimielinen kumousliike on kaatanut tai yrittänyt kaataa autoritaarisena pidetyn hallinnon.

Nimitys

Nimitys "värivallankumous" tulee Ukrainan vuoden 2004 "oranssista vallankumouksesta".

Syyt

Vallankumousten syynä ovat olleet monesti talousongelmat ja erilaiset hallinnon väärinkäytökset mm. vaalivilppi.
Venäjän hallitus on nähnyt entisen Neuvostoliiton alueen värivallankumoukset lännen luomaksi uhkaksi itselleen.
Salaki

Kasvi

Salakipalmu on lyhytrunkoinen, pieni puu, joka kasvaa sademetsässä suurempien puiden varjossa. Puu on piikkinen, ja sen hedelmät kasvavat terttuina oksien joukossa, mistä niitä on piikkien takia vaikea poimia. Palmu on yleensä kaksikotinen (hede- ja emikukat eri yksilöissä), mutta Balilla tavataan hermafrodiittisia yksilöitä. Sitä voi lisätä siementen lisäksi myös oksapistokkaista.

Hedelmä

Salaki on pyöreähkö, noin viiden sentin pituinen hedelmä. Sen punaruskea pinta on kova, kiiltävä ja suomujen peitossa. Sen takia salakia kutsutaankin joskus käärmeenmuniksi. Salakit säilytetään hyvin kylmässä, +1-+2- celsiusasteessa lyhyitä aikoja. Salaki säilyy todella huonosti.

Hedelmäliha

Salakin vaalea hedelmäliha on muodostunut kolmesta läpinäkyvän kalvon peittämästä osasta, joissa jokaisessa on ruskea siemen. Kypsän salakin malto on melko kuivaa ja kiinteää. Salakin maku on hapanimelä, ja se soveltuu syötäväksi sellaisenaan tai jälkiruoissa paloiteltuna. Salakin siemeniä ja hedelmälihoja peittäviä kalvoja ei syödä.
USS Monadnock (1863)

Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen alus lähti Norfolkiin Virginiaan, missä aluksen päällikkyyden vastaanotti kommodori Enoch G. Parrott 20. marraskuuta. Alus jatkoi matkaansa 13. joulukuuta osallistuakseen Fort Fisheriä vastaan tehtävään hyökkäykseen. Alus liittyi kontra-amiraali D. D. Porterin johtamaan Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen 15. joulukuuta.
Neljä päivää myöhemmin alus lähti laivueen mukana Beaufortista Pohjois-Carolinasta liittyäkseen Pohjoisvaltioiden laivastoon, joka oli koottu Cape Fear Riverin alueella olevia konfederaation tukikohtia vastaan tehtävää hyökkäystä varten. Jouluaaton aamuna alus saapui jokisuuhun, jota suojasi Fort Fisher. Alle 1200 jaardia rannikosta alus aloitti tulitoiminnan, mitä jatkettiin koko päivä. Seuraavana päivänä pommitusta jatkettiin ja saman aikaisesti kenraali Benjamin F. Butlerin johtamat 2 000 sotilasta laskettiin maihin linnakkeen pohjoispuolelle. Linnakkeen lähelle päästyään joukot kuitenkin vetäytyivät palaten aluksille.
Hyökkäys uusittiin 13. tammikuuta 1865. Alus tulitti 15. tammikuuta koko päivän linnakkeen puolustajia tuhoten useita tykkejä. Tulitus päättyi viimeisen merenpuoleisen tykin vaiettua. Kenraalimajuri Terryn joukkojen ja merijalkaväen tukema hyökkäys johti linnakkeen valtaukseen. Taistelun aikana alukseen osui viidesti.
Konfederaation viimeisen merkittävän sataman Wilmingtonin sulkemisessa autettuaan alus siirtyi kohti Charlestonia. Alus ylitti 20. tammikuuta Barin, josta konfederaation joukot olivat vetäytyneet. Ollessaan edelleen Charlestonin alueella alus lähetti 19. helmikuuta miehistönsä vapaaehtoisista kootun osaston saarronmurtaja Deerille.
Oltuaan Port Royalissa alus palasi Hampton Roadsiin 15. maaliskuuta. Alus matkasi ylös Jamesjokea 2. huhtikuuta tukeakseen hyökkäystä Richmondiin, minkä jälkeen se osallistui joen raivaamiseen miinoista. Alus palasi 7. huhtikuuta Hampton Roadsiin, mistä se lähti 17. huhtikuuta Atlantille ja edelleen Havannaan valvomaan CSS Stonewallia. Alus palasi 12. kesäkuuta Norfolkiin, mistä se siirrettiin 20. kesäkuuta Philadelphian laivastontelakalle valmistautumaan länsirannikolle siirtämiseen.
Alus lähti 5. lokakuuta USS Vanderbiltin, USS Tuscororan ja USS Powatanin kanssa Philadelphiasta. Lukuisten Etelä-Amerikan satamissa tehtyjen pysähdysten jälkeen osasto läpäisi Magalhaesin salmen jatkaen San Franciscoon, jossa se ankkuroitui kaupungin edustalle 21. kesäkuuta 1866. Alus siirtyi 26. kesäkuuta Vallejoon, jossa se siirrettiin Mare Islandin telakalle. Alus poistettiin palveluksesta 30. kesäkuuta.
Mali (grafiikkasuoritin)

Mali on ARM Holdingsin grafiikkasuoritinsarja (GPU).
Mallisarjat on suunnattu eri tavoin optimoituina: suorituskyvylle, käytetyn mikropiirin pinta-alalle tai virrankäytölle.
Uudemmissa malleissa on tukea mm. OpenGL ES 3.1 ja Vulkan ohjelmointirajapinnoille.
Suoritinta on käytössä mm. Samsung Exynos-sarjassa.
Viikan linnavuori

Linnavuori

Linnavuori sijaitsee Liedon kirkosta 1,8 kilometriä kaakkoon ja sen koillispuolella virtaa 150 metrin päässä  Savijoesta. Savijoen laakson peltoaukealta kohoaa kalliomäki noin 25 metriä sitä korkeammalle. Mäen itä- ja länsireunaa on mahdollista muinaislinnaa ollut suojaamassa pitkät jyrkänteet. Suojavarustuksien jäänteitä ei ole löydetty lukuun ottamatta itä-kaakkois-reunalla olevia suuria kivenlohkareita, jotka voivat olla myös luontaisia. Mäen laelta on koetutkimuksissa löydetty pieni määrä hiiltä.

Tutkimuksia

Ainoa arkeologinen kaivaus tehtiin vuonna 1969 (Müller ja Sappinen). Kohde on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1954 (Matti Huurre) ja 2000 (Kaisa Lehtonen).
Åminnefors

Åminnefors on teollisuustaajama Raaseporin kaupungissa Länsi-Uudellamaalla entisen Pohjan kunnan alueella. Se sijaitsee samannimisen Mustionjoen kosken varrella. Koskeen on 1912 perustettu vesivoimala, jonka on omistanut vuodesta 2012 alkaen Koskienergia Oy. Kylässä on asukkaita 300 (2000). Kosken partaalle 1875 perustettu rautaruukki toimi pienin keskeytyksin vuoteen 1996 asti. Åminneforsissa sijaitsee Dalsbruk Oy Ab:n valssaamo, Påminnen laskettelukeskus ja Åminnen kartano, jossa toimii golfkeskus Nordcenter.
Åminneforsin tehtaiden yhteydessä toimi myös sähkörautatie: Åminneforsin sataman ja  Martintehtaan välillä liikennöitiin kapearaiteisella 750 mm:n raideleveydelle rakennetulla radalla vuosina 1906–1927. Radan kokonaispituus oli 1 300 metriä. Rata jäi tarpeettomaksi, kun Fiskarsin–Pohjankurun rautatien kapearaiteinen rata jatkettiin Pohjankurun satamaan vuonna 1928.
Radalla oli yksi sähköveturi, Asea 17/1905 (0-4-0sm) ja muutamia vaunuja. Rataan kuuluvan jyrkän mäen vuoksi veturin takaosassa oli erillinen laatikko, johon voitiin sijoittaa ylimääräisiä rautapainoja hankauspainoa lisäämään. Veturi makasi parikymmentä vuotta toimettomana ja romutettiin sodan jälkeen tehtaan uudisrakennusten yhteydessä. Se tarkastettiin yhtaikaa muun kapearaidekaluston mukana vuonna 1944 sotakorvauksena käytettäväksi, mutta se ei kelvannut venäläisille.
Åminneforsissa vaikuttaa myös monta aktiivista seuraa ja yhdistystä, esimerkiksi Åminneforsin Moottorivenekerho, Åminneforsin kalastusseura ja Åminneforsin Shakkikerho.
Hjalmar Ruotsalainen

Hjalmar Theodor Ruotsalainen (30. syyskuuta 1899 Juankoski – 2. lokakuuta 1960 Salo) oli suomalainen kävelijä, joka voitti 30 kilometrin kävelyn mestaruuden Viipurissa 1937, Helsingissä 1939, Tampereella 1940 ja Helsingissä 1946. Lisäksi hän sai hopeaa Helsingissä 1938 ja Tampereella 1947 sekä pronssia Vaasassa 1948.
Piirustushiili

Piirustushiili on todennäköisesti vanhimpia piirustusvälineitä, eikä sille ole taiteessa löytynyt korvaajaa.
Hiili sopii hyvin suuriin piirustuksiin ja varjostamiseen. Taidekouluissa hiiltä käytetään elävän mallin piirtämiseen. Yleistä on myös luonnostella hiilellä suuria pintoja, tai piirustusta maalauksen alle, jolloin liika hiili pyyhitään tai ravistellaan pois, eikä himmennyt piirustus näy maalauksessa.
Hiilipiirusta korjaillaan säämiskällä tai tahdaskumilla, joilla luonnonhiili lähtee hyvin. Piirtämiseen käytetään jonkin verran karheaa paperia, jolle hiili tarttuu paremmin kuin sileälle. Hiilipiirustus kiinnitetään suihkuttamalla fiksatiivia.
Piirustushiiltä valmistetaan kuumentamalla puuta ilmattomassa tilassa. Puun tulee hiiltyä läpikotaisin ja tasaisesti. Aiemmin oksanippuja kuumennettiin ilmatiiviissä saviastioissa. Hiillettävä puu on pehmeää lehtipuuta, kuten viiniköynnöksen tai pajun oksia. Paju on suosituinta, koska sitä kasvaa monenpaksuisina runkoina, se on tasaista ja paju tuottaa tasaista mustaa. Suomessa valmistetaan myös leppähiiltä, joka on kovempaa ja karheampaa kuin pajuhiili. Myös lehmusta ja pähkinäpuuta hiilletään piirtämiseen.
Tavallisesti "aito" piirustushiili on hiilletyn oksan paksuinen, ja sen keskellä näkyy tiheämpi ydin. Halvempana ratkaisuna on leikattu paksumpaa puuta ohuiksi tikuiksi. Ohuimmat "aidot" hiilet ovat halkaisiltaan noin 2–3 mm, melko ohuesta pensaasta hiilletyt 4–6 mm, keskipaksuiset 7–9 mm ja paksut oksat 12–14 mm. Myös 16–24 mm paksuisia jättihiiliä on toisinaan myynnissä. Paksuista hiilletyistä rungoista leikattuja kappaleita myydään myös hiilipalikoiden muodossa.
Luonnonhiilen ohella myynnissä on puristehiiliä, joissa hiilijauheen sideaineena on yleensä luonnonkumia (esim. arabikumi). Puristehiili on sitä kovempaa, mitä enemmän siinä on sideainetta. Samoin kuin luonnonhiilissä, pehmeä hiili jättää mustemman piirrosjäljen kuin kova. Puristehiili ei irtoa paperista säämiskällä yhtä helposti kuin luonnonhiili. Puristehiiltä on myös hiilikynien täytteenä. Toisinaan saatetaan käyttää myös hiilijauhoa valooripintojen maalaamiseen. 
Vaikka todella monet taiteilijat, kuten Leonardo, Verrocchio Carraccit tai Dürer renessanssin aikaan tekivät runsaasti hiilipiirustuksia, harvat niistä ovat säilyneet. Myöhemmin sekä akateemiset taiteilijat, kuten Proudhon että romantiikan taiteilijat kuten Delacroix ja Goya käyttivät mieluusti hiiltä. Impressionistit ja jälki-impressionistit, kuten Degas, Redon ja Seurat suosivat myös hiiltä, ja teoksia on jonkin verran myös säilynyt. Seurat piirsi hiilellä sekä luonnoksia maalauksiin että itsenäisiä massaan ja tummuusvaihteluihin keskittyviä valooripiirustuksia.
Jukka Rasila

Ura

Rasilan ensirooli oli sotilas televisiosarjassa Häkkilinnut (1991). 1990-luvun lopulla hän tuli tunnetuksi muun muassa Studio Julmahuvista ja televisiosarjasta Kaverille ei jätetä. Vuosina 2006 ja 2007 Rasila esiintyi Yleisradion suositussa suorassa sketsiviihdeohjelmassa Läpiveto ja vuosina 2010–2014 MTV3:n Putouksessa. Rasila on myös esiintynyt suomenkielisenä äänenä Shrek-elokuvissa Aasina sekä Walt Disney -piirrettyjen Aku Ankkana.
Rasila on näytellyt muun muassa Turun, Helsingin, Rauman ja Espoon kaupunginteattereissa, Komediateatteri Arenassa, UIT:n revyissä Hei me tervataan (2004), Da Lintsi-koodi (2007), sekä 10 sketsiä, jotka muuttivat maailman (2008) sekä Linnateatterissa, Aleksanterin teatterissa ja Mikkelin teatterissa.
Jukka Rasila esittää tiedetoimittaja Joona Vaappoa Yleisradion Radioteatterin huvikuunnelmasarjassa Hanhen selästä, jota on esitetty Yle Radio 1 -kanavalla keväästä 2011 alkaen.
Pyydysjärvi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,2 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Iso Särkijärven valuma-alueeseen (35.359) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 163,4 metriä mpy.
Crank

Juoni

Chev Chelios (Jason Statham) on palkkatappaja, joka tehtävän suoritettuaan herää kodistaan ja huomaa vointinsa heikoksi. Chelios löytää olohuoneestaan DVD:n, jossa kilpaileva palkkatappaja Verona kertoo ruiskuttaneensa häneen Pekingin cocktailiksi kutsuttua myrkkyä, ja että hänellä olisi vain tunti elinaikaa. Chelios lähtee liikkeelle talostaan ja huomaa pian, että adrenaliinin eritys poistaa väliaikaisesti myrkyn vaikutuksen. Chelios lähtee kostamaan hänet myrkyttäneille henkilöille ja hyvästelemään tyttöystävänsä Even (Amy Smart), samaan aikaan kun hän kamppailee pitääkseen adrenaliinitasonsa korkealla. Elokuvan aikana hän kohtaa useita työnantajiaan etsiessään vastalääkettä mysteeriseen myrkkyyn ja saa lopulta selville kuka kaiken takana on.
Yhdystie 2460

2460 Yhdystie 2460 on tie joka kulkee Harjavallasta Kullaalle. Tien pituus on 21 kilometriä.

Tien kulku

Tie saa alkunsa Harjavallasta Valtatie 2:n eritasoliittymästä johon päättyy myös Uudestakaupungista alkunsa saava Kantatie 43. Ensin tie kulkee suorana ja hyvälaatuisena tienä noin puoli kilometriä, jonka aikana se ohittaa ensin Ratalan ja Nummen kaupunginosat niiden välistä. Tätä seuraa Tampere-Pori-radan ylitys ylikulkusiltana. Radan ylitettyä tie saapuu Teollisuuskadun kiertoliittymään, josta tie jatkuu suorana katuverkolla menevänä tienä hieman alle puoli kilometriä.
Sen jälkeen tie saapuu Yhdystien 2453 ja Yhdystien 2463 kiertoliittymään. Tämän jälkeen tie kohtaa muutaman sadan metrin päässä Myllykadun kiertoliittymän. Pian sen jälkeen tie ylittää Kokemäenjoen, jota seuraa Yhdystien 2440 risteyksen ohitus. Seuraavaksi tie sivuuttaa Vinnarin ja Tuiskun kaupunginosat niiden välistä. Tämän jälkeen tie tulee laajoihin metsiin, joita se sivuaa noin kahden ja puolen kilometrin verran, kunnes se kohtaa Selkämäentien risteyksen. Sieltä tie jatkuu 2 kilometriä, jonka jälkeen se kohtaa Pitkäjärven. Siellä tie menee Pitkäjärven kahtia halkovaa pengertietä pitkin toiselle puolelle.
Pitkäjärven ylityksen jälkeen tie etenee noin kilometrin, jonka jälkeen se kohtaa Pitkäjärventien. Sieltä tie etenee vielä puoli kilometriä, kunnes se saapuu Häyhtiönmaalle ja kohtaa Kynsikankaalta tulevan Yhdystien 2475 risteyksen. Kyseisessä risteyksessä tie kääntyy kohti pohjoista ja etenee seuraavat kaksi kilometriä, kunnes se sivuuttaa Levajärven sen länsipuolelta. Levajärveltä tie etenee suorana tienä noin puolitoista kilometriä, jonka jälkeen se saapuu Levanpellolle. Täällä tie kohtaa Kiviniementien risteyksen. Sieltä tie jatkuu suorana tienä vielä seuraavat puolitoista kilometriä, jonka jälkeen se saapuu päätepisteeseen, eli Valtatien 11 risteykseen.
Tähtiin tähyävät

Tähtiin tähyävät on Turun uudelleen rakennetun Myllysillan juurella syyskuussa 2013 paljastettu neljän pronssiveistoksen kokonaisuus, jonka on tehnyt kuvanveistäjä Kari-Petteri Kakko.
Kukin veistoksista kuvaa yhtä ihmisen ikäkautta ja on sijoitettu istuskeluportaikkoon yhteen sillan neljästä kulmasta. Teoksessa Huomenna pieni tyttö konttaa ja osoittaa taivaalle. Tänään kuvaa kuulokkeet päässä lootusasennossa istuvaa teini-ikäistä. Hetki sitten on keski-ikäinen mieshahmo, joka lepää sillan portailla salkkuunsa nojaten. Eilen-veistoksen hymyilevä vanha nainen istuu ja katselee taivasta papiljotit päässään.
Veistokset paljastettiin Turun päivänä 15.9.2013.