Skolioosi

Sairauden hoito

Skolioosin hoitoon käytetään korsetti- ja leikkaushoitoa. Hoidon tukena on fysioterapia. Diagnoosin alkuvaiheessa selvitetään, mikä pahenemisennuste potilaan sairaudella on, ja päätetään mahdollisista jatkotoimenpiteistä.

Korsettihoito

Korsettihoito voidaan aloittaa, jos skolioosi todetaan kasvun vielä jatkuessa. Tällaisia korsetteja on kahdenlaisia: kokopäiväinen korsetti, joka otetaan lähinnä peseytymistä tai esimerkiksi uimista varten pois, sekä yökorsetti, jota pidetään vain öisin.
Korsettihoito aloitetaan vain, jos potilaan pituuskasvu on kesken. Sen tavoite on pysäyttää skolioosin paheneminen. Korsetti toimii siten, että se pakottaa selkärangan suoraksi, mikä saattaa aiheuttaa kipua ja äkkinäistä pituuskasvua, jopa useita senttejä. Korsettia pidetään pituuskasvun lakkaamiseen asti. Sen jälkeen se otetaan pois totuttautumisjakson avulla. Hoidon lopettamisen jälkeen selkä palautuu samaan kieroutumisasteeseen kuin se oli hoitoa aloitettaessa. Palautuminen voi aiheuttaa vielä kovempia kipuja kuin suoristuminen. Lisäksi ihminen menettää samalla suoristuksen mukana tulleen pituuden ja lyhenee jonkin verran. Korsettihoidon tarkoitus onkin pysäyttää sairaus, ei hoitaa sitä pois. Ainoa keino hoitaa sairaus kokonaan pois on leikkaus, joka kuitenkin tulee yleensä vaihtoehdoksi vain niissä tapauksissa, joissa korsettihoidolla ei onnistuta pysäyttämään selkärangan kieroutumista.
Korsetti muokataan keskivartalon myötäiseksi, ja joissain tapauksissa se yletetään kaulaan asti. Korsetti valmistetaan yleensä muovista, ja sen sisäpintaan lisätään pehmusteita. Korsetti tehdään jokaisen potilaan omien mittojen mukaan. Yleensä korsetteja käytetään vain hoitamaan idiopaattista skolioosia, jonka vakavuusaste ei välttämättä vaadi leikkausta, mutta sitä voidaan käyttää myös hidastamaan vakavammankin skolioosin etenemistä nuorilla lapsilla, jolloin lapsi voi saada lisää kasvuaikaa ennen tulevaa leikkausta, joka pysäyttää pituuskasvun.

Leikkaushoito

Leikkaushoitoa yleensä käytetään skolioosipotilaille, joiden selkärangan käyryys voisi olla suuressa määrin ulkoisesti näkyvä tai terveydelle haitallinen, sillä pahimmillaan skolioosi voi haitata hengitystä tai sydämen toimintaa.
Leikkauksen suorittaa yleensä ortopedian erikoislääkäri. Leikkauksessa selkärankaan lisätään luuta, joka on kerätty muualta potilaan vartalosta, esimerkiksi lantiosta. Lisätty luuaines kasvaa yhteen selkärangan luun kanssa ja estää skolioosiasteen kasvamisen, vaikkakin vähentää selän liikkuvuutta. Lisäksi lähes kaikissa operaatioissa selkärankaan asennetaan metallinen instrumentti, joka auttaa rangan suoristumisessa ja lisäksi pitää sitä paremmin paikoillaan.
Vaihtelevista syistä johtuen on usein mahdotonta suoristaa koko selkäranka, mutta useimmiten leikkauksilla voidaan merkittävästi vähentää sen käyryyttä. Nykyaikaisilla menetelmillä leikkaus epäonnistuu harvoin, joskin lihasjäykkyyttä usein esiintyy selän alueella. Onkin suositeltavaa, että potilas ylläpitää lihaskuntoaan esimerkiksi uimalla. Potilaat kykenevät yleensä normaaliin elämään, ja ainoastaan joitakin selälle erittäin rasittavia töitä tai urheilulajeja tulee välttää (esimerkiksi laskettelu tai laskuvarjohyppy). Lisäksi Suomessa laajemman skolioosileikkauksen läpikäyneet miehet vapautetaan asepalveluksesta. Tulevaisuus näyttää, millaisia ongelmia potilaalle tulee tämän vanhetessa.
Skolioosileikkauksessa voidaan käyttää esimerkiksi Harrington-Drummondin sauvaa (kuvassa oikealla). Sauva on titaania tai muuta ruostumatonta metallia ja kieroutuman pituudesta johtuen eri pituinen. Noin 45 asteen kallistuskulmaisessa skolioosissa selkärangan päälle luudutettava sauva on noin lyijykynän mittainen. Sauva kiinnitetään selkänikamiin nappiompelein ja luudutetaan kiinni. Potilas on sairaalassa noin 10 päivää ennen kotiutumistaan. Itse leikkaus kestää skolioositapauksessa keskimäärin 5–7 tuntia. Jos kieroutuma on selän yläosassa, se liikkuu leikkauksen jälkeen lähes normaalisti.