google/wiki40b huggingface dataset:
Farmijoukkue

Farmijoukkue on urheilujoukkue, joka tekee yhteistyötä ylemmällä sarjatasolla pelaavan joukkueen kanssa. Joukkueet voivat kuulua samaan seuraan tai olla itsenäisiä. Ylemmän sarjatason joukkue voi siirtää farmijoukkueeseen pelaajia, jotka eivät mahdu joukkueen kokoonpanoon tai jotka ovat esimerkiksi toipumassa loukkaantumisesta. Farmijoukkueita on käytössä muun muassa koripallossa, baseballissa, jääkiekossa ja jalkapallossa.

Baseball

Baseballissa Major League Baseball -seuroilla on farmikytköksiä joidenkin Minor League Baseball -seurojen kanssa.

Pohjois-Amerikka

Pohjoisamerikkalaisen NBA:n joukkueilla on kullakin farmikytkös jonkin NBA Development League -joukkueen kanssa.

Eurooppa

Joillakin eurooppalaisseuroilla on farmisopimuksia keskenään. Esimerkiksi espanjalaiset Joventut Badalona ja CB Prat ovat tehneet pelaajayhteistyötä. Suomessa esimerkiksi Tampereen Pyrinnöllä on ollut reservijoukkue, ja esimerkiksi Vaasan Salama on toiminut yhteistyössä Kauhajoen Karhun kanssa.

Pohjois-Amerikka

Jääkiekossa pohjoisamerikkalaisen NHL:n kaikilla seuroilla on farmisopimus jonkin AHL:ssa pelaavan seuran kanssa. Yleensä NHL-uraansa aloittelevat pelaajat hakevat ensin kokemusta ja näyttävät taitotasonsa farmijoukkueessa ennen mahdollista siirtymistään NHL:ään. Myös jo pidemmän uran luoneet ja farmissa hyvin pelanneet pelaajat voidaan nostaa NHL-joukkueeseen. Vastaavasti heikosti NHL:ssä pelannut pelaaja voidaan siirtää farmijoukkueeseen hakemaan onnistumisia.
AHL-seuroilla on omia farmijoukkueita ECHL- ja CHL -sarjoissa.
IHL toimi vielä 1990-luvulla NHL:n vaihtoehtoisena farmisarjana AHL:lle. Sen toiminta loppui vuonna 2001, jolloin sen jäljellä olleet kuusi joukkuetta liittyivät AHL:ään.

Suomi

Suomessa joitain SM-liigaa alemmissa sarjoissa pelaavia joukkueita kutsutaan farmijoukkueiksi, koska ne tekevät pelaajayhteistyötä SM-liigassa pelaavien joukkueiden kanssa. Esimerkiksi Ilves on ilmoittanut farmijoukkueekseen Mestiksessä pelaavan LeKin. Myös Jokereiden ja Kiekko-Vantaan yhteistyö on farmijoukkuemaista.
Umeå IK

Umeå IK on vuonna 1917 perustettu ruotsalainen urheiluseura. Sen kotikaupunki on Uumaja.
Umeå IK on tunnettu varsinkin naisten jalkapallojoukkueesta, joka on moninkertainen Ruotsin mestari ja voittanut kahdesti naisten UEFA Cupin. Seuran lajivalikoimaan kuuluu myös keilailu, paini, käsipallo, salibandy ja taitoluistelu.

Historia

Seuran perusti 20. heinäkuuta 1917 vasta 17-vuotias Helge Boström. Perustettaessa seuran nimi oli Tegs Idrottsklubb, mutta pian nimeksi muutettiin Umeå Idrottsklubb. Lajeihin kuului tuolloin yleisurheilu, hiihto, jääpallo ja jalkapallo. 1920-luvulla mukaan tulivat pyöräily, uinti, voimistelu ja nyrkkeily. Seuran toimintaa vauhditti uusi Gammliavallenin urheilukenttä, josta UIK sai uuden kodin 1925. Gammliavallen toimii edelleen seuran kotikenttänä.
Talousvaikeudet vaivasivat Umeå IK:ta sen alkutaipaleella. Taloutta paikattiin esimerkiksi jalkapallon ystävyysottelulla unkarilaista Szeged FC:tä vastaan 1936, mutta ongelmat hellittivät vasta 1950-luvun lopulla mm. järjestämällä tanssiaisia ja bingoa.
1960-luvun taitteessa seura koki monia muutoksia. Umeå IK:n alkuvuosien menestyksekkäin laji, yleisurheilu, loppui 1960, kun seuran urheilijat siirtyivät IFK Umeå:an. Jääpallojaos lakkautettiin 1963. Lajikirjo kasvoi 1958 keilailulla, joka on myöhempinä vuosina tuonut menestystä seuralle.
Tiivis yhteistyö naisten jalkapallossa paikallisen Mariehems SK:n kanssa alkoi 1992, minkä seurauksena naisten edustusjoukkue nousi Damallsvenskaniin 1996. Umeå IK putosi ensimmäisen kauden jälkeen, mutta nousi heti takaisin ja on sen jälkeen hallinnut Ruotsin naisjalkapalloa. Ensimmäisen mestaruutensa Umeå IK voitti vuonna 2000 ja uusi mestaruuden sen jälkeen vielä kahdesti peräkkäin. Seura osallistui myös ensimmäisen naisten UEFA Cupiin kaudella 2001–2002, jolloin se eteni aina finaaliin asti. Umeå IK hävisi ottelun 1. FFC Frankfurtille 2–0, mutta kahtena seuraavana vuonna se voitti cupin. Voittojen jälkeen Umeå IK on ollut kahdesti finaalin häviävänä osapuolena.
Costa-Gavras

Konstantínos ”Kóstas” Gavrás (kreik. Κωνσταντίνος ”Κώστας” Γαβράς, s. 13. helmikuuta 1933 Iraía) on kreikkalaissyntyinen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan taiteilijanimellä Costa-Gavras tai Costa Gavras. Hänet tunnetaan parhaiten poliittisista trillereistään, kuten Z – hän elää! ja Kateissa. Gavras on palkittu muun muassa Oscarilla, Baftalla ja Kultaisella palmulla.

Ura

Costa-Gavras asui nuoruusvuotensa synnyinmaassaan ja työskenteli balettitanssijana mutta muutti sitten Ranskaan, jossa hän alkoi opiskella lakia vuonna 1951. Hän sai Ranskan kansalaisuuden 1953. Vuonna 1956 hän keskeytti yliopisto-opinnot ja pyrki maan johtavaan elokuvakouluun Institut des hautes études cinématographiquesiin. Vuosina 1958–1965 hän toimi Yves Allegret’n, René Clairin, René Clémentin, Henri Verneuil’n ja Jacques Demyn assistenttina.
Vuonna 1969 Gavras teki läpimurtoelokuvansa Z – hän elää!, joka kuvaa Kreikan poliittista tilannetta ennen vuoden 1967 sotilasvallankaappausta. Gavras jatkoi poliittisten elokuvien tekoa, ja seuraavana vuonna hän teki Artur Londonin muistelmakirjaan perustuneen elokuvan Tunnustus, joka kuvaa stalinistisessa Tšekkoslovakiassa vuonna 1952 järjestettyjä näytösoikeudenkäyntejä. Elokuva suututti kommunisteja ympäri maailman, ja Gavras joutui heidän kritiikkinsä kohteeksi. Vuonna 1983 Gavras itse kuvaili eräässä haastattelussa elokuvan aiheuttamia reaktioita "kiivaiksi". Z – hän elää! -elokuvan menestyksen jälkeen Gavrasille tarjottiin Hollywoodissa Kummisedän ohjaamista, mutta hän kieltäytyi, koska piti elokuvia mafiaa kohtaan liian pehmeinä.
Hänen kolmas poliittinen elokuvansa Hälytystila (1972) kuvasi Yhdysvaltain sekaantumista Latinalaisen Amerikan maiden sisäpolitiikkaan; elokuvan innoittajana oli Daniel A. Mitrionen sieppaus ja murha kesällä 1970. Costa-Gavrasin poliittisen trilogian miespääosissa nähtiin Yves Montand.
Vuonna 1982 Gavras ohjasi ja käsikirjoitti Donald Stewartin kanssa yhden tunnetuimmista elokuvistaan Kateissa, joka kuvaa Chilen sotilasvallankaappausta. Elokuva voitti parhaan käsikirjoituksen Oscarin ja Bafta-palkinnon. Ohjaustöidensä ohella hän toimi myös Cinémathèque françaisen johtajana vuosina 1982–1987. 
1990-luvulla Gavras ohjasi draamaelokuvan Mad City – yksinoikeudella, jonka päärooleissa näyttelevät John Travolta ja Dustin Hoffman. 2000-luvulla hän jatkoi elokuvien ohjaamista tasaiseen tahtiin. Hän oli Cannesin elokuvajuhlien tuomaristossa vuonna 2002. 
Gavrasin tuorein elokuva on vuonna 2012 valmistunut pankkimaailmaan sijoittuva trilleri Le Capital, jonka pääosissa näyttelevät Gabriel Byrne ja Gad Elmaleh.

Palkinnot

Costa-Gavrasille myönnettiin vuonna 1983 Oscar-palkinto Kateissa-elokuvan käsikirjoituksesta. Samasta elokuvasta hänelle myönnettiin myös parhaan käsikirjoituksen Bafta-palkinto (jaettu Donald Stewartin kanssa) sekä Cannesin Kultainen palmu 1982. Hän oli jo vuonna 1970 ollut ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi kahdessa sarjassa elokuvasta Z – hän elää! Kyseessä olivat parhaan ohjaajan ja parhaan käsikirjoituksen palkinnot. Itse elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin.
Mitch Richmond

Ura

Richmond pelasi yliopistokoripalloa Kansasin yliopistossa vuosina 1986–1988. Viimeisenä yliopistokautenaan hän teki keskimäärin 22,6 pistettä ottelua kohden. Richmond osallistui NBA:n vuoden 1988 varaustilaisuuteen, jossa Golden State Warriors varasi hänet tilaisuuden viidentenä pelaajana.
Ensimmäisellä NBA-kaudellaan hän teki keskimäärin 22,0 pistettä ottelua kohden ja muodosti joukkuekaverinsa Chris Mullinin kanssa liigan tehokkaimman korintekijäkaksikon, sillä kaksikko teki kauden aikana keskimäärin 48,6 pistettä ottelua kohden. Tulokaskautensa päätteeksi Richmond valittiin vuoden tulokaspelaajaksi.
Richmond edusti seuraa kolmen kauden ajan, kunnes siirtyi vuonna 1991 Sacramento Kingsiin. Pisteiden valossa hänen paras pelikautensa oli kausi 1996–1997, jolloin hän teki 25,9 pistettä ottelua kohden. Lisäksi hänet valittiin kuusi kertaa tähdistöotteluun sekä viidesti tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 1995 hänet valittiin tähdistöottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Richmond edusti seuraa vuoteen 1998 asti, jolloin hänet kaupattiin yhdessä Otis Thorpen kanssa Washington Wizardsille, jolloin Sacramento sai kaupassa Chris Webberin. Kaudella 1998–1999 Richmond teki ensimmäistä kertaa alle kaksikymmentä pistettä ottelua kohden, eikä hän loppu-uransa aikana päässyt enää kertaakaan päälle kahdenkymmenen pisteen ottelukohtaiselle tasolle.
Kesällä 2001 hän siirtyi vapaana pelaajana Los Angeles Lakersiin, jossa hän otti siirtyi aloittamaan ensimmäistä kertaa urallaan ottelut vaihtopenkiltä. Kauden 2001–2002 pudotuspeleissä Richmond pelasi ainoastaan kahdessa ottelussa, mutta Lakers voitti NBA-mestaruuden, joka oli myös Richmondille hänen uransa ainoa. Kauden päätyttyä hän lopetti NBA-uransa.
Power Macintosh 8600

Power Macintosh 8600 on Applen 17. helmikuuta 1997 julkaisema tietokone, joka julkaistiin yhdessä Power Macintosh 7300 ja 9600 -mallien kanssa. Power Macintosh 8600 oli teknisiltä ominaisuuksiltaan lähellä malliston lippulaivaa 9600, mutta ei sisältänyt yhtä paljon laajennusmahdollisuuksia. Laitteen arkkitehtuurissa oli ongelmia, joka hidasti sen jakelua. Ensimmäinen, 200 MHz:n suorittimella varustettu versio oli laajemmin saatavilla vasta neljä kuukautta julkaisunsa jälkeen. Myöhemmin julkaistu, 300 MHz:n suorittimella päivitetty malli myöhästyi myös. Power Macintosh 8600:n tuotanto lakkautettiin 17. helmikuuta 1998.
Saponaria jagelii

Ulkonäkö ja koko

Saponaria jagelii on yksivuotinen kasvi eli se kasvaa joka vuosi siemenestä. Kasvin varsi on pysty ja 3–10 senttimetriä pitkä. Väriltään se on punertava. Kasvin lehdet ovat punertavanvihreät ja mehevät. Pituutta niillä on 1–4,5 cm. Saponaria jagelii kukkii maaliskuulta kesäkuun alkuun.

Levinneisyys

Kasvi on Kreikan kotoperäinen laji ja sitä tavataan ainoastaan Peloponnesoksen niemimaan edustan pienen Elafónisoksen saaren länsiosasta. Saarella kasvilla on kaksi hyvin pienialaista kasvualuetta. Kasvin populaatio saattaa pienentyä jopa 80 prosenttia tulevien sukupolvien aikana.

Elinympäristö

Saponaria jagelii kasvaa hiekkaisilla merenrannoilla. Kasvi kasvaa häirityissä oloissa yhdessä merityräkin, rantakauran, mailasten sukuun kuuluvan Medicago marina -kasvin ja kohokkien sukuun kuuluvan Silene sedoides -kasvin kanssa.
Kasvin uhkia erityisesti sen kukinta-aikana ovat Elafónisoksen nopeasti kasvanut matkailu sekä ihmisten ranta-aktiviteetit, kuten moottoriajoneuvoilla ajo. Matkailun kasvu saattaa aiheuttaa kasvin populaation pienenemistä entisestään tai jopa sukupuuton. Toisaalta Saponaria jagelii -kasvin pitäisi kestää kohtuullista määrää matkailijoita, kun sen siemenkodat ovat kypsyneet eli toukokuun lopulta lähtien. Tällöin matkailijoiden aiheuttama tallominen saattaa olla jopa hyödyllistä kasvin siementen leviämisen kannalta.
Armenian filharmoninen orkesteri

Armenian filharmoninen orkesteri (armeniaksi Հայաստանի ազգային ֆիլհարմոնիկ նվագախումբ) on Armenian pääkaupungissa Jerevanissa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1924. Orkesterin kotisali on Hatšaturjan-sali Jerevanissa, jonka lisäksi se on esiintynyt Venäjällä, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Itävallassa, Saksassa, Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Iranissa, Arabiemiraateissa, Libanonissa, Kyproksella, Kreikassa ja Turkissa.
Armenian filharmonisen orkesterin nykyinen ylikapellimestari on Eduard Topchjan. Orkesteri on levyttänyt muun muassa ASV Recordsille.
Tanja Muravskaja

Tanja Muravskaja (s. 1978 Pärnu) on virolainen kuvataiteilija. Hänen teoksensa ovat usein valokuvia ja videoita, jotka liittyvät identiteetin ja kansallisuuden teemoihin. Muravskaja on toistuvasti käsitellyt taiteessaan nationalismia sekä siihen liittyviä ristiriitoja nyky-Virossa, jonka kansalaisten etniset taustat ovat moninaisia.

Kansallisen identiteetin jäljillä

Muravskajan teoksia on luonnehdittu käsitteellisiksi muotokuvasarjoiksi. Kansallisen identiteetin ja kansallistunteen teemat olivat keskiössä teossarjassa Positions (2007), jossa Muravskaja kuvasi viron lipun kanssa toisaalta alastomia nuoria taiteilijoita, toisaalta äärioikeistolaisia teinipoikia.
Valokuvasarjassaan Estonian Race (2010) Muravskaja lähestyi rodun käsitettä esittämällä sarjan nuorten virolaisten miesten muotokuvia. Yhdenmukaiseen, jopa tieteelliseen tapaan kuvatut kasvot johtivat kysymään, millaiset kasvot ovat aidoimmin tai tyypillisimmin virolaiset. Taiteilija myös kysyi aiheesta akateemisilta asiantuntijoilta. Teossarja oli esillä Kumu-taidemuseossa Tallinnassa vuonna 2010. Siitä on sanottu, että se haastaa pohtimaan historiallisia virheitä ja valtaväestön hallitsevaa asemaa sekä suvaitsevaisuutta.
Vuoden 2015 videoteos Kolme sisarta keskittyy seurauksiin, joita syksyllä 2013 käynnistyneellä Ukrainan kriisillä ja sitä seuranneella sodalla on ollut taiteilijan omaan perheeseen. Taiteilijan sukujuuret ovat Ukrainassa, ja osa suvusta elää maassa edelleen. Teoksessa kaksi Muravskajan serkkua – toinen Venäjältä ja toinen Ukrainasta – kertoo eriäviä näkemyksiään Maidanin mielenosoituksista ja niiden seurauksista. Teos oli 2015 esillä Helsingissä Kiasman näyttelyssä Eri mieltä: nykytaiteen toisinajattelijoita.

Koulutus

Muravskaja on opiskellut valokuvausta Viron taideakatemiassa Tallinnassa sekä Westminsterin yliopistossa Lontoossa. Hän valmistui taiteen maisteriksi Tallinnasta vuonna 2010. Ennen valokuvaajan opintojaan Muravskaja suoritti median ja journalismin BA-tutkinnon Tallinnan pedagogisessa yliopistossa (1996–2001).

Näyttelyt ja kokoelmat

Muravskaja on pitänyt lukuisia yksityisnäyttelyitä Virossa sekä osallistunut ryhmänäyttelyihin eri maissa 2000-luvun alkuvuosista lähtien. Hänen teoksiaan on Kumun sekä Tarton taidemuseon kokoelmissa.
Edvard Tigerstedt

Edvard Severin Tigerstedt (4. joulukuuta 1858 Sudza, Venäjä – 20. heinäkuuta 1911 Näsby, Ruotsi) oli suomalainen historioitsija, joka sai mainetta henkilöhistorioitsijana ja sukututkijana.
Tigerstedtin vanhemmat olivat everstiluutnantti Fredrik Johan Mauritz Tigerstedt ja Olga Komajevska. Hän kävi Haminan kadettikoulun 1875–1882 ja palveli sitten Mikkelin tarkk'ampujapataljoonassa ja tuli sen hajottamisen yhteydessä korotetuksi everstiluutnantiksi 1902. Vuodesta 1906 Tigerstedt toimi venäjän kielen kääntäjänä Uudenmaan lääninhallituksessa. Hän edusti sukuaan kolmilla viimeisillä säätyvaltiopäivillä 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Tigerstedt oli tunnettu suku- ja henkilöhistorian tutkija, jonka teos Anteckningar om adeliga ätten Tigerstedts 1691-1891 (1891) oli ensimmäinen Suomessa julkaistu aatelissuvun monografia. Hän julkaisi toisenkin vastaavan monografian, Slägten Weber i Savolax (1905) sekä laajat sotilashistorialliset teokset Biografiska anteckningar om Savolax brigadens män 1808-1809 (1908), Torsten Tawast och hans omgifning (1909) ja Haapaniemi krigsskola, dess lärare och elever (1910), joka sisältää yksityiskohtaisen matrikkelin Haapaniemen sotakouluun opettajista ja oppilaista.
Tigerstedtin puoliso vuodesta 1883 oli Märta Sofia Tigerstedt (k. 1949).
Jilin

Maantiede

Maakunnan naapurit ovat Liaoning etelässä, Sisä-Mongolia lännessä, Heilongjiang pohjoisessa, sekä Venäjä idässä ja Pohjois-Korea kaakossa Jalu-joen toisella puolen.
Changbai-vuoristo halkaisee alueen.

Historia

Jilin on osa historiallista Mantšuriaa. Japanin hävittyä toisen maailmansodan sen sotilaat ja siirtolaiset lähtivät Japanin aiemmin hallitsemalta alueelta, mutta he jättivät taakseen rakentamansa infrastruktuurin, kuten rautatiet ja kaivokset. Suuri osa japanilaisten rakentamista teollisuuslaitoksista vietiin neuvostojoukkojen mukana Neuvostoliittoon vuonna 1945. Kommunistien voitettua Kiinan sisällissodan vuonna 1949 entisiä Japanin hallitsemia Mantšurian maakuntia alettiin jälleen liittää kiinteäksi osaksi Kiinaa. Suunnitelmiin kuului kaupunkien kehittäminen suuriksi teollisuuskeskuksiksi. Jilin kaupungissa oli jo japanilaisten aikanaan sinne pystyttämää kemianteollisuutta, mutta Changchun kehittäminen oli vaikeampaa. Neuvostoliitosta otetulla lainalla kaupunkiin perustettiin First Automobile Works -autotehdas. Siellä rakennetut ajoneuvot olivat sittemmin käytössä ympäri Kiinaa ja nykyisin autotehdas on yksi Kiinan suurimpia yrityksiä. Vuoden 1978 jälkeisten poliittisten uudistusten jälkeen Jilin alkoi monien muiden pohjoisen maakuntien tavoin jäädä taloudellisessa kehityksessä jälkeen Kiinan rannikon uusia kasvukeskuksia. Pohjois-Korean nälänhätä 1990-luvulla johti monien pohjoiskorealaisten pakoon Jilinin ja Pohjois-Korean vastaisen rajan yli. Changchun kaupunki oli vuonna 1999 laittomaksi tehdyn Falun Gong -liikkeen perustaja Li Hongzhin kotikaupunki.

Kulttuuri

Yanbianin korealaisten autonomisessa prefektuurissa sijaitsevat Longtou-vuoren muinaiset haudat, mukaan lukien prinsessa Zhenxiaon mausoleumi.
Iñaki Sáez

José Ignacio Sáez Ruiz (s. 23. huhtikuuta 1943 Bilbao) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja.

Pelaajaura

Iñaki Sáez pelasi omalla pelaajaurallaan Baskimaalla San Vicentessä ja Baracaldossa ennen siirtymistään vuonna 1962 Athletic Bilbaoon, missä hän pelasi aina lopettamiseensa asti vuonna 1974. Hän voitti seurassa Espanjan cupin vuosina 1969 ja 1973. Espanjan maajoukkueessa hän pelasi urallaan kolme ottelua.

Valmentajaura

Välittömästi pelaajauransa jälkeen Iñaki Sáez siirtyi Athleticissa valmennustehtäviin. Hän valmensi seuran juniori- ja reservijoukkueita ja käväisi kolmeen otteeseen myös seuran edustusjoukkueen valmentajana (1980–1981, 1985–1986, 1990–1992). 
Vuosina 1992–1995 Sáez valmensi Las Palmasia ja tämän jälkeen yhden kauden ajan Albacetea, kunnes hänet nimettiin Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen peräsimeen. Sáezin alaisuudessa joukkue voitti alle 21-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 1998 ja alle 20-vuotiaiden MM-kultaa vuonna 1999. Vuonna 2000 alle 21-vuotiaiden joukkue saavutti EM-pronssia, samoin pronssia tuli Sydneyn olympialaisista.
Vuonna 2002 Sáez nimitettiin Espanjan A-maajoukkueen päävalmentajaksi. Hän johdatti joukkueen 2004 EM-lopputurnaukseen, missä se kuitenkin jäi alkulohkoon ja Sáez erosi tehtävästään. Joukkue pelasi hänen alaisuudessaan 23 ottelua, joista se hävisi vain kaksi. Vuonna 2004 Sáez palasi takaisin alle 21-vuotiaiden maajoukkueen valmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä vuonna 2008 Espanjan nuorten jäätyä EM-kisojen ulkopuolelle sekä 2006 että 2007.
Mr. Sunshine

Juoni

Sarjan päähenkilö on 40-vuotias Ben Donovan. Ben johtaa Sunshine Centeriä, areenaa jossa järjestetään erilaisia musiikki- ja urheilutapahtumia. Areenan omistaa hieman arvaamaton Crystal, joka vaatii Beniä palkkaamaan Crystalin etäisen pojan, Romanin, areenaan töihin. Lisäksi Sunshine Centerissä työskentelevät Benin hieman hullu assistentti Heather, Benin entinen tyttöystävä Alice sekä Alicen nykyinen miesystävä Alonzo.
Johan Tobias Sergel

Johan Tobias Sergel (28. elokuuta 1740 – 26. helmikuuta 1814) oli ruotsalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja piirtäjä.
Sergelin nimeä kantavat Tukholmassa Sergelin tori ja Sergelgatan. Hänen vanhempansa olivat saksalainen taiteilijapari Christoffer Sergell ja Elisabet Swyrner, jotka muuttivat Ruotsiin vuotta ennen poikansa syntymää.
Sergelhuset Tukholman Hötorgetilla oli hänen ateljeensa, jossa on myöhemmin työskennellyt useita taiteilijoita.
Asikkalan kirkonkylä

Asikkalan kirkonkylä sijaitsee Asikkalassa noin kuusi kilometriä Vääksystä pohjoisluoteeseen. Kirkonkylän läpi kulkee Vääksyn ja Sysmän välinen seututie 314, jolla sijaitsee Asikkalan kirkonkylän pikavuoropysäkki.
Asikkalan kirkonkylässä sijaitsee Asikkalan kirkko. Nähtävyyksiin kuuluu kirkon lisäksi talomuseo. Alueella toimii Koulutuskeskus Salpauksen yksikkö.
Alueen asukasluku on noin 100 henkilöä, ja kirkonkylä on kokonaan maaseutua. Kirkonkylästä on noin kahdeksan kilometrin matka Pulkkilanharjulle.
Asikkalan kirkonkylä on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin, koska se Museoviraston mukaan ilmentää hyvin suomalaisten kirkonkylien rakennustapaa ennen 1920–1930-luvuilla alkanutta uusiutumisvaihetta. Kirkonkylä on säilynyt varsin alkuperäisenä, koska Asikkalan kaupallinen keskusta on kasvanut Vääksyyn.
Kaikenlaisia vieraita

Taustaa

Kuvausryhmän jäsen Aarne Kajontera kertoi marraskuussa 1973 haastattelussa, että Särkän ohjaus oli lähinnä nimellistä ja hän vasta opetteli ohjausta.
Pienissä sivurooleissa näyttelevät muun muassa Erkki Karun poika Olavi sekä elokuvasta Miehen tie tunnettu Gunnar Hiilloskorpi.
Elokuvan liikennevälineitä ovat höyryveturi Hr1 n:o 570, reittiä Elimäki–Kausala–Lahti liikennöivä Lahden lähiliikenteen uusi Volvo-merkkinen linja-auto sekä ruotsalainen liikennevesitaso Junkers JU-52/3m (SE-ADR).

Juoni

Elokuvan tarinassa kaunis kartanonomistaja Irma Karitie lähtee matkoille. Sillä välin hänen sisarenpoikansa Mauri ryhtyy taiteilijaystävänsä Erkin avustamana pitämään taloa täyshoitolana rahaa ansaitakseen.

Arviot

Aikalaisarvioissa kiitosta ja kritiikkiä tuli tasaisesti. Vilho Toivari (Suomen Sosialidemokraatti) toteaa arviossaan, että suomalainen elokuva menee eteenpäin, ja tunnustaa sen "ensiluokkaiseksi". Hufvudstadsbladetin kriitikon mukaan elokuvassa on huumoria ja vauhtia, mutta näyttelijätyö on epätasaista ja ohjaus usein taitamatonta. Teatterimaisuudesta moittii nimimerkki L-i (Ilta-Sanomat). Näyttelijöistä kiitosta saivat Jorma Nortimo ja Aku Korhonen, sen sijaan Toivo Palomurron ja Ester Toivosen ansioiksi nähtiin lähinnä ulkonäkö.
Kai Paananen

Kai Paananen (s. 1954) on suomalainen liikemies, joka omistaa SET Petrochemicals -öljynvälitysyhtiön sekä Southeast Trading -konsulttiyhtiön. Molemmat yhtiöt ovat Yhdysvaltain pakotelistalla, jonka tarkoitus on rajoittaa presidentti Vladimir Putinin lähipiiriin kuuluvien henkilöiden ja yhtiöiden toimintamahdollisuuksia. Myös Paananen itse on kyseisellä listalla. SET Petrochemicals on tilauslentoyhtiö Airfix Aviationin suurin omistaja. Myös Airfix Aviation on Yhdysvaltain pakotelistalla.
Paananen tutustui liikemies Gennadi Timtšenkoon 1980-luvulla. Hän edustaa Timtšenkoa Hartwall Arenan omistajayhtiön hallituksessa. SET Petrochemicals on rahoittanut Suomen Keskustan toimintaa ja Sauli Niinistön presidentinvaalikampanjaa. 2000-luvun alussa Southeast Trading konsultoi venäläistä Kinex Holding -yritystä Suursaareen kaavaillun turistikylän perustamisessa. 
Helmikuussa 2016 uutisoitiin Paanasen tavanneen suomalaisia kansanedustajia (mm. Antti Kaikkonen) Pietarissa Jokereiden jääkiekko-ottelun yhteydessä.