google/wiki40b huggingface dataset:
Roger Daltrey

Elämä ja ura

Roger Harry Daltrey syntyi työväenluokkaiseen perheeseen Lontoossa. Hän pärjäsi koulussa hyvin, mutta hänet kuitenkin erotettiin kapinallisuutensa seurauksena. Daltrey ryhtyi rock-muusikoksi Elvis Presleyn innoittamana. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli The Detours, jossa hän soitti kitaraa. Yhtye oli The Whon edeltäjä ja siinä soittivat lopulta kaikki muutkin Whon jäsenet. Kun yhtyeen laulusolisti lähti, Daltrey siirtyi sen laulajaksi ja Pete Townshend kitaristiksi. Myöhemmin yhtye vaihtoi nimensä The Whoksi. Daltreylla oli tapana ratkoa yhtyeen sisäisiä riitoja usein nyrkeillään, minkä vuoksi hänet erotettiin yhtyeestä väliaikaisesti vuonna 1965 ja otettiin takaisin parannettuaan tapansa.
The Whon suosiossa Daltreyn energinen laulutapa ja karismaattinen esiintymistyyli olivat tärkeässä osassa. Daltrey kehittyi myös laulajana yhtyeen uran aikana alkuaikojen huutajasta hienovaraiseksi tulkitsijaksi. The Whon lauluntekijä Pete Townshend on sanonut, että ilman Daltreyta ei myöskään The Whota olisi, sillä Daltreyn tulkinta on ainutlaatuista.
Daltrey on tehnyt vuodesta 1973 lähtien myös sooloalbumeja, vaikka onkin jatkanut myös The Whon kanssa esiintymistä ja levyttämistä. Hän on myös levyttänyt irlantilaista musiikkia The Chieftains -yhtyeen kanssa, mistä hän sai Grammyn 1991.
Viimeisimmän soololevynsä As Long As I Have You Daltrey julkaisi kesäkuussa 2018. Hänen Who-bänditoverinsa Pete Townshend vierailee kitaristina seitsemällä levyn 11:stä kappaleesta. 
Daltrey on silloin tällöin soittanut kitaraa The Whon konserteissa. Muun muassa vuoden 2002 Yhdysvaltain kiertueella hän käytti suomalaisen Kari Niemisen valmistamaa Buxom-kitaraa.
Daltrey on myös elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on esittänyt pääosaa The Whon rockoopperan Tommyn filmatisoinnissa, Franz Lisztin elämään perustuvassa komediassa Lisztomania ja kiitetyssä rikosdraamassa McVicar. Hän on myös esiintynyt Kerjäläisoopperan ja Kolmen pennin oopperan elokuvasovituksissa, sivurooleissa monissa muissa elokuvissa sekä useissa televisiosarjoissa.
Daltrey on ollut kahdesti naimisissa, malli Jackie Rickmanin kanssa 1964–1968 sekä malli Heather Taylorin kanssa vuodesta 1971 lähtien. Hänellä on viisi lasta sekä lastenlapsia. Lisäksi Daltrey on kertonut hänellä olevan kolme 60-luvulla irtosuhteista syntynyttä lasta, joista hän sai tietää vasta vuosikymmeniä myöhemmin.
Daltreyn omaelämäkerta My Generation – Rocklegendan omaelämäkerta julkaistiin vuonna 2018. Teoksen englanninkielinen nimi Thanks a Lot, Mr. Kibblewhite: My Story viittaa yläasteen rehtoriin, joka erotti Daltreyn koulusta tämän ollessa 15-vuotias.
Nevski prospekt

Nevski prospekt (ven. Невский проспект) eli Nevan valtakatu on Pietarin pääkatu. Pietari Suuren palveluksessa toiminut ranskalainen arkkitehti Alexandre Jean Baptiste LeBlond suunnitteli kadun Moskovaan johtavan maantien alkuosaksi.
Katu kulkee Amiraliteetista Moskovan asemalle, jonka jälkeen se pienen mutkan tehtyään jatkuu Aleksanteri Nevskin luostarille asti. Sen varrella on viisi metroasemaa: vihreän linjan Ploštšad Aleksandra Nevskogo, Majakovskaja, Gostinyi Dvor, punaisen linjan Ploštšad Vosstanija sekä sinisen linjan Nevski prospekt.
Kadun varrella sijaitsevat monet Pietarin keskeisistä rakennuksista ja nähtävyyksistä, kuten Kazanin katedraali, Beloselski-Belozerskin palatsi, Stroganovin palatsi, Gostinyi Dvor -tavaratalo ja Venäjän kansalliskirjasto. Vuosina 1918–1944 kadun nimi oli Lokakuun 25. päivän valtakatu.
Giovanni (jalkapalloilija)

Giovanni Silva de Oliveira (s. 4. helmikuuta 1972 Abaetetuba, Pará, Brasilia) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Giovanni oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pystyi pelaamaan myös keskikentällä hyökkäävässä roolissa.

Ura

Giovanni pelasi ammattilaisurallaan vuosina 1991–2010 seuratasolla Brasiliassa, Espanjassa, Kreikassa ja Saudi-Arabiassa. Hänet muistetaan parhaiten brasilialaisesta Santosista, espanjalaisesta Barcelonasta ja kreikkalaisesta Olympiakosista.
Vuosina 1994–1996, 2005–2006 ja 2010 Giovanni edusti Santosia. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa São Paulon osavaltion -mestaruuden vuonna 2006 ja São Paulon osavaltion mestaruussarjan maalikuninkuuden vuonna 1996. Vuosina 1996–1999 Giovanni edusti Barcelonaa. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa Espanjan-mestaruuden vuosina 1998 ja 1999, Espanjan cupin voiton vuosina 1997 ja 1998 sekä Cup-voittajien cupin ja UEFA Super Cupin voiton vuonna 1997. Vuosina 1999–2005 Giovanni edusti Olympiakosia. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa Kreikan-mestaruuden vuosina 2000, 2001, 2002, 2003 ja 2005, Kreikan cupin voiton vuonna 2005 sekä Kreikan Superliigan maalikuninkuuden vuonna 2004.
Brasilian maajoukkueessa Giovanni pelasi vuosina 1995–1999 20 ottelua ja teki niissä 6 maalia. Hän saavutti Brasilian riveissä kultaa Copa Américassa vuonna 1997 ja hopeaa MM-kilpailuissa vuonna 1998.
Kylämälammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 127,7 metriä mpy.
Ray Toro

Soittotyyli ja soittimet

Ray on soittanut kitaraa pienestä pitäen ja on kertonut aloittaneensa kitaransoiton teinivuosiensa alkuaikoina isoveljensä innoittamana. Hän on kertonut ottaneensa vaikutteita soittotyyliinsä niin blues-, jazz- kuin rock- ja heavy metal -musiikistakin. Esikuvikseen Toro on maininnut muun muassa Jimmy Pagen sekä Jimi Hendrixin.
Toro on käyttänyt uransa aikana pääasiassa sekä Gibsonin että Epiphonen valmistamia Les Paul -mallisia kitaroita, mutta on esiintynyt myös esimerkiksi SG- sekä ES-335-tyyppisten kitaroiden kanssa. Vahvistiminaan Toro käyttää useita erilaisia Marshall-vahvistimia sekä niistä tehtyjä jäljennöksiä.

Muuta

Rayn afrotukka on säilynyt samanlaisena vuodesta toiseen, toisin kuin bändin (My Chemical Romance) muiden jäsenten hiukset, mikä on faneista huvittavaa. Ray päivittää twitteriään ahkerimmin bändin jäsenistä ja ilmoittaa myös SINGItForJapan -projektin (hyväntekeväisyyttä tsunamin uhreille) edistymisestä blogissaan bändin sivuilla. 
Torolla on portugalilais-puertoricolaiset sukujuuret.
Minna Palander-Collín

Minna Johanna Palander-Collín (s. 31. elokuuta 1967 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston englantilaisen filologian professori.
Palander-Collín on valmistunut filosofian kandidaatiksi 1991 Helsingin yliopistosta pääaineena englantilainen filologia, sivuaineena romaaninen filologia ja filosofian tohtoriksi 1999. Aineenopettajan pätevyyden ja aikuiskasvatustieteen aineopinnot hän suoritti 1998 Helsingin yliopistosta.
Palander-Collín on työskennellyt Helsingin yliopistossa vuodesta 1989 eri tehtävissä. Hän on ollut yliopiston englannin kielen laitoksella 2002–2006 tohtoriassistentti ja 2006–2007 yliopistonlehtorina, 2007–2009 yliopistotutkijana tutkijakollegiumissa sekä englantilaisen filologian oppiainevastuuhenkilö 2011–2015. Nykykielten laitoksen tutkimuksesta vastaava varajohtaja hän on ollut vuodesta 2014. Vuodesta 2009 alkaen hän on ollut englannin kielen professori.
Toržok

Sijainti

Kaupunki sijaitsee Volgan sivuhaaran, Tvertsa-joen rannalla 61 kilometriä Tveristä ja 263 kilometriä Moskovasta. Moskovan ja Pietarin välinen valtatie M 10 kulkee kaupungin läpi. Toržokin rautatieasema on risteysasema. Sen eteläpuolelta Dubrovkan kylän kohdalta haarautuvat radat Rževiin ja edelleen Vjazmaan sekä länteen Ostaškoviin, jossa rata liittyy Bologoje–Nevelin rautatiehen.

Kaupungin historiaa

Toržok mainitaan ensimmäisen kerran vuodelta 1139 peräisin olevissa kronikoissa. Paikkakunta kehittyi kaupalliseksi keskukseksi. Taloudellisen kehityksen mahdollisti sijainti maa- ja vesireittien risteyskohdassa. Kaupungin ympärille rakennettiin muurit 1200-luvulle mennessä. Vuonna 1238 Kultaisen ordan mongolien ja tataarien joukot piirittivät kaupunkia kolmen viikon ajan. Seuraavien vuosisatojen aikana Toržok tuhottiin useita kertoja sisällissodissa. Erityisen paljon kaupunki kärsi vuonna 1372 Tverin ruhtinaan Mihail II:n sotaretkestä. Vuodesta 1478 lähtien Toržok, kuten koko Novgorodin tasavallan alue tuli Moskovan ruhtinaskunnan alaisuuteen. Kaupunginoikeudet Toržok sai vuonna 1775.
Toržokin rautatieasema oli alun perin väliasema yksityisellä Lihoslavlin–Kuvšinovon rautatiellä, joka avattiin liikenteelle keisarivallan aikana tammikuussa 1911. Lihoslavl oli eräs Pietarin ja Moskovan välisen pääradan asemista. Tammikuussa 1913 kaupungin väkiluku oli 15 500.  Myöhemmin rataa jatkettiin lännessä Ostaškoviin.

Ilmasto

Toržokin ilmasto on varsin mantereinen. Tammikuun keskilämpötila on –8,5 °C – –10,5 °C ja heinäkuun keskilämpötila 17 °C. Vuotuinen sademäärä on 550–750 millimetriä. Kasvukauden pituus on 120–133 päivää.

Teollisuus

Toržokin suurimmat teollisuuslaitokset ovat palokalustoteollisuuden ja painoteollisuuden tehtaita. Vuodesta 1931 alkaen Toržok on myös ollut eräs Venäjän pellavateollisuuden keskus. Kaupungin läpi kulkee Novopolotsk–Surgut-öljyputki sekä Serpuhov–Pietari- ja Uhta–Minsk–Ivatsevitši-kaasuputket.
Minä, Dosentti ja Jane

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Antti Majander toteaa Långin teoksen kohderyhmäksi "korkeakirjallisuuden hienopieruporukan". Toinen kriitikko taas kuvaa sitä poikkeukselliseksi teokseksi suomalaisessa tasapäistävässä kirjallisessa ilmastossa. Teos on irvokas hupailu kulttuurieliitin keskellä vellovasta kielteisten tunteiden ristiaallokosta ja akateemisen eliitin pöyhkeydestä. Se muistuttaa vuosikymmenien takaisia Jussi Kylätaskun satiireja. Teoksen nimi tuskin viittaa Hannu Salaman romaaniin, ellei sitten ironisesti.
Teos on näennäisesti muodoltaan trilleri. Tapahtumat keskittyvät suuren valtalehden kulttuuritoimitukseen, jonka keskushenkilö on Dosentti. Kertojaminä, Dick Soderstrom, purkaa katkeruuttaan, kun hänen erikoisalansa, Itävallan kirjallisuus ja siinä erityisesti Thomas Bernhardin tuotanto, ei enää lehden levikin laskiessa kelpaa ja hänet karkotetaan toimituksesta pelkäksi blogin pitäjäksi, jota ei lue kukaan. Dick joutuu vainoharhojen valtaan, pukeutuu suojaavaan alumiinifoliolla vuorattuun pipoon. Teoksen henkilöistä hän on epämiellyttävin, mutta juuri hänen ajatuksensa ja päätelmänsä herättävät lukijan kiinnostuksen, tosin miellyttävä ei ole Dosenttikaan.
Tarinan trillerillinen harkitun kuluneeseen ratkaisuun päätyvä juoni kertoo, kuinka dekkareita vihaava kirjallisuustoimittaja Dick joutuu epäillyksi, kun vaimo Jane löytyy murhattuna. Hänen on löydettävä murhaaja ja siinä onnistuakseen kaivettava esiin lajityypin kliseet.
Kirjan suomentaja Marja Kyrö toteaa, että Lång puolustaa kirjailijan oikeutta sulkeutua omaan norsunluutorniinsa.
Münchenin lentoasema

Historia

Vuodesta 1939 vuoteen 1992 Müncheniä palveli München-Riemin lentoasema. Ensimmäiset suunnitelmat laajentaa lentoasemaa, tai rakentaa uusi lentoasema, tehtiin vuonna 1954, kun lentoliikenteen suosio kasvoi. 5. elokuuta 1969 Baijerin hallitus teki päätöksen uuden lentoaseman rakentamisesta. Kun rakentaminen alkoi 3. marraskuuta 1980, kylä nimeltään Franzheim purettiin, ja sen 500 asukasta uudelleensijoitettiin ympäri Müncheniä.
Lentoasema aloitti toimintansa 17. toukokuuta 1992, jolloin muuttivat suljetulta München-Riemin lentoasemalta nykyiselle lentoasemalle. Koska Lufthansan kotikentällä Frankfurtissa oli rajallinen matkustajakapasiteetti, Lufthansa perusti toisen solmukohdan Müncheniin, tarjoten lentoyhteyksiä sekä Frankfurtista että Münchenistä.
Kesäkuussa 2003 valmistui uusi Terminaali 2 palvelemaan yksinomaan Star Alliance -lentoyhtiöitä. Vuonna 2017 valmistui kolmas ns. sateliitti- terminaali. Sinne kulkee juna terminaalista T2 edessä olevan seisontatason alta.
Nopean liikenteen lisääntymisen vuoksi Münchenissä on pulaa "sloteista", jonka vuoksi on suunnitteilla rakentaa kolmas kiitotie. Osa lähialueen asukkaista on vastustanut hanketta.
Lentoasema on nimetty Franz Josef Straußin mukaan, jolla oli merkittävä, vaikkakin joskus ristiriitainen asema Saksan Liittotasavallan politiikassa 1950-luvulta kuolemaansa saakka (1988). Strauß toimi pitkän aikaa Baijerin pääministerinä, ja lentoaseman rakentamisesta teki päätöksen hänen hallituksensa. Strauß, jolla oli yksityislentäjän lupakirja, oli kiinnostunut ilmailualasta. Häntä pidetään yhtenä Airbusin isänä, ja hän oli aluksi Airbusin hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Lentoasemasta puhutaan harvoin sen virallisella nimellä, Flughafen München Franz Josef Strauß. Yhtiö, joka omistaa ja ylläpitää Münchenin lentoasemaa, on nimeltään Flughafen München GmbH.

Sijainti

Kenttä sijaitsee puoliksi Freisingin ja Erdingin kaupungeissa Munchenin pohjoispuolella. Em. kuntien raja menee terminaali T1:sen kohdalla. Münchenin lentoasemalle pääsee Münchenin keskustasta Münchenin S-Bahn -verkoston linjoilla S1 ja S8. Matka kestää 45 minuuttia ja maksaa 8,80€ per suunta. Taksimatka maksaa noin 50€.

Lentoyhtiöt ja kohteet terminaaleittain

Lentoasemalla on kaksi terminaalia, jotka on yhdistetty toisiinsa.

Terminaali 1

Terminaali 1:stä operoivat useimmat Star Alliance -allianssin ulkopuoliset lentoyhtiöt. Lentoyhtiöitä terminaali 1:ssä on 68. Terminaali on jaettu kuuteen halliin, jotka on merkitty kirjaimilla A-F. Terminaali avattiin 17.7.1992 ja sitä käyttää vuosittain 20 miljoonaa matkustajaa.

Halli E

Tätä hallia käyttävät ainoastaan saapuvat lennot.
Hinattava laite

Hinattava laite on moottorikäyttöiseen ajoneuvoon kytkettävä hinattava ajoneuvo, jota ei ole tarkoitettu henkilöiden tai tavaran kuljettamiseen eikä matkailuun. Hinattavana laitteena ei pidetä moottoriajoneuvoa, jota sen epäkuntoisuuden vuoksi tai muusta syystä tilapäisesti hinataan. Hinattavia laitteita ovat esimerkiksi aggregaattivaunu, henkilönostin, kioskivaunu, kenttäkeitin ja siirrettävä työmaakoppi. Hinattavia laitteita ovat myös välivaunu eli dolly ja henkilö- tai pakettiautoon kytkettävä kevyt apuvaunu vaurioituneen auton hinaamista varten.
Hinattavan laitteen takaosassa vaaditaan punaiset takavalaisimet ja punaiset kolmion muotoiset heijastimet sekä suuntavalaisimet, mikäli vetävän ajoneuvon suuntavalaisimet eivät ole selvästi taakse näkyvissä. Jos hinattavan laitteen leveys ylittää 1,6 metriä, sen etuosassa tulee olla valkoiset heijastimet.
Suurin sallittu ajonopeus hinattavaa laitetta vedettäessä on pääsääntöisesti 80 kilometriä tunnissa. Jos jarruttoman hinattavan laitteen kokonaismassa on yli 750 kilogrammaa tai laite on jousittamaton, suurin sallittu ajonopeus sitä vedettäessä on 60 kilometriä tunnissa, samoin vaurioitunutta autoa apuvaunun avulla hinattaessa.
Mohamed Yattara

Seurajoukkueura

Yattara nousi Lyonin junioreista seuran kakkosjoukkueeseen kesällä 2010. Hän pelasi joukkueessa CFA-sarjassa 18 ottelua ja teki kolme maalia kaudella 2010–2011. Seuraavalla kaudella hän teki samassa sarjassa ja joukkueessa kaksi maalia kymmenessä ottelussa. Kauden jälkimmäisen puoliskon Yattara pelasi lainalla Ligue 2:ssa pelaavassa Arlesissa, jossa hän teki 19 sarjaottelussa neljä maalia. Kesällä 2012 Lyon nosti Yattaran edustusjoukkueeseen ja lainasi hänet heti Ligue 1:ssä pelaavaan Troyesiin.
Troyesissa Yattara pelasi ensimmäisen ottelunsa pääsarjatasolla 11. elokuuta 2012, kun Troyes hävisi kotonaan Valenciennesille 0–1. Yhteensä Yattara pelasi kaudella 2012–2013 Ligue 1:ssä 23 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki 16. helmikuuta 2013, kun Troyes pelasi Toulousea vastaan 2–2-tasapelin vieraskentällä. Kauden 2013–2014 alussa Yattara pelasi kolme CFA-ottelua Lyonin kakkosjoukkueessa, mutta syyskuussa hänet lainattiin Ligue 2:ssä pelaavaan Angersiin.
Angersissa Yattara teki 30 sarjaottelussa 11 maalia. Kauden 2014–2015 Lyon piti hänet seurassa, mutta Yattara onnistui 21 Ligue 1:n ottelussa vain kertaalleen maalinteossa. Heinäkuussa 2015 Lyon myi hänet Belgian pääsarjaan Standard Liègeen 2,2 miljoonalla eurolla. Kauden 2015–2016 syyspuoliskolla Yattara pelasi 12 Belgian liigan ottelua ja teki yhden maalin. Tammikuussa 2016 hänet lainattiin jälleen Angersiin, tällä kertaa kuitenkin Ligue 1:een.

Maajoukkueura

Guinean A-maajoukkueessa Yattara pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2012. Hän oli mukana Afrikan-mestaruuskilpailuissa Päiväntasaajan Guineassa 2015. Yattara pelasi turnauksessa neljä ottelua ja teki maalin Norsunluurannikkoa vastaan pelatussa ja 1–1-tasapeliin päättynessä ottelussa.

Yksityiselämä

Myös Yattaran serkku Ibrahima Yattara (s. 1980) on Guinean maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija.
Martin Lawrence

Nuoruus

Lawrence syntyi Frankfurt am Mainissa, Saksassa, missä hänen isänsä John Lawrence työskenteli Yhdysvaltain ilmavoimien palveluksessa. Lawrencen ollessa seitsemän vuoden iässä, hänen isänsä jätti työnsä ja muutti perheineen Landoveriin, Marylandin osavaltioon. Vanhempiensa erottua, Martin näki harvoin isäänsä. Hänen äitinsä, Chlora, työskenteli kahdessa työssä elättääkseen itsensä ja kuusi lastaan.
Asuessaan Marylandissa, Lawrence kävi Eleanor Roosevelt High Schoolia. Hän erikoistui nyrkkeilyssä ja menestyi turnauksissa, mutta päätti kuitenkin siirtyä komiikkaan, missä hän oli ollut aina todella hyvä. Koulussa Martin piti pilkkanaan muita välitunneilla ja opettajat antoivat hänen kertoa oppitunneilla muutamien minuuttien ajan vitsejä saaden luokkatoverinsa nauramaan. Eräs opettaja suosittelikin Martinia aloittamaan esiintymisen ja tämä alkoikin esiintyä paikallisella komediaklubilla.

Ura

Lawrencen ura näyttelijänä alkoi televisiossa 1980-luvun puolivälissä. Hänen ensimmäinen elokuvarooli oli Spike Leen elokuvassa Do the Right Thing (1989). Läpimurtonsa hän teki jo seuraavana vuonna House Party -elokuvan myötä, joka sai jatko-osan vuotta myöhemmin. Bumerangi (1992) oli Eddie Murphyn tähdittämä elokuva, jossa Lawrencella oli suuri sivuosa. 
Lopullisen läpimurtonsa Lawrence teki Pahat pojat -elokuvan myötä vuonna 1995 yhdessä Will Smithin kanssa. Elokuva sai jatko-osan vuonna 2003. Vuonna 1996 Lawrence itse käsikirjoitti, ohjasi, tuotti ja näytteli elokuvan A Thin Line Between Love and Hate. Ei mitään menetettävää (1997) oli Lawrencen ja Tim Robbinsin tähdittämä komedia miehestä (Robbins), joka lähtee automatkalle yllätettyään vaimonsa rysän päältä. Life toi yhteen vuonna 1999 Murphyn ja Lawrencen, Timanttikyttä oli taasen Lawrencen yksin tähdittämä toimintakomedia. 
Vuonna 2000 tuli entistä paremmin suuren yleisön tietouteen Hamekyttä-elokuvan myötä. Tässä kreisikomediassa Lawrencen esittämä etsivä joutuu pukeutumaan vanhaksi naapurin rouvaksi päästäkseen selvittämään rikosta. Elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa lähes 120 miljoonaa dollaria. Elokuvalle on tehty kaksi jatko-osaa; Hamekyttä 2 (2006) ja Hamekyttä – pojasta polvi paranee (2011).
Konnasota (2001) oli Lawrencen ja Danny DeViton tähdittämä rikoskomedia, jonka taloudellinen menestys jäi alle odotusten. Sittemmin hän on tehnyt pääosan muun muassa elokuvissa Black Knight joka ilmestyi vuonna 2001 ja Veijareita vai vartijoita joka ilmestyi vuonna 2003 ja oli yksi vuoden parhaimpia komedioita, jotka tekivät hänestä yhden Hollywoodin parhaiten palkatuimman tähden. Vuonna 2005 valmistuneessa elokuvassa Levypallo Martin Lawrence oli pääosassa.
Futsal-Liiga

Pudotuspelit

Muutoksena aikasempien kausien valintasysteemiin runkosarjan voittaja pelaa 8. sijoittunutta vastaan, runkosarjan sijalle 2 sijoittunut 7. sijoittunutta vastaan, sijalle 3 sijoittunut 6. sijoittunutta vastaan ja sijalle 4 sijoittunut 5. sijoittunutta vastaan. Kaikki pudotuspelit pelataan paras viidestä-järjestelmällä, jossa runkosarjassa paremmin sijoittuneella on kotietu.

Putoamiskarsinta

Pudotuspelien voittaja on futsalin Suomen-mestari ja saa paikan UEFA Futsal Cupiin kaudeksi 2019–2020. Liigan viimeiseksi sijoittunut putoaa suoraan Futsal-ykköseen ja sijalle 11 sijoittunut karsii Futsal-Ykkösen sijalle 2 sijoittuneen kanssa paras kolmesta-järjestelmällä.
Suomen Viikkolehti

Suomen Viikkolehti on vuonna 1887 perustettu  Suomen Vapaakirkon lehti.  Suomen Viikkolehti ilmestyy kerran viikossa. Lehden nykyinen päätoimittaja on Hannu Vuorinen

Historia

Lehti ilmestyi ensimmäisinä vuosinaan A3-kokoisena, kahdessa arkissa, 4 palstaa sivulla, ilman kuvia, kerran viikossa torstaisin. 
 Antti Mäkisen ollessa lehden päätoimittajana v. 1888 - 1900, lehdessä oli tunnettujen julistajien, kuten  C. H. Spurgeonin ja F. B. Meyerin saarnojen suomennoksia, Antti Mäkisen omia opetuskirjoituksia, uutisia Suomesta ja ulkomailta. Kirjoituksia raittiustyöstä, kertomuksia lähetystyöstä ja lähetystyöntekijöistä.  Wilhelmiina Arpiaisen runoja ja myöhemmin lähetyskirjeitä. Antti Mäkisen runoja Lieto nimimerkillä. Ruotsalaisesta Sanningswittnet lehdestä suomennettuja kirjoituksia. Kertomuksia vuosikokouksista ja lähetyskokouksista. Sunnuntaikertomuksia pyhäkouluja varten. Valuuttakurssit ja kokousilmoituksia Helsingin alueella. Antti Mäkisen jälkeen päätoimittajana toimi Eskil Renfors.
Äänekkyys

Äänekkyys eli kuuluvuus (engl. loudness; tunnus N) on psykoakustiikan suure, joka kuvaa kuinka kovana ääni havaitaan. Äänekkyyden yksikkö on sooni eli soni. Yksi soni vastaa aistimusta, jonka aiheuttaa 1 000 Hz:n taajuinen äänes äänenpainetasolla 40 dB. Soniasteikko on tasavälinen mitta-asteikko. Yksikön kehitti psykologi Stanley Smith Stevens.
Äänen intensiteetti ja äänipainetaso ovat absoluuttisia suureita, jotka riippuvat vain äänen värähtelyn tehosta. Mutta psykologisena suureena äänekkyys riippuu monesta asiasta, kuten äänen taajuudesta, intensiteetistä ja kuuntelevasta yksilöstä. Yleensä matalat ja korkeat äänet havaitaan hiljaisempina kuin keskiäänialueeseen kuuluvat äänet. Vuonna 1933 Bell-puhelinyhtiössä tehtiin ensimmäiset äänekkyyskäyrät kuunteluttamalla puhtaita säveliä kuulokkeilla koeryhmälle. Vakioäänekkyyskäyrästöjä on tehty myöhemminkin, mutta tätä Fletcherin–Munsonin käyrästöä pidetään yhä merkittävänä.
Viala-du-Tarn

Viala-du-Tarn on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 525 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Viala-du-Tarnin pinta-ala on 39 neliökilometriä.
Toimittajaliitto

Toimittajaliitto oli suomalainen vasemmistolainen toimittajayhdistys. Järjestö perustettiin vuonna 1959 Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton lehden Päivän Sanomien ammattiyhdistysjaostoksi. 1970-luvun alussa Toimittajaliitto siirtyi Suomen kommunistisen puolueen taistolaisen opposition kannattajien käsiin, kun TPSL yhdistyi takaisin Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen. Yhdistys toimi 1980-luvulle asti.
Yleisradion MOT-ohjelman toimittaja Jouni Tervo toi yhdistyksen jäsenten nimilistan esille vuonna 2000. Suomen Journalistiliitto väitti nimilistan julkistamista laittomaksi, ja valitusten vuoksi lista poistettiin ohjelman verkkosivuilta. Tietosuojavaltuutettu Reijo Aarnio käsitteli asian ja totesi vapauttavassa ratkaisussaan, ettei nimilistan julkaisemiselle ollut laillista estettä, koska se oli osa yhteiskunnallisesti tärkeää journalistista kokonaisuutta.
Yksi tunnetuimmista toimittajaliittolaisista on Helsingin Sanomien toimittaja Antti Blåfield, joka siirtyi Helsingin Sanomiin Suomen Kuvalehdestä. Yleisradiossa Toimittajaliiton jäseniä olivat muiden muassa Jukka Arvassalo, Raila Halmetoja, Kaisa Karikoski, Juha Kulmanen, Raini Lehtonen, Tom Moring, Reijo Rutanen, Leif Salmén, Nils Torvalds, Juha Virkkunen ja Taina West.
Toimittajaliitto oli neuvostojohtoisen International Organisation of Journalists -järjestön politiikan tukija. Liitto oli yksi Neuvostoliitosta saatujen propaganda-avustusten (arviolta 150 miljoonaa markkaa) edunsaajista. Suoran tuen lisäksi apu muodostui kirjapainotilauksista, opintostipendeistä ja matka-apurahoista.
Jarno Kivioja

Jarno Lionel Kivioja (s. 7. lokakuuta 1982 Nivala) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja.
Kivioja on saavuttanut Kalevan kisoissa hopeaa 2012 tuloksella 525 cm ja viidesti pronssia: vuonna 2006 tuloksella 540 cm, vuonna 2007 tuloksella 525 cm, vuonna 2008 tuloksella 515 cm, vuonna 2009 tuloksella 525 cm ja vuonna 2010 tuloksella 525 cm. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa Turussa 2010 tuloksella 532 cm sekä Rovaniemellä 2014 tuloksella 517 cm. Hänen ennätyksensä on Lappeenrannan eliittikisoissa vuonna 2009 hypätty 555 cm.