google/wiki40b huggingface dataset:
Pekka Seppänen

Ura

Seppänen työskenteli vuosina 1982–2010 tutkijana, tiedottajana, tiedotuspäällikkönä, toimittajana,Talouselämä-lehden päätoimittajana 2000–2010 sekä Talentum Oyj:n johtoryhmän jäsenenä ja lehtiliiketoiminnasta vastaavana johtajana, minkä jälkeen hän on toiminut vapaana yrittäjänä. Talouselämän päätoimittajan tehtävässä hän seurasi Pertti Montoa. 
Seppänen on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän on myös harrastelijamuusikko ja sarjakuvakäsikirjoittaja. Seppänen oli vuosina 1980–1982 Vaaralliset lelut -yhtyeen basisti ja kosketinsoittaja ja on soittanut myöhemmin Åttopojat-yhtyeessä. Käsikirjoittajana hän tehnyt vuodesta 1978 lähtien sarjakuvia Me Muut, Radio Otto ja Teuvo Lyly sekä pilapiirrosta Pomo & Väisänen (piirtäjinä Pertti “Häm” Hämäläinen ja Jari Pantzar). Lisäksi hän on tehnyt käsikirjoituksia muun muassa Mauri Kunnakselle, Matti Remekselle ja Juba Tuomolalle.
Vuodesta 2013 lähtien Seppänen on työskennellyt sivutoimisesti Gummerus Kustannus Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Sitä ennen hän toimi klassisen musiikin levy-yhtiön Ondine Oy:n hallituksen puheenjohtajana.
Seppänen kirjoittaa Helsingin Sanomiin johtamista ja työelämää käsitteleviä kolumneja. Ilta-Sanomissa hänen kolumniensa aiheita ovat talous, yhteiskunta, kulttuuri ja urheilu. 
Keväällä 2011 Seppänen osallistui kilpailijana Yle TV1:n Maestro – tikusta asiaa -sarjaan, jossa julkisuuden henkilöt opettelivat johtamaan orkesteria.

Palkintoja

Vuonna 2005 Seppänen sai Aikakauslehtien Päätoimittajat ry:n Julius-palkinnon, 2006 Bonnierin Suuren journalistipalkinnon vuoden journalistina ja 2009 ensimmäisen Mikko Pohtolan lehdistöpalkinnon, joka myönnetään mielipidevaikuttajalle, joka on käyttänyt suomen kieltä esimerkillisesti tai edistänyt merkittävästi tätä päämäärää.
Vuonna 2006 mediavaikuttajat äänestivät hänet Suomen parhaaksi päätoimittajaksi ja sisältöjohtajaksi.

Yksityiselämä

Pekka Seppäsen isä oli sosiologi Paavo Seppänen. Hänen veljensä on kirjailija, lääkäri ja tv-juontaja Juhani Seppänen.
Ecuadorinkarvatonkoira

Ulkonäkö

Ecuadorinkarvatonkoira on nimensä mukaisesti karvaton, ja se kuuluu yksiin kaikkein karvattomimmista karvattomista koirista: se on kokonaan karvaton muutamaa päässä olevaa yksittäistä karvaa lukuun ottamatta. Se on piirteiltään elegantti ja sen raajat ovat pitkät ja hoikat. Kuten monilta muiltakin karvattomilta roduilta, siltä puuttuu välihampaat. Sen iho on erittäin sileä ja pehmeä ja väriltään kullankeltainen. Säkäkorkeus on 38–46 cm.

Alkuperä

Rotu on kotoisin Santa Elenan niemimaalta. Monen kynologin mukaan sen esi-isät olivat inkojenkarvatonkoira ja pieni meksikonkarvatonkoira, mutta tästä ei ole todisteena mitään asiakirjoja. Sitä käytetään "elävänä lämpötyynynä" kivuliaisiin särkyihin: se painetaan kipukohtaa vasten, ja sen kuuma iho lievittää oireita. Se on yksi harvinaisimmista karvattomista koirista ja sen kotimaassa puhdasrotuisia yksilöitä on jäljellä vain kaukaisissa kylissä.
Heppenheim

Heppenheim on kaupunki Hessenin osavaltiossa Saksassa. Kaupunki on Kreis Bergstraßen piirikunnan pääkaupunki. Kaupungissa asui 25 725 ihmistä vuoden 2016 lopussa Kaupungin pinta-ala on 52,14 neliökilometriä.

Muuta

Formula 1:n maailmanmestari Sebastian Vettel on kotoisin Heppenheimistä.
Vertaismedia

Taustaa

Perinteisen viestintäkäsityksen mukaan viesti etenee lähettäjältä vastaanottajalle. Sosiaalisessa mediassa tämä on antanut tilaa kommunikoivan, kahdensuuntaisen viestinnän mallille. Näin viestin lähettäjä on vertaismedian aikakaudella muuttunut lähinnä keskustelun avaajaksi tai ehdottajaksi, ja varsinainen viesti kehittyy tämän alkusysäyksen, lähettäjän ja vastaanottajan vuorovaikutuksen tuloksena.

Käsitteestä

Sosiaalisessa mediassa tapahtuva vertaistuotannon käytäntö on varsinkin julkisessa keskustelussa monelle tuttu kansalaisjournalismina. Termi kansalaisjournalismi viittaa kuitenkin sekä englanninkieliseen termiin civic journalism että sisällöltään edeltävästä oleellisesti poikkeavaan käsitteeseen citizen journalism. Ensimmäinen viittaa ammattijournalistien ylläpitämään julkiseen keskusteluun ja journalismin uudistusliikkeeseen, jonka tavoitteena on kansalaisten osallistuminen valtamedian toimintaan ; tätä vastoin jälkimmäinen tarkoittaa kansalaisten oma-aloitteista sisällöntuotantoa nykyteknologian mahdollistamin keinoin.

Lähikäsitteet

Tutkimuskirjallisuudessa vertaismedialla on useita rinnakkaiskäsitteitä. Englanninkielisessä tutkimuksessa käytetään esimerkiksi termejä we media, user generated content, indymedia, participatory media, participatory journalism ja citizen journalism. Suomenkielisessä tutkimuksessa puhutaan muun muassa vertaisviestinnästä, kansalaisjournalismista, kansanjournalismista ja kansalaismediasta. Termit eroavat toisistaan lähinnä sillä, mitä osallistumismuotoja ne sisältävät. Toiset tutkijat käsittävät termillä vain journalistisesti merkittävät tekstit, toisille vertaismedia tarkoittaa kaikkea sosiaalisessa mediassa tapahtuvaa sisällöntuotantoa.

Ominaisuudet

Vertaismedia perustuu sosiaalisiin verkostoihin ja vapaaehtoisuuteen, ja toimii suurelta osin perinteisen viestintätalouden ansaintamallien ulkopuolella. Vertaismedian sisällöt syntyvät näin tekijän omista tai yhteisön yhdessä sopimista intresseistä lähtien. Sisällöntuottajat eivät saa työstään rahallista korvausta, vaan työstä saatu hyöty perustuu muunlaiseen palkkioon. 
Vertaismedia on epävirallinen ja editoimaton alhaalta ylöspäin etenevä prosessi, joka syntyy internetissä käytyjen, samanaikaisten ja jaettujen keskusteluiden tuloksena. Olennainen osa vertaismedian ja valtamedian suhdetta on se, että jälkimmäinen ammentaa mediankäyttäjien tahoillaan käymistä keskusteluista ja puheenaiheista. Näin vertaismedian sisällöistä on tullut olennainen osa myös valtamedian tarinankerrontaa, ja kommentit tai sosiaaliseen mediaan liittyvät uutiset ovat valtamediassa jo yleisiä. 
Keskustelu vertaismediasta kytkeytyy sekä hyödynnettävään teknologiaan ja sovelluksiin, sovellusten käyttäjiin eli aktiivisiin sisällöntuottajiin, ja tämän toiminnan merkitykseen valtamedian näkökulmasta. Vertaismedia vaikuttaa mediakenttään myös taloudellisesti, ja keskustelua käydään esimerkiksi maksullisten ja kaupallisten sisältöjen tarpeesta sekä markkinointikäytäntöjen tulevaisuudesta tilanteessa, jossa sisältöjä jaetaan ja tuotetaan ilmaiseksikin.
Toivo Salakivi

Toivo Albin Salakivi (12. heinäkuuta 1887 Pudasjärvi – 9. helmikuuta 1965 Rovaniemi) oli suomalainen poliitikko. Salakivi toimi Maalaisliiton kansanedustajana muutaman kuukauden ajan vuonna 1945 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Hän nousi eduskuntaan Uuno Hannulan tilalle. Salakivi toimi myös Kittilän kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Salakivi oli koulutukseltaan agrologi ja hän toimi politiikan ulkopuolella Lapin maatalousseuran toiminnanjohtajana ja maatalouskonsulenttina, asutustoiminnanjohtajana sekä Backaksen tilan kirjanpitäjänä ja apulaistilanhoitajana Helsingin maalaiskunnassa. Salakiven vanhemmat olivat maanviljelijä ja poliisi Aukusti Albin Stenius ja Leena Hyttinen. Salakiven puoliso vuodesta 1919 oli Ellen Karoliina Virtanen.
Harjujen suojeluohjelma

Suomen harjujen suojeluohjelma, varsinaisesti harjujen suojeluohjelma, toteutettiin Kalevi Sorsan IV hallituksen aikana Matti Ahteen toimiessa ympäristöministerinä valtioneuvoston periaatepäätöksellä 3. toukokuuta 1985.
Z/OS

z/OS, aiemmin MVS (Multiple Virtual Storage) ja OS/390, on IBM:n käyttöjärjestelmä System z -sarjan suurtietokoneille. Ohjelma on 1964 julkaistun S/360-koneen käyttöjärjestelmän perillinen. Käyttöjärjestelmää kehitettiin nimellä MVS 1970-, 1980- ja 1990-luvuilla, kunnes se vaihtoi nimekseen OS/390 vuonna 1995. Vuonna 2001 ohjelman nimeksi tuli z/OS. z/OS on suoraan yhteensopiva vanhoille versioilleen tehdyille ohjelmille. Se tukee myös UNIX-ohjelmia ja sillä on virallinen Unix-sertifiointi.

Historia

IBM S/360 tullessa markkinoille vuonna 1964, sitä varten oli kehitetty useita käyttöjärjestelmiä, joista edistynein oli nimeltä OS/360. OS/360 jakaantui kahteen rinnakkaisversion OS/MFT ja OS/MVT. Näistä MFT oli yleinen Suomessa 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Vuonna 1972 tuli OS/VS1 ja OS/VS2, jotka korvasivat MFT:n ja MVT:n. OS/VS2 versio 1 tunnettiin myös nimellä SVS. OS/VS2 versio 2 eli MVS julkaistiin vuonna 1974. 
Näitä seurasivat MVS/SE, MVS/SP, MVS/XA, MVS/ESA ja OS/390, jotka kaikki olivat yhteensopivia siten, että aiemmille tehdyt ohjelmat toimivat myös uudemmissa käyttöjärjestelmän versioissa ilman muutoksia.

Ominaisuuksia

Monet z/OS:n ominaisuuksista periytyvät aiemmilta vuosikymmeniltä. Alaspäin yhteensopivuudesta tullaan IBM:n mukaan pitämään huolta jatkossakin. Tämä tarkoittaa sitä, että aiemmin (jopa 1960-luvulla) käännetyt ohjelmat toimivat edelleen.
Tämän vuosikymmenen uutuuksia on muun muassa Java-tuki. Unix-tuki z/OS:ssä on ollut jo pitkään.

Resurssien käyttö

z/OS parantaa Z9-sarjan koneen resurssienjakohallintaa tekniikalla, joka yhdistää koneeseen sisäänrakennetun resurssienjako-ohjelman ja osioinnin ja klusterien hallinnan. z/OS voi siis mitoittaa prosessorin ja kanavien käytön yhdessä muiden, samassa koneessa tai samassa klusterissa olevien käyttöjärjestelmien kanssa.

Muistinhallinta

Vuodesta 2001 z/OS on tukenut 64-bittistä muistiavaruutta. Yhteensopivuuden takaamiseksi myös 31- ja 24-bittiset muistiavaruudet voidaan osoittaa. Käyttöjärjestelmän ydin sijaitsee aina 24-bittisessä muistiavaruudessa, jolloin sitä voivat käyttää kaikissa muistitiloissa toimivat sovellukset. IBM otti muistinsivutustoiminnon käyttöön 1970-luvulla. Nykyisellään z/OS voi osoittaa 16 eksatavua muistia. Usean käyttöjärjestelmän ympäristöissä z/OS pitää muistiavaruuden suojattuna, jolloin muut, samoja resursseja käyttävät käyttöjärjestelmät eivät voi lukea vieraan järjestelmän muistia.

Tiedostojärjestelmä

Z/OS:n tiedostojärjestelmä on nimeltään zFS. zFS voidaan käyttää HFS-tiedostojärjestelmän ohella.
Eduskuntavaalit 1913

Kansanedustajat

Valituista kansanedustajista uusia olivat mm. SDP:n Vihtori Huhta, Jussi Tolonen ja Jukka Tuomikoski, Maalaisliiton E. Y. Pehkonen, Suomalaisen puolueen Mikko Jaskari, Edvard Kilpeläinen, Antti Tulenheimo ja Paavo Virkkunen, Nuorsuomalaisten Rudolf Holsti ja Heikki Ritavuori, sekä Ruotsalaisten Annie Furuhjelm. Eduskunnan jätti vapaaehtoisesti mm. Suomalaisen puolueen J. K. Paasikivi.
M-Nitroaniliini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa m-nitroaniliini on keltaisenvärisiä kiteitä. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin. m-Nitroaniliini on myrkyllistä ja sille altistuminen aiheuttaa methemoglobiinin määrän lisääntymistä veressä, ihon ja kynsien sinertymistä, päänsärkyä, huonovointisuutta ja oksentelua.

Valmistus ja käyttö

m-Nitroaniliinia syntetisoidaan m-dinitrobentseenistä. m-Dinitrobentseenin magnesiumsulfaattipitoista vesiliuosta pelkistetään käyttäen natriumsulfidia tai natriumvetysulfidia. Muodostuva liuos jäähdytetään ja jäähtyneestä liuoksesta kiteytynyt m-nitroaniliini erotetaan suodattamalla.
m-Nitroaniliinia käytetään väriaineiden valmistuksessa käytettävien yhdisteiden valmistuksessa. Esimerkiksi sen asetylointi ja pelkistys johtaa 3-aminoasetanilidiin. Lisäksi m-nitroaniliinin diatsoniumjohdannaisia käytetään atsovärien tuotannossa. Yhdisteestä valmistetaan myös orgaanisia yhdisteitä, kuten m-nitrofenolia ja tetranitroaniliinia.
Sadetakki

Sadetakki eli sadeasu on takki, jota käytetään sateella takkina vedeneristävyyden vuoksi. Sadetakissa voi olla huppu, joka suojaa päätä sateelta. Huppua käytettäessä sateella ei tarvita erillistä sateenvarjoa. Muuten sadetakki on tavallisen takin kaltainen. Sadetakin helmat ovat pitkät, jotta ne suojaisivat mahdollisimman hyvin housuja kastumasta.
Kertakäyttöinen sadetakki on tehty muovista ja se on halpa. Sitä voi käyttää yleensä vain kerran, sillä se rikkoutuu ohutrakenteisena riisuttaessa helposti. Kertakäyttöinen sadetakki on pakattu pieneen pakettiin ja kulkee helposti mukana taskussa.
Suomessa sadetakkeja valmistavat muun muassa Rukka ja April Rain.

Historia

Sadetakkeja on osattu valmistaa jo tuhansia vuosia. Sadetakit olivat erityisesti kalastajien vaatteita, ja niitä tehtiin eläinten (esimerkiksi hylkeen) suolista. Ensimmäiset modernit sadetakit kehitteli Charles Macintosh 1800-luvun alussa. Macintosh kehitteli kumipäällysteisen kankaan, jota alettiin käyttää sadetakeissa.
Sotien jälkeen taipuisa PVC-kalvo teki mahdolliseksi sadeasujen tekemisen muovista. Suomessa muovisia sadetakkeja alkoi ensimmäisenä valmistaa seinäjokinen Arvo Luhtala. Materiaaliksi tuli pian myös muovitettu kernikangas.
Antero Alku

Politiikka

Toimittuaan ensin lyhyen aikaa Vihreissä Alku vaihtoi puoluettaan Suomen Keskustaan Vihreiden ja Keskustan pääkaupunkiseudun liikennepolitiikkaa koskevien erojen takia. Kunnallisvaaleissa 2004 Alku oli ensimmäistä kertaa ehdolla kaupunginvaltuustoon Keskustan listoilta, mutta jäi valitsematta. Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnassa Alku toimii varajäsenenä.
Alku on politiikassaan arvostellut Helsingin kolmen vahvan puolueen (Vihreät, Kokoomus, SDP) politiikkaa ja sen tuottamia ongelmia kaupungin päätöksenteolle.
Politiikassa ja kansalaisjärjestötoiminnassa Alku on toiminut autottoman Helsingin edistämiseksi. Hän oli Länsimetro-hankkeen vastustaja ja pikaraitiotien puolustaja. Lisäksi Alku on toiminut keskustatunnelin rakentamista vastaan sekä Kruunuvuorenrannan ja Helsingin keskustan yhdistävän sillan rakentamisen puolesta.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Alku oli Keskustan ehdokkaana, muttei tullut valituksi.
Finnish Labour Temple

Alkuvaiheet

Finnish Labour Templen rakennuttajina toimivat Amerikan sosialistiseen puolueeseen kuulunut Finnish-American Workers' League, joka oli perustettu Yhdysvaltojen puolella Michiganin Ironwoodissa sekä Ontariossa toiminut kanadansuomalainen raittiusliike New Attempt (Uusi Yritys). Ne perustivat Finnish Building Company Limited -nimisen yhtiön, joka aloitti rakennustyöt paikallisen ammattiosaston vuonna 1907 ostamalla tontilla. Finnish Labour Temple valmistui kahden vuoden kuluttua ja sen avajaiset pidettiin maaliskuussa 1910.
Valmistuttuaan rakennusta kutsuttiin nimellä "Port Arthur Finnish Socialist's Local Temple", koska sen pääomistaja oli Kanadan sosialistisen puolueen Port Arthurin (nyk. Thunder Bay) paikallisosasto. Vuotta myöhemmin rakennuksen omistajaksi tuli sosialistisesta puolueesta erotettujen suomalaisten perustama Kanadan Suomalainen Sosialistinen Järjestö. Finnish Labour Templessa oli alusta lähtien osuustoimintaperiaatteella toimiva ravintola ja lisäksi sen tiloissa piti majaansa Työkansa-sanomalehteä julkaissut kustannusyhtiö. Venäjällä tapahtuneen lokakuun vallankumouksen jälkimainigeissa Kanadan hallitus kielsi kaikki sosialistipuolueen ulkomaankieliset paikallisosastot ja niin kanadansuomalaiset hakeutuivat One Big Union -ammattiliiton suojiin. Sen paikallisosastosta tuli myös talon omistaneen Finnish Building Companyn suurin osakas.

Syndikalismin aika

Vuonna 1919 One Big Union jakaantui kahtia kommunisteihin ja anarkosyndikalisteihin, joista ensin mainitut perustivat oman Little Finn Hall -nimisen kokoontumispaikkansa naapuritaloon. Finnish Labour Temple jäi näin ollen syndikalistisen IWW-ammattiliiton kannattajien haltuun. Sen kanadansuomalaiset jäsenet muodostivat Canadan Teollisuusunionistinen Kannatusliiton, joka toimi IWW:n paikallisena osastona. Finnish Labour Temple oli IWW-liiton "wobbleina" tunnettujen kannattajien kokoontumispaikkana aina 1960-luvun jälkipuoliskolle saakka. Talossa oli useita osuustoimintaravintoloita, joista tunnetuimmaksi nousi nykyisinkin toimiva The Hoito, lisäksi rakennuksessa sijaitsi muun muassa Minnesotan Duluthissa julkaistun syndikalistisen Industrialisti-sanomalehden Kanadan toimitus. Syndikalistit vastustivat bolševismia ja keräsivät esimerkiksi talvisodan aikana varoja Suomelle.

Viimeiset siirtolaiset

Viimeinen suuri siirtolaisuusaalto saapui Kanadaan 1960-luvun aikana. Uuden sukupolven suomalaissiirtolaiset eivät kuitenkaan olleet enää kiinnostuneita radikaalista työväenliikkeesta ja niinpä Finnish Labour Templen pääomistajaksi tuli lopulta IWW:n jäsenten ikäännyttyä poliittisesti sitoutumaton Finlandia Club of Port Arthur. Talon nykyinen omistaja on sen hallintaa varten perustettu säätiö The Finnish Heritage Building Fund.
Ian Richardson

Ian William Richardson (7. huhtikuuta 1934 Edinburgh, Skotlanti – 9. helmikuuta 2007 Lontoo, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä.

Ura

Koulun päätyttyä Richardson aloitti opinnot Royal Scottish Academy of Music and Dramassa Glasgow'ssa. Näyteltyään jonkin aikaa Birmingham Repertory Theatressa hän siirtyi vuosiksi 1960–1975 Royal Shakespeare Companyyn, jonka perustajajäseniin hän kuului.
Hän näytteli Peter Brookin tuottamassa näytelmässä Marat/Sade RSC:ssä ja Broadwayllä 1965. Myöhemmin 1967 hän näytteli Jean-Paul Marat'n osan elokuvaversiossa. Vuonna 1976 hän esitti professori Henry Higginsin osan uudessa My Fair Lady -versiossa ja hänet nimettiin Tony-palkinnon saajaehdokkaaksi. Hän esiintyi Broadwaylla 1981 Edward Albeen näytelmässä Lolita, joka on mukaelma Vladimir Nabokovin kirjasta, mutta se ei ollut kovin suuri menestys.
Musikaalielokuvassa Don Quijote – mies La Manchasta (Man of La Mancha) vuodelta 1972 hän oli papin roolissa. Vuonna 1987 hän esitti roolista muunnelman piispa Motopon osassa televisioelokuvassa Monsignor Quixote, joka perustui Graham Greenen nykyaikaistettuun versioon Don Quijoten tarinasta. Mainetta hänelle toi vallanhimoisen poliitikon Francis Urquhartin rooli TV-sarjassa House of Cards (1990) ja sen jatko-osissa To Play the King (1994) ja The Final Cut (1995). Rooli toi Richardsonille BAFTA-palkinnon. Tunnettuihin elokuvarooleihin kuuluu herra Kirjan rooli tieteisfantasiassa Dark City (1998).
Richardson sai arvonimen Commander of the British Empire (CBE) vuonna 1989.
Ian Richardson kuoli  sydänkohtaukseen helmikuun 9. päivän aamuna vuonna 2007. Hän oli 72-vuotias. Agenttinsa mukaan Richardson ei ollut sairastellut ennen kuolemaansa ja hänen oli ollut tarkoitus jatkaa työntekoa seuraavalla viikolla TV-sarjassa Midsomerin murhat.
Giacomo di Grassi

Giacomo di Grassi oli italialainen miekkailunopettaja. Hän kirjoitti miekkailun käsikirjan Ragione di adoprar sicuramente l'Arme, si da offesa come da difesa, joka ilmestyi 1570. Teos on käännetty englanniksi ja julkaistu 1594 nimellä DiGrassi, His True Arte of Defence.
Grassin tärkeimpiä oppeja olivat, että saman pituisia aseita käytetään samalla tavalla ja että isku on ensisijainen verrattuna muihin hyökkäysmuotoihin, ja hän laati myös ohjeet siitä, miten eri aseilla hyökätään ja miten niitä käsitellään.
Di Grassi kirjoitti aikana, jolloin oltiin siirtymässä raskaista miekoista pitempiin ja kevyempiin miekkoihin, kuten rapiiriin. Hänen kuvaamansa asento ja jalkatyö ovat tyyliltään pystyjä, kasvot ovat suoraan ja jalkaterät ovat lähekkäin samalla tavalla kuin nykyaikaisessa kendon jalkatyössä, mutta toisin kuin eräät seuraavan sukupolven kirjoittajat 1600-luvulla esittivät.
Kilmez

Kilmez (ven. Кильме́зь) on Volgan vesistöön kuuluvan Vjatkan sivujoki Udmurtian tasavallassa ja Kirovin alueella Venäjällä. Sen pituus on 270 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 17 240 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus Vitšmarin kylän luona on 84,6 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Krasnogorskojen piiriissä sijaitsevasta suosta ja laskee Vjatkaan Kirovin alueella. Tärkeimmät sivujoet ovat Pester, Ut, Kyrtšma, Lumpun, Loban, Kulma, Kutyk, Arlet, Nuzyk ja Vala.
1950–1970-luvuilla Kilmeziä käytettiin puutavaran uittoon. Sen varrella sijaitsee Kirovin alueen Kilmezin piirikeskus sekä samanniminen taajama Udmurtian puolella.
Helena Ruuska

Helena Ruuska (s. 7. toukokuuta 1958) on helsinkiläinen tietokirjailija, äidinkielen lehtori ja filosofian tohtori. Hän opettaa Helsingin normaalilyseossa äidinkieltä ja kirjallisuutta ja kirjoittaa kirjallisuusarvosteluja Helsingin Sanomiin. Ruuska on ollut mukana tekemässä myös useita äidinkielen oppikirjoja.
Ruuska väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2010 Helsingin yliopistosta. Väitöskirja käsittelee Marja-Liisa Vartion romaania Kaikki naiset näkevät unia (1960). Teos on merkittävä modernismin keinoin toteutettu modernin kaupunkilaisnaisen kuvaus. Tutkimuksessa perehdytään siihen, miten romaanissa rakennetaan, kuvataan ja kommentoidaan naisen identiteettiä modernisoituvassa 1950-luvun Suomessa.
Hän kirjoitti väitöskirjansa pohjalta yleistajuisen elämäkerran Marja-Liisa Vartiosta, joka sai ilmestyessään paljon huomiota. Syksyllä 2015 hän jullkaisi WSOY:n kustantamana elämäkerran kirjailija Eeva Joenpellosta, joka arvosteltiin näyttävästi heti ilmestyttyään Helsingin Sanomissa. Maria-Liisa Nevala kirjoitti kritiikissään, että Ruuska on kirjoittanut Joenpelto-elämäkerran, joka on "kohteensa veroinen monisärmäisyydessään".
Helena Ruuskan puoliso on laulaja ja tuottaja Pekka Ruuska.
Love vs. Money

Tuotanto

Albumia oli työstämässä The-Dreamin lisäksi tuottaja Christopher Stewart. Stewart tuotti suurimman osan albumin kappaleista. The-Dream pyysi apua myös räppäri/tuottaja Lil Jonilta ja tämä sävelsi kappaleen Let Me See the Booty. Rockin' That Shit (Remix) -kappaleeseen tulivat räppämään Ludacris ja Fabolous. Kappale leikattiin kuitenkin pois lopulliselta versiolta, mutta lisättiin kuitenkin bonuskappaleeksi albumin loppupuolelle.

Myynti

Love vs. Money sijoittui Billboard 200 -listan kakkospaikalle myytyään 151,000 kappaletta ensimmäisellä viikolla. Toisella viikolla albumi putosi 4. sijalle myytyään 56,000 kappaletta. Kolmannella viikolla albumi putosi viisi numeroa sijalle 9 myytyään 35,967 kappaletta. Rolling Stone -lehti nimesi albumin vuoden 2009 8. parhaaksi albumiksi.

Kiertue

The-Dream aloitti 21 kaupungin käsittävän kiertueen laulajatar Keyshia Colen kanssa. Kiertue alkoi 13. toukokuuta 2009 Cincinnatin Aronoff Centeristä ja päättyi Paramount Theateriin Oaklandiin 21. kesäkuuta 2009.
Naisten 4 × 400 metrin viestijuoksu yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010

Alkuerät

Kummankin erän kolme parasta joukkuetta (Q) ja kaksi joukkuetta aikavertailun kautta (q) finaaliin.
Metal Gear 2: Solid Snake

Kehitysprosessi

Ensimmäisen Metal Gear -pelin valtavan suosion innostamana Konami alkoi teettää NES:lle jatko-osaa peliin, Kojiman tietämättä. Tästä pelistä tuli NES:n Snake's Revenge -peli. Kojima, joka ei ollut aluksi edes ajatellut Metal Gearille jatko-osaa, tapasi sattumalta junamatkalla erään Snake's Revengen tekijätiimin jäsenen. Tämän tapaamisen jälkeen Kojima päätti alkaa työstää Metal Gear 2:ta, joka julkaistiin vain Japanissa MSX2:lle.
Kun Metal Gear Solid julkaistiin, sisällytettiin Metal Gear 2:n tapahtumat peliin mukaan "Previous Operations" -tekstinpätkillä, jotta pelaajat, jotka eivät olleet pelanneet aikaisempia Metal Geareja, ymmärtäisivät juonen paremmin. Vasta Metal Gear Solid 3: Subsistence -pelin mukana oli englanninkieliset versiot peleistä.