google/wiki40b huggingface dataset:
Kallipolis (Sisilia)

Maantiede

Kallipoliin tiedetään sijainneen Sisilian itärannikolla tai sen lähettyvillä suhteellisen lähellä sen emäkaupunkia Naksosta. Tarkempaa sijaintia ei kuitenkaan tiedetä. Aiemmin kaupungin on ajateltu sijainneen rannikolla Naksoksen pohjoispuolella, sen ja Zanklen eli myöhemmän Messenen välillä. Uudempien löytöjen perusteella sen sijainniksi on ehdotettu kuitenkin nykyistä San Marcoa noin kolme kilometriä Naksoksen paikasta ja nykyisestä Giardini-Naxoksen kaupungista etelään.

Historia

Kallipolis oli Naksoksen perustama siirtokunta ja näin alkuperältään kreikkalaiskaupunki ja yksi Sisilian khalkislaisista kaupungeista. Kaupungin perustamisvuotta ei tunneta, mutta oletetaan, että se oli perustettu suunnilleen samaan aikaan kuin Katane, Leontinoi ja Zankle, toisin sanoen 700-luvun eaa. viimeisillä vuosikymmenillä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kallipolitēs (Καλλιπολίτης).
Kallipoliin historiasta tiedetään vain vähän. Herodotos mainitsee Gelan tyrannin Hippokrateen piirittäneen kaupunkia noin vuonna 495 eaa. ja saaneen kaupungin alaisuuteensa. On todennäköistä, että Hippokrates tuhosi Kallipoliin ja siirrätti sen asukkaat muualle Sisilian tyranneille tyypilliseen tapaan, tai että tämä tapahtui viimeistään Hippokrateen seuraajan Gelonin aikana. Tämän voi päätellä myös siitä, ettei Thukydides mainitse kaupunkia Ateenan Sisilian sotaretken yhteydessä 400-luvun eaa. loppupuolella. Myöskään Diodoros Sisilialainen ei mainitse Kallipolista Sisilian historiaa käsitellessään.
Strabon mainitsee Kallipoliin niiden Sisilian kaupunkien joukossa, jotka olivat hänen aikanaan autiona. Stefanos Byzantionlainen puhuu kaupungista ikään kuin se olisi ollut olemassa vielä toisen puunilaissodan aikaan 218–202 eaa., mutta tämä on todennäköinen virhe.

Rakennukset ja löydökset

Koska kaupungin sijaintia ei tiedetä, se tunnetaan vain antiikin lähteissä olevien vähäisten vittausten kautta. Koska kaupunki oli piiritettynä 400-luvulla eaa., sen on täytynyt olla tuohon aikaan ympäröity muurein.
Osip Runitš

Osip Iljitš Runitš (ven. Осип Ильич Рунич, oikealta sukunimeltään Fradkin, Фрадкин; 1889 – 6. huhtikuuta 1947 Johannesburg) oli venäläinen näyttelijä.
Osip Runitš työskenteli Moskovan draamateatterissa ja alkoi vuonna 1914 näytellä myös elokuvissa. Venäjän sisällissodan aikana hän matkusti kuvausmatkalle Odessaan. Runitš siirtyi vuonna 1919 Italiaan, vuonna 1920 Berliiniin ja vuonna 1925 Pariisiin. Työskenneltyään elokuvissa hän palasi näyttämölle vuonna 1926 Riian venäläisessä ja juutalaisessa teatterissa. Vuonna 1939 Runitš matkusti Etelä-Afrikkaan, jossa hän työskenteli muun muassa juutalaisessa teatterissa.
Ristiretket Suomeen

Ristiretkien jälkeen

Karjalan ristiretken jälkeen sotatila Ruotsin ja Novgorodin välillä jatkui. Novgorod hyökkäsi Hämeeseen vuonna 1311 polttaen "Vanain kaupungin" sekä Turkuun vuonna 1318 polttaen sen maan tasalle. Jatkuvat hävitysretket alkoivat kuitenkin käydä molempien voimille, ja vuonna 1323 solmittiin Pähkinäsaaressa rauhansopimus. Pähkinäsaaren rauhaan päättyi Suomen ristiretkiaika. Novgorod tunnusti Ruotsin valta-aseman Länsi-Karjalassa, mutta Novgorodille jäivät Laatokan ympärillä olevat alueet. Rauhassa sovitun rajan itäpuolelle jäi ortodoksinen ja länsipuolelle katolinen usko. Kyse oli myös hansakauppiaiden kaupallisista eduista, joita sotiminen saattoi haitata.
Ristiretkien seurauksena Ruotsi liitti Suomen yhteyteensä ja samalla osaksi läntistä eli katolista kirkkoa ja ruotsalaisten Suomen rannikkoalueiden kolonisaatio alkoi. Turku muodostui uuden uskonnon pääpaikaksi tuomiokirkkoineen. Niin sanottu ristiretkiaika oli sekoitus rauhanomaista hengellisen ja maallisen vallan leviämistä, varsinaista valloitusta ja asutustoimintaa (ruotsinkielinen rannikkoasutus Suomeen). Vaikka kyse oli osittain valtaamisesta, ei alueelle muodostunut erillistä valloittajien ja valloitettujen väestönosaa, kuten Virossa.
Jinmen

Jinmen eli Quemoy (perinteiset merkit: 金門; yksinkertaistetut merkit: 金门; pinyin: Jīnmén, tw. Kin-mn̂g tai Kin-mûi) on Taiwanille kuuluva saariryhmä Taiwaninsalmessa Xiamenin lahden suulla, noin 2,5 kilometrin päässä Manner-Kiinan rannikosta ja 275 kilometriä Taiwanista luoteeseen. Se koostuu samannimisestä pääsaaresta ja 11 pienemmästä saaresta ja luodosta. Pääsaarella on kukkuloita, kallioita ja tasankoja. Pääasiallinen tulonlähde on maanviljely, joka tuottaa bataattia, maapähkinöitä, hirssiä, vehnää, soijapapuja, vihanneksia ja riisiä.
Jinmen kuului Fujianin maakuntaan, kunnes vuonna 1949, kun nationalistit pakenivat Taiwaniin, he valloittivat Jinmenin saaret. Saarten hallinnasta on sodittu sen jälkeen (ensimmäinen Taiwaninsalmen kriisi  ja toinen Taiwaninsalmen kriisi) ja ne olivat sotilasaluetta vuoteen 1992 asti.
Vuonna 2003 Jinmenin maakunnassa oli noin 60 000 asukasta.
Sjögrenin oireyhtymä

Sjögrenin oireyhtymä eli Sjögrenin syndrooma on toiseksi yleisin tulehduksellinen reumasairaus, jonka tunnusomaisia oireita ovat suun ja silmien limakalvojen kuivuminen. Se on autoimmuunisairaus eli sairaus, jossa ihmisen immuunijärjestelmä hyökkää elimistön omia soluja vastaan. 
Oireyhtymälle on tyypillistä pienten ulkoeritteisten rauhasten krooninen tulehdus ja tästä seuraava rauhasten toimintahäiriö ja edelleen limakalvojen kuivuusoireet. Lisäksi on useita erilaisia liitännäisoireita.
Sjögrenin oireyhtymä esiintyy joko primaarisena eli itsenäisenä tai sekundaarisena, jolloin se liittyy johonkin muuhun autoimmuunitautiin, kuten nivelreumaan tai  kilpirauhasen vajaatoimintaan. Sjögrenin oireyhtymän määrää väestössä ei tarkkaan tunneta luokittelun vaihtelevuuden vuoksi. Aikuisväestössä sitä on noin 0,6-3,3 prosenttia, enimmäkseen naisilla (jopa suhteessa 9:1). Yleisimmin siihen sairastutaan 40-60 vuoden ikäisenä.

Oireet

Oireyhtymälle on tyypillistä limakalvojen kuivuusoireet: silmien, suun ja sukuelinten limakalvot kuivuvat rauhasten tuhoutuessa. Silmät kirvelevät, ja tuntuu kuin silmissä olisi koko ajan roska. Suun kuivuminen johtaa siihen, että juomisen tarve lisääntyy. Voi myös esiintyä nielemisvaikeuksia ja äänen käheyttä. Myös niveloireita ja yleistynyttä väsymystä voi esiintyä.
Limakalvojen liitännäiskomplikaationa voi tulla sarveiskalvo- ja sidekalvovaurioita. Suun mahdollisia ongelmia ovat hampaiden lisääntyvä reikiintyminen ja hammaspaikkojen hajoaminen sekä ientulehdus. Suussa voi esiintyä hiivainfektioita herkemmin. Nenän ja hengitysteiden limakalvojen kuivuminen aiheuttaa yskää ja nenän oireita. Sukuelinten limakalvojen kuivuminen aiheuttaa omat ongelmansa. Mahan rauhasten vaurioitumisen myötä voi esiintyä B12-vitamiinin ja raudan imeytymisongelmia.
Oireyhtymä lisää mahdollisuutta sairastua imusolmukesyöpään. Sairastumisriski on 40-kertainen tavalliseen riskiin verrattuna.

Toteaminen

Sjögrenin syndrooma todetaan kuivaoireiden ja -löydösten perusteella, kun silmien ja suun kuivuutta on ollut oireisena yli 3 kuukauden ajan ja todetaan selkeästi alentunut kyynelnesteen eritys sekä alentunut mitattu syljeneritys tai jokin muu sylkirauhasen tyypillinen poikkeavuus. Lisäksi on osoitettava immunologisia muutoksia tai tulehdus sylkirauhasissa. Immunologista poikkeavuutta osoittaa koholla oleva SSA-ab tai SSB-ab taso.
Sylkirauhaskoepala kertoo tulehduksen olemassaolon, ja koepala otetaan erityisesti SSA/B-vasta-aineiden ollessa negatiiviset. Löydöksiä pitää olla neljä, ja yksi kriteereistä pitää olla joko immunologinen tai koepalalöydös. Diagnoosin tekee yleensä reumatologi.

Hoito

Sjögrenin oireyhtymään ei ole toistaiseksi parantavaa hoitoa, mutta sen oireita voidaan lievittää lääkkeillä. Silmiä hoidetaan keinokyynelillä, salvoilla ja lamelloilla.  Kuivan suun hoito perustuu syljenerityksen stimulointiin esimerkiksi purukumin avulla. Sokerittomien juomien juominen estää kariesta.
Norman Bethune

Norman Bethune (4. maaliskuuta 1890 Gravenhurst, Kanada – 12. marraskuuta 1939 Hebei, Kiina) oli kanadalainen kirurgi ja lääkintäupseeri. Hänet tunnetaan erityisesti työstään sotilaslääketieteen pareissa ja alalle kehittämistään parannuksista. Bethunea pidetään yhtenä kaikkien aikojen suurimmista kanadalaisista.

Varhainen elämä ja yhteiskunnallinen herääminen

Ontarion Gravenhurstissä syntynyt Bethune valmistui Toronton yliopistosta ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa Kanadan armeijan lääkintäjoukoissa Ranskassa sekä myöhemmin Iso-Britannian Kuninkaallisessa laivastossa kirurgina. Sodan jälkeen Bethune työskenteli eri sairaaloissa Englannissa, Skotlannissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa sekä lääkärinä että opettajana. Hänen lääkärintyössään näkemä sosiaalinen eriarvoisuus sai pappissukuun syntyneen Bethunen kiinnostumaan vasemmistolaisuudesta 1930-luvun alun lamavuosina. Vuonna 1935 hän matkusti Neuvostoliittoon tutustumaan maan terveydenhuoltojärjestelmään. Palattuaan kotimaahansa Bethune liittyi Kanadan kommunistiseen puolueeseen.

Espanjan ja Kiinan sisällissodat

Espanjan sisällissodan sytyttyä heinäkuussa 1936 Bethune matkusti Espanjaan ja tarjosi palveluksiaan diktaattori Francoa vastaan taisteleville tasavaltalaisille. Hän kehitti sodan aikana muun muassa siirrettävän kenttäolosuhteisiin tarkoitetun verensiirtolaitteiston. Tammikuussa 1938 Bethune lähti Espanjasta ja liittyi Kiinan sisällissodassa taistelleisiin Maon johtamiin kommunistien joukkoihin. Kiinassa hän kehitti erityisesti kenttäkirurgiaa sekä koulutti lääkintähenkilökuntaa. Sisällissodan lisäksi Bethune osallistui kirurgina toiseen Kiinan-Japanin sotaan. Marraskuussa 1939 hän viilsi leikkauksen yhteydessä haavan sormeensa ja kuoli myöhemmin verenmyrkytykseen 49-vuotiaana.

Muistaminen

Norman Bethune on haudattu Shijiazhuangin kaupunkiin vallankumouksen marttyreille tarkoitetulle hautausmaalle. Hänen viereensä on haudattu myös kaksi muuta ulkomaalaista, skottilainen lähetyssaarnaja ja olympiamitalisti Eric Liddell sekä intialainen lääkäri Dwarkanath Kotnis. Bethune nauttii vielä tänäkin päivänä Kiinassa suurta arvostusta. Hän on yksi harvoista ulkomaalaisista, jolle maassa on pystytetty patsaita. Bethunen mukaan on Kiinassa nimetty myös useita lääketieteen oppilaitoksia. Hänellä on lisäksi muistomerkki Espanjan Malagassa sekä useita patsaita kotimaassaan Kanadassa.
Vuonna 1972 Kanadan hallitus nimesi hänet "Persons of National Historic Significance" -luetteloon, joka sisältää kansallisesti merkittäviä kanadalaisia. Kanadan yleisradioyhtiön järjestämässä The Greatest Canadian (Suurin kanadalainen) -äänestyksessä Bethune sijoittui vuonna 2004 sijalle 26. Hänestä on tehty useita televisiosarjoja sekä Kanadassa että Kiinassa. Vuonna 2006 valmistui 20-osainen Dr. Norman Bethune, joka oli kaikkien aikojen kallein kiinalainen televisiosarja. Bethune – sankarin synty -niminen elokuva tuli ensi-iltaan vuonna 1990. Siinä Bethunea esitti Donald Sutherland ja elokuvan naispääosassa nähtiin Helen Mirren.
Yksi puraisu

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu Yhtä puraisua makaaberiksi horror-huumoriksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Sulo Kirsi

Sulo Kirsi (1. joulukuuta 1912 Viipuri – 9. heinäkuuta 1970) oli suomalainen pesäpalloilija ja jääpalloilija.
Sulo Kirsi aloitti jääpalloilun edustustasolla 15-vuotiaana Reippaan miehistössä. Viipurin Palloseuran joukkueessa ViPS:n tankki saavutti Suomen mestaruuden 1931 ja 1936, jonka lisäksi kerran hopeaa ja kahdesti pronssia. Sotavuosina Kirsi pelasi Susien joukkueessa Helsingissä. Aktiiviura jatkui aina vuoteen 1951 saakka. Kirsi pelasi yhden A- ja yhden B-maaottelun.
Pesäpallossa Kirsi edusti Viipurin Pallonlyöjiä ja valittiin Itä-Länsi -otteluun varamieheksi vuonna 1933.  Jalkapalloa hän pelasi VPS:n reservijoukkueessa ja oli lisäksi hyvä golfaaja ja B-luokan tenniksenpelaaja.
Sulo Kirsin poika Martti on pelannut pesäpalloa Kelta-Mustien suomensarjajoukkueessa.
Sebežin piiri

Sebežin piiri (ven. Се́бежский райо́н, Sebežski raion) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa Latvian ja Valko-Venäjän rajalla sijaitsevan piirin pinta-ala on 3 110 neliökilometriä ja asukkaita on 21 674 henkeä (vuonna 2010).
Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Sebežin kaupunki (6 375 as., koko Sebežin kaupunkikunta 8 354 as.). Muita kaupunkimaisia asutuksia piirissä ovat Idritsa (Идрица, 4 988 as., kaupunkikunta 5 435 as.) ja Sosnovyi Bor (Сосновый Бор, 2 877 as., kaupunkikunta 3 363 as.). Kolmen kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa.
Piirin kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie sekä Moskovasta Latvian rajalle suuntautuva M9-valtatie.
Seudulla on mm. sähköteknistä, puunjalostus-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Tärkeä merkitys on myös liikenteen ja rajanylityspaikkojen tarjoamilla työpaikoilla.
Huomattavin nähtävyys on Sebežin kansallispuisto.
Carl Gustaf Avellan

Carl Gustaf Avellan (21. maaliskuuta 1886 Kuopio – 13. toukokuuta 1928 Espoo) oli suomalainen tilanomistaja joka omisti 1900-luvun alussa suuria maa-alueita Pohjois-Espoon alueella. Kiihkomielisenä ruotsinkielisenä tunnettu Avellan sai julkisuutta rakennettuaan vuonna 1908 pari metriä korkean piikkilanka-aidan omistamansa Ala-Luukin tilan päärakennuksen ympärille estääkseen talossa sijainneen Lahnuksen suomenkielisen kansakoulun toiminnan.
Avellanin vanhemmat olivat lääketieteen tohtori, piirilääkäri Georg Avellan (1830–1895) ja Aina Maria Ranin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Nya svenska läroverket i Helsingforsista ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa oikeustiedettä.
Lahnuksen suomenkielinen kansakoulu aloitti toimintansa 1906 Ala-Luukin tilan päärakennuksessa. Koulu vuokrasi talon Mathilda Ahlforsilta jolla oli elinikäinen käyttöoikeus taloon. Ahlforsin vanhemmat olivat Ala-Luukin tilan myydessään jättäneet tyttärelleen elinikäisen asumisoikeuden taloon. Matilda Ahlfors muutti miehensä kanssa Helsinkiin kesällä 1906 ja hän vuokrasi tilan päärakennuksen Lahnuksen koululle kahden vuoden sopimuksella.
Vuonna 1907 Ala-Luukin tilan omistajaksi tuli suuria maa-alueita Pohjois-Espoon alueella omistanut Carl Gustaf Avellan. Kiihkeänä ruotsinkielisenä Avellan ei hyväksynyt suomenkielisen kansakoulun toimintaa maillaan ja yritti jo syksyllä 1907 saada koulun muuttamaan pois. Kun tämä ei onnistunut Avellan rakensi vuoden 1908 alussa tilan päärakennuksen ympärille pari metriä korkean piikkilanka-aidan estääkseen koulun toiminnan. Aidassa oli vain yksi kapea kulkuaukko. Avellan kielsi myös koulun opettajaa Edvard Inkilää jatkamasta koulun toimintaa ja vei vuokrausasian käräjille. Kouluylihallitus valitti asiasta Uudenmaan läänin kuvernöörille ja vaati toimia jotta koulu voisi jatkaa toimintaansa. Käräjäoikeuden päätöstä odoteltaessa koulun toiminta oli keskeytyksissä piikkilanka-aidan takia tammikuun lopusta maaliskuun puoliväliin. Oikeus päätti että koulu sai jatkaa toimintaansa rakennuksessa vuokrasopimuksen loppuun saakka ja määräsi Avellanin poistamaan aidan koulun ympäriltä.
Kesällä 1908 koulun vuokrasopimuksen päätyttyä koulu teki uuden kaksivuotisen vuokrasopimuksen Matilda Ahlforsin kanssa. Kun Avellanin mielipidettä ei oltu kysytty hän vei vuokrausasian uudelleen käräjille syyskuussa 1908. Huhtikuussa 1909 oikeus päätti asiassa Avellanin hyväksi ja Lahnuksen koulu joutui muuttamaan heti Ala-Luukin tilalta. Uudet Snettansin talosta saadut tilat olivat kuitenkin pienempiä, kylmiä ja huonokuntosia joten koulu joutui supistamaan toimintaansa. 
Helmikuussa 1913 koulukiistassa päästiin lopulta sopuun kun Lahnuksen koulun johtokunta osti 8000 markan kauppahinnalla Avellanilta Luukkaan tilasta lohkaistun ns. Sundelskan huvilan tontteineen. Koulu aloitti toimintansa täällä jo samana keväänä.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2013

Poisjäännit

Miehistä turnaukseen ei osallistunut Jo-Wilfried Tsonga polvivamman vuoksi. Myöskään Marin Čilić ja Viktor Troicki eivät osallistuneet turnaukseen. Čilićin epäillään jääneen kiinni dopingista, ja Troicki sai jo aiemmin dopingtuomion. Mardy Fish luovutti turnausta edeltävän viikon ottelussaan Jarkko Niemistä vastaan saatuaan auringonpistoksen. Hän ei myöskään osallistunut turnaukseen.
Naisista turnaukseen ei osallistunut maailmanlistan sijalla kolme ollut Marija Šarapova, joka kärsi olkapäävammasta.
Toivo Rautavaara

Toivo Fredrik Rautavaara (27. helmikuuta 1905 Viipurin maalaiskunta – 4. maaliskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen hyötykasvitutkija, maatalous- ja metsätieteiden tohtori ja terveiden elämäntapojen puolestapuhuja, jolle myönnettiin professorin arvonimi. Hän oli Juho Vainion säätiön puheenjohtaja ja säätiön julkaiseman TEE-lehden päätoimittaja.

Elämäkerta

Rautavaaran vanhemmat olivat opettajia. Hän vietti osan lapsuuttaan kasvattiperheessä. Hän opiskeli maatalous- ja metsätieteitä, valmistui tohtoriksi 1947, kirjoitti ja luennoi etenkin Helsingissä ja Turussa, toimi elintarviketeollisuudessa tuotekehittelijänä, sanomalehtialalla, mainostajana, opettajana, maataloushallinnon virkamiehenä ja jäi eläkkeelle maatilahallinnon puutarhaosaston osastopäällikön virasta 1972. Tämän jälkeen hän antautui kokopäivätoimisesti tutkimustyölle. Ammatillisten tehtävien ohella hän toimi aktiivisesti useissa järjestöissä, kuten maailmanlaajuisesti ensimmäisenä asialle omistautuneessa Lihavuudenvastustamisyhdistys ry:ssä, jonka puheenjohtajana hän toimi useita vuosia. 
Rautavaara tuli tunnetuksi edustamiensa tieteiden popularisoijana ja kansanvalistajana. Hän otti elämäntehtäväkseen valistaa suomalaisia terveellisistä elämäntavoista ja luonnonmukaisesta viljelystä, ja hän puhui ympäristöarvoja kunnioittavan elämäntavan puolesta. Hän kirjoitti näistä aiheista 32 teosta, joihin kuuluvat muun muassa Sieniaapinen (1942), Suomen sienisato (väitöskirja, 1947), Miten luonto parantaa, Syömällä solakaksi (1951) ja Mihin kasvimme kelpaavat (1942). Viimeksi mainittu, uusien painoksien myötä klassikoksi noussut teos opetti jo pula-aikana suomalaisille, miten hyödyntää luonnonkasveja ruokana ja eläinten rehuna. Kirja sisältää kattavan valikoiman reseptejä eri kasvien ravintokäytöstä. Jotkut neuvoista on myöhemmin todettu kyseenalaisiksi. Rautavaaran näkemys, että kaikki sienet tai vaikkapa vehkat olisivat syöntikelpoisia, ei nykytietämyksen mukaan ole aukottomasti totta. 
Hän myös kehitti suomen kieltä: sanat luonnonmukainen, herukka, tuoremehu, luontaistuote ja Mehu-Maija ovat hänen kehittämiään. Yhteiskunnallisilta näkemyksiltään Rautavaara oli visionääri, joka vastusti niin "holhousyhteiskuntaa" kuin metsien yksipuolista käyttöä ja kannatti energia- ja rehumetsien hyödyntämistä, luonnonmukaista ravintoa ja lyijytöntä bensiiniä. 
Rautavaaran vaimo Karin (o.s. Kajava, 1901–1981) toimi kielenkääntäjänä ja Eduskunnan konekirjoittajana. Liitosta syntyi yksi lapsi, Helinä Rautavaara (1928–1998). Toivo Rautavaaran laaja, kansainvälinen luonnonkasvien ja -sienten käyttöä käsittelevä kirjasto on lahjoitettu osin Juho Vainion säätiölle, jonka puheenjohtajana hän toimi, ja osin Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskukselle.
Toivo Rautavaaran muistoksi on perustettu mitali, jonka myöntää Juho Vainion säätiö.
Maija-Leena Paavola

Maija-Leena Paavola (s. 4. marraskuuta 1956 Punkalaidun) on eduskunnan pääsihteeri vuoden 2016 alusta. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle jäänyttä Seppo Tiitistä ollen ensimmäinen pääsihteeriksi valittu nainen. Aiemmin Paavola työskenteli eduskunnan lainsäädäntöjohtajana vuodesta 2012.
Paavola valmistui ylioppilaaksi Punkalaitumen yhteiskoulusta 1975 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta 1981. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1985. Paavola työskenteli ammattikasvatushallituksen ja opetushallituksen tarkastajana 1988 ja ylitarkastajana 1988–1991. Eduskunnan oikeusasiamiehen kanslian esittelijänä Paavola toimi 1991 ja nuorempana eduskunnan oikeusasiamiehen sihteerinä 1993–1997. Eduskuntasihteerinä hän työskenteli 1997–2012 ja eduskunnan lainsäädäntöjohtajana 2012–2015.
Paavolalla ei ole puoluetaustaa.
George Bell

Ekumeeniset ponnistelut rauhan eteen

Bell yritti jo ennen sotaa varoittaa Eurooppaa natsien suunnitelmista. Sodan sytyttyä Bell toi Britannian hallitukselle tietoja saksalaisesta vastarintaliikkeestä natsihallintoa vastaan. Bell oli sodan aikanakin yhteydessä saksalaiseen vastarintaliikkeeseen ja koetti hankkia sille tukea Saksan ulkopuolelta. Lisäksi hän pyrki pelastamaan juutalaisia natsien vainolta.
Piispa Bell järjesti 27. heinäkuuta 1945 Holy Trinity -seurakunnassa Lontoossa muistojumalanpalveluksen Flossenbürgin keskitysleirillä 9. huhtikuuta teloitetun ystävänsä  Dietrich Bonhoefferin muistolle.
Esmon Saimon

Elämä

Esmon Saimon syntyi vuonna 1955 Malekulan saarella. Hän kävi peruskoulunsa Malekulassa. Hän toimi ennen poliittista uraansa muun muassa yrittäjänä.
Saimon valittiin vuonna 1988 Vanuatun parlamenttiin Malekulan vaalipiiristä. Hän edusti tuolloin Melanesian progressiivista puoluetta. Ministeriksi Saimon nousi syyskuussa 2009, jolloin hänestä tuli Vanuatun kauppaministeri. Vanuatun infrastruktuuriminitseriksi hänet nimitettiin maaliskuussa 2013. Saimon valittiin jo kuudennen kerran parlamenttiin vuoden 2016 vaaleissa. Hän edusti niissä vaaleissa Vanua’aku Pati -puoluetta.
Vuoden 2016 vaalien jälkeen Saimon valittiin parlamentin uudeksi puhemieheksi. Hän sai puhemiesäänestyksessä 33 ääntä ja vastaehdokas Christopher Emelee 18 ääntä. Vanuatun presidentin Baldwin Lonsdalen kuoltua kesäkuussa 2017 Saimonista tuli parlamentin puhemiehenä virkaatekevä presidentti.
Skorpionisimput

Taksonomia ja anatomia

Varhaisimmat skorpionisimppujen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu paleoseenikaudelle. Heimoon kuuluvien sukujen ja lajien määrästä ei ole yksimielisyyttä. Usein skorpionisimppuihin katsotaan kuuluvan 3 alaheimoa, 23 sukua ja 172-211 lajia. Eräissä lähteissä skorpionisimppuejn heimoon luetaan alaheimoina myös muun muassa ampiaisimppuihin (Apistidae), kirjosimppuihin (Neosebastidae), korusimppuihin (Sebastidae), kitasimppuihin (Setarchidae), velhokaloihin (Synanceiidae) ja purjesimppuihin (Tetrarogidae) kuuluvat kalat. Tällöin skorpionisimppuejn heimossa olisi 56 sukua ja 418 lajia.
Ruumiinrakenteeltaan skorpionisimppulajit ovat litteähköjä ja suuripäisiä kaloja ja päässä on usein piikkejä. Useat heimon lajeista jäävät alle 20 cm:n mittaisiksi. Selkäeviä heimon kaloilla on 1, jossa voi olla notkelma. Eräillä lajeilla rintaevät ovat hyvin kookkaat. Selkäevän, vatasevien ja peräevän ruodot ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen ja skorpionisimput voivat aiheuttaa ihmisellekin hyvin tuskallisen haavan. Eräillä skorpionisimpuilla ei ole uimarakkoa. Väritykseltään skorpionisimput ovat tyypillisesti värikkäitä ja kirjavia. Tyypillisiä värejä ovat punainen ja ruskea.

Levinneisyys ja elintavat

Skorpionisimppulajeja tavataan kaikista lämpimistä meristä, satunnaisesti myös murto- ja makeista vesistä. Ne elävät matalista vesistä aina 2 200 metrin syvyyteen. Ne elävät tyypillisesti lähellä pohjaa ja niiden ravintoa ovat äyriäiset ja pienemmät kalat. Useilla skorpionisimpuilla on sisäinen hedelmöitys ja osa lajeista synnyttää eläviä poikasia, osa kutee hyytelömäisen pallon sisälle. Kaikki skorpionisimppulajit ovat syötäviä, mutta eivät kaupallisesti ruokakaloina kovinkaan merkittäviä. Sen sijaan useat niistä ovat suosittuja merivesiakvaarioiden lajeja.
Olive Kitteridge (televisiosarja)

Lähtökohta

Olive Kitteridge on ihmissuhteissaan kolkko ja tiukka mutta hyvää tarkoittava, eläkkeelle jäänyt opettaja, joka asuu Mainen osavaltion kuvitteellisessa merenrantakaupungissa nimeltä Crosby. Hän on naimisissa kiltin ja huomaavaisen apteekkarin Henry Kitteridgen kanssa. Heillä on yksi lapsi, poika Christopher, joka varttuessaan kärsii äitinsä tunnekylmyydestä.

Vastaanotto

Olive Kitteridge sai kahdeksan Emmy-palkintoa. Se palkittiin muun muassa parhaana minisarjana ja parhaasta minisarjan käsikirjoituksesta. McDormand ja Jenkins saivat Emmyt nais- ja miespääosistaan.
Bertil Werkström

Bertil Fredrik Werkström (9. kesäkuuta 1928 Lund, Ruotsi – 10. kesäkuuta 2010 Farsta, Tukholma) oli Ruotsin kirkon arkkipiispa 1983–1993. Hän valmistui teologian kandidaatiksi 1954 ja vihittiin papiksi samana vuonna. Teologian lisensiaatti hänestä tuli 1959, ja hän kouluttautui 1959–1960 Yhdysvalloissa sairaalapastoriksi. Siinä toiminnassa hän oli Ruotsissa uranuurtaja. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1964. 1975 hänestä tuli Härnösandin piispa ja 1983 arkkipiispa.