google/wiki40b huggingface dataset:
Naja Marie Aidt

Naja Marie Aidt (s. 24. joulukuuta 1963 Egedesminde) on tanskalainen, Grönlannissa syntynyt ja Kööpenhaminassa nuoruutensa viettänyt kirjailija.
Aidtin esikoisteos oli runokokoelma Så længe jeg er ung (1991). Hän on kirjoittanut useita runokokoelmia, novellikokoelmia, näytelmäelokuvan, romaanin ja näytelmiä. Aidt sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon novellikokoelmastaan Bavian (2006). Sen novelleissa ovat läsnä suru ja elämänilo, pelko ja lohdutus, ja elämänviisaudesta muodostuu niiden keskeinen teema. Androgyyninen seksuaalisuus on Bavian-kokoelmassa toistuva aihelma. Teoksen tanskalainen kustantaja on Gyldendal. Vuonna 2012 ilmestyi tanskaksi Aidtin esikoisromaani Sten saks papir.
Aidt asuu Brooklynissä, New Yorkissa.
Marietta-luokka

Suunnittelu

Alukset olivat osa suurempaa ironclad alusten hankintaa, joka tilattiin Hampton Roadsin taistelun jälkeen laivaston luovuttua City-luokan kasemattialusten lisähankinnasta ja päätettyä hankkia niiden sijaan monitoreja. Aluksilla oli tarkoitus saavuttaa Mississippi-joen ja sen sivujokien hallinta.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan luokan alusten tuli muistuttaa USS Ozarkia. Tykkitorni oli sijoitettu keulaan ja ohjaushytti perään. Aluksilla oli kaksi savuhormia kuten Mississippi-joen höyryaluksissa. Suunnitelmiin oli mahdollistettu myös USS Monitorin kaltainen pyramidirakenne, jossa ohjaushytti oli tykkitornin katolla. Ohjaushytti siirrettiin todennäköisesti tykkitornin katolle kuitenkin jo ennen valmistumista.
Alukset olivat 53,9 metriä pitkiä ja 15,2 metriä leveitä. Uppouman ollessa 487 tonnia, jolloin niiden syväys oli 1,5 metriä. Propulsiojärjestelmänä oli neljä kattilaa, jotka tuottivat voiman kahdelle höyrykoneelle. Aluksissa oli yksi potkuri ja niiden huippunopeus oli yhdeksän solmua. Alusten varastoissa oli maksimissaan 150 tonnia hiiltä.
Alusten aseistuksena oli kaksi Dahlgrenin valmistamaa 11 tuuman matalapaine tykkiä, jotka kumpikin painoivat 7 300 kilogrammaa. Tykit ampuivat 61,7 kg ammuksia jopa 3 340 metriin viidentoista asteen korotuskulmalla. Tornin ja ohjaushytin suojana oli 152 millimetrin panssarointi ja kannessa sekä rungossa 32 millimetrin panssarointi.
Itsenäisen Suomen Puolesta 2000

Itsenäisen Suomen Puolesta 2000 -kansalaisliike oli Raimo Vistbackan johtama kansanliike, joka perustettiin tukemaan Ilkka Hakalehdon kampanjaa vuoden 2000 presidentinvaaleissa. Koska Hakalehto valittiin Perussuomalaisten valtuuston päätöksellä puolueen presidenttiehdokkaaksi, ei kansanliikkeen tarvinnut kerätä normaalisti vaadittua 20 000 kannattajan listaa.
Kaisu Leppänen

Ura

Leppäsen teatteriura alkoi 17-vuotiaana, jolloin hän pääsi Suomen Kansallisteatteriin kuiskaajaksi. Suomen Näyttämöopiston hän suoritti 1927–1928. Leppänen sai koulun jälkeen kiinnityksen Kansallisteatteriin ja jäi sieltä eläkkeelle 1970. Hän näytteli teatterista yli 150 roolissa. Hänen vaikuttaviin roolisuorituksiinsa kuuluivat muun muassa Niskavuoren Loviisa, Elisabetin osa näytelmässä Maria Stuart, leskirouva Gurmyskajan osa Aleksandr Ostrovskin näytelmässä Metsä, Irina Arkadina Anton Tšehovin näytelmässä Lokki sekä äidin osa Veren häissä.
Leppänen debytoi valkokankailla 25-vuotiaana huonepalvelijan osassa mykkäelokuvassa Korkein voitto. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat Mettälän Santra Valentin Vaalan elokuvassa Ihmiset suviyössä ja Töyryn emäntä Edvin Laineen suurelokuvassa Täällä Pohjantähden alla. Onnistuneita tulkintoja olivat myös matami Röhelin elokuvassa Kun on tunteet sekä apuvaimo Lindgreenska Pastori Jussilaisessa. Leppänen itse piti merkittävimpänä roolinaan Astrid Jönssonia Wilho Ilmarin elokuvassa Vieras mies tuli taloon vuodelta 1938. Leppäsen viimeiseksi filmityöksi jäi ruotsinkielisen rouvan osa Taavi Kassilan elokuvassa Petos vuonna 1988.
Kaisu Leppäsen ensimmäinen aviopuoliso oli ohjaaja Ilmari Unho ja toinen näyttelijä Tauno Majuri. Leppäsen ja Unhon poika oli kuvaaja Pentti Unho (1928–1970). Molemmat liitot päättyivät eroon.
Muun muassa Panu Rajala on Tampereen Teatterin historiassaan (2004) sekoittanut Kaisa ja Kaisu Leppäsen.
Play Me Something

Juoni

Play Me Something sijoittuu Skotlannissa sijaitsevan Barraigh’n saaren lentokentälle, missä pieni ryhmä yksittäisiä ihmisiä odottaa viivästynyttä lentoa Glasgow’hun. Yksi paikallisista matkustajista, nimetön muukalainen (John Berger), alkaa kertoa kanssamatkustajilleen pitkää tarinaa Bruno-nimisen pohjoisitalialaisen maanviljelijän (Charlie Barron) viikonloppumatkasta Venetsiaan, missä tämä rakastuu Mariettaan (Lucia Lanzarini). Play Me Something kertoo niin muukalaisen kertoman Bruno-tarinan kuin kanssamatkustajienkin tarinat ennen kuin viivästynyt lento viimeinkin lähtee.
Tirlittan-palkinto

Tirlittan-palkinto on Suomen Kirjailijaliiton myöntämä tunnustus suomenkieliselle lasten- ja nuortenkirjallisuudelle. Palkinto on saanut nimensä Oiva Paloheimon lastenkirjasta Tirlittan. Palkinnon suuruus on 10 000 euroa.
Tuire Orri

Tuire Sinikka Orri (oik. Tuire Orri-Björkell, 30. lokakuuta  1918 Helsinki – 26. elokuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja.

Elämäkerta

Orri aloitti uransa Virkamiesteatterissa, jonka hänen isänsä oli perustanut. Hän kävi Suomen Näyttämöopiston 1936–1938 ja sai sen jälkeen kiinnityksen Viipurin kaupunginteatteriin kaudeksi 1938–1939. Välitön karjalainen ilmapiiri innosti Orria, jonka ”sirkeissä silmissä loisti näyttelemisen ilo”. Välirauhan aikaan hänet kiinnitettiin Helsingin Kansanteatteriin. ”Nykyteatterin viehkein ilmestys” ja ”operettien laululintunen” sai sekä yleisön että arvostelijoiden suosion. 
Talvisodan aikana Orri osallistui Maan Turvan viidytyskiertueille yhdessä Lapatossun, Aku Korhosen ja Siiri Angerkosken kanssa. Lisäksi Orri näytteli monissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1937–1945, useimmiten sivurooleja. Ainoan pääosansa hän näytteli maalaiskomediassa Kyläraittien kuningas, jossa hän teki maalaisroolin viattomana Kervilän Annana. Hän esiintyi sivuosissa muun muassa elokuvissa Kersantilleko Emma nauroi?, Kyökin puolella ja Keinumorsian. Näyttämöuran hän lopetti ensimmäisen aviomiehensä vaatimuksesta lasten ja perheen vuoksi. Vuonna 1948 hän siirtyi Radioteatteriin, mutta joutui jälleen perhesyistä lopettamaan 1950. Hän opiskeli laulua Hanna Granfeltin opetuksessa.
Tuire Orri palasi estradeille 1990-luvulla, keskelle nousevaa nostalgiaa. Vuonna 1993 hän esiintyi Niilo Tarvajärven niin sanotussa ikäväntorjuntaillassa ja sen jälkeen useissa tilaisuuksissa muun muassa Imatralla, Seinäjoella ja Helsingissä, joissa muisteltiin sota-ajan viihdettä. 
Vuonna 1997 Orri levytti kappaleen ”Tuo suru jonka sain”. Hänen aiempia levytyksiään ovat ”Cowboy-serenadi” vuodelta 1949 ja ”Riihentontun joulu” vuodelta 1958. Hän esiintyi vielä vuonna 1997 lottajärjestöstä kertovassa televisiodraamassa Kun taivas repeää sekä sarjan jatko-osassa Taivas sinivalkoinen. Hän kuoli vaikeaan sairauteen 88-vuotiaana Meilahden sairaalassa 26. elokuuta 2007.
Tuire Orrin eno oli ohjaaja Jorma Nortimo. Näyttelijä Irina Björklund on Orrin tyttärentytär.
Live Vengeance ’82

Live Vengeance '82 on Judas Priestin livetaltiointi vuodelta 1982. Se on kuvattu Memphisissä Yhdysvalloissa 12. joulukuuta 1982. Alun perin se on julkaistu VHS:nä nimellä Judas Priest Live 1982.
Ahmed Said Ahmed

Ura

Said Ahmed on Vantaan Jalkapalloseuran kasvatti. Hän debytoi PK-35 Vantaan paidassa kaudella 2015, jolloin hän pelasi yhden Ykkösen ottelun PK-35:n noustessa Veikkausliigaan. Said Ahmed teki veikkausliigadebyyttinsä toukokuussa 2016 FC Interiä vastaan.
Said Ahmed debytoi Somalian jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2019 pelattussa MM-karsintaottelussa Zimbabwea vastaan.

Yksityiselämä

Hänen veljiään ovat jalkapalloilija Abdulkadir Said Ahmed ja poliitikko Suldaan Said Ahmed.
Thomas A. Scott

Thomas Alexander Scott (28. joulukuuta 1823 – 21. toukokuuta 1881) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän johti Pennsylvania Railroadia, joka oli maailman suurin liikeyritys 1880-luvulla. Hänellä oli merkittävä rooli vuoden 1877 kompromississa, joka päätti rekonstruktion aikakauden Yhdysvaltain historiassa. Andrew Carnegie työskenteli nuorena Scottin alaisuudessa, ja Scottilla oli suuri vaikutus hänen uraansa.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana presidentti Abraham Lincoln nimitti Scottin apulaisministeriksi sotaministeriöön. Scott järjesti joukkojen kuljetuksia ja huoltoyhteyksiä rautateillä, ja toimitti 25 000 miestä yhden vuorokauden aikana Chattanoogan taisteluun, joka päättyi Pohjoisvaltioiden voittoon.
Sokeripalmut

Tuntomerkit

Sokeripalmut ovat yksikotisia puumaisia tai pensasmaisia palmuja. Ne ovat yleisimmin monivartisia. Varret ovat monesti lehtituppien peittämiä. Kussakin varressa on yleensä 5–30 parilehdykkäistä lehteä. Lehdykät ovat tasasoukkia tai vinoneliömäisiä ja päädystään hampaisia. Kukat ovat monihaaraisissa kukinnoissa kolmittain siten, että haaran kärjessä on emikukka ja sivuilla kaksi hedekukkaa. Käytännössä usein toisen kukkatyypin kehitys jää kesken siten, että kukinnossa on lopulta vain hede- tai emikukkia. Hedelmät ovat suuria ja soikeita tai pyöreitä. Niissä on yhdestä kolmeen siementä. Sokeripalmut ovat monesti semelparisia eli monokarppisia ja kuolevat kerran kukittuaan ja tuotettuaan hedelmiä.

Levinneisyys

Sokeripalmuja kasvaa Aasiassa ja Tyynenmeren alueella Intiasta Australiaan ja Uuteen-Guineaan.

Käyttö

Sokeripalmua (Arenga pinnata) on käytetty sokerin tuotantoon Aasiassa. Aiemmin käyttö oli laajempaa, nykyisin vain paikallista. Sokeri tuotetaan nesteestä, joka kerätään tekemällä reikiä kukintovarsiin.
Christopher McDonald

Elämä

McDonald syntyi New Yorkissa kiinteistövälittäjälle Patricialle ja kouluttaja James McDonaldille. Hänet kasvatettiin Romulusissa, New Yorkissa ja hän valmistui myöhemmin Hobart Collegesta Genevassa, New Yorkissa, jossa hän oli aktiivinen jäsen Kappa Alpha -yhteisössä.
McDonald meni naimisiin vuonna 1992 Lupe Gidleyn kanssa ja heillä on neljä lasta.

Ura

McDonald on tehnyt vuodesta 1978 lähtien useita rooleja pääasiassa elokuviin, joissa hänen roolinsa ovat olleet lähinnä sivurooleja. Elokuvalistaan mahtuvat muun muassa Ruumisauto (1980), Grease 2 (1982), Himon musta huone (1984), Taivaallinen rakastaja (1989), Epäilyksen varjossa (1996), Flubber – maailman mahtavin mönjä (1997), Meren raivo (2000) ja Superhero Movie (2008). Televisiosarjojen parissa McDonaldia on nähty muun muassa sarjoissa At Ease (1983), Ritari Ässä (1985), Matlock (1986 & 1989), Koti kuntoon (1992) ja Veronican salaisuudet, jossa hänellä oli 9 jakson mittainen vieraileva rooli vuosien 1997–1999 aikana. Lisäksi McDonald esiintyi pitkään Eron lait -sarjassa ja on tehnyt lyhyitä rooleja sarjoissa Ilman johtolankaa (2003), Aloha Havaiji (2004), Las Vegas (2006) ja Sopranos (2007).
Näytelmäroolien lisäksi McDonald on tehnyt äänirooleja animaatioihin, joista ensimmäinen oli animaatiosarjassa Teräsmies vuonna 1996, jolloin hän esitti kolmen jakson verran Teräsmiehen isää Jor-Eliä. McDonald uusi Jor-Elin roolin kahdeksan vuotta myöhemmin animaatiosarjassa Justice League Unlimited. Sitä ennen hän teki ääniroolin animaatioelokuvaan Rautajätti, jossa hän toimi hallituksen agenttina Kent Mansleyna. Lisäksi McDonaldille tarjoutui tilaisuus toimia ikääntyneen Teräsmiehen roolissa Batman of the Future -animaatiosarjan kaksiosaisessa jaksossa "The Call". Viimeisin äänirooli McDonaldilla oli Kim Possiblessa, jossa hän lainasi ääntään Hegolle kolmen jakson verran.
WRC Team Mini Portugal

Historia

Kaudella 2012 tallin kuljettajina ajoivat Paulo Nobre, Armindo Araújo ja Chris Atkinson. Kauden parhaan tuloksen talli saavutti Saksasta, jossa Atkinson sijoittui viidenneksi.
Lokakuussa 2012 Mini ilmoitti vetäytyvänsä sarjasta kauden päätteeksi.
Cecilio Raúl Berzosa Martínez

Cecilio Raúl Berzosa Martínez (s. 22. marraskuuta 1957 Aranda de Duero) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Burgosin arkkihiippakuntaan paavi Johannes Paavali II 8. marraskuuta 1982. Hänet nimitettiin Oviedon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Arcavican titulaaripiispaksi 22. maaliskuuta 2005, ja piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlos Osoro Sierra, jota avustivat Francisco Gil Hellín, Gabino Díaz Merchán ja Santiago Martínez Acebes.
2. helmikuuta 2011 Berzosa Martínez sai nimityksen Ciudad Rodrigon piispaksi. Hänet asetettiin uuteen virkaansa 9. huhtikuuta.
Seulojatar

Vastaanotto

Rissanen otti vuonna 1908 osaa Pariisin Syyssalongin näyttelyyn. Häneltä oli siellä esillä kolmetoista työtä Seulojatar-maalauksen ollessa yksi näistä. Ranskalaiset antoivat hänelle tunnustusta: hänet valittiin Pariisin Syyssalongin jäsenistöön yhdessä kahdeksan muun suomalaisen taiteilijan kanssa, joten hän sai jatkossa asettaa teoksia esille Syyssalonkiin ilman jyrytystä. Syyssalongin pääsihteeri antoi Rissasen töistä positiivisen arvion Art et Décoration- lehdessä, mutta toivoi jatkossa niissä olevan enemmän väriä. Muissa eurooppalaisissa lehdissä niitä ei myöskään varauksettomasti hyväksytty. Niitä pidettiin raskasliikkeisinä, väritykseltään himmeinä tai kovina. Svenska Dagbladetissa oli maininta "sosiaaliset sommitelmat", yksitoikkoisia, kuivia.

Rissanen ja työkuvat

1900- luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla Juho Rissanen oli profiloitunut suomalaisen työkansan kuvaajaksi. Rissanen oli tuolla vuosikymmenellä myös ainut Suomen johtavista taiteilijoista, jolle työnkuvaus oli aatteellinen ja taiteellinen työ. Se ei ollut kuitenkaan hänelle kansallinen ideologian kysymys kuin mitä se oli tuon ajan sivistyneistölle Suomessa. Hänelle italialaiset ja suomalaiset ihmiset kansankuvaajina olivat samanveroisia ja yhtä tärkeitä. Vuonna 1908 hän maalasi useita suuria työnkuvauksia. Näitä olivat Seulojatar, Lattianpesijät, Nahankutojatar, Karvarit (Nahkurit) ja Taikinanalustaja sekä Ruumiinpesijät .
Jacob Wilhelm Hisinger

Jakob Wilhelm Hising, aateloituna vuodesta 1784 Hisinger (16. lokakuuta 1767 Turku – 3. elokuuta 1843 Helsinki) oli suomalainen senaattori, todellinen valtioneuvos ja laamanni.
Hisingerin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden varapresidentti Karl Hising, aateloituna vuodesta 1784 Hisinger (1738–1805) ja Anna Magdalena Bremer. Hän pääsi ylioppilaaksi 1782 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1785.
Hisinger oli Vaasan hovioikeuden kanslistina 1786–1790, oikeusrevision toimituskunnan ylimääräisenä kanslistina 1790–1793, Vaasan hovioikeuden notaarina 1793 ja oikeuskanslerin toimituskunnan kanslistina 1793–1794 sekä protokollasihteerinä 1794. Hän oli Vaasan hovioikeuden asessorina 1794–1795 ja Kyminkartanon (sittemmin Kymin) laamannikunnan laamannina 1795–1845. Hisinger oli samalla Suomen asiain komitean jäsenenä Pietarissa 1811–1812 ja hallituskonseljin (senaatin) oikeusosaston jäsenenä (senaattorina) 1812–1831. Hänestä tuli valtioneuvos 1817 ja todellinen valtioneuvos 1822.
Hisinger omisti Königstedtin kartanon Helsingin maalaiskunnassa. Hän rakennutti vuonna 1816 kartanon kaksikerroksisen empiretyylisen päärakennuksen jonka suunnitteli tiettävästi arkkitehti Carl Ludvig Engel.
Hisinger oli naimisissa 1798–1825 Augusta Eleonora Lovisa von Kothenin (k. 1825) kanssa. Heidän poikiaan olivat Turun piirin luotsimajuri, everstiluutnantti Karl Gustaf Hisinger (1800–1846), senaattori Robert Axel Hisinger (1805–1859) ja senaatin oikeusosaston esittelijäsihteeri Fredrik Adolf Hisinger (1811–1860).
Johnny Kniga

Johnny Kniga on vuonna 2002 perustettu WSOY:n omistama itsenäinen kustannusyksikkö ja aputoiminimi, joka julkaisee sekä kotimaista että käännettyä kaunokirjallisuutta sekä tietokirjoja musiikista, elokuvista, viihteestä, uskonnosta ja teatterista sekä sarjakuvia. Yksikköä johti aiemmin Liken entinen markkinointipäällikkö Jyrki Nieminen, joka kuitenkin irtisanoutui marraskuun alussa 2009. Nykyään tehtävää hoitaa Jaakko Pietiläinen.
Heikki Tuomi-Nikula

Heikki Antti Tuomi-Nikula (s. 30. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen pitkän linjan sanomalehtimies, joka toimi Lapin Kansan päätoimittajana vuodesta 1984 joulukuuhun 2008. Toimittajatutkinto Tampereen Yliopistosta 1973. Ennen Lapin Kansaa hän työskenteli Keskipohjanmaa- ja Vaasa-lehdissä sekä Turun Sanomissa. Hän on ottanut julkisuudessa näkyvästi kantaa mm. Kemijärven sellutehtaan lakkauttamiseen lehdessään ja A-talk:ssa.
Lokakuussa 2008 Tuomi-Nikula oli julkisuudessa kommentoidessaan seuraajansa Johanna Korhosen valintaa.

Luottamustehtäviä

Varsinais-Suomen Nuorisoseurojen keskusseuran ja Lapin Nuorison liiton puheenjohtaja, Suomen Nuorison liiton hallituksen pj 1995-2001, S.kulttuurirahaston hoitokunta 1986-96, Arktisen keskuksen säätiön hallitus , Vapaaehtoisen maapuolustuskomitean jäs. 1996-2000, Kemijärven kuvanveisto- ja kulttuurisäätiön hallitus 2002-2016, Norjan kunniakonsuli 2000-2010, Kursungin paliskunnan poroisäntä 2002. Lappilaiset Kylät ry:n puheenjohtaja 2012-2017, Nuorisoseurasenioreiden puheenjohtaja Ukko-Hermanni 2018-
Leijonakoira

Leijonakoirat (japaniksi 狛犬 (komainu, korealainen koira) tai 唐獅子 ('karajishi', kiinalainen leijona) ovat kaksi yleensä kivestä veistettyä eläinhahmoa, jotka Japanissa vartioivat monien buddhalaisten temppelien ja šintopyhäkköjen ovia. Ulkonäköönsä leijonan ja koiran ominaisuuksia saaneiden leijonakoirien nimet ovat Ah ja Un, ja ne edustavat alkua ja loppua.
Leijonakoiran hahmo on levinnyt Japaniin Korean kautta Kiinasta. Hahmon arvellaan olevan lähtöisin intialaisista tai assyrialaisista leijonan kuvista. Niitä ovat sitten muokanneet kiinalaiset ja japanilaiset kuvanveistäjät, jotka eivät olleet koskaan nähneet leijonaa. Siksi hahmo muistuttaa kiinalaisille ja japanilaisille tutumpaa koiraa.
Leijonakoirat suojelevat temppeleitä ja pyhäköitä kaikelta pahalta ja julmalta mikä niitä uhmaa. Ovella (ulkoa päin katsoen) oikeanpuoleinen leijonakoira on Ah. Se on uros, jonka kita on aina avoinna. Vasemmanpuoleinen Un on naaras, ja sen kita on aina kiinni. Nimet viittaavat japanilaisen hiragana-tavumerkistön ensimmäiseen (a) ja viimeiseen (n) merkkiin. Leijonakoiria ei ole tarkoitettu pelottaviksi hahmoiksi, vaan ystävällisiksi ja suorastaan huvittaviksi.
Leijonakoirien käyttö on laajentunut pyhiltä paikoilta yleiseksi koriste-esineeksi muun muassa puutarhoissa ja ravintoloiden ovilla.
The Quest for Thelda

Pelin kulku

Peli sisältää The Legend of Zeldan tapaan laajan kartan, jossa sankari seikkailee ja päätyy lopulta yhteen monista luolista. Peli alkaa kartalta, tallennuksen jälkeen peli jatkuu viimeksi käytetyn luolan yläpuolelta. Aseistuksena pelaajalla on alussa pieni kilpi ja lyhytmiekka. Pelin tavoitteena on selvittää kuusi maanalaista luolaa. Luolat ovat labyrintteja, jotka sisältävät hirviöitä, esineitä ja salaovia.
Kid Koala

Ura

San kävi Sir Winston Churchill Secondary Schoolia Vancouverissa, mutta valmistui Thomas Sprigg Wootton High Schoolista ja jatkoi opintojaan McGill Universityssä opiskellen perusopetusta. Hänet tunnetaan parhaiten arvoituksellisesta turntablism-tyylistään, jossa hän käyttää varsin epätavanomaisia sampleja. Hän on käyttänyt sampleja Jaska Jokunen -televisiosarjoista, vanhoista äänisketseistä (myös niistä jotka halventavat turntablismia), aivastavista ihmisistä ja ihmisistä lukemassa ruokalistaa kantoninkiinaksi. Keikoillaan Kid Koala pyrkii nostattamaan yleisöänsä ja häntä pidetään huumorintajuisena.
San on myös kuvittaja ja taiteilija, ja on suunnitellut itse levynkantensa. Carpal Tunnel Syndrome-levyn kansilehtenä oli hänen piirtämänsä sarjakuva-albumi. Albumin julkaisun jälkeen Kid Koala keikkaili laajalti, jolloin hän myös toimi lämmittelijänä useille hänen suosikkiyhtyeilleen, kuten Radiohead ja Björk.
Kid Koala on julkaissut myös kokopitkän sarjakuvaromaanin, Nufonia Must Fall, jonka mukana tuli hänen säveltämänsä soundtrack. Some of my Best Friends are DJs -levyn mukana tuli shakkilauta.
Tuota levyä seurasi kabareetyylinen The Short Attention Span Theatre -kiertue ympäri Pohjois-Amerikkaa Eurooppaa ja Australiaa, jonka konsertit alkoivat Kid Koalan, P-Loven ja DJ Jester the Filipino Fistn ennalta-arvaamattomalla kahdeksan DJ-pöydän setin yhtyeen kaltaisesti järjestetyllä aloitusnumerolla ja sisälsi välikeskeytyksiä, kuten bingokilpailuja. Kiertueen jälkeen Kid Koala on tehnyt dj-keikkoja ympäri Aasiaa, ja esiintynyt myös esimerkiksi Islannissa, Itä-Euroopassa, Venäjällä ja Etelä-Amerikassa työskennellen samalla uuden sarjakuva-albumin kanssa (joka esitietojen mukaan kertoo hyttysestä joka yrittää soittaa klarinettia) sekä ainutlaatuisen nukketeatteriesityksen parissa.
San popularisoi tavan soittaa levysoittimilla melodisen instrumentin tavoin, jossa pitkää yksittäistä nuottia raahataan neulan alla eri nopeuksilla tuottaen eri sävelkorkeuksia. Koska tämä metodi on epätarkka, lopputuloksena saatavat nuotit aaltoilevat ja taipuvat. Niinpä "Drunk Trumpet" -kappaleessa San käyttää tätä metodia yksittäisellä trumpettisävelellä simuloidakseen humalaista trumpetinsoittajaa, yhdistäen humalaista puhetta vahvistaakseen tätä vaikutelmaa.
San julkaisi seuraavan Kid Koala -albumin nimeltään Your Mom's Favorite DJ 25. syyskuuta 2006.
Lokakuussa 2006 San oli mennyt naimisiin ja juuri päättänyt 90 kaupungin kiertueen.
Vuonna 2008 hän toimi DJ Shadow:n ja Cut Chemistin lämmittelijänä "The Hard Sell" -kiertueella jolla hän lopetti settinsä nykyään legendaarisella miksauksella "Moon River" -klassikkokappaleesta, jossa hän luo ja muokkaa pitkän viulusoolon soittamalla lukuisia pitkiä viulunuotteja kappaleen instrumenttisektiosta eri sävelkorkeuksilla neljällä turntablella täysin livenä.
Pohjois-Kaukasian talousalue

Pohjois-Kaukasian talousalue (ven. Северо-Кавказский экономический район, Severo-Kavkazski ekonomitšeski raion) on yksi Venäjän 12:sta talousalueesta. Talousalueen muodostavat Adygeian tasavalta, Tšetšenian tasavalta, Dagestanin tasavalta, Ingušian tasavalta, Kabardi-Balkarian tasavalta, Karatšai-Tšerkessian tasavalta, Krasnodarin aluepiiri, Pohjois-Ossetia-Alanian tasavalta, Rostovin alue ja Stavropolin aluepiiri. Alueen pinta-ala on 355 100 km², väkiluku 17 758 000 asukasta, asukastiheys 50 as./km² ja kaupungistumisaste 56%.
Peltokehäkukka

Ulkonäkö

Peltokehäkukka kasvaa 5–40 senttimetriä korkeaksi. Se on tuoksuva ja rauhaskarvainen ruohokasvi. Lehdet ovat pitkulaisia, enintään yhden senttimetrin leveitä, ehyitä, aalto- tai sahalaitaisia. Mykerökukinnot kasvavat yksittäin latvoissa. Mykerön laitakukat ovat keltaisia tai oransseja. Kehräkukat ovat laitakukkien värisiä tai ruskeita, punaruskeita tai punavioletteja. Koristekasvina viljeltyyn tarhakehäkukkaan verrattuna peltokehäkukan lehdet ovat kapeammat ja mykeröt noin puolet pienemmät.

Levinneisyys

Peltokehäkukka kasvaa alkuperäisenä Länsi-, Keski-, Itä- ja Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Kanariansaarilla, Lähi-idässä ja Kaukasiassa. Tulokaslajina sitä kasvaa kaikissa maailman maanosissa. Suomessa peltokehäkukka on tavattu luonnonkasvina pari kertaa.