google/wiki40b huggingface dataset:
Karl Söderman

Karl Söderman (7. toukokuuta 1863 Oulu – 21. lokakuuta 1911 Merano, Itävalta-Unkari) oli suomalainen insinööri, joka toimi Kone- ja Siltarakennus Oy:n toimitusjohtajana ja kasvatti siitä valmistusarvoltaan Suomen suurimman konepajan.

Elämä ja ura

Karl Södermanin suku on kotoisin Kruunupyystä. Söderman syntyi Oulussa, jossa hänen isänsä johti sahalaitosta. Sahanjohtajan tehtävien perässä perhe muutti ensin Poriin ja sieltä Porvoon Kaunissaareen. 
Koulun jälkeen Söderman pääsi Helsingin kaasutehtaan konepajaoppilaaksi ja tuli 1882 valituksi ylimääräisenä oppilaana Polyteknilliseen opistoon, josta valmistui 1886. Söderman sai 22-vuotiaana töitä valaisimia, voimansiirtolaitteita ja hydraulisia hissejä valmistavalta John Stenbergin konepajalta. John Didrik Stenbergin kuoltua 1886 Söderman vuokrasi konepajan itselleen ja jatkoi yhtiön johtajana 1888–1892.
Joulukuussa 1891 erinomaisia tuloksia Stenbergillä saanut Söderman valittiin uuden Kone- ja Siltarakennus Oy:n isännöitsijäksi ja toimitusjohtajaksi. Yritys muodostettiin yhdistämällä entisen Osberg & Baden -konepajan Osbergin tehdas (Osbergska Verkstad) ja 1889 rautateiden rakentajaksi perustettu Siltarakennusyhtiö, jolloin syntyi Helsingin toiseksi suurin metalliteollisuusyritys Rautateiden konepajan jälkeen. 
Siltojen ja rautatievaunujen lisäksi Kone- ja Siltarakennus valmisti sellukattiloita, höyrykattiloita, separaattoreita, vaakoja, ammuksia, erilaisia valutuotteita ja jopa laivoja, ja tuotteista myytiin 1890-luvun puolivälissä noin 80 prosenttia Venäjälle. Yhtiö nousi tuotannon arvossa Suomen suurimmaksi konepajaksi. Vuonna 1905 Venäjän–Japanin sota nosti valmistusarvon yli 6,2 miljoonaan markkaan.
Vuonna 1903 Karl Söderman valittiin vastaperustetun Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajain Liiton puheenjohtajaksi. Suomen Yleinen Työnantajaliitto perustamisessa 1906 Söderman oli myös keskeisesti mukana ja toimi sen hallituksessa kuolemaansa saakka. Muita järjestöjen hallitustehtäviä Södermanilla oli Suomen Vientiyhdistyksessä, Suomen Metalliteollisuuskonttorissa, Arbetets Vänner i Sörnäs -yhdistyksessä sekä Helsingin Käsityö- ja Teollisuusyhdistyksessä. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1896–1901 ja 1904–1906 sekä mukana perustamassa Teknikern-aikakauslehteä.
Karl Söderman harrasti kilpapurjehdusta ja oli Nyländska Jaktklubbenin varakommodori. Hän voitti purjehduksessa Sinebrychoffin pokaalin vuonna 1905 Sanpriel-veneellä. Hän kuoli parantolassa Etelä-Tirolin Meranossa 1911. Samana vuonna hän oli saanut vuorineuvoksen arvon.
Hans Johansen

Hans Johansen (1897 − 1973) oli tanskalais-venäläinen lintutieteilijä, joka toimi eläintieteen professorina Tomskissa.
Johansenin vanhemmat olivat tanskalaisia. Hän syntyi Riiassa Latviassa ja kävi koulua Virossa. Nuorena ja tutkimusintoisena hän lähti Tomskiin opiskelemaan luonnontieteitä vuonna 1916. Täällä hän tutustui venäläiseen lintutieteilijään Hermann Johanseniin, joka ei ollut hänelle sukua, ja yhdessä he tekivät lintujen keräysretken taigan reunoille Obin ja Omin välimaastoon. 1917 Hans Johansen tutki yksin länsisiperialaista Baraban aroa. Lokakuun vallankumous ja sitä seurannut sisällissota katkaisivat hänen yhteytensä sukuun ja rahoittajiin, ja hän vaelsi jalkaisin Altain vuoristossa lähes kaksi vuotta 1918–1919. Tällä retkellä hän keräsi noin 500 näytteen lintukokoelman. Kesällä 1920 hän tutki Bijskin aroa ja vietti seuraavan talven Tomskissa.
Toukokuussa 1921 Johansen aloitti väitöskirjaan tähtäävät opinnot Münchenissä ja väitteli filosofian tohtoriksi eliömaantieteestä 1924. Myöhemmin hän palasi Tomskiin ja työskenteli vuodesta 1925 alkaen Hermann Johansenin apulaisena. Hän teki tutkimusretket Ussuriin 1926 ja Narymin alueen taigalle 1927. Vuonna 1928 Hans Johansen muutti Kamtšatkan niemimaalle ja pian sen jälkeen hän matkusti Komendöörinsaarille turkiseläinten hyväksikäyttöä tutkivan retkikunnan tieteelliseksi johtajaksi. Täällä hän viipyi 3½ vuotta.
Professori Hermann Johansen kuoli 1930 ja jonkin ajan kuluttua Hans Johansen nimitettiin hänen tilalleen Tomskin yliopiston eläintieteen professoriksi. Hän koulutti ryhmän lintutieteen opiskelijoita, ja lähetti heidät kartoittamaan läntisen Siperian tutkimattomia seutuja. Hän kävi itse Salairin alueella 1934 ja Kuznetsk Alataun alueella keväällä 1937.
Johansenin siperialaisten lintujen kokoelma oli paisunut 4 500 näytteeseen. Kokoelmassa oli hänen itsensä keräämien näytteiden lisäksi opiskelijoiden, Hermann Johansenin ja muiden keräämiä näytteitä. Hän kävi tutkimassa myös Neuvostoliiton tiedeakatemian lintukokoelmia Pietarissa.
Lokakuussa 1937 Johansenin oli poistuttava Venäjältä, kuten lähes kaikkien ulkomaalaisten. Hän sai työpaikan Kööpenhaminan yliopiston eläinmuseosta ja johti museon rengastustoimintaa 1943–1960. Hän osti mökin Læsøn saarelta, jonka karu maisema toi hänen mieleensä Siperian. Myöhemmin hän lahjoitti mökin Kööpenhaminan yliopistolle, ja siitä tehtiin kenttälaboratorio.
Hans Johansen kirjoitti laajan tutkielman Länsi-Siperian eläimistöstä, joka julkaistiin Journal für Ornithologiessa vuosina 1943–1961 nimellä Die Vogelfauna Westsibiriens. Hans Johansen nimesi nokkavarpusen alalajin schulpini 1944.
Amerikanoravakoira

Ulkonäkö

Amerikanoravakoiran pää on pitkänomainen ja sivusta katsottuna litteä. Silmät ovat pyöreät, korvat joko pystyt - mikä on toivottava ominaisuus - tai riippuvat. Niska on hieman kaareutunut ja vahva, selkä suora ja kylkiluut kaareutuneet ja syvät. Käpälät ovat kissamaiset, häntä voi olla joko pitkä tai luonnostaan töpö. Luonnostaan pitkät hännät yleensä typistetään alkuperämaassa 2,5-7,5 cm:n mittaiseksi. Lyhyt karvapeite on laadultaan sileä, ja sen väritys vaihtelee valkoisesta ja vehnästä (fawnista) punaiseen ja brindleen, joista valkoinen ja vehnä ovat toivotuimmat. Myös kaksiväriset koirat joko ruosteenruskein, tan-värisin, brindlein tai mustin merkein sallitaan. Säkäkorkeus on noin 35,5–51 cm ja paino 9-13,5 kg.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on luonteeltaan ystävällinen, joskin perhettään kohtaan suojelevainen. Sillä ei ole myöskään vaikeuksia tulla toimeen muiden koirien kanssa. Se on aktiivinen ja työskennellessään hiljainen aina saaliin löytymiseen asti. Sen tyypillinen metsästystapa on feisteille ja treeing cureille ominainen ns. treeing eli puuhun ajaminen. Koska sillä on voimakas luontainen taipumus oravan metsästykseen, se ei vaadi juurikaan koulutusta työhönsä.

Alkuperä

Amerikanoravakoira on kotoisin Yhdysvaltain keskilännestä ja eteläosista. 1990-luvun loppupuolella kaksi feist-kasvattajaa, eteläcarolinalainen George Chisenhall Elginistä ja arkansaslainen Billy Ainsworth Magnoliasta risteyttivät silloisiin feist-linjoihinsa blackmouth curia, alkuperäistä mountain curia, amerikanpitbullterrieriä ja amerikanrottaterrieriä. Aluksi näistä risteytyksistä syntynyt jalostuspopulaatio rekisteröitiin feist-rekisteriin pelkkänä erillisenä linjana, mutta vuonna 2003 National Kennel Club tunnusti sen omaksi rodukseen. Nimensä mukaisesti sitä käytetään oravan metsästykseen.
Kortejärvi (Lempäälä)

Maantietoa

Järvi on 550 metriä pitkä, 50 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Se sijaitsee metsässä aivan Sääksjärven itäpuolella olevalla kapealla suolla. Siihen laskee kaakosta oja Kortejärvennotkosta ja toinen oja Ammejärvenniityltä, missä sijaitsee Ammejärvi. Kortejärven laskuoja on nimeltään Kortejärvenoja ja se lähtee järven pohjoispäästä. Se kulkee suoraksi kaivettuna seuraten Sipilän asuinalueen reunaa ja kääntyy lopuksi Säksjärveen Sipilän pohjoispuolella. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja se on suota. Järvi on autio, mutta sen eteläpäähän ja pohjoispäähän tulee polut, joista pohjoisin vie Ammejärven laavulle ja nuotiopaikalle.
Häntäluu

Häntäluu (lat. os coccygis) on ihmisen neljän tai viiden alimman nikaman muodostama kokonaisuus, joka aikuisilla on normaalisti luutunut yhtenäiseksi luuksi. Lapsilla nikamat ovat vielä erillisiä, joten heillä varsinaista häntäluuta ei vielä ole. Häntäluu on surkastuma eli jäänne niiltä ajoilta, jolloin ihmisen esivanhemmilla oli vielä häntä. Esimerkiksi Charles Darwin piti häntäluuta todisteena siitä, että ihminen on kehittynyt hännällisistä eläimistä. Vaikka häntäluu onkin surkastuma, sillä on monien muiden surkastumien tavoin nykyäänkin tehtäviä. Sen tiedetään olevan kiinnittymäkohta yhdeksälle lihakselle, ja se toimii myös eräänlaisena iskunvaimentimena istuutuessa. Häntäluun päälle kaatuminen voi aiheuttaa kovaa ja pitkäänkin jatkuvaa kipua, joka jatkuu usein viikosta pariin kuukauteen.
Sulamislämpö

Sulamislämpö (tunnus Q) on aineen sulaessa vaadittava lämpömäärä. Sulamislämmön yksikkö on joule (J). Aineen sulaminen tapahtuu sulamispisteessä, jolloin aineen lämpötila ei muutu ennen kuin kaikki aine on sulanut. Kääntäen sulamislämpö kertoo, kuinka paljon energiaa vapautuu, kun tietty ainemäärä jähmettyy (jähmettymislämpö).
Sulamislämpö lasketaan kaavalla Q=sm, missä s on aineen ominaissulamislämpö ja m aineen massa.

Ominaissulamislämpö

Ominaissulamislämpö (tunnus s) on tietylle aineelle ominainen vakio, joka kertoo, kuinka paljon energiaa tarvitaan tai vapautuu, kun aineen olomuoto muuttuu kiinteästä nesteeksi tai päinvastoin. Ominaissulamislämpö ilmoitetaan aineen massayksikköä tai ainemäärää kohti, joten sen yksikkö on vastaavasti J/kg tai J/mol. Esimerkiksi jään sulamislämpö nestemäiseksi vedeksi on noin 333 kJ/kg.
Babiana

Tuntomerkit

Babianan lehdet ovat yksisirkkaisille kasveille ominaisesti silposuonisia. Kasvilla on mukulamainen maavarsi. Korkeutta babiana kasvaa 12–15 cm ilman kukintovanaa.
Viljelyssä on monenlaisia lajikkeita, joiden kukat vaihtelevat väriltään. Tavallisesti ne ovat sinisiä tai vaaleanpunaisia valkoisin kirjavoinnein. Keväisin kukin kukintovana tuotta kuusi tai useampia miellyttävästi sitruunalta tuoksuvia kukkia käsittävän kukinnon. Hedelmä on pyöreä kota. Siemenet ovat mustia ja kovakuorisia.
Njomda

Njomda (ven. Нёмда, myös Nemda, Не́мда) on Volgan sivujoki Kostroman ja Ivanovon alueilla Venäjällä. Sen pituus on 146 kilometriä, valuma-alueen laajuus 4 750 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 48 kilometrin päässä joen suusta 28,9 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Galitšin ylängön kaakkoisreunalta ja laskee Volgan muodostamaan Gorkin tekojärveen. Se jäätyy marraskuussa ja vapautuu jäistä huhtikuun puolessavälissä. Laivaliikenne on mahdollista Žukovon laituriin saakka. Suurimmat sivujoet ovat Šatša, Kus ja Šuja.
Erkki Hämä

Erkki Einari Hämäläinen (s. 19. lokakuuta 1934 Helsinki) on suomalainen kirjailija, joka on käyttänyt myös nimimerkkiä Erkki Hämä.
Hämäläinen kirjoitti romaanin Räätälin kiusaukset alkoholismiin sortuvasta räätälistä. Lisäksi hän on kirjoittanut dekkariparodian Ei verta karvalankamatolle nimimerkillä Erkki Hämä.
Juhana Toiviainen

Johan Thomas (Juhana Tuomas) Toiviainen (31. toukokuuta 1879 Pyhäjärvi Vpl – 7. kesäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, kaupunginreviisori ja kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja.
Toiviaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Toiviainen ja Anna Vilhelmiina Sihvo. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta 1899 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1904 ja maisteriksi 1923. Toiviainen oli myös KHT-tilintarkastaja.  
Toiviainen oli matematiikan opettajana eri oppikouluissa Salossa, Käkisalmessa ja Heinolassa. Hän oli Käkisalmen yhteiskoulun rehtorina 1910–1917 ja 1919 sekä Käkisalmen seudun suojeluskuntien esikuntapäällikkönä 1918. Hän toimi Helsingin kaupungin revisionikonttorissa reviisorina 1919–1922 ja vanhempana kirjanpitäjänä 1922–1923. Toiviainen oli sitten Maalaiskuntien liiton toimiston tiliosaston johtajana 1923–1930, Yhteiskunnallisen korkeakoulun rahaopin opettajana 1926–1937 ja Helsingin kaupungin kaupunginreviisorina 1931–1937. 
Toiviainen oli kansanedustajana 1920–1922 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan lokakuussa 1920 edistyspuolueen Aarne Sihvon tilalle. Toiviainen oli Käkisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja Keskuskauppakamarin tilintarkastajien lautakunnan sihteerinä.
Juhana Toiviainen oli naimisissa vuodesta 1911 opettaja Anna Lyydia Pulkkisen kanssa.
Magnification

Julkaisu ja vastaanotto

Albumi julkaistiin Britanniassa 10. syyskuuta 2001. Seuraavan päivän terrori-iskut New Yorkiin ja Washingtoniin viivästyttivät levyn julkaisua Yhdysvalloissa, jossa se julkaistiin vasta joulukuun neljäntenä 2001. Albumijulkaisun jälkeen Yes teki sinfoniaorkesterin kanssa laajan Euroopan-kiertueen, johon kuului esiintyminen myös Helsingin Hartwall Areenassa 4. marraskuuta 2001.
Magnification sai enimmäkseen myönteisiä arvosteluja. Jousiorkesterin käyttöä pidettiin taidokkaana ja sen katsottiin inspiroineen myös yhtyeen jäseniä pitkästä aikaa huippusuorituksiin. Musiikista löydettiin toisaalta tylsiä hetkiä ja ajoittaisia ylilyöntejä.
Yesin seuraava albumi Fly from Here julkaistiin kymmenen vuotta Magnificationin jälkeen.
Toivo Rainio

Toivo Ilmari Rainio, sukunimi vuoteen 1906 Lundén (15. toukokuuta 1897 Maaria – 1942) oli suomalainen työväenlehtien päätoimittaja.
Rainion vanhemmat olivat kirvesmies Reinhold Lundén ja Augusta Serafia Lundén. Hän kävi latojan opin ja suoritti kolme luokkaa seminaaria 1918.
Rainio oli porilaisessa Uusi Aika-lehdessä toimitussihteerinä 1919–1923 ja päätoimittajana 1923–1925. Hän oli sitten Turussa ilmestyneen Sosialisti-lehden päätoimittajana 1925–1928 ja Tampereella Kansan Lehdessä toimittajana 1928–1932 ja päätoimittajana vuodesta 1932 alkaen. Viimeksi Rainio toimi vuodesta 1937 Tampereen kaupungin sosiaalisena apulaiskaupunginjohtajana.
Rainio oli myös Porin kaupunginvaltuutettuna 1920–1925 ja Tampereen kaupunginvaltuutettuna vuodesta 1930 alkaen. Hän oli Suomen sanomalehtimiesliiton hallituksen jäsen 1925–1928.
Toivo Rainio oli naimisissa vuodesta 1919 Jenny Regina Åmarkin kanssa.
Chérif Touré Mamam

Chérif Touré Mamam (s. 13. tammikuuta 1981, Mango, Togo), on togolainen jalkapalloilija, joka pelasi viimeksi kaudella 2007 MC Algerissa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Mamam on käyttänyt pelipaitansa selkämyksessä etunimiään Chérif Touré.

Ura

Cherif Touré aloitti peliuransa 1998 Arabiemiirikunnissa al-Jazeerassa. Vuonna 2000 hän siirtyi saman liigan al-Nasriin. Seuraavana vuonna hän siirtyi Skotlannin Valioliigan Livingston FC:hen, jossa pelasi neljä vuotta. Kauden 2005–2006 Cherif Touré pelasi Metzissä.

Maajoukkueura

Togon jalkapallomaajoukkueessa Cherif Touré on pelannut kesäkuuhun 2006 mennessä 39 ottelua ja tehnyt 7 maalia. Hänet on valittu joukkueeseen myös Saksan MM-kilpailuihin 2006.
Peurunlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,9 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä.Lammen tilavuudeksi on saatu 70 000 kuutiometriä eli 0,070 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,4 metriä ja suurin syvyys on 2,0 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Saikanjoen valuma-alueeseen (35.639) se kuuluu.
Car Talk

Car Talk on yhdysvaltalainen viikoittainen NPR-radioasemien kautta lähetettävä autoaiheinen huumorisävytteinen keskusteluohjelma.
Car Talk sai alkunsa vuonna 1977 Bostonin yliopiston WBUR-radioasemalla, jonne Tom Magliozzia oli pyydetty toimittamaan autoaiheista call-in-ohjelmaa. Viikkoa myöhemmin Tom pyysi mukaan myös veljensä Ray Magliozzin. Nykyään heidät tunnetaan kutsumanimillä Click ja Clack. Veljesten humoristisesta keskustelusta muodostui vähitellen ohjelman pääasiallinen sisältö.
Car Talk siirtyi NPR:lle vuonna 1987, aluksi osaksi Sunday Weekend Edition -ohjelmaa, ja seuraavana vuonna omana ohjelmanaan. Nykyään ohjelma on kuultavissa 600 radioaseman kautta ja sillä on 4,3 miljoonaa kuulijaa. Se on kaikkien aikojen menestynein julkisen verkon radio-ohjelma Yhdysvalloissa sekä taloudellisesti että kuulijamääriltään.
Ohjelmaan soittaneiden julkisuuden henkilöiden joukossa ovat muun muassa Geena Davis, Morley Safer, Ashley Judd, Gordon Elliott, Bill Lee sekä astronautti John Grunsfeld, joka soitti ollessaan avaruussukkulalennolla 1 120 kilometriä Havaijin yläpuolella.
Heinäkuussa 2008 alkoi PBS:llä Car Talkiin pohjautuva animaatiosarja Click and Clack's As the Wrench Turns.
Car Talk voitti vuonna 1991 Peabody-palkinnon ja vuonna 1998 se pääsi Radio Hall of Fameen.
Thomas Louis "Tom" Maggliozzi kuoli 3.marraskuuta 2014 Alzhaimerin tautiin.
Hohtorasbora

Koko ja ulkonäkö

Hohtorasbora on yleisväriltään ruskeanharmaa, ja sen kyljessä kulkee kirkkaanpunainen juova suusta silmän läpi pyrstön tyveen asti. Raita jää vaisun väriseksi, jos olosuhteet eivät ole hyvät. Kala kasvaa noin 7 cm pitkäksi.

Alkuperä

Hohtorasboroita elää luonnossa Thaimaassa ja Kambodžasaa, Malakan niemimaalla ja Indonesiassa. Siellä sitä tavataan turvesoiden lammikoissa ja turvepohjaisten metsien puroissa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Hohtorasbora on rauhallinen parvikala, joka menestyy parhaiten tummapohjaisessa akvaariossa.

Vesiolot ja ravinto

Hohtorasbora voi parhaiten melko happamassa vedessä, pH 5,5–6 ja lämpötila 23–26 °C, kutuaikana 26–29 °C.
Heinkel P.1078

Historia

Konetyypin ensimmäistä tunnettua versiota lähdettiin kehittämään helmikuun 1944 alussa, ja se oli peräsimetön yksimoottorinen suihkuhävittäjä. Siinä oli 40 asteen nuolikulmaiset puusiivet, joiden kärjet olivat käännetty voimakkaasti alaspäin. Suihkukoneeksi koneessa oli myös huomattavan paksu siipiprofiili, jonka tarkoituksena oli mahdollistaa polttoainesäiliöiden sijoittaminen siipiin. Lyhyessä rungossa oli tilat ohjaamolle ja HeS 011A -suihkumoottorille. Tehdas osallistui P.1078:lla Saksan ilmailuministeriön Jägernotprogramm-ohjelman suunnittelukilpailuun, mutta hävisi lopulta kilpailijan Focke-Wulf Ta 183 -hävittäjämallille. Heinkelin suihkuhävittäjää arvioineet asiantuntijat kritisoivat koneen runkoa ja siipiprofiilia liian paksuiksi, moottorin ilmanottoa kehnoksi, laskusiivekkeitä tehottomiksi, eivätkä pitäneet peräsimien pois jättämisestä. Peräsiminä toimineiden siivenkärkien ohjausteho arvioitiin riittämättömiksi. Heinkel keskeytti P.1078-projektin sen saaman kehnon arvioinnin seurauksena helmikuussa 1945.
Konetyypin historia ei päättynyt helmikuun 1945 keskytyspäätökseen, sillä sodan jälkeen yhdysvaltalaisten internoimat, Siegfried Güntherin johtamat Heinkelin suunnittelijat jatkoivat tyypin kehittämistä Landsbergin piirikunnan Penzingissa. Alkuperäinen sodan aikana kehitetty versio sai mallitunnuksen P.1078C ja sodan jälkeen kehitetyt koneet tunnukset P.1078A ja P.1078B. A-malli oli P.1078C:n tavoin yksipaikkainen suihkuhävittäjä, ja sen siivet olivat muuten hyvin samanlaiset edeltäjänsä verrattuna, mutta kärjet eivät olleet yhtä voimakkaasti alaspäin käännetyt. Mallissa käytettiin perinteistä peräsinrakennetta, ja voimalaitteena oli C-mallin tavoin HeS 011A -suihkumoottori, jonka suihkuputki poistui rungosta peräsinpuomin alla. Versio oli varustettu sisään vedettävällä kolmipyörälaskutelineellä, ja aseistuksena oli C-mallin tavoin kaksi MK 108 -tykkiä.
A-mallin lisäksi suunniteltu P.1078-04B:nä tunnettu versio oli huomattavan erilainen mallisarjan muihin koneisiin nähden, sillä siinä oli kaksi runkoa. P.1078-04B oli P.1078C:n tapaan peräsimetön ja yksimoottorinen hävittäjä, mutta muista mallisarjan koneista poiketen siinä oli kaksi runkoa, joista toiseen oli sijoitettu ohjaamo ja toiseen aseistuksena käytetyt kaksi MK 108 -tykkiä. HeS 011A –suihkumoottori sijaitsi runkojen välissä ja päälaskutelineet molemmissa rungoissa. Version siivessä oli selvä nuolikulma ja C-mallin tapainen paksu siipiprofiili.
Saila Susiluoto

Saila Mira Milena Susiluoto (s. 11. toukokuuta 1971 Helsinki) on suomalainen runoilija.
Susiluoto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1990. Hän opiskeli Oriveden Opistossa vuonna 1991 ja Kriittisen korkeakoulun kirjoittajalinjalla 1991–1993. Susiluoto on opikellut myös yleistä kirjallisuustiedettä, filosofiaa ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa 1999–2001.
Susiluodon esikoisteos Siivekkäät ja hännäkkäät (2001) palkittiin Kalevi Jäntin palkinnolla. Hän sai Suomi-palkinnon vuonna 2005. Susiluodolle myönnettiin elokuussa 2016 valtion viisivuotinen kirjallisuuden taiteilijaprofessoriapuraha. Susiluodon runoja on käännetty 14 kielelle.
Susiluoto toimi Nuoren Voiman Liiton hallituksessa 2002–2006, josta puheenjohtajana 2004–2006. Hän on vaikuttanut myös Suomen Kirjailijaliiton hallituksessa 2009–2011 ja Kalevi Jäntin palkintoraadissa vuodesta 2006.

Yksityiselämä

Susiluodon isä on Ahti Susiluoto. Hänen puolisonsa on vuodesta 2012 kirjailija Markku Pääskynen. Susiluodolla on neljä lasta.
Pohjantamandua

Levinneisyys ja elinympäristö

Pohjantamanduaa esiintyy Belizessä, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Perussa ja Venezuelassa. Pohjantamandua viihtyy sekä trooppisissa sademetsissä että kuivemmissa kesävihannissa trooppisissa metsissä, mutta se voi elää myös mangrovekosteikoilla ja savanneilla. Tamanduat liikkuvat puissa taitavasti, mutta maanpinnalla niiden kävely on kömpelöä.

Lisääntyminen

Pohjantamanduanaaras voi saada yhden poikasen mihin tahansa vuodenaikaan.
Maila-Katriina Tuominen

Maila-Katriina Tuominen on suomalainen toimittaja, joka työskenteli Aamulehden kuvataidekriitikkona ja kulttuuritoimittajana vuodesta 1972 eläkkeelle siirtymiseensä 2009 saakka.
Vuonna 2003 Tuomiselle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto. Hänet palkittiin näkemyksellisestä kulttuuritoimittajan työstä sekä siitä, että hän on avannut uuden oven journalismissa maahanmuuttajien itse kirjoittamilla sivuilla.
Vuonna 2006 hän sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Kaudella 2013–2014 Tuominen toimi Pirkanmaan taidetoimikunnan puheenjohtajana.
Pipo

Pipo on päälaen peittävä vaatekappale, jota usein käytetään kylmällä säällä pitämään päälaki ja korvat lämpiminä. Jotkut kuitenkin käyttävät pipoa kesälläkin varsin lämpimillä ilmoilla, joskus vain muodikkuuden takia.
Pipo valmistetaan usein villalangasta neulomalla tai virkkaamalla. Teollisesti tuotetuissa pipoissa käytetään usein keinokuituja.

Kommandopipo

Kommandopipo on vaatekappale, jota käytetään peittämään kasvoja. Kommandopipoa käytetään varsinkin kylmissä olosuhteissa ja joissakin urheilulajeissa, mutta sitä käyttävät myös terroristit ja varkaat, jotta eivät tulisi tunnistetuiksi rikosta tehdessään. Kommandopipoja valmistetaan erilaisista materiaaleista, kuten silkistä ja puuvillasta. Norjassa sitä kutsutaan nimellä Finlandshette.
Satu Maaranen

Tausta

Hyèresin voittomallisto oli hänen taiteen maisterin opinnäytteensä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta (2012). Satu Maaranen työskentelee myös kuosisuunnittelijana. Hänen opinnäytteensä Vaate Maisemassa käsitteli vaatteen ja luonnon suhdetta kyseenalaistaen mm. perinteisen camouflage-kuosin olemuksen. Kaikki kokoelman kuosit olivat Maarasen käsialaa. Kuosit hän toteutti käsin painamalla käyttäen erikoistekniikoita ja epätavallisia materiaaleja kuten hiekkaa taikka ruohoa.

Tyyli

Maarasen tyylille ovat ominaisia voimakkaat värit ja suurikoiset käsinmaalatut kuosit. Hänen kuosimaailmansa on abstrakti ja viittaa kuvataiteen tekniikoihin kuten maalaustaiteeseen. Ennen muotisuunnittelijan opintojaan hän opiskelikin kuvataideopettajaksi.

Tunnustukset

Hänet valittiin vuonna 2015 ehdokkaaksi Iso-Britannian design-museon vuosittaisessa Designs of the Year Awardsin muotikategoriassa, jonka muita ehdokkaita olivat mm. Rodarte ja J.W. Anderson. Hän on voittanut "Vuoden nuori tulokas"-palkinnon Suomen Ellen Style Awardsissa 2012 sekä Designer’s Nest – kilpailun Kööpenhaminassa 2010.

Työskentely

Satu Maaranen työskentelee freelancerina muun muassa Marimekolle, ranskalaiselle Petit Bateaulle sekä suomalaiselle Siloa & Mook -vaatemerkille. Maaranen toimii myös Pre Helsinki -organisaation luovana johtajana. Pre Helsinki -tapahtuma tekee suomalaista muotia tunnetuksi kansainvälisesti ja edesauttaa suomalaisten muotisuunnittelijoiden työllistymistä maailmalla.