google/wiki40b huggingface dataset:
Mikkola (Vantaa)

Historia

Mikkolasta on löydetty kolme kivistä hautaröykkiötä, joiden arvellaan olevan peräisin rautakaudelta. Nämä muinaishaudat ovat nykyisin suojeltuja. Maarukanmetsän alueelta on löydetty merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Sen arvellaan olleen pyyntiväestön kausiasuinpaikka, joka oli sijaitsi lähellä rantaa: merenpinta oli kivikaudella nykyistä ylempänä.
Mikkola oli aikanaan osa Keravan kauppalaa. Mikkolan nimi juontaa juurensa Mikkolan tilasta, jonka maille kaupunginosa rakennettiin.
Alueen katujen ja puistojen nimet ovat peräisin 1950- ja 1960-lukujen rakennuskaavasta. Kuulentojen innoittamana nimistön teemaksi valittiin planeetat. Sen vuoksi Mikkolassa on esimerkiksi Marsinkuja, Venuksentie ja Saturnuksenpuisto.
Mikkolan ytimenä on melko väljästi rakennettu, paljolti kolme- tai neljäkerroksellisista kerrostaloista muodostunut kerrostaloalue. Joukossa on muutama hieman korkeampi tornitalo. Alueen valmistuminen ajoittui pääosin vuosille 1969–1974. Ensimmäiset kerrostalot valmistuivat vuonna 1968 Mikkolanpuistoon taloyhtiöön, joka muodostuu kahdeksasta pistetalosta Venuksentien itäpuolella (alkujaan katuosoiteena Mikkolanpuisto). Mikkolanpuiston jälkeen seurasi kiivas teollisen elementtirakentamisen kausi. Tämän jälkeen valmistui kymmenkunta pistetaloa 1970-luvun loppupuoliskolla.
Mikkola on Myyrmäen jälkeen Vantaan toiseksi kerrostalovaltaisin kaupunginosa ja yksi kaupungin tiheimmin asutuista alueista. Asuntokannasta vajaa puolet muuodostuu yhden hengen talouksista. Lähes puolet asunnoista on omistusasuntoja.

2000-luvulla

Mikkolan kaakkoiskulmaan rakennettiin 2000-luvulla Maarukanmetsän asuinalue. Mikkolan vanhimpien talojen peruskorjaukset ovat kohentaneet kaupunginosan yleisilmettä. Alueen täydennysrakentamista on suunniteltu.  Vantaan kaupungin vuokrataloyhtiö VAV Asunnot purki syksyllä 2015 neljän asuintalon kerrostalokorttelin Marsinkujalta. Tilalle rakennetut uudet kerrostalot valmistuivat alkuvuonna 2017.
Super Mario Land 2: 6 Golden Coins

Pelaaminen

Super Mario Land 2:ssa Marion pitää saada linnansa takaisin Wariolta löytämällä Warion ympäri valtakuntaa piilottamat kuusi kultaista kolikkoa. Peli on ensimmäinen, jossa Wario esiintyy, ja hahmo sai myöhemmin oman spin-off-pelisarjansa.
Pelin visuaalinen ilme on kehittynyt edeltäjästään lähelle Super Mario Worldin tyyliä. Kenttien teemat vaihtelevat muiden Mario-pelien tapaan: pelissä on mm. avaruus-, jättiläis- ja puumaailmat. Super Mario Land 2 sisältää myös paljon muita parannuksia edeltäjäänsä nähden. Pelissä on kaiken kaikkiaan 32 tasoa, kun edellisessä osassa niitä oli vain 12. Pelaaja voi palata kentissä taaksepäin, eikä tasoja ole pakko pelata läpi ennalta määrätyssä järjestyksessä. Pelissä on myös paristotallennus.
Vanu-ukonsieni

Tuntomerkit

Vanu-ukonsienen lakki on vaaleanoranssi, 2–8 cm:n levyinen ja kellomainen. Irtotyviset heltat ovat melko tiheässä ja ne ovat valkoiset. Jalka on noin 5–10 cm pitkä, vanuinen sekä kermanvärinen. Tyvestä jalka on ruskeasuomuinen.
Shaft – kivikova dekkari

Juoni

Elokuva kertoo kovaotteisesta poliisista John Shaftista joka saa kuulla, että mafia on kaapannut mustan gangsteripomon tyttären. Vaikutusvaltainen gangesteripomo palkkaa Shaftin pelastamaan hänen tyttärensä hinnalla millä hyvänsä.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Vuonna 2000 Shaft hyväksyttiin mukaan Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon valikoidaan esteettisesti, kulttuurisesti tai historiallisesti tärkeitä elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Shaftin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Dave Thomas

Dave Thomas on kanadalainen Cuppa Coffee Studiossa työskentelevä animaatio-ohjaaja.

Ura

Hän on ohjannut monia animaatiomainoksia sekä kohtauksia moniin animaatioelokuviin ja videopeleihin. Hän on erikoistunut stop motion -animaatioihin.
Lehtikaktukset

Tuntomerkit

Lehtikaktukset ovat monihaaraisia pensaita, joko pystykasvuisia, kiipeileviä köynnöksiä tai riippuvia puiden oksilla tai kivien päällä kasvavia kaktuksia. Usein niillä on ilmajuuria. Vanhat haarat ovat tyvestään liereitä, tavallisesti piikittömiä ja usein puutuneita, kun taas nuoret varret ovat litteitä ja lehtimäisiä. Lehtimäisen varren reunassa on pyöristyneitä tai teräviä hampaita, jotka voivat olla liuskoittuneita tai pariosaisia. Hampaat sijaitsevat areoleiden eli kääpiöversojen väleissä. Areolit ovat tavallisesti piikittömiä. 
Lehtikaktusten näyttävät ja isot (pituus 10-30 cm), mutta yleensä vain öisin auki olevat kukat sijaitsevat kasvien varsissa yksittäin. Ne ovat muodoltaan suppilomaisia tai tarjottimen tavoin laakeita, ja emin vartalon tyvellä on pieniä suomuja ja harvoin sukasia tai karvoja. Kukan tyvimalja on pitkä ja sen pinta on suomuinen. Malja laajenee äkisti nielun kohdalta. Uloimmat kehälehdet ovat väriltään vaaleita, kellertäviä tai vaaleanpunertavia, sisimmät vaaleankeltaisia tai valkoisia. Heteet kiinnittyvät nieluun. Hedelmä on munamainen tai pitkänomainen, ja sen pinnalla on pieniä suomuja ja piikittömiä areoleja. Siemenet ovat munuaismaisia ja mustia.

Levinneisyys

Lehtikaktusten luontainen levinneisyysalue käsittää Keski-Amerikan ja Meksikon, mutta jokunen laji kasvaa myös Karibian alueella ja Etelä-Amerikan pohjoisosassa.
Aleksander E. Tillander

Alexander Edvard Tillander (1837 Helsingin pitäjä – 1918 Pietari) oli suomalainen kultaseppä. Hän perusti vuonna 1860 Pietariin  koru- ja jalokiviliikkeen, joka Venäjän vallankumouksen yhteydessä siirtyi Helsinkiin. Tillanderin perillisten yhtiöitä on nykyisin neljä: Aleksanterinkatu 17:ssä yhä toimiva Oy Alexander Tillander Ab, Turussa toimiva Oy Tillander Ab, Helsingissä ja Oulussa toimiva Oy Atelier Torbjörn Tillander Ab sekä Torbjörnin tyttären oma Oy Annette Tillander Ab.
Alexander Tillander syntyi talonpoikaissukuun Helsingin pitäjässä vuonna 1837. Hän lähti 11-vuotiaana kultasepänoppiin Venäjälle, tsaarin hovin kesälomapaikkaan Tsarskoje Seloon suomalaisen kultaseppä F. A. Holsteniuksen oppipojaksi. Kisällintutkinnon vuonna 1855 suoritettuaan hän perusti 23-vuotiaana oman liikkeen Pietariin vuonna 1860. Vuonna 1911 yritys tunnettiin suurena koruliikkeenä Nevski prospektin varrella. Sen omisti tuolloin Alexander Edvard Tillanderin vuonna 1870 syntynyt poika Alexander Theodor Tillander, ja asiakaskuntaan kuului muun muassa Leo Tolstoi ja prinssi Aga Khan III. Liike toimi myös tsaarin hovihankkijana. Tillander teki korujen rinnalla muitakin arvoesineitä, kuten lippaita, astiastoja ja koriste-esineitä.
Venäjän vallankumouksen pyörteissä Tillanderin perhe lähti tavalliseen tapaansa kesänviettoon Luumäelle, mutta tällä kertaa mukanaan paljon yrityksen arvo-omaisuutta lippaissa, joita piilotettiin kesäpaikan peltoihin. Muu perhe ei uskaltanut enää palata Pietariin, mutta 80-vuotias Alexander Edvard Tillander palasi. Hänet ryösti Pietarin kadulla miesjoukko, johon kuului myös Tillanderin entinen kisälli. Terveys heikkeni, ja seuraavana vuonna Tillander kuoli Pietarissa syöpään.
Tillanderin suvun nuorempi sukupolvi avasi vuonna 1918 Helsingissä liikkeen uudelleen, aluksi kultasepänliike Lindmanin toiminnan jatkajana nimellä Lindman & Tillander, mutta pian toiminimellä A. Tillander. Liiketoiminta köyhässä ja sisällissodan runtelemassa Suomessa oli paljon Pietaria niukempaa, mutta kasvoi vähitellen kannattavaksi.
Sleesian sodat

Sleesian sodat olivat kolme sotaa, jotka Itävalta ja Preussi kävivät Sleesian alueen omistuksesta vuosina 1740-1763. Ensimmäinen Sleesian sota (1740-1742) ja toinen Sleesian sota (1744-1745) olivat osa Itävallan perimyssotaa (1740–1748). Kolmas Sleesian sota (1756-1763) tunnetaan paremmin seitsenvuotisena sotana. Sotien tuloksena Preussi sai haltuunsa Sleesian.

Ensimmäinen Sleesian sota

Ensimmäinen sota sai alkunsa keisari Kaarle VI:n kuoltua, jolloin Preussin kuningas Fredrik II Suuri vaati Sleesiaa itselleen. Vaatimuksensa tueksi hän vetosi yli kaksisataa vuotta vanhaan Schwiebusin sopimukseen (1537), jonka mukaan Briegin, Liegnitzin ja Wohlaun ruhtinaskuntien olisi pitänyt siirtyä Brandenburgin haltuun, kun puolalaisen Piastin kuningassuvun Sleesian haara oli sammunut (1675). Lisäksi hän syytti itävaltalaisia protestanttien sorrosta. Ensimmäisessä sodassa Preussi miehitti ja valloitti Sleesian. Sota päättyi Breslaun rauhaan 11. kesäkuuta 1742. Aluemuutokset vahvistettiin 28. heinäkuuta Berliinin rauhassa, jossa Iso-Britannia toimi välittäjänä. Preussi sai Ala- ja Ylä-Sleesian sekä Glatzin kreivikunnan, Itävallalle jäi vain muutama kaupunki (Jägerndorf, Troppau).

Toinen Sleesian sota

Toinen Sleesian sota seurasi, kun perimyssodan liittosuhteissa tapahtui muutoksia ja Preussi päätyi yhteen Ranskan kanssa. Elokuussa 1744 Fredrik II Suuri hyökkäsi Böömiin ja valloitti Prahan 16. syyskuuta. Tätä seurasi Itävallan vastahyökkäys ja preussilaisten vetäytyminen takaisin Sleesiaan. Seuraavan vuoden aikana Preussi oli voittoisa Hohenfriedbergin ja Soorin taisteluissa. Preussin voiton varmisti lopulta Kesselsdorfin taistelu 15. joulukuuta. Joulupäivänä 1745 Itävalta tunnusti Preussin herruuden Sleesiassa (Dresdenin rauha). Vastapalveluksena Fredrikin oli tunnustettava Frans I:n keisariksi.

Seitsenvuotinen sota

Itävallan keisarinna Maria Teresia halusi saada Sleesian takaisin ja kokosi tähän Preussinvastaisen liittouman. Hyökkääjä oli kuitenkin jälleen Preussi, joka siirtomaasodan puhjettua Ison-Britannian ja Ranskan välillä 15. toukokuuta 1756 katsoi parhaaksi ottaa aloitteen käsiinsä. Preussi hyökkäsi Saksiin 29. elokuuta. Seitsemän vuoden taistelujen jälkeen Itävalta ja Preussi solmivat Hubertusburgin rauhan 15. helmikuuta 1763. Sotaa edeltäneet rajat jäivät lähes ennalleen.
Wudang

Wudang (kiin. 武当山, Wǔdāng Shān) on pieni vuoristo Hubein maakunnassa, Kiinassa. Taolaisuudessa vuoria pidetään pyhinä ja niitä kutsutaankin nimellä "pyhimmät vuoret taivaan alla". Korkein Wudangin 72 huipusta on 1 613 metriin kohoava Tiānzhù (kiin. 天柱, Taivaanpilari).

Temppeli ja luostari

Tang-dynastian aikana aloitettiin useiden taolaisten temppeleiden ja luostareiden rakentaminen. Työt jatkuivat vielä seuraavien Song- ja Yuan-dynastioiden aikana.
Vuoristossa on nykyään 46 taolaista temppeliä ja nunnaluostaria, 72 pyhäkköä ja useita erakkomajoina käytettyä luolaa. Keskellä aluetta ja turistien suosikkikohde on Kultainen halli (kiin. 金殿, Jīndiàn) Tiānzhùlla.
Vuonna 1994 vuoriseudun temppelit ja luostarit hyväksyttiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon, sillä ne edustavat kiinalaisen arkkitehtuurin ja taiteen huippua tuhannen vuoden ajalta (700–1700), rakennuksilla oli suuri merkitys kiinalaisen uskonnollisen taiteen ja arkkitehtuurin kehittymiseen sekä ne ovat taolaisuuden keskeisiä rakennuksia.  Yksi alueen rakennuksista Yuzhengongin palatsi tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 2003.

Wudang ja taistelulajit

Wudang on legendan mukaan sisäisen kamppailutaidon, neijian, synnyinkoti kuten myös taijiquanin, baguazhangin ja xingyiquanin. Legendan mukaan taolainen pappi Zhang Sanfeng tutki käärmeen ja kurjen taistelua, jossa käärme vältti kurjen hyökkäykset kerta toisensa jälkeen, kunnes kurki väsyi ja luovutti. Näin Zhang Sanfeg kehitti pehmeän taistelun ja sisäisten voimien periaatteet.
Nykyään Wudangin alueella on useita taolaisia sisäisen kamppailutaidon kouluja ja mestareita, joista kuuluisin lienee yli 100 kaksintaistelua voittanut You Xuande.
Elokuvassa Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme käytettiin Wudangissa kehitettyä taolaista Wushu-tyyliä.
Yhdysvaltalainen hip hop -yhtye Wu-Tang Clan on ottanut nimensä alueen Wade-Giles-muotoisesta latinisaatiosta "Wu Tang".
Þingvellir

Þingvellir eli Thingvellir on alue Islannin lounaisosassa. Þingvellir on kuuluisa kahdesta syystä: se oli 
Islannin parlamentin eli alltingin kokoontumispaikka 900-luvulta alkaen, ja se on geologisesti mielenkiintoinen alue maankuoren liikkeiden ja tulivuoritoiminnan takia. Þingvellir on osa suosittua nähtävyyskierrosta, jota kutsutaan nimellä Kultainen kierros. 
Þingvellirissä on kansallispuisto ja se on Unescon maailmanperintökohde.

Þingvellir politiikan näyttämönä

Þingvellirin käräjäkivillä kokoontui vuosittain allting, yksi Euroopan vanhimmista parlamenteista. Siellä puhemies luki ääneen lakia, paikka toimi tuomioistuimena, ja tarvittaessa säädettiin uusia lakeja. Vuonna 999 tai 1000 puhemies julisti siellä kristinuskon Islannin viralliseksi uskonnoksi. Samalla paikalla julistettiin myös Islanti itsenäiseksi valtioksi 17. kesäkuuta 1944.

Þingvellir geologisena nähtävyytenä

Euraasian ja Pohjois-Amerikan mannerlaattojen erkaantuminen toisistaan näkyy selvästi alueen kivimuodostelmissa.
Kajsa Ingemarsson

Kajsa Lena Ingemarsson, (s. 25. joulukuuta 1965 Oxelösund, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä, toimittaja, kirjailija ja käsikirjoittaja.
Ingemarsson on ollut toimittajana radiossa ja televisiossa ja työskennellyt lisäksi muun muassa kääntäjänä ja diplomaattina. Hän asuu Tukholmassa puolisonsa Lasse Johanssonin sekä heidän tytärtensä Lauran ja Rosan kanssa.
Ingemarsson vietti varhaislapsuutensa Tukholmassa ja muutti 12-vuotiaana Blekingen läänissä sijaitsevalle pikkupaikkakunnalle, kunnes palasi lukion jälkeen pääkaupunkiin. Ingemarsson opiskeli Tukholman yliopistossa venäjää, puolaa ja valtiotieteitä sekä vuoden venäjää Pushkin-instituutissa Moskovassa.
Kun Ingemarsson palasi kotimaahansa vuonna 1990, Ruotsin turvallisuuspoliisi Säpo tarjosi hänelle työtä Venäjän suunnasta tulevassa torjunnassa, eli niin sanotussa vastavakoilussa. Ingemarsson työskenteli turvallisuuspoliisin palveluksessa vuosina 1991–1997. Uran jatkuminen turvallisuuspoliisin alaisena olisi kuitenkin edellyttänyt Ingemarssonilta opintoja Poliisikorkeakoulussa.

Ura kirjailijana

Ingemarssonin esikoisromaani Matkalaukkumorsian ilmestyi vuonna 2002. Hän on kirjoittanut sen jälkeen kuusi romaania, yhden kolumnikokoelman sekä kaksi elämäntaito-opasta. Hänen vuonna 2004 ilmestynyt romaaninsa Keltaisten sitruunoiden kahvila (Små citroner gula) oli Ruotsin myydyin romaani vuonna 2005.
Ingemarssonin romaanit ovat aikalaisromaaneja, jotka nostavat esille nykynaisen arkipäivää koskettavia kysymyksiä. Kirjailijan teoksille tunnusomainen teema ovat elämän käännekohdat ja ratkaisevat valinnat. Ingemarssonin romaaneja on käännetty useille eri kielille, muun muassa suomeksi, saksaksi, italiaksi, ranskaksi ja englanniksi.'
Katekumenaatti

Katekumenaatilla tarkoitetaan kaste- ja ehtoollisopin opetusta, joka annetaan ennen kastetta. Sana tulee kreikan kielen sanasta katekheo, joka merkitsee opettaa ja ohjata.  Varhaisen kirkon ajalla katekumenaatin käyminen oli kasteen edellytys.

Katekumenaatti varhaisessa kirkossa

Apostolisella ajalla evankeliumin vastaanottaneet kastettiin yleensä saman tien. Kun kirkon oppi kasteesta ja ehtoollisesta alkoi muotoutua, alettiin kasteoppilaille eli katekumeeneille pitää katekumenaattia. Kasteoppilaaksi tuli ilmoittautua henkilökohtaisesti.  Katekumeenit olivat osa uskovien seurakuntaa, vaikka eivät saaneetkaan osallistua ehtoollisen viettoon, koska heitä ei vielä ollut kastettu. Alussa seurakuntien kasteopetus vaihteli niin sisällöltään kuin pituudeltaankin. 200-luvun kirkkohistoriassa tunnetaan jopa kolme vuotta kestänyt kastekoulutus.  Kastetoimitus saattoi lykkääntyä myös katekumeenin omasta toiveesta, sillä jotkut halusivat tulla kastetuiksi vasta kuolinvuoteella.  300-luvulla kasteoppi oli jo vakiintunut.

Katekumenaatin opetus

Katekumenaatin opetus sisälsi pelastushistorian kannalta keskeisiä asioita niin Vanhan kuin Uuden testamentin osalta. Isä meidän -rukouksen sisältö kuului oppiaineisiin, samoin kastetunnustus, joka jokaisen kasteelle pyrkivän tuli osata ulkoa ja lausua julkisesti ennen varsinaista kastetta. Kastetunnustuksesta oli monia eri muotoja, mutta useimmissa oli Kristuksen merkitystä korostava kolmiosainen kaava.   
Ensimmäisinä vuosisatoina kasteoppilaat kastettiin yleisimmin upottamalla veteen. Kaste ja sen yhteydessä tehty ristinmerkki symboloivat kastettavan yhteyttä kuolleeseen ja ylösnousseeseen Kristukseen.  Kaste merkitsi kastettavalle syntien anteeksiantoa ja uuden elämän alkua. Muutoksen merkiksi kasteoppilas pukeutui kasteen jälkeen valkoisiin vaatteisiin.

Katekumenaatin uusi tuleminen

Katekumenaatti teki uuden tulemisen Ranskassa 1900-luvun puolivälissä.  Sen avulla tarjottiin kirkon opista vieraantuneille mahdollisuus etsiä ja löytää syvempää tietoa kristinuskosta.   
Suomessa ensimmäinen katekumenaatti käynnistyi Vaasan ruotsinkielisessä evankelisluterilaisessa seurakunnassa syksyllä 2007. Seuraavana keväänä 2008 myös Kallion seurakunta otti toiminnan ohjelmaansa.  Katekumenaatti sai laajaa kiinnostusta, ja pian se oli levinnyt kaikkialle Suomeen.
Raigo Mõlder

Raigo Mõlder (s. 25. maaliskuuta 1982) on virolainen kartanlukija.
Mõlder luki nuotteja maanmiehelleen Ott Tänakille. Pari kilpaili yhdessä ensimmäistä kertaa 2007, ja vakituisesti kaudesta 2014 lähtien. He ajoivat kaudella 2016 MM-sarjaa rengasvalmistaja DMACK:in WRC-tallin autolla. Enää kaudella 2017 Mõlder ei lukenut Tänakille nuotteja, vaan Martin Järveoja siirtyi hänen kartanlukijaksi.
Mikrotransaktio

Mikrotransaktio (engl. Microtransaction) on mikromaksuihin perustuva ansaintamalli, joka esiintyy usein ilmaispeleissä. Mikrotransaktioilla ostetaan virtuaalisia hyödykkeitä ja niiden käyttö on tavallista mobiilipeleissä.
Loot box on tavallinen ja yleistyvä muoto mikrotransaktioille. Belgia on kieltänyt loot boxien käytön peleissä ja Havaiji tarkastelee mikrotransaktioiden kieltämistä.
Capricorn yksi

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa kiivaaksi takaa-ajotrilleriksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Eero Havas

Eero Oskari Havas (sukunimi vuoteen 1906 Örling; 18. lokakuuta 1899 Lempäälä – 26. helmikuuta 1968 Tampere) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Havaksen vanhemmat olivat Lempäälän Lempoisten kansakoulun opettajat Oskari Havas ja Augusta Böhling. Eero oli kolmas perheen kahdeksasta lapsesta. Hän kävi kahdeksan luokkaa oppikoulua Tampereella. Havas oli mukana valkoisten puolella Suomen sisällissodassa ja osallistui myös Pohjan Poikain Viron-retkeen ja Aunuksen sotaretkeen. Havas opiskeli sitten Jyväskylän seminaarissa ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1928.
Havas toimi Ruoveden Pekkalan kylän kansakoulun opettajana 1927–1954. Vuonna 1929 hän meni naimisiin opettja Ilma Salon kanssa. Havas kuului Ruoveden kunnanvaltuustoon 1937–1951. Hän oli myös kirkkovaltuuston jäsen ja Pekkalan meijerin isännöitsijä. 
Havas muutti vaimonsa kuoltua 1954 Alastarolle, jossa hän oli yhteiskoulun opettajana 1956–1965. Hän meni myös uusiin naimisiin Laina Maria Soinin kanssa.
Jatkosodassa kaatunut kirkkoherra ja kansanedustaja Väinö Havas oli Eero Havaksen vanhempi veli. Hänen sisarensa oli lähetystyöntekijä Aili Havas.
Tasaviritys

Tasaviritys on soittimien viritysjärjestelmä, jossa oktaavi jaetaan tasaisesti joukkoon sävelaskelia niin että jokainen sävelten väli on yhtä suuri. Välien yhtäsuuruus tarkoittaa, että jokainen kahden peräkkäisen sävelen taajuuksien suhde on vakio. Puhuttaessa tasavireisyydestä tarkoitetaan yleensä, että oktaavi on jaettu 12 osaan (¹/₁₂ oktaavia on puolisävelaskel). Tämä merkitsee, että puoliaskelen päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on \sqrt[12]{2} ≈ 1,05946 ja esimerkiksi kvintin (seitsemän puoliaskelen) päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on \sqrt[12]{2^7} ≈ 1,49831. Tämä siis poikkeaa jonkin verran puhtaasta kvintistä, jossa suhde on ³/₂ eli 1,5.
Tasaviritys on länsimaisessa musiikissa yleisin viritysjärjestelmä. Kaikki soittimet, joiden sävelien korkeutta ei voida soittaessa portaattomasti muuttaa, viritetään yleensä tasavireisiksi. Tällaisia instrumentteja ovat muiden muassa piano ja kitara.
Tasaviritys keksittiin Kiinassa 300-luvulla, mutta otettiin länsimaissa laajalti käyttöön vasta 1700-luvulla. Tasavirityksen hyviä puolia on se, että kaikki sävellajit kuulostavat samankaltaisilta ja musiikki voidaan transponoida sellaisenaan mihin tahansa sävelkorkeuteen. Tasavirityksen huonoja puolia taas on, ettei mikään intervalli, oktaaveja lukuun ottamatta, ole puhdas. Länsimaisen ihmisen sävelkorva on kuitenkin yleensä tottunut tähän epäpuhtauteen. Lisäksi enharmoniset sävelet, kuten fis ja ges, soivat samankorkuisina, vaikka puhtaasti viritettyinä niiden välillä olisi pieni korkeusero. Sävellajien samankaltaisuuden takia myös eri sävellajien ominaisluonteet hämärtyvät ja siten osa musiikin monimuotoisuudesta katoaa.
Virojärvi (Ylöjärvi)

Maantieto

Virojärvi sijaitsee Koivistonkylän kylässä. Järvi on 300 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Sillä on pieni valuma-alue, joka koostuu metsämaasta ja suosta, mutta järven rantoja reunustavat myös pellot. Järveen laskee kolme ojaa. Koska järvi on tilavuudeltaan pieni, viipyy vesi järvessä laskennallisesti vain 49 vuorokautta. Järven laskuoja lähtee eteläpäästä ja virtaa 2,5 kilometrin päässä Karhelammiin. Sen lähellä sijaitsee kolme maatilaa ja rannoilla on kaksi vapaa-ajan asuntoa. Yhdystiet 2763 ja 2771 kulkevat järven läheltä ja niiden risteys sijaitsee järven lounaispuolella.

Vedenlaatu

Järven  vedenlaatua on tutkittu vuonna 1999. Vesi on erittäin ruskeaa ja humuspitoista, mikä näkyy suurena hapenkulutuksena. Vesi on hapahkoa ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä. Veteen on liuennut runsaasti ravinteita. Fosforipitoisuus ylittää arvon 50 mikrogrammaa litralta (50 μg/l). Järven pohjan alusvedessä fosforia oli kaksinkertainen määrä pintaveteen verrattuna. Fosforia vapautuu siten veteen sedimenteistä. Myös typpeä vapautuu sedimenteistä veteen. Tämä sisäinen kuormitus syntyy, kun alusvesi jää hapettomaksi. Pohjan vesikerroksessa syntyy myös rikkivetyä. Järven hapettomuus on myös pintavesien ongelma. Vironjärvi soveltuu virkistyskäyttöön huonosti.
Károly Makk

Károly Makk (22. joulukuuta 1925 Berettyóújfalu – 30. elokuuta 2017) oli unkarilainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia töitään olivat Rakkaus (1971) ja Toinen tie (1982).
Makk kuului vuonna 1980 Berliinin ja 1987 Venetsian elokuvajuhlien tuomariston jäseniin. Hän oli useaan otteeseen ehdolla Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun saajaksi.
Makkin aiempi puoliso oli näyttelijätär Virág Dőry.
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut

Freestylen maailmanmestaruuskilpailut ovat kansainvälisen hiihtoliiton järjestämät kilpailut, joissa kilpaillaan joka toinen vuosi freestylehiihdon maailmanmestaruuksista. Kisoja on järjestetty vuodesta 1986, jolloin kisat pidettiin Tignesissä, Ranskassa. Tällöin kilpailtiin kumparelaskussa, hypyissä, acrossa ja yhdistetyssä. Yhteensä maailmanmestaruuskisat on pidetty 17 kertaa. Kilpailumaina ovat olleet Ranska (2 kertaa), Kanada, Saksa, Yhdysvallat (3 kertaa), Itävalta (2 kertaa), Japani (2 kertaa), Sveitsi, Suomi, Italia, Norja ja Espanja.
Suomessa kisat järjestettiin Kuusamon Rukalla keväällä 2005. Tällöin ensimmäistä kertaa oli MM-kisojen ohjelmistossa 5 lajia, jotka olivat kumpareet, hypyt, half pipe, ski cross ja parikumpareet. Rukalla Suomen ainoan mitalin saavutti Sami Mustonen sijoittumalla parikumpareissa toiseksi.
Nykyisin MM-kisojen ohjelmassa on 6 lajia, jotka ovat; kumparelasku, parikumparelasku, hypyt, half-pipe, slopestyle, skicross.
Vuodesta 2015 alkaen freestylehiihdon ja lumilautailun MM-kilpailut on käyty yhtä aikaa samassa paikassa.
Ensimmäinen suomalainen MM-kisamitalisti on Martti Kellokumpu, joka voitti kumpareissa pronssia Tignesissä 1986. Muita menestyneitä suomalaisia MM-kisamitalisteja ovat kaksinkertainen maailmanmestari Mikko Ronkainen, Janne Lahtela, Lauri Lassila, Sami Mustonen, Tapio Luusua ja Jouni Pellinen. Vuoden 1999 Sveitsin MM-kisoissa suomalaiset ottivat kolmoisvoiton miesten kumparelaskussa järjestyksessä Lahtela, Lassila ja Mustonen. Kaiken kaikkiaan Suomi on saavuttanut 3 kultaa, 5 hopeaa, 4 pronssia maailmanmestaruuskisoissa.
Menestynein maa maailmanmestaruuskisoissa on Kanada.