google/wiki40b huggingface dataset:
Suomennettu psykologinen kirjallisuus

Suomennettu psykologinen kirjallisuus alkaa 1800-luvulta. Etenkin Thiodolf Reinin Sielutieteen oppikirja vakiinnutti psykologian suomenkielistä käsitteistöä vuodesta 1884 alkaen. Teoksessa esiintyivät nykymuodossaan muun muassa sanat tietoisuus, havainto, tarkkaavaisuus, mieliala, vietti ja vaisto. 
Psykologia kehittyi 1900-luvun alussa nopeasti. August Forelin teoksen Hermoston hoito ja henkinen terveys esipuheessa tekijä tiivisti ajattelutavan muutoksen: ”Ihmisellä samoin kuin eläimillä ovat aivot sielun [mielen] elimenä. Vertaileva sielutiede [psykologia] on siten osa aivojen vertailevaa fysiologiaa. Tämän seikan tosin kieltää vanha skolastiikka metafyysillisine järjestelmineen.” (suom. Väinö Jokinen 1917) 
1970–1980-lukujen suomennoksia hallitsi kognitiivinen psykologia. Lähes jokaiselta psykologian alalta saatiin suomennettua perustietoteos. Huomattavia sarjoja olivat Weilin+Göösin Psykologia tänään -sarja sekä Sairaanhoitajien koulutussäätiön sarja. 
2000-luvulla suomennosten määrä on vähentynyt verrattuna kotimaisten tekijöiden kirjoittamiin teoksiin. Osasyy voi olla, että psykologian käytännön sovellukset saavat paljon huomiota ja suomalaiset kirjoittajat voivat ottaa huomioon paikalliset olosuhteet. Suomennoskirjallisuuden valtaosa koskee suppeita erikoisaloja. Suuret kustantajat ovat väistyneet alan oppikirjallisuuden julkaisijoina ja pienkustantajien ja järjestöjen rooli on kasvanut.
2000-luvulla on julkaistu melko paljon muistiin ja neurotieteisiin liittyvää kirjallisuutta, mikä on yhteydessä uusien aivojen kuvantamismenetelmien avulla saatuun tietoon. Useimpien suomennosten takana on Kimmo Pietiläinen ja Terra Cognita -kustantamo. 
Anne-Maria Latikka kirjoittaa Suomennetun tietokirjallisuuden historiassa (SKS 2013), kuinka keskeisten teosten jääminen suomentamatta vie suomalaiselta lukijalta mahdollisuuden tutustua ajatuksiin omalla äidinkielellään. ”Näin lukija jää vaille tarkkaan pohdittuja ajatusprosesseja, joita teoreetikot tarjoavat. Parhaimmillaan klassikot kun eivät paljasta ainoastaan mitä ajatellaan, vaan sen, miten ajatellaan.”
Airuiden ja torvensoittajien kilpailu

Airuiden kilpailu ja torvensoittajien kilpailu olivat kaksi Olympian kisoihin ja muihin panhelleenisiin kisoihin kuulunutta erikoiskilpailua. Niissä kilpailivat airuet (kērykes), joiden tehtävänä kisojen aikana muutoin oli kilpailijoiden ja voittajien nimien kuuluttaminen, sekä torvensoittajat (salpinktai), joiden tehtäviin kuului muun muassa kilpailujen lähtömerkkien antaminen.
Airuiden ja torvensoittajien kilpailut otettiin osaksi kisoja 96. olympiadin kisoissa vuonna 396 eaa. Kilpailut järjestettiin kisojen ensimmäisenä päivänä ennen varsinaisia urheilulajeja, jotka kuuluivat muiden päivien ohjelmaan. Kerrotaan, että airuet ja torvensoittajat seisoivat kilpaillessaan alttarilla, joka oli Olympian stadionin sisäänkäynnin lähellä.
Tunnetuin airuiden kilpailun voittaja oli keisari Nero, joka osallistui vuodelta 65 jaa. siirrettyihin vuoden 67 kisoihin ja lahjoi itsensä voittajaksi myös airuiden kisassa monien muiden lajien ohella. Samana vuonna Nero järjestytti voitettavakseen myös kaksi muuta erikoiskilpailua, lyyransoiton kilpailun ja tragediakilpailun, jotka olivat tuolloin ohjelmassa ainoan kerran (kymmenvaljakkoajon ohella).
Seuraavassa luetellaan airuiden ja torvensoittajien kilpailuiden tunnetut voittajat. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Maltion luonnonpuisto

Maltion luonto

Maltion luonnonpuisto on erittäin merkittävä erämainen alue. Puisto on vedenjakajaseutua Kemijoen vesistössä. Alueen luontotyyppeihin kuuluu laajoja vaarojen välisiä metsäalueita sekä kivikkoisia rinnemetsiä. Lisäksi alueella on pieniä puroja ja aapasoita. Alueella eläviä Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteen lajeja ovat ainakin saukko, karhu, susi, ahma ja ilves. Puiston itäosassa sijaitsee Peura-, Koster- ja Maltiotunturien muodostama ketju.
Luonnonpuiston lintulajisto on myös monipuolinen. Yhdessä puiston pohjois- ja itäpuolella sijaitsevan Joutsitunturin-Koukkutunturin Natura 2000 -alueen kanssa Maltion luonnonpuisto muodostaa Maltion tunturit -nimisen kohteen, joka on yksi Suomen kansainvälisesti tärkeistä lintualueista. Alueen avainlajistoon kuuluvat pikkukuovi, pohjantikka, kuukkeli, leppälintu, laulujoutsen ja mustaviklo.
Kyvetti

Kyvetti on mittausastia, jota käytetään optisissa mittauksissa, jossa näytteen läpi kohdistetaan säteilyä. Mittauslaitteessa, kuten spektrometrissä, oleva detektori tulkitsee näytteen aiheuttaman absorptiota, jolla voidaan määrittää esimerkiksi näytteen konsentraatio.
Läpivirtauskyvetti on muunnos perinteisestä kyvetistä. Kyvettiin on liitetty syöttö- ja poistoletku, jotka mahdollistavat kyvetin pesun ja uuden näytteen lisäämisen kesken ajon.
Huvilammi

Maantietoa

Lampi on syntynyt 1900-luvun alussa, kun tiilitehtaan omistaja Oskar Forström rakensi ojaan padon ja rakensi sen ympärille puiston. Lammen pinta-ala on 1,4 ha ja se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen kaakkoisranta on asutusalueen sisällä. Lammen vedenpinnan korkeus on 88,8 metriä mpy.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Varunteen alueeseen, johon lampi kuuluu.  Puujoki yhtyy Kernaalanjärven Vesijakoon, mistä Hiidenjoki alkaa ja joka laskee Vanajaveteen. Puujoki saa alkuunsa Ansionjärvestä, josta Puujoki virtaa ensin etelään Oittiin ja kääntyy siellä Salpausselän takia luoteeseen Koiranvuolteelle. Nahkurinoja yhtyy Puujokeen avoimella peltoaukealla Töytynmäen yläpuolella. Ojan valuma-alueella sijaitsee kaksi hiekkakuopan lampea kantatien 54 vieressä, Huvilampi Töytynmäessä ja Liesilammi kilometrin verran yläjuoksulle.päin

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Oitti oli nimeltään ”Ois by”. Sen ohi juoksi Umpistenmaan suunnalta oja Puujokeen, jonka nimi oli tuolloin ”Oitenjoki”. Ojan ympäristö oli raivattu niityksi, mutta Huvilampi ja Lieslampi puuttuvat molemmat kartatlta.
Jo vuoden 1964 peruskartan mukaan Huvilammen ympäristö oli tiheään rakennettua aluetta.
Pohjoinen Song-dynastia

Pohjoinen Song-dynastia (北宋朝 [běi sòng cháo]) hallitsi Kiinaa 960 – 1127. Se menetti Pohjois-Kiinan Liao- ja Jin-valtioille, mistä alkoi Eteläinen Song-dynastia. Koko dynastia oli yksinkertaisesti Song-dynastia.
900-luku oli puolillaan vallankaappauksia, kenraalit perustivat dynastioita yksi toisensa perään. Mutta vuonna 960 yksi näistä kenraaleista oli riittävän viisas osatakseen välttää toisia nappaamasta hänen saavuttamaansa valtaa: Zhao Kuangyin 趙匡胤 valitsi Song-dynastiansa pääkaupungiksi at Bianin 汴 (nykyisin Kaifeng), joka toimi ainoastaan Viiden dynastian ja Pohjoisen Song-dynastian pääkaupunkina. Hän tiesi, että pääkaupungin lähelle on sijoitettava voimakas armeija ja että tämän armeijan johtajat eivät saa olla pettureita. Niinpä upseereita kierrätettiin ja korkeimmat armeijan virat oli jaettu useille henkilöille.
Ahdeyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Ahdeyökkösen naaraat ovat koiraita pienempiä ja niiden siipien sävy on tummempi. Laji on itsessään pienikokoinen, hintelärakenteinen ja väritykseltään vaatimaton. Etusiivet ovat voimakkaasti kiiltäväpintaiset, pituuteensa nähden suhteellisen kapeat ja pyöreäkärkiset. Keskiosastaan ne ovat harmaanruskeat, mutta reunoilta tummemmat ja ruskeammat. Rengastäplä erottuu mustana pisteenä ja melko kookas munuaistäplä tummana ääriviivana. Siiven etureunassa on kaksi epäselvää mustaa täplää ja ulomman poikkiviirun kohdalla rivi mustia pisteitä. Takasiivet ovat hieman etusiipiä vaaleammat ja tasaisen harmaanruskeat. Siipiväli 24–27 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Euroopassa Belgia-Italia-akselilta itään ja Etelä-Siperian sekä Keski-Aasian poikki aina Koreaan ja Japaniin saakka. Baltiassa lajilla on esiintymä vain Pohjois-Virossa. Pohjoismaissa sitä tavataan Norjan keskiosissa, Ruotsissa Gotlannissa, Öölannin pohjoisosissa sekä Medelpadin maakunnassa. Suomessa se elää muutamilla erillisillä esiintymispaikoilla. Suomen esiintymät ulottuvat etelärannikolta Pirkanmaalle ja Pohjois-Karjalaan. Lento alkaa kesäkuun loppupuolelta ja jatkuu heinäkuun lopulle keskittyen heinäkuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat

Laajasta levinneisyysalueestaan huolimatta ahdeyökkönen on esiintymiseltään erittäin paikoittainen. Esiintymät ovat luultavasti jäänteitä ajalta, jolloin Euroopan ilmasto on ollut nykyistä kuivempi ja lämpimämpi, ja laji on säilynyt nykypäivän saakka vain suotuisimmilla elinpaikoillaan. Luontainen elinympäristö muodostuu lämpimistä rinnepaikoista, joilla on hiekkainen maaperä. Suomessa esiintymät keskittyvät nykyisin lähinnä rautateiden varsille ja merkittävin esiintymä lienee Tampereen Järvensivussa, missä perhoselle on rajattu myös suojelualue. Perhoset lentävät keskiyön aikoihin, käyvät kukilla ja tulevat valolle, ehkä myös syötille. Talvehtiva elämänvaihe lienee täysikasvuinen toukka.
Suomessa laji on erittäin uhanalainen, Ruotsissa se on silmälläpidettävä.

Ravintokasvi

Toukka käyttää ravinnokseen erilaisia matalia kasveja.
Kutilan Liikenne

Kutilan Liikenne Oy on rovaniemeläinen linja-autoyhtiö. Mikko Kutila perusti yrityksen vuonna 1950. Yritys perustettiin palvelemaan matkustajia välille Rovaniemi – Ranua. Myöhemmin toimintaa laajennettiin myös linjoilla Ouluun ja Pudasjärvelle. Nämä linjat ovat vieläkin yrityksen runkolinjoja. Vuosien myötä mukaan on tullut vahvasti myös tilausliikenne. Kutilan Liikenne oli mukana aloittamassa jouluturistitoimintaa vuonna 1984 yhdessä hotelli Pohjanhovin ja Lapin Safareiden kanssa. Kun Rovaniemelle saapui ensimmäinen Concorde-lento, siitä lähti liikkeelle myös Lapin joulumatkailu. Mikko Kutilan jälkeen yrityksen ottivat haltuun hänen poikansa Pertti ja Jorma Kutila. Viimeiset vuodet yrityksen operatiivisessa johdossa ovat toimineet tj. Pertti Kutila, hänen poikansa Antti Kutila sekä Jorman poika Matti Kutila. Vuonna 2014 yritys työllistää johdon lisäksi 26 henkilöä. Liikevaihto oli noin 2,5 miljoonaa euroa. Yrityksen tuotteet ovat: henkilökuljetus (vakiovuorot, paikallisliikenne, palveluliikenne, koululaiskuljetukset ja tilausliikenne) sekä kotiruoka- ja rahtikuljetukset.
Iso Mustijärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,7 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,8 metriä mpy.
Sitruunaluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 21 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on pääosin vihreä. Päälaki on oliivinkeltainen, kurkku, rinta ja vatsan yläosa ovat keltaiset ja kaikkien höyhenten reunat ovat tummanvihreät tehden ne raidallisiksi, alaperä ja pyrstön alapeitinhöyhenet ovat kellanvihreät ja tummaraitaiset, siipien alapeitinhöyhenet kellanvihreät ja pyrstö päältä vihreä ja alapuolelta himmeän keltainen. Nokka on oranssi, iiris oranssinkeltainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lentoääni on karkea 'dra-dra-dra'.
Nuorella linnulla keltaiset höyhenalueet ovat ennemminkin vihreitä ja pyrstö on hienokseltaan raidallinen.

Esiintyminen

Sitruunaluri esiintyy Indonesian Sulawesissa puuttuen ilmeisesti saaren itäosista.
Sitruunalurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Sitruunalurit elävät vuorenrinteiden tiheissä metsissä 500–2 000 metrin korkeudella. Alavilla mailla vaihtuu koruluri niiden tilalle. Nämä 2 lajia voivat ruokailla yhdessä metsänreunojen puissa.

Lisääntyminen

Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto

Sitruunalurit liikkuvat yleensä parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Hr. Ms. Witte de With (1928)

Palvelus

Alus osallistui 16. marraskuuta 1935 laivastovieraluun Saigonissa risteilijä Hr. Ms. Sumatran ja sisaraluksensa  Hr. Ms. Van Galenin kanssa.
Alus osallistui laivastoparaatiin 23. elokuuta Surabayassa. Se osallistui 13. marraskuuta laivastovierailuun Singaporessa yhdessä Java-luokan risteilijöiden, Hr. Ms. Evertsenin ja Hr. Ms. Piet Heinin kanssa. Ennen vierailua osasto harjoitteli Etelä-Kiinan merellä.
Alus osallistui 27. helmikuuta 1942 Jaavanameren taisteluun. Se suojasi taistelussa vaurioitunutta Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijää HMS Exeteriä paluumatkalla Surabayaan. Witte de With joutui pari päivää myöhemmin 1. maaliskuuta keisarillisen Japanin lentokoneiden hyökkäyksen kohteeksi. Alus vaurioitui hyökkäyksessä ja sen miehistö upotti aluksensa seuraavana päivänä.
Lotikonkellari

Lotikonkellari on Marttilan Lotikonmäellä sijaitseva kalliorotko. Rotko on muutamia kymmeniä metrejä pitkä. Alkupäästään rotko on kapea mutta levenee ja syvenee edempänä. Rotkoon kiilautuneet kalliolohkareet muodostavat rotkon loppupäähän pimeän ja ahtaan luolakäytävän jonka mukaan koko rotko on saanut nimensä.
Rotkon kallioseinämissä on nystyröitä ja ristikkokuvioita muoodstavia uurteita. Seinämiin on myös kaiverrettu vuosilukuja, nimikirjaimia ja erilaisia kuvioita.
Per Brant

Per Brant (1714 Esterna – 9. elokuuta 1767 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, viulisti, kapellimestari ja musiikinopettaja. Hänen nimissään olevien teosten alkuperään liittyy epäselvyyttä, koska Brant oli myös suosittu nuottien kopioija. Tästä syystä on vaikea tietää, mitkä säilyneistä käsikirjoituksista ovat Brantin omia, alkuperäisiä teoksia ja mitkä sovituksia tai transkriptioita.
Brant opiskeli aluksi kieliä Uppsalassa ja muutti sitten Tukholmaan, jossa hän oli vuodesta 1735 lähtien hoviorkesterin vakituinen jäsen. Vuonna 1738 hän pääsi sen konserttimestariksi, vuonna 1745 pääkapellimestariksi ja vuonna 1758 ensimmäiseksi pääkapellimestariksi. Hän kuului vapaamuurareihin vuodesta 1751 ja toimi seuran seremoniamestarina.
Brant myös kirjoitti runoja. Hänellä oli uransa aikana merkittäviä taloudellisia vaikeuksia, joiden takia hän joutui myymään kotinsa. Hän kuitenkin jatkoi velkaantumista 1760-luvulla ja joutui hakemaan oikeudesta henkilökohtaista konkurssia vain neljä päivää ennen kuolemaansa.

Sävellystyö

Ingmar Bengtsson löysi tutkimuksissaan yhdeksäntoista sävellystä, joiden oli ajateltu liittyvän Per Brantiin; näistä seitsemän edusti soitin- ja kaksitoista vokaalimusiikkia. Soitinmusiikin joukkoon kuului kolme sinfoniaa ja huilulle sävelletty sonaatti. Oletettu vokaalimusiikkituotanto koostui enimmäkseen soololauluista, mutta siihen kuului myös Olof von Dalinin näytelmään sävelletty kantaatti.
Bengtsson piti varmuudella Brantin säveltämänä vain yhtä laulua ("Hon på blomsterbädden"). Yksi Brantiin yhdistetyistä sinfonioista vahvistettiin sittemmin Antonio Brioschin säveltämäksi. Huilusonaatissa kuitenkin on samankaltaisuutta Johan Helmich Romanin tyyliin, joten se on saattanut olla Romanin oppilaan säveltämä, ja koska nuoteissa lukevat sanat "Dell Sgnr Brant Svedeze", on kyse mahdollisesti Brantin omasta alkuperäisteoksesta.
Bernadette Devlin

Bernadette Devlin McAliskey (o.s. Devlin, s. 23. huhtikuuta 1947 Cookstown) on pohjoisirlantilainen kansalaisoikeusaktivisti ja entinen Britannian parlamentin alahuoneen jäsen, joka tuli tunnetuksi 1960-luvun lopulta alkaen katolisen väestönosan oikeuksien puolustajana ja brittihallinnon vastustajana Pohjois-Irlannin levottomuuksien yhteydessä. Vuonna 1969 brittiparlamenttiin Mid-Ulsterista valittu 22-vuotias Bernadette Devlin oli parlamentin nuorin jäsen 200 vuoteen ja nuorin naisjäsen koskaan.
Bernadette Devlin syntyi kuusilapsisen perheen kolmantena lapsena. Hänen isänsä kuoli kun hän oli yhdeksänvuotias ja äiti kun hän oli 19. Devlin opiskeli psykologiaa Belfastin yliopistossa vuodesta 1965. Siellä hän oli mukana perustamassa sosialistista opiskelijaliikettä People’s Democracy, joka keskittyi Pohjois-Irlannin ihmisoikeuskysymyksiin. Tammikuussa 1969 ryhmä järjesti marssin Belfastista Derryyn, mutta marssi keskeytyi poliisin ja unionistien väliintuloon. Derry asettui liikkeen ehdokkaaksi Britannian parlamenttivaaleissa, mutta tuli valituksi vasta Unity-puolueen riveistä täytevaaleissa maaliskuussa 1969 Mid-Ulsterin vaalipiiristä.
Vuonna 1970 Bernadette Devlin sai kuuden kuukauden vankeustuomion osallisuudestaan edellisvuoden elokuussa Bogsiden taisteluihin Belfastissa.
Tammikuussa 1972 Devlin ajautui käsirysyyn sisäministeri Reginald Maudlingin kanssa Derryn verisen sunnuntain tapahtumien jälkiselvittelyssä. Hän menetti parlamenttipaikkansa vuoden 1974 vaaleissa ääriprotestantti John Dunlopille. Yhdeksi syyksi on mainittu aviottoman lapsen saaminen 1971, mikä olisi vähentänyt hänen suosiotaan katolisen väestönosan keskuudessa.
Vuonna 1973 Bernadette Devlin avioitui opettajana toimineen Michael McAliskeyn kanssa. Tammikuussa 1981 Devlin ja hänen miehensä selviytyivät murhayrityksestä, jossa heidän kotiinsa Derrylaughanin kylässä Belfastin lähellä tunkeutuivat aseistetut miehet.
Bernadette Devlinin tytär Roisin McAliskey on jatkanut äitinsä työtä kansalaisaktivistina.
Lex Barker

Lex Barker (Alexander Crichlow Barker Jr., 8. toukokuuta 1919 Rye – 11. toukokuuta 1973 New York) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Barker opiskeli vähän aikaa Princetonin yliopistossa, pelasi jalkapalloa ja näytteli teatterissa. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja haavoittui Sisiliassa. Barkerin ensimmäinen elokuva oli Chico-Chico (Doll Face) vuonna 1945. Hän esitti pieniä sivurooleja, kunnes vuonna 1949 hänestä tuli Johnny Weissmullerin jälkeen viiden Tarzan-elokuvan tähti. Sen jälkeen Barker näytteli etupäässä westerneissä.
Vuonna 1957 Barker muutti Eurooppaan, jossa hän näytteli pääosia yli neljässäkymmenessä elokuvassa. Erityisen suosittu hän oli Saksassa, jossa hän teki 13 Karl Mayn romaaneihin perustuvaa filmiä. Hänellä oli myös sivuosa Federico Fellinin Ihanassa elämässä (1960).
Barker oli naimisissa viidesti, muun muassa näyttelijöiden Arlene Dahlin ja Lana Turnerin sekä vuoden 1961 Miss Espanjan Carmen Cerveran kanssa. Hän kuoli sydänkohtaukseen.
Vyörytys

Vyörytys on sotilaskäsite joka kuvaa vihollisen tukikohdan valloittamista. Vyörytyksessä vihollisen tukikohdan taisteluhaudat, pesäkkeet ja tuliasemat valloitetaan ja vihollinen tuhotaan. Vyörytys on vaarallista ja mahdollisesti runsaita tappioita aiheuttavaa sotilastoimintaa. Vyöryttävä joukko varustautuu raskaasti konetuliasein, liekinheittimin sekä sokaisu-, paine- tai sirpalekranaatein. Tyypillistä vyörytykselle on tulitukiosaston käyttö. Sen tehtävänä on estää vihollisen vahvistusten paikalletulo sekä puolustajien pakeneminen.
Suomen kirjallisuushistorian kuuluisin kuvaus vyörytyksestä tapahtuu Väinö Linnan kirjassa Tuntematon sotilas. Alikersantti Rokka vyöryttää vänrikki Kariluodon kanssa vihollisen tukikohdan käyttämällä käsikranaatteja ja konepistoolia.
Sotahistoriassa usein siteerattu vyörytys tapahtuu Normandian maihinnousun yhteydessä Brécourtin kartanon läheisyydessä. Tuolloin luutnantti Richard Winters vyörytti vahvennetun ryhmän kanssa saksalaisen haupitsipatterin tuliasema-alueen. Vain 13 laskuvarjojääkärin onnistui tuhota patterin kaikki neljä haupitsia ja aiheuttaa viholliselle noin 30 miehen tappiot.
Philippe Clement

Ura pelaajana

Clement aloitti pelaajauransa K. Beerschotissa, jossa debytoi kaudella 1992/93. Keskuspuolustajana pelannut Clement edusti uransa alkupuolella myös KRC Genkiä Belgian liigassa. Kaudella 1998/99 hän edusti Englannin Valioliigassa Coventry Cityä, mutta peliaika jäi vähäiseksi. Hän palasi yhden kauden jälkeen takaisin Belgiaan ja liittyi Club Bruggen vahvuuteen. Clement edusti seuraavan vuosikymmenen Clubia ja esiintyi yli 300 ottelussa seuran paidassa. Hän voitti joukkueen kanssa kahdesti Belgian mestaruuden. Hän siirtyi Clubista vuonna 2009 Germinal Beerschotiin, jossa lopetti uransa vuonna 2011.
Belgian maajoukkueessa Clement esiintyi 38 kertaa. Hän oli mukana MM-kisoissa 1998 ja EM-kisoissa 2000.

Ura valmentajana

Lopetettuaan pelaajauransa Clement palasi Club Bruggen organisaatioon U21-joukkueen valmentajaksi. Marraskuussa 2012 hän toimi kahdessa ottelussa Clubin päävalmentajana Georges Leekensin potkujen jälkeen. Juan Carlos Garridon tultua seuran päävalmentajaksi Clement siirtyi hänen apuvalmentajakseen. Garridon saatua potkut syyskuussa 2013 toimi Clement jälleen hetken aikaa Clubin päävalmentajana. Clement palasi apuvalmentajan tehtävään Michel Preud’hommen tultua päävalmentajaksi. 
Clement jätti Clubin apuvalmentajan tehtävät kauden 2016/17 jälkeen ja siirtyi Waasland-Beverenin päävalmentajaksi kolmen vuoden sopimuksella. Hän jätti seuran kuitenkin jo joulukuussa siirtyäkseen KRC Genkin päävalmentajaksi. Clement luotsasi Genkin kaudella 2017/18 Belgian cupin loppuotteluun, jossa joukkue kuitenkin hävisi Standard Liègelle jatkoajalla. Kaudella 2018/19 Genk voitti Belgian liigan runkosarjan ja varmisti seurahistorian neljännen mestaruutensa ylemmässä loppusarjassa kahden pisteen erolla Club Bruggeen.
Mestaruuskauden jälkeen Clement jätti Genkin ja palasi takaisin Club Bruggeen seuran päävalmentajaksi.
Trevor Daley

Junioriura

Daley pelasi vuodet 1999–2003 OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhoundsissa. Hän teki siellä jo tulokaskaudellaan 1999–2000 hyvät tehot 16+30=46, joilla Daley oli Greyhoundsin tehokkain puolustaja. Hän sijoittui OHL:n puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi. Daley oli joukkueen tehokkain puolustaja myös kevään 2000 pudotuspeleissä tehoilla 3+7=10. Kaudella 2000–2001 hän teki runkosarjassa 41 pistettä, mutta ne riittivät Greyhoundsin sisäisen pistepörssin toiseen sijaan. Daleyn edellä oli vain Jeff Richards. Kaudella 2001–2002 hän teki 47 runkosarjottelussa tehot 9+39=48 ja oli jälleen Greyhoundsin tehokkain puolustaja. Daley oli OHL:n seitsemänneksi tehokkain puolustaja. 
Dallas Stars varasi Daleyn toisella kierroksella 43. pelaajana kesällä 2002. Hän pelasi varauksensa jälkeen vielä kauden 2002–2003 Greyhoundsissa, jossa Daley teki tehoilla 20+33=53 OHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä. Joukkueen kapteenina toiminut Daley oli Greyhoundsin neljänneksi paras pistemies ja OHL:n puolustajien pistepörssin viides.

Ammattilaisura

Kaudeksi 2003–2004 Daley siirtyi Dallas Starsin organisaatioon. Hän pelasi kauden suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Utah Grizzliesissa, jossa 40 ottelussa syntyi tehot 8+6=14. NHL:n puolella Daley pelasi 27 runkosarjaottelua tehoin 1+5=6 sekä yhden playoff-ottelun. Työsulkukauden 2004–2005 hän pelasi AHL:ää Hamilton Bulldogsissa. Daley oli tehoilla 7+27=34 joukkueen tehokkain puolustaja.
Työsulun päätyttyä Daley pelasi seuraavan kauden 2005–2006 kokonaan NHL:n puolella ja hän teki Starsissa 81 ottelussa tehot 3+11=14. Sittemmin Daley on kuulunut Starsin vakiokokoonpanoon. Hän teki toukokuussa 2008 kolmivuotisen ja 6,9 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Daley teki kaudella 2008–2009 yhden kauden piste-ennätyksensä NHL:ssä tehoilla 7+18=25. Hän paransi ennätyksensä kaudella 2010–2011 27 tehopisteeseen (8+19) ja kaudella 2014–2015 38 tehopisteeseen (16+22).
Joulukuussa 2010 Daley jatkoi sopimustaan peräti kuudella vuodella kevääseen 2017 asti. Sopimus on arvoltaan 19,8 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2015 Daley siirtyi Chicago Blackhawksiin yhdessä Ryan Garbuttin kanssa. Dallas sai pelaajakaupassa Patrick Sharpin. Joulukuussa 2015, kesken kauden 2015–2016, Daley siirtyi Pittsburgh Penguinsiin. Chicago sai pelaajakaupassa Rob Scuderin.
Heinäkuussa 2017 Daley solmi vapaana agenttina kolmivuotisen sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Sopimuksen arvo on 9,53 miljoonaa dollaria.  
Daley pelasi uransa 1000. runkosarjaottelun 23. joulukuuta 2018. Hänestä tuli NHL-historian 330. pelaaja, joka on pelannut 1000 runkosarjaottelua.

Maajoukkue

Daley edusti Kanadaa MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin joukkue sijoittui neljänneksi.