google/wiki40b huggingface dataset:
Glaube Feitosa

Karateura

Feitosa otteli alkuvuosina Brasiliassa, jossa hän kohtasi usein Francisco Filhon. Kaksikko kohtasi Etelä-Amerikan kilpailuissa kerran loppuottelussa 1994 Argentiinassa, jolloin Feitosa jäi hopealle. Sitä ennen Feitosa oli voittanut pronssia joulukuussa 1992, Boliviassa. He kohtasivat myös Brasilian Openin loppuottelussa kahdesti 1994 ja 1995, jolloin Feitosa hävisi molemmilla kerroilla jäi hopealle. 1995 jälkeen Filhoa ei enää ollut Brasilian Openissa ja Feitosa voitti mestaruuden kahdesti 1996 ja 1997. Hän voitti ensimmäisellä kerralla loppuottelussa Luciano Basilen ja toisella kertaa Marcos Furlanin. Feitosa kohtasi Furlanin myös All American Openin loppuottelussa, jossa hän oli toistamiseen voittavana osapuolena.
1999 kesällä Feitosa eteni toista kertaa All American Openin loppuotteluun, jossa hän voitti mestaruuden Yoshiki Gotoa vastaan.

World Open

Feitosa otteli ensi kerran maailmanmestaruuskisoissa 1995. Turnauksessa otteli 168 ottelijaa, joista Feitosa oli yksi joka eteni viimeiselle pudotuspelikierrokselle. Hän voitti matkalla Walter Schnaubeltin ja Naoki Ichimuran, mutta hävisi lopulta puolivälierissä Hajime Kazumille, joka eteni voitolla mitaliotteluihin.
Vuoden 1999 MM-kilpailuissa Feitosa eteni toistamiseen viimeiselle pudotuspelikierrokselle. Hän voitti aluksi Tatsuya Fukudan ja toisella kierroksella Amiran Bitsadzen. Puolivälierissä hän voitti Ryutu Nojin ja eteni välieriin, jossa Feitosa hävisi edellisten kisojen tavoin Kazumille. Feitosa oli lopulta turnauksessa neljäs.
Feitosa oli kolmannen kerran mukana MM-kilpailuissa 2003, jossa hän saavutti toistamiseen neljännen sijan. Viimeisellä pudotuspelikierroksella Feitosa voitti Andrey Stepinin, Atsushi Kadoin ja Sergey Osipovin, kunnes hävisi välierissä Sergey Plekhanoville.

Potkunyrkkeily

Feitosa siirtyi potkurnyrkkeilyn pariin 1998 pian sen jälkeen, kun oli saavuttanut MM-hopeaa karaten superraskaassasarjassa. Hän hävisi kolme ensimmäistä otteluaan aluksi Mike Bernardolle teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, sen jälkeen Japanin K-1 Grand Prix mestarille Masaaki Satakelle tuomariäänin. Feitosa palasi kahden vuoden jälkeen takaisin ja otteli Andy Hugia vastaan, mutta hävisi tälle myös tuomariäänin. Feitosa otti ensimmäisen voittonsa neljännessä ottelussaan George Randolphia vastaan tyrmäyksellä Yhdysvaltain K-1 turnauksessa, mutta hävisi seuraavaksi välierissä Tomasz Kucharzewskille teknisellä tyrmäyksellä. Hän hävisi vielä samana vuonna Mirko Filipovićille tuomariäänin.
2001 Feitosa aloitti voitolla Tsuyoshi Nakasakoa vastaan toisen erän tyrmäyksellä potkaistuaan vastustajaansa päähän. Feitosa otteli K-1 Grand Prix'n karsinnoissa Michael McDonaldia vastaan, mutta hävisi tälle tuomariäänin.
Polviselkä

Polviselkä oli Kivennavan isoimpia kyliä, vuonna 1939 lähes 70 taloa, joissa asukkaita noin kolme ja puolisataa. Polviselkä oli kirkonkylästä etelään, aivan kirkonkylän liepeillä. Polviselkä sijaitsi korkealla mäellä. Viipurin–Terijoen tie nousi Tirttulan notkosta Sovonmäelle ja kulki pitkin Polviselän harjua. Ennen kaikkea Polviselän Ilosmäeltä aukenivat hyvät näköalat. Talot sijaitsivat tiiviisti maantien varressa, vain Ahtiaismäki ja Honganmäki olivat hiukan syrjässä.
Polviselän kylä löytyy nyt päätien varressa Pervomaiskojen ja Ogonkin puolivälissä. Viime vuosina alueelle on noussut kymmeniä pietarilaisomisteisia huviloita. Polviselän ja Kivennavan kirkonkylän välissä on luksushuviloista koostuva kylä, jonka nimi on Kivennapa.
Titanomyrma

Ominaisuudet

T. giganteumin on Titanomyrma-lajeista suurin, ja suurin tunnettu muurahaislaji. T. giganteumin työläiset olivat 1–3 senttimetriä ja kuningattaret suurimmillaan jopa 5,5 senttimetriä pitkiä. Kuningatarten siipien kärkiväli saattoi olla 13 senttimetriä. Titanomyrma lubei-kuningattaren pituus on yli 5 senttimetriä.

Luokittelu

Titanomyrma kuuluu sukupuuttoon kuolleeseen alaheimoon Formiciinae. Titanomyrma giganteumin ja Titanomyrma simillimum luokiteltiin aluksi sukuun Formicium. Tämä suku oli kuitenkin alun perin kuvattu pelkkien eoseeni-epookin ajan kerrostumista Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Yhdysvalloista löytyneiden etusiipien perusteella lajeiksi Formicium brodiei, Formicium mirabile ja Formicium berryi. Uudet kokonaiset fossiilit oli luokiteltu Formicium-sukuun sillä niiden siipisuoet olivat samantyyppiset.
Vuonna 2011 S. Bruce Archibaldin johtama tutkijaryhmä katsoi että tämä luokittelu oli ongelmallinen sillä muurahaisten tunnistaminen tarkasti pelkän siiven perusteella ei ole kovin luotettavaa. He huomauttivat tutkimuksessaan, että Formicium-siipien välinen kokovaihtelu saattoi olla vain lajin sisäistä vaihtelua kuhnurien ja kuningattarien välillä ja lisäksi suoniston muuntelu yhden ”Formicium” giganteumin -kuningattaren vasemman ja oikean siiven välillä vastasi F. brodiei ja F. berryi siipien vaihtelua. Lisäksi nykylajien luokittelussa siipiä ei myöskään juurikaan käytetä niiden suuren vaihtelun, työläisten siivettömyyden ja muurahaissiipien vähäisen tutkimuksen vuoksi.
Tästä syystä he katsoivat että Formicium-sukuun tulisi luokitella vain irrallisten siipien fossiilit, jotka ovat Formiciinae-alaheimon muurahaisista peräisin. He nimesivät samassa tutkimuksessa Titanomyrma lubei-lajin ja siirsivät ”Formicium” giganteumin ja ”Formicium” simillimumin Titanomyrma-sukuun.
Matias Koski

Matias Koski (s. 18. toukokuuta 1994 Hämeenlinna) on suomalainen uimari. Hän muutti jo 3-vuotiaana Yhdysvaltoihin. Siellä Atlantassa nykyään asuva Koski edustaa seuratasolla Suomessa Heinolan Iskua ja Yhdysvalloissa Dynamo Swim Clubia. Koski edustaa kansainvälisissä kilpailuissa Suomea, ja hän on myös Yhdysvaltain kansalainen. Hän opiskelee Georgian yliopistossa.
Koski on tullut tunnetuksi rikottuaan useita Antti Kasvion yli kaksi vuosikymmentä kestäneitä Suomen ennätyksiä. Vuoden 2016 pitkän radan EM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa neljänneksi.

Uinti-ura

Koski alkoi keskittyä uintiin 13-vuotiaana. Tätä ennen hän pelasi muun muassa amerikkalaista jalkapalloa. Koski osallistui ensimmäisen kerran pitkän radan SM-kilpailuihin vuonna 2011 ja voitti 400 metrillä Suomen mestaruuden. Hän saavutti vuoden 2011 Yhdysvaltain nuorten mestaruuskilpailuissa kaksi kulta- ja neljä hopeamitalia. Samoissa kilpailuissa hän paransi Antti Kasvion 18 vuotta vanhan pitkän radan 800 metrin vapaauinnin Suomen ennätystä kahdella sekunnilla aikaan 8.08,54. Koski oli ensimmäinen suomalainen, joka kykeni rikkomaan jonkin Kasvion tekemistä pitkän radan SE:istä.
Maaliskuussa 2012 Koski rikkoi Kasvion pitkän radan 1 500 metrin vuonna 1993 tehdyn SE:n ajalla 15.23,33. Saman kuun lopulla hän ui Indianapolisissa Yhdysvaltain GP-sarjan osakilpailussa 1 500 metrin vapaauinnissa voittoon ajalla 15.09,17, jolla Koski paransi tuoretta SE:tään yli 14 sekunnilla. Tulos rikkoi Lontoon kesäolympialaisten OQT- eli varman osallistumisrajan. Samassa uinnissa Koski paransi väliaikana myös 800 metrin SE:tään 3,82 sekunnilla aikaan 8.04,82. Koski alitti myös Lontoon OST-aikarajan 200 ja 400 metrin vapaauintimatkoilla. Lontoossa Kosken tavoitteena oli parantaa SE-aikaansa. 1500 metrin vapaauinnissa Koski jäi kuitenkin välieränsä viimeiseksi ajalla 15.34,80 lopullisen sijoituksen ollessa 27:s. Hän karsiutui myös 200 ja 400 metrin matkoilta, mutta ui 200 metrin vapaauinnissa uuden oman ennätyksensä ajalla 1.49,84.
Toukokuussa 2013 Koski paransi 800 metrin pitkän radan SE:tänsä aikaan 8.03,05. Uinnin EM-kisoissa 2014 Koski paransi 200 metrin vapaauinnin ennätystään aikaan 1.48,06 ja ui välierissä kymmenenneksi.
Maaliskuussa 2015 Koski voitti Yhdysvaltain yliopistomestaruuden 1 650 jaardin vapaauinnissa. Arvostetun mestaruuden tuonut aika oli metrimittaiselle altaalle epävirallisesti muutettuna Kosken voimassa ollutta 1 500 metrin SE:tä parempi. Heinäkuussa Koski ui Yhdysvalloissa 200 metrin vapaauinnissa alle Rion kesäolympialaisten A-rajan ja pääsi lähelle Kasvion 22 vuotta vanhaa Suomen ennätystä.
Maaliskuussa 2016 Koski ui Yhdysvaltain yliopistosarjan finaaleissa Atlantassa lyhyellä radalla 200 jaardin vapaauinnissa toiseksi kilpailun historian viidenneksi nopeimmalla ajalla.
Koski valittiin Rion olympialaisten 2016 Suomen joukkueeseen maaliskuussa. Toukokuussa hän sijoittui Lontoon pitkän radan EM-kilpailuissa 200 metrin vapaauinnin loppukilpailussa neljänneksi ja rikkoi Kasvion vuonna 1993 tehdyn Suomen ennätyksen alittaen ensimmäisenä suomalaismiehenä 1.47:n sekuntirajan.
Lavaux

Historiaa

Viiniä on viljelty Lavaux’n alueella ainakin 1000-luvun ensimmäiseltä vuosisadalta alkaen, kun benediktiini- ja sisterssiläismunkit pengersivät jyrkkää rinnettä viljelykäytöön. Pengerrys ja järvestä heijastuva säteily ovat luoneet alueelle lähes Välimeren seutua muistuttavan suotuisan mikroilmaston.

Alue

Lavaux’n alue on yhdeksän neliökilometrin laajuinen. Alueesta noin kuusi neliökilometriä on viinitarhoja. Se on noin 15 kilometriä pitkä ja puolisen kilometriä leveä rantakaistale. Alue sijaitsee Montreux’n ja Lausannen välillä kaikkiaan kymmenen kunnan alueella. Idässä alue alkaa Veveyn pohjoispuolelta Corsier-sur-Veveystä. Lännessä alue päättyy Lutryyn. Muut kunnat ovat Jongny, Corseaux, Chardonne, Saint-Saphorin, Chexbres, Rivaz, Puidoux ja Bourg-en-Lavaux.
Viinialue on lähes katkeamaton ketjumainen vyöhyke, joka rajoittuu Genevenjärveen. Aluetta halkovat isot liikenneväylät: Moottoritie A9 kulkee pääosin alueen pohjoisrajalla, lounaisosassa myös alueen halki. Järven rantaa kulkevat Lausanne–Vevey-rautatie ja valtatie H9. Alueen poikki kulkee toinenkin rautatie, Lausanne–Puidoux–Vevey-rata.

Viinin tuotanto

Lavaux’n viininviljelyalue koostuu kolmesta viinialueesta: Lavaux, Dèzaley ja Calamin. Tuotetut viinit ovat pääosin valkoviinejä (80 %), joista valtaosa (90 %) on tehty Chasselas-rypäleestä.
Kenai

Historiaa

Arkeologisten todisteiden mukaan alueella olisi asunut ensin noin 1000 eaa.:sta lähtien kachemak-heimon ihmisiä, kunnes athabaskien dena’ina-heimo tuli alueelle noin 1000 jaa.
Ennen venäläisten saapumista Kenai oli dena’ina-kylä nimeltään Shk'ituk't, joka tarkoittaa "missä me vyöryimme". Kun venäläiset turkiskauppiaat saapuivat ensi kertaa alueelle vuonna 1741, kylässä asui noin 1000 dena’ina-heimolaista. Kauppiaat kutsuivat heitä nimellä "Kenaitze" tai "Kenai-ihmiset".
Vuonna 1791 perustettiin turkis- ja kalakauppaa varten keskelle kylää venäläinen St. Nicholaksen kauppa-asema. Se oli toinen vakituinen venäläisasutus Alaskassa.
Vuonna 1797 puhkesi väkivaltaisuuksia alkuasukkaiden ja uudisasukkaiden välille. Yli sata asukasta kuoli. Vuonna 1838 isorokko tappoi puolet dena’ina-asutuksesta.
Vuonna 1869 Alaskan ostamisen jälkeen Yhdysvaltain armeija perusti Fort Kenay -nimisen tukikohdan. Se hylättiin nopeasti.
Vuonna 1888 kullankaivaja Alexander King löysi kultaa Kenain niemimaalta. Kullan määrä oli pieni verrattuna myöhempiin löytöihin Klondikessa, Nomessa ja Fairbanksissa. Vuonna 1894 kylään perustettiin venäläis-ortodoksinen kirkko (Holy Assumption of the Virgin Mary). Se on yhä käytössä nykyään.
Laivayhtiöiden tulo teki Kenaista satamakaupungin 1900-luvun alussa. Säilyketehtaita perustettiin ja ne auttoivat kaupallisen kalastuksen noususuhdannetta, joka oli tärkein elinkeino läpi 1920-luvun. Vuonna 1937 alkoivat Kenain lentokentän rakennustyöt.
Vuonna 1940 perustettiin alueen ensimmäiset viljelyspalstat. Ensimmäinen tie Anchorageen rakennettiin 1951 ja päällysteen se sai 1956 Kenai Spur highwayn myötä.
Armeijan tukikohta Wildwood Airforce Station perustettiin vuonna 1953. Tukikohta on sittemmin lakkautettu ja rakennusta käyttää Wildwood Correctional Facility.
Vuonna 1957 Swansonjoelta, 35 kilometriä koilliseen Kenaista löydettiin öljyä. Se oli ensimmäinen merkittävä öljylöytö Alaskassa. Vuonna 1965 Cook Inletin öljylöydökset aiheuttivat nopean talouskasvun.
Jättisipuli

Kasvatus

Jättisipuli vaatii pitkän, mahdollisesti jopa puolen vuoden kasvuajan, joten siemenet tulee kylvää ajoissa vuoden alussa. Suositeltava aika on tammi-helmikuussa, jotta ne ehtivät tuottaa satoa. Siemenet kannattaa kylvää aluksi erillisiin ruukkuihin ja istuttaa vasta toukokuussa ulos, mielellään avomaalle, hikevään ja ravinteikkaaseen multaan. Istutustiheys on noin 20–40 senttimetriä. Jättisipulin istutussyvyys on erittäin tarkka, liian syvään istutettaessa sipulinosaa ei muodostu lainkaan. Taas liian pintaan istutus lisää jättisipulin roudanarkuutta.
Haapsalun lastenkodin tulipalo

Tapahtumat

Vuonna 1950 rakennetussa yksikerroksisessa, puurakenteisessa lastenkodissa oli palon syttymishetkellä 37 lasta ja yhdeksän aikuista. Hätäkeskus sai ensimmäisen ilmoituksen palosta kello 14.30, lasten päiväuniaikaan. Samaan aikaan lastenkodista tuli myös automaattinen paloilmoitus. Palo syttyi sairastuvalla siivessä, jossa asui liikuntaesteisiä lapsia. Palomiesten saapuessa paikalle rakennus oli jo ilmiliekeissä.
Palo saatiin hallintaan kello 16.24, ja sammutustyöt lopetettiin 19.17. Tuli tuhosi rakennuksesta yhden siiven, ja muu rakennus kärsi lämpö- ja nokivahinkoja. Palossa kuolivat 21-vuotias Sergei, 20-vuotias Enar, 16-vuotias Liisi, 13-vuotiaat Jan, Sten ja Maarja, 12-vuotiaat Valeria, Björn ja Kristo sekä 7-vuotias Kevin. Lisäksi kymmenen lasta ja kaksi aikuista vietiin sairaalaan.
Lastenkodissa oli asianmukaiset paloturvallisuuslaitteet ja ne oli huollettu ja tarkastettu. Edellinen palotarkastus oli tehty kuukautta ennen paloa. Tutkimuksissa todettiin, että lastenkodin henkilökunta ei ollut syyllistynyt laiminlyönteihin turvallisuuden ja huollon suhteen. Ketään vastaan ei nostettu rikossyytteitä. Tutkimusten mukaan palon sytytti avotuli lähellä pohjoissiiven sisäänkäyntiä, mutta kenenkään ei todettu sytyttäneen paloa tahallaan tai huolimattoman tulenkäytön seurauksena. Lisätodisteiden puuttuessa tarkkaa syttymissyytä ei voitu selvittää.
Russia Tower

Russia Tower on nimitys pilvenpiirtäjälle, joka suunnitellaan rakennettavaksi Moskovan kansainväliseen liikekeskukseen. Pilvenpiirtäjästä, jonka arkkitehti on Norman Foster, on tarkoitus tulla 600 metriä korkea. Rakennukseen tulee 118 liikettä ja rakennuskustannuksiksi on arvioitu 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Koko hanke on täysin peruttu vuoteen 2011 asti.
Gestapa

Organisaatio ja toiminta

Organisaatio muodostettiin välittömästi sisäasiainhallinnon alaisuudessa toimivaksi itsenäiseksi toimielimeksi, joka oli vastuussa suoraan Hermann Göringille. Se erotettiin riippumattomaksi Preussin muista toimi- ja poliisielimistä, joille annettiin määräys noudattaa Gestapan ohjeita. Viraston päällikkönä toimi Rudolf Diels, kokenut poliisimies joka työskenteli aikaisemmin Preussin sisäministeriössä. Diels ei ollut kansallissosialistisen puolueen jäsen, kuten ei pääosa hänen alaisistakaan; henkilökunta koostui lähinnä ammattipoliiseista. Gestapan päämaja sijaitsi Berliinin hallintokortteleissa, entisessä taideteollisuuskoulussa osoitteessa Prinz-Albrecht-Strasse 8.
Natsien toiminta hylkäsi saksalaisen oikeusvaltion periaatteet. Ylin lain ja oikeuden lähde oli Johtaja, ja toteuttaessaan Johtajan tahtoa poliisi oli riippumaton olemassaolevista laeista. Gestapan toiminta kohdistui erityisesti kommunisteja ja sosialisteja vastaan. Vasemmiston toiminta Saksassa oli käytännössä murskattu vuoteen 1935 mennessä: aktivistit oli ajettu maanpakoon, tai vangittu turvasäilöön ja keskitysleireille. Kovaotteinen Gestapa herätti poliittisia vastustajia kohtaan suunnattujen väkivaltaisten menetelmiensä vuoksi huomiota Saksan ulkopuolellakin, ja organisaatiosta tuli mielivaltaisen poliisiterrorin symboli.

Valtataistelu organisaation johdosta

Natsien sisäisen valtataistelun yhteydessä SS pyrki saamaan komentoonsa valtakunnan kaikki poliisiorganisaatiot. Huhtikuussa 1934 Göring joutui nimittämään SS:n päällikön Heinrich Himmlerin Gestapan tarkastajaksi. Himmler sai organisaation käytännössä valvontaansa, ja asetti päälliköksi lähimmän avustajansa Reinhard Heydrichin. Vuonna 1936 Saksan poliisiorganisaatioiden kokonaisuudistuksen yhteydessä Gestapasta muodostettiin uuden, valtakunnallisen poliittisen turvallisuuspoliisin, Gestapon ydin. Uudistuksessa SS otti haltuunsa kaikki poliisiorganisaatiot.

Gestapa ja Suomi

Suomen Etsivä keskuspoliisi teki yhteistyötä tiedonvaihdon merkeissä Gestapan kanssa organisaation alkuajoista saakka. Kohteena oli erityisesti neuvostovakoilu, jonka vastaisen toiminnan tuloksia Suomessa EK:n päällikkö Esko Riekki oli vuodenvaihteessa 1933–1934 Saksassa esittelemässä. Gestapalla puolestaan oli vuodesta 1934 Helsingissä pysyvä edustaja, rikospoliisineuvos Paul Opitz.
Itä-Savon sairaanhoitopiiri

Jäsenkunnat

ISSHP Sosteriin kuuluvat Itä-Savon kunnista Enonkoski, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava. ISSHP Sosterin ympäristöterveydenhuollon alue kattaa Juvan ja Puumalan kunnat.

Hyvis -terveysportaali

Hyvis-sivuilta löytyy luotettavaa, asiantuntijoiden tarkastamaa tietoa hyvinvoinnista ja terveydestä. Sivuilla voit testata ja seurata terveyttäsi, etsiä sosiaali- ja terveyspalveluita sekä asioida sähköisesti.
Karvat (elokuva)

Vastaanotto

Karvat sai runsaat 66 000 katsojaa, mikä oli vain vajaa viidesosa Huunosen edellisen elokuvan Lampaansyöjät vuoden 1972 suurimmasta kotimaisen elokuvan katsojamäärästä. Kriitikot tyrmäsivät elokuvan järjestään. Helsingin Sanomien Eeva Järvenpää kiteytti arvionsa: ”Karvat yrittää tarjota seksiä ja huumoria, showta ja vauhtia, väkivaltaa ja dramatiikkaa. Kaikessa tässä se epäonnistuu surkeasti.” Vuoden 2011 dvd-julkaisun yhteydessä Film-o-Holic-sivuston Janne Rosenqvist löysi elokuvasta jotain myönteistäkin: ”Parhaimmillaan Karvat tarjoaa sujuvaa fyysistä mustaa komediaa jazzilla höystettynä, mutta suoranainen kokeilun pakkomielle on liian suuri rasite.”
Artpack

Artpack (suom. suoraan käännettynä taidepakkaus) on erilaista tietokoneella tehtyä, pääasiassa visuaalista taidetta sisältävä ja yleensä pakattu (esim. ZIP, RAR) arkisto. Käsite liittyy pääasiassa niin sanottuun "artskeneen", tällaisen digitaalisen taiteen tekoon keskittyneeseen alakulttuuriin.
Artpackit sisältävät tyypillisesti ANSI- tai ASCII-taidetta tai VGA-bittikarttagrafiikkaa (hirez, high resolution). Tämän lisäksi niissä voi olla esimerkiksi RIPscrip-taidetta, MOD-musiikkia, erilaisia introja ja joskus myös runoutta tai muita kirjoituksia.
Ensimmäinen varsinainen artpack oli todennäköisesti ACiD Productionsin julkaisema "The Acquisition" 1990-luvun alussa. Erilaisten artskeneryhmien tekemät artpackit nimettiin alkujaan yleensä julkaisukuukauden mukaan, esimerkkinä ACDU0692.zip (Acidin artpack kesäkuulta 1992). Myöhemmin, julkaisutahdin harvetessa ja muuttuessa satunnaisemmaksi, artpackeja alettiin nimetä julkaisujärjestyksessä, esimerkkinä MIMIC50.ZIP (ASCII-ryhmä Mimicin 50. artpack).
Algerian juutalaiset

Varhaiset vaiheet

Juutalaisia asui Karthagon valtakaudella ainakin seitsemässä rannikon kaupungissa. Rooman valtakunta kukisti Karthagon 200-luvulla eaa. ja noihin aikoihin alueelle muodostui myös useita itsenäisiä berberivaltioita. Osa berberiheimoista kääntyi juutalaiseen uskoon. Sittemmin alueella hallitsivat vandaalit ja Bysantin valtakunta. Bysantin Justinian I:n aikana juutalaisten taloudellista, sosiaalista ja uskonnollista elämää rajoitettiin lakien kautta. Islamin uskoiset arabit yrittivät valloittaa alueen ensimmäisen kerran vuonna 665 siinä epäonnistuen. Seuraava hyökkäys vuonna 688 toi kuitenkin alueen arabivallan alle. Vuosina 1141-1147 juutalaisia tapettiin väkivaltaisuuksissa Tlemencenissä, Bougiessa, Oranissa ja muissa kaupungeissa. Juutalaisia tuli kuitenkin lisää Iberian niemimaalta vuosien 1391 ja 1492 välillä. Algeria liitettiin Ottomaanien valtakuntaan vuonna 1510 ja alueen juutalaisista tuli dhimmejä vuonna 1516.

Ranskan vallan aika

Ranska hyökkäsi Algeriaan valloittaen sen vuonna 1830. Juutalaisilla ja muslimeilla oli omat autonomiset hallintoelimensä, kuten lait ja oikeuslaitokset, vuoteen 1841, jolloin ranskalaiset viranomaiset lakkauttivat ne. Ranskan juutalaisten poliittisen painostuksen avulla Algerian juutalaisista tuli Ranskan kansalaisia niin sanotulla Crémieuxin asetuksella vuonna 1870. Muslimit eivät saaneet samaa asemaa. Monet juutalaisista alkoivat sittemmin puhua ranskaa ja ottivat muita vaikutteita ranskalaisesta kulttuurista. Vuonna 1931 juutalaiset muodostivat 7 % väestöstä Algerissa, Constantinessa ja Oranissa. Heitä oli myös pienemmissä kaupungeissa, kuten Ghardaiassa ja Setifissä. Pienessä Messadin kaupungissa oli juutalainen enemmistö.

Toinen maailmansota ja nykypäivä

Toisessa maailmansodassa Ranskan ja Natsi-Saksan solmittua aselevon vuonna 1940 Algeriaa hallitsi Vichyn Ranskan saksalainen nukkehallitus. Crémieuxin asetus kumottiin lokakuussa 1940 ja vuonna 1941 otettiin käyttöön syrjiviä asetuksia, kuten esimerkiksi juutalaisten virkamiesten ja opettajien viraltapanot. Paikallisia juutalaisia toimi vastarintaliikkeessä ja he auttoivat liittoutuneita näiden miehittäessä Algerian vuonna 1942. Juutalaiset säilyttivät sittemmin asemansa Ranskan kansalaisina sodan päätyttyä. Algerian itsenäisyyssota alkoi vuonna 1954. Vuonna 1961 pidetyssä kansanäänestyksessä juutalaiset tukivat itsemääräysoikeutta, mutta itsenäisyyden jälkeen vuonna 1962 juutalaisten oikeudet vietiin ja suurin osa muutti pois maasta. Noin 130 000 juutalaista muutti Ranskaan. Vuoden 1948 jälkeen hieman yli 25 000 oli myös muuttanut Israeliin. Nykyisin juutalaisia on Algeriassa arviolta 50-100. Algerissa toimii yksi synagoga,mutta siellä ei ole rabbia.
Giacomo Rossi Stuart

Giacomo Rossi Stuart (25. elokuuta 1925 Todi, Perugian maakunta – 20. lokakuuta 1994 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Urheilua harrastanut Rossi Stuart opiskeli näyttelemistä New Yorkin Actors Studiossa ja teki elokuvadebyyttinsä Giuseppe Maria Scotesen elokuvassa Il mantello rosso vuonna 1955. 1960- ja 1970-luvuilla hän esitti pääosia italialaisissa viihde-elokuvissa, joiden tyylilajit vaihtelevat spagettiwesterneistä gialloon ja vakoilujännäreistä kauhuelokuviin ja tieteisfiktioon.
Giacomo Rossi Stuart on näyttelijä Kim Rossi Stuartin isä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Jack Stewart.
Ville Riihinen

Vilhelm (Ville) Riihinen (30. toukokuuta 1898 Keuruu – 20. helmikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja, kirvesmies ja isännöitsijä.
Ville Riihisen äiti oli itsellinen Maria Vilhelmiina Riihinen. Hänen puolisonsa vuosina 1925–1945 oli Kerttu Maria Kaivosoja ja vuodesta 1946 Anna Elmina Lindberg. Hän työskenteli kuljetus- ja rakennustöissä Viipurissa, 
sanomalehti Työn toimittajana ja taloudenhoitajana Viipurissa, Viipurin työväenyhdistyksen taloudenhoitajana sekä Raittiustalo oy Koiton isännöitsijänä ja Raittiusyhdistys Koiton taloudenhoitajana Helsingissä 1957–1968.
Riihinen oli vankilassa poliittisista syistä 1918, 1925–1928, 1930–1934 ja 1939–1940. Hänet valittiin eduskuntaan Suomen kansan demokraattisen liiton edustajaksi Kymen läänin itäisestä vaalipiiristä vuosiksi 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiristä vuosiksi 1948–1951.