google/wiki40b huggingface dataset:
Pietari-Paavalin linnoitus

Pietari-Paavalin katedraali

Linnakkeen keskellä sijaitsee Domenico Trezzinin suunnittelema, 122 metriä korkealla tornilla varustettu Pietari-Paavalin katedraali, joka valmistui vuonna 1733, ja on toiminut keisarien hautapaikkana Pietari Suuren ajoista alkaen. Sotavuosien 1941–1945 ajaksi kirkon torni ja kupolit verhottiin pressuilla, jotteivät ne toimisi maamerkkeinä viholliselle.
Kirkon ikonostaasi on kahden käsityömestarin, Trifon Ivanovin ja Ivan Telegan neljässä vuodessa veistämä. Se on kullattua puuta. Se poikkeaa ortodoksisesta yleistyylistä ennen muuta enemmän veistoskuviin kuin varsinaisiin ikoneihin painottuneen rakenteensa johdosta. Kirkossa on myös ortodoksiselle pyhäkölle harvinainen saarnastuoli. Nämä poikkeukset perinteestä on tehty Pietari Suuren käskystä: hän halusi uudistaa ja länsimaistaa vanhaa ja takapajuisena kokemaansa valtakuntaansa, jolloin pyrkimys tähän päämäärään sai tällaisiakin muotoja. 
Läntisestä tyylistä poiketen haudat eivät sijaitse kirkon kryptassa, vaan kuten Moskovan Kremlin Arkkienkelin katedraalissakin kirkkosaliin sijoitettiin marmorisia aitauksella ympäröityjä sarkofageja. Jokaisen kannessa on risti ja haudatun nimi. Pietari I:n sarkofagi on merkitty kannella olevilla mitaleilla sekä sen viereen seinäkomeroon sijoitetulla rintakuvalla ja laivaston lipulla. 
Marmori on pääsääntöisesti valkoista, vain Aleksanteri II:n sarkofagi on tehty vihreästä marmorista ja hänen puolisonsa ruusunvärisestä. 
Kirkossa säilytetään myös kaikkia Pietari Suuren valloittamia vihollisosastojen lippuja. Ne on ripustettu tankoihin kirkon sivuseinillä. Napoleonilta valloitetut ja sen jälkeen voitonmerkkeinä saadut liput  ja tunnukset sijoitettiin Kazanin katedraaliin. 
Viimeinen tsaariperhe kruununperijä Alekseita ja yhtä tytärtä lukuun ottamatta haudattiin kirkkoon vuonna 1998. Heidät haudattiin yhteishautaan, koska perheenjäsenten hautapaikaksi tarkoitettu kappeli kirkon itäpuolella oli paitsi keskeneräinen myös restauroinnin alaisena. Sovinnollisen joskin venäläiskansallisen muistopuheen piti presidentti Boris Jeltsin. 
Venäjän leskikeisarinna Maria Fjodorovna pääsi vallankumousta pakoon. Hän asui ensin Englannissa sisarensa kuningatar Aleksandran luona ja sittemmin Tanskassa kuolemaansa asti vuonna 1928. Vuonna 2005 Tanskan ja Venäjän hallitukset sopivat, että Marian ruumis kuljetetaan Tanskan Roskilden tuomiokirkosta Pietariin, jossa hänet haudataan Pietari-Paavalin katedraaliin miehensä Aleksanteri III:n viereen.
26. syyskuuta 2006 Marian ruumis saapui sarkofagissa Kronstadtin laivastoasemalle Tanskan laivaston aluksella. Tuolloin oli kulunut päivälleen 140 vuotta siitä, kun Maria itse saapui Kronstadtiin. Sarkofagi vietiin ensin Pietarhovin Aleksanteri Nevskin kappeliin, jossa yleisöllä oli mahdollisuus jättää viimeiset jäähyväiset Marialle ennen 28. syyskuuta tapahtunutta hautausta.
Suomen Kamarimusiikkiseura

Historia

Yhdistyksen perustamisen takana vuonna 1945 oli Torsten Carlander-Reuterfelt. Hän sai koottua seuran taustavaikuttajiksi useita sen ajan vaikutusvaltaisia henkilöitä. Seuran perustavan kokouksen puheenjohtajana toimi silloinen Helsingin yliopiston rehtori Rolf Nevanlinna. Kokouksessa luettiin myös kunniajäseneksi valitun Jean Sibeliuksen tervehdys perustettavalle seuralle.
Seuralla oli laaja nuottikirjasto, joka päätyi Sibelius-Akatemiaan vuonna 1969. Seuran arkisto luovutettiin Helsingin yliopiston kirjastoon vuonna 1970.
Vuonna 1995 marraskuussa pidettiin seuran 50-vuotisjuhlakonsertti Valkoisessa salissa Helsingissä.
Heikki Hännisen aloitteesta Suomen Kamarimusiikkiseura elvytettiin vuonna 2007.

Toimintamuodoista

Seuran toiminta alkuaikoina oli juhlaillallisia (vuoden 1948 tammikuussa oli tilaisuuden suojelijana Alli Paasikivi), illanviettoja ja konsertteja.
Seura teki yhteistyötä mm. Tampereen kamarimusiikkiseuran ja Porvoon kamariorkesterin kanssa (jälkimmäinen liittyi alaosastona seuraan vuonna 1962). Naistoimikunta toimi seurassa pari vuosikymmentä. Seuralle hankittiin Sinebrychoffin taidemuseon tiloissa oleva flyygeli.
Tiivis yhteydenpito Tukholmassa toimivan Mazerska Kvartettsällskapetin (perustettu 1849) kanssa johti siihen, että myös Nobelin palkinnon saaja Hugo Theorellista tuli kunniajäsen. Muita kunniajäseniä oli kuusi.
Nykyään jäseniä on noin viisikymmentä. Toimintamuotoja ovat klubi-illat, kotikonsertit, esiintymiset (mm. Taiteiden yön puitteissa), viikonloppusoittajaiset.

Hallituksen puheenjohtajista

Seuran puheenjohtajia on ollut ainakin insinööri Torsten Carlander ja tohtori Olavi Vartia.
Harlemin yöt

Harlemin yöt (eng. Harlem Nights) on vuonna 1989 kuvattu rikoselokuva. Elokuvan pääosissa nähdään Eddie Murphy, Richard Pryor, Redd Foxx, Danny Aiello, Michael Lerner, Della Reese ja Stan Shaw. Elokuva menestyi taloudellisesti kritiikistä huolimatta. Elokuva oli Eddie Murphyn esikoisohjaus.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antoi Harlemin öille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Voiskovitsa

Voiskovitsa (ven. Во́йсковицы, Voiskovitsy) on kylä, taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä samannimistä rautatieasemaa Hatsinan ja Iivananlinnan radan varrella. Taajamassa on (2007) asukkaita 3 900 ja kunnassa 6 600 henkeä.
Taajaman lähistöllä on keskiaikaisia kurgaanihautoja. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1600-luvulla seudulle muutti inkerinsuomalaisia uudisasukkaita, jotka kuuluivat Spankkovan ja Kolppanan luterilaisiin seurakuntiin. Eräissä kylissä asui myös ortodoksisia inkerikkoja ja myöhemmin virolaisia. Pietari I:n aikana kylän lähelle rakennettiin kartano. Toisen maailmansodan aikana neuvostoarmeija kävi seudulla ankaria taisteluita Leningradia kohti hyökkääviä saksalaisia vastaan. Saksalaismiehityksen aikana suomalaiset siirrettiin Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Kuitenkin vain harva pääsi palaamaan kotiseudulleen.
Kuntaan kuuluvat Voiskovitsan ja Novyi Utšhozin (ven. Новый Учхоз) taajamien lisäksi kolme kylää: Karstala (ven. Карстолово, Karstolovo), Rääpisi eli Räpisi (ven. Рябизи , Rjabizi) ja Tääkeli. Varsinainen Voiskovitsan kylä kuuluu kuitenkin Sääskelän kuntaan.
Tärkeimmät tuotantolaitokset ovat Voiskovitsan suurkanala, teräsbetonitehdas ja puunjalostuslaitos.
Positroniemissiotomografia

Käyttö

PET-kuvausta käytetään muun muassa syöpätautien alalla, kun etsitään elimistössä olevaa syöpää tai sen lähettämiä etäpesäkkeitä. Kuvauksessa annetaan potilaalle radioaktiivisella aineella leimattua glukoosin kaltaista ainetta, joka hakeutuu runsaasti glukoosia käyttäviin soluihin ja elimiin, kuten aivoihin, maksaan ja syöpäkasvaimiin. Hajotessaan aine alkaa tuottaa ympäristöönsä positroneja, jotka törmäilevät elimistön elektroneihin. Törmäyksen tapahtuessa törmäyskohdasta lähtee samanaikaisesti kaksi gammakvanttia vastakkaisiin suuntiin. Nämä voidaan havaita gammakameralla, jolloin säteilyn lähtöpiste voidaan paikantaa ja siten muodostaa kuva tutkittavasta kohteesta.
PET-kuvausta käytetään myös yhdessä tietokonetomografian kanssa, jolla voidaan tarkentaa sairastunut kohta elimessä. PET-kuvauksen etu on, että sillä voidaan havaita sairaus jo aikaisessakin vaiheessa.
Koska kuvauksessa käytetään fluorin ¹⁸F-isotooppia, siitä käytetään termiä FDG-PET-kuvaus (lyhenne termistä fluorodeoksiglukoosi). 
PET-kuvaus on käytössä neurologiassa, jossa sillä mitataan aivojen toiminnan aktiivisuutta. Toiminta perustuu siihen, että aivojen aktiivisten osien verenkierto ja glukoosin käyttö kasvavat, mikä näkyy kuvassa.
Meriotakilokki

Ulkonäkö ja koko

Meriotakilokki on matala, 5–30 senttimetriä pitkä, suikertelevavartinen kasvi. Lehdet ovat varressa kierteisesti ja ne ovat ruodittomia, pieniä ja möyheitä. Lehtien kärjissä on teräväkärkinen ota. Pienet valkoiset kukat ovat tavallisesti yksittäisenä lehtihangoissa. Meriotakilokki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Laji muistuttaa läheisesti toista Suomessa satunnaisesti tavattavaa otakilokkilajia, idänotakilokkia (Salsola tragus, synon. Salsola kali subsp. iberica ), jonka lehdet ovat meri­otaki­lokkiakin kapeammat.

Levinneisyys

Meriotakilokkia tavataan pääasiassa Euroopan hiekkaisilla merenrannoilla Itämereltä Atlantin rannikkoa pitkin Välimerelle ja Mustallemerelle saakka. Lajia tavataan myös Afrikan rannikolla Välimerellä ja Atlantilla. Meri­otaki­lokin pohjoisimmat vakiintuneet esiintymät ovat Suomessa Suomenlahden rannikolla ja Ahvenanmaalla. Satunnaisesti lajia on tavattu pohjoisempanakin Itämerellä, mutta nämä esiintymät ovat painolastin mukana tulleita tulokkaita.
Suomessa meriotakilokkia on kasvanut Suomenlahden rannikolla Ahvenanmaalta Virolahdelle saakka. Lajin levinneisyysalue on supistunut suuresti, ja nykyään esiintymiä tunnetaan vain muutamalta paikalta Hangosta, Korppoon Jurmosta ja Utöltä. Meri­otaki­lokkia on yhä Venäjän puolella itäisellä Suomenlahdella, josta se voi levittäytyä Suomen puolelle.

Elinympäristö

Parhaiten meriotakilokki menestyy rantaan ajautuneiden, hiekan peittämien rakkolevävallien päällä. Koska kasvi on yksivuotinen, eivätkä sen siemenet muodosta vuodesta toiseen säilyvää siemenpankkia, ravinteikasta rakkolevää täytyy kertyä rannalle joka talvi lajin menestyksen takaamiseksi.
Meriotakilokki menestyy parhaiten sellaisilla rannoilla, jotka myös ovat parhaimpia auringonotto- ja uimapaikkoja. Näissä paikoissa kasvillisuus on pahoin kulunut ja piikikkyytensä takia on meri­otaki­lokkia myös kitketty ihmisen käyttämiltä rannoilta. Lajin menestykseen on vaikuttanut myös Itämeren rehevöityminen ja rakkolevien väheneminen.
Jurmon meriotakilokkiesiintymältä on tavattu Suomessa hyvin harvinainen otakilokkilude (Piesma salsolae), joka käyttää kasvia ravinnokseen.

Käyttö

Meriotakilokkia on aikaisemmin kuivattu ja poltettu soodan tuottamiseksi. Tähän viittaa myös lajin latinankielinen lajinimi kali ja esimerkiksi ruotsinkielinen nimi sodaört.
Kangaslampi (Jyväskylä)

Kangaslampi on asuinalue Jyväskylässä Huhtasuon kaupunginosassa. Alue sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä Jyväskylän keskustasta. Kangaslammella on liikerakennus, jossa sijaitsee lähikauppa ja parturi-kampaamo. Alueen välittömässä läheisyydessä sijaitsee lisäksi monia erilaisia palveluja tarjoava Huhtakeskus. Kangaslammella on myös huomattavan suuri lasten leikkikenttä sekä vuonna 2009 avattu parkourpuisto.
Kangaslampi koostuu pääosin 1970-luvulla rakennetuista elementtikerrostaloista.
Kangaslampi on myös Jyväkylän tilastoalueen nimi, joka on huomattavasti Kangaslammen asuinaluetta laajempi alue. Tilastoalue sisältää koko Huhtasuon kaupunginosan (Eteläisen Palokankaan pienaluetta lukuun ottamatta) sekä Ankeriasjärven kaupunginosaan kuuluvan Vääräjärven pienalueen.

Historiaa

Ennen alueen asuttamista paikalla sijaitsi vuosina 1935–1968 toiminut taimitarha. Kangaslammen asuinaluetta alettiin rakentaa ensimmäisenä Huhtasuon asumalähiöistä. Alueen rakentaminen alkoi vuonna 1971, ja ensimmäiset talot valmistuivat seuraavan vuoden aikana Laikuttajantielle. Suurin osa alueen rakentamisesta tapahtui vuosina 1973–1974.

Lampi

Kangaslampi on myös alueella sijaitsevan lammen nimi. Rannalla sijaitsee uimaranta.
Joey Dunlop

William Joseph "Joey" Dunlop (25. helmikuuta 1952 Ballymoney, Pohjois-Irlanti – 2. heinäkuuta 2000 Tallinna, Viro) oli pohjoisirlantilainen kilpamoottoripyöräilijä. Hänet tunnetaan myös kutsumanimellä "King of the Roads" (suom. Teiden Kuningas). Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista moottoripyöräilijöistä.
Dunlop voitti TT Formula 1 -maailmanmestaruuden viisi kertaa peräkkäin vuosina 1982-1986, ja Mansaaren TT-ajoissa yhteensä 26 kilpailua eri luokissa vuosina 1977–2000. Kolmena vuonna (1985, 1988, 2000) hän voitti kaikki kolme luokkaa. 
Dunlop kuoli heinäkuussa 2000 Tallinnassa Piritan katuajoissa 125-kuutioisten luokan kilpailussa tapahtuneessa ulosajossa. Hän oli ennen viimeistä kilpailuaan jo voittanut sekä 600-kuutioisten että 750-kuutioisten luokkien kilpailut.
Käyttöliittymäkomponentti

Käyttöliittymäkomponentti on yksittäinen graafisen käyttöliittymän elementti. Esimerkkejä käyttöliittymäkomponenteista ovat painonapit ja muuttumattomat ja muokattavat tekstikentät.
Käyttöliittymäkomponentit kootaan tyypillisesti ikkunaan, joka on itsessään ylimmän tason käyttöliittymäkomponentti. Ne ryhmitellään erilaisten säiliöiden (container) avulla hierarkkisesti sisäkkäin. 
Yksinkertaisempia käyttöliittymäkomponentteja ovat tekstikenttä, jonka arvoa ei voi muuttaa (label), kuva, painike (button), muokattava yksirivinen tekstikenttä, lista tai monirivinen tekstilaatikko. Valikkopalkki (menu) ja pikapainikerivi (toolbar) ovat omia komponenttejaan. Lisäksi useisiin usein tarvittaviin tarkoituksiin on koottu valmiiksi komponentteja, kuten tiedostonvalitsin, viestin näyttävä ikkuna tai yksinkertainen kyllä-ei-peruuta-kysymys.
Käsiteltäessä ikkunan käyttöliittymäkomponentteja, ne saadaan haluttaessa antamaan tapahtumia (event), jotka jotka käsitellään funktiokutsuina. Vaihtoehtoisesti komponenttien arvot voidaan lukea käyttäjän sulkiessa ikkunan OK-painikkeella tai vastaavalle.
Botniaring

Kuvaus

Rata on perustettu vuonna 1989. SM-tason ja muita isompia auto- ja moottoripyö­räkilpailuja on vuosittain kymmenkunta, muina aikoina rata-alue on harjoit­telu- ja koulutuskäytössä. Rataravintola on avoinna kesäaikoina.

Kehitys

Botniaringin alueella on ympärivuotiseen käyttöön tarkoitettu, ammattipätevyysdirektiivin mukaiseen ajokoulutukseen soveltuva liukkaankelin ajoharjoittelurata. Ajoharjoittelurata on suunniteltu raskaan liikenteen vaatimusten mukaiseksi, unohtamatta kuitenkaan henkilöautoja. Botniaringin välittömässä yhteydessä toimii PRT Testirata Oy, joka vuokraa liukkaankelin ajokoulutukseen ja ajoneuvojen testaukseen soveltuvia erikoispinnoitettuja ratoja oheispalveluineen. Alueelle on rakennettu myös ajoneuvojen testausta varten virallinen ABS-testirata. Testirataa käyttää ajoneuvo- ja rengasteollisuus ajoneuvojen kehitystyössä.
Moottoriradan pitkäaikaisen vuokralaisen (2000–2013) Botnia Raceway Oy:n vuokrasopimus päättyi kauteen 2013. Kaudesta 2014 radan toimintoja on pyörittänyt Lintuharjun Moottoriurheilualue Oy.
Vaasalaisen Sunrise Cruisers -yhdistyksen ja Kurikan kaupungin suunnitelmissa on rakentaa Botniaringin alueelle myös Suomen pisin kiihdytysrata.
SS-Stabsscharführer

SS-Stabsscharführer oli Waffen-SS:n käyttämä virkanimi, joka myönnettiin yleensä yksikkönsä virkaiältään vanhimmalle aliupseerille. Virkanimi vastaa suurin piirtein komppanian vääpeliä. Se oli käytössä vuodesta 1938 toisen maailmansodan loppuun asti.
SS-Stabsscharführer ei ollut varsinainen sotilasarvo, vaan virkanimi, jonka saajan täytyi olla vähintään Unterscharführerin arvon omaava aliupseeri. Stabsscharführeriä puhuteltiin joko Stabsscharführeriksi tai varsinaisen arvonsa mukaisesti. Virkanimi oli pelkästään Waffen-SS:n, ei Allgemeine SS:n käytössä.
Arvomerkkinä olivat normaalit aliupseerin kaulusarvolaatat, mutta Stabsscharführerillä oli lisäksi alas osoittava hakanen vasemmassa hihassa, ilman mustaa tai muun väristä keskustaa.
Julien Andavo Mbia

Julien Andavo Mbia (s. 5. syyskuuta 1950) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Isiro-Niangaran hiippakuntaan 26. elokuuta 1979 ja nimitettiin sen piispaksi 1. helmikuuta 2003. Hänet konsekroi 19. maaliskuuta Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi, jota avustivat Giovanni d'Aniello ja Laurent Monsengwo Pasinya.
Hyvinkääsali

Hyvinkääsali on Hyvinkään keskustassa Kauppatorin laidalla sijaitseva konsertti- ja kokoussali. Se on osa vuonna 1987 valmistunutta Sampotaloa, jossa on myös kauppakeskus. Talon on suunnitellut arkkitehti Ilpo Raunio ja Hyvinkääsalin akustiikkakonsulttina on toiminut Alpo Halme.
Valkoseinäisessä Hyvinkääsalissa on 435 istumapaikkaa ja nouseva katsomo. Näyttämöaukon leveys on 20 metriä.
Sali vihittiin käyttöön 20. marraskuuta 1987. Avajaiskonsertissa Pentti Sistosen johtama Hyvinkään orkesteri soitti Sibeliuksen 1. sinfonian, Schumannin sellokonserton solistina Markku Luolajan-Mikkola sekä musiikkiopiston rehtorin Pentti Raition säveltämän teoksen Yoldia arctica.
FS Amiral Charner (1893)

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivueen 2. kevyeen viirikköön, josta se siirrettiin edelleen itäiselle Välimerelle. Aluksesta tuli 6. tammikuuta 1896 merisotakoulun lippulaiva ja sen alaisuudessa olivat Latouche-Tréville ja panssarikansiristeilijä Suchet. Kymmenen kuukautta 20. lokakuuta myöhemmin alus palasi varsinaiseen palvelukseen.
Alus lähetettiin 10. helmikuuta 1897 Kreetalle ranskalaisen laivasto-osaston mukana suojaamaan länsimaiden etuja ja kansalaisia Kreikan ja Turkin välisessä sodassa. Se palasi marraskuussa 1898 Ranskaan ja se liitettiin 1. tammikuuta 1899 merisotakouluun yhdessä Friantin ja Davoutin kanssa. Alus liitettiin Brestiin sijoitettuun pohjoiseen laivueeseen ennen siirtoaan kesäkuun lopulla Touloniin. Kolme kuukautta myöhemmin alus palasi Brestiin, jossa se sijoitettiin reserviin.
Tammikuussa 1900 alus siirrettiin Rochefortin laivastontelakalle huoltoon. Alus lähti 26. kesäkuuta Brestistä ja se saapui Saigoniin 1. elokuuta. Alus tuki liittoutuneiden joukkoja poksarikapinan lopulla ennen paluutaan Touloniin 8. marraskuuta 1901. Pikaisen huollon jälkeen alus liitettiin 3. panssariristeilijäviirikköön 24. tammikuuta 1902. Se siirrettiin 15. tammikuuta 1903 Toulonissa reserviin ja alus sijoitettiin myöhemmin tykistökoululle. Alus sijoitettiin 13. toukokuuta 1910 Sudanlahdelle vartioalukseksi, mistä tehtävästä sen vapautti Bruixin heinäkuussa 1912. Amiral Charner palasi Ranskaan, jossa se huollettiin ennen reserviin siirtoa Bizertaan Tunisiaan.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa elokuussa 1914 alus palautettiin palvelukseen  ja se määrättiin suojaamaan Marokon ja Ranskan välisiä saattueita yhdessä Latouche-Trévillen ja Bruixin kanssa. Marraskuussa alus siirrettiin Port Saidiin sijoitetun 3. laivueen 3. viirikköön, jonka tehtävänä oli tulittaa ottomaanien maavoimien asemia Syyriassa. Amiral Charner ajoi karille Dedegatchin edustalla 3. maaliskuuta 1915 ja italialainen risteilyalus SS Bosnia hinasi aluksen irti. Alus määrättiin elokuun lopulla valvomaan Tripolin Libanonissa ja Egyptin El Arishin saartoa taistelulaiva Jauréguiberryn ja panssarikansiristeilijä Destréesin kanssa. Alus osallistui 11.-12. syyskuuta 3000 armenialaispakolaisen pelastamiseen Orontesin pohjoispuolelta. Se osallistui Jeanne d'Arcin kanssa Kastelorizon miehitykseen 28. joulukuuta.
Alus oli matkalla Syyriasta Ruadin saarelta Port Saidiin, kun Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen U-21 laukaisema torpedo osui alukseen varhain aamulla 8. helmikuuta 1916. Alus upposi kahdessa minuutissa vieden mukanaan lähes koko miehistönsä. Viisi vuorokautta myöhemmin pelastettiin merstä aluksella olleista 428 miehestä yksi.
Tuomo Kattilakoski

Tuomas (Tuomo) Aapo Antero Kattilakoski (s. 31. tammikuuta 1933 Kannus) on suomalainen äänisuunnittelija ja elokuvamiksaaja. 
Kattilakoski aloitti uransa 1950-luvun alussa Fenno-Filmin palveluksessa. Hän oli apulaisäänittäjänä, pää-äänittäjänä ja miksaajana mukana kaikkiaan 184 pitkässä elokuvassa sekä tuhansissa lyhytelokuvissa ja mainosfilmeissä. Hän suunnitteli ja valvoi kolmen äänitysstudion (Finnvox, Sektio-Äänen studio, Suomen Elokuvasäätiön äänittämö) rakentamista ja työskenteli niissä. Kattilakoski jäi eläkkeelle vuonna 1998.
Sigrid Wickström-Paaer

Sigrid Wickström-Paaer (1885–1923) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän opiskeli ensin Taideteollisuuskeskuskoulussa ja sitten Düsseldorfissa 1905–1907 sekä muualla Euroopassa lyhyempiä aikoja. Aluksi hänen alaansa oli keramiikka ja ensimmäisenä Suomessa batiikki. Hänen tunnetuin kuvakudoksensa on Kehrääjät (1912–1913). Hänen puolisonsa oli taiteilija Germund Paaer.
Karhujärvi (Hämeenlinna, Sudenpesänkangas)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 0,7 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 157,9 metriä mpy.
Barbara Murray

Barbara Ann Murray (27. syyskuuta 1929 Lontoo, Englanti – 20. toukokuuta 2014 Espanja) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan Lady Pamela Wilderin roolista 1960-luvun televisiosarjassa The Plane Makers (myöhemmin The Power Game). Hän esiintyi myös monissa muissa televisiosarjoissa. Elokuvia, joissa Murray nähtiin, olivat muiden muassa Passi Pimlicoon (1949), Meet Mr. Lucifer (1953) ja The Punch and Judy Man (1963).
Murray oli naimisissa näyttelijä John Justinin kanssa, ja hän sai kolme lasta. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1964.
Mosvik

Mosvik on entinen Norjan kunta Pohjois-Trøndelagin läänissä. Se sijaitsi Trondheiminvuonon sisäosan länsipuolella Trondheiminvuonon ja Verrasundetin välisellä niemimaalla. Kunta rajoittui etelässä Leksvikiin, idässä Inderøyn vesialueeseen ja lännessä ja luoteessa Verraniin.
Mosvikin kunnassa oli 810 asukasta 1.1.2010. Se yhdistyi tammikuussa 2012 Inderøyn kuntaan.
HMS Jupiter (F60)

Palvelus

Alus siirrettiin 1991 reserviin ja se myytiin romutettavaksi 1997.
Somebody Loves Me

”Somebody Loves Me” on George Gershwinin ja Emilia Renaudin säveltämä ja B. G. DeSylvan ja Ballard MacDonaldin sanoittama musiikkikappale vuoden Broadway-musikaalista George White’s Scandals of 1924. Sen esitti musikaalissa Winnie Lightner. Ensimmäisen singlelistoille nousseen version äänitti Paul Whitemanin orkesteri vuonna 1924. Whitemanin nauhoitus pysyi Yhdysvalloissa listojen kärjessä viisi viikkoa.
Kappale oli pinnalla joitakin vuosia näytelmän ensiesityksen jälkeen, mutta myöhemmin siitä on tullut suositumpi jazzmusiikin improvisaatiovälineenä. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Fletcher Henderson (1930), Benny Goodman (1936), Benny Carter (1937), Bing Crosby (1939) Bud Powell (1950), Oscar Peterson (1952), Kiri Te Kanawa (1987) ja Meat Loaf (1998). Lena Horne lauloi sen vuoden 1944 elokuvassa Amor, Amor, ja elokuvassa Rytmin kiihkoa (1955) sen esitti Peggy Lee. Kanadalainen laulukvartetti The Four Lads nousi listoille vuoden 1952 nauhoituksellaan.
Hr. Ms. Wolf (F817)

Valmistus

Alus tilattiin Avondalelta Yhdysvalloista. Sen köli laskettiin 15. marraskuuta 1952 ja alus laskettiin vesille 2. tammikuuta 1954. Alus valmistui 26. maaliskuuta 1954.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin 1985.