google/wiki40b huggingface dataset:
Henrik Hassel

Henrik Hassel (12. marraskuuta 1700 Jomala – 18. elokuuta 1776 Turku) oli ahvenanmaalainen kaunopuheisuuden professori, kanslianeuvos ja lintutieteilijä.

Elämäkerta

Henrik Hasselin isä, myös Henrik Hassel, toimi Jomalan kappalaisena ja Karjaan kirkkoherrana. Isoviha ajoi papin perheineen pakosalle Ruotsin Strängnäsiin 1714. Henrik pantiin Strängnäsin lukioon, josta hän 1718 lähti opiskelemaan Uppsalan yliopistoon, ja opiskeli siellä kahdeksan vuotta. 1726 maisteri Hassel muutti Turkuun ja aloitti opinnot Turun Akatemiassa. 1728 hänelle myönnettiin sielläkin maisterin arvo. Hänet nimitettiin akatemian kaunopuheisuuden professoriksi samana vuonna. Uransa aikana Hassel toimi viidesti akatemian rehtorina. Kanslianeuvos hänestä tehtiin 1773. Hän vetäytyi tehtävistään 1775. Hänet on haudattu Turun tuomiokirkkoon 20. elokuuta 1776.
Hassel oli kahdesti avioliitossa: ensin Catharina Merumanin kanssa, jonka isä oli pankinjohtaja, ja toistamiseen vuonna 1762 Christina Margareta Palénin kanssa, joka oli professori Steenmanin leski. Hassel omisti lukuisia kartanoita ja maatiloja Kaarinassa ja Piikkiössä.
Vuonna 1741 Hassel ohjasi Gregorius Halleniuksen opinnäytteen Mynämäen pitäjästä, joka on yksi varhaisimmista pitäjänkuvauksista. Siihen sisältyy luettelo Mynämäessä tavatuista lintulajeista (Dissertatio gradualis Wirmoensis in Finlandia territorii memorabilis).
Kylpyläsaari

Kylpyläsaari on saari Haapajärvessä Haapavedellä. Saari sijaitsee Haapaveden keskustaajaman välittömässä läheisyydessä.
Altered Carbon – Muuntohiili

Juoni

Tarina sijoittuu vuoteen 2384, jolloin varakkaille ihmisille kuolemattomuus on mahdollista siirtämällä tietoisuus kehosta kehoon. Kloonien luominen on myös mahdollista ja tietoisuuden voi varmuuskopioida pilveen pahan päivän varalle.
Sarjan päähenkilö Takeshi Kovacs (Byron Mann) oli kapinallinen sotilas, jonka tietoisuus sammutettiin muutamaksi vuosisadaksi kunnes hänet herätettiin kuolleen poliisin (Joel Kinnaman) kehoon. Kovacs herätettiin tutkimaan rikkaan Laurens Bancroftin (James Purefoy) kuolemaa.

Tuotanto

Netflix ilmoitti tilanneensa sarjan tammikuussa 2016, noin 15 vuotta sen jälkeen kuin showrunner Laeta Kalogridis varasi Muuntohiili-romaanit muutettavaksi televisiosarjaksi. Kalogridis on sanonut, että sarjan myyminen tuotantoyhtiöille oli vaikeaa, koska romaanit itsessään ovat haastavia ja kiellettyjä alle 17-vuotiailta.
Sarjaa kuvattiin Kanadan Vancouverissa.

Julkaisu

10-osainen ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflix-palvelussa 2. helmikuuta 2018. Virallinen traileri julkaistiin 11. tammikuuta 2018.

Vastaanotto

Sarja on saanut enimmäkseen myönteisiä arvosteluja. Rotten Tomatoesin kriitikoiden keskimääräinen arvosana on 65 % ja sivuston käyttäjien 90 %. Metacriticin kriitikoiden keskimääräinen arvosana on 64/100 pistettä ja sivuston käyttäjien 8.0/10 pistettä. GameSpotin Michael Rougeau kuvaili Altered Carbonia "hardcore" scifisarjaksi.
John Taliaferro Thompson

John Taliaferro Thompson (31. joulukuuta 1860 - 21. kesäkuuta 1940) oli Yhdysvaltain armeijan upseeri, joka tunnetaan parhaimmiten Thompson-konepistoolin luojana.
Juju

Juju on nigerialaista populäärimusiikkia. Se kehittyi jorubojen kansanmusiikista 1920-luvulla. 1940-luvulla juju-musiikkiin lisättiin myös joitakin sähköisiä soittimia.
Länsi-Afrikassa Juju saa taikauskoisia merkityksiä.  Sitä voidaan pitää synonyyminä sanalle noituus. Amerikkalaisessa voodoossa voidaan nähdä vaikutteita jujusta, kuten hyvän ja pahan manipulointi. Alkuasukkaat pitävät jujua myös ns. "petona"
Ajattelukirja filosofiaan

Sisältö

Esipuheessa kirjoittajat toteavat, että heidän mielestään on mahdollista oppia ajattelemaan syvemmin ja monipuolisemmin elämää ja todellisuutta. Ajattelu saattaa muuttaa todellisuuskäsitystä ja ehkä myös elämäntapaa. Ajattelun taitojen ja kysymysten esittämisen harjoittelu luo mahdollisesti perustaa muulle opiskelulle. 
Kirja jakaantuu kolmeen osaan. Ensimmäisen osan tarkoituksena on ajattelun taitojen harjoittelu. Tekijöiden mukaan siinä etsitään erilaisia teitä sellaiseen ajatteluun, jossa esimerkiksi kriittisyys, itsenäisyys ja epävarmuuden sietäminen ovat keskeisiä hyveitä. Toisessa osassa tekijät esittelevät käsitteellisiä ongelmia pohdittavaksi. Kolmannen osan tekstien tarkoitukseksi kirjoittajat ilmoittavat opiskelutapojen tukemisen. Käsitteellinen ajattelu kehittyy lukemisen, kirjoittamisen tai keskustelun muodossa.
Jules Grévy

Jules Grévy (15. elokuuta 1807 Mont-sous-Vaudrey – 19. syyskuuta 1891 Mont-sous-Vaudrey) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan presidenttinä vuosina 1879–1887. Hänen presidenttikautensa on katsottu vakiinnuttaneen kolmannen tasavallan valtiomuodon.
Grévy oli koulutukseltaan lakimies ja toimi vuodesta 1837 asianajajana Pariisissa. Vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet valittiin kotiseutunsa edustajana Ranskan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen, jossa hän liittyi tasavaltalaiseen vasemmistoon. Louis-Napoleon Bonaparten valtaannousua ennakoiden hän kannatti toimeenpanovallan jättämistä heikoksi. Toisen keisarikunnan aikana 1851–1868 Grévy työskenteli yksityisenä asianajajana ja oli mukana tasavaltalaisten poliittisissa piireissä. Vuonna 1868 hänestä tuli Pariisin asianajajakunnan puheenjohtaja (bâtonnier). Hänet valittiin samana vuonna täytevaalissa parlamentin alempaan kamariin eli lainsäätäjäkuntaan Juran edustajana ja hän uusi paikkansa seuraavan vuoden tavallisissa vaaleissa. Grévy kohosi lainsäätäjäkunnassa nopeasti liberaalin opposition johtohahmoksi. Hän arvosteli voimakkaasti keisari Napoleon III:n uutta perustuslakihanketta, joka hänen mielestään vain vahvisti monarkiaa. Hän äänesti myös sodanjulistusta vastaan heinäkuussa 1870.
Kolmannen tasavallan perustamisen jälkeen Grévy valittiin kansalliskokoukseen Bordeaux’n edustajana ja hän toimi vuosina 1871–1873 sen ensimmäisenä puhemiehenä. Hän joutui väistymään monarkistien vahvistettua asemiaan. Uuden perustuslain astuttua voimaan Grévy toimi 1876–1879 edustajainkamarin puhemiehenä. Marsalkka MacMahonin erottua presidentin virasta tammikuussa 1879 Grévy valittiin 30. tammikuuta hänen seuraajakseen, vastaehdokkaanaan Léon Gambetta. Grévy sai vaalissa selvän enemmistön äänistä. Presidenttinä hän pyrki aiemmalle linjalleen uskollisesti rajoittamaan vallankäyttöään ja jättämään parlamentille mahdollisimman paljon valtaa. Ulkopolitiikassa hän oli maltillinen ja harkitseva. Grévy valittiin vuonna 1885 toiselle kaudelle, mutta hän joutui eroamaan kaksi vuotta myöhemmin skandaalin seurauksena, kun paljastui että hänen vävynsä Daniel Wilson oli kaupitellut kunnialegioonan ansiomerkkejä. Grévy itse ei tosin ollut osallisena paheksuntaa herättäneeseen toimintaan. Kun Wilson-skandaali johti Maurice Rouvierin hallituksen kaatumiseen eikä uutta saatu muodostettua tilalle, Grévy suostui lopulta eroamaan presidentin tehtävistä 2. joulukuuta 1887. Hän vetäytyi sen jälkeen julkisesta elämästä, mutta julkaisi vielä seuraavana vuonna puhekokoelman Discours politiques et judiciaires.
Jules Grévyn veli Albret Grévy oli vuosina 1879–1881 Algerian kenraalikuvernööri.
Grévyn mukaan on nimetty eläinlaji grevynseepra (Equus grevyi).
Emmanuel Kavi

Emmanuel Kavi tai Komlan Kavi (s. 3. maaliskuuta 1970, Lomé Togo ) on afrikkalainen nykytaiteilija ja taidemaalari. 
Hän viittaa tyylinsä, figuratiivisen ja abstraktin taiteen yhdistämiseen, termillä "flouismi".

Elämäkerta

Itseoppinut Emmanuel Kavi aloitti piirtämällä ja kuvittamalla. Vuonna 1987, 17-vuotiaana hän voitti kansallisen piirustuskilpailun Togossa. 
Hänen tyylinsä kehittyi asteittain abstraktiin suuntaan. Vuonna 2001 hän aloitti esittää töitään taidenäyttelyissä, ensin Länsi-Afrikassa ja sitten Euroopassa, jossa hänen tyyliään kutsutaan joskus "afrikkalaiseksi kubismiksi".
Vuodesta 2006 alkaen hänen tyylinsä kehittyi edelleen yhdistämällä abstraktia ja realismia. Hän alkoi kutsua tätä "flouismiksi".  Samalla hän perusti ateljeensa Ouagadougouun, jota hän piti "Afrikan taiteen risteyksenä". 
Vuodesta 2008 hän on matkustanut usein Ranskaan, järjestäen taidenäyttelyitä ja esiintyen useilla kulttuurifoorumeilla.

Työ

Emmanuel Kavi on maalannut lukuisia teoksia, joista suurin osa on yksityiskokoelmissa. 
Hän työskentelee ilman luonnoksia käyttäen Afrikan maaperästä saatuja materiaaleja: pigmenttejä, hennaa, hiekkaa, olkia ja soraa. Hän sijoittaa värit toisensa perään ja vähitellen hänen työnsä muotoutuvat, käyttäen useita työkaluja (harjat, veitset, sormet) ja tekniikoita (poisto, kollaasi, vesisuihku). 
Päivittäinen elämä, ihmisten vuorovaikutus, luonto, henkisyys ja lapset ovat hänen suosikkiteemojaan. 
Toisinaan hän sisällyttää heimoihin liittyviä symboleja ja merkkejä töihinsä, erityisesti Malin Dogonin kansoista. 
Rakentamisen, reliefien ja tiettyjen menetelmien takia Emmanuel Kavin teoksissa on useita eri näkökohtia, jotka aiheuttavat uusien objektien ilmenemisen teoksissa riippuen valosta ja katsojan tarkastelukulmasta. Kavi käyttää termiä "flouismi" kuvaamaan tätä progressiivista paljastumista.
Den of Thieves

Juoni

Los Angelesin seriffin erikoisyksikkö yrittävät pysäyttää menestynyttä ryöstäjäjoukkoa joiden uusin idea on päästä käsiksi mahdottomana ryöstettävänä pidetyn Yhdysvaltain keskuspankin Los Angelesin rahavarastoihin.

Tuotanto

Den of Thieves on ohjaaja Christian Gudegastin esikoisohjaus. Sen kuvaukset tapahtuivat suurimmaksi osaksi Yhdysvalloissa Atlantan kaupungissa.

Vastaanotto

30 miljoonaa dollaria vaatinut elokuva on menestynyt hyvin keräämällä 80 miljoonaa lipputuloina. Rotten Tomatoes sivuston arvostelijat antoivat sille arvosanaksi 41%, ja sivuston käyttäjät arvosanan 63%. Metacritic sivuston 24 kriitikkoa antoi sille 49/100 pistettä ja käyttäjät 6,5/10. CinemaScopen (asteikolla A+ – D-) elokuvan arvosana on B+. Suomalaisen Episodi.fi-sivuston arvostelija Matti Komulainen antoi elokuvalle 3/5 tähteä kehumalla toimintakohtauksia ja aidolta vaikuttavia autostuntteja.

Jatko-osa

Helmikuussa 2018 vahvistettiin Gudegastin palaavan käsikirjoittajaksi tulevaan jatko-osaan. Samalla vahvistettiin päänäyttelijöiden jatkavan rooleissaain.
Woodoo

Historia

Woodoon perustajajäseniä olivat rumpali Esa "Nätsi" Rosvall ja saksofonisti Pentti Ilmonen, jotka molemmat olivat aikaisemmin soittaneet Pentti Oskari Kankaan yhtyeessä. He esiintyivät Turku Jazztapahtumassa keväällä 1970 ja myöhemmin ensimmäiseen varsinaiseen kokoonpanoon tulivat mukaan Jukka Siikavire (kitara ja laulu) sekä Alarik Repo (basso). Yhtyeen kappaleista vastasi Siikavire.
Woodoon ainoan albumin Taikakulkunen julkaisi Finnlevyn progeen keskittynyt UFO-levymerkki vuonna 1971. Samana kesänä yhtye esiintyi muun muassa järjestyksessään toisessa Ruisrockissa sekä myöhemmin syksyllä Yle TV2:n kaikkien aikojen ensimmäisessä värilähetyksessä. Kesällä 1971 Woodoo soitti myös Siikavireen säveltämässä Tampereen Popteatterin musikaalissa Huuto ihmisestä. Vuonna 1972 yhtyeeseen liittyivät toinen lyömäsoittaja Ippe Kätkä, kitaristi Patti Karlsson sekä laulaja Raija Alenius. Uudeksi basistiksi vaihtui samalla Make Lindfors. Woodoo ei kuitenkaan saavuttanut suurta suosiota ja hajosi vuotta myöhemmin.
Eksyssuon lapset

Eksyssuon lapset on Pirkko Jaakolan kirjoittama radiokuunnelma, jonka ensiesitys Yleisradiossa oli vuonna 1981. Se voitti Tšekkoslovakian kuunnelmafestivaaleilla Pro Bohemia -ykköspalkinnon. Kuunnelman kesto on 24 minuuttia ja sen on ohjannut Marianne Castrén.
Eksyssuon lapset on fiktiivinen, mutta se perustuu tositapahtumiin. Kuunnelma kertoo Loimaan Eksyssuolle eksyneestä kahdesta sisaruksesta. Kuunnelmassa molemmat lapset ovat poikia, mutta todellisuudessa toinen lapsista oli tyttö. Tapaus sattui vuonna 1897 ja paikalle on myöhemmin pystytetty risti.  
Kuunnelmaa on vuodesta 2006 alkaen esitetty vuosittain Jaakola-päivien yhteydessä Eksyssuolla kuunnelman tapahtumapaikalla. Ensimmäisenä vuotena kuuntelijoita oli 50 ja vuonna 2010 tapahtumaan osallistui 150 henkilöä. Tapahtuman järjestäjinä toimivat Loimaan Jaakola-seura ry, Suomen Kuunnelmayhdistys ry ja Loimaan kaupungin kulttuuripalvelut. Yleisradio julkaisi Eksyssuon lapset C-kasetilla vuonna 1985. Josef Braun on kääntänyt kuunnelman saksaksi nimellä Kinder verirrt im Moor.
Braathens Regional Airways

Historia

Lentoyhtiö perustettiin syyskuussa 1976 nimellä Golden Air Flyg AB lentämään erilaisia tilauslentoja. Yhtiö on tämän jälkeen käynyt läpi useita muutoksia. Yhtiö oli pitkään muun muassa varustamoyhtiö Erik Thun AB:n omistuksessa. 
Vuonna 2012 Braathens Aviation osti Golden Airin, ja yhtiön pääreitti Trollhättan - Bromma tuli Sverigeflyg-yhteenliittymän haltuun. Golden Air muutti nimensä Braathens Regionaliksi 1. tammikuuta 2013, mutta Bromman-reittiä operoitiin edelleen aiemmalla Sverigeflyg-markkinointinimellä.
Maaliskuussa 2016 Braathens Regional muutti nimensä Braathens Regional Airwaysiksi. Samalla yhtiö alkoi yhdessä sisaryhtiönsä Braathens Regional Aviationin kanssa liikennöidä toisen sisaryhtiönsä, virtuaalilentoyhtiö BRA Braathens Regional Airlinesin lentoja, jonka alle yhdistettiin aiemmin erillisillä markkinointinimillä Malmö Aviation ja Sverigeflyg lennetyt lennot.

Kohteet

Braathens Regional Airways ei operoi lentoja omalla nimellään. Sen sijaan se operoi lentoja sisaryhtiölleen BRA Braathens Regional Airlinesille.
EAN-13

EAN-13-viivakoodi on 13-merkkinen standardoitu viivakoodi, joka on laajennus alun perin Yhdysvalloissa kehitetystä 12-numeroisesta Universal Product Code -koodista (UPC). EAN-13-viiva­koodit määrittelee standardointi­järjestö GS1.
Viivakoodin nimi oli aluksi European Article Number (eurooppalainen tavara­numero). Myöhemmin sen nimeksi vahvistettiin International Article Number (kansain­välinen tavara­numero), mutta lyhenne EAN säilyi.
EAN-13 -viivakoodeja käytetään maailman­laajuisesti vähittäis­kaupassa yleisesti myytyjen tuotteiden tunnuksina. Viiva­koodeilla merkityt numero­sarjat ovat tuote­kohtaisia tunniste­numeroita, joita Japanissa sanotaan myös japanilaisiksi tavara­numeroiksi (JAN). Kaikki numerot, jotka koodataan UPC- tai EAN- viiva­koodeilla, tunnetaan nimellä GTIN (Global Trade Item Number, maailman­laajuinen kauppa­tavara­numero, ja ne voidaan koodata myös muilla GS1-viiva­koodeilla.
EAN-13-viivakoodin ohella on käytössä myös EAN-8-viiva­koodi. Sitä käytetään lähinnä joillekin pienemmille tuotteille kuten makeisille.
EAN-13-koodiin lisätään joskus ylimääräinen kaksi­numeroinen EAN-2- tai viisi­numeroinen EAN-5-koodi, jolloin saadaan yhteensä 14- tai 17-merkkinen koodi. Näitä käytetään lähinnä aika­kaus­lehdelle niiden eri numeroiden erottamiseksi toistaan, kirjoille sekä kaupassa punnittaville elintarvike- ym. tuotteille niiden painon ilmaisemiseen.

GS1-etuliitteet

GTIN-koodin kaksi tai kolme ensimmäistä numeroa osoittavat sen GS1:n jäsenjärjestön, johon valmistaja on liittynyt. Harvoin esiintyvät nollalla alkavat EAN-13-koodit tarkoittavat 12-numeroisia UPC-koodeja, joiden alkuun on lisätty nolla, ja ne koodataan viiva­koodeiksi samalla tavalla.
Maakoodit 200-299 ovat oma lukunsa: useimmat GS1:n jäsen­järjestöt ovat varanneet nämä vähittäis­kauppa­ketjujen tai muiden yritysten sisäiseen käyttöön. Jotkut vähittäiskaupat käyttävät näitä omiin tuotteisiinsa, toiset taas ainakin osaa näistä kaupassa pakatuille tuotteille. Viivakoodi voi sisältää tuotteen tunnisteen lisäksi sen hinnan, määrän tai painon kaupan määrittämällä tavalla. Kauppa­ketjut, jotka aikaisemmin ovat käyttäneet UPC-viivakoodeja, ovat yhä yleisemmin ryhtyneet käyttämään GS1-etu­liitteitä 04 tuotteille ja 02 kaupassa pakatuille tuotteille.

Tarkistusmerkin laskenta

Tarkistusmerkki on laskettava numerosarjan muiden numeroiden avulla, ennen kuin viiva­koodi voidaan muodostaa.
Tarkistusmerkki lasketaan kertomalla numerosarjan kukin numero painokertoimilla ja laskemalla näin saadut luvut yhteen. Tarkistusmerkiksi asetetaan luku, joka näin saatuun summaan on lisättävä, jotta saataisiin kymmenellä jaollinen luku.

Kirjojen tunnisteet

Julkaistuja kirjoja varten otettiin 1980-luvulla käyttöön EAN-"maakoodi" 978 ja myöhemmin myös "maakoodi" 979. Näitä käytetään kirjojen EAN-koodeissa riippumatta siitä, missä maassa ne on julkaistu. Täten kirjojen EAN-koodien loppuosana voidaan käyttää ISBN-numeroa tarvitsematta numeroida niitä erikseen EAN-kooditusta varten. Samanlaisia järjestelyjä on otettu käyttöön myös aikakauslehtien ISSN-koodeille ja nuottijulkaisujen ISMN-koodeille.
Aleksandr Baranov

Aleksandr Andrejevits Baranov (1747 Kargopol – 16. huhtikuuta 1819 Sundasalmi), oli Venäjän Amerikan ensimmäinen kuvernööri. Baranov syntyi Kargopolissa kauppiasperheeseen. Hän muutti Irkutskiin 1780-luvulla, missä hän otti vastaan Shelikhovin kauppakomppanian pääjohtajan viran vuonna 1790. Hän johti kauppakomppanian operaatiota Alaskassa vuoteen 1818 asti.

Ura

Baranov saapui Alaskaan vuonna 1791, missä hän pysyi vuoteen 1818 asti. Hänen alaisuudessaan Alaskan alueella turkiskauppaan keskittyneestä Shelikhovin yrityksestä tuli Venäjän Amerikan siirtokunta. Baranovin alaisuudessa siirtokunnan talous kasvoi ja sen hallitsema alue laajeni huolimatta työvoiman ja materiaalin puutteesta, mikä teki hänestä suositun johtajan niin Pietarin hovissa, kuin Shelikhovin yrityksen päämajassa. Vuodesta 1799 lähtien Baranov oli siirtokunnan absoluuttinen hallitsija poistumiseensa asti.
Baranov keskittyi kuvernöörinä toimiessaan kolonialistiseen ekspansioon, kauppakomppanian taloudelliseen kasvuun ja Venäjän Pohjois-Amerikan turvallisuuden takaamiseen. Siirtokunnassa työskennelleet lähetyssaarnaajat kritisoivat Baranovia alkuperäisväestön käännytystyön ja opetuksen väheksymisestä. Uskonnolliset menot ja käännytystyön Baranov näki rasitteena taloudellisille tavoitteille. Lisäksi lähetyssaarnaajat eivät hyväksyneet Baranovin alaisuudessa tapahtunutta alkuperäisväestön julmaa kohtelua.
Baranov jäi eläkkeelle kuvernöörin virastaan vuonna 1818 omasta pyynnöstään. Matkallaan takaisin Venäjälle hän kuoli merellä keltakuumeeseen.

Yksityiselämä

Baranov avioitui 1770-luvulla Matreona Markovan kanssa. Matreona ei kuitenkaan seurannut puolisoaan Alaskaan, missä Baranov otti rakastajattarekseen alkuperäisväestöön kuuluvan naisen, joka otti kasteessa nimekseen Anna Grigorievna. Puolisonsa kuoltua Baranov otti Anna Grigorievnan viralliseksi vaimokseen ja heille syntyi kaksi lasta; Antipatr ja Irina.
Malkakatto

Malka- eli tuohikatto on yksi historiallisesti käytetty kattojen katetyyppi. Se oli yleisessä käytössä Suomessa aina 1860-luvulle saakka.
Malkakaton vesieristeenä on koivuntuohi. Koska tuohi haurastuu nopeasti auringossa, tuohilevyjen suojaksi ladottiin malkoja, jotka samalla pitävät kattotuohia paikoillaan. Malat tehtiin säänkestävyyden vuoksi kuusiriu'uista halkaisemalla ja asennettiin paikoilleen halkaistu puoli alaspäin. Malkojen päälle asennettiin painopuita ja toisinaan vielä kiviä estämään tuulen tuhoja.
Malka- ja painopuita uusimalla ja siten kattotuohia auringolta ja tuulelta suojaamalla tuohinen vesieriste saattoi kestää jopa ihmisiän.
Kastanjaluura

Levinneisyys

Kastanjaluuraa tavataan Perussa. Laji on harvinainen, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Hannu Palo

Hannu Palo (s. 28. elokuuta 1959 Lauritsala) on suomalainen laulaja, jonka ensimmäinen oma orkesteri perustettiin 1984. Ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1990.
Maria Uspenskaja

Elämä ja ura

Uspenskaja syntyi Tulassa asianajajan lapseksi 29. heinäkuuta vuonna 1876. Nuoruudessaan hän haaveili ooppera-urasta. Hän opiskeli laulamista Varsovan konservatoriossa ja Adašjevin teatterikoulussa Moskovassa. Valmistuttuaan näistä Uspenskaja näytteli Moskovan teatterilavoilla. Hän näytteli Moskovan taiteellisessa teatterissa (ven. Mосковский Художественный театр) ohjaaja Konstantin Stanislavskin ja tämän assistentin Leopold Sulerzhitskyn alaisuudessa vuodesta 1911 yli sadassa roolissa. Uspenskajalla oli myös rooleja venäläisissä lyhytmykkäelokuvista Svertšok na petši (1915), Nitštožnyje (1916), Tsvety zapozdalyje (1917) ja Hveska (1920).
Moskovan taiteellinen teatteri kiersi laajasti ympäri Eurooppaa. Teatterin saapuessa New Yorkiin vuonna 1922 Uspenskaja päätti jäädä sinne. Uspenskaja alkoi näytellä säännöllisesti Broadwaylla seuraavan vuosikymmenenen ajan. Uspenskaja näytteli muun muassa näytelmissä The Saint (1924), The Jest (1926), The Taming of the Shrew (1927–29) ja The Passing Present (1931). Hän myös opetti näyttelemistä American Laboratory Theatressa. Kollegansa Richard Boleslawskin kanssa vuonna 1929 Uspenskaja perusti New Yorkiin School of Dramatic Artin. Yksi Uspenskajan oppilaista oli silloin tuntematon teini-ikäinen Anne Baxter.
Vaikka Uspenskaja olikin näytellyt muutamissa venäläisissä mykkäelokuvissa vuosia aiemmin, hän kuitenkin pysytteli erossa Hollywood-elokuvista. Uspenskajan koulun taloudelliset ongelmat pakottivat hänet etsimään muita töitä. Tällöin hän perusti Maria Ouspenskaya School of Dance -tanssikoulun Vine Streetille Los Angelesiin.
Uspenskaja (nyt Mme. Maria Ouspenskaya) teki Hollywood-debyyttiroolinsa paronitar von Obersdorfina elokuvassa Miksi miehet vaihtavat vaimoa? vuonna 1936, joka toi hänelle roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden. Uspenskaja sai toisen Oscar-ehdokkuutensa vuonna 1940 parhaasta naissivuosasta elokuvasta Sanovat sitä rakkaudeksi (1939). Uspenskaja näytteli vanhaa mustalaisennustaja Malevaa kauhuelokuvissa Ihmissusi (1941) ja jatko-osassa Frankenstein Meets the Wolf Man (1943), joista hänet muistetaan nykyisin ehkä parhaiten. Hänen muihin menestyselokuviin lukeutuvat myös Kun sateet tulivat (1939), Sumujen silta (1940), Tanssi, tyttö, tanssi (1940), Uhkapeliä Shanghaissa (1941) ja Renkaita vedessä (1942). Näissä elokuvissa Uspenskajan vastanäyttelijöinä olivat muun muassa Walter Huston, Mary Astor, Irene Dunne, Charles Boyer, Myrna Loy ja Vivien Leigh sekä ohjaajina William Wyler, Clarence Brown ja Mervyn LeRoy. Uspenskajan viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1949 ensi-iltansa saanut Suukkoja hämärässä.
Maria Uspenskaja kuoli 73-vuotiaana aivoinfarktiin 3. joulukuuta vuonna 1949 saatuaan kolme päivää aiemmin vaikealaatuisia palovammoja asuntonsa palossa Los Angelesissa, Kaliforniassa. Palon syyksi kerrottiin, että Uspenskaja oli nukahtanut polttaessaan savuketta, josta palo sai alkunsa. Uspenskaja haudattiin Glendaleen, Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle. Hänen hautakiveensä on virheellisesti kaiverrettu syntymävuodeksi 1887.
Minnesota North Stars

Historia

North Stars sai paikkansa liigassa vuonna 1967, kun NHL teki toisen suuren laajennuksensa. Joukkueeseen kuuluivat muun muassa maalivahti Lorne Worsley, nelinkertainen Stanley Cup -voittaja ja joukkueen kapteeni Ted Harris ja Bill Masterton. Mastertonin nimi jäi NHL-historiaan ensimmäisenä ja tiettävästi ainoana pelitapahtumien seurauksena kuolleena pelaajana. Hänen mukaansa on nimetty Bill Masterton Memorial Trophy, joka on kunnianosoitus urheilumielestä ja omistautumisesta jääkiekolle.
1970-luku ei ollut North Starsille suosiollista aikaa. Usein tuloksena oli karsiutuminen pudotuspeleistä, kunnes vuonna 1978 Cleveland Barons -joukkueen omistajat ostivat myös North Starsin. Joukkue sai paljon uusia pelaajia, joista tunnetuimpina Dino Ciccarelli ja Bobby Smith, joiden johdolla North Stars saavutti paikan aina Stanley Cup -finaaliin saakka kaudella 1980–1981. Seuraavan kerran North Stars pelasi finaalissa kaudella 1990–1991, jolloin joukkueen tähtiä oli muun muassa Mike Modano.
Taloudelliset ja oikeudelliset ongelmat ajoivat North Starsin omistajan vaikeuksiin 1990-luvun alussa. Näin ollen vuonna 1993 seura siirtyi Dallasiin. North Starsin seurahistorian viimeinen ottelu pelattiin 15. huhtikuuta 1993 Detroit Red Wingsin vieraana Joe Louis Arenalla. North Stars hävisi ottelun maalein 5–3.