google/wiki40b huggingface dataset:
Kulttuuri- ja uskontofoorumi Fokus

Kulttuuri- ja uskontofoorumi Fokus (lyhyemmin Fokus, ja aiemmin Kristillinen kulttuuriliitto – KKL) on vuonna 1947 perustettu suomalainen kulttuurijärjestö.

Historiaa

Järjestön perustajajäseniin kuuluivat T. P. Virkkunen, V. A. Heiskanen ja Viljo Castrén.

Tavoitteet ja toiminta

Fokuksenn keskeisenä toimintamuotona on ollut tieteen ja uskonnon, kulttuurin ja uskonnon sekä tieteen ja kulttuurin välisen vuoropuhelun edistäminen. Vuoropuheluun ovat kuuluneet myös kulttuurin eri osa-alueiden välisen vuorovaikutuksen edistäminen ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen. Fokus on poliittisesti sitoutumaton ja ekumeeninen kulttuurijärjestö. Liiton kotipaikka on Helsinki ja toimialueena koko Suomi. Liiton jäseniä ovat yksityiset henkilöt.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko avustaa järjestöä. Vuonna 2014 kirkkohallituksen avustus oli 7000 euroa, joka oli noin 10 % järjestön budjetista.
Järjestön perustamiskokouksessa tehtäväksi määriteltiin "edistää kristilliseen maailmankatsomukseen perustuvaa suomalaista kulttuuria ja yhteiskuntaelämää yhteisymmärryksessä kansankirkon ja sen työelimien kanssa."
Fokus osallistuu kulttuuri- ja yhteiskunnalliseen keskusteluun järjestämällä seminaareja, näyttelyitä ja tapahtumia ympäri maata. Tavoitteena on käsitellä avoimesti arvoja, eettisiä kysymyksiä ja kulttuurin ilmiöitä sekä rohkaista kristittyjä mukaan kulttuurikeskusteluun.
Fokuksen (silloisen Kristillisen kulttuuriliiton) taide- ja tiedeklubit aloittivat toimintansa 1980-luvulla. Ne ovat keskeinen osa yhdistyksen toimintaa. Niiden tarkoituksena on tutustuttaa liiton jäsenet ja muut kiinnostuneet ajankohtaisiin taiteen ja tieteen kysymyksiin. Lähestymistapa on maailmankatsomuksellis-eettinen. 2000-luvulla on käynnistetty myös Kuvataideklubin ja Musiikkiklubin toiminta.
Viimeisimpinä aiheina ovat monikulttuurisuuteen liittyvät kysymykset, joita käsiteltiin järjestön järjestämässä kansainvälisessä kulttuurifoorumissa Espoossa syksyllä 2006. Järjestyksessä se oli 12. kulttuurifoorumi, joita Fokus (aiemmin KKL) on järjestänyt vuodesta 1981 alkaen.
Fokus on valmistellut Helsingin suurmoskeijaa ja kuuluu hanketta ajamaan perustettuun Oasis-säätiöön yhdessä Suomen Muslimiliitto ry:n ja Suomen Musliminaiset ry:n kanssa.
Risto Jalonen

Risto Jalonen (s. 28. lokakuuta 1957 Vaasa) on vaasalainen kuva- ja sanataiteilija. Jalonen on toiminut muun muassa taidemaalarina ja valokuvaajana. Jalosen retrospektiivinen näyttely Virran varrelta oli esillä galleria Art Alexissa vuonna 2008. Samaan aikaan ilmestyi Rajatapaus, 50-vuotisjuhlajulkaisu.
Jalonen on toimittanut kokoomateoksia pohjalaisesta taiteesta, kuten Vaasa - kaupunki keskellä luontoa (2002) ja Avain - Risto Jalonen ja muita pohjalaisia elämän tulkkeja (2005). Yksin -runokirjan ruotsinkielinen käännös mukana Yleisradion Tassiva Karhu kisassa 2005. Jalosen esikoisteos oli omakustanne Tuulee vuonna 1986.
Merida (polkupyörävalmistaja)

Merida Industry co., ltd. on taiwanilainen polkupyörävalmistaja.
Yhtiö on perustettu 1972, ja sen kaupallinen toiminta alkoi kesällä 1973, jolloin sillä oli 57 työntekijää.
Merida on tukenut useita huippupyöräilijöitä etenkin maastopyöräilyssä. Heitä ovat mm. Gunn-Rita Dahle Flesjå, Jose Antonio Hermida ja Ralph Näf, sekä maastopyöräilyjoukkueista Multivan Merida biking teamia . Lisäksi Merida on tukenut myös maantiepyöräilyjoukkueita, kuten puolalainen CCC-Polsat-Polkowice sekä virolainen Kalev Sport.
Borzjan piiri

Borzjan piiri (ven. Борзинский район, Borzinski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 9 000 neliökilometriä. Asukkaita on 54 400 henkeä (vuonna 2009).
Borzjan piiri sijaitsee Taka-Baikalian eteläosassa. Lännessä se rajoittuu Ononin ja Olovjannajan piireihin, pohjoisessa Balein ja Aleksandrovski Zavodin piireihin, idässä Krasnokamenskin ja Zabaikalskin piireihin sekä etelässä Mongoliaan.
Piirin hallinnollinen keskus on Borzjan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Šerlovaja Goran kaupunkimainen taajama ja 15 maalaiskuntaa: Akurai, Biliktui, Hada-Bulak, Južnoje, Kljutševskoje, Kondui, Kurunzulai, Novoborzinskoje, Perednjaja Byrka, Priozernoje, Solovjovsk, Šonoktui, Tsagan-Olui, Tšindant ja Ust-Ozernaja. Asutuskeskuksia on yhteensä 23.
Piirin kautta kulkee Tšitasta Kiinaan johtava rautatie ja maantie. Borzjassa niistä haarautuu yhteys Mongolian Tšoibalsaniin. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin 349 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvun lopussa.
Talous perustui 1990-luvulle saakka kaivosteollisuuteen (tina, ruskohiili) ja rautatieliikenteeseen. Nykyään kaivostoiminta on vähäistä. Seudulla on elintarvike- ja metsäteollisuutta. Lampaanhoitoon erikoistunut maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Borjzassa toimii lääketieteellinen opisto ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Daurskaja nov. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä, Dahurian luonnonpuisto ja kaksi muuta luonnonsuojelualuetta.
Oruron departementti

Oruron departementti (esp. Departamento de Oruro) on yksi Bolivian yhdeksästä departementistä. Se sijaitsee maan länsiosassa Chilen vastaisella rajalla rajutuen pohjoisessa La Pazin departementtiin, koillisessa Cochabamban departementtiin ja idässä ja etelässä Potosín departementtiin. Oruron departementti on pinta-alaltaan 53 588 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 450 800. Departementin pääkaupunki on noin 216 000 asukkaan Oruro.
Iso-Ahvenainen (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kalliomäkien painaumassa Ahvenaiskorkeen mäen pohjoispuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen pohjoisrantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto. Sille tulee tie Majaalahdelta. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Kangasalan ja Pälkäneen raja käy kääntymässä 150 metrin päässä kaakossa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Pälkäneveden alueeseen (35.714) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,5 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme suon kuvatusojaa ja sen laskuoja lähtee järven länsiosan eteläpäästä. Oja virtaa Pikku-Ahvenaisen läpi ja vahvistuu metsälähteistä ennen kuin se laskee Kivikoskenojan nimisenä Linnajärven Hangaslahteen.
Topi Nättinen

Seuraura

Nättinen on JYPin kasvatti. Hän oli kaudella 2009–2010 joukkueen C-nuorten paras maalintekijä runkosarjassa tehtyään 19 osumaa. Nättinen toimi myös JYPin kapteenina. Kaudella 2010–2011 hän oli tehoilla 16+17=33 JYPin B-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä runkosarjassa. Kaudella 2011–2012 Nättinen oli tehoilla 15+28=43 joukkueen A-nuorten toiseksi paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän pelasi samalla kaudella myös ensimmäiset miesten pelinsä esiinnyttyään kahdessa Mestis-ottelussa JYP-Akatemian paidassa.
Kaudeksi 2012–2013 Nättinen liittyi JYP-Akatemiaan. Hän teki varsin nopealla aikataululla SM-liigadebyyttinsä JYPissä 23. lokakuuta 2012 vieraissa Jokereita vastaan. Nättinen merkittiin joukkueen kakkosketjuun Petr Hubáčekin ja Eric Perrinin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.55 minuuttia. Nättisen liigauran avausmaali syntyi hänen toisessa SM-liigaottelussaan 8. tammikuuta 2013 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan kolme SM-liigaottelua. Nättisen tulokaskausi Mestiksessä toi 38 runkosarjaottelussa tehot 1+11=12.
Kauden 2013–2014 Nättinen pelasi vielä suurimmaksi osaksi JYP-Akatemiassa, mutta hän nousi loppukaudella JYPin SM-liigajoukkueeseen, jossa Nättinen pelasi kauden aikana kaikkiaan 14 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehopistein 2+2=4. Hän pelasi myös kaksi European Trophy -ottelua. Turnaus päättyi JYPin mestaruuteen. Siirtotakarajan jälkeen helmikuussa 2015 Nättinen siirtyi loppukaudeksi 2014–2015 JYP-Akatemian vahvuuteen ja hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi JYPin suuntaan siirtyneen Valtteri Hotakaisen tilalle. Nättinen oli Akatemian paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Samu Markkulan jälkeen tehoilla 19+21=40. Kevään 2015 pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras maalintekijä kolmella osumallaan. Nättinen palasi Akatemian Mestis-kauden jälkeen JYPin vahvuuteen ja hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaikkiaan Nättinen pelasi kauden aikana SM-liigassa 21 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehopistein 2+3=5. Maaliskuussa 2016 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen JYPin kanssa.
Huhtikuussa 2016 JYP lainasi Nättisen koko kauden 2016–2017 kattavalla sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Mikkelin Jukureihin. Hänen ensimmäinen kokonainen SM-liigakautensa toi 59 runkosarjaottelussa tehot 10+13=23. Nättinen ei palannut enää alkuperäisen sopimuksensa mukaisesti JYPiin, mutta seuran kanssa järjestettyä asiat hän purki sopimuksensa ja siirtyi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella Saimaan Palloon. Nättinen teki lopullisen läpimurtonsa SM-liigassa ja voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 14+28=42. Pudotuspeleissä hän oli kolmella osumallaan SaiPan paras maalintekijä Ahti Oksasen kanssa. Kaudella 2018–2019 Nättinen jatkoi isossa roolissa, mutta hänen kautensa osoittautui lopulta pettymykseksi, kun Nättinen teki runkosarjassa vain kolme maalia ja kaikkiaan 19 tehopistettä.
Nättinen siirtyi kaudeksi 2019–2020 kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan.

Muuta

Nättinen varttui Jyväskylässä Kortepohjan kaupunginosassa.
Nättisen serkut Joonas, Julius ja Jussi ovat myös jääkiekkoilijoita.
FC Nancy

FC Nancy on ranskalainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1901 ja lakkautettiin vuonna 1965. Se kävi kahdesti Ligue 1:ssä, ja eteni myös kahdesti Ranskan Cupin eli Coupe de Francen finaaliin, häviten kuitenkin molemmilla kerroilla. Nancyn kaupungin nykyinen jalkapallon ykkösseura on AS Nancy-Lorraine.
Niki de Saint Phalle

Niki de Saint-Phalle (1930–2002) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan iloisista pulleista naisfiguureistaan.
Saint-Phallen veistokset ovat suurikokoisia, kirkasvärisesti kuvioituja ja feministissävytteisiä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös dadaistihenkisiä assemblaaseja. Saint-Phalle teki veistoksia myös yhteistyössä aviomiehensä Jean Tinguelyn kanssa, molemmat olivat myös mukana uusi realismi -liikkeessä Pariisissa.
Vuonna 2001 Saint-Phalle lahjoitti suuren kokoelman töitään Nizzan nykytaiteen museolle.
Kaiku (veistos)

Veistoksen vaiheita

Veistos oli esillä kipsisenä Pariisin Salongissa vuonna 1886, jossa se sai kunniamaininnan. Tämän jälkeen taiteilijalta tilattiin teos marmorisena. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on saatu Eversti Hugo Standertskjöldin testamenttilahjoituksena vuonna 1931.
Eva Wichman

Eva Aline Wichman (vuodesta 1930 Gardberg, vuosina 1938–1945 Parland; 28. maaliskuuta 1908 Helsinki – 5. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, lelusuunnittelija ja kääntäjä.
Wichman opiskeli Helsingin taideteollisessa koulussa ja työskenteli sitten koristetaiteilijana ja lelusuunnittelijana. Wichman sai 1930-luvulla kaksi kertaa kultamitalin suunnittelemistaan puuleluista. Hän toimi sittemmin Huhtamäki-Hellaksen ja Fazerin taiteellisena johtajana ja ryhtyi myöhemmin vapaaksi taiteilijaksi.
Wichman kuului 1930- ja 1940-luvulla kirjallisen uransa aloittaneisiin toisen polven modernisteihin, ja hänen kertomuksensa sijoittuvat usein kaupunkimiljööseen.  1950-luvulla Wichman kuului jonkin aikaa kommunistiseen puolueeseen ja kirjoitti tällöin myös poliittisvaikutteista lyriikkaa. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen siihen tapaan, jolla kommunistinen puolue kohteli taiteilijoita, ja hän erosi lopulta puolueesta.
Wichman oli naimisissa 1938–1945 kirjailija Ralf Parlandin kanssa; Thomas Parland oli heidän poikansa. Hän oli 67-vuotias, kun hän kuoli vuonna 1975 keuhkosyöpään.
Vuoritalekana

Koko ja ulkonäkö

Lajista tunnetaan kaksi alalajia, nimialalaji T. j. jobiensis ja T. j. longicaudus.

Esiintyminen

Vuoritalekana elää Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin maailmanpopulaation koko on noin 10 000–1 000 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Vuoritalekanan elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset alavat metsät ja vuoristometsät.

Lisääntyminen

Vuoritalekana rakentaa korkean pesäkummun kasveista ja naaras munii munansa tämän kummun sisään. Munat hautuvat lahoavien kasvien lämmössä. Laji käyttää myös helttatalekanan (Aepypodius arfakianus) pesäkumpua tämän päätettyä pesimisensä.
Heisser Sommer

Näyttämösovitukset

Vuonna 2005 elokuvaan perustuvaa musikaalia esitettiin näyttämösovituksena Volkstheater Rostockissa. Näyttämöversion kirjoitti Axel Poike yhdessä säveltäjien Gerd Natschinski ja Thomas Natschinski kanssa. Thomas Bürkholz toimi musiikillisena johtajana. 12. heinäkuuta 2009 – 9. elokuuta 2009 Regattastrecke Berlin-Grünau esitti omaa näyttämösovitustaan Wolfgang Bordelin johdolla.
Isaac Peral (A0)

Valmistus

Alus tilattiin 17. helmikuuta 1915 annetun laivastonlain perusteella Fore River Shipyardilta Quincystä Massachusettsista Yhdysvalloista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 21. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1916 ja otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 1917.

Palvelus

Aluksen nimeksi vaihdettiin 1930 O1. Alus poistettiin palveluksesta 18. toukokuuta 1932.
Kanadan kansallispuistot

Kanadan kansallispuistoihin kuuluu yli 40 suojeltua aluetta Kanadassa. Kansallispuistojen tarkoituksena on muodostaa suojeltujen alueiden yhteinen järjestelmä, joka edustaa kaikkia Kanadan erilaisia luonnonalueita. Järjestelmää ohjaava ryhmä, Parks Canada, on kehittänyt suunnitelman, joka rajaa 39 erilaista järjestelmään kuuluvaa aluetta, jotka edustavat kanadalaista maisemaa. Vuonna 2005 Parks Canada ilmoitti, että järjestelmä on 60 % valmis. Puistojen tärkein tavoite on suojella puistojen ekologista koskemattomuutta, mutta sallia ihmisten tutkia, oppia ja nauttia Kanadan luonnontiloista. Ensimmäinen Kanadan kansallispuisto oli Banff, joka perustettiin vuonna 1885 nimellä Rocky Mountainin kansallispuisto. Suurin puisto on Wood Buffalo, jonka pinta-ala on noin 45 000 km². Muita kansallispuistoja Kanadassa ovat Kluanen kansallispuisto, Miguashan kansallispuisto, Gros Mornen kansallispuisto ja Georgian Bay Islandsin kansallispuisto.
Carlos Martins

Seurajoukkue

Martins on Sporting Clube de Portugalin kasvatti. Hänet lainattiin kaudeksi 2001–2002 Campomaiorenseen, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Seuraavan kauden hän aloitti Sportingissa, mutta siirtyi tammikuussa 2003 loppukauden kestävällä lainasopimuksella Académica de Coimbraan.
Kausi 2004–2005 oli maalien valossa hänen parhaansa joukkueessa, kun hän onnistui tekemään sarjassa 22 ottelussa viisi maalia. Seuraava kausi 2005–2006 meni hänen osaltaan hieman heikommin fyysisten ongelmien takia, hän oli 13/21 ottelussa avauskokoonpanossa ja teki niissä kaksi maalia.
Helmikuussa 2007 Martinsin ajauduttua ongelmiin joukkueessa, päävalmentaja Paulo Bento päätti hyllyttää hänet viimeisiksi kolmeksi kuukaudeksi. Hänellä oli kuitenkin voimassa oleva sopimus joukkueen kanssa, ja niin hän oli pakotettu siirtymään ulkomaille. Heinäkuussa Martins siirtyi espanjalaisseura Recreativo de Huelvaan.
Hän pelasi hyvän kauden huelvalaisseurassa ja oli läpikauden yksi kannattajien suosikkipelaajista. Otteluita hänelle kertyi 32 ja niissä syntyi kuusi maalia. Kannattajat kutsuivat häntä myös lempinimellä Carlitos.
1. heinäkuuta 2008 hän teki viisivuotisen sopimuksen lissabonilaisseura Benfican kanssa. Hänestä maksettiin 3 miljoonan euron siirtokorvaus, joka jaettiin Sportingin (40%), Recreativon (40%) ja hänen itsensä (20%) kesken. Hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana sattunaisesti, eikä onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa avauskokoonpanossa.
Seuraavan kauden 2009–2010 alkupuoliskolla hän kärsi loukkaantumisista eikä näin onnistunut aina pitämään paikkaansa avauskokoonpanossa. Toisella puoliskolla hän kuitenkin palasi pelaavaan kokoonpanoon ja teki muun muassa liigacupin loppuottelussa Portoa vastaan maalin vapaapotkusta. Benfica voitti ottelun lopulta 3–0.
2. marraskuuta 2010 hän syötti neljä maalia, kun Benfica voitti Mestarien liigan ottelussa Lyonin 4–3. Zlatan Ibrahimović sivusi ennätystä marraskuussa 2012.

Maajoukkue

Martins sai kutsun Portugalin maajoukkueeseen ensimmäisen kerran vuoden 2008 EM-karsintaotteluihin Suomea ja Tanskaa vastaan.
Björnstorpin linna

Björnstorpin linna (ruots. Björnstorps slott) on linna Lundin kunnassa, Skånen maakunnassa, Ruotsissa. Se edustaa romanttista rokokoo-tyyliä. Linna rakennettiin vuonna 1752, ja sitä uudistettiin 1860- ja 1870-luvuilla. Nykyinen ulkoasu on ruotsalaisen arkkitehti Helgo Zettervallin käsialaa.
Tyler Clary

Ura

Clary voitti olympiakultaa 200 metrin selkäuinnista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Noissa kisoissa hän oli myös 200 metrin perhosuinnissa viides. Pitkän radan MM-kilpailuista Clary on saavuttanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Hopeat ovat tulleet 400 metrin sekauinnista vusoilta 2009 ja 2011 ja pronssit 200 metrin selkäuinnista vuosilta 2011 ja 2013. Lyhyen radan MM-kilpailuista Clarylla on yksi viestikulta vuodelta 2014 sekä yksi hopea ja kaksi pronssia henkilökohtaisilta matkoilta. Pan-Amerikan kisoista hän on saavuttanut yhden hopean.
Claryn valmentajina toimivat David Marsh ja Mike Bottom.

Muuta

Clary on syntymänimeltään Scott Flowers, mutta hän muutti nimensä 18-vuotiaana Tyler Claryksi, sillä Claryn itsensä mukaan hänen isäpuolensa Lonnie Clary oli ollut hänelle merkittävä vaikuttaja urallaan.
Uransa jälkeen Clary aikoo siirtyä NASCAR-kuljettajaksi. Tavoitteena hänellä on ajaa vuonna 2021 Sprint Cup Seriesissä.
Tulienkeli

Tulienkeli (ven. Огненный ангел) on Sergei Prokofjevin viisinäytöksinen ooppera (op. 37). Se on sävelletty vuosina 1919–1927 ja esitetty ensimmäistä kertaa 25. marraskuuta 1954 Pariisin Théâtre des Champs-Elysées'ssa Charles Bruckin johdolla. Libreton oopperaansa teki säveltäjä itse Valeri Brjusovin romaanin pohjalta.
Prokofjev sävelsi kolmannen sinfoniansa (1928) Tulienkelin musiikin pohjalta.
Alex Matson

Elämäkerta

Matsonin vanhemmat olivat merimies ja kauppias Matias Matson ja Judit Torckel. Pian Alexin syntymän jälkeen perhe muutti Englantiin. Matsonin perhe eli aluksi vaikeissa oloissa, ja Alex Matson sairastui aliravitsemuksen takia riisitautiin. Saatuaan koulunsa päätökseen 14-vuotiaana hän ryhtyi avustamaan isäänsä tämän omistamassa räätälinverstaassa Hullin kaupungissa. Sairastuttuaan tuberkuloosiin Alex Matson oli jonkin aikaa parantolassa Saksassa ja palasi sitten Suomeen.
Vuosina 1905–1909 Matson työskenteli eräässä vientiliikkeessä ja luki tänä aikana runoutta, sosialistista kirjallisuutta sekä Nietzschen ja Bernard Shaw’n teoksia. Matson aikoi aluksi ryhtyä taiteilijaksi, harjoitteli piirtämistä ja vesivärimaalausta ja opiskeli taidetta Hullissa. Lopetettuaan taideopintonsa Matson toimi tulkkina Montrealiin matkanneessa laivassa.
Palattuaan Suomeen Matson piti ensimmäisen taidenäyttelynsä Helsingissä ja työskenteli vuodesta 1914 lähtien taiteilijana ja taideopettajana. Ensimmäisen romaaninsa Maata paossa Matson julkaisi 1920.  
Vuosina 1922–1930 Matson oli naimisissa kirjailija Kersti Bergrothin kanssa. He asuivat ensin Lontoossa, jossa Matsonilla oli työpaikka Suomen suurlähetystössä, ja sitten Tyrisevällä Karjalankannaksella. Matsonin aloitteesta Bergroth julkaisi vuosina 1927–1930 Sininen kirja -nimistä kirjallisuuslehteä, jossa esiteltiin englantilaista kulttuuria suomalaisille.
1930-luvulla Matson kirjoitti Finnish Trade Review -lehteen ja alkoi myös toimia kääntäjänä. Sodan jälkeen Matson oli mukana Tampereelle perustetussa Mäkelän piirissä. Tämä oli kirjastonjohtaja Mikko Mäkelän johdolla toiminut kirjallinen piiri, joka kokoontui säännöllisesti Tampereen kaupunginkirjastossa ja jonka jäseninä olivat muun muassa Lauri Viita, Väinö Linna, Harri Kaasalainen, Viljo Paula, Reino Mantere ja Mirkka Rekola. Matson julkaisi pääteoksensa Romaanitaide 1947, tätä teosta Väinö Linna käytti apuna suunnitellessaan kirjansa Tuntematon sotilas rakennetta, samoin Lauri Viita sai siitä vaikutteita.
Carl Jonas Love Almqvist

Carl Jonas Love Almqvist (28. marraskuuta 1793 – 26. syyskuuta 1866) oli ruotsalainen kirjailija.  Hän tarkasteli kustavilaista yhteiskuntaa ja muun muassa sukupuolirooleja kriittisesti. Almqvistin romanttinen tuotanto vaikutti Suomessa J. L. Runebergin ja Fredrika Runebergin teoksiin.
Almqvist opiskeli papiksi ja työskenteli muun muassa opettajana ja sanomalehtimiehenä. Hän joutui hankaluuksiin Ruotsissa ja muutti ensin Yhdysvaltoihin ja sieltä Saksaan, missä hän kuoli.

Det går an

Almqvist oli aikanaan Ruotsin tuotteliaimpia kirjailijoita. Hänen tuotannossaan on sekä romanttisia että realistisia piirteitä. Hän toi teoksiinsa kansankuvauksen, josta realismin kaudella tuli kirjallisuuden valtavirta. Hänen pääteoksekseen on nostettu kirja Törnrosens bok (1832–1851), joka on osittain suomennettu.
Yksi Almqvistin tunnetuimmista teoksista on vapaata rakkautta, miehen ja naisen aviotonta rakkaussuhdetta, käsittelevä romaani Det går an (suom. Käy laatuun). Siinä lasimestarin tytär Sara Videbeck ja kersantti Albert kohtaavat laivalla ja rakastuvat toisiinsa. He valitsevat kuitenkin avioliiton sijaan avoliiton ilman kirkon siunausta, jotta kummankin vapaus säilyisi.
Det går an herätti aikanaan paljon huomiota Ruotsissa, ja sitä pidettiin siveettömänä. J. V. Snellman kirjoitti teokselle samannimisen ilman tekijän nimeä ilmestyneen jatko-osan (suom. Sopii ja Käy laatuun), joka kuvaa Saran ja Albertin yhteiselämän toimimattomaksi. Snellmanin romaanin taustalla on ajatus, ettei Almqvistin kuvaama vapaa suhde ole mahdollinen sukupuolten välisten erojen vuoksi.
Max Stirner

Johann Kaspar Schmidt, paremmin tunnettu nimellä Max Stirner (25. lokakuuta 1806 Bayreuth, Baijerin kuningaskunta – 26. kesäkuuta 1856 Berliini, Preussi) oli saksalainen filosofi, joka on yksi nihilismin, nominalismin, eksistentialismin, postmodernismin ja anarkismin, anarkoindividualismin ja erityisesti egoistisen anarkismin aatteen muovaajista.
Stirner opiskeli Berliinin yliopistossa filologiaa, filosofiaa ja teologiaa. Hän liikkui aluksi nuorhegeliläisissä piireissä, mutta rakensi oman filosofisen järjestelmänsä paljolti suuntautuneeksi näitä ajattelijoita vastaan. Hegelin lisäksi hän sai vaikutteita Adam Smithiltä. Stirner kirjoitti muun muassa etiikasta, poliittisesta filosofiasta, omistuksesta ja arvoteoriasta.
Stirner työskenteli opettajana tyttöjen kymnaasissa kirjoittaessaan pääteoksensa Der Einzige und sein Eigentum (Ego ja hänen oma), joka oli polemiikkia Hegeliä ja nuorhegeliläisiä, kuten Ludwig Feuerbachia ja Bruno Baueria, mutta myös kommunisteja kuten Wilhelm Weitlingia ja anarkisteja kuten Pierre-Joseph Proudhonia, vastaan. Hän erosi opettajantoimestaan teoksen aiheuttamien kiistojen vuoksi.
Stirnerin filosofian mukaan, kaikki maailmassa, myös toiset ihmiset, ovat otettavaksi omaisuudeksi. Stirner kirjoitti yksityistä omaisuutta vastaan, sanoen, "hän joka osaa ottaa, joka osaa puolustaa, se asia, kuuluu hänelle" ja "omaisuus ei ole fakta. Se on laillinen fiktio". Stirner kannatti radikaalia individualismia ja materialismia, ja hänen mukaansa ainoa asia joka estää ihmisen ottamasta mitä hän haluaa, on hänen kykynsä tehdä niin. Stirnerin mukaan, asiat kuten moraalisuus, humanismi, valtio ja kapitalismi ovat vain illuusioita mielessä, ns. "haamuja" (saks. spuk).
Stirner kuoli hyönteisen pureman aiheuttamaan tulehdukseen vuonna 1856. Kerrotaan, että Bruno Bauer oli ainoa nuorhegeliläinen, joka oli läsnä hänen hautajaisissaan.
Kaltiainen

Kaltiaiset ovat ruisjauhoista, vedestä ja suolasta valmistettuja pieniä, kupinmuotoisia leipiä, joita paistetaan nuotiolla puunrungon päässä.
Robbie McEwen

Robbie McEwen (s. 24. kesäkuuta 1972 Brisbane) on australialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1996–2012. Yhtenä maailman nopeimmista kirimiehistä tunnettu McEwen voitti ammattilaisurallaan yli 150 kilpailua. Hän voitti Ranskan ympäriajossa kaikkiaan 12 etappia sekä pistekilpailun vuosina 2002, 2004 ja 2006. Italian ympäriajossa McEwen voitti niin ikään 12 osuutta. Vuonna 2002 hän saavutti hopeaa MM-kilpailujen maantieajossa. Hän voitti myös vuonna 1998 Alankomaiden ympäriajon pistekilpailun.