google/wiki40b huggingface dataset:
Mielenfilosofia

Mielenfilosofian seuraamuksia

Mielenfilosofiset ajatukset liittyvät useisiin inhimilliselle elämälle keskeisiin puoliin. Eräitä esimerkkejä ovat ajatukset minuudesta ja vapaasta tahdosta, havaitsemisen, tunteiden ja muistin luonne, sekä kuoleman luonne ja kysymys siitä, onko se kaiken loppu. Minuuteen liittyvät muun muassa kysymykset siitä, mikä henkilö todella on ja mistä hänen identiteettinsä koostuu.

Mielenfilosofia ja nykyfilosofian koulukunnat

Suuri osa yllä olevasta käsittelystä liittyy mielenfilosofiaan analyyttisessä filosofiassa, joka on akateemisen filosofian valtavirta muun muassa englanninkielisissä maissa ja Pohjoismaissa. Analyyttinen mielenfilosofia hyödyntää usein luonnontieteiden tutkimustuloksia.
Eräitä muita filosofisia koulukuntia luetaan usein mannermaisen filosofian käsitteen alle. Siihen kuuluvissa suuntauksissa kuten fenomenologia pyritään usein ymmärtämään inhimillistä olemassaoloa ja kokemusta suoraan, sen sijaan että keskityttäisiin kieleen ja loogiseen analyysiin. Mielenfilosofisten kysymysten suhteen tätä tarkoittaa usein pyrkimyksiä tavoittaa ajattelun ja havaintokokemuksen käsitteet jollain suoralla tavalla, johon ei liity kielellisten muotojen analyysiä. Edmund Husserlin perustama fenomenologia pohtii ihmismielen sisältöjä (noema) sekä sitä, kuinka fenomenologiset tapahtumasarjat muovaavat ihmisen kokemuksia. 
Jotkut filosofit ja kognitiotieteilijät ovat pyrkineet hyödyntämään sekä analyyttisen että mannermaisen perinteen ajatuksia. Esimerkiksi Ron McClamrock on saanut vaikutteita Herbert Simonilta, Maurice Merleau-Pontyltä ja Martin Heideggerilta, ja esittää, että ihmisen maailmassa-olemisen (Dasein, In-der-welt-sein) tila tekee mahdottomaksi sen, että hän voisi ymmärtää itsensä abstrahoimalla maailma pois ja tutkimalla sitä kuin se olisi irrallinen ulkoinen olio, jonka osa hän ei itse ole.

Mielenfilosofian suhde eri tieteenaloihin

Ihmiset ovat ruumiillisia olentoja ja siksi tutkittavissa luonnontieteellisin menetelmin. Koska henkiset tapahtumat eivät ole itsenäisiä suhteessa ruumiillisiin tapahtumiin, ihmistä kokemusperäisin menetelmin tutkivien tieteenalojen tulokset ovat merkittäviä myös mielenfilosofian kannalta. On olemassa useita tieteenaloja, jotka tutkivat tapahtumia, jotka ovat jossain suhteessa henkisiin tapahtumiin. Tällaisia tieteitä ovat muiden muassa biologia, tietojenkäsittelytiede, kognitiotiede, kybernetiikka, kielitiede, lääketiede, farmakologia ja psykologia.
Hessdalen

Hessdalen on viidentoista kilometrin pituinen laakso eteläisessä Keski-Norjassa suhteellisen lähellä Ruotsin rajaa. Siellä asuu noin 200 ihmistä. Se sijaitsee maan keskiosassa ja noin 120 kilometriä Trondheimista etelään ja 35 kilometriä Røros:in kaivoskaupungista pohjoiseen. Se on Sør-Trøndelagissa olevan Holtålenin kunnan osa. Enimmillään viisi kilometriä leveä ja 12 kilometriä pitkä laakso on suunnilleen pohjois-eteläsuuntainen ja sen halki kulkee tie. Laaksoa ympäröivät noin tuhat metriä korkeat vuoret lännessä ja idässä ja useimmat asukkaat asuvat noin 800 metrin korkeudessa. Paikka on Öygnen-järven ja suuren Ålenin kylän puolivälissä, ja laajemmin Røros-Haltdalen-linjan keskivaiheilla. Pohjoisessa on Kjerringvoll ja etelässä Myrhaug ja vielä etelämpänä Storvollen.
Hessdalenissa on 1980-luvulta lähtien esiintynyt maantulia, joita tutkivan "Hessdalen-projektin" tiedemiehet perustivat vuonna 1983. Maantulien esiintymistiheys on asteittain vähentynyt, mutta niitä havaitaan yhä noin kaksikymmentä vuodessa. Ufotutkijat pitävät monesti ilmiötä ufojen aiheuttamana.
Hämeenlinnan rautatieasema

Yleistä

Hämeenlinna sijaitsee Helsingin ja Tampereen puolivälissä, ja siksi rautatiellä on varsin paljon läpikulkuliikennettä, vaikkei Hämeenlinna olekaan risteysasema. Asemalla pysähtyvät R-junat sekä osa Helsingin ja Tampereen välillä liikennöivistä kaukojunista. Syyskuuhun 2006 asti Hämeenlinnassa pysähtyivät kaikki rataosan henkilöjunat. Hämeenlinnan asemalla on vuonna 1999 rakennettu alikulkutunneli, joka korvasi edellisen 1960-luvun puolivälissä valmistuneen tunnelin. Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 (yöjunat Helsinkiin käyttävät raidetta 2) ja Tampereen suuntaan raiteelta 3.
Hämeenlinnan asemarakennus siirtyi VR-Yhtymän omistukseen vuonna 1995. Tavaramakasiini siirtyi eräiden muiden rakennusten ohella Ratahallintokeskukselta Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Asema-alueen itäreunalle valmistui uusi tavararatapiha vuonna 1996. Museovirasto on luokitellut Hämeenlinnan rautatieaseman alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Keinusaaren kaupunginosassa sijaitsevan aseman kautta kulkevat Hämeenlinnan kaupunkiliikenteen linja-autot ja siellä on myös taksiasema.
Asemalta runsaat kaksi kilometriä pohjoiseen, hotelli Aulangon tuntumassa, sijaitsi kesäisin käytössä ollut seisake vesibussireitti Hopealinjan laiturin kohdalla vuosina 1953–1981.

Historia ja arkkitehtuuri

Hämeenlinna oli Helsingistä pohjoiseen suuntautuneen rautatien päätepiste vuoteen 1876 saakka, jolloin valmistui rautatie Tampereelle. Tätä ennen liikenne Tampereelle ja muualle pohjoisen suuntaan hoidettiin vesitse Vanajavettä myöten, jolloin laivojen lähtöpaikkana oli kilometrin päässä rautatieasemalta pohjoiseen sijainnut satama. Hämeenlinnan ensimmäisen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Carl Albert Edelfelt. Se oli Helsingin ja Tikkurilan rautatieasemien ohella yksi kolmesta tiilirakenteisesta Helsinki-Hämeenlinna-radan asemarakennuksesta. 
Rautatieasema sijaitsi vuoteen 1915 saakka Hämeenlinnan maalaiskunnan alueella. Kun aseman seutu liitettiin Hämeenlinnan kaupunkiin, siellä oli vain jonkin verran tehdas- ja asutusalueita. Myöhemminkään rautatieaseman ympäristöön ei ole syntynyt merkittävää liikekeskusta, vaan Hämeenlinnan hallinto- ja liikekeskus ovat pysyneet Vanajaveden länsipuolella. Vanha rautatieasema tuhoutui sisällissodan aikana Hämeenlinnan valtauksen yhteydessä 26. huhtikuuta 1918, kun saksalaisten ampuma kranaatti osui ratapihalla seisoneeseen punaisten ammusjunaan, joka räjähtäessään sytytti asemarakennuksen tuleen. 
Nykyisen punatiilisen asemarakennuksen on piirtänyt Thure Hellström, ja se on valmistunut vuonna 1921. Rakennus on lähes samanlainen kuin Hellströmin hieman aikaisemmin Koiviston kauppalaan suunnittelema ja sittemmin hävinnyt asemarakennus. Hämeenlinnan aseman matkatavarasiipeä on jatkettu 1960-luvulla. Asema-alueella sijaitsee myös muun muassa tiilinen veturitalli sekä puisia ja tiilisiä varastorakennuksia rautatien alkuajoilta. Asemaa ympäröivä lehmuspuisto on pitkälti alkuperäisessä asussaan. Rautatieaseman eteläpuolelle valmistui Viipurintien ylikulkusilta vuonna 1954. Asemarakennuksen pohjoispää turmeltui pahoin 22. tammikuuta 1984 syttyneessa tulipalossa.
Euroopan unionin symbolit

Euroopan unionin symbolit on tarkoitettu edustamaan EU:ta ja yhdistämään unionin kansoja ja kansalaisia. Symboleita on viisi ja ne  ovat lippu, motto, hymni, juhlapäivä ja yhteinen raha. Euroopan unionilla ei ole vaakunaa, mutta lipun tähtikuviota käytetään usein sen sijassa.

Euroopan unionin motto

Euroopan unionin motto julkistettiin alun perin epävirallisen prosessin kautta vuonna 2000. Moninaisuudessaan yhtenäinen valittiin koululaisten internetissä tekemien ehdotusten pohjalta ja sen hyväksyi europarlamentin puhemies Nicole Fontaine. Motto on nykyisellään kirjoitettu unionin perustuslakiluonnokseen ja se esiintyy EU:n www-sivuilla.

Eurooppa-päivä

9. toukokuuta 1950 Robert Schuman esitti ehdotuksensa yhtenäisen Euroopan luomisesta välttämättömänä rauhanomaisten suhteiden ylläpitämiseksi.
Tätä ehdotusta, joka tunnetaan nimellä Schumanin julistus pidetään Euroopan unionin perustamisen ensimmäisenä askeleena.
Nykyään 9. päivästä toukokuuta on tehty Euroopan unionin symboli (Eurooppa-päivä), joka yhdessä yhteisen valuutan (euro), lipun ja kansallislaulun kanssa identifioi Euroopan unionin poliittisena toimijana. Eurooppa-päivä on tarkoitettu unionin kansoja ja kansalaisia yhdistävien juhlallisuuksien päiväksi.
Eurooppa-päivän tapahtumia Suomessa järjestää kansalaisjärjestö Eurooppalainen Suomi yhteistyössä Euroopan komission kanssa.
Juuso Kaijomaa

Ura

Kaijomaa on Jokipoikien kasvatti. Hän oli kaudella 2005–2006 joukkueen B-nuorten paras maalintekijä 14 osumallaan. Kaijomaa siirtyi seuraavaksi kaudeksi 2006–2007 B-nuorten I-divisioonasta SM-sarjaan ja Saimaan Palloon, jonka paras pistemies ja maalintekijä hän oli tehoilla 16+10=26. Kaudella 2008–2009 Kaijomaa debytoi SM-liigassa, jossa hän pelasi neljä ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Kaijomaa pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 11. marraskuuta 2008 Porin Ässiä vastaan. Hän oli SaiPan A-nuorten kolmanneksi paras pistemies tehtyään 23 runkosarjaottelussa tehot 11+20=31. Huhtikuussa 2009 Kaijomaa teki kolmivuotisen jatkosopimuksen SaiPan SM-liigajoukkueen kanssa.
Kauden 2009–2010 Kaijomaa pelasi suurimmaksi osaksi SaiPan A-nuorissa, jonka paras syöttäjä sekä toiseksi paras pistemies ja maalintekijä hän oli Tomi Leivon jälkeen tehoilla 11+26=37. Kaijomaa pelasi kauden aikana miesten pelejä neljän ottelun verran sekä SaiPan SM-liigajoukkueessa että lainalla Mestis-joukkue Mikkelin Jukureissa. Kauden 2010–2011 hän vietti kokonaan lainalla Jukureissa.
Kausi 2011–2012 oli Kaijomaalle varsinainen tulokaskausi SM-liigassa. Hän teki 26 runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä. Kaijomaa jäi kuitenkin pieneen rooliin SaiPassa ja haki kauden aikana peliaikaa myös neljän ottelun verran Jukureista. Hän palasi suuremman vastuun perässä kasvattajaseuraansa Jokipoikiin kaudeksi 2012–2013. Kaijomaa edusti kauden aikana Pohjoisen joukkuetta Mestis Hockey Dayn tähdistöottelussa. Kauden 2013–2014 jälkeen Jokipojat jätti Mestiksen taloudellisista syistä ja siirtyi pelaamaan Suomi-sarjaan. Kaijomaa siirtyi kuitenkin syyskuussa 2014 jatkamaan uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettanin Hammarby IF:ään oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2014–2015.
Kaudeksi 2015–2016 Kaijomaa palasi taas vuoden mittaisella sopimuksella takaisin Mestikseen nousseeseen Jokipoikiin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Kaijomaa siirtyi kaudeksi 2016–2017 Mestikseen perustettuun Espoo Unitediin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.

Muuta

Kaijomaan isoveli Kalle pelaa puolustajana Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsissa.
Croton Distributing Reservoir

Croton Distributing Reservoir oli New Yorkissa ollut suurikokoinen tekojärvi. Se rakennettiin vuosina 1839-1842. Järvi oli pinta-alaltaan 16 000 neliömetriä, ja sen graniittiset muurit olivat 15 metriä korkeat ja 7,5 metriä paksut. Muurien päällä kulki kävelytie, josta oli näkymät yli kasvavan kaupungin. Tekojärvi oli osa New Yorkin vesihuoltoa, jonne johdettiin vettä rautaputkilla 66 kilometriä pohjoisempana olevasta Croton-joesta. Tekojärvi sijaitsi Viidennellä avenuella 40. ja 42. katujen välisellä alueella.
Tekojärvi purettiin 1900-luvun alussa, ja nykyään samalla paikalla sijaitsee New Yorkin kaupunginkirjaston pääkirjasto New York Public Library, joka valmistui vuonna 1911.
Traumatologia

Traumatologia on lääketieteen ala, joka käsittelee tapaturmien seurauksena syntyneiden vammojen tutkimusta ja hoitoa kirurgisesta näkökulmasta. Traumatologia on usein päivystysluonteista työtä. Potilailla on yleensä onnettomuuden tai muun tapaturman johdosta syntyneitä vammoja tai niihin liittyviä tulehduksia. Tavallisia traumatologian alalla hoidettavia tapauksia ovat lonkan, nilkan, ranteen ja säären alueen murtumavammat, sekä muista esimerkiksi selkävammat, palovammat, monivammapotilaat ja nivel- ja luutulehdukset.
Alan nimi tulee kreikan kielen vammaa tai haavaa tarkoittavasta sanasta trauma.
Suomessa lääkäri voi erikoistua traumatologiaan ortopedian ja traumatologian erikoisalalla. Erikoistuminen kestää kuusi vuotta.
Mycoplasma laboratorium

Mycoplasma laboratorium on synteettisellä genomilla toimiva bakteerilaji, jonka genomi perustuu Mycoplasma mycoides -bakteerin genomiin. Tämä bakteerisolun valmistus kuuluu synteettisen biologian tutkimusalaan. M. laboratoriumin valmisti J. Craig Venterin johtaja tutkimusryhmä, joka julkisti tuloksensa 2010. Tutkimusryhmässä työskenteli lisäksi Nobel-palkittu mikrobiologi Hamilton Smith. M. laboratoriumia pidetään ensimmäisenä täysin synteettisellä genomilla kuuluvana bakteerisoluna ja sitä on kutsuttu jopa ensimmäiseksi esimerkiksi synteettisestä elämästä.
Venterin tutkimusryhmä käytti pohjanaan tietokannassa olevaa Mycoplasma mycoides capri -bakteerin genomia, joka on kooltaan n. 1,08 miljoonaa emäsparia. Mycoplasma-bakteereilla on pienin tunnettu genomi ja tutkimus sivuaa ns. minimaalisen genomiikan tutkimushaaraa, eli elämän vähimmäisvaatimuksia tutkivaa tutkimusalaa. Tutkimusryhmä muokkasi M. mycoidesin genomia lisäämällä siihen muutamia lyhyitä "vesileima"-osia, joiden avulla onnistunut tulos pystyttiin toteamaan.
Uusi mutanttikanta eli Mycoplasma laboratorium syntetisoitiin osissa ja kasattiin kokonaisuudeksi, joka siirrettiin isäntänä toimivaan Mycoplasma capricolum-soluun. Synteettinen genomi korvasi M. capricolumin genomin ja tuloksena syntyi uusi elinkelpoinen ja lisääntymiskykyinen bakteerisolu.
Maadoittuminen

Maadoittumisen taustalla olevat uskomukset

Maadoittajat uskovat, että ilmiöllä voisi olla ihmiselle suotuisia terveysvaikutuksia. Ne voisivat johtua siitä, että maankuoresta virtaa loputtomasti elektroneja ihmisen kehoon. Kehossa näiden elektronien uskotaan käyttäytyvän antioksidanttien tavoin ja sitovan vapaita radikaaleja. Vapaita radikaaleja on kehossa liikaa esimerkiksi tulehdustilassa. Tämän opin perusteella maadoittumisen oletetaan hillitsevän tulehdustiloja elimistössä.
Joitakin epävirallisten tahojen suorittamia kaksoissokkomenetelmällä tehtyjä kokeita ilmiöstä on suoritettu. Niissä saatujen tulosten mukaan terveysvaikutuksia tällä hetkellä voivat olla kortisolitasojen normalisoituminen , sekä jännitysten ja epätasapainotilojen väheneminen. Maadoittumisesta on tarjolla vain epävirallisten tahojen suorittamaa tutkimustietoa sekä tietoa yksityisten ihmisten kirjoituksista kokemuksistaan.

Maadoittuminen käytännössä

Maadoittumiseen perehtyneet ihmiset harrastavat meditointia päivittäin ja pyrkivät näin pitämään itsensä henkisessä tasapainossa. Maadoittajat kuvaavat kokemustaan euforiseksi rentoutumisen tunteeksi, jossa ihminen voi kokea jalkojensa yhtyvän juurien tavoin maahan ja mielensä aukeavan valoisena ja avoimena kohti taivasta. Maadoittumisen avuksi on kehitetty myös apuvälineitä kuten erityisiä meditaatiomattoja sekä englanninkielistä oheiskirjallisuutta. Suomessa maadoitusvälineitä myy mm. eko-kauppa Ruohonjuuri. Maadoittajat uskovat saavansa luonnosta energiaa ja saattavat myös sisustaa kotinsa luontoaiheiseksi sekä kerätä kotiinsa toteemimaisia luontosymboleita kuten kiviä tuomaan energiaa. He voivat myös uskoa saavansa energiaa eläimistä sekä lähiruoasta, kuten vastametsästetystä riistasta.
Maadoittumista on pyritty käyttämään myös itsepuolustuslajeissa energian lähteenä. Itsepuolustukseen erikoistuneet meditoijat uskovat voivansa harjoittelun avulla oppia suuntaamaan maan energioita hyökkääjiään vastaan. Ilmiön uskotaan perustuvan maan energia- ja sähköjännitteisiin. Vastaavista ilmiöistä artikkeita on julkaissut myös National Geographic aasialaisella termillä chi power. Ilmiön toimivuus sekä tieteellinen näyttö ovat kuitenkin edelleen kyseenalaisia, ja harjoittajat ovat itsekin myöntäneet, etteivät he pysty kohdistamaan voimaansa kaikkiin ihmisiin. Chi-voiman käyttöön koulutetaan Yhdysvalloissa sekä Aasiassa kurssein ja yksityisissä opistoissa.
Richard Boyd

Richard Boyd (s. 19. toukokuuta 1942 Washington (DC), Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen filosofi, joka on erikoistunut tieteenfilosofiaan. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologystä (MIT) vuonna 1970. Boyd on vaikuttanut suurimman osan urastaan Cornellin yliopistossa, mutta hän on opettanut myös Harvardin ja Michiganin yliopistoissa sekä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Boyd tunnetaan tieteellisen realismin kannattajana. Hänen teoksensa The Philosophy of Science on laajalti käytössä tieteenfilosofian opetuksessa. Boyd on osallistunut myös naturalistista metaetiikkaa edustavan niin kutsutun Cornellin realismin muotoiluun.
Boyd teki väitöskirjansa ”A recursion-theoretic characterization of the ramified analytical hierarchy” Hilary Putnamin ohjaamana. Se oli MIT:n ensimmäisiä filosofian alalla.
Pussisaukko

Fyysiset ominaisuudet

Pussisaukko on varsin pienikokoinen pussieläin; 25–32,5 cm:n pituinen, hännän kanssa 36–40 cm:n pituinen. Turkki on vaaleanharmaa ja siinä on mustia laikkuja. Kuono, silmänalueet ja päälaki ovat kokonaan mustat. Lisäksi vaalea laikku kulkee otsalta korviin asti. Pussisaukon korvat ovat pyöreät ja paljaat karvoituksesta. Eläimen silmien yläpuolella on tuntoherkkää karvoitusta, ja lisäksi sillä on herkät ja pitkät viikset. Hännän karvoitus on mustaa ja päästä keltaista tai valkoista. Pussisaukon takajalat ovat räpylämäiset, mutta etujalat eivät. Etujalkoja saukko käyttää tunnusteluun ja saaliin kiinniottamiseen ja ui hännällään ja takajaloillaan.

Erikoistuminen veteen

Pussisaukolla on muutamia erityispiirteitä johtuen sen sopeutumisesta veteen. Pussisaukon turkki on lyhyt, tuuhea ja vettähylkivä. Takajalat ovat räpylämäiset, mikä mahdollistaa nopean ja helpon uinnin. Takajalat ovat lisäksi symmetriset mikä takaa tasaisen uintivoiman. Pitkällä hännällä pussisaukko ohjaa uintiaan ja antaa lisävoimaa uintiin. Istukkanisäkkäisiin kuuluvia saukkoja muistuttava pussisaukko on esimerkki konvergentistä evoluutiosta.
Vedessä elävänä pussieläimenä pussisaukon pussi on kehittynyt voimakalihaksiseksi ja lisäksi se aukeaa peräpäästä. Pussi on vesitiivis ja mahdollistaa naaraan sukeltamisen myös pennun ollessa pussissa. Myös uroksella on pussi, johon se asettaa sukuelimensä ennen uimista.

Lisääntyminen

Pussisaukot parittelevat joulukuussa, ja 1-5 pentua syntyvät pesään kahden viikon kuluttua. 22 päivän kuluttua jälkikasvulle kasvaa turkkia ja 40 päivän iässä silmät aukeavat, ja niiden ruumiit pullottavat hieman pussista esiin. 48 päivän ikäisinä pennut irrottavat nisästä, mutta juovat edelleen maitoa nisistä ja nukkuvat emon kanssa.

Ravinto

Pussisaukon ravintoa ovat kalat, sammakot, äyriäiset ja muut vesieläimet.
Vektorikimppu

Vektorikimppu on matemaattinen konstruktio, jossa jonkin avaruuden, nk. pohja-avaruuden, pisteisiin liitetään vektoriavaruus. Näiden vektoriavaruuksien oletetaan liittyvän yhteen "jatkuvasti", ts. tarvitaan topologian käsitteistö.
Helpoin esimerkki vektorikimpusta on niin sanottu triviaali vektorikimppu. Olkoon  topologinen avaruus ja  mielivaltainen kokonaisluku. Tällöin voi jokaiseen :n pisteeseen liittää "sama" vektoriavaruus . Toisin sanoen saadaan aikaan avaruus . Yleisessä vektorikimpussa tosin vektoriavaruus voi kaareutua. Tästä esimerkkinä on Möbiuksen nauha, jossa pohja-avaruus on yksikköympyrä , ja vektoriavaruus on reaalilukujen joukko , joka "käännetään ympäri".

Sektiot

Sektiot yleistävät vektorikenttiä. Vektorikentät liittävät moniston pisteisiin sen tangenttiavaruuden vektorin, joka euklidisen avaruuden  tapauksessa voidaan samaistaa avaruuden  kanssa. Yleisesti ottaen sektio  on jatkuva kuvaus, joka liittää jokaiseen pisteeseen  vektorin, joka kuuluu joukkoon , eli
missä  on identiteettikuvaus. Edelleen voimme määritellä sileät sektiot. Esimerkkinä olkoot nolla-sektio, jossa .
Kun päivä laskee

Kun päivä laskee on Susan Philipszin teos, joka tuotettiin vuoden 2010 Ihme-nykytaidefestivaalille. Teoksessa kuultiin Philipzin laulama Sydämeni laulu äänitteeltä Helsingin rautatieaseman keskushallissa päivittäin ajalla 12.3.-11.4.2010. Philipzs lauloi äänitteellä ilman säestystä. Ääni suunnattiin asemahallissa holvikaton alareunasta ylös, minkä seurauksena syntyi niin sanottu kuiskaus-galleriaefekti, jossa ääni kiirii holvikaarta pitkin tilan toiselle puolelle.
Sydämeni laulu on alun perin Aleksis Kiven kirjoittama ja Jean Sibeliuksen säveltämä.

Teoksen taustat

Philipsz on kertonut kiinnostuneensa erityisesti suomalaisesta tuutulauluperinteestä ja niin sanotuista Tuonelan lauluista. Hän on kertonut haluneensa rinnastaa teoksessa rauhallisen tuutulaulun aseman vilinään.
Teisko

Luonto

Teiskon maisemassa vuorottelevat korkeat, usein jyrkkäpiirteiset mäet ja syvät, paikoin rotkomaiset laaksot. Huomattavimman laakson muodostaa Kaitaveden, Paarlahden ja Peräjärven muodostama kanjoni, joka ulottuu lähes 15 kilometriä Näsijärvestä itään. Entisen kunnan koilliskulmassa maasto nousee lähes 200 metrin korkeuteen merenpinnasta ja monet mäkien huiput ylittävätkin sen. Teiskon lukuisista järvistä suurin on Velaatanjärvi, joka laskee Näsijärven Terälahteen. Näsijärven rantaviiva on erittäin rikkonainen lukuisine lahtineen ja saarineen. Perinteisen maaseutuasutuksen rinnalle on 1950-luvulta lähtien noussut varsin suuri määrä kesähuviloita.

Historiaa

Teisko oli keskiajalla Lempäälän ja Vesilahden pitäjien talollisten erämaa-aluetta. Vielä 1500-luvulla luettiin eräät Teiskon talot kuuluviksi Lempäälään, josta niiden asukkaat olivat tulleet. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Teiskossa oli 63 taloa. Vuonna 1721 Teiskossa oli 608 asukasta ja vajaat sata vuotta myöhemmin, vuonna 1810, asukasluku oli noussut 2 609:ään. 1900-luvun alussa asukkaita oli 3 950 ja vuoteen 1940 mennessä väkiluku oli noussut 4 460 asukkaaseen.
Teisko muodostettiin Messukylän kappeliseurakunnaksi vuonna 1636 ja se itsenäistyi vuonna 1860; käytännössä ero Messukylästä toteutui vasta vuonna 1904. Teiskon puukirkko on vuodelta 1788, ja sen on suunnitellut kuuluisa kirkonrakentaja Matti Åkerblom. Suomen sodan aikainen sissipäällikkö, vääpeli Jakob Johan Roth asui viimeiset elinvuotensa Teiskossa ja hänen hautansa on Teiskon hautausmaalla. Teiskon ensimmäinen kirkko sijaitsi lähellä Teiskolan kartanoa ja sen paikalla on muistomerkki. Kunnallishallinto alkoi Teiskossa vuonna 1865 ja kunnan ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa Padustaipaleen kylässä vuonna 1870. Länsi-Teiskoon saatiin koulu vasta vuonna 1895. Kuntaan perustettiin oma säästöpankki vuonna 1916.
Teiskoon asutettiin viime sotien jälkeen Kaukolan siirtoväkeä.

Kyliä

Ahoi, Asuntila, Jutila, Kaanaa, Kapeenkylä, Kovero, Kulkkila, Kuoranta, Kuusniemi, Kämmenniemi, Leppälahti, Paavola, Padustaipale, Pohtola, Saarlahti, Savo, Taulakylä, Terälahti, Tuhria, Ukaa, Vattula, Vehokylä, Viitapohja, Värmälä, Velaatta.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Teiskossa ei ollut lainkaan taajamia. Nykyisin entisen Teiskon kunnan alueella on yksi taajama, Kämmenniemi.

Ruokakulttuuri

Teiskon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla limppisoppa ja ohrarievä.
Yli aidan

Juoni

Elokuvan keskushahmona on pesukarhu RJ, joka tuhoaa vahingossa Vincent-karhun herkkuruoat. Jotta RJ ei joutuisi Vincentin tapettavaksi, puolivallaton pesukarhu lupaa hankkia kaikki ruoat viikon sisällä. RJ kutsuu eräitä pienellä metsäkaistaleella eläviä eläimiä hankkimaan kasakaupalla ruokaa metsän vieressä olevalta esikaupunkialueelta, jossa asuu ihmisiä. Asuinalueen ja metsän erottaa toisistaan vain suuri pensasaita. Aluksi kaikkia eläimiä pelottaa mennä ihmisten ilmoille, mutta pesukarhu saa nämä kuitenkin suostuteltua mukaansa. Siellä kaikki saavat tutustua ihmisten mukavuuksiin ja etsiä sieltä kaikenlaisia herkkuja. RJ väitti, että ruokaa on kerättävä talven varalle, mutta todellisuudessa hän haluaa antaa kaikki ruoat Vincentille. Ruuanhakumatkalla eläimet käyvät myös kovaa taistelua tuholaistorjujan, kissojen, koirien sekä erään esikaupungissa asuvan naisen kanssa.
Kuuskalanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 50 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Naistinjoen–Hiijärven valuma-alueeseen (14.199) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 76,7 metriä mpy.