google/wiki40b huggingface dataset:
Parafiini

Parafiini on seos lineaarisia hiilivetyjä, jotka ovat vähintään 20-hiilisiä (C₂₀H₄₂). Se on vahamaista, väritöntä ja hajutonta läpikuultavaa ainetta. Parafiini erotetaan pohjista, jota maaöljyn tislauksessa jää. Termiä parafiini käytetään myös yleisesti teknisenä nimenä lineaarisille tyydyttyneille hiilivedyille, kun taas haaroittuneet hiilivedyt ovat isoparafiineja ja tyydyttymättömät olefiineja.

Parafiinivahan ominaisuudet  ja käyttö

Parafiini on valkoista, haurasta vahaa, joka on hajutonta ja mautonta. Parafiinin sulamispiste on 40–70 celsiusasteen välillä. Parafiini ei liukene veteen, mutta liukenee eetteriin, bentseeniin ja joihinkin estereihin. Koska se on tyydyttynyttä hiilivetyä, se on reagoimatonta, mutta sitä voi polttaa. Se on erittäin hyvä sähköeriste.
Parafiinia käytetään etupäässä kynttilöissä steariinia halvempana vaihtoehtona, mutta myös kankaiden ja muiden huokoisten aineiden kyllästämiseen, sekä kiillotusvahojen ja voiteluaineiden valmistamiseen. Parafiinia käytetään myös fysikaalisissa hoidoissa ja naamioväreissä. Tietyntyyppisten suksien pohjaan laitetaan usein parafiinia luistavuuden lisäämiseksi.

Parafiiniöljyn ominaisuudet ja käyttö

Parafiini- eli mineraaliöljy ja petroli ovat raskaista, mutta parafiinivahaa kevyemmistä hiilivedyistä koostuvia nesteitä, esimerkiksi lampukoissa käytettyä parafiiniöljyä. Parafiiniöljyä käytetään muun muassa lääkkeenä ihmisten ja eläinten ummetuksen hoitoon,‎ ja myös puun öljyämiseen, esimerkiksi leikkuulaudoissa ja saunan lauteissa. Lauteita öljytessä levittäminen tapahtuu huokoisella sienellä ja ylimääräinen öljy pyyhitään pois. Öljy tukkii puun huokoset ja estää hien ja lian pesiytymisen niihin. 
Parafiiniöljyä saa apteekeista ja joistakin maatalous- ja rautakaupoista.
Escopetarra

Escopetarra on kivääristä valmistettu kitara. Sitä käytetään rauhansymbolina. Nimi on yhdistelmä Espanjan haulikkoa tai kivääriä tarkoittavasta sanasta escopeta ja kitaraa tarkoittavasta sanasta guitarra.
Escopetarran keksijä on kolumbialainen rauhanaktivisti César López Bogotássa tapahtuneiden El Nogal Clubin pommi-iskun jälkeen. López näki sotilaan pitelevän kivääriä kuin kitaraa ja sai siitä ajatuksen. Ensimmäinen escopetarra rakennettiin Winchester-kivääristä ja Fender Stratocaster-sähkökitarasta.
Aluksi López valmisti viisi escopetarraa, jotka annettiin kolumbialaiselle muusikolle Juanesille, argentiinalaiselle muusikolle Fito Páezille, YK:n kehitysohjelmalle ja Bogotán kaupunginhallitukselle. Yhden López piti itsellään. Juanes myöhemmin myi omansa 17 000 Yhdysvaltain dollarilla Beverly Hillsissä järjestetyssä henkilömiinojen uhreille järjestetyssä varainkeruutilaisuudessa. Yhdistyneille kansakunnille luovutettua escopetarra oli näytteillä YK:n aseidenriisuntakonferenssissa kesäkuussa 2006.
Vuonna 2006 López hankki 12 käytöstä poistettua AK-47-rynnäkkökivääriä ja aikoo rakentaa niistä lisää escopetarria antaakseen ne suosituille muusikoille, kuten Shakira, Carlos Santana ja Paul McCartney sekä poliitikoille kuten 14. dalai-lamalle. Dalai-lama on kuitenkin torjunut lahjan, koska pitää aseen antamista lahjana sopimattomana.
Voikalat

Lajit ja anatomia

Voikalojen heimoon kuuluu kolme sukua ja lähteestä riippuen 13–16 lajia. Lajeja ovat muun muassa hopeavoikala (Pampus argenteus), amerikanvoikala (Peprilus triacanthus) ja sinivoikala (Stromateus fiatola). Voikalat ovat pieniä tai keskikokoisia kaloja ja niiden maksimipituus on yleensä noin 30 cm. Ruumiinmuodosltaan ne ovat hyvin litteitä ja korkearuumiisia kaloja. Selkäeviä on yksi ja se on pitkä. Myös peräevä on pitkä. Pyrstöevä on haarautunut ja aikuisilta voikalalajeilta puuttuu vatsaevät, rintaevät ovat sen sijaan eräillä lajeilla melko kookkaat. Voikalojen suu ja hampaat ovat pienikokoiset. Väritykseltään voikalojen heimon lajit ovat tyypillisesti harmaita tai sinisiä ja ruumiissa voi olla myös sinertäviä pilkkuja.

Levinneisyys ja elintavat

Voikalalajeja tavataan lämpimistä vesistä Pohjois- ja Etelä-Amerikan rannikolta, Afrikan länsirannikolta ja indopasifiselta merialueelta. Ne kuitenkin puuttuvat Intian valtameren ja Tyynenmeren lounaisosista. Voikalat elävät suurina parvina lähellä rannikkoa ja toisinaan niitä tavataan myös jokien suistoista murtovesistä. Varsinkin nuoret kalat seuraavat usein meduusoja. Monet heimon lajeista ovat hyviä ruokakaloja, mutta niiden merkitys kaupallisesti ei ole kovin suuri.
COSMO-Skymed

COSMO-Skymed on italialainen rakenteilla oleva kuuden kaukokartoitussatelliitin järjestelmä, joka on tarkoitettu etenkin Välimeren alueen seurantaan. Sarjan ensimmäinen satelliitti laukaistiin 8. kesäkuuta 2007 Delta II-kantoraketilla Yhdysvaltain Vandenbergin sotilastukikohdasta. Toinen satelliitti pääsi radalleen 9. joulukuuta 2007 ja kolmas 25. lokakuuta 2008.

Kaukokartoitussatelliittien järjestelmä

Satelliittijärjestelmän nimi tulee englannin kielen sanoista "Constellation of Small Satellites for Mediterranean basin observation". Se koostuu ainakin neljästä satelliitista, minkä ansiosta se pystyy kuvaamaan samoja kohteita suhteellisen tiheään. Satelliitit seuraavat sadon kasvua, ottavat kuvia karttojen valmistusta varten, tarkkailevat Italian merialueita ja pyrkivät myös osaltaan estämään mediassa laittomaksi kuvattua muuttoliikettä Afrikasta Italiaan. Kuvien resoluutio on noin yksi metri. Satelliittijärjestelmää kutsutaan kaksikäyttöiseksi, koska sen toimintaa rahoittaa Italian avaruusjärjestön (ASI) lisäksi Italian puolustusvoimat.

Satelliittien tekniikkaa

Satelliitit on kehittänyt - projektin alkaessa vielä täysin italialainen - Alenia Spazio-yhtiö, joka on nykyisin osa ranskalais-italialaista Thales Alenia Space -yhtiötä. Italialaiset yritykset Galileo Avionica ja Laben kehittivät satelliitin X-kaistan SAR-tutkan jne. kriittisiä komponentteja. Satelliitti perustuu ASIn kehittämään PRIMA-satelliittirunkoon. Sen massa on 1700 kg. Se lentää 619 km korkealla naparadalla, jonka inklinaatio on 97,9 astetta. Kunkin satelliitin elinikä on viisi vuotta.
Telespazio kehitti järjestelmän vaativat maa-asemat ja tietokonejärjestelmät.
Paattinen

Palvelut

Paattisilla on Paattisten koulu, johon yhdistettiin entiset Kreivilän ja Paavolan koulut. Uusi koulu aloitti toimintansa marraskuussa 2011. Koulun yhteydessä toimii myös Paattisten kirjasto ja neuvola.
Paattisten päiväkoti toimii kahdessa toimipisteessä, Toffinkujalla koulun yhteydessä ja Seuravuorenkadulla. Paattisilla on lisäksi useita perhepäivähoitajia.
Paattisilla on aluetalo, jossa on nuorisotila, kuntosali sekä uimahalli. Aluetalon lähellä on urheilukenttä, jonka yhteydessä on skeittiramppi ja rantalentopallokenttä sekä leikkipuisto.
Harrastustoimintaa edustavat partiolippukunta Vaakun Vartijat sekä urheiluseurat Paattisten Pamaus ja Paattisten Puhti. Turun suomenkielinen työväenopisto ja Turun Weikot tarjoavat jumppaa koulun tiloissa. Alueen palo- ja pelastustoimintaa hoitaa muun muassa Paattisten VPK yhteistyössä koko Varsinais-Suomen kattavan pelastuslaitoksen kanssa. Paattisilla toimii aktiivisesti monia yhdistyksiä, kuten Paattisten neuvotteluyhdistys, Paattisten omakotiyhdistys, Lions Club Paattinen ja MLL Paattinen.
Paattisten keskustassa on lähikauppa, Osuuspankki, baari sekä kampaamo. Vanhassa keskustassa toimii myös vaateliike sekä nahkapaja.
Liuskepaljakkayökkönen

Koko ja ulkonäkö

Liuskepaljakkayökkönen on perusilmeeltään tummanharmaa yökköslaji. Etusiivet ovat melko kapeat, tummanharmaat, keskiosastaan hieman tummemmat ja kauttaaltaan vaalean kehnän peitossa. Vaaleat yökköstäplät erottuvat vain heikosti, ja ulompi poikkiviiru on heikosti sahamainen. Takasiivet ovat vaaleanruskeat, ulospäin tummenevat, ja siiven keskellä on laaja, tumma, puolikuumainen keskitäplä. Ruumis on tukeva. Siipiväli on 26–32 mm.
Tuhkapaljakkayökkönen (Xestia quieta) voi olla melko samannäköinen.

Levinneisyys ja lentoaika

Liuskepaljakkayökköstä tavataan Norjan ja Ruotsin tuntureilta Venäjän tundran ja Jäämeren saarten kautta arktiseen Pohjois-Amerikkaan. Suomessa liuskepaljakkayökkösellä on tunnettu ja joinakin vuosina yksilömäärältään runsaslukuinen esiintymä Kilpisjärvellä, Saanatunturin rinteellä. Lisäksi sitä tavataan Kilpisjärven koillispuolisilta takatuntureilla. Perhoset lentävät heinäkuun alkupuoliskolla.

Elinympäristö ja elintavat

Liuskepaljakkayökköstä tavataan korkealla tunturipaljakalla, Ruotsissa vasta yli kilometrin korkeudessa, ja laji on sidoksissa tunturialueiden liuskekivikkoihin. Perhoset lentävät päivisin nopeasti lähellä maanpintaa ja vierailevat ahkerasti etenkin tunturikohokin (Silene acaulis) kukilla. Häirittynä perhonen lähtee helposti lentoon. Luultavasti perhosen kehitys munasta aikuiseksi kestää ainakin kaksi vuotta.
Suomen uhanalaisarvioinnissa liuskepaljakkayökkönen on luokiteltu vaarantuneeksi, ja se on yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.

Ravintokasvi

Toukka elää erityisesti variksenmarjalla (Empetrum), mutta on kasvatuksessa syönyt myös erilaisia heiniä
Fenantroliini

Synteesi

Fenantroliinia voidaan valmistaa o-fenyleenidiamiinista, rikkihaposta ja glyserolista, jotka on liuotettu veden ja arseenihapon seokseen.

Käyttö

Fenantroliinin käyttö perustuu sen kykyyn muodostaa komplekseja. Fenantroliini muodostaa raudan kanssa punaisen kompleksin, ferroiinin. Raudan pitoisuus voidaan määrittää joko ceriumin avulla tai spektrofotometrillä. Ainetta käytetään myös molekyyliyhdisteiden kuten C-vitamiinin pitoisuuksien määrittämiseen.
Fenantroliinin muilla johdannaisilla, kuten bis(1,10-fenantroliini)rauta(II)di-isotiosyanaattilla, voi olla käyttöä tietotekniikassa kiintolevyjen ominaisuuksien parantamisessa.
Pikkuposliinikukka

Ulkonäkö ja koko

Pikkuposliinikukka on hidaskasvuinen, pensasmainen ja sen oksat riippuvat. Ne voivat kasvaa puolimetrisiksi. Lehdet ovat vastakkaisia, noin 2,5 cm pitkiä, nahkeita, ehytlaitaisia ja teräväkärkisiä. Kukinto on sarjamainen, pieni, siinä on noin 6-12 kukkaa, vahamaiset kukkien terälehdet, joita on viisi, ovat valkoisia tai vaaleanpunertavia, ja keskellä on punertava tähtikuvio.

Levinneisyys

Pikkuposliinikukka on peräisin Koillis-Intiasta ja Jaavalta missä kasvaa epifyyttinä eli päällyskasvina.
École des hautes études commerciales de Paris

École des hautes études commerciales de Paris (Pariisin kauppakorkeakoulu, HEC Paris) on Pariisin esikaupunkialueella, Jouy-en-Josasissa toimiva 1881 perustettu kauppakorkeakoulu. Sen toimintaa rahoittaa Pariisin kauppakamari. Se oli vuonna 2013 Financial Timesin mukaan Euroopan arvostetuin kaupallinen korkeakoulu. HEC on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB).
Regulares

Regulares (Fuerzas Regulares Indígenas) on vuonna 1911 perustettu Espanjan asevoimien yksikkö, joka alun perin toimi Espanjan Marokossa. Sen vapaaehtoiset oli värvätty paikallisesta väestöstä ja upseeristo koostui espanjalaisista. Vuonna 1956 tapahtuneeseen Marokon itsenäistymiseen saakka Regulares muodosti Espanjan Afrikan armeijan yhdessä muukalaislegioonan kanssa. Nykyään se koostuu kahdesta seremoniallisesta rykmentistä, joiden sotilaat ovat suurimmaksi osaksi kotoisin Marokon rannikolla sijaitsevista Espanjalle kuuluvista Ceutan ja Melillan kaupungeista.

Historia

Regulares on historiansa aikana osallistunut muun muassa Rifin sotaan vuosina 1920–1926 sekä Espanjan sisällissotaan 1936–1939, jossa se taisteli kenraali Francon johtamien kansallismielisten puolella toisen tasavallan hallitusta vastaan. Tasavaltalaiset käyttivät sodan aikana Regulares-joukoista nimitystä ”maurit” (”moras”). Myös sisällissodan käynnistänyt sotilaskapina alkoi Regularesin ja muukalaislegioonan Marokossa sijainneista tukikohdista. Vuonna 1934 kenraali Franco käytti joukkoja Pohjois-Espanjassa tapahtuneen Asturian kaivoslakon veriseen kukistamiseen.
Marokon itsenäistymisen yhteydessä Regularesin sotilaat siirtyivät vastaperustetun Marokon kuninkaallisen armeijan riveihin.
Paljastavat valheet

Cal Lightman (Tim Roth)

Tohtori Cal Lightman on maailman johtavia valheenpaljastusasiantuntijoita. Hän tutkii kasvojen ilmeitä, elekieltä, ääntä ja sanavalintoja saadakseen selville, valehtelevatko ihmiset. Lightman pystyy havainnoimaan ihmisten kasvoilta mikroilmeitä. Hänen taitonsa ovat sekä siunaus, että kirous, sillä hän huomaa ystävien ja sukulaisten petokset samalla tehokkuudella kuin rikollisten ja tuntemattomien epärehellisyyden.

Gillian Foster (Kelli Williams)

Tohtori Gillian Foster on lahjakas psykologi ja tohtori Lightmanin tutkimuskumppani. Hänen erikoisaluettaan ovat äänenkäyttö, sanavalinnat sekä psykologia.

Ria Torres (Monica Raymund)

Ria Torres on luonnonlahjakkuus petollisuuden havaitsemisessa. Hänellä ei ole mitään koulutusta alalle. Rian taidot ovat melkein samalla tasolla kuin Lightmanilla, joka on opiskellut alaa vuosikymmeniä.

Eli Loker (Brendan Hines)

Eli Loker on Lightmanin tiimin johtava taustatutkija. Hän analysoi usein videomateriaalia laboratoriossa. Hänen erikoisalueensa on ryhmäpsykologia.

Ben Reynolds (Mekhi Phifer)

Agentti Ben Reynolds työskentelee FBI:ssa ja on Lightman Groupin FBI-yhdyshenkilö. Hän auttaa firmaa saamaan uusia tapauksia ja tarjoaa oppejaan lainvalvonnasta täydentämään Lightman Groupin tieteellistä osaamista.

Emily Lightman (Hayley McFarland)

Emily on Cal Lightmanin 16-vuotias tytär. Hän asuu vuorotellen isänsä ja äitinsä luona. Cal on hyvin suojelevainen tytärtään kohtaan, mutta tästä huolimatta tyttö joutuu silloin tällöin tekemisiin The Lightman Groupin tapausten kanssa. Hän tuntee muutamia isänsä valheenpaljastustekniikoita ja pystyy lukemaan isänsä tunnetiloja.
Matti Ruokola

Matti Johannes Ruokola (1. helmikuuta 1932 Vesilahti  – 20. lokakuuta 1994 Espoo) oli kansanedustaja ja lääkintöhallituksen pääjohtaja.
Ruokola syntyi Vesilahdella vuonna 1932, mutta muutti perheensä mukana Oulaisiin jo kahden vuoden ikäisenä. Hänen vanhempansa olivat liikemies Paavo Johannes Ruokola ja Elma Maria Kilpinen ja puoliso vuodesta 1956 Raili Sisko Kristiina Pulkkinen. Ruokola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1951 Oulaisten yhteiskoulusta. Lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1959. Valmistumisensa jälkeen Ruokola toimi kunnanlääkärinä Oulaisissa, kunnes muutti Ouluun lääninsairaalan apulaislääkäriksi vuonna 1967.
Ensimmäisen kerran Ruokola valittiin eduskuntaan vuoden 1970 vaaleissa Keskustapuolueen edustajana. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1975 vaaleissa, mutta valittiin uudelleen vuonna 1979.
Eduskuntatyön Ruokola jätti, kun hänet nimitettiin lääkintöhallituksen pääjohtajaksi 1983. Tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1991 asti, jolloin lääkintöhallitus lakkautettiin.
Pervaja Liga

Historia

Neuvostoliiton aikaan Pervaja Liga oli maan toiseksi korkein sarjataso. Neuvostoliiton kaaduttua Venäjällä perustettiin 1992 uusi toinen sarjataso, Vysšaja Liga, ja Pervaja Ligasta tuli kolmas taso. Kolmannen tason nimi aluksi vaihteli, mutta kaudesta 1995–1996 lähtien nimeksi vakiintui Pervaja Liga. 
Kaudella 2010–2011 kolmossarjan nimenä oli "Jääkiekon alueellisten joukkueiden Venäjän-mestaruussarja" (Первенство России по хоккею с шайбой среди клубных команд регионов). Elokuussa 2011 sarja järjestettiin taas uudelleen, ja siitä tuli Venäjän jääkiekkoliiga, RHL (ven. Российская хоккейная лига, Rossijskaja hokkeinaja liga). RHL:ssa pelaa 24 joukkuetta jotka on jaettu läntiseen ja itäiseen vyöhykkeeseen.

Sarjajärjestelmä

Pervaja Ligassa pelattiin vuosina 1996–2010 neljässä alueellisessa lohkossa. Kahdella kaudella oli mukana myös viides lohko. Tuona aikana ei valittu yhtä Pervaja Ligan mestaria, vaan neljästä lohkovoittajasta tulivat sarjan mestarit. Lohkovoittajat saivat osallistua Vysšaja Ligan karsitasarjaan.
Anniina Tarasova

Anniina Tarasova, oikealta nimeltään Anniina Tchernych (s. 20. syyskuuta 1985) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Venäläiset tilikirjani ilmestyi helmikuussa 2018.
Tarasova opiskeli sosiologiaa Turun yliopistossa ja kauppatieteitä Aalto-yliopistossa. Kauppatieteiden gradussaan hän tutki ekspatriaatin työarkea Venäjällä. Hän toimi kasvuyrityksen toimitusjohtajana, ennen kuin ryhtyi päätoimisesti kirjoittamaan. Esikoiskirjan syntymiseen kului kuitenkin seitsemän vuotta. Tarasovan juuret ovat Hämeessä, Karjalassa ja Pietarissa. Nykyään hän asuu Helsingin Kruununhaassa. Venäjä ja erityisesti Pietari tulivat Tarasovalle tutuksi kuitenkin vasta aikuisiällä hänen asuttuaan siellä puolitoista vuotta.

Venäläiset tilikirjani

Venäläiset tilikirjani on romaani, joka yhdistelee dekkarien ja chick litin piirteitä. Kirjan päähenkilö Reija Wren saa elämänsä tilaisuuden, kun hänet lähetetään Pietariin tekemään konsernin sisäistä tarkastusta. Koska Reija isä toimi konsernin hallituksen puheenjohtajan, Reija tuntee jääneensä hänen ammatilliseen varjoonsa. Reija siis lähtee Pietariin skumpanhuuruiseen ekspatriaattien arkeen jättäen sympaattisen ja turvallisuudenhakuisen Veli-Pekan suunnittelemaan häitä. Reijan tutkimusten edistyessä hän kuitenkin löytää asioita, joita joku ei olisi halunnut löydettävän, ja komennus muuttuu vaaralliseksi eikä Reija enää tiedä kehen luottaa.
Romaanin on kustantanut Gummerus.
Tukipilarikirkko

Tukipilarikirkko oli yleinen puukirkkotyyppi Pohjanmaalla 1600-luvulla. Yksittäisiä tukipilarikirkkoja on rakennettu myös muualle Suomeen sekä Pohjois-Ruotsiin.

Rakenne ja esiintyminen

Rakenteellisesti tukipilarikirkko on pitkäkirkkotyyppi, jossa seinähirsien jatkoskohdat on sijoitettu onttojen tukipilarien sisään. Pilarit näkyvät ulkonemina kirkkojen ulkoseinien sekä ulko- että sisäpuolella. Tukipilarit ovat nelisivuisia hirsistä tehtyjä seinän korkuisia koteloita, joissa kaikissa neljässä hirsinurkassa on lamasalvos. Seinien hirret on liitetty koteloiden sivuseiniin salvoksella. Tukipilareiden tarkoitus on tehdä pitkä hirsinen ulkoseinä tukevammaksi – pitkät hirsiseinät tuppaavat pullistumaan yläreunastaan ulospäin. Rakennetta on vielä tukevoitettu kirkon sisällä kirkkosalin poikkisuuntaisilla sidehirsillä. Yleensä pilareita on ollut yksi tai kaksi molemmilla pitkittäisseinillä, suurimmassa säilyneessä tukipilarikirkossa Tornion kirkossa kolme. Kirkkojen länsipäädyssä, kirkkoon kiinni salvottuna, on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta suippohuppuinen torni. Tavallisesti torniin ei ole sijoitettu kirkonkelloja, vaan kellotapuli on rakennettu erilliseksi. Tukipilarikirkko vaikuttaisi olevan lähes pelkästään suomalainen ja erityisesti pohjoissuomalainen rakennetyyppi.

Rakennetut kirkot

Tukipilarikirkkoja on rakennettu kaikkiaan satakunta, joista kaksitoista on säilynyt. Vanhin säilyneistä on vuonna 1627 valmistunut Vöyrin kirkko, joka on kuitenkin laajennettu ristikirkoksi vuonna 1777. Muhoksen kirkko, joka on valmistunut viimeistään vuonna 1634, on säilynyt lähes alkuperäisessä muodossaan.

Tutkimus

Tukipilarikirkkoja koskeva tutkimus on lähinnä taidehistorian näkökulmasta tehtyä. Vanhin ja laajin tutkimus on Lars Petterssonin kirjoittama ja Suomen muinaismuistoyhdistyksen 1987 kustantama Templum Saloense: pohjalaisen tukipilarikirkon arvoitus. Rakennustekniseltä kannalta tukipilarikirkkoja on tutkinut japanilainen arkkitehti Akira Takeuchi väitöskirjassaan, joka on tarkastettu Tokiossa 2008 ja joka on ilmestynyt myös kirjana, toistaiseksi vain japaniksi. Hänen mukaansa suomalainen tukipilaritekniikka on ainutlaatuista. Vähäistä suomalaista rakenteellista tutkimusta edustaa Antti Haikalan 2010 Aalto-yliopiston Rakennustekniikan laitoksella esittelemä diplomityö Suomalaisten tukipilarikirkkojen rakenteellinen toiminta ja korjaustavat. Siitä ilmenee muun muassa, että tukipilaria ei ole konstruoitu vain lyhyiden seinähirsien jatkamista varten, vaan se on osa isompaa rakennetta, johon kuuluvat myös kirkkolaivan poikkihirret sekä sivuseinien suuntaiset jalasorret.
Terttu Tupala

Terttu Helmi Kaarina Tupala (s. 27. syyskuuta 1924 Mouhijärvi) on suomalainen äidinkielenopettaja ja kirjailija.
Kalliosara

Kuvaus

Kalliosara on kapealehtinen ja löyhästi mätästävä ruoho. Sen varsi on pysty ja 5–20 senttimetriä korkea. Varren tyvitupet ovat punaruskeat, ja lehdet ovat varren pituiset tai lyhyemmät. Lehtilapa on 1–2 millimetriä leveä, litteä tai kourumainen ja väriltään tumman harmaanvihreä.
Kalliosaran kukinto on 8–15 millimetriä pitkä tähkä. Kasvi on kaksineuvoinen, ja hedekukat ovat tähkän kärjessä ja emikukkia on 3–8. Hedekukassa on kolme hedettä ja emikukassa kolme luottia, joita ympäröi pullakko. Pulakot ovat 2,5–4 millimetriä pitkiä, typäkän munanmuotoisia, pystyjä, kaljuja ja kellanruskeita. Kalliosara on tuulipölytteinen, ja sen hedelmä on pullakon sisällä kypsyvä pähkylä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kalliosara on sirkumpolaarinen laji, ja sitä kasvaa kaikkialla arktisilla alueilla. Lajin levinneisyysalue kattaa Euraasiassa Islannin, Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosat, mukaan luettuna monet saaret, kuten Huippuvuoret, Novaja Zemljan ja Wrangelinsaaren. Pohjois-Amerikassa sitä kasvaa Alaskassa, Kanadan pohjois- ja keskiosissa sekä Grönlannissa. Suomessa sitä tavataan melko harvinaisena Pohjois-Lapissa ja Koillismaalla.
Kalliosaraa kasvaa kuivilla paikoilla jokitörmillä, tundralla, rinteillä ja harjanteilla. Se kasvualustana voi olla sora, hiekka, hiesu ja moreeni. Laji on myös kalkinsuosija.
Lennart Pinomaa

Lennart Bernhard Pinomaa (vuoteen 1933 Gulin; 13. huhtikuuta 1901 Mikkeli – 13. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen teologi ja Helsingin yliopiston systemaattisen teologian ylimääräinen professori vuosina 1948–1968. Hän sai kansainvälistä tunnustusta Martti Luther -tutkimuksistaan ja kirjoitti Luther-aiheisia tutkielmia, kuten Voittava usko: Lutherin aatemaailman peruspiirteet ja Kuka Luther todella oli.
Pinomaan veljiä olivat eversti Lauri Gulin ja professori, piispa Eelis Gulin. Hänen tyttärensä on professori Mirja Saari.
Richard Leigh

Richard Leigh (16. elokuuta 1943 New Jersey – 21. marraskuuta 2007 Lontoo, Britannia) oli amerikkalaissyntyinen, Britanniassa suurimman osan elämäänsä asunut kirjailija.
Leigh nousi maineeseen teoksen Pyhä veri, pyhä Graal yhtenä tekijänä Michael Baigentin ja Henry Lincolnin ohella. Leigh oli tavannut Baigentin vuonna 1975 kesäyliopistossa, jossa he olivat luennoimassa kirjallisuudesta. 
Pyhä veri, pyhä Graal oli paitsi kiistelty, myös viime vuosikymmenien myydyimpiä teoksia. Siinä esitettiin, ettei Jeesus kuollutkaan ristiinnaulittuna, vaan jäi henkiin, meni naimisiin Magdalan Marian kanssa ja muutti perheineen Etelä-Ranskaan ja tämän virallisen kertomuksen takana olisi  salaliitto jonka takana olisivat olleet temppeliritarit  
Leigh opiskeli kirjallisuutta Tuftsin ja Chicagon yliopistoissa ja sai filosofian tohtorin arvon väiteltyään New Yorkin valtionyliopistossa. Hän muutti Lontooseen 1970-luvun puolivälissä.