Demiurgi

Demiurgi (kreik. δημιουργός, dēmiourgós - "muovaaja", "käsityöläinen") on Platonin filosofiassa ja eräissä muissa oppijärjestelmissä maailman rakennusmestari, alempi luojajumala, joka on muovannut kaaoksen materiasta aineellisen maailman kuvastamaan rationaalista ja ikuista ihannetta. Platon antoi käsitteelle tämän merkityksen dialogissa Timaios. Myöhemmin jotkut gnostilaiset omaksuivat Platonin käsitteen ja sovittivat sen omaan dualistiseen maailmankuvaansa. Gnostilaisuudessa demiurgi edusti pahuuden voimia. Se oli olento, joka oli koostanut halveksittavan materiaalisen maailman ja oli hyvän ylijumalan vastakohta. Alun perin demiurgi on tarkoittanut henkilöä, joka harjoittaa yleishyödyllistä toimintaa ja tuottaa hyödykkeitä, kuten käsityöläiset ja rakentajat.  
Demiurgin todellinen olemus vaihtelee huomattavasti eri oppijärjestelmissä. Toisille, kuten Platonille, se oli hyväntahtoinen arkkitehti, rakentaja tai taiteilija, toisille, kuten joillekin gnostilaisille, pahan henkilöitymä. Setiläisessä gnostilaisuudessa demiurgin nimi oli Jaldabaoth ja se yhdistettiin Jahveen. Muita demiurgille annettuja nimiä ovat muun muassa Yao tai Iao ja mandealaisuuden Ptahil.

Platonismi

Platon viittaa demiurgiin useaan otteeseen sokraattisessa dialogissaan Timaios. Hän kuvaa demiurgin olentona, joka "suunnitteli ja muovasi" aineellisen maailman. Hän määrittelee demiurgin varauksettoman hyväntahtoiseksi ja halukkaaksi luomaan parhaan mahdollisen maailman. Maailmasta tuli kuitenkin osittain epätäydellinen, koska demiurgin täytyi käyttää olemassa ollutta kaaosmateriaa, joka oli halutonta taipumaan hänen muovailuyrityksiinsä.
Demiurgin rooli Jumalan ja luomakunnan välissä ei sovi lainkaan yhteen puhdasoppisen kristillisen teologian kanssa. Klassisen juutalaisen ja kristillisen käsityksen mukaan luomakunta oli alun perin täydellisen hyvä ja yhden hyväntahtoisen luojan luoma. Käsitys hylkää myös ajatuksen siitä, että Saatana tai joku muu vastaava pahantahtoinen olento olisi saattanut luoda maailman. Platonin ajatus on ristiriidassa kristillisen kosmogonian kanssa myös siinä, että se olettaa jonkun rakennusaineena käytetyn passiivisen ja kaaosmaisen materian ennaltaolleeksi, mikä on ristiriidassa sen kanssa, että kaikkivaltias luoja olisi luonut maailmankaikkeuden tyhjästä, ex nihilo.

Kerinthos

Kerinthoksen, jonka ajattelussa voidaan havaita ebionittien vaikutusta, mukaan muinaisheprealainen termi Elohim – "yksi-monikkoinen nimi", jota usein käytetään Jumalasta Ensimmäisen Mooseksen kirjan 1. luvussa ja joka voidaan tulkita hierarkiaksi muinaisia henkiä, enkeleitä tai jumalia – olivat Korkeimman Olennon apulaisluojia ja osavastuullisia luomisesta "suuren suunnitelman" kontekstissa, kreikan sanan Logos antaman teologisen esimerkin mukaisesti. Psalmi 82:1 , "Jumala astuu esiin jumalien kokouksessa ja julistaa jumalille tuomionsa", kuvaa joukon jumalia (ʔelōhim). Se ei kuitenkaan sano, että nämä jumalat olisivat olleet osallisina luomisessa.
Tämän teorian mukaan voidaan löytää abstrakti yhdenmukaisuus Logoksen (sovellettuna Johanneksen evankeliumin ensimmäisessä luvussa Jeesukseen) ja Platonin demiurgin välillä. Johanneksen evankeliumin mukaan Logos on kuitenkin selvästi yksi olento, ei kokous tai ryhmä. Kristillisen teologian mukaan Jeesus on myös pyhän ja jakamattoman Pyhän Kolminaisuuden toinen persoona, ja näin se hylkää ajatuksen siitä, että maailman olisi luonut tietämätön tai pahantahtoinen demiurgi (oli se sitten yksikössä tai monikossa) erillisen, korkeamman jumalan apuna.

Iamblikhos

Demiurgin hahmo esiintyy myös Iamblikhoksen teorioissa. Siinä se toimii välittäjänä ylimaallisen, tavoittamattoman "Yhden", joka sijaitsee hänen järjestelmänsä huipulla, ja materiaalisen maailman välillä.
Iamblikhoksen kuvaama alkuperäinen dyadi ("kakseus") koostui Yhdestä, monadista jonka ensimmäinen prinssiippi oli järki (nous). Tämän monadin ja sitä seurannen moneuden väliin Iamblikhos sijoitti toisen, yliolevaisen "Yhden" joka oli älyn ja sielun tuottaja (psykhe), joka täydellisti dyadin. Ensimmäinen, ylempi "Yksi" jakaantui Iamblikohksen mukaan ymmärrettävään ja ymmärtävään sfääriin. Näistä jälkimmäinen oli ajattelun aluetta, kun taas ensin mainittu käsitti ajattelun kohteet. Näin muodostui triadi, "kolmeus", joka koostui siis ymmärrettävästä järjestä (nousista), ymmärtävästä järjestä ja psykhestä.
Tässä triadissa Iamblikhos antoi kolmannen sijan demiurgille. Näin demiurgi yhdistettiin täydellistyneeseen järkeen ja älyllinen triadi laajeni hebdomadiksi. Plotinoksen järjestelmässä nous tuotti luonnon älyn välittämänä, joten näin älyllisiä, henkisiä jumalia seurasi triadi psyykkisiä jumalia.

Vedalainen perinne

Hindulaisen vedalaisen perinteen mukaan Brahma, Trimurtin jäsen, oli maailmankaikkeuden toissijainen luoja. Puranoiden mukaan hän oli "itse-syntynyt" ilman äitiä Vishnun navasta kasvaneesta lotuksesta maailmankaikkeuden alussa. Häntä ympäröi pimeys, ja hän yrittää onnistumatta selvittää lotuksen alkuperää. Sen jälkeen hän kuulee tavut ta-pa ja alkaa harjoittaa asketismia ja saa Vishnulta voiman luomiseen.