google/wiki40b huggingface dataset:
Okadaiinihappo

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa okadaiinihappo on valkoinen kiteinen aine. Yhdiste liukenee hyvin huonosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin ja heksaaniin. Okadaiinihappo on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky kloroformiliuoksessa on +53,3.

Esiintyminen ja myrkyllisyys

Okadaiinihappoa eristettiin  ensimmäisen kerran vuonna 1981 Halichondria okadai-sienieläimestä. Myöhemmin ilmeni, että sieni itse ei tuota yhdistettä, vaan sitä tuottavat Procentrum- ja Dinophysis-sukujen panssarilevät. Sittemmin okadaiinihappoa on löydetty myös kaloista ja simpukoista, kuten sinisimpukasta. Okadaiinihapon lisäksi panssarilevät muodostavat okadaiinin ja tyydyttymättömien rasvahappojen estereitä ja okadaiinihapon johdannaisia dinofysistoksiineja. Okadaiinihapon ja sen johdannaisten tuotanto vaihtelee alueittain. Suuressa osassa Eurooppaa okadaiini on pääasiallinen panssarilevien tuottama myrkky, mutta esimerkiksi Japanissa, Kanadassa ja Irlannissa pääasiassa Procentrum- ja Dinophysis-sukujen panssarilevät tuottavat dinofysistoksiineja.
Okadaiinihappo kerääntyy esimerkiksi simpukoihin ja on myrkyllistä niitä syöville nisäkkäille. Myrkytyksen aiheuttava annos on noin 30–50 μg. Hiirillä yhdisteen LD₅₀-arvo on suun kautta otettuna on 0,2–2 mg/kg ja injektiona 0,19–0,25 mg/kg. Okadiinihapon aiheuttaman myrkytyksen oireet ilmenevät noin 0,5–3 tunnin kuluttua myrkkyä sisältävän ruuan syömisestä. Oireina ovat ripuli, vatsakivut, huonovointisuus ja harvemmin lihaskrampit. Okadaiinin aiheuttama myrkytystila on yleensä lievä ja kestää tyypillisesti noin 2–3 vuorokautta. Okadaiinihappo on myrkyllisempi kuin sen esterijohdannaiset. Vuonna 2008 Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto määritteli okadaiinin ja sen johdannaisten akuutiksi referenssiannokseksi ravinnoksi kelpaavissa merenelävissä 0,3 μg/kg.
Okadaiinihapon myrkyllisyys perustuu siihen, että yhdiste estää proteiinifosfataasi 1:n ja proteiinifosfataasi 2:n toiminnan. Entsyymi todennäköisesti sitoutuu substraatin sitoutumiskohtaan ja on ei-kompetitiivinen inhibiittori. Tämän vuoksi natriumin eristystä säätelevien proteiinit aktivoituvat fosforylaation vaikutuksesta ja natriumin eritys paksusuolesta lisääntyy, minkä vuoksi myös nestettä poistuu runsaasti elimistöstä ulosteen mukana. Yhdisteen mutageenisuudesta tai genotoksisuudesta ei ole yksimielisyyttä, mutta yhdisteen on todettu lisäävän solujen epänormaalia kasvua. Okadaiinihapon arvellaan aiheuttavan riskiä sairastua paksusuolen syöpään.
Bang Rajan (elokuva)

Juoni

Burman armeija aikoo valloittaa Ayutthayan, Siamin pääkaupungin. Valloittamisen tiellä on Bang Rajanin kylä, joka on viimeinen linnake Burman ja Siamin rajalla. Verilöylystä toiseen kyläläiset puolustavat aluettaan.
Bang Rajanin joukkoja aluksi johtaa Nai Taen, joka loukkaantuu taistelussa. Kyläläiset sittemmin pyytävän ulkopuolista Nai Chan Nuad Kheoa, veteraanisotilasta, johtamaan heitä. Mukanaan hän tuo kourallisen muita sotilaita, jotka jäljelle jääneiden miesten ja naisten kanssa valmistautuvat tuleviin koettelemuksiin. Lopulta, valmisteluista huolimatta, kylä murskataan valtavalla ylivoimalla ja burmalaiset pääsevät valloittamaan Ayutthayan.

Tuotanto ja vastaanotto

Elokuvan budjetti oli noin 50 miljoonaa bahtia, mikä on noin neljä kertaa enemmän kuin yhdelläkään muulla thaimaalaisella elokuvalla tähän mennessä. Se oli kotimaassaan menestys, tuottaen lähes 300 miljoonaa bahtia lipputuloja.
Elokuvaa näytettiin useilla elokuvajuhlilla, kuten Seattle International Film Festival, Toronto International Film Festivaleilla, Vancouver International Film Festivaleilla ja Hawaii International Film Festivaleilla. Asia Pacific Film Festivaleilla se palkittiin parhaana taideohjauksena. Montrealin Fantasia Festivaleilla vuonna 2003 elokuva voitti parhaana aasialaisena elokuvana.
Joan Severance

Joan Severance (s. 23. joulukuuta 1958 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänellä on ollut tunnettu rooli muun muassa elokuvassa Syyttömät silminnäkijät (1989), ja hän on lisäksi esiintynyt televisiossa
mm. suositussa -80 luvun sarjassa Wiseguy. Lisäksi hän on ollut Playboyn kannessa tammikuussa 1990 ja marraskuussa 1992.
Akira (elokuva)

Juoni

Atomipommi räjäyttää Tokion kolmannen maailmansodan aikana 16. heinäkuuta 1988. 31 vuotta myöhemmin uudessa Neo-Tokiossa moottoripyöräjengiläinen Kaneda saa selville, että hänen entisestä ystävästään Tetsuosta on tullut verenhimoinen murhaaja, jolla on telekineettisiä kykyjä. Tämän seurauksena hän liittyy hallitusta vastustaviin terroristeihin, jotka etsivät mystistä Akiraa, jonka telekineettiset kyvyt ovat suuremmat kuin Tetsuolla. Myös Tetsuo, joka haluaa suurilla voimillaan saada vihdoin kunnioitusta, alkaa jäljittää Akiraa, jottei kukaan voisi pysäyttää häntä.
Proteins@home

Proteins@home (proteins at home) ol hajautetun laskennan projekti BOINC-alustalle. Projekti aloitettiin vuoden 2006 marraskuussa École polytechniquessa, Ranskassa.
Eleanor Boardman

Eleanor Boardman (19. elokuuta 1898 Philadelphia, Pennsylvania – 12. joulukuuta 1991 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti elokuvauransa vuonna 1922. Nuorena hän toimi mallina Eastman Kodakille. Vuonna 1923 hänet valittiin WAMPAS Baby Stariksi. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli King Vidor, jonka kanssa hän oli naimisissa 1920-luvun loppupuolelta 1930-luvun alkupuolelle. Pari sai kaksi tytärtä. Harry d’Abbadie d’Arrast oli Boardmanin toinen mies vuodesta 1940 kuolemaansa (1968). 
Boardman oli suosittu esiintyjä mykkäelokuvien ajalla. Hänen ei onnistunut siirtyä äänielokuviin, joten hänen elokuvauransa päättyi 1930-luvulla. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. 
Boardmanin esiintymisiin kuuluu muun muassa rooli King Vidorin elokuvassa Kansan mies (1928).
Sukupolvenvaihdos

Sukupolvenvaihdos (engl. succession) on monivaiheinen ja suunniteltu prosessi, jossa yrityksen omistajuus, johtajuus ja osaaminen siirretään luopuvalta omistaja-yrittäjältä seuraavalle yrittäjäsukupolvelle (erityisesti rintaperillisille). Sukupolvenvaihdoksen tekninen, omistajuuden siirron prosessi voidaan jaotella suunnitteluvaiheeseen, toteutusvaiheeseen ja jälkihoitovaiheeseen. Sukupolvenvaihdoksen osaamisen ja johtajuuden siirron prosessi voidaan jaotella tutustumisvaiheeseen, sisääntulovaiheeseen, yhteisjohtajuusvaiheeseen ja itsenäisen liiketoiminnan vaiheeseen. Osaamisen siirto luopujalta jatkajakandidaatille on tyypillisesti alkanut yrittäjäperheessä jo jatkajan lapsuuden aikana.

Maatilan sukupolvenvaihdos

Eräs erikoistapaus sukupolvenvaihdoksesta on maatilan sukupolvenvaihdos. Siihen pätevät monilta osin samat huomioon otettavat asiat kuin yrityksen sukupolvenvaihdokseen, mutta maatilojen osalta on myös esimerkiksi erityislainsäädäntöä.
Viimeinen käyttöpäivä

Viimeinen käyttöpäivä on elintarvikkeisiin merkittävä päivämäärä, jonka jälkeen tuotetta ei saa enää myydä, käyttää tai käyttää tarjottavan tai myytävän elintarvikkeen valmistuksessa. Viimeinen käyttöpäivä on merkittävä mikrobiologisesti helposti pilaantuviin tuotteisiin, joita ovat muun muassa pastöroimaton maito ja kerma, kypsyttämätön juusto, tuore liha ja tuore kala sekä sellaiset tuotteet, joissa ei ole käytetty lämpökäsittelyä tai säilöntäaineita. Käyttöpäivä merkitään tuotteen pakkaukseen, ja siinä on oltava ainakin päivämäärä ja kuukausi, mahdollisesti myös vuosi.

Parasta ennen

Sellaisiin tuotteisiin, jotka eivät ole mikrobiologisesti helposti pilaantuvia, merkitään parasta ennen -päiväys. Se eroaa viimeisestä käyttöpäivästä siinä suhteessa, että tuotetta voidaan myydä parasta ennen -päiväyksen jälkeenkin, jos sen laatu ei ole oleellisesti heikentynyt.

Alennustuotteet

Osa elintarvikeliikkeistä ja päivittäistavarakaupoista myy kuluttajille elintarvikkeita niiden viimeisen käyttöpäivän lähestyessä alennuksella, esimerkiksi puoleen hintaan. Useimmat kaupat merkitsevät kyseiset tuotteet niin sanotulla alennustarralla. Hintamerkintäasetuksen kuudennen pykälän mukaan tuotteessa, jossa on alennustarra, pitäisi näkyä myös uusi alennettu hinta ja yksikköhinta eli kilo-, litra- tai kappalehinta. Useimmat kaupat eivät kykene tähän resurssien vuoksi.

Historiaa

Monen historioitsijan mukaan maidon viimeisen käyttöpäivämerkinnän keksi ensimmäisenä ja ajoi Chicagossa läpi 1920- ja 1930-luvun vaihteen tunnettu gangsteripomo Al Capone, jonka perhe toimi myös meijerialalla muun muassa räjäyttelemällä kilpailijoiden meijereitä.
Hugh Munro

Sir Hugh Thomas Munro (16. lokakuuta 1856 Lontoo – 19. maaliskuuta 1919 Tarascon) oli skotlantilainen vuorikiipeilijä ja Munrojen nimeäjä. Hän kuului Munron klaaniin, ja hän oli neljäs Lindertisin baronetti.
Monro syntyi yhdeksänlapsisen perheen vanhimpana vuonna 1856. Perhe vietti osan vuodesta Lontoossa sekä osan heidän Lindertisin tilalla lähellä Kirriemuiria Angusissa. Vuonna 1873 17-vuotias Munro lähti Stuttgartiin opiskelemaan saksankieltä. Siellä hän ihastui Alpeihin ja kiinnostui muutenkin vuorista. Vuonna 1880 hän muutti Etelä-Afrikkaan terveydellisistä syistä, koska hänellä oli puhjennut keuhkopussitulehdus. Etelä-Afrikassa hänestä tuli Natalin kuvernöörin Sir George Colleyn yksityinen sihteeri, ja hän palveli epäsäännöllisesti ratsuväessä Basutomaan Gun War-sodassa.
Sir George Colley kuoleman jälkeen Munro palasi Lindertisin tilalle, ja otti osaa perheen tilanhoidosta. Samaan aikaan hän kiinnostui politiikasta, ja oli aktiivinen Forfarshiren paikallispolitiikassa. Vuonna 1885 hän nousi Konservatiivipuolueen ehdokkaaksi Kirckaldy Burghsin parlamenttipaikalle, joka oli tuolloin yksi skotlantilainen vaalipiiri Fifen Kirckaldyssa.
Vuonna 1889 hän oli perustamassa skotlantilaista vuorikiipeilyseuraa Scottish Moutaineering Clubia. Pari vuotta myöhemmin vuonna 1991 hän julkaisi listan, jossa hän luetteloi 538 skotlantilaista yli 3000 jalkaa korkeaa vuorenhuippua, ja joista 283 hän nimesi Munroksi. Tämän ansiosta hänet tunnetaan Skotlannissa sekä muualla maailmassa vuorikiipeilijöiden parissa.
Munro rakasti matkustamista, ja hän matkusti paljon perheenä kanssa ympäri maailmaa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän oli 58-vuotias ja liian vanha palvelukseen. Tuolloin hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi Punaisen ristin palvelukseen, ja lähti vuonna 1915 Maltalle etsimään ja auttamaan pakolaisia. Sieltä hänen oli pakko palata takaisin kotiin sairauden takia, mutta hän palasi vuonna 1918 Etelä-Ranskaan Tarasconiin tyttärensä kanssa pitämään Punaisen ristin kanttiinia ranskalaisille sotilaille. Vuonna 1919 hän palellutti itsenä ja sai keuhkokuumeen, johon hän myös menehtyi.
Aasiankiitäjä

Ulkonäkö ja koko

Aasiankiitäjä on 18–19 senttimetriä pitkä. Väritykseltään se muistuttaa tervapääskyä, mutta sen yläperä on valkoinen. Lisäksi pyrstön lovi on tervapääskyyn verrattuna syvempi ja siivet pidemmät.

Levinneisyys

Aasiankiitäjä pesii Aasiassa Keski-Siperiasta itään päin. Harhailijoita on havaittu ainakin Norjassa ja Isossa-Britanniassa.
Ollikainen (Pello)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,5 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Lampsijoen valuma-alueeseen (67.936) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,1 metriä mpy.
M42 (objektiivikiinnitys)

M42 on alun perin 1949 esitelty objektiivin kierrekiinnitysmenetelmä, joka levisi myöhemmin maailmalla laajaan käyttöön 1950- ja 1960-luvuilla. Vielä 1970- ja 1980-luvuilla kiinnitystä käyttivät neuvostoliittolaiset ja sen liittolaismaiden kameranvalmistajat.
Kiinnityksestä ryhdyttiin käyttämään nimitystä Praktica-Pentax -kiinnitys johtuen sekä itäsaksalaisesta alkuperästä että Pentaxin vuoksi.
Jälkimarkkinoilla kyseiselle kiinnitykselle on olemassa runsaasti Pentaxin vanhoja objektiiveja, minkä vuoksi M42-kiinnitykselle on tehty sovitteita myös monille muille myöhäisemmille kiinnityksille.
United States House Committee on Armed Services

United States House Committee on Armed Services, tavallisemmin House Armed Services Committee, on Yhdysvaltain edustajahuoneen komitea. Se vastaa Yhdysvaltain puolustusministeriön ja Yhdysvaltain armeijan rahoituksesta ja sen valvonnasta sekä osasta Yhdysvaltain energiaministeriöstä.
Jelnjan offensiivi

Taustaa

Saksan 10. panssaridivisioona, 268. jalkaväkidivisioona sekä Waffen-SS:n divisioona Das Reich olivat luoneet sillanpään Jelnjan alueelle operaatioiden jatkamiseksi Smolenskista kohti Moskovaa. Alueella oli lisäksi 202. rynnäkkötykkipataljoona. Panssarijoukot oli korvattu myöhemmin 137., 78. ja 292. jalkaväkidivisioonilla. Kaikkiaan alueella oli joukkoja noin 70 000 sotilasta ja 500 tykkiä sekä 202. rynnäkkötykkipataljoonan 40 StuG III:sta. Tasangon pohjoisimman osan miehitti 15. jalkaväkidivisioona ja eteläisimmän 7. jalkaväkidivisioona. Heinz Guderian esitti 4. elokuuta Novy Borisovissa keskustan armeijaryhmän komentajien kokouksessa Adolf Hitlerin kanssa vetäytymistä alueelta, mutta ehdotus hylättiin.

Neuvostoliiton hyökkäyssuunnitelma

Stavka määräsi 26. elokuuta Reservirintaman Georgi Žukovin komentaman Neuvostoliiton 24. armeijan hyökkäämään 30. elokuuta Jelnjaan. 102. ja 303. kivääridivisioonien oli tarkoitus hyökätä saksalaisten miehittämiin tukikohtiin, jolloin 107. ja 100. kivääridivisioonat saartaisivat alueen pohjoisesta ja 106. mekanisoitukivääridivisioona etelästä. Keskustassa olisi lisäksi 19. ja 309. kivääridivisioonat. 103. motorisoitukivääridivisioona ja 120. kivääridivisioona ryhmittyisivät voimakkaasti linnoitettuihin asemiin puolustukseen pohjois- ja eteläosiin estämään pakenemisen saartorenkaasta. Armeijalle oli alistettu ainoastaan 20 lentokonetta tiedustelu- ja tulenjohtotehtäviin eikä lainkaan hävittäjä tai maataistelukoneita.
Wilhelm Pieck

Varhaisemmat vaiheet

Pieck liittyi Saksan puutyöläisten liittoon vuonna 1894 ja Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1895. Vuodesta 1906 hän oli sosiaalidemokraattien sihteerinä Bremenissä, kunnes 1917 perusti Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin kanssa Spartakistiliiton, joka muuttui vuonna 1918 Saksan kommunistiseksi puolueeksi
Kansallissosialistien noustua valtaan 1933 Pieck joutui pakenemaan Neuvostoliittoon. Toisin kuin monet muut paenneet kommunistit, Pieck saavutti neuvostojohdon arvostuksen - josta osoituksena, että säilytti henkensä Stalinin vainoissa 1930-luvulla. Monia muita pidettiin paitsi "karrieristeina", mutta myös "idiootteina". Pieck toimi aloitteentekijänä toisen maailmansodan aikana neuvostohallituksen organisoimalle ja saksalaisten emigranttikommunistien johtamalle Vapaan Saksan kansalliskomitealle, joka oli tarkoitettu natsi-Saksan armeijasta Neuvostoliiton sotavangeiksi joutuneille. 
Pieck palasi vuonna 1945 jäljelle jääneiden saksalaiskommunistien mukana Saksaan, Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeille, joiden kommunistien toimintaa hän ryhtyi johtamaan. Vuonna 1946 pakkoyhdistettiin miehitysvyöhykkeiden (paitsi Itä-Berliinin) sosiaalidemokraattiset järjestöt kommunistisiin ja näin syntyi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue, josta tuli Saksan demokraattista tasavaltaa (Itä-Saksa) yksinvaltaisesti hallinnut kommunistipuolue. Wilhelm Pieck ja Otto Grotewohl toimivat sen puheenjohtajina vuoteen 1950.

Presidenttinä

Pieckistä tuli Itä-Saksan presidentti 1949. Kuitenkin todellinen valta maassa oli vuodesta 1950 kommunistipuolueen pääsihteeri, sittemmin ensimmäinen sihteeri Walter Ulbrichtilla. Pieck toimi presidenttinä kuolemaansa 1960, jonka jälkeen presidentin toimi lakkautettiin.
Puntasjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 57 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 6,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Puntasojan valuma-alueeseen (35.358) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 184,6 metriä mpy.
Lumottu lelukauppa

Lumottu lelukauppa (engl. Mr. Magorium's Wonder Emporium) on vuonna 2007 ilmestynyt kanadalais-amerikkalainen elokuva. Elokuva kertoo lelukaupasta, jota Molly (Natalie Portman) johtaa herra Magoriumin (Dustin Hoffman) suojeluksessa. Maaginen maailma uhkaa muuttua, kun vanha omistaja kertoo eräänä päivänä aikovansa jäädä eläkkeelle ja haluavansa Mollysta toimintansa jatkajan.
Mikalojus Konstantinas Čiurlionis

Mikalojus Konstantinas Čiurlionis (22. syyskuuta (J: 10. syyskuuta) 1875 Sena Varėna, Vilnan kuvernementti, Venäjän keisarikunta — 10. huhtikuuta (J: 28. maaliskuuta) 1911 Putelnik, Varsovan kuvernementti, Puolan kuningaskunta, Venäjän keisarikunta) oli liettualainen säveltäjä ja kuvataiteilija. Hän kuuluu symbolismin ja jugendtyylin edustajiin, ja hän on tunnetuimpia liettualaisia taiteilijoita.

Elämänvaiheet

Čiurlionisin musikaalisuus havaittiin varhain, ja hän aloitti musiikkiopintonsa ruhtinas Michał Ogińskin (1849–1902) orkesterikoulussa Plungėssa 13-vuotiaana. Neljä vuotta myöhemmin hän sai stipendin ja siirtyi Varsovaan opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä (1894–1899). Vamistuttuaan Varsovan konservatoriosta hän toimi opettajana ja vapaana säveltäjänä Varsovassa. Ruhtinas Ogiński lähetti hänet jatko-opintoihin Leipzigin konservatorioon, mutta ruhtinaan kuoltua hän joutui palaamaan Varsovaan.
Musiikin ohella Čiurlionis oli kiinnostunut luonnontieteistä ja psykologiasta. Leipzigin-kauden jälkeen hän keskittyi joksikin aikaa maalaustaiteeseen ja kirjoittautui Varsovan taideakatemiaan. Vuonna 1909 hän avioitui runoilija ja kriitikko Sofija Kymantaitė-Čiurlionienėn (1886–1958) kanssa.
Čiurlionis tavoitteli taiteiden synteesiä: hän maalasi kuvasarjoja, joilla on musiikilliset nimet (Sonaatit, Fuugat), ja hänen orkesterisävellyksensä ovat lavean maalauksellisia (Meri, Metsässä). Maalarina hän sai vaikutteita mm. Arnold Böckliniltä ja säveltäjänä Richard Straussilta.
Čiurlionis asui Užupisin kaupunginosassa Vilnassa ja kuoli keuhkokuumeeseen 35-vuotiaana.
Čiurlionisin tuotanto kattaa noin 250 sävellystä ja noin 300 maalausta. Hänen maalauksiaan säilytetään M. K. Čiurlionisin kansallisessa taidemuseossa Kaunasissa Liettuassa.

Tunnustukset

Čiurlionisin mukaan on nimetty asteroidi.
Gailingen am Hochrhein

Historia

Ensimmäinen dokumentoitu maininta Gailingenista on vuodelta 965. Mahdollisesti alemannit asuttivat Gailingenin aluetta jo 400-luvulla. Nimi ”Gailingen” tulee ”Geilo”-nimisen henkilön mukaan, joka oli yksi alemannien johtaja. 1000-luvulla Gailingen oli aatelisperheen omistuksessa. 1300-luvulla alueen omistus siirtyi Randeggin aatelisperheelle ja sen peruja on leijonanpää, perheen tunnus, Gailingenin vaakunassa nykyään. Seuraavina vuosisatoina Gailingen vaihtoi omistajaa lukuisia kertoja.
Vuonna 1654 Gailingeniin muutti kuusi juutalaista. Vuonna 1722 Gailingenissa oli 18 juutalaista kotitaloutta ja 1700-luvun puoliväliin mennessä lukumäärä kasvoi 28:en. Vuonna 1766 Gailingeniin rakennettiin uusi koulu ja vuonna 1836 synagoga. Vuosina 1845–1847 paikkakunnalle rakennettiin uusi koulurakennus. Gailingen sai myös sairaalan ja vanhainkodin. 1850-luvun puoliväliin mennessä juutalaisväestöä oli Gailingenin väestöstä yli puolet. Vuonna 1870 Gailingeniin valittiin ensimmäinen juutalaispormestari. Seitsemän vuotta tämän jälkeen juutalaiset ja kristityt lapset aloittivat koulunkäyntinsä samassa koulussa. Juutalaiset ja ei-juutalaiset elivät yhdessä rauhallisesti, kunnes Adolf Hitler nousi valtaan. Vuonna 1933 juutalaisväestö väheni paikkakunnalla noin 20 prosenttia. Kristalliyö ohitti Gailingenin. 10. marraskuuta 1938 synagoga tuhottiin. 22. lokakuuta 1940 yli 200 juutalaista vietiin heidän kodeistaan Ranskaan. Koulurakennus toimii nykyisin Bodenjärven alueen juutalaisten historiaa käsittelevänä museona.
Kirsi Siren (teatteriohjaaja)

Kirsi Helena Susanna Siren (ent. Aropaltio, o.s. Siren, s. 14. toukokuuta 1945 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Vuonna 1964 ylioppilaaksi kirjoittanut Siren valmistui ohjaaja-dramaturgiksi vuonna 1970 ja teatteritaiteen maisteriksi 2007.
Siren toimi dramaturgina nukketeatteri Vihreässä Omenassa vuosina 1971–1975. Vuonna 1975 hän perusti sisarensa, lavastaja Sara Sirenin kanssa Espooseen lastenteatterin, Teatteri Hevosenkengän, jossa hän on työskennellyt siitä lähtien.
Kirsi Siren palkittiin maaliskuussa 2015 elämäntyöstään lasten- ja nuortenteatteripalkinnolla. Palkinnon myönsi Suomen Teatterit ry ja Suomen Assitej ry.
Sirenin vanhemmat ovat arkkitehdit Kaija ja Heikki Siren.
Siren toimi Espoon kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1997–2012. Hän kuului ensin Vihreiden valtuustoryhmään, mutta loikkasi vuonna 2010 Kokoomuksen valtuustoryhmään. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän ei enää ollut ehdolla.
Fabian (näyttelijä)

Fabiano Anthony Forte eli Fabian (s. 6. helmikuuta 1942, Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli 1950–1960-luvun vaihteen teini-idoli esiinnyttyään lukuisia kertoja esimerkiksi American Bandstand -ohjelmassa. Kaikkiaan yksitoista Fabianin kappaletta nousi Billboard Hot 100 -listalle. Niihin lukeutuivat vuoden 1959 hitit ”Tiger”, ”Turn Me Loose”, ”Hound Dog Man” ja ”This Friendly World”.
Fabian julkaisi useita hittejä ja esiintyi lukuisissa elokuvissa. Vaikka hän oli etupäässä 1960-luvun idoli, hän ei ole täysin lopettanut uraansa myöhempinäkään vuosikymmeninään. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. 
Fabian poseerasi Playgirlille syyskuussa 1973. Hän on ollut kahdesti naimisissa.
Panhuilu

Panhuilu on puhallinsoitin, aerofoni, joka koostuu useasta erimittaisesta, vierekkäin kiinnitetystä suljetusta pillistä. Pillien määrä voi olla neljästä 18:aan. Pillit ovat toisesta päästään umpinaisia tai sisältä tukittuja, eikä niissä ole sormiaukkoja. Soitinta soitetaan pitämällä sitä molemmilla käsillä ja puhaltamalla pillien päihin. Pitkään tai paksuun pilliin puhallettaessa saadaan matalampi ääni kuin lyhyeen tai kapeaan puhallettaessa. Panhuilussa on syvä ja rikas ääni.
Panhuiluja on erilaisia eri puolilla maailmaa, ja panhuilua voidaankin kutsua pikemminkin huilutyypiksi kuin yhdeksi soittimeksi. On mahdollista, että panhuilu on keksitty useassa paikassa itsenäisesti. Esimerkiksi Moldovassa panhuilua kutsutaan naiksi.
Panhuilua soittivat jo muinaiset kreikkalaiset, etenkin paimenet. Soitin esiintyy tiheään kreikkalaisessa taiteessa. Varhaisinta sen käyttö oli Kykladeilla kolmannella vuosituhannella eaa. Kreikkalaisessa mytologiassa soittimen keksijäksi nimetään Pan, paimenten jumala. Pan rakastui nymfiin nimeltä Syrinx ja alkoi tavoitella tätä. Juuri kun Pan sai Syrinxin kiinni, ylijumala Zeus pelasti nymfin muuttamalla tämän ruo'oiksi. Raivostunut Pan hajotti ruo'ot kappaleiksi mutta katui pian ja alkoi suudella rikkomiaan ruokoja, menetettyä rakastaan. Samalla hän huomasi, kuinka ruo'onkappaleista lähti ääniä hänen puhaltaessaan niihin. Hän valmisti ruo'oista soittimen ja nimesi sen menettämänsä nymfin mukaan.
Yksi kuuluisimmista panhuilisteista on romanialainen Gheorghe Zamfir. Tunnetuin suomalainen panhuilisti lienee Stefan Stanciu.