Diego Simeone

Ura pelaajana

Simeone aloitti ammattilaisuransa 1987 Vélez Sarsfieldissä. Hän lähti Eurooppaan jo varhain liittyen vuonna 1990 Pisa Calcion joukkueeseen. Pisassa Simeone pelasi kaksi kautta nousten joukkueen avauskokoonpanoon. Simeonen taidoista kiinnostuttiin laajemmin ja 1992 hän siirtyi Sevillaan, josta kaksi vuotta myöhemmin Atlético Madridiin. Atléticossa Simeone juhli kaudella 1995–1996 tuplaa, kun seura voitti sekä La Ligan että Copa del Reyn. 
Menestys Atléticossa auttoi Simeonea saamaan sopimuksen FC Internazionale Milanoon 1997. Debyyttikaudellaan argentiinalainen pääsi juhlimaan Inter-paidassa UEFA Cupin mestaruutta. Kahden Inter-kauden jälkeen Simeone liittyi Sven-Göran Erikssonin valmentaman S.S. Lazion vahvuuteen. Roomalaisseurassa pelasi Simeonen lisäksi tukku nimekkäitä argentiinalaisia kuten Roberto Sensini, Hernán Crespo ja Juan Sebastián Verón. Argentiinalaiset onnistuivat Lazio-paidassa menestyksekkäästi ja kaudella 1999/2000 seura juhli Serie A:n mestaruutta 26 vuoden tauon jälkeen ja vasta toista kertaa seuran historiassa. Kaikkiaan Simeone edusti Laziota neljän kauden ajan, mutta menestysajat sijoittuivat juuri mestaruuskauteen.
Kesällä 2003 Simeone palasi Atlético Madridiin, josta siirtyi kahden kauden jälkeen takaisin kotimaahansa. Hän lopetti uransa vuonna 2006 Racing Club de Avellanedassa. Maajoukkuetasolla Simeone edusti Argentiinaa 106 A-maaottelussa tehden niissä 11 maalia. Hän voitti kaksi Copa Américaa ja oli mukana MM-kisoissa kolme kertaa.
Simeone oli yksi Argentiinan maajoukkueen johtavista pelaajista. Uraan mahtui kuitenkin myös ikävämpiä hetkiä, joista yksi sattui MM-kisoissa 1998. Ottelussa Englantia vastaan David Beckham sai punaisen kortin potkaistuaan Simeonea, joka reagoi tilanteeseen varsin näyttävästi. Ottelun jälkeen hän myönsi liioitelleensa reaktiotaan.  Seuraavassa ottelussa Alankomaita vastaan Simeone itse joutui jättämään kentän loukkaannuttuaan taklaustilanteessa. Hän lopetti maajoukkueuransa vuoden 2002 MM-kisoihin, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa kahdessa Argentiinan kolmesta ottelusta.
Simeone pelasi 104 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Hän oli ensimmäinen sata maaottelua pelannut argentiinalainen.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Simeone aloitti Racing Clubissa 2006. Vaikean alun jälkeen hän sai joukkueen pelin kulkemaan ja tulos Clausurassa 2006 oli vakuuttavaa. Hän kuitenkin jätti tehtävänsä jo toukokuussa seuran siirryttyä uuteen omistukseen. 
Pian Racingista lähtönsä jälkeen Simeonesta tuli Estudiantes de La Platan päävalmentaja. Hän teki seurassa vakuuttavaa jälkeä ja luotsasi sen 23 vuoden tauon jälkeen Argentiinan mestariksi. Finaaliottelussa Estudiantes kaatoi Boca Juniorsin 3–1. Simeone äänestettiin parhaimmaksi valmentajaksi Argentiinan liigassa toukokuussa 2006. Argentiinalaisvalmentaja Roberto Perfumo ylisti uransa alussa ollutta Simeonea "synnynnäiseksi valmentajaksi". Simeone jätti Estudiantesin Aperturan 2007 jälkeen.
Joulukuussa 2007 Simeone allekirjoitti vuoden sopimuksen River Platen kanssa.  Simeone jatkoi menestyksekästä valmennusuraansa myös River Platessa johdattamalla joukkueen Clausuran mestariksi 2008.  Hän erosi tehtävistään marraskuussa 2008 River Platen pudottua Copa Sudamericanan puolivälierissä. 
Simeone palasi valmennustehtäviin huhtikuussa 2009 San Lorenzon peräsimessä.  Simeone valmensi seuraa vuoden verran, kunnes sai potkut huonojen tulosten vuoksi. 
Tammikuussa 2011 Simeone sai ensimmäisen valmennuspestinsä Euroopasta, kun Serie A:ssa pelaava Calcio Catania palkkasi hänet päävalmentajakseen.  Hänen johdollaan sisilialaisseura sijoittui kauden päätteeksi Seriessä sijalle 13. Tulos ei tyydyttänyt seurajohtoa ja Simeone sai potkut kesäkuun alussa 2011. 
Jouluaatonaattona 2011 Simeone palasi valmentajaksi Eurooppaan, kun hänen peliurallaan edustamansa Atlético Madrid palkkasi hänet erotetun Gregorio Manzanon seuraajaksi. Simeone tiivisti Atléticon puolustuspelaamista ja sai joukkueen suunnan kääntymään. Eurokentillä hän johdatti Atléticon Eurooppa-liigan loppuotteluun ja toiseen mestaruuteen kahden vuoden sisällä, kun finaalissa kaatui Athletic Bilbao maalein 3–0.
Kaudella 2013–2014 Simeone johdatti Atlético pelasi huikean kauden ja haastoi toden teolla Real Madridin ja FC Barcelonan Espanjan pääsarjassa. Fyysisesti, aggressiivisesti ja tiiviisti puolustaen pelannut Atlético voitti lopulta seuran historian 10. liigamestaruuden, ja ensimmäisen 18 vuoteen, kolmen pisteen erolla Barcelonaan. Puolustuksen tiiviyttä kuvastaa, että Simenonen joukkuetta vastaan tehtiin liigassa vain 26 maalia. Seura menestyi myös Mestarien liigassa, jonka pudotuspeleissä se raivasi tieltään AC Milanin, FC Barcelonan ja Chelsean. Unelma historiallisesta mestaruudesta kariutui kuitenkin paikallisvastustaja Real Madridiin, joka oli loppuottelussa parempi 4–1 jatkoaikavoitolla. Kausi 2014–2015 oli edellistä vaikeampi, eikä tiivis puolustuspelaaminen riittänyt siivittämään maalinteon nihkeyden kanssa paininutta Atléticoa kolmossijaa korkeammalle. Mestarien liigassa tie katkesi jälleen Realia vastaan, tällä kertaa tosin välierissä. 
24. maaliskuuta 2015 Simeone allekirjoitti uuden vuoteen 2020 asti ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa. Simeone on rakentanut Atléticosta vahvasti ja fyysisesti pelaavan joukkueen, joka on hänen alaisuudessaan vakiinnuttanut paikkansa Espanjan ja Euroopan huipputasolla. Simeonea on kehuttu intohimon ja voitontahdon palauttamisesta vuosia alavireisesti pelanneeseen Atléticoon. Mestaruuskauden 2013/14 jälkeen Atlético on sijoittunut Simeonen johdolla La Ligassa kolmesti perättäin kolmanneksi. Mestarien liigassa Simeone luotsasi Atléticon toistamiseen loppuotteluun kaudella 2015/16, mutta Real oli jälleen parempi, tällä kertaa rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kaudella 2017/18 Simeone johdatti Atléticon Eurooppa-liigan loppuotteluun, jossa Olympique de Marseille kaatui maalein 3-0. Pokaali oli Atléticolle ensimmäinen neljään vuoteen ja Simeonen toinen Eurooppa-liigan mestaruus seurassa.