Besiki

Elämä

Hän syntyi ja vietti lapsuutensa Tbilisissä, Georgian pääkaupungissa. Hänen isänsä Zakaria oli georgialainen ortodoksipappi ja kuningas Teimuraz II:n tunnustaja. Zakaria ekskommunikoitiin kirkosta ja karkotettiin vuonna 1764, mutta kuningas Erekle II salli Besikin jäädä kuninkaalliseen hoviin, jossa hän sai koulutuksensa ja aloitti uransa leikarina. Hänen varhaiseen tyyliinsä vaikuttivat persialainen runous ja hänen vanhempi aikalaisensa, monikielinen tbilisiläinen armenialaisrunoilija Sajat-Nova. Besikin nuoresta iästä huolimatta hän sai hovissa lukuisia vihollisia, pääasiassa hänen satiiriensa ja erityisesti katolikos Anton I:stä vastaan kohdistettujen loukkausten vuoksi. Huhut Georgiassa ovat liittäneet Besikin myös Ereklen sisar Anaan, joka oli häntä noin 28 vuotta vanhempi, pääasiassa Besikin rakkausrunon Dedopals Anakhed (georg. დედოფალს ანაზედ, "Kuningatar Anasta") vuoksi.
Vuonna 1777 katolikos Anton I syytti Besikiä säädyttömyydestä, nimesi hänet antikristukseksi ja tuomitsi hänet kuninkaalle. Konfliktin seurauksena Besiki karkotettiin Tbilisistä, ja hänen täytyi muuttaa Imeretin kuningaskuntaan Länsi-Georgiaan, jossa kuningas Solomon I toivotti hänet tervetulleeksi ja nimitti hänet kanslerikseen. Myöhemmin hän sekaantui lyhyeen sotaan Imeretin kruunusta Solomonin kuoleman jälkeen ja palveli diplomaattina seuraavan Imeretin kuninkaan, Solomon II:n alaisuudessa. Besiki löysi itsensä jälleen sotkeutuneena hovin juonitteluihin. Hänen kiintymyksensä Solomon II:n nuorempaan vaimoon Anaan, omaa sukua Orbelianiin, saattoi hyvinkin olla syy sille, että kuningas lähetti hänet vaarallisille retkille. Viimeinen niistä suuntautui Venäjän keisarikuntaan, ja sen tarkoituksena oli saada Venäjän suojelus Imeretille Venäjän–Turkin sodan aikana. Kolmen vuoden ajan Besiki seurasi venäläistä sotamarsalkka Grigori Potjomkinia kampanjassa osmanien valtakuntaa vastaan, ja kuoli 25. tammikuuta 1791 yhtäkkiä Iașissa Romaniassa, jonne hänet haudattiin.

Runous

Besikin myrskyisän elämän ja jatkuvien ulkomaanmatkojen vuoksi monet hänen käsikirjoituksistaan katosivat lopullisesti. Hän kuoli julkaisematta yhtään teosta, mutta satoja kopioita hänen käsikirjoituksistaan kiersi vuosikymmeniä hänen kuolemansa jälkeen; useiden runojen otsikot ja sivuhuomautukset saattavat olla amatöörikopioijien keksintöä.
Besikin monipuolinen runollinen perintö on huomattava musikaalisuutensa ja spontaaniutensa vuoksi. Hänen hienoimmat runonsa – Sevdis baghs ševel (georg. სევდის ბაღს შეველ, "Astuin melankolian puutarhaan"), Me mivkhvdi magas šensa bralebsa (georg. მე მივხვდი მაგას შენსა ბრალებსა, "Ymmärrän syytöksesi"), Šašvni šavni (georg. შაშვნი შავნი, "Mustarastaat") ja erityisesti T'ano t'at'ano (georg. ტანო ტატანო, "Kauneuden korkeus") sekä Dedopals Anakhed – on omistettu intohimoiselle, joskus selkeästi eroottiselle rakkaudelle eleganttiin ja hieman melankoliseen sävyyn. Hänen sankarirunouteensa kuuluvat runot Asp'indzisatvis (georg. ასპინძისათვის, "Aspindzan taistelusta") ja Rukhis omi (georg. რუხის ომი, "Rukhin taistelu") on molemmat omistettu Georgian sotilaallisille voitoille turkkilaisista ja abhasialais–tšerkessiläisistä joukoista. Runossa "Aspindzan taistelusta" Besiki ylistää Georgian armeijan taistelutaitoa Aspindzan taistelussa (1770) ja kehuu prinssi Davit Orbelianin sotilaskykyjä. Orbeliani oli georgialainen etulinjan komentaja ja itsekin runoilija. Samaan aikaan runossa tuomitaan kouriintuntuvasti venäläinen komentaja Totleben, joka oli hylännyt georgialaiset liittolaisensa juuri ennen taistelua. Besiki oli myös satiirisen runouden mestari, mistä Rdzal-dedamtiliani (georg. რძალ-დედამთილიანი, "Anoppi ja miniä") ja Tš'abua Orbeliankhe (georg. ჭაბუა ორბელიანზე, "Tšabua Orbelianista") ovat huomionarvoisia esimerkkejä. Runoilija käytti joitakin uusia keinoja versifikaatiossa sekä kompositiossa ja keksi joitakin uusia sanoja, uudistaen ja rikastaen georgialaista runoutta tuoreilla kielikuvilla. Besiki on jättänyt huomattavan jäljen Georgian kirjallisuuden historiaan. Erityisesti hänen runoutensa on vaikuttanut Georgian 1800-luvun alun romantiikkaan ja toistunut kauden teoksissa useita kertoja.