google/wiki40b huggingface dataset:
Qashqadaryon alue

Maantiede

Qashqadaryon alue sijaitsee Qashqadaryon vesistöalueella. Korkeimmat kohdat ovat aluen itäosassa, joka kuuluu Pamirvuoristoon. Alueella vallitsee pääasiassa mannerilmasto.

Hallinto

Qashqadaryon alue on yksi Uzbekistanin 12 alueesta. Paikallishallintoa varten alue on jaettu 14 piirikuntaan.

Väestö

Qashqadaryon alueen asukasluku on 2 589 600 (2009). Väestöstä asuu 73 prosenttia maaseudulla. Suurimmat kaupungit ovat Qarshi (177 000 as.), Shahrisabz, Kitob, Koson, Muborak, Yakkabog, G‘uzor ja Qamashi.

Talous ja liikenne

Alueen tärkein teollisuudenala on alueelta saatavan öljyn ja maakaasun jalostus, jonka merkittävin keskus on Muborakin kaupunki. Muita tärkeitä teollisuudenaloja ovat villanjalostus-, tekstiili-, sähkö-, elintarvike- ja rakennusaineteollisuus. Maatalous tuottaa puuvillaa, monia viljoja ja karjataloustuotteita.
Qashqadaryon alueen alueella on hyvin kehittynyt liikenneverkko. Alueella on 350 kilometriä rautateitä ja 4 000 kilometriä päällystettyjä teitä.
Oktyyni

Oktyyni on orgaaninen yhdiste, joka kuuluu alkyyneihin, joille tunnusomainen piirre on yksi kolmoissidos hiiliatomien välillä. Kaikki alkyynit (kuten myös oktyyni) ovat alkeenien tapaan tyydyttymättömiä yhdisteitä. Oktyynin molekyylikaava on C₈H₁₄.
Saare järv

Maantietoa

Järvi on kolmion muotoinen ja sen etelärannoilta työntyy etelään kolme lahdelmaa. Järven pinta-ala on 27 ha (hehtaaria) ja se on 800 metriä pitkä ja 700 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 44,4 m meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee neljä metsä-, suo- ja pelto-ojaa, joista Saare kraavi on huomattava. Sen laskuoja on Pürtuküla kraavi (Saarejärve kraav), joka alkaa luontaisena suo-ojana, johon se on yhdistetty länteen kaivettuna suorana ojana. Se yhtyy ensin Uhmardu ojaan, joka muuttuu Uhmardu jõeksi ja laskee lopuksi Papijärveen. Järven valuma-alueen laajuus on 8,5 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys 5,6 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00113 km³ (kuutiokilometriä) eli 1,13 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä ja se on pohjoisrantojen peltoja ja lounaisrantojen suoreunaa lukuun ottamatta metsämaata. Saarejärven peltoaukeat sijaitsevat pohjoisessa olevalla ylängöllä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (viroksi keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (viroksi kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt.
Glenn Danzig

Elämäkerta

Nuoruudessaan Danzig oli yhtyeissä Talus ja Whodat And Bojang, jotka soittivat puoliksi omia kappaleitaan ja puoliksi covereita. Vuonna 1977 hän perusti Misfits-yhtyeen. Danzig hajotti yhtyeen vuonna 1983 ja perusti Samhainin Misfits-roudarin ja -valokuvaajan Eerie Vonin kanssa. Silloisen Def American Records -levy-yhtiön esimies, Rick Rubin, näki Samhainin esiintymässä vuonna 1987 ja ehdotti, että yhtye siirtyisi hänen levy-yhtiönsä alaisuuteen. Samhain siirtyi Def American Recordsille ja muutti nimensä Danzigiksi. Tähän saakka Glenn Danzig oli aina ollut perustamallaan ja itse johtamallaan levy-yhtiöllä Plan 9.
Nykyään hänellä on oma levy-yhtiönsä, Evilive, jolla hän on julkaissut levynsä vuodesta 1999 asti, usein muiden levy-yhtiöiden kautta. Danzigilla on myös oma julkaisuyhtiönsä Verotik, joka julkaisee väkivaltaisia ja eroottisia sarjakuvia sekä taidekirjoja. Vuonna 2005 teki Danzig näillä näkymin viimeisen ulkomaan ja Yhdysvaltain kiertueensa, johon kuului myös setti entisen Misfits-kitaristin Doylen kanssa. Siinä he soittivat vanhoja Misfits-kappaleita. Danzig on sanonut haluavansa pitää taukoa kiertue-elämästä ja tarvitsevansa aikaa muita projektejaan varten. Black Aria II, jatko-osa vuonna 1992 julkaistulle klassista musiikkia sisältävälle Black Arialle, julkaistiin lokakuussa 2006. Glenn Danzig on säveltänyt kappaleita myös muille artisteille, muun muassa omille idoleilleen Roy Orbisonille ja Johnny Cashille.
Glenn Danzig on esiintynyt myös kahdessa kokoillan elokuvassa: Young Hollywood (2008) ja Pahan enne 2 (1998). Jälkimmäisessä Danzig esitti Samayel -nimistä enkeliä. Danzigia suunniteltiin alun perin vuoden 2000 X-Men-elokuvan päärooliin esittämään Wolverinea. Hän joutui kuitenkin kieltäytymään roolista silloisten kiertueaikataulujensa takia. Danzigin vähäistä pituutta (160 cm), sekä lihaksikasta ulkomuotoa pidettiin juuri ihanteellisena Wolverinen roolia varten. Lopulta rooliin valittiin näyttelijä Hugh Jackman.

Tulevaisuus

Glenn Danzig aikoo tehdä myös ensimmäisen ohjaustyönsä elokuvien saralla. Ge Rouge on käännös Verotikin julkaisemasta samannimisestä sarjakuvasta. Elokuva tulee näillä näkymin saamaan teatterijulkaisun. Danzig on myös kertonut, että hän on suunnitellut synkän blues-albumin levyttämistä joko Jerry Cantrellin tai Hank III:n kanssa.
Postipuun koulu

Postipuun koulu on yhtenäinen peruskoulu, joka sijaitsee Espoon Leppävaarassa, osoitteessa Ruutikuja 2. Koulussa toimivat suomenkieliset alakoululuokat 1–6, kaksi valmistavan opetuksen luokkaa ja 8 erityisluokkaa. Koulun rehtorina toimii Anne Suomala. Postipuun koulussa on noin 270 oppilasta.
Vuonna 2015 vieraskielisten oppilaitten osuus koulun oppilaista oli 17,3 %.
Sarviokasirkka

Koko ja ulkonäkö

Sarviokasirkka muistuttaa erehdyttävästi yleistä nummiokasirkkaa ja lännenokasirkkaa ja lajin tunnistaminen vaatii yksilön varsin tarkkaa tutkimista. Keskeisenä tuntomerkkinä tuntosarvet ovat pidemmät ja ohuemmat kuin okasirkoilla yleensä ja keskimmäiset jaokkeet ovat noin kolme kertaa leveyttään pitemmät. Kuten muillakin okasirkoilla, keskiruumiin selkäpuoli jatkuu lippamaisesti takaruumiin yli ja siinä on voimakas pitkittäissuuntainen harjanne. Takasiivet ovat korkeintaan tynkämäisen etusiiven pituuden verran lippaa lyhyemmät. Lajityypillisiä tuntomerkkejä liittyy myös takimmaisen raajaparin yksityiskohtiin. Ruumiin väri vaihtelee ruskean eri sävyissä ja pituus on 8–11 mm.

Levinneisyys

Sarviokasirkka on Euroopassa laajalti tavattava laji, jonka esiintyminen Pohjoismaissa rajoittuu Suomeen. Tanskasta tunnetaan yksi, mahdollisesti väärin määritetty yksilö. Idässä levinneisyys jatkuu Mongoliaan saakka. Suomessa laji on erittäin paikoittainen ja tunnetaan vain muutamalta esiintymispaikalta eteläisen ja keskisen Suomen alueelta. Lajin harvinaisuutta kuvaa se, että viimeisimmät havainnot Suomesta ovat vuosilta 1953, 1979 sekä 2008. Toistaiseksi tuorein havainto on yksittäinen yksilö Paraisilta.

Elinympäristö ja elintavat

Keski-Euroopassa laji viihtyy usein jokien tuntumassa avoimissa ja kuivissa ympäristöissä, etenkin paikoilla, joilla maaperä on kalkkipitoista. Virossa laji tunnetaan paahteisilta paikoilta ja maatalousympäristöistä. Suomen esiintymispaikoista ei ole kovin kattavasti tietoja. Suomessa laji on arvioitu erittäin uhanalaiseksi ja sen säilymistä uhkaa ennen kaikkea sopivien elinympäristöjen umpeenkasvu.
Muiden okasirkkojen tapaan laji ei ääntele. Ravinnokseen se käyttää sammalia, jäkäliä ja kasveja. Talvehtiminen tapahtuu yleisimmin nymfinä, mutta joissakin määrin myös aikuisena.
Hotelli Marski

Hotelli Marski (nimi nykyisin Marski by Scandic) on Helsingissä Mannerheimintie 10:ssä sijaitseva vuonna 1962 avattu hotelli. Hotellin rakennutti Alkon omistama Oy Yhtyneet Ravintolat Ab ja yhdeksänkerroksisen nauhaikkunoin varustetun rakennuksen suunnitteli 1961 arkkitehti Einari Teräsvirta. Hotellin paikalla oli aiemmin Nikolai Kiseleffin rakennuttama ja F. A. Sjöströmin suunnittelema, vuonna 1877 valmistunut asuintalo.
Hotelli Marski avattiin 1. helmikuuta 1962. Hotellissa oli tällöin 58 huonetta, jotka sijaitsivat talon kuudennessa ja seitsemännessä kerroksessa. Alemmissa kerroksissa oli ravintola, tavaratalo Otra, johon päästiin liukuportaita pitkin, ja Kansallis-Osake-Pankin konttoritiloja. Kahdeksas kerros oli vuokrattu öljy-yhtiö Shellille. Hotellihuoneiden määrä kasvoi 1970- ja 1990-luvuilla, kun hotelli laajeni korttelin muihin rakennuksiin. Hotellin ja ravintolan kalustuksen suunnittelijoihin kuului Ilmari Tapiovaara.
Hotelli Marski oli pitkään Suomen poliittisen eliitin tapaamispaikkana ja muun muassa presidentti Urho Kekkonen kuului vakiovieraisiin. Rakennuksessa sijaitsi 1980-luvulle saakka M-klubi, jonka tilaisuuksiin pääsivät vain klubin jäsenet. Lisäksi rakennuksessa toimi Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen vuonna 1962 perustama Helsingin Kansainvälinen Lehdistöklubi eli ns. Pressiklubi. 
Vuonna 2010 kiinteistön osti Valion eläkekassa Alkon eläkesäätiön ollessa myyjänä. Hotellissa oli tällöin 222 huonetta.  Hotelli remontointiin vuosina 2018–2019 ja avattiin uudelleen alkukesällä 2019. Nyt hotellissa on yhteensä 363 huonetta. Remontin jälkeen hotellissa on yhteensä 363 huonetta.
Lauri Korhonen

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Lauri Petter Korhonen ja Maria Väänänen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Aino Voutilan kanssa, josta hän erosi vuonna 1924 ja avioitui uudelleen vuonna 1932 Aino Maria Pakkasen kanssa.

Opinnot

Korhonen kävi Kurkijoen maamiesopiston vuosina 1913–1914 ja jatkoi Helsingin maanviljelyslyseossa, josta hän erosi 1. luokalta vuonna 1915.

Jääkärikausi

Korhonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. maaliskukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Korhonen liittyi 27. Jääkäripataljoonaan 3. maaliskuuta 1916 ja kuului pioneerikomppaniaan. Otti osaa asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa, Schmardenin hyökkäykseen sekä Aa-joen talvitaisteluihin. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarkurssi).

Suomen sisällissota

Korhonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918 ja määrättiin haavoista toivuttuaan huhtikuun puolivälissä 6. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan, missä hän palveli komppanianpäällikkönä ja pataljoonan väliaikaisena komentajana.

Sisällissodan jälkeinen aika

Korhonen siirrettiin sisällissodan jälkeen kesäkuussa vuonna 1918 päälliköksi Porin rykmenttiin 7. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan sekä myöhemmin Pioneeripataljoonaan, missä hän toimi Panssarijuna l:n komentajana ja 2. komppanian päällikkönä ja talouspäällikkönä. Armeijasta hän erosi 4. tammikuuta 1922 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 15. tammikuuta 1922 ja hänet sijoitettiin päälliköksi Mikkelin suojeluskuntapiiriin. Tehtävästä hän erosi 31. maaliskuuta 1924 ja siirtyi myyntialalle ja työskenteli automyyjänä eri yrityksissä vuosina 1924–1930. Vuonna 1932 hän siirtyi Vaasan höyrymylly oy:n palvelukseen ja oli vuodesta 1934 alkaen saman yrityksen rehumyllyn hoitajana.
Vapaat suhteet

Vapaat suhteet eli avoimet suhteet ovat parisuhteita, joissa toisella tai kummallakin osapuolella on suhteen ulkopuolisia seksuaalisuhteita, joiden olemassaolon osapuolet hyväksyvät. Yleensä suhteen ulkopuolisia rakkaussuhteita ei hyväksytä, vaan seurustelukumppani on ainut sallittu rakastettu.
Fincos

Fincos Oy oli suomalainen Turussa toiminut kosmetiikka- ja kasvinsuojelualan yritys, joka toimi Huhtamäki-yhtymän osana 1956–1976 ja myytiin sitten ruotsalaiselle KemaNordille ja 1992 edelleen saksalaiselle Henkelille.
Fincos perustettiin vuonna 1956 Huhtamäki-yhtymään kuuluneen Lääketukku Oy:n osastoksi, valmistamaan ulkomaisia kosmetiikkatuotteita Suomessa lisenssillä ja pian myös kehittämään omia suomalaisia kosmetiikkatuotteita. Lääketukku oli tuonut kosmetiikkaa maahan jo vuosia, mutta yhtymässä katsottiin kosmetiikkaliiketoiminnan sujuvan paremmin oman erikoistuneen yhtiön puitteissa.
Fincoksen ensimmäisiä omia tuotesarjoja oli Délice, jolle löydettiin myös vientimarkkinoita 1961 Tanskasta ja Norjasta. Lisenssivalmistustuotteita olivat alkuvuosina muun muassa italialainen Victor-miestenkosmetiikka ja englantilaisen Gala of Londonin Gala- ja Girl-meikkisarjat. Vuonna 1959 Huhtamäki osti Fincoksen laajennukseksi helsinkiläisen Oy Idman & Arvela Ab:n. Sen vanhahtavasta valikoimasta ei kuitenkaan säilytetty montakaan tuotetta.
Suihkepulloihin pakatut tuotteet tulivat suosioon 1950-luvun lopulla. Fincos panosti aerosolituotteisiin, ja Délice-hiuslakan ohella sen tuotantolinjoilla alettiin pakata suihkepulloihin myös hyönteismyrkkyjä. Tämä merkitsi alkua Fincoksen laajentumiselle kosmetiikasta kasvinsuojeluun.
Vuonna 1962 alkoi Fincoksen nousu, kun yhtiö solmi lisenssisopimuksen Substral-kasviravinteen valmistamisesta. Kosmetiikassa nousun aloitti sopimus Yhdysvaltain suosituimman merkin Avonin lisenssivalmistuksesta. Avonin kauppatapaa, ovelta ovelle tapahtuvaa kotimyyntiä ei Suomessa otettu käyttöön, vaan Avonia myytiin muun kosmetiikan tavoin tuolloin yleisten, ympäri maata sijaitsevien pienten kemikalioliikkeiden kautta.
Kasvaneen tuotannon myötä Fincokselle valmistui 1970 Turun Artukaisiin uusi toimitalo, jonka suunnittelivat omassa toimistossaan diplomi-insinööri Esko Toiviainen ja arkkitehti Tarja Salmio-Toiviainen. Suosikkituotteiksi 1970-luvulla muodostuivat saksalaisen Scheringin kehittämä Betanal-kasvinsuojeluaine ja Fincoksen oma ihon- ja hiustenhoitosarja Peach, jota vietiin myös Tanskaan.
1970-luvun puolivälissä Huhtamäki ja ruotsalainen KemaNord sopivat keskinäisen kilpailun rajoittamisesta ja päällekkäisyyksien karsimisesta, ja Fincos siirtyi KemaNordin tytäryhtiölle Barnängen Ab:lle. Vuonna 1992 Barnängenin omistajaksi tuli saksalainen Henkel, ja suomalaisen tytäryhtiön nimeksi tuli Henkel Fincos Oy. Vuodesta 1998 Henkel Fincos on ollut Henkel Norden Oy:n aputoiminimi.
Suurimmillaan Fincos työllisti 1970-luvun alkupuolella 75 henkilöä. Fincoksen toimitusjohtana toimi vuodesta 1963 Ossi Kuusniemi (1933–2014), joka jatkoi tehtävässä vielä Barnängenin aikanakin.
Pauli Virta

Yksityiselämä

Virta oli naimisissa Titta Jokisen kanssa 1980-luvulla.He tapasivat Ritarihuoneella, ja sen jälkeen satunnaisesti ja päätyivät avioon. Liitosta syntyi tytär Pauliina. Avioliitto päättyi eroon kymmenen vuoden yhteiselon jälkeen, mutta puolisot säilyivät hyvissä väleissä Virran kuolemaan saakka. Titta Jokinen on luonnehtinut Virtaa ”mukavaksi ja monipuoliseksi” ihmiseksi.
Dovrefjell–Sunndalsfjellan kansallispuisto

Dovrefjell–Sunndalsfjellan kansallispuisto on kansallispuisto Opplandin, Møren ja Romsdalin sekä Etelä-Trøndelagin läänien alueella Norjassa. Puisto on perustettu 1974. Kansallispuisto kattaa laajoja alueita Dovrefjellin vuoristosta. Kansallispuiston pinta-ala on 1 693 km². Ympäröivät muut suojelualueet mukaan luettuna suojelualueen pinta-ala on 4 367 km². Se on yksi suurimmista yhtenäisistä suojelualueista manner-Norjassa.
Alueen huomattavimmat vuoret ovat Snøhetta (2 286 metriä merenpinnasta), Storskrymten (1 985 m) ja Storkalken (1 880 m). Aluelle on 1930-luvulla siirretty amerikkalaisia myskihärkiä, joista on kehittynyt elinvoimainen kanta.
Gusztáv Kálnoky

Gusztáv Zsigmund Kálnoky (saks. Gustav Siegmund Kálnoky von Köröspatak; 29. joulukuuta 1832 Lettowitz (nyk. Letovice), Määri – 13. helmikuuta 1898 Prödlitz, Määri) oli unkarilainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1881–1895.

Elämäkerta

Kálnoky kuului vanhaan siebenbürgeniläiseen aatelissukuun, joka sai vuonna 1697 Unkarissa kreivin arvon. Hän toimi aluksi ammattisotilaana, mutta siirtyi vuonna 1854 diplomaatiuralle Itävallan ulkoministeriöön. Hän pysyi muodollisesti myös armeijan palveluksessa ja sai 1879 kenraalin arvon. Kálnoky työskenteli Itävalta-Unkarin lähetystöissä Lontoossa, Roomassa ja Kööpenhaminassa sekä toimi 1880–1881 suurlähettiläänä Pietarissa, minkä jälkeen hänet kutsuttiin kotimaahan ulkoministeriksi Heinrich Karl von Haymerlen kuoleman jälkeen. Kálnokyn ulkopolitiikka oli konservativista ja suhteellisen menestyksekästä. Hän jatkoi Itävalta-Unkarin liittoa Saksan kanssa ja tuki Saksan valtakunnankanlseri Otto von Bismarckia kolmiliiton perustamisessa vuonna 1882. Kálnoky pyrki parantamaan Itävalta-Unkarin suhteita Venäjään, mutta samanaikaisesti myös vähentämään Venäjän vaikutusvaltaa Balkanilla. Jälkimmäistä tarkoitusta palvelivat salaiset sopimukset Serbian (1881) ja Romanian (1883) kanssa sekä sekaantuminen Bulgarian asioihin. Serbian kuningas Milan I tarjoutui jopa myymään maansa Itävalta-Unkarille, mutta Kálnoky kieltäytyi tarjouksesta, jotta kaksoismonarkian ongelmat vähemmistökansallisuuksien kanssa eivät lisääntyisi.
Vuonna 1891 Kálnoky herätti paheksuntaa varsinkin Italiassa todettuaan eräässä puheessaan, että paavin valtaan ja asemaan liittyvät kysymykset olivat vielä ratkaisematta. Hänen paavin valtaa tukeneet näkemyksensä saivat osakseen vastustusta Unkarissa, mikä osaltaan johti hänen eroonsa ulkoministerin tehtävistä vuonna 1895.
ORP Wicher (1928)

Valmistus

Alus tilattiin Chantiers Navals Francaisilta Blainvillestä Ranskasta. Sen köli laskettiin 19. helmikuuta 1927 ja alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1928. Alus valmistui 8. heinäkuuta 1930.

Palvelus

Alus ei lähtenyt 30. elokuuta 1939 muiden Puolan merivoimien hävittäjien kanssa Peking suunnitelman mukaisesti Britteinsaarille, vaan se jäi Puolaan. Alus sai 1. syyskuuta määräyksen siirtyä Gdyniasta Helin laivastotukikohtaan. Ilmahyökkäyksistä huolimatta alus saapui määränpäähänsä, jossa se taisteli Saksan laivaston hävittäjiä Leberecht Maassia ja Wolfgang Zenkeriä vastaan. Wicher kärsi hieman vaurioita ja noin kaksi tuntia myöhemmin Saksan ilmavoimien 4/Trägergruppe 186:n Junkers Ju 87 Stuka - syöksypommittajat upottivat aluksen ankkuripaikalleen.
Saksan laivasto nosti aluksen myöhemmin nimeten sen Seroseksi. Alusta ei kuitenkaan kunnostettu.
Arques-la-Bataille

Arques-la-Bataille on kunta Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa. Kaupunki sijaitsee kolmen joen – Varennen, Eaulnen ja Béthunen – yhtymäkohdassa.
Kunta on saanut nimensä vuonna 1589 käydystä Arquesin taistelusta (vrt. ransk. bataille ’taistelu’). Kaupungin korkeimmalla kohdalla on raunioitunut Arques-la-Bataillen linna, joka oli taistelun keskipiste. Linna on rakennettu 1000- ja 1100-luvulla ja siihen tehtiin lisäosia vielä 1500-luvulle asti.
Nadežda Durova

Nadežda Andrejevna Durova (ven. Наде́жда Андре́евна Ду́рова, 17. syyskuuta 1783 Kiova – 2. huhtikuuta 1866 Jelabuga) oli Venäjän ensimmäinen naisupseeri. Hän toimi myös kirjailijana.
Nadežda Durova syntyi ratsuväen upseerin perheeseen. Hänen äitinsä oli pettynyt siitä, ettei saanut poikaa, ja antoi tyttärensä husaarin kasvatettavaksi. Durova meni 18-vuotiaana sarapulilaisen virkamiehen kanssa naimisiin ja synnytti lapsen, mutta palasi muutaman vuoden päästä vanhempiensa luokse. Vuonna 1806 hän karkasi kotoa ja liittyi kasakkarykmenttiin tilanomistajan pojan Aleksandr Durovin nimellä. Vuonna 1807 hän värväytyi Aleksandr Sokolovin nimellä ulaanirykmenttiin ja osallistui Preussin sotaretkeen, josta hänet palkittiin Pyhän Yrjön ristillä. Durova kirjoitti Preussista isälleen, joka lähetti Aleksanteri I:lle pyynnön etsiä tyttärensä. Keisari kutsui Durovan Pietariin ja ylensi hänet upseeriksi. Samalla Durovalle annettiin nimi Aleksandr Andrejevitš Aleksandrov, jota hän kantoi lopun ikäänsä.
Durova osallistui vuoden 1812 isänmaalliseen sotaan, haavoittui Borodinon taistelussa ja palveli sen jälkeen Mihail Kutuzovin lähettinä. Hän osallistui myös vuosien 1813–1814 sotaretkiin ja sai rohkeudestaan useita ansiomerkkejä. Durova erosi armeijan palveluksesta aliratsumestarina vuonna 1816. Sen jälkeen Durova asui muutaman vuoden setänsä luona Pietarissa ja muutti sitten Jelabugaan, jossa hän ”tekemisen puutteessa” ryhtyi kirjoittamaan muistelmiaan.
Durovan muistelmat Kavalerist-devitsa (”Ratsumiestyttö”) ilmestyivät vuodesta 1836 lähtien Sovremennik-lehdessä ja myöhemmin erillisinä kirjoina. Hän kirjoitti myös romanttisia kertomuksia, jotka pian unohdettiin. Vuonna 1842 ilmestyi ensimmäinen hänelle omistettu kirja, mutta sen sankari kuoli lopulta unohdettuna Jelabugassa. Elämänsä aikana hän oli rajojen rikkoja: pukeutui miesten vaatteisiin, leikkasi hiuksensa lyhyiksi, poltti tupakkaa ja käytti itsestään maskuliinimuotoja. Durova myös haudattiin testamenttinsa mukaisesti miesten puvussa sotilaallisin kunnianosoituksin. Myöhemmin hänestä on tehty romaaneja, näytelmä, ooppera ja Eldar Rjazanovin elokuva Husaarit (Gusarskaja ballada, 1962).
Douglas Sloan

Douglas J. Sloan on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja, joka palkittiin Writers Guild of America -palkinnolla elokuvan Johnny Kapahala: Back on Board käsikirjoituksesta vuonna 2007.

Ura

Sloan aloitti työskentelynsä television parissa 1990-luvulla Mighty Morphin Power Rangersin myötä, kun hän sai töitä sarjaa tuottaneelta Saban Entertainmentilta. Hän päätyi sarjan tuotantoryhmään ja teki aluksi pienen näytelmäroolin, ennen kuin ryhtyi sarjan käsikirjoittajaksi. Sloan ohjasi myös muutaman jakson. Samaan aikaan hän käsikirjoitti Sabanin toiseen tuottamaan sarjaan VR Troopersiin. Ennen sarjojen käsikirjoittamista Sloan oli jo aikaisemmin käsikirjoittanut elokuvan Silk Degrees vuonna 1994 ja vuotta myöhemmin Someone to Die For.
Sloan jatkoi vielä Power Rangersin parissa huolimatta Saban Entertainmentin lopettaessa toimintansa myytyään yhtiönsä Disneylle. Hän käsikirjoitti jaksoja vielä Power Rangers: Ninja Stormiin ja Power Rangers Dino Thunderiin ennen kuin jätti Power Rangers -sarjan kokonaan. Sittemmin käsikirjoittamisen sijaan Sloan on työskennellyt enimmäkseen vastaavana elokuvatuottajana.
Archibald Murray

Sir Archibald James Murray (23. huhtikuuta 1860 Kingsclere, Hampshire – 21. tammikuuta 1945 Reigate) oli Britannian armeijan kenraali. Hän palveli toisessa buurisodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa. Murray poistui palveluksesta 1922 ja kuoli kotonaan tammikuussa 1945.
Anders Johannes Brax

Anders Johannes (Antti Jussi) Brax (6. joulukuuta 1873 Iisalmi – 23. helmikuuta 1940) oli suomalainen teollisuusjohtaja ja tieteilijä. Hän oli vuosina 1918–1930 J. C. Frenckell & Son Ab:n isännöitsijä ja tekninen johtaja, vuodesta 1931 Teknillisen korkeakoulun paperiteknologian professori.
Braxin vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Otto Fredrik Brax ja Louise Väänänen. Hänen puolisonsa oli Karin Lindh (s. 1879), metsänhoitaja Kari Harald Brax (s. 1918) oli heidän poikansa.
Eurooppatie E4

Historia

Ennen vuoden 1992 eurooppatienumeroinnin uudistusta E4 johti vuonna 1950 solmitun eurooppatiesopimuksen numeroinnin mukaisesti Helsingistä Lissaboniin. Se kulki tuolloin reittiä Helsinki–Tornio–Haaparanta–Tukholma–Helsingborg–Hampuri–Frankfurt am Main–Basel–Geneve–Nîmes–Barcelona–Madrid–Lissabon.
Babar ja sarvikuonot

Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Babar -animaatiosarjan ensimmäisen ja toisen tuotantokauden välille. Nuori kuningas Babar on vaikean paikan edessä, kun sarvikuonot hyökkäävät elefanttien kimppuun ja aikovat orjuuttaa heidät.
Muhammad-pilapiirrosjupakan diplomatia

Presidenttien vetoomus

5. helmikuuta viikonlopun aikana Suomen presidentti Tarja Halonen, Saksan presidentti Horst Köhler, Italian presidentti Carlo Azeglio Ciampi, Latvian presidentti Vaira Vīķe-Freiberga, Portugalin presidentti Jorge Sampaio ja Unkarin presidentti László Sólyom kokoontuivat ja tuomitsivat Lähi-idän väkivaltaisuudet sekä väkivallalla uhkaamisen.

Tanskalaisten vetäytyminen vaarallisista maista

Indonesiassa ja Iranissa tilanne kävi niin uhkaavaksi, että Tanska kehotti kansalaisiaan poistumaan maista ja sulki lähetystönsä tilapäisesti. Tanskan suojeluvaltiona sen konsuliasioita Indonesiassa hoitavat Alankomaat ja Iranissa Suomi.