google/wiki40b huggingface dataset:
Oregonin reitti

Oregonin reitti oli yhdysvaltalaisten uudisasukkaiden 1840-luvulta 1860-luvulle käyttämä länteen johtanut muuttoreitti. Se alkoi Kansas Citysta Missourista ja päättyi Oregon Cityyn Oregoniin Tyynenmeren rannikon lähelle. Vankkurikaravaanien kulkema reitti johti suurten tasankojen poikki ja Kalliovuorten halki. Se oli noin 3 200 kilometrin pituinen ja ylitti yli puolet Pohjois-Amerikan leveydestä.
Oregonin reittiä käyttivät ensimmäisinä turkiskauppiaat 1800-luvun alussa sen jälkeen kun Lewis ja Clark olivat vuonna 1806 käyneet Tyynellämerellä Kalliovuorten yli. Tuhansien uudisasukkaiden käyttämä reitti siitä tuli 1840-luvulta alkaen. Reittiä pitkin oli vuoteen 1869 mennessä kulkenut länteen noin 350 000 ihmistä. Sen jälkeen rautatiet syrjäyttivät vankkurireitin.
Yhdysvaltain itäisistä ja eteläisistä osista lähteneiden uudisraivaajien taival vankkurikaravaaneilla alkoi tavallisesti jostain Missourijoen satamasta, kuten Independecestä tai Westportista, jotka ovat nykyisin Kansas Cityn esikaupunkeja. Länteen heitä ajoi moni syy, kuten lama ja uskonvainot. Lännessä tiedettiin myös olevan runsaasti viljavaa maata.
Vankkurikaravaaneilla tehty taivallus kesti yleensä viisi tai kuusi kuukautta. Välttääkseen syksyn lumisateet ja voidakseen ruokkia hevosensa ja härkänsä preerian ruoholla uudisasukkaat lähtivät matkaan aina keväisin. Yhden päivän aikana karavaani kulki yleensä alle 25 kilometriä. Matka oli vaivalloinen ja vaarallinen, ja sitä vaikeuttivat hankala maasto, vuoret, aavikot, kolera ja vihamieliset intiaanit. Reitillä kuoli historian aikana ainakin 20 000 ihmistä.
Vankkurikaravaanit kulkivat aluksi 1 000 kilometriä preeriatasankojen poikki seuraten Plattejokea Fort Laramieen Kalliovuorten juurelle. Vuorten yli karavaanit menivät Eteläsolan kautta 2 300 metrin korkeudessa, kunnes saapuivat Fort Bridgeriin. Sieltä osa matkaajista jatkoi lounaaseen Utahin mornomiasutuksille ja osa Kalifornian reitille kohti Sacramentoa. Oregoniin jatkaneet kulkivat viimeiset 1 200 kilometriä peräkkäisiä jokilaaksoja kuten Snakejokea ja Columbiajokea pitkin. Reitin viimeinen vaarallinen osuus oli lautta- ja kanoottiosuus Columbiajoen koskissa. Taipaleen loppupiste oli Oregonin viljava Willamettejoen laakso, jonne uudisraivaajat rakensivat uudet kotinsa.
Henrik Parviainen

Henrik Parviainen, myös Henrik Parwiainen tai Heikki Parviainen (25. helmikuuta 1814 – 2. toukokuuta 1877), oli kauppias Joensuussa ja valtiopäivämies.
Pohjois- ja Raja-Karjalasta on lähtöisin ns. Kiihtelysvaaran Oskolan sukuhaara, josta useat suvun jäsenet ja heidän puolisonsa ovat kohonneet merkittäviksi kauppiaiksi tai tehtailijoiksi ja vaikuttaneet muillakin aloilla 1800-luvulta alkaen. Tämän sukuhaaran vanhin on Antti Ollinpoika Parviainen (syntynyt 1674, kuollut 27. toukokuuta 1737 Kiihtelysvaaran Oskolassa),,
Henrik Parviainen oli maakauppias Kiihtelysvaarasta, Oskolan sukuhaaraa. Hän harjoitti kaupankäyntiä Joensuussa jo ennen kaupungin perustamista 1848 ja hankki porvarioikeudet perustetussa kaupungissa kuten veljensä Simon Parviainen,  Petter Parviainen ja Erik Parviainen sekä Jyväskylässä Michel Parviainen.
Henrik Parviaisen ensimmäinen vaimo oli Elin Simonsdotter (1826–1847 Kiihtelysvaarassa), toinen Sofia Cajander (1829–1897). Henrikillä oli 13 lasta, joista mainittakoot poika Simo Fritiof Parviainen, piirilääkäri ja valtiopäivämies, tytär Johanna Selina Parviainen, tehtailija C.J.Cederbergin vaimo sekä tytär Elise Parviainen, joka vuosi isänsä kuoleman jälkeen oli ensimmäinen ja ainoa nainen, joka sai Joensuussa porvarioikeudet.
Henrik Parviainen hankki perustetusta Joensuun kaupungista tontin asuntoa ja kauppahuonetta varten Torikadun ja Suvantokadun kulmasta (korttelista 52 tontti 4 vanhan numeroinnin mukaisesti), nykyään K-Citymarketin kohdalla. Hän asui siinä koko loppuelämänsä. Vuonna 1862 siihen rakennettiin Joensuun ensimmäinen lämmitettävä eteinen. Henrik Parviainen kauppasi mm. voita, turkiksia, suolaa, kahvia, kankaita ym. Ehkä hänen hyväntahtoisuutensa takia hän ajautui konkurssiin v. 1877, ja hän kuoli samana vuonna.

Henrik Parviainen rakennutti Joensuuhun 3 asuintaloa, mutta yksikään niistä ei enää ole säilynyt. Lisäksi hän urakoi yhdessä talollinen Tuomas Laurikaisen kanssa Niskasaaren viljamakasiinin, joka valmistui v. 1852.
  Se on Joensuun vanhin kivirakennus ja museoviraston valtakunnallisesti merkittävä kulttuuriympäristö.
Henrik Parviainen osallistui laivaliikenteen kehittämiseen kahdessa laivayhtymässä, mm. höyrylaiva Väinämöisen osakkaana vuodesta 1866 lähtien.

Oman kaupankäynnin ohella Henrik Parviainen toimi Joensuussa Järjestysoikeuden vannotettuna apujäsenenä, kaupunginvanhimpina (valtuutettujen edeltäjä) ja kaupungin rahavarainhoitajana eli kaupunginkasöörinä (kamreerin edeltäjä) sekä rakennuslainavarain toimikunnassa. Vuonna 1863 hänet valittiin Suomen Suuriruhtinaskunnan valtiopäivämieheksi. Valtiopäivillä hyväksyttiin mm. Henrik Parviaisen ja A.J.Europaeuksen esitys Joensuun yläalkeiskoulun (myöhemmin Joensuun lyseo) perustamisesta. Hän oli perustamassa Joensuun porvariston eläkekassaa 1856. Hän toimi seurakunnan kirkkovaltuuston jäsenenä 26 vuotta ja lukkarina 12 vuotta. Henrik Parviainen oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran aktiivijäsen.
Tom Ewell

Tuotanto

Tom Ewellin tunnetuin rooli on Marilyn Monroen vastanäyttelijänä Billy Wilderin ohjaamassa menestyskomediassa Kesäleski (1955). Hän oli ollut mukana jo näytelmän teatteriversiossa, jota esitettiin Broadwaylla 750 kertaa ennen elokuvan ensi-iltaa, ja josta hän sai parhaan näyttelijän Tony-palkinnon 1953.
Tom Ewell debytoi teatterissa 1934 ja valkokankaalla 1940. Elokuvassa Minkäpä tyttö sille voi (1956) hänen vastanäyttelijättärenään nähtiin Jayne Mansfield. Televisiossa Tom Ewell esiintyi 1950-luvulla Alfred Hitchcock esittää -sarjassa (The Case of Mr. Pelham) ja 1970-luvulla Barettassa. 1960–1961 hänellä oli oma ohjelmansa The Tom Ewell Show, jota tehtiin 32 jaksoa. Hänen viimeinen roolityönsä oli osa Murhasta tuli totta -sarjassa 1986.
Paavin laivasto

Paavin laivasto (ital. Marina Pontificia) oli Kirkkovaltion merivoimat. Rakenteeltaan löyhä laivasto oli olemassa ajoittain vuosina 849–1878, paavi Leo IV:n kaudelta paavi Leo XIII:n kauden alkuun.

Historia

Kirkkovaltiota suojasi alun alkaen Bysantin laivasto, mutta muslimien hyökättyä Roomaan vuosina 843 ja 846 Kirkkovaltio totesi tarvitsevansa omat merivoimat. Paavin laivasto oli käytössä ensi kertaa merirosvoja vastaan käydyssä Ostian taistelussa vuonna 849
Myöhemmin ristiretkien aikaan Kirkkovaltio rahoitti useita laivastoja ja varusti muutamia omia eskaadereita, jotka osallistuivat Konstantinopolin piirityksen jälkeen yhdessä eräiden muiden valtioiden kanssa taisteluihin Osmanien valtakuntaa vastaan. Lepanton taisteluun Kirkkovaltio osallistui yhdellä eskaaderilla ja avusti Venetsian tasavaltaa sen sodissa Osmanien valtakuntaa vastaan.
Paavi Klemens XI rakensi 1715 asevaraston Arsenale Pontificion Porta Portesen lähelle Ripa Grandeen Tiberin rannalle.
Paavin aluksia suojasi 1819 solmittu kansainvälinen sopimus, mutta laivasto toipui kovin hitaasti Napoleonin sotien aikana tapahtuneista alustensa anastuksesta. Yhden kaappasivat muslimimerirosvot 1826, mutta Barbareskivaltiot vapauttivat sen saatuaan 10 600 frangin korvauksen.
Vuonna 1823 laivasto koostui 12-tykkisestä kuunarista San Pietrosta, kutterista, felukasta ja pinassista. Rannikkovartio koostui 12 vartioveneestä.
Erilliset hallinnot Marina da Guerra, Marina di Finanza ja Marina del Tevere yhdistettiin 1856 Marina Pontificiaksi.
Paavi Leo XIII myi paavin laivaston viimeisen aluksen, korvetti Immacolata Concezionen virkakautensa ensimmäisenä vuotena vuonna 1878. Alus oli tuolloin telakalla Ranskan Toulonissa, koska paavin valta oli vuodesta 1870 rajoittunut pelkkään Vatikaanin kaupunkiin. Nykyisin se on Milanossa Tieteen ja tekniikan museossa, mutta lippu ja pienoismalli ovat Lateraanipalatsissa sijaitsevassa Vatikaanin museossa.
Tero J. Kauppinen

Tero Juhani Kauppinen (s. 18. helmikuuta 1949) on johtamisen konsultointiyrityksen VIA Groupin perustaja ja toimitusjohtaja. Hän sai presidentin myöntämän kanslianeuvoksen arvonimen 16.6.2017.
Kauppinen on kirjoittanut johtamiseen liittyvää tietokirjallisuutta sekä jännitysromaanin "Kuoleman takapiru".
Yanagi (1944)

Palvelus

Alus tuhoutui ilmahyökkäyksessä 14. heinäkuuta 1945 Ominatossa ja se poistettiin alusluettelosta 20. marraskuuta. Hylky romutettiin 1946-1947.
Folke Wickström

Folke Johan Wickström (17. heinäkuuta 1939 Maarianhamina – 26. maaliskuuta 2018 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen arkkitehti. 
Wickström valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1966. Hän työskenteli muun muassa Pietilöiden arkkitehtitoimistossa Helsingissä 1964–1966 sekä Helsingin kaupunkisuunnitteluvirastossa yleiskaavoitustehtävissä 1968–1974.
Maarianhaminan kaupunginarkkitehtina Wickström työskenteli vuosina 1974–2006. Kaupunginarkkitehtina hän puolusti erityisesti Maarianhaminan historiallisia rakennuksia. Hän suunnitteli muun muassa Ahvenanmaan metsästys- ja kalastusmuseon Eckeröhön ja Baltichallenin Maarianhaminaan.
Alkoholistiparantola Turva

Alkoholistiparantola Turva oli Suomessa vuosina 1888–1938 toiminut yksityisten ylläpitämä alkoholistien hoitolaitos.
Ennen Turvan perustamista alkoholisteja oli hoidettu Suomessa satunnaisesti mielisairaaloissa ja yksityisissä hermoparantoloissa. Helsingissä Meilahden tilan mailla toimi 1887-1891 raittiusseura Hemfrid in ylläpitämä Fridhem eli Rauhala -nimisen juoppoparantola mutta sen toiminta supistui pian ja päättyi varojen niukkuuteen. 
Parantola Turvaa ylläpitänyt Turva-seura perustettiin 1886. Kun parantolan perustamiseen ei saatu riittävästi varoja rahankeräyksellä seuran perustajat pastori Elis Bergroth (1854–1906), vankilan kirjanpitäjä, myöhemmin vankilanjohtaja Vihtori Nybergh (1857–1938) ja filosofian tohtori, myöhemmin professori Kaarle Krohn perustivat parantolan omilla varoillaan.
Parantola aloitti toimintansa lokakuussa 1888 Orimattilassa jossa sille oli vuokrattu Sommarnäsin kartanon päärakennus puutarhoineen. Vuonna 1891 ostettiin parantolaa varten Yläneen kunnassa Pyhäjärven rannalla sijainnut 380 hehtaarin laajuinen Huvitus-nimisen tila joka oli ollut osa Yläneen Uusikartanoa, Parantola aloitti toimintansa Yläneellä 1892, miehille tarkoitettuja potilaspaikkoja oli aluksi 25, myöhemmin laajennuksen jälkeen kaksinkertainen määrä. Suurin osa hoidettavista maksoi itse hoitonsa sillä vapaapaikkoja oli varojen puutteen vuoksi tarjolla niukalti. Laitoksen lääkärinä toimi vuodesta 1894 alkaen Yläneen, Pöytyän ja Oripään kunnanlääkäri, jonka toimipaikka oli Pöytyällä.
Hoitomenetelminä olivat alkoholista pidättyminen, säännölliset elämäntavat, yksinkertainen ravinto ja ruumiillinen työ ulkoilmassa. Hoitoaika oli periaatteessa yksi vuosi mutta vain harvat olivat näin pitkään hoidossa. Alkoholin hankkimisen estämiseksi potilaiden rahavarat olivat laitoksen johtajan hallussa, saapuva posti ja paketit tarkastettiin ja alueelta ei saanut poistua ilman johtajan lupaan. Suurin osa hoidettavista tuli kaupungeista ja he olivat enimmäkseen sivistyneistön edustajia. Arvion mukaan hoidetuista noin kolmasosa pysyi hoidon jälkeen täysin raittiina ja neljäsosa lankesi takaisin juopotteluun,  
Talousvaikeuksissa kamppaillut parantola siirtyi vuonna 1914 Raittiuden Ystävien omistukseen ja Turva-seura lakkautettiin. Vuonna 1937 Huvituksen tila siirtyi valtion omistukseen ja parantola toimi siellä vielä vuoden ajan jolloin hoidettavana oli myös naisia. Tämän jälkeen Huvituksessa toimi valtion työlaitos ja vuonna 1943 siitä tuli Yläneen tyttökoti. Mannerheimin Lastensuojeluliiton omistama kuntoutus- ja kehittämiskeskus toimi tilalla syksystä 1994 alkaen aina vuoteen 2013 saakka.
Oink's Pink Palace

OiNK's Pink Palace (OiNK) oli BitTorrent-trakkeri, joka keskittyi pääasiassa musiikkialbumien jakamiseen. Se suljettiin 23. lokakuuta 2007 IFPI:n (International Federation of the Phonographic Industry), BPI:n (British Phonographic Industry) ja viranomaisten toimesta. Ennen sulkemistaan sitä pidettiin yhtenä vaikutusvaltaisimmista musiikkipalveluista. 
Trakkerille pääsi rekisteröitymään ainoastaan silloin, jos vastaanotti kutsun sivuston käyttäjältä. Käyttäjiä oli ennen sivuston sulkemista noin 180 000. Palvelu ei ollut maksullinen, vaan lahjoitusten antaminen sivustolle oli vapaaehtoista. Wired-lehti kuvasi sivustoa yhtenä maailman suurimmista ja tarkimmin ylläpidetyistä online-musiikkitietokannoista. Epävirallisesti on arvioitu, että palvelun kautta sen käyttäjät olisivat jakaneet noin 200 000 levyä, jolloin se olisi ollut suurempi kuin maailman suurin verkkomusiikkikauppa iTunes. Musiikkivalikoima oli havaittavasti painottunut harvinaisempaan musiikkiin ja sen käyttäjinä oli myös nimekkäitä muusikoita, nimekkäimpänä Nine Inch Nailsin Trent Reznor.
IFPI:n mukaan OiNK oli ennen virallista julkaisupäivää vuotaneiden levyjen suurin lähde internetissä. Organisaation mukaan ainakin 60 laajempaa levyjulkaisua vuoti sivustolle vuonna 2007.  Uutispalvelu TechCrunch kommentoi IFPI:n lehdistötiedotteen arvion alkuperäislähteestä olevan väärä ja piti sivustoa lähinnä paikkana, jonne ilmestyivät hyvin nopeasti muualla vuodetut levyt.
Varsovan rautatieasema (Pietari)

Varsovan rautatieasema (ven. Варшавский вокзал, Varšavskaja vokzal) oli yksi Pietarin entisistä rautatieasemista. Nykyisin kauppakeskuksena toimiva asemarakennus sijaitsee Baltian rautatieaseman itäpuolella aivan Pietarin ydinkeskustan eteläpuolella.

Historiaa

Se rakennettiin vuonna 1851 Pietarin ja Varsovan välisen rautatien pääteasemaksi. Liikenne alkoi vuonna 1858, jolloin avattiin 44,6 kilometriä pitkä rataosuus Pietarista ja Hatsinaan, jossa sijaitsi tsaarin virka-asunto. Seuraavana vuonna valmistui rata Pihkovaan ja vuonna 1862 lopulta Varsovaan asti. Preussin rajalla sijaitsevan Virbalisin kautta rata yhdisti Pietarin muihin Keski-Euroopan pääkaupunkeihin.
Uusi asemarakennus rakennettiin 1857–1860 arkkitehti Pjotr Onufrijevitš Salmonovitšin (Пётр Онуфриевич Сальмонович, 1833–1898) piirustusten mukaan.
Vuonna 2001 asemarakennus suljettiin korjaustöiden ajaksi, liikenne lakkautettiin ja kaikki lähi- ja kaukoliikenteen junat ohjattiin muille asemille. Asema esiintyy silti yhä joissain uudemmissakin rautatiekartoissa.

Nykyään

Korjaustöiden jälkeen asemarakennuksessa toimii kauppa- ja viihdekeskus Varšavski Express (ven. Варшавский экспресс). Aseman tiloissa toimii myös Rautatietekniikan museo (Музей железнодорожной техники, Muzei železnodorožnoi tehniki).
Kansakoulu (lehti)

Kansakoulu oli Jyväskylässä vuosina 1875–1881 ilmestynyt kasvatusopillinen aikakauslehti.
Olai Wallinin toimittama ja Weilin & Göösin kirjapainon tukema Kansakoulu, Kasvatusopillinen sanomalehti toimi opettajien äänenkannattajana, mutta pyrki jakamaan tietoutta myös koulujen johtokunnille ja suurelle yleisölle. Kansakoulukysymyksiä perusteellisesti tarkastellut lehti korosti myös kotikasvatuksen merkitystä ja tavoitteli elävää yhteyttä kodin ja koulun välille. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki oli 200 vuosikertaa vuonna 1875.
Åkermans Verkstad

Åkermans Verkstad AB, aiemmin Eslövin insinööritoimisto, on kaivinkoneiden  valmistaja. 
Åkermanista tuli sotien jälkeen yksi suurimmista ruotsalaisista kaivinkoneiden valmistajista.
Hurufismi

Hurufismi on mystinen, esoteerinen sufilaisuuden lahko. Se oli voimissaan läntisessä Persiassa, Anatoliassa ja Azermbadzanissa 1300-luvun lopulla ja seuraavan vuosisadan alussa. Hurufismin keskinen johtaja oli Fazlallah Astarabadi, joka tuomittiin kuolemaan harhaoppisena 1401 tai 1402. Runoilija Nəsimi oli hänen seuraajansa.
Hurufismin opetusten mukaan avain Koraanin seitsemännen kirjan ymmärtämiseen on Kabbalaa muistuttavassa kirjain- ja numeromystiikassa, missä numero seitsemän on keskeisessä osassa. Maailmankaikkeus on ikuinen ja ainaisessa kiertoliikkeessä. Luoja ilmenee jokaisessa atomissa.
Heran temppeli (Akragas)

Historia

Temppeli on rakennettu klassisen kauden alkupuolella noin vuonna 460–440 eaa. Rakennuksessa on merkkejä siitä, että se olisi palanut, todennäköisesti karthagolaisten vallattua kaupungin vuonna 406 eaa. Temppeli ilmeisesti kunnostettiin tuon jälkeen, ja sitä on kunnostettu vielä myöhemminkin roomalaisella kaudella.
Temppeliä kutsutaan vakiintuneesti Heran tai Junon temppeliksi. Nimi perustuu väärään tulkintaan eräästä Pliniuksen tekemästä maininnasta. Todellisuudessa jumalaa tai jumalatarta, jolle pyhäkkö oli omistettu, ei tunneta. Tämän vuoksi tutkimuksessa temppelistä on käytetty myös nimeä Temppeli D. Temppelin rauniot kunnostettiin jo varhain, vuonna 1787.

Rakennus

Temppeli sijaitsee muiden Akragaan tunnetuimpien temppeleiden tavoin kaupungin eteläosan harjanteella, kaupungin alueen kaakoiskulmassa itään Concordian temppelinä tunnetusta rakennuksesta. Se on rakennettu noin 120 metrin korkeudelle merenpinnasta, ja sitä varten on tehty suurikokoinen tasanne. Temppelirakennus edustaa doorilaista tyyliä, ja sen peristyylissä on 6 x 13 pylvästä. Pylväiden korkeus noin 6,3 metriä ja halkaisija niiden alaosassa noin 1,7 metriä. Pylväät koostuvat neljästä pylväsrummusta, joissa on 20 pystyuraa. Pylväistä 30 on edelleen pystyssä, ja niistä 16 on tallella myös kapiteeli eli pylväänpää. Temppelin stylobaatin koko noin 16,9 x 38,1 metriä.
Sisällä temppelissä on ollut naos eli cella, jonka koko on noin 9,5 x 28,0 metriä, sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edustalla on ollut kaksi pylvästä (distylos in antis). Roomalaisella kaudella temppelin itäpäähän rakennettiin ramppi.
Temppelin alttari sijaitsi tavan mukaisesti ulkona sen itäpuolella. Sen perustukset ovat säilyneet.
Iso-Munakas

Maantietoa

Järven pinta-ala on 72 hehtaaria ja se on 2,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järven länsirantaa seuraa kangasmaasto, jonka eteläpäässä sijaitsee 23 metriä korkea mäki. Järvessä on yksi saari Kaislankari, joka sijaitsee luusuan edustalla järven kaakkoisrannassa. Samassa yhteydessä on Petkelniemen jatkeena pitkä karikko, joka ylittää järven kaakkoispään. Sen rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä ja sen rannat ovat matsämaata. Rannoille on rakennettu lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet valtatieltä 10 tai siitä haarautuvasta Munakkaan läpi kulkevalta kylätieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajärven alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,4 metriä mpy. Siihen laskee Alajärvestä Koskenjoki ja Iso-Munakkaan laskujoki on leveä Välijoki, jonka vedenkorkeus on sama kuin Munakkaalla ja Pikku-Munakkaalla.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli kirjoitettu ”Iso-Munakasjärvi”. Sen ainoa asutus muodostui pohjoisrannan torpasta, mutta järven itärannoilta oli raivattu niittyjä. Vuoden 1962 peruskartassa oli järven rannoilla muutama maatila ja monet pelto-oja laskivat järveen. Myös länsipuolella sijainneiden ojitettujen soiden kuivatusvedet oli johdettu järveen syvän kaivannon kaitta. Turun ja Hämeenlinnan välinen pikatie kulki tuolloin Alajärven laskujoen Koskenjoen ylitse järven pohjoispäässä.
Avoin yhtiö

Avoin yhtiö (aik. myös kauppayhtiö) on yhtiömuoto, jossa kaikki yhtiömiehet vastaavat henkilökohtaisesti yhtiön veloista ja muista velvoitteista sekä omasta että muiden yhtiömiesten puolesta. 
Avoin yhtiö on itsenäinen oikeushenkilö. Se perustetaan kahden tai useamman yhtiömiehen tekemällä yhtiösopimuksella. Yhtiömiehinä voi olla joko luonnollisia henkilöitä tai yhteisöjä, kuten muita yrityksiä.
Mikäli yhtiön kaikki yhtiömiehet eivät ole vastuullisia, vaan mukaan tulee myös pelkässä rahoittajan asemassa olevia äänettömiä yhtiömiehiä, yhtiöstä tulee kommandiittiyhtiö.

Avoin yhtiö Suomessa

Avoimet yhtiöt ovat Suomessa verraten harvinaisia. Avoimia yhtiöitä oli 31.3.2013 kaupparekisterissä 12 531, mikä muodosti 2 % kaikista yrityksistä. Avointen yhtiöiden määrä on ollut laskusuunnassa.
Avoimen yhtiön hyviä puolia esimerkiksi osakeyhtiöihin verrattuna on verrattain suuri sopimusvapaus yhtiötä muodostettaessa. Lainsäädäntö antaa melkoisen paljon vapautta sopia yhtiön sisäisestä hallinnosta ja valtasuhteista, ainoastaan harvat lakipykälät ovat pakottavia. Avoimen yhtiön voi myös perustaa välittömästi, sillä avoin yhtiö katsotaan muodostuneeksi samalla hetkellä kun yhtiösopimus allekirjoitetaan. Vastaavasti avoimen yhtiön huonoja puolia on juuri yhtiömiesten rajaton ja henkilökohtainen vastuu yhtiön veloista, samalla kun jokaisella yhtiömiehellä on valta hoitaa yhtiön välttämättömiä tai hyödyllisiä asioita ilman erityistä lupaa toisilta yhtiömiehiltä. Tämän vuoksi avoimet yhtiöt vaativat yhtiömiehiltä paljon keskinäistä luottamusta.

Verotus

Avoin yhtiö voi tehdä toimintavarauksen.
Alankomaiden maahockeymaajoukkue

Alankomaiden maahockeymaajoukkue edustaa Alankomaita maahockeyn maajoukkueturnauksissa.
Alankomaat on menestynyt hyvin maahockeyn mestaruuskilpailuissa ja olympialaisissa. Maalla on kahdeksan olympiamitalia, joista kaksi on kultaista. Maailmanmestaruuden Alankomaat on voittanut kolme kertaa ja MM-mitaleita on yhteensä kuusi. Euroopan-mestaruus on mennyt Alankomaihin myös kolmasti ja mitaleita EM-tasolta maalla on yhteensä kymmenen.
Marianas Rest

Historia

Yhtye perustettiin vuonna 2013 Kotkassa. Yhtye levytti ensimmäisen demonsa 2014 ja pian tämän jälkeen yhtyeeseen liittyi Aapo Koivisto, joka soittaa myös Omnium Gatherumissa.
Helmikuussa 2017 yhtyeen basisti Harri ”Hade” Vainio ilmoitti jättävänsä yhtyeen henkilökohtaisista syistä. Päivä ilmoituksen jälkeen yhtye ilmoitti löytäneensä uuden basistin, Niko Lindmanin.
Abyan

Abyan (arab. أبين‎) on maakunta ('muhafazat') Etelä-Jemenissä. Se on historiallinen osa Fadhlin sulttaanikuntaa. Maakunnan pinta-ala on 16 500 km² ja sen asukasluku on 543 100. Maakunnassa oleskeli terroristiryhmä Aden-Abyanin islamilainen armeija, joka teki pommi-iskun Jemenin pääkaupungissa Sanaassa elokuussa 1999 ja Abyanissa joulukuussa 1998. Ryhmän johtajana on ollut muun muassa Tariq al-Fadh. Aden sijaitsee maakunnan eteläpuolella.
Pianosonaatti nro 3 (Beethoven)

Ludwig van Beethoven sävelsi kolmannen pianosonaattinsa C-molli op. 2 vuonna 1796, jolloin se myös julkaistiin. Tämä noin 24-minuuttinen teos on omistettu — hänen ensimmäisen ja toisen pianosonaattinsa tapaan — hänen opettajalleen, Joseph Haydnille.
Totuuden rakastaminen

Vastaanotto

Jyrki Alenius kirjoitti Helsingin Sanomien arvostelussaan, että vaikka teos on ehdottomasti luettavaa ja taattua tekijänsä tuotantoa, on paikallaan varoituksen sana: ”Niiniluodon argumentaatio on terävyydessäänkin sen verran rauhallista ja kiihkotonta, että hitaampi saattaa helposti erehtyä pitämään johtopäätöksiä selviöinä, jotka eivät voisikaan olla toisin.” Niiniluodon ajattelun heikoksi kohdaksi hän esittää Karl Popperin kolmen maailman teorian.