google/wiki40b huggingface dataset:
Amymone

Amymone (m.kreik. Αμυμωνη ’viaton’) oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi viidestäkymmenestä Danaoksen tyttärestä, danaideista. Hän purjehti muun perheensä mukana Libyasta Argokseen paetessaan setäänsä Aigyptosta, joka halusi naittaa veljentyttärensä viidellekymmenelle pojalleen.
Poseidon oli suitsinut Argoksen jokien alkulähteet sen jälkeen kun kaupungin perustaja Inakhos oli kiistassa kaupungin suojelijasta tuominnut tehtävän hänen sijastaan Heralle. Ensimmäisen version mukaan Amymone näki metsästäessään hirven, jota hän heitti keihäällään. Keihäs kuitenkin osui nukkuvaan satyyriin, joka neidon huomatessaan lähti ajamaan tätä takaa maatakseen tämän kanssa. Amymome pyysi Poseidonia apuun, joka saapui paikalle ja heitti satyyriä kolmikärjellään osuen kuitenkin kallioon. Satyyrin paettua Poseidon makasi itse Amymonen kanssa ja tämän jälkeen pyysi Amymonea vetämään kolmikärjen kalliosta. Syntyneestä halkeamasta alkoi virrata vettä. Tästä suhteesta syntyi Nauplios.
Tarinasta on useita hieman poikkeavia muunnelmia. Yhden mukaan kaupungin kärsiessä kuivuudesta Danaos lähetti tyttärensä etsimään vettä. Amymone nukahti kesken tehtävänsä, jolloin satyyri yritti vietellä hänet. Toisessa Poseidon ihastuu Amymoneen lähtiessään katsomaan tätä Tritonin kehotuksesta. Joissain muunnelmissa Poseidon yksinkertaisesti vain näyttää lähteen paikan.
Aigyptoksen saavuttua poikineen myöhemmin Argokseen Danaos antoi periksi veljensä vaateille säästääkseen Argoksen taistelulta. Hän kuitenkin käski tyttäriensä surmata miehensä heti hääyönä. Kuten muutkin hänen sisarensa, Hypermnestraa lukuun ottamatta, Amymone totteli isäänsä ja surmasi aviomiehensä Enkeladoksen.
Lernan hydralla oli pesä Amymonen löytämän lähteen vieressä.
Hindon

Hindon keskikokoinen kylä Englannin Wiltshiressa 26 km Salisburysta länteen ja 11 km Warminsterista etelään. Se on alueella, joka on määritelty erityisen luonnonkauniiksi (AONB) Se oli aiemmin menestyvä pikku kaupunki, jossa oli oma tori, mutta nyt se on hiljainen maalaiskylä, jossa asuu muualla työssäkäyviä, eläkeläisiä ja lomanviettäjiä. Sen väkiluku on 500.
Kaupungissa sattui suuri tulipalo vuonna 1754, jolloin 144 rakennusta paloi maan tasalle. Apua talonsa menettäneille saatiin kaikkialta Etelä-Englannista. Tulipalon jälkeen kaupunki nousi takaisin kukoistukseensa, mutta rautatien rakentaminen kulkemaan sen ohi sai aikaan, että se vaipui hiljaiseksi maalaiskyläksi ja menetti myös kuusisataavuotisen virallisen kaupunkiaseman.
Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainvälinen liitto

Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainvälinen liitto (engl. International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies eli IFRC) toimii Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansallisten yhdistysten keskusjärjestönä. Se perustettiin vuonna 1919, jolloin sen nimi oli Punaisen Ristin kansainvälinen liiga (engl. League of Red Cross Societies). IFRC:n tehtäviin kuuluu kansainvälisen Punaisen Ristin liikkeen katastrofiavun koordinoiminen luonnonkatastrofeissa. IFRC muodostaa yhdessä Punaisen Ristin kansainvälisen komitean ja 186 kansallisen yhdistyksen kanssa Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälisen liikkeen.
Järjestön päämaja sijaitsee Sveitsissä, Geneven lähellä Vernierissä.
Jalkaväki hyökkää

Jalkaväki hyökkää (saks. Infanterie greift an) on saksalaisen sotamarsalkan Erwin Rommelin vuonna 1937 kirjoittama sotataidon oppikirja. Kirja perustuu hänen henkilökohtaisiin kokemuksiinsa ensimmäisestä maailmansodasta ja Potsdamin sota-akatemiassa pitämiinsä luentoihin. Teosta pidetään yhtenä parhaimpana alansa kirjoista ja siitä teetetään tänäkin päivänä uusia painoksia. Kirja teki Adolf Hitleriin suuren vaikutuksen. Teosta on käytetty Suomessakin oppikirjana. Jalkaväki hyökkää ilmestyi Suomessa vuonna 1939 Otavan kustantamana. Kääntäjäksi on merkitty salanimi S. Susi (oik. kapteeni Sulo Susi).
Vuoden 1937 painoksessa Rommel kehuu Italian armeijan olevan yksi maailman parhaista, vaikka hän oli havainnut muun muassa Mataiur-vuorella käydyssä taistelussa, että taistelumoraali oli italialaisten keskuudessa todella alhainen. Kyseessä lienee Saksan propagandalaitoksen tekemä ”korjaus”.
Barbara Hannigan

Barbara Hannigan CM (s. 1971 Waverley, Nova Scotia) on kanadalainen sopraano ja kapellimestari. Hän on Kanadan ritarikunnan jäsen ja on voittanut muun muassa Juno- sekä Grammy-palkinnot. Hänet nimitettiin Ranskan Vuoden musiikkipersoonaksi 2013. 
Hannigan valmistui Toronton yliopistosta musiikin maisterin arvolla vuonna 1999. Hän opiskeli myös muun muassa Haagissa, Alankomaissa. Hän on esiintynyt kymmenissä oopperoiden kantaesityksissä usein juuri häntä varten luoduissa rooleissa. Näiden kantaesitettyjen oopperoiden joukkoon lukeutuvat Louis Andriessenin Writing to Vermeer, Michel van der Aan One ja Pascal Dusapinin Passion. Muita säveltäjiä, joiden teosten esityksiin Hannigan on osallistunut, ovat olleet muiden muassa George Benjamin, Pierre Boulez, Unsuk Chin, Henri Dutilleux ja György Ligeti. Hän on ollut mukana esittämässä myös kanadalaisia teoksia, joihin kuuluu Claude Vivierin Lonely Child. Vaikka Hannigan on pääasiallisesti keskittynyt nykytaidemusiikkiin, on hän tulkinnut myös perinteisiä rooleja sellaisten säveltäjien kuin Wolfgang Amadeus Mozartin ja Gioacchino Rossinin teoksissa. 
Hannigan on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Boulezin, Simon Rattlen, Susanna Mälkin, Kent Naganon, Esa-Pekka Salosen ja Peter Oundjianin kanssa. Oman ensiesiintymisensä kapellimestarina Hannigan toteutti vuonna 2010 johtamalla Théâtre du Châteletissa Igor Stravinskia. Ensimmäisen albuminsa (Crazy Girl Crazy), jolla Hannigan esiintyy sekä laulajana että kapellimestarina, hän julkaisi vuonna 2017. Tämä albumi toi hänelle Juno- ja Grammy-palkinnot vuonna 2018.
Rodolfo Cimino

Rodolfo Cimino (16. lokakuuta 1927 Palmanova – 31. maaliskuuta 2012 Veneto) oli italialainen sarjakuvakäsikirjoittaja. Hän oli Romano Scarpan tussaajana vuosina 1959–1962. Vuodesta 1962 alkaen hän käsikirjoitti lukuisia Aku Ankka -sarjakuvia. Suomessa niitä on julkaistu runsaat 300 kertaa.
Ciminon omia hahmoja ovat Milla Magian velhoystävätär Vieno Vipunen (ital. Roberta), joka esiintyi ensimmäisen kerran Giorgio Cavazzanon piirtämässä tarinassa ”Milla Magia iskee taas” (ital. Zio Paperone e le streghe in azione, suomessa julkaistu Aku Ankan taskukirjassa 38) ja Aku Ankan avaruusihastus Reginella. Reginella esiintyi ensimmäisen kerran niin ikään Giorgio Cavazzanon piirtämässä tarinassa ”Seikkailu pinnan alla” (ital. Paperino e l’avventura sottomarina, suomessa AATK 51:ssa).
Somalia olympialaisissa

Somalia osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Münchenissä 1972, ja on ollut sen jälkeen mukana kesäolympialaisissa lukuun ottamatta Montrealin 1976, Moskovan 1980 ja Barcelonan 1992 kisoja. Talviolympialaisiin maa ei ole osallistunut.
Somalia on osallistunut olympialaisissa ainoastaan yleisurheiluun. Se ei ole saavuttanut yhtään olympiamitalia. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, on yltänyt Abdi Bile, joka oli kuudes miesten 1 500 metrin juoksussa Atlantassa 1996.
Riskiaversio

Laajennuksia

Taloustieteen malleissa oletetaan usein vakioinen relatiivinen riskiaversiivisuus (CRRA). Erityisesti käyttäytymistaloustieteilijät, kuten Berkeleyn professori Matthew Rabin, ovat kritisoineet tätä lähestymistapaa.
Psykologi Daniel Kahneman ja kognitiotieteilijä Amos Tversky ovat kehittäneet behavioristisessa rahoitusteoriassa tunnetun lottoteorian, joka kuvaa, kuinka ihmiset suhtautuvat voittoihin ja tappioihin. Teorian tavoitteena on ihmisten havaitun riskiaversiivisuuden selittäminen paremmin kuin odotetun hyödyn teorian avulla.
Bobby Dillon

Bobby Dan Dillon (s. 23. helmikuuta 1930) on entinen yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen ammattilaisseuranaan oli Green Bay Packers vuosina 1952–1959. Hän osallistui neljään Pro Bowliin (1955–1958) ja pääsi vuonna 1974 Green Bay Packers Hall of Fameen.
Dillon syntyi Teksasissa ja kävi siellä yliopiston.
Suomi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2013

Valinnat

Suomen joukkueeseen valittiin 11 urheilijaa. Ensimmäisinä kisoihin valittiin kilpakävelijät Jarkko Kinnunen ja Anne Halkivaha toukokuussa 2013. Kinnunen valittiin 50 km kävelyyn ja Halkivaha 20 km kävelyyn. Heinäkuun lopussa valittiin muut urheilijat. Kolmas valittu kilpakävelijä oli Aku Partanen, joka osallistuu 50 km kävelyyn. Muut juoksulajeihin osallistuvat urheilijat ovat 100 ja 200 metrillä juokseva Hanna-Maari Latvala, 100 metrin aitajuoksuun osallistuva Nooralotta Neziri sekä 3000 metrin estejuoksuun osallistuva Sandra Eriksson. Oona Kettunen valittiin Erikssonin varaedustajaksi. Miesten seiväshyppyyn valittiin Jere Bergius, pituushyppyyn Eero Haapala ja keihäänheittoon Tero Pitkämäki, Antti Ruuskanen ja Teemu Wirkkala. Ari Mannio valittiin keihäänheiton varaedustajaksi.
Eero Haapala loukkaantui ennen MM-kilpailuja eikä näin voi osallistua kilpailuihin.
Léon Lesambo Ndamwize

Léon Lesambo Ndamwize (s. 21. kesäkuuta 1929) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. heinäkuuta 1956 ja nimitettiin Inongon hiippakunnan piispaksi 12. kesäkuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Émile André Jean-Marie Maury, jota avustivat Jan van Cauwelaert ja Martin-Léonard Bakole wa Ilunga.
Lesambo Ndamwize jäi eläkkeelle 27. heinäkuuta 2005.
Kiekkomaailma

Kiekkomaailma on kirjailija Terry Pratchettin luoma fantasiamaailma, johon hänen kirjansa sijoittuvat. Se on jättimäinen kiekko, jota kannattelevat neljä elefanttia: Berilia, Tubul, Great T'Phon ja Jerakeen.  Nämä taas seisovat maailmankilpikonna Suuren Kaksosen (Great A'Tuin) kuoren päällä, joka lipuu hiljalleen halki universumin. Kiekkomaailma on halkaisijaltaan noin 10 000 mailia ja sitä kiertävät kiekkomaailman kuu ja aurinko. Magia vaikuttaa Kiekkomaailmassa voimakkaasti, ja vaikka Kiekkomaailma monilta osin muistuttaa Maata, se noudattaa omia fysiikan lakejaan. Magian suuren vaikutuksen takia Kiekkomaailmassa elää useita velhoja ja noitia. Lisäksi magia saattaa silloin tällöin aiheuttaa repeämiä Kiekkomaailman todellisuuteen, jolloin Umpiulottuvuuksien hirviöt yrittävät hyökätä vallatakseen maailman.    
Kiekkomaailman väestöön kuuluu ihmisten lisäksi muun muassa ihmissusia, vampyyreita, peikkoja ja kääpiöitä. Kiekkomaailman kuuluisin kaupunki on Ankh-joen varrella sijaitseva kaupunkivaltio Ankh-Morpork.
Richard Réti

Richard Réti (28. toukokuuta 1889 – 6. kesäkuuta 1929) oli itävaltaunkarilainen, myöhemmin tšekkoslovakialainen shakinpelaaja, shakkikirjailija ja shakkiongelmien luoja. Hän syntyi Pezinokissa, joka oli osa Itävalta-Unkaria.
Réti oli hypermodernistisen koulukunnan vakaa kannattaja ja käytti usein hypermodernistisia avauksia. Jälkipolvet tuntevat Rétin paitsi hänen nimeään kantavasta avausjärjestelmästä, kahdesta teoksesta: "pamfletista" Die neuen Ideen im Schachspiel (1922) ja postuumisti julkaistusta Die Meister des Schachbretts (1930). Molemmat on sittemmin suomennettu.
Pedro Rubiano Sàenz

Pedro Rubiano Sáenz (s. 13. syyskuuta 1932) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Julio Caicedo Téllez 8. heinäkuuta 1956, ja hänet nimitettiin Cúcutan hiippakunnan piispaksi 2. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ángelo Palmas, jota avustivat Alberto Uribe Urdaneta ja Alfredo Rubio Díaz.
26. maaliskuuta 1983 Rubiano Sáenz sai nimityksen Calin arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi. 7. helmikuuta 1985 hänestä tuli Calin arkkipiispa. 27. joulukuuta 1994 hänet nimitettiin Bogotán arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. helmikuuta 1995.
Rubiano Sáenz ylennettiin kardinaaliksi 21. helmikuuta 2001. Hänet asetettiin Trasfigurazione di Nostro Signore Gesù Criston kardinaalipapiksi 25. helmikuuta. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin. Hän jäi eläkkeelle 8. heinäkuuta 2010.
Ruskopensastyranni

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruskopensastyranni on noin 18 cm. Päästään ja siivistään laji on väriltään yksivärisen punaruskea ja selkä on hieman päätä vaaleampi. Kurkku on linnulla valkoinen ja rinta kanelinruskea. Vatsastaan ruskopensastyranni on hieman vaaleamman kellertävän ruskea. Lajin nokka on vaaleanpunainen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskopensastyrannia tavataan Bolivian pohjois- ja itäosissa, keskisessä Brasiliassa, Paraguayssa, Uruguayssa ja Pohjois-Argentiinassa. Linnun elinympäristöä ovat galleriametsät, cerradokasvillisuus sekä kuivat pensaikot ja tiheiköt. Ruskopensastyrannit liikkuvat yleensä pareittain.
Hiekka (Viipuri)

Hiekka oli Viipurin kaupunginosa, joka sijaitsi keskustan länsipuolella Linnasaaressa.

Historia

Hiekka ja sen lähellä oleva Pikiruukki olivat viipurilaisten kauppamiesten vanhoja teollisuus- ja varastoalueita. Kaupungin kauppamiehillä oli siellä jo 1740-luvulla ainakin neljä pikikeittämöä, ja myöhemmin niiden lukumäärä lisääntyi. 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla Linnansalmen rannalla oli Hiekan lastauspaikka, johon muutamat yksityiset rakensivat itselleen pienet asuintalot. Maistraatti oli tosin kieltänyt yksityisiä rakentamasta tälle alueelle, mutta kun kaupungilta puuttui asuntotontteja, rakentelu jatkui ja salmen rannalla oli jo 1850-luvulla vähäinen esikaupunki. Uudempi osa Hiekkaa, joka alkuaan tunnettiin samannimisen patterin mukaan Paulovskin nimellä, on asutettu myöhemmin.
Vuonna 1900 Hiekassa oli 111 taloa ja alueen asukasluku oli 2 031. Hiekan kansankoulu oli rakennettu vuonna 1907 (lisärakennus vuonna 1930) ja kappeli vuonna 1911.
Maanomistus saarella kuului suurimmaksi osaksi Monrepos’n kartanolle. Asutuksen kehittyminen oli pääosin riippuvainen kartanosta, koska se omisti melkein kaiken rakennustarkoituksiin soveltuvan maan. Maat oli pakkolunastettu Nicolay-suvulta vuonna 1921. Vuonna 1939 Hiekassa oli 222 taloa ja niissä asui 3 386 ihmistä, joista 93 ulkomaalaisia.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Hiekan Viipurin kaupunkiin kuuluvassa osassa oli 129 asukasta, joista 125 oli suomenkielisiä, yksi ruotsinkielinen ja kolme muunkielisiä. Viipurin maalaiskuntaan kuuluneessa osassa oli 1 914 asukasta, joista 1 851 oli suomenkielisiä, 17 ruotsinkielisiä ja 46 muunkielisiä.

Teollisuus

Hiekan suurin työnantaja oli vuonna 1889 rakennettu ja vuosina 1925 ja 1937 uudistettu Vekrotniemen sahalaitos, jossa oli töissä muutama sata työläistä.
Riihimäen taidemuseo

Riihimäen taidemuseo perustettiin vuonna 1994, ja avattiin yleisölle 26. maaliskuuta 1995. Perustamisen mahdollisti Helsingissä toiminut taide- ja antiikkikauppias Pentti Wähäjärvi (1912–1999), joka vaimonsa Tatjana Wähäjärven kanssa lahjoitti Riihimäen kaupungille laajan taidekokoelman vuonna 1993. Kokoelma kantaa lahjoittajiensa nimeä. Lahjoituskokoelmaan kuuluu runsaat 2 000 teosta. Näistä on maalauksia noin 1 000, veistoksia noin 200, grafiikkaa, piirustuksia ja akvarelleja yhteensä noin 400 ja antiikkiesineistöä noin 500.

Kokoelma

Taidekokoelman runko muodostuu suomalaisesta taiteesta, ja erityisesti painottuvat vuodet 1900–1970. Mukana on huomattava määrä Marraskuu- ja Septem-ryhmiin kuuluneiden taiteilijoiden teoksia. Kokoelman keskeisimpiä nimiä ovat Helene Schjerfbeck, Ellen Thesleff, Tyko Sallinen, Jalmari Ruokokoski, Eero Nelimarkka, Marcus Collin, Wäinö Aaltonen, Kaapo Wirtanen ja Unto Koistinen.
Suomalaisen taiteen lisäksi Riihimäen taidemuseon kokoelmiin kuuluu ulkomaista maalaustaidetta 1700–1800-luvuilta sekä grafiikkaa lähinnä vuosilta 1950–1970. Eurooppalaista maalaustaidetta kokoelmassa edustavat muun muassa Carl Fredrik von Breda, Per Krafft vanhempi ja Per Krafft nuorempi, Elias Martin sekä Rahel Ruysch. Grafiikkaa on muun muassa seuraavilta taiteilijoilta: Georges Brague, Marc Chagall, Salvador Dali, Fernand Léger, Henri Matisse, Joan Miró, Pablo Picasso, Serge Poliakoff, Auguste Renoir, Gino Severini, Antoni Tápies, Jacques Villon, Zao Wou-Ki ja Anders Zorn.
Riihimäen taidemuseon Antiikkiesineistön pääosan muodostavat posliini- ja keramiikkaesineet. Kiinalaista keramiikka- ja pronssiesineistöä on Han-, Tang- ja Ming-dynastioiden ajalta. Kokoelmiin kuuluu myös venäläistä ja eurooppalaista posliinia. Eurooppalaisten posliinitehtaiden tuotantoa on useilta valmistajilta, muun muassa Rörstrandilta, Meisseniltä ja Sèvres'ltä. Pentti Wähäjärven lahjoitukseen kuuluu lisäksi muun muassa tina- ja kupariesineitä, Arabian taiteilijoiden uniikkitöitä, ikoneja ja huonekaluja.

Rakennus

Riihimäen taidemuseo sai sille suunnitellut tilat valtion virastotalosta helmikuussa 1995. Rakennuksen, joka edustaa 1950-luvun rationalismia, on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Marjatta ja Martti Jaatinen, ja se valmistui 1960-luvun alussa. Suunnittelu- ja muutostyöt Riihimäen Taidemuseon tarpeita varten käynnistyivät keväällä 1994 rakennuksen suunnitelleiden arkkitehtien johdolla. Suunnitteluun osallistuivat myös Marjatta ja Martti Jaatisen poika, arkkitehti Mikko Jaatinen ja hänen puolisonsa arkkitehti Katri Jaatinen.
Sivistyslautakunta esitti museon lakkauttamista, mutta kaupunginhallitus ei ottanut sitä käsittelyyn. Lakkautusyritys sai paljon julkisuutta. Esitys oli lähtöisin perussuomalaisten Jari Heikkiseltä, ja lautakunta päätyi hänen esityksensä kannalle.
Veikko Okko

Veikko Oma Toivo Okko (1. syyskuuta 1912 Ikaalinen – 10. elokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä ja geologi.

Henkilöhistoria

Okko oli Helsingin yliopiston maantieteen apulaisprofessori 1958–1962 ja professori vuosina 1962–1975. 
Veikko Okon puoliso vuodesta 1958 oli professori, informaatikko Marjatta Okko.
Napoleon Orda

Napoleon Orda (puol. Napoleon Mateusz Tadeusz Orda, valkoven. Напалеон Орда; 11. helmikuuta 1807 – 26. huhtikuuta 1883 Varsova) oli merkittävä valkovenäläinen, puolalaiseen aatelistaustaiseen insinööriperheeseen syntynyt kuvataiteilija, pianisti ja säveltäjä. Napoleon Orda tunnetaan nykyisin hänen lukuisista 1800-luvun puolivälin jälkeen tekemistään aiemman Puola-Liettuan eli nykyisen Valko-Venäjän, Puolan, Liettuan ja Ukrainan luoteisosien kaupunkeja, linnoja, kartanoita ja maisemia koskevista litografioistaan ja akvarelleistaan.
Napoleon Orda syntyi helmikuussa 1807 Pinskin piirin Varatsevitšyn kylässä, Minskin alueella Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ivanavan hallintopiirissä Valko-Venäjän Brestin alueella. Hän aloitti 1823 fysiikan ja matematiikan opinnot Vilnan yliopistossa. Hän liittyi kiellettyyn opiskelijajärjestöön, jossa toimimisen tuloksena hänet vuonna 1827 erotettiin yliopistosta ja hän joutui 15 kuukaudeksi vankilaan. Vuosina 1830–1831 hän osallistui tsaarinvaltaa aiemman Puola-Liettuan alueella vastustaneeseen marraskuun kansannousuun; tämän seurauksena hänen kotitalonsa takavarikoitiin ja hänet – Siperian vaihtoehtona – karkotettiin pois Venäjältä.
Hän asui tämän jälkeen monissa maissa, muun muassa Itävallassa, Italiassa ja Sveitsissä. Vuonna 1833 hän sai emigrantin aseman Ranskasta ja asettautui Pariisiin. Hän tutustui moniin aikakauden johtaviin taiteilijoihin ja alkoi keskittyä musiikkiin ja kuvataiteen harrastamiseen. Hän esiintyi muun muassa yhdessä Frédéric Chopinin kanssa Pariisin juhlissa ja Adam Mickiewiczin runoimprovisaatioiden säestäjänä pianolla. Hän sai opetusta säveltämiseen esimerkiksi Franz Lisztiltä. Vuodesta 1847 lähtien hän oli Pariisin italialaisen oopperan johtaja ja sävelsi sekä opetti musiikkia itsekin. Kuvataiteita Napoleon Orda opiskeli maisema-arkkitehtuurin taiturin Pierre Girardin ohjauksessa. Ordan ensimmäiset piirrokset julkaistiin Ranskan ja Reininmaan matkan 1840–1842 jälkeen. Vuosina 1842–1844 oli Espanjan, Portugalin ja Algerian kuvien vuoro.
Muutama vuosi keisari Aleksanteri II:n poliittisten pakolaisten armahtamisen (1856) jälkeen Orda muutti perheineen takaisin synnyinseudulleen, josta hän vuokrasi entisen kotitalonsa. Vuosina 1862–1863 perhe asui jonkin aikaa Hrodnassa.
Lamminahon talo

Lamminahon talo on Museoviraston omistama Oulujokivarren vanhaa rakennuskantaa edustava pihapiiri entisen Niskakosken törmällä Vaalassa, joen pohjoisrannalla.

Historiaa

Lamminahon tila on vanha asuinpaikka ja poikkeuksellisen hyvin säilynyt kokonaisuus rakennuksia ja irtaimistoa. Päärakennus on valmistunut 1800-luvun alkupuolella, alun perin savupirtiksi, vanhimmat aitat ovat peräisin 1700-luvulta. Rakennuksissa oleva irtaimisto on alkuperäistä, talon tarpeisiin tehtyä tai hankittua ja käytössä ollutta esineistöä ja maatilan välineitä ja laitteita.
Lamminaho oli yhtenä jakamattomana tilana saman suvun hallussa melkein kaksisataa vuotta, ja se lahjoitettiin testamentilla ja lahjakirjalla irtaimistoineen Museovirastolle vuonna 1992. Tilan peruskorjatut rakennukset ja lähiympäristö on rakennussuojelulain perusteella suojeltu. Ne ovat Vaalan kunnan käytössä kesäisin avoinna olevana museona ja erilaisten tapahtumien pitopaikkana.
1750-luvulla perustettu uudistila sai nimensä yhdeksän kilometriä pitkässä Niskakoskessa olleen Oterman putouksen alapuolisesta Lamminlammesta, ensin se tunnettiin Lamminpartena ja myöhemmin Lamminahona.  Tunnettuja talon asukkaita olivat mm. valantehneet laskumiehet, vuodesta 1833 alkaen kahdessa eri sukupolvessa: Juho Lamminaho (syntynyt 1796) ja hänen poikansa Tuomas (syntynyt 1838) sekä Juho Juhonpoika Lamminaho (syntynyt 1827), joka siirtyi myöhemmin Ahmaskoskelle. Talossa majailleet ulkomaiset urheilukalastajat eli Oulujoen lohilordit tekivät osaltaan sitä ja Niskakoskea tunnetuksi lohen pyyntipaikkana 1800-luvun loppupuolella.
Keski-Amerikka

Keski-Amerikalla tarkoitetaan tavallisesti Pohjois-Amerikan valtioita, jotka sijaitsevat Meksikon etelärajan ja Kolumbian luoteisrajan välissä. 
Väli-Amerikka on laajempi käsite: siihen kuuluu Keski-Amerikan lisäksi Meksiko ja Länsi-Intian saaristo Karibianmerellä.
Maizières-lès-Metz

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä ovat huvipuisto Walygator Parc sekä musiikki- ja kulttuurikeskus TRAM.
Giulietta Simionato

Giulietta Simionato (12. toukokuuta 1910 Forlì, Italia – 5. toukokuuta 2010 Rooma, Italia) oli italialainen mezzosopraano. 
Simionatolla oli vuonna 1935 rooli Ildebrando Pizzettin oopperan Orseolo ensiesityksessä, ja hän pääsi jo lähivuosina La Scalaan. Hän sai huomattavaa mainetta toisen maailmansodan jälkeen varsinkin Gioacchino Rossinin tuotannon tulkitsijana.
Simionato vetäytyi lavalta vuonna 1966 laulettuaan Rossinin lisäksi muun muassa Domenico Cimarosan ja Giacomo Meyerbeerin teoksia. Simionato kuoli vuoden 2010 toukokuussa viikkoa ennen kuin hän olisi täyttänyt 100 vuotta.
Kiwanis International

Kiwanis International on kansainvälinen hyväntekeväisyysjärjestö. Se on perustettu 1915 Detroitissa. Nykyisin Kiwanis-kerhoja on yli 8000. 1900-luvun lopulla jäseniä oli yli 3000 000 70 maassa.
Pääkonttori on nykyisin Indianapolisissa Yhdysvalloissa. Järjestö oli aluksi vain liikemiesten välinen järjestö, se on hyväksynyt naisjäseniä vuodesta 1987 alkaen.
Kiwanit järjestävät lapsille ja koululaisille kerhoja, joiden toiminta pyrkii edistämään humanistisia arvoja uskonnosta riippumatta.
Ranskan jääkiekkomaajoukkue

Saavutuksia

Ranskan jääkiekkomaajoukkueen suurin saavutus on ollut Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1924, joissa Ranska voitti kultaa.
Uusimmista saavutuksista suurin on 2–1-voitto Venäjästä vuoden 2013 MM-kisoissa. Ottelussa Venäjän Aleksandr Radulov sai rangaistuslaukauksen ajassa 26.42, mutta hyvin pelannut Ranskan Florian Hardy torjui sen. Venäjän Aleksandr Perežogin teki kuitenkin heti rangaistuslaukauksen jälkeen maalin ajassa 26.57. Ranska tasoitti lukemat ajassa 29.52 Damien Fleuryn maalilla yli Venäjän maalivahdin Vasili Košetškinin patjan. Ranskan Antoine Roussel ratkaisi pelin ajassa 36.48 yksilösuorituksella harhauttaen venäläisen Sergei Mozjakinin. Pelin parhaiksi pelaajiksi valittiin Venäjän joukkueesta puolustaja Jevgeni Medvedev ja Ranskan joukkueesta maalivahti Florian Hardy. Maailmanmestauuskisojen aikaan Venäjä on jääkiekon maailmanrankingissa sijalla yksi ja Ranska sijalla 14. 
Vuoden 2014 kisoissa Ranska voitti jääkiekon suurmaista Kanadan ja Slovakian. Kanadan se oli onnistunut voittamaan jo aiemmin vuonna 1995 maalein 4–1. Vuoden 2017 kisoissa Ranska voitti Suomen.