google/wiki40b huggingface dataset:
Marie-Claire Alain

Marie-Claire Alain (10. elokuuta 1926 Saint-Germain-en-Laye – 26. helmikuuta 2013 Le Pecq, Île-de-France) oli ranskalainen urkutaiteilija. Hänen soittotaitonsa ja asiantuntemuksensa urkujensoiton historiasta tekevät hänestä yhden 1900-luvun merkittävimmistä urkureista.

Perhetausta

Alain syntyi musikaaliseen perheeseen Saint-Germain-en-Layessä lähellä Pariisia. Isä Albert Alain (1880–1971) oli urkuri ja säveltäjä jonka jokaisesta neljästä lapsesta tuli muusikkoja. Sisko Marie-Odile (1914–1937) oli sopraano ja pianisti. Veli Olivier (1918–1994) oli säveltäjä, pianisti ja musiikkitieteilijä. Vanhin veli Jehan Alain (3.2.1911–20.6.1940) oli lahjakas säveltäjä ja urkuri, joka kuoli 29-vuotiaana rintamalla.

Opinnot

Alain opiskeli Pariisin konservatoriossa harmoniaa Maurice Duruflén johdolla, kontrapunktia Pié-Caussaden johdolla ja urkujen soittoa Marcel Duprén johdolla ja saavutti ensimmäisen sijan neljässä kilpailussa. Hän jatkoi urkuopintojaan vielä kahden vuoden ajan Gaston Litaizen yksityisoppilaana.

Levytyksiä

Alain levytti koko J. S. Bachin urkutuotannon kolmeen kertaan, Jehan Alainin urkutuotannon kahteen kertaan, muun muassa Buxtehuden, Bruhnsin, Couperinin, de Grignyn, Mendelssohnin, Pachelbelin ja César Franckin koko urkutuotannon, sekä monia yksittäisiä tärkeitä teoksia.

Konsertit ja opetustoiminta

Alainin konserttimatkat suuntautuivat ympäri koko maailman. Hän soitti omien laskujensa mukaan yli 2 000 konserttia. Kriitikot kautta maailman ylistivät Alainin soiton selkeyttä ja urkujenrekisteröintitaitoja. Hän toimi useiden urkukilpailuiden tuomaristossa ja opetti lukuisilla mestarikursseilla. Hänen katsotaan opettaneen kokonaista uutta urkureiden sukupolvea.

Kunnianosoituksia

Alainille myönnettiin Colorado State Universityn, Southern Metodist Universityn (Dallas, Texas) ja Sibelius-Akatemian kunniatohtorin arvo. Hän sai lukuisia tunnustuspalkintoja muusikonuransa varrella.
Serge Dupire

Serge Dupire (s. 23. toukokuuta 1958, Beloeil, Québec) on kanadalainen näyttelijä, joka on näyttelyt muun muassa tv-sarjassa Mistralin tuulet.
Alte Kommandantur

Alte Kommandantur (myös Kommandantenhaus, Komendantintalo) on uudelleenrakennettu historiallinen rakennus on Berliinin keskustassa Unter den Linden -puistokadun varrella, osoitteessa Unter den Linden 1. Rakennuksen takana on Schinkelplatz-aukio.
Rakennus valmistui vuosina 1653–1654 Unter den Lindenin ensimmäisenä asuintalona. Alkujaan barokkityylisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Johann Gregor Memhardt. Sitä laajennettiin 1795–1796. Rakennus toimi myöhemmin Berliinin varuskunnan komendantin virka-asuntona. Vuosina 1873–1874 rakennus korotettiin kolmikerroksiseksi ja muutettiin samalla uusrenessanssityyliseksi. Rakennus vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja se purettiin kokonaan 1950-luvulla. Sen paikalle rakennettiin 1967 Itä-Saksan ulkoministeriön talo, joka vuorostaan purettiin vuonna 1995.
Bertelsmann-konserni voitti 37:n hakijan joukosta Berliinin senaatin järjestämän tarjouskilpailun talon jälleenrakentamisesta. Hankkeen ehtona oli julkisivun toteuttaminen uskollisena kopiona alkuperäisestä. Bertelsmann perusti Berliinin keskuksensa rakennukseen sen valmistuttua vuonna 2003. Lähtökohtana oli vanhan talon viimeisin, 1870-luvun muutosten jälkeinen ulkonäkö. Koska piirustuksia alkuperäisestä rakennuksesta ei ollut säilynyt, uudelleenrakennuksessa käytettiin apuna rakennusta esittäneitä valokuvia. Berliiniläiset kiistelivät talon uudelleenrakentamisen mielekkyydestä.
Brasilian Grand Prix 2009

Kilpailu

Kilpailussa toisella kierroksella varikolla sattui erikoinen tapaturma. Heikki Kovalainen ja Kimi Räikkönen olivat varikolla, ja molemmat lähtivät lähes samaan aikaan. Kovalainen lähti liian aikaisin radalle, ja bensaletku jäi autoon roikkumaan. Räikkönen ajoi perässä bensavanan päältä ja hänen autonsa lämpö sytytti auton hetkeksi tuleen. Tuli kuitenkin sammui lähes heti itsestään. Räikkönen sai hieman bensaa silmiinsä, sillä hänen visiirinsä ei ollut kiinni varikkosuoralla. Tapahtuman vuoksi Kovalainen sai 25 sekunnin aikasakon ja putosi näin yhdeksänneltä sijalta kahdenneksitoista. McLaren sai myös 33 500 euron sakot. Jenson Button varmisti maailmanmestaruutensa tulemalla viidenneksi, jolloin hänen pisteensä ylsivät 89 pisteeseen, kun Rubens Barrichellon pisteet jäivät tässä kilpailussa 72 pisteeseen ja Sebastian Vettelin 74 pisteeseen. Brawn varmisti samalla valmistajien mestaruuden.
Kilpailun voitti Red Bullin Mark Webber. Unkarin GP:n aika-ajoissa loukkaantunut ja aiemmalla kaudella kotikilpailunsa voittanut Felipe Massa oli heiluttamassa ruutulippua kilpailun päätteeksi.
Kuivasmeri

Kuivasmeri on Oulun Rajakylän, Pateniemen ja Herukan kaupunginosien edustalla sijaitseva Perämeren lahti, joka rajoittuu lännessä Kellon Kraaseliin ja Rapakariin.

Sijainti

Alue muodostaa varsin suojaisan lahdelman, jota on yleisesti käytetty ankkuripaikkana. Oulun ja entisen Haukiputaan kunnanraja kulki Kuivasmeren halki lähes pohjois–eteläsuunnassa. Lahden etelärajana voidaan pitää Kellon Kraaselin eteläkärjen eli Hermanninmatalan ja Taskilassa sijaitsevan Letonniemen välistä linjaa. 
Lahden pohjoisosa on matalavetistä aluetta, mutta linjan Rapakari–Pulkkisenmatala–Pateniemen satama eteläpuolella merenpohja putoaa nopeasti 6–8 metriin. Kalimeenoja sekä Herukkaoja laskevat vetensä Kuivasmeren pohjoisosaan ja Kuivasjärvestä laskeva Kuivasoja laskee lahden kaakkoisosaan.

Kulku alueelle

Lahdella sijaitsee kolme satama-aluetta. Käytöstä poistetun Pateniemen sahan sataman sijaan nykyisin käytössä ovat Häkkilänrannassa sijaitseva venesatama, Rajahaudan venesatama Rajakylässä sekä Karinkannassa sijaitseva pienvenesatama. Häkkilänrannan satamaan johtaa 1,5 metrin veneväylä ja Rajahaudan venesatamaan johtaa 1,8 metrin väylä. Kraaselin kaivanto eli Sudenväylä tai Sudenreikä yhdistää Kuivasmeren pohjoisosan Kellonlahteen.
Pateniemen sahan satama-allasta suojaa aallonmurtaja, johon kuuluvat osana neljän aluksen hylyt. Näistä kolmen rapistuneet jäännökset ovat selkeästi nähtävillä pintahylkyinä, neljännen ollessa kokonaan pinnan alle vajonneena. Neljän pohjoisessa satama-altaassa lepäävän hylyn lisäksi Pateniemen sahan eteläisessa satama-altaassa lepää viidennen aluksen hylky kokonaan uponneena.
Karl Theodor Broberg

Karl Theodor (t. Teodor) Broberg (18. lokakuuta 1849 Sipoo – 4. lokakuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen pappi ja opettaja, joka yhtenä ensimmäisistä Suomessa kannatti tyttöjen ja poikien yhteistä opetusta. Hän toimi vuosina 1883–1901 Suomen ensimmäisen yhteiskoulun, helsinkiläisen ruotsinkielisen Läroverket för gossar och flickor -koulun johtajana ja uskonnonopettajana (tunnettiin myös nimellä Brobergska skolan). Hän kävi Yhdysvalloissa tutustumassa yhteiskouluihin ja palattuaan raportoi havainnoistaan useissa kirjoituksissa.
Käämitykki

Käämitykki (engl. coilgun) on sähkömagnetismiin perustuva laite, jolla voidaan ampua pieniä metalliesineitä sähkövirran avulla. Se koostuu piipusta, sen ympärille kierretystä käämistä, virtalähteestä ja kytkimestä.
Virtalähteenä käytetään tavallisesti rinnan kytkettyjä kondensaattoreita, joiden nimellisjännite on muutama sata volttia.
Kun käämiin johdetaan sähkövirta, se saa aikaan magneettikentän, joka vetää ferromagneettista ammusta puoleensa. Kun ammus on käämin kohdalla, käämissä kulkeva virta katkaistaan ja ammus jatkaa matkааnsа saavuttamallaan nopeudella.
Monivaiheisessa käämitykissä ammus kulkee useamman käämin läpi, ja jokainen käämi lisää ammuksen nopeutta. Haasteena on kuitenkin ajoittaa virran päälle ja pois kytkeminen riittävän tarkasti.
Käämitykissä ei ammusta lukuun ottamatta tarvita liikkuvia osia. Hyötysuhde on hyvin pieni, 1% luokkaa. Lisäksi tehoa rajoittaa käämilangan resistanssi.
Käämitykki eroaa toisesta sähkömagneettisesta aseesta, raidetykistä, siten, että käämitykissä ammuksen läpi ei kulje sähkövirtaa eikä ammus myöskään kosketa jännitteellisiä osia.
Lumi (albumi)

Vastaanotto

Kritiikeissä albumi sai vaihtelevan vastaanoton.
The Penguin Guide to Jazz valitsi albumin keskeiseksi albumiksi listalleen List of Crown albums in The Penguin Guide to Jazz.
Allmusicin katsauksessa albumi sai kaksi tähteä viidestä.
Bad Füssing

Kotisivut

http://www.bad-fuessing.de/
Kari Karjalainen (Joensuun kaupunginjohtaja)

Kari Tapio Karjalainen (s. 12. toukokuuta 1957 Nurmes) on Joensuun kaupunginjohtaja. Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri rakennustekniikan alalta.
Karjalainen on toiminut Jouensuun kaupunginjohtajana vuodesta 2010 lähtien. Tätä ennen hän toimi Raision kaupunginjohtajana vuosina 1995–2010. Raisioon Karjalainen tuli alun perin teknisen viraston johtajaksi. Hänestä tuli Raision va. kaupunginjohtaja vuonna 1995 silloisen kaupunginjohtajan Rauno Saaren siirtyessä valtiosihteeriksi valtioneuvoston kansliaan ja viran vakinainen hoitaja vuodesta 2003 alkaen.
Karjalainen on aiemmin työskennellyt kuntien teknisissä tehtävissä muun muassa Tampereella, Salossa ja Raisiossa. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Jetro Willems

Jetro Willems (s. 30. maaliskuuta 1994 Rotterdam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut kotimaassaan Sparta Rotterdamia ja PSV Eindhovenia sekä Saksassa Eintracht Frankfurtia. Kaudella 2019–2020 hän pelaa lainasopimuksella Englannin Valioliigan Newcastle Unitedissa. Hän on kaikkien aikojen nuorin pelaaja EM-kisojen historiassa.
Jakob Meckel

Klemens Wilhelm Jakob Meckel (28. maaliskuuta 1842 Köln - 5. heinäkuuta 1905), oli saksalainen upseeri ja kirjailija.
Hänestä tuli upseeri jalkaväessä 1862, esikuntaupseeri 1873, eversti ja rykmentinpäällikkö 1890 ja kenraalimajuri 1894. Vuonna 1896 hän erosi virastaan.
Meckel osallistui Saksan sotaan vuonna 1866 ja ranskalais-saksalaiseen sotaan vuosina 1870-71 ja havottui Wörthissä. Hän toimi opettajana sota-akatemiassa 1873-81 ja oli Japanissa armeijaa järjestämässä vuosina 1884-89 ja myös opettajana sotakorkeakoulussa.
Älypää

Tietovisat

Älypäässä on neljä niin sanottua perustietovisaa: juniori, klassikko, vaikea ja seniori. Vaikea on haastavampi versio klassikosta; juniori- ja seniori-tasojen kysymykset on suunnattu nimiensä mukaisesti nuoremmille ja vanhemmille käyttäjille. Visoja voi pelata myös moninpelinä.
Älypäässä on myös tiettyyn aiheeseen keskittyneitä tietovisoja, joita ovat muun muassa urheilu, musiikki ja historia. Lisäksi sivustolla on pelejä ruotsiksi ja viroksi, ja itse sivusto on käännetty myös englanniksi. Rekisteröityneet käyttäjät pystyvät luomaan sivustolla omia tietovisoja.
Nelosella, Livillä ja Jimillä lähetettiin Älypään perustietovisoja tv-peleinä vuosina 2008-2014. Ne lopetettin toukokuun 2014 loppupuolella.

Tietomurto

Maaliskuussa 2010 Älypää-palvelun 120 000 käyttäjän salasanat ja käyttäjätunnukset varastettiin ja julkaistiin Internetissä.
Palvelun salasanat oli säilytetty palvelimelle selväkielisessä muodossa.
Saint-Maurice (joki)

Luonto ja maantiede

Saint-Maurice saa alkunsa suuresta ja matalasta Gouinin tekojärvestä, jonka Shawiniganin voimayhtiö rakensi vuonna 1918 patoamalla satoja pieniä järviä joen yläjuoksulla. Sieltä joki virtaa kaakkoon Laurentian ylängön halki syvässä laaksossa, jonka reitti myötäilee prekambrisen kallioperän siirroslinjoja. Wemotacin intiaanireservaatin (atikamekwit) kohdalla pääuomaan laskee Manawanjoki, minkä jälkeen se laajenee Blancin tekojärveksi. Kohdattuaan kolme pientä sivujokea – Trenchen, Vermillonin ja Crochen – joki kääntyy kohti etelää ja ohittaa La Tuquen pikkukaupungin.
Keskijuoksulla Saint-Maurice läpäisee useita Rogen-moreeneja ja savimuodostumia ja sitä reunustavat aikojen saatossa muodostuneet jokiterassit. Alajuoksu alkaa Laurentian ylängön eteläreunalta, Grandes-Pilesin kylän liepeiltä, jossa veden keskivirtaama on noin 730 kuutiometriä sekunnissa. Täällä Saint-Maurice virtaa muinaisista sedimenteistä kerrostuneella maaperällä ja siihen liittyy vielä kaksi sivujokea, Mattawin ja Mékinac. Se on padottu sähköntuotantoa varten Grand-Mèressä, Shawiniganin putouksilla sekä La Gabellen voimalaitoksella. Lopulta joki laskee Saint Lawrenceen suistoalueen läpi Trois-Rivières’ssä.

Historia ja merkitys

Saint-Maurice oli historiallisesti tärkeä kulkuväylä Kanadan sisäosiin. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty merkkejä asutuksesta aina toiselta vuosisadalta lähtien. Perinteisesti seudulla on asunut atikamekw-intiaaneja, joita yhä elää joen yläjuoksulla Manawanin, Wemotacin ja Obedjiwanin intiaanireservaateissa. Alun perin ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier antoi joelle nimeksi Rivière de Fouez vuonna 1535, mutta myöhemmin nimi vaihdettiin nykyiselleen paikallisen lainoppineen Maurice Poulin de la Fontainen kunniaksi.
Vuonna 1634 Saint-Mauricen ja Saint Lawrencen yhtymäkohtaan perustettiin turkiskauppaan erikoistunut kauppa-asema, josta kehittyi Trois-Rivières’n kaupunki. Nimensä kylä sai jokisuiston kolmesta suuhaarasta. Alajuoksua ympäröiviltä soilta löydettiin 1730-luvulla rautamalmia, jonka hyödyntämiseksi rakennettiin useita rautaruukkeja. Joki valjastettiin 1800-luvulla vesivoimantuotantoa ja jokiuittoa varten, minkä ansiosta Grand-Mèreen ja Shawiniganiin voitiin rakentaa metsä- ja kemianteollisuutta 1890–1900-luvuilla.
Kapokkipuut

Kuvaus

Kapokkipuut ovat suurikokoisia puita. Runko on usein tyveä kohti levenevä ja lankkujuurinen. Puiden runko ja oksat ovat usein piikkien peittämiä.
Lehdet ovat sormilehdykkäisiä. Lehdyköitä on tavallisesti 3–5. Lehdykät ovat ruodillisia, suippotyvisiä ja laidoiltaan hammastettuja tai ehyitä. Ne ovat pinnoiltaan kaljuja. Koko lehtilavan lehtiruoti huomattavasti pidempi kuin lehdyköiden ruodit. Kapokkipuut ovat kausivihantia.
Kukat ovat kaksineuvoisia. Ne puhkeavat puun ollessa lehdettömänä tai samanaikaisesti lehtien kanssa. Ne kasvavat yksittäin tai 2–15 kukan kukinnoissa lehtihangoissa tai lähellä versojen kärkiä. Kukat ovat yleensä säteittäisesti symmetrisiä. Verhiöt ovat muodoltaan yhteenkasvaneen kellomaisia tai epäsäännöllisen 3–5-liuskaisia. Teriöihin kuuluu yleensä viisi tyvestään yhteenkasvanutta terälehteä. Teriöt ovat tavallisesti kellertävän valkoisia tai vaaleanpunaisia. Heteet ovat yhteenkiinnittyneitä teriöihin. Heteitä on tavallisesti 5–15. Kukissa on yhdiseminen, viisilokeroinen sikiäin. Kussakin lokerossa on useita siemenaiheita. Kukkien emiön vartalo on kapea ja luotti on mykerömäinen tai liuskainen.
Hedelmät ovat rakenteeltaan yleensä viisiliuskaisesti aukeavia kotia. Kodat ovat pinnaltaan puutuneita tai nahkeita ja muodoltaan vastapuikeita tai pitkänpyöreitä. Yhdessä hedelmässä on lukuisia siemeniä. Hedelmien sisäpinnat ovat siemeniä ympäröivän kuidun peittämiä.

Levinneisyys

Kapokkipuita esiintyy luontaisena lähinnä Etelä-Amerikan ja Väli-Amerikan trooppisilla alueilla. Yksi laji kasvaa luonnossa trooppisessa Afrikassa. Varsinkin amazoninkapokkipuuta kasvatetaan nykyisin laajalti kaikkialla tropiikissa.

Käyttö

Hedelmien sisäpuolen kuitua eli kapokkia käytetään pehmusteena, eristeenä ja tyynyjen ja peittojen täytteenä. Koska kuitu on kevyttä, eikä ime vettä, sitä on käytetty myös kellukkeiden ja pelastusrenkaiden täytteenä. Kuitu ei sovellu langaksi kehräämiseen lyhyytensä ja sileän pintansa vuoksi. Tavallisesti kuitua kerätään amazoninkapokkipuun hedelmistä, mutta myös muut kapokkipuulajit sekä lähisukuisen kapokkioiden (Bombax) suvun lajit tuottavat samankaltaista kuitua.
Joitakin suvun lajeja käytetään koriste- ja katupuina tropiikissa.
Don’t Touch the Light

Don't Touch the Light on saksalaisen hard rock yhtye Bonfiren 1986 julkaisema albumi. Se on ensimmäinen levy yhtyeen vaihdettua nimensä Cacumenista Bonfireksi.
Ilmari Kirjavainen

Henkilöhistoria

Kirjavaisen vanhemmat olivat yliluutnantti Emil Kirjavainen ja Ida Helena Hipeli. Hän avioitui Sinikka Mattilan kanssa ja heidän pojastaan Mikko Kirjavaisesta tuli isänsä tavoin Rajavartiolaitoksen palveluksessa työskennellyt upseeri, joka eläköityi prikaatikenraalina. Ylioppilaaksi Kirjavainen tuli Imatran yhteiskoulusta vuonna 1946.

Sotilasura

Varusmieskoulutuksensa Kirjavainen suoritti kahdessa erässä, 1944 Panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja 1946 Jalkaväkirykmentti 7:ssa. Hän suoritti Maasotakoulun kadettikurssin numero 29 ja astui palvelukseen vänrikkinä Jalkaväkirykmentti 3:n Jääkäripataljoonaan. Vuonna 1949 hänet ylennettiin luutnantiksi ja hän siirtyi palvelemaan nuorempana upseerian Kainuun rajavartiostooon vuoteen 1955 asti. Vuosina 1954-1955 hän suoritti Taistelukoulussa kapteenikurssin ja toimi tämän jälkeen taktiikan opettajana ja koulun johtajan adjutanttina Kadettikoulussa. Kirjavainen jatkoi opiskelujaan Sotakorkeakoulun Maasota-linjalla vuosina 1959–1961. Vuosina 1961–1962 hän toimi rajatoimistoupseerina Kaakkois-Suomen rajavartiostossa ja tämän jälkeen Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoupseerina (1962–1969) ja toimistopäällikkönä (1969–1970).
Vuonna 1970 Kirjavainen nimitettiin Kainuun rajavartioston komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1976 asti. Kirjavainen vastasi muun muassa Kostamuksen rakennushankkeeseen liittyvistä rajanylitysjärjestelyistä. Hän oli Rajavartiolaitoksen esikunnan rajaosaston päällikkö 1976–1978,  Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkö 1978–1983 ja päällikkö 1983–1989.
Cronstedt

Cronstedt on ruotsalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin vapaaherrallisena sukuna numero 50. Marten Gavelius, Axel Oxenstiernan tilanhoitaja aateloitiin nimellä Cronstedt 17. joulukuuta 1686. Suomessa suku muun muassa Herttoniemen kartanon omistajina. C.O. Cronstedt toimi myös Viaporin komentaja amiraalina Suomen sodassa.
Lenaia

Historia

Lenaia-juhlan nimi on peräisin joko viinisammiota tarkoittavasta sanasta lēnos (ληνὸς) tai mainadeja tarkoittavasta sanasta Lēnai (Λῆναι). Ateenassa juhlan alkuperäinen keskus oli Lenaion, joka oli kaupungin vanhin ja arvostetuin Dionysokselle omistetty pyhäkkö. Juhla liittyi läheisesti Dionysiaa-juhliin ja toisaalta Anthesteria-juhlaan, ja sitä vietettiin samalla tavoin. Se muistutti ajankohdaltaan maalais-Dionysiaa, ja liittyi samalla tavoin uuden viinin maisteluun. Kaupunki-Dionysiaa se muistutti siltä osin, että sitä vietettiin kaupungissa eikä Attikan maaseudulla.
Lenaia oli klassisella kaudella vietettyä kaupunki-Dionysiaa vanhempi, ja saattoi olla sen edeltäjä ja esikuva. Erään ehdotuksen mukaan Lenaia ja maalais-Dionysia olisivat olleet alun perin sama juhla, mutta ne olisi erotettu siinä vaiheessa, kun Lenaionin pyhäkkö tuli osaksi kaupunkialuetta. Tämän vuoksi juhla myös sijoitettiin kuukautta myöhemmäksi, jotta Attikan maaseudun väki saattoi ensin viettää maalais-Dionysiansa ja tämän jälkeen tuoda viininsä kaupunkiin ja jatkaa Lenaia-juhlilla. Teorialle ei kuitenkaan välttämättä ole perusteita, sillä Lenaionin tienoo saattoi olla osa kaupunkialuetta jo paljon varhemmin.
Ateenan lisäksi Lenaia-niminen juhla tunnetaan myös muun muassa Rhodokselta.

Ohjelma

Lenaia-juhla oli kolmipäiväinen. Siihen kuuluivat suuret juhlapidot, johon kaupunki kustansi lihat julkisista varoista, sekä juhlakulkue, johon kuului kaikenlaista pilailua ja pilkantekoa. Tämän jälkeen seurattiin dithyrambien, komedioiden ja tragedioiden esityksiä. Dionysian tavoin näytelmiä esitettiin näytelmäkilpailuna.
Lenaia-juhlilla esitettiin alun perin oletettavasti vain komedioita, yksi kultakin komediakirjailjalta, joita oli alun perin kolme ja myöhemmin viisi. Komedioiden on esitetty kuulueen ohjelmaan jo 480-luvulla eaa. Komediakilpailuista on kuitenkin tietoa vasta 430-luvulta eaa. lähtien. Tragediakilpailu otettiin mukaan vuonna 432 eaa. Tämän jälkeen kaksi ja myöhemmässä vaiheessa kolme tragediakirjailijaa esitti kukin kaksi tragediaa. 200-luvulla eaa. juhlaan lisättiin dithyrambien esitys, jonka jälkeen niitä laulettiin juhlien ensimmäisenä päivänä. Lenaia-juhlien kilpailuissa ei ilmeisesti esitetty satyyrinäytelmiä.
Näytelmät esitettiin alun perin oletettavasti Lenaionilla, jossa on saattanut olla jotain teatterirakennelmia, tai agoralla (joko Arkaaisella agoralla tai klassisella Agoralla), mutta myöhemmin todennäköisesti Dionysoksen teatterilla. Päin vastoin kuin Dionysia-juhlassa, metoikit saattoivat toimia Lenaiassa koregeina ja ulkomaalaiset näyttelijöinä. Lenaia ei kuitenkaan oletettavasti houkutellut kovin paljon Ateenan ulkopuolisia osallistujia, koska se oli purjehduskauden ulkopuolella.
Lenaiaan vaikuttaa kuuluneen myös naisten juhla, jossa naiset tanssivat ja lauloivat kuin mainadit.

Näytelmäkilpailussa palkitut

Lenaian näytelmäkilpailujen voittajista on säilynyt tietoja piirtokirjoituksissa. Aristoteles kokosi tietoja voittajista teokseen Dionysia-juhlien voitot.
Tiedossa olevat palkitut Lenaia-juhlien näytelmäkilpailussa ovat:
Peter Maxwell Davies

Sir Peter Maxwell Davies (8. syyskuuta 1934 Salford – 14. maaliskuuta 2016 Orkney) oli englantilainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän syntyi Salfordissa, Manchesterin liepeillä. Davies kävi pianotunneilla ja kirjoitti omia sävellyksiään varhaislapsuudesta alkaen. Hän opiskeli Manchesterin yliopistossa ja musiikkikoulussa, ja perusti opiskelukaveriensa kanssa yhdistyksen New Music Manchester, joka edisti nykymusiikin tuntemusta. Davies vietti kaksi vuotta Australiassa ja sieltä palattuaan asettui asumaan Orkneysaarille. Hän perusti saarille musiikkijuhlat ja kantaesitti niillä usein uusia teoksiaan.
Davies johti monia tunnettuja orkestereita, kuten Bostonin sinfoniaorkesteria. Yhtenä ensimmäisistä klassisen musiikin säveltäjistä hän avasi verkkosivut, joista voi ladata musiikkia ja säveltäjien haastatteluja.
Daviesia pidettiin 1960-luvulla musiikin kauhukakarana. Vuonna 1969 hän muunteli G. F. Händelin Messias-oratorion teemoja teoksessa Eight Songs for a Mad King; tämä koettiin lähestulkoon pyhäinhäväistykseksi.
Daviesin varhaisia töitä sävytti sarjallisuus. Davies sävelsi myös lasten oopperoita ja elokuvamusiikkia.
Aarne Salokangas

Aarne Vilhelm Salokangas, vuoteen 1903 Sallgén  (11. heinäkuuta 1885 Kankaanpää – 13. lokakuuta 1974) oli maanviljelysneuvos, opettaja, koulunjohtaja ja tietokirjailija.

Henkilöhistoria

Salokankaan vanhemmat olivat  kanttori Frans Henrik Sallgén ja Ida Grundsten ja puoliso vuodesta 1914 Anna Aina Koura. Salokangas tuli ylioppilaaksi Porin lyseosta 1906 ja valmistui agronomiksi 1910. Hän  toimi opettajana Kankaanpään kansanopistossa 1910–1911, Keski-Suomen Opistossa 1911–1913, maatalouskouluissa Lahden seudulla ja Isonkyrön Orismalassa 1913–1917 ja Ilmajoella karjanhoitokoulun johtajana 1917–1918. Suomen sianjalostusyhdistyksen sihteeri eli toiminnanjohtaja Salokangas oli 1918–1945.  Hän toimi myös maanviljelijänä Lempäälässä 1919–1922 ja Kangasalla 1922–1952. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1942.
Yōichirō Kakitani

Jalkapallomaajoukkue

Yōichirō Kakitani on osallistunut mm. Maailmanmestaruuskilpailuihin 2014.
Skyfos

Skyfos oli korkeaseinäinen ja syvä juoma-astia, jonka yläreunassa oli kaksi horisontaalista kädensijaa. Joskus kädensijoista toinen oli horisontaalinen ja toinen vertikaalinen.
Skyfos oli suosittu astiamalli 600-luvulta 300-luvulle eaa. Siitä on olemassa kaksi eri tyyppiä, eli korinttilainen ja attikalainen.
Pesärikko

Pesärikko on kirjailija Orvokki Aution trilogia, joka koostuu kolmesta romaanista: Viistotaival (1980), Kotipesä, 1982 ja Merkki päällä, 1985. Trilogia on myöhemmin ilmestynyt myös yhtenä kokonaisuutena nimellä Pesärikko.
Teosten pohjalta Autio on dramatisoinut myös näytelmän Pesärikko, joka ensiesitettiin KOM-teatterissa 1989, keskeisissä rooleissa Pekka Valkeejärvi, Vieno Saaristo, Tuula Väänänen ja Kati Outinen.
Yleisradion Draama-osasto teki Pesärikosta kolmiosaisen tv-elokuvan. Timo Bergholmin ohjaaman Pesärikon ensiesitykset olivat 13.11.2000-27.11.2000 YLE TV1:n Kotikatsomossa. Käsikirjoituksen laati Marjut Komulainen ja musiikin Otto Donner. Pääosissa olivat Minttu Mustakallio (Armi) ja Pekka Valkeejärvi (Olavi) sekä Ritva Oksanen (Olavin äiti Laimi) ja Ritva Ahonen (Ilmi). 
Autio kuvaa teoksissaan voimakkaita pohjalaisnaisia ja pohjalaisen maalaisympäristön sosiaalista kontrollia. Miehet musertuvat näissä olosuhteissa.

Vastaanotto

Raili Mykkäsen mukaan televisioelokuva on suomalaisena elämänkuvauksena tasapainoista ja puhuttelevaa draamaa. Arja-Anneli Tuomisen mukaan televisioelokuvan Etelä-Pohjanmaa on vaikuttava ; se on avara ja ahdistava. Laakeassa maisemassa kaikki näkyy, naapurien silmistä on vaikea olla poissa. Tuominen nostaa otsikkoon jo kirjasarjasta tutun sanonnan: "Mitä siitä ihmisekkin sanoo".