google/wiki40b huggingface dataset:
Kannushi

Kannushi (jap. 神主, ”kami-mestari”, alun perin lausuttu kamunushi), toinen nimitys shinshoku (jap. 神職), on šintolaisen pyhäkön (jinja) ylläpidosta vastaava ja tietyn kamin palvontaa johtava henkilö. Sanan kannushi muodostavat kirjoitusmerkit luetaan joskus myös jinshu, mutta merkitys ei muutu.
Alun perin kannushi toimi välittäjänä kamien ja ihmisten välillä, niin että tavalliset ihmiset saivat tietää kamien tahdon. Kannushi oli ihmeisiin kykenevä ihminen tai pyhä ihminen, joka puhdistautumiseen tähtäävien riittien kautta pystyi toimimaan välikappaleena kamille, mutta myöhemmin sana muuttui synonyymiksi termin shinshoku kanssa ja alkoi tarkoittaa pyhäköllä työskentelevää, uskonnollisia seremonioita johtavaa henkilöä.
Muinaisina aikoina, kun poliittinen ja uskonnollinen valta olivat keskittyneet klaanin sisälle, klaanin päämies tai joku muu virkamies johti sen jäseniä uskonnollisissa menoissa. Myöhemmin tehtävää hoitaneelle henkilölle kehittyi erillinen ja erikoistuneempi rooli. Sana kannushi esiintyy sekä Kojikissa (680) että Nihonshokissa (720). Niissä keisarinna Jingū ja keisari Suijin ryhtyvät kannushi-papeiksi. Saman pyhäkön sisällä, esimerkiksi Ise-jingūssa tai Ōmiwa-jinjassa, voi toimia erityyppisiä kannushi-pappeja samaan aikaan. Heitä voidaan kutsua muun muassa sanoin ō-kannushi (jap. 大神主), sō-kannushi (jap. 総神主) tai gon-kannushi (jap. 権神主).
Kannushit voivat mennä naimisiin ja heidän lapsensa yleensä jatkavat heidän ammattiaan. Vaikka perinnöllinen asema ei olekaan enää lailla säädelty, se jatkuu käytännössä monissa pyhäköissä. Kannushin pitämillä vaatteilla, kuten jōella, ebōshilla ja kariginulla, ei ole mitään erityistä uskonnollista merkitystä, vaan ne ovat yksinkertaisesti keisarillisen hovin aiemmin käyttämiä virallisia vaatteita. Tämä on osoitus kamien palvonnan ja keisarin hahmon läheisestä kytköksestä. Muihin kannushin käyttämiin välineisiin kuuluvat shaku-rituaalisauva ja ōnusa-niminen valkoisilla paperinauhoilla (shide) koristeltu sauva. Kannushia avustaa uskonnollisessa tai toimistotyössä mikoksi kutsuttu nainen.
Tullakseen kannushiksi noviisin täytyy opiskella šintolaisten pyhäköiden järjestön Jinja honchōn hyväksymässä yliopistossa, tyypillisesti Tokion Kokugakuin-yliopistossa, tai läpäistä pätevyytensä osoittava koe. Myös naiset voivat ryhtyä kannushi-papeiksi, ja lesket voivat seurata aviomiehiään heidän työssään.
Vasili Tšuikov

Vasili Ivanovitš Tšuikov (Василий Иванович Чуйков) (12. helmikuuta 1900 – 18. maaliskuuta 1982) oli Neuvostoliiton marsalkka, joka toisen maailmansodan aikana sai kahdesti, vuosina 1944 ja 1945, Neuvostoliiton sankarin arvonimen.
Vasili Tšuikov syntyi 12. helmikuuta vuonna 1900 talonpoikaisperheeseen. Hän liittyi puna-armeijaan Venäjän vallankumouksen aikana ja opiskeli myöhemmin Frunzen sotilasakatemiassa. Hän palveli vuosina 1926–1927 Kiinassa Tšiang Kai-šekin sotilasneuvonantajana sekä osallistui Itä-Puolan valtaamiseen vuonna 1939 ja osallistui myös talvisotaan seuraavana vuonna. Toukokuussa 1942 hänet kutsuttiin takaisin ja nimitettiin ottamaan 62. armeijan komento Stalingradin taistelussa. 62. armeija ylennettiin 8. kaartinarmeijaksi voitokkaan taistelun jälkeen. Hän komensi 8. kaartinarmeijaa osana 1. Valko-Venäjän rintamaa ja johti sen etenemistä Puolan halki kohti Berliiniä, jonka puna-armeija valtasi Berliinin taistelussa huhtikuussa 1945.
Sodan jälkeen hän jäi Saksaan ja oli 1949–1953 Neuvostoliiton armeijan Saksan-joukkojen komentaja. Sen jälkeen hänet nimitettiin Kiovan sotilaspiirin komentajaksi. Palvellessaan Kiovassa vuonna 1955 hänet ylennettiin Neuvostoliiton marsalkaksi.
Vuosina 1960–1964 Tšuikov toimi Neuvostoliiton maavoimien komentajana ja Neuvostoliiton apulaispuolustusministerinä. Vuodesta 1961 alkaen hän oli myös Neuvostoliiton siviilipuolustuksen johtaja. Lisäksi hän oli myös puolustusneuvoston johtaja 1961–1972, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Tšuikov oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen vuodesta 1961 kuolemaansa asti, 18. maaliskuuta 1982.
Tšuikov toimi asiantuntijana Stalingradin taistelun muistomerkin rakentamisessa. Muistomerkki rakennettiin entisen tataarien hautakummun Mamajevin kurgaanin päälle, johon myös Tšuikov haudattiin. Hänestä tuli ensimmäinen marsalkka, joka on haudattu Moskovan ulkopuolelle.
Christian Kratzenstein

Tausta

Christian Gottlieb syntyi Wernigerodenin yläkouluopettaja Thomas Andreas Kratzensteinin ja Maria Elisabeth o.s. Mannesenin perheeseen. Hän osoitti kiinnostusta luonnontieteisiin jo nuorella iällä. Hän opiskeli luonnontieteitä Hallen yliopistossa 1742–1746.

Ura

Kratzenstein suoritti opiskelujensa lopuksi Hallessa sekä lääketieteen että filosofian tohtoritutkinnot väitöskirjallaan Theoria electricitatis more geometrico explicata, ja hänestä tuli samalla fysiikan professori Hallessa vain 23-vuotiaana. Vuodet 1748–1753 Hän toimi Pietarin tiedeakatemian matematiikan ja mekaniikan professorina, ja vuonna 1753 hänet nimitettiin Kööpenhaminan yliopiston kokeellisen fysiikan professuuriin, missä hän toimi vuoteen 1786. Hän oli sekä Tanskan tiedeakatemian että Academia Leopoldinan, nykyisen Saksan tiedeakatemian edeltäjän, jäsen.
Kratzenstein tunnetaan myös eräänä varhaisista vapaalehdykkäsoitinten ja synteettisen puheäänen tuottamisen kehittäjistä. Hän kehitteli laitetta, joka tuotti viisi puhetta muistuttavaa vokaaliääntä vapaalehdykkäkielillä. Hän raportoi kokeensa tulokset 1770, ja hänelle myönnettiin kokeestaan Pietarin tiedeakatemian palkinto 1782.
Raymond-Serge Balé

Raymond-Serge Balé (s. 1949 Brazzaville) on brazzavillenkongolainen diplomaatti. Hän opiskeli yhteiskuntatiedettä Leicesterin yliopistolla sekä hallintoa ja politiikkaa St. John'sin yliopistolla (New York). Hän työskenteli opettajana ennen kuin aloitti diplomaattisen uransa vuonna 1981. Balé sai vuonna 2008 nimityksen maansa pysyväksi YK-edustajaksi; tätä aiemmin hän oli ollut suurlähettiläänä Etiopiassa ja pysyvänä edustajana Afrikan unionissa sekä YK:n Afrikan talouskomissiossa. Balé on naimisissa, ja hänellä on kuusi lasta.
Hhohho

Hhohho on yksi Swazimaan neljästä hallinnollisesta piiristä. Alueen pinta-ala on 3 569 neliökilometriä ja asukasluku noin 283 000 (2007). Asukastiheys on 90,5 ihmistä per neliökilometri. Piirin hallinnollinen keskus on valtion pääkaupunki Mbabane.
Piirin ja Etelä-Afrikan rajalla sijaitsee Swazimaan korkein vuori Emlembe (1 862 m).
Brian Eno

Brian Eno, koko nimeltään Brian Peter George St. Jean le Baptiste de la Salle Eno (s. 15. toukokuuta 1948 Woodbridge, Suffolk) on englantilainen muusikko, kuvataiteilija ja musiikkiteoreetikko. Häntä pidetään yhtenä elektronisen musiikin (erityisesti elektronisen rockmusiikin) pioneereista ja ambient-musiikkigenren keskeisimpänä kehittäjänä. Ennen muusikon uraansa hän oli opettaja ja luennoi elektroniikasta.
Brian Eno aloitti ammattimuusikon uransa Lontoossa laulaja Bryan Ferryn kanssa perustamassaan Roxy Music -yhtyeessä. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1971–1973. Erimielisyydet Ferryn kanssa veivät Enon soolouralle. Vuosina 1973–1978 hän julkaisi neljä elektronisen musiikin merkkiteosta: Here Come The Warm Jets, Taking Tiger Mountain (By Strategy), Another Green World ja Before and After Science. Näitä seurannut Ambient-sarja – Music for Airports, The Plateaux of Mirror, Day of Radiance ja On Land – antoi nimen uudelle musiikkityylille, ambientille.
Brian Eno on julkaissut paljon musiikkia myös muiden artistien kanssa. Vuonna 1981 hän teki Talking Headsin David Byrnen kanssa albumin My Life in the Bush of Ghosts. Hän oli mukana myös David Bowien kokeellisilla 1970-luvun lopun niin sanotun Berliini-trilogian levyillä Low, "Heroes" ja Lodger sekä vuonna 1995 albumilla 1.Outside. Vuonna 1995 ilmestyi myös "salanimellä" The Passengers U2-yhtyeen kanssa yhteistyössä tehty Original Soundtracks No. 1, jolla esiintyivät muun muassa Howie B. ja Luciano Pavarotti.
No wave -avantgarde-vaikutteet tulivat Brian Enon tuottamalta kokoelmalevyltä No New York (1978), jolla soittivat muun muassa Lydia Lunch ja James Chance. 
Eno on myös tuottanut albumeja monille artisteille ja yhtyeille, kuten Talking Heads, U2 (mm. Joshua Tree), Devo, Ultravox, Slowdive ja James. Enon luomus on myös Windows 95 -käyttöjärjestelmän käynnistysääni (jonka hän teki Apple Macintoshillaan). Eno myös kertoi ettei ole koskaan eläessään käyttänyt PC:tä, koska ei pidä niistä.
Eno on ollut videotaiteen kehityksessä mukana jo varhaisilla minimalistisilla elokuvillaan Mistaken Memories of Medieval Manhattan ja Thursday Afternoon. Enon viimeisimpiä kokeiluja tällä saralla on 77 million paintings, DVD:nä julkaistu teos, joka muuttaa kotitelevision ruudun alati muuttuvaksi videomaalaukseksi.
Madhya Pradesh

Historia

Madhya Pradeshin kaakkoisosaan perustettiin Chhattisgarhin osavaltio vuonna 2000.
Pikku Kivijärvi (Kihniö)

Maantietoa

Järven pituus on 350 metriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. järvi sijaitsee Kihniön ja Itä aureen rajasta lähimmästä paikasta mitattuna noin 130 metrin etäisyydellä Sekä Mäkelän kylästä noin 300 metriä koiliseen, ja omma vain uhden rakennuksen rannallaan. Järveen laskee 6 ojaa. Sekä Järvi itse laskee ojaan joka yhdistyy Tevajärvenluomaan, ja lopulta valuen  Vähä Tervajärveen. Rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Bjarne Axelsen

Ura

Axelsen aloitti pelaamisen vuonna 1989. Ensimmäisen virallisen turnauksensa hän pelasi ollessaan 15 vuoden ikäinen. Vuonna 2007 hän voitti Swiss Openin. Vuotta myöhemmin Axelsen voitti Aarhus Openin finaaleissa tanskalaisen Anette Engelin. Vuoden 2009 Slovenia Open-kilpailuista Axelsen voitti hopeaa hävittyään finaalin kroatialaiselle Kristijan Curkovicille. Slovania Open 2010 oli puolestaan edellisen vastakohta; Axelsen pokkasi kullan Curkovicin jäädessä toiselle sijalle. Ruotsinmestaruuskilpailuissa vuonna 2011 Axelsen pääsi kymmenen parhaan joukkoon. Axelsen voitti Slovenia Openin jo toisen kerran perätysten vuonna 2011, tällä kertaa finaalissa tšekkiläisen Michal Zunkan. Vuonna 2012 Axelsen voitti Istra Openin, kun finaalissa kaatui Bernard Rjavec. Axelsenin kenties tunnetuin vastustaja Kristijan Curcovic voitti kilpailuista pronssia. Curcovic voitti Axelsenin jälleen kerran Slovenia Openissa 2012 Anze Bozicin voittaessa pronssia. Norway Openissa 2013 Axelsen voitti pronssia. Vuotta myöhemmin Axelsen voitti samaisesta kilpailusta hopeaa. Eniten pisteitä Axelsen on saanut vuoden 2011 ruotsinmestaruuskilpailuista (815).
Amber Riley

Ura

Amber Riley on kotoisin Los Angelesista. Hän pyrki 17-vuotiaana mukaan American Idol -kilpailuun, mutta ei päässyt jatkoon tuottajien hylättyä hänet. Hän esiintyi televisioelokuvassa St. Sass vuonna 2002.
Riley on näytellyt Mercedes Jonesia musikaalisarjassa Glee vuodesta 2009. Hänellä on ollut sarjassa useita laulusooloja. Hän on saanut roolistaan Image Award -ehdokkuuden. Rileylla on ollut äänirooli yhdessä Simpsonit-sarjan jaksossa.
Ingrid Haebler

Ingrid Haebler (s. 20. kesäkuuta 1929) on itävaltalainen pianisti. Hän syntyi Wienissä ja opiskeli Salzburg Mozarteumissa, Wienin musiikkiakatemiassa sekä Geneven konservatoriossa. Hän sai lisäksi Pariisin konservatoriossa opetusta Marguerite Longilta.
Haebler on saanut useita musiikkialan palkintoja ja Wienin kunniamitalin vuonna 1986. Hän toimi vuosina 1969–1971 Salzburg Mozarteumin professorina.
Haebler on tullut kenties parhaiten tunnetuksi Wolfgang Amadeus Mozartin pianokonserttojen tulkitsijana. Niiden lisäksi hän on soittanut mm. muiden wieniläisklassikkojen ja Franz Schubertin musiikkia pianolle.
Movimiento Revolucionario Túpac Amaru

Movimiento Revolucionario Túpac Amaru (MRTA) oli Perussa vuosina 1982–1997 toiminut hallituksen vastainen marxilais-leninistinen sissiliike. Nimi otettiin 1700-luvun vallankumoukselliselta Túpac Amaru II:lta, joka oli viimeisen inkahallitsija Túpac Amarun jälkeläinen.  
Parhaimmillaan liikkeellä oli noin sata aktiivista jäsentä ja sen johtajana toimi Víctor Polay Campos vuoteen 1992 asti ja Néstor Cerpa Cartolini kuolemaansa 1997 saakka.
Liikkeen viimeinen merkittävä teko oli Japanin suurlähettilään virka-asunnon panttivankikriisi. 14 sissiä tunkeutui virka-asuntoon joulukuussa 1996 ja otti 72 panttivankia. Kriisi päättyi 4 kuukauden jälkeen huhtikuussa 1997, kun armeija hyökkäsi virka-asuntoon presidentti Alberto Fujimorin käskystä, pelasti yhtä lukuun ottamatta kaikki panttivangit ja surmasi kaikki sissit. Suurlähetystöstä vangittiin ainakin yksi MRTA:n jäsen. Hänet likvidoitiin oikeudenkäynnin estämiseksi, jotta ei olisi selvinnyt mitkä tahot olivat sopineet operaatiosta. On myöhemmin paljastunut että ainakin kolme tai jopa kahdeksan sissiä surmattiin antautumisen jälkeen.
Atsapironit

Atsapironit ovat ryhmä ahdistusta lievittäviä lääkkeitä ja antipsykootteja. Suomessa ainut markkinoilla oleva atsapironi on buspironi (kauppanimillä Anksilon ja Buspiron Actavis), jota käytetään lievittämään ahdistuneisuutta mm. masennuksen sekä alkoholismin yhteydessä. Atsapironien anksiolyyttinen vaikutus välittyy 5-HT1A serotoniinireseptorin osittaisagonismin tai täysagonismin kautta.

Kemia

Buspironi oli alun perin nimetty atsaspirodekaanidioniksi, lyhennetty atsapironiksi tai atsaspironiksi, koska yhdiste todellakin sisälsi tämän kemiallisen rakenteen. Pitää kuitenkin huomata, että vaikka yhdistettä kutsutaan atsapironiksi, se ei välttämättä sisällä atsaspirodekaanidionikomponenttia. Itse asiassa useat yhdisteet eivät sisällä sellaista lainkaan tai sisältävät siitä jonkin variaation. Lisäksi useat atsapironit sisältävät 1-(2-Pyrimidininyyli)piperatsiiniryhmän.
Lääkkeet jotka on luokiteltu atsapironeiksi voidaan tunnistaa suffiksista -spironi tai -pironi.

Farmakokinetiikka

Atsapironit imeytyvät heikosti ruoansulatuskanavasta, mutta niiden vaikutus alkaa nopeasti. Puoliintumisaika haarautuu kahdesta kolmeen tuntiin. Tästä syystä nämä lääkkeet pitää ottaa 2–3 kertaa päivässä.
Atsapironien metabolia tapahtuu maksassa ja ne erittyvät virtsaan ja ulosteeseen. Monien atsapironien yleinen metaboliitti on 1-(2-Pyrimidininyyli)piperatsiini eli 1-PP. 1-PP on 5-HT1A-reseptorin osittaisagonisti ja α₂-reseptorin antagonisti. 1-PP todennäköisesti myötävaikuttaa vain sivuvaikutusprofiiliin.
Kertomus sokeudesta

Juoni

Romaani käsittelee nimeämätöntä aluetta, jonka asukkaiden keskuuteen leviää sokeus. Sokeutuneilla ei ole silmissään mitään näkyviä vaurioita, mutta he näkevät vain pelkkää valkoista. Hallitus alkaa nimittää syyltään tuntematonta sairautta ”valkotaudiksi” tai ”valkosokeudeksi”. Omituinen ilmiö saa näkevät paniikkiin, ja he ryhtyvät taistelemaan epidemiaa vastaan. Sokeat ja tartunnankantajiksi epäillyt eristetään epäinhimillisiin oloihin vanhan mielisairaalan tiloihin.
Kirjassa jätetään epäselväksi, koskettaako epidemia vain tiettyä kaupunkia tai valtiota vai onko se koko maailmaan leviävä pandemia.
Kirjan henkilöt ovat nimettömiä. Heihin viitataan lähinnä kuvailevilla ilmaisuilla, kuten ”tummalasinen tyttö”, ”lääkärin vaimo”, ”ensimmäinen sokea”,  ”kierosilmäinen pikkupoika”, ”mustalappuinen vanha mies” ja ”autovaras”. Sokeus ei tuntemattomaksi jätetystä syystä tartu silmälääkärin vaimoon alun alkaenkaan. Hän on ainoa, joka joutuu näkemään maailmassa epidemian seurauksena kehittyneet epämiellyttävät muutokset. Kirjan tapahtumat kuitenkin päättyvät parhain päin: näkökykynsä palaamisen huomaa ensimmäiseksi ensimmäinen sokea, myöhemmin yöllä tummalasinen tyttö, aamun valjetessa silmälääkäri ja lopulta myös muut kansalaiset.
Suomen loistoluettelot

Aiemmat painetut luettelot

Suomen rannikon loistot (ruots. Fyrar vid Finlands kuster, engl. Finnish list of lights) on Liikenneviraston aiemmin painettuna julkaisema luettelo merenkulun valaistuista turvalaitteista. Luettelo uusittiin joka toinen vuosi.Vuoden 2010 painoksessa on 466 sivua.
Teos sisältää merialueiden loistoluettelon, jossa luetellaan kaikki Suomen merialueiden valaistut merimerkit, kuten majakat, sektoriloistot, poijut sekä muut väylän merkitsemiseen käytetyt valaistut turvalaitteet. Se sisältää myös tiedot radionavigaatio-, meriradioliikenne-, luotsi-, VTS- ja pelastuspalveluista sekä suomalaisten merikarttojen koordinaattijärjestelmistä.
Saimaan järvialueen ja Saimaan kanavan loistot on aiemmin julkaistu luettelo, joka sisälsi tiedot Vuoksen vesistön ja Saimaan kanavan loistoista sekä luotsi-, DGPS- ja pelastuspalveluista.
Sisävesien loistot sisälsi tiedot Kymijoen ja Kokemäenjoen sekä Oulujärven vesistöjen loistoista.
Myy

Muoto ja sen historia

Myy on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (mem).
Myy muistutti alun perin foinikialaista esikuvaansa, ja sen oikean sivun viiva oli muita pidempi. Myöhemmin kirjain kääntyi toisin päin, ja pidempi viiva oli vasemmalla sivulla. Myy esiintyi kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa. Joissakin sen kulmien määrä vaihteli. Ajan kuluessa kirjain kehittyi nykyiseen muotoonsa, jossa sekä vasemman että oikean sivun viivat ovat yhtä pitkiä.
Epigrafisissa lähteissä myystä esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Ihantalan kartano

Ihantalan kartano sijaitsi Viipurin maalaiskunnassa, jonka Suomi toisessa maailmansodassa joutui luovuttamaan Neuvostoliitolle. Kartanon historia alkaa vuodesta 1639, jolloin Lindved Hästesko sai oikeuden perustaa säterin Ihantalan kylään. Tämän yhden manttaalin perintötilan osti 1820 kreivi Fabian von Steinheil, joka hankki ja liitti tilaan kolme muuta tilaa, jotka olivat yhteensä 2/3 manttaalia. Myöhemmin maatilan ovat omistaneet kenraali N. von Rechenberg ja pankinjohtaja A. Ramstén, joka myi sen kreivi Nik. Sieversille 1903. Seuraavaksi kartano siirtyi Alfred Kordelinin ja A. Saarelan omistukseen. Heidän aikanaan Ihantalan hovin metsät hakattiin ja puut myytiin. Vuonna 1907 Suomen valtio osti kartanon, jonka pinta-ala silloin oli 1 969,81 hehtaaria. Kartanon maille muodostettiin vuokraoikeudella 45 pien- ja palstatilaa ja niille 270 hehtaarin yhteismetsä. Kartanon emätilasta tehtiin 109 hehtaarin suuruinen maatila, joka sekin vuokrattiin yksityiselle maanviljelijälle.
Kartanon jäljelle jääneelle maalle perustettiin koulutila, jonne 1913 järjestettiin Ihantalan kasvatuslaitos. Koulutilalle hankittiin 1916 lisää maata niin että pinta-alaksi tuli 55,4 hehtaaria, josta 26,6 hehtaaria oli viljelykelpoista. Väliaikainen kasvatuslaitos toimi kartanon kaksikerroksisessa päärakennuksessa, jossa oli 13 huonetta. Laitokseen voitiin sijoittaa 7–15-vuotiaita poikia yhteensä 35. Pojat otettiin laitokseen joko yleisen tuomioistuimen määrääminä tai hakemuksen perusteella, jolloin vaadittiin kouluhallituksen lastensuojeluosaston hyväksyntä. Lastensuojeluosasto laati suunnitelman Suomen kasvatuslaitosten uudelleenjärjestelemiseksi ja ehdotti Ihantalan laitoksen siirtämistä toiselle paikkakunnalle. Tällöin paikkakunnan väestö päätti anoa tilaa ja sen rakennuksia perusteilla olleen Ihantalan seurakunnan tarpeisiin, sillä niistä saataisiin seurakunnalle pappila ja papinvirkatalo. Kasvatuslaitoksen toiminta loppui 1919. Ihantalan kartanon päärakennus kunnostettiin kirkkosaliksi ja rakennuksen päätyyn rakennettiin kellotorni. Ihantalan kirkon vihki käyttöön Viipurin hiippakunnan piispa Erkki Kaila 6. marraskuuta 1927. Kirkko tuhoutui sodassa 1940.
SEATO

Sopimuksen sisältö

SEATO:n sopimusalue käsitti sen aasialaisten jäsen­valtioiden (Filippiinien, Pakistanin ja Thaimaan) alueet kokonaisuudessaan sekä lounaisella Tyynellämerellä merialueen, jonka pohjois­rajana oli leveyspiiri 21°30’ pohjoista leveyttä. Näin ollen esimerkiksi Hongkong ja Taiwan jäivät sopimus­alueen ulko­puolelle. Sopimukseen liittyneessä pöytäkirjassa sanottiin lisäksi, että Kambodža ja Laos sekä ”Vietnamin valtion lain­käytön alainen vapaa territorio” eivät kuuluneet sopimus­alueeseen.
Sopimuksessa osapuolet julistivat, että sopimus­alueella tapahtuva aseellinen hyökkäys sopimuksen jäsentä, valtiota tai territoriota vastaan olisi vaaraksi kaikkien rauhalle ja turvallisuudelle. Sopimus­valtiot sitoutuivat siihen, että sellaisen hyökkäyksen sattuessa ne olisivat ryhtyneet toimen­piteisiin kohdatakseen yhteisen vaaran valtio­sääntöjensä mukaisesti. Nämä toimenpiteet oli heti saatava YK:n turvallisuusneuvoston tietoon.
Mysö siinä tapauksessa, että jonkin sopimus­jäsenen mukaan jonkin osapuolen, valtion tai territorion loukkaa­matto­muutta, alueellista koske­matto­muutta, itsenäisyyttä tai poliittista riippu­matto­muutta olisi uhattu muulla tavalla kuin väkivalloin tai jos sopimus­vyöhykkeen rauha olisi ollut muulla tavoin uhattuna, osapuolten oli viipymättä aloitettava neuvottelut ryhtymisestä yhteisen puolustautumisen edellyttämiin toimen­piteisiin. Sopimus ei kuitenkaan ehdottomasti velvoittanut puuttumaan asioihin sotilaallisesti, jos jokin sopimus­osa­puoli olisi joutunut aseellisen hyökkäyksen kohteeksi.

Toiminta

SEATO järjesti yhteisiä sotaharjoituksia jäsenvaltioiden sotilaille jokaisena vuonna. Kambodžan, Laosin ja Vietnamin konfliktien ratkaisuissa olisi vaadittu yksimielisyyttä jäsenvaltioden keskuudessa, mutta sitä ei saavutettu Ranskan ja Filippiinien vastustaessa. Hyökkäystä Vietnamiin myöhemmin vastustivat Ranska ja Pakistan. Järjestön yhtenäisyys heikkeni vuoden 1973 alussa eräiden maiden erottua järjestöstä. Pakistan erosi 7. marraskuuta 1973 ja Ranska 30. kesäkuuta 1974. Kambodžan, Laosin, Vietnamin jäsenyydet eivät olleet mahdollisia, koska nämä kolme maata oli jaettu Geneven konferenssin neuvotteluissa 1954.
Järjestön virallisena johtajana toimi pääsihteeri vuodesta 1957 lähtien. Diplomaatti Pore Sarasin toimi tässä virassa vuoteen 1964 asti.
SEATO oli muodostunut Trumanin doktriinin ja läntisen liittoutuman toiminnan johdosta kylmän sodan aikana.
Theodore Nicholas Gill

Lapsuus, opiskelu ja elämä

Gill syntyi New York, Yhdysvalloissa ja hän vietti lapsuutensa, ja myös suurimman osan elämäänsa 164 Grand Streetillä. Alue oli tuolloin enemmänkin maaseutua kuin kaupunkia ja siellä oli puita ja avoimia kenttiä. Hän kävi usein Fultonin kalatorilla ja New York satamissa mikä sai hänet kiinnostumaan kalatieteestä. Hänen isänsä olisi halunnut hänestä pappia koska ei pitänyt luonnontieteilijä ammattia taloudelliseti turvallisena. 
Gill meni kuitenkin asianajitoimistoon opiskelemaan lakia, mutta hän sai myöhemmin apurahan Philadelphiassa olevaan Wagner Free Institute of Science -oppilaitokeseen. Vuonna 1860 hän oli myös jonkin aikaa Columbian Collegessa professorina mutta pian huomattiin että hän ei ollut opettamisesta kiinnostunut. Vuonna 1861 hän aloitti Smithsonian kirjastossa työt ja oli siellä töissä suurimman osan elämästään. Hän kuoli 25. syyskuuta vuonna 1914 aivohalvaukseen.