google/wiki40b huggingface dataset:
Alter Rhein

Sijainti

Alter Rheinin valuma-alueen alkupurot saavat alkunsa Werdenbergvuorten itärinteeltä Sennwaldin länsipuolelta noin 1 500 metrin korkeudesta.
Reinin alkuperäisen uoman osuus Alter Rheinistä on noin kymmenen kilometriä. Tämä osa joesta on Sveitsin ja Itävallan rajajoki. Reinin oikaisu-uoman länsipuolelle rakennetun kanavan pituus on noin 30 kilometriä. Tämä osa väylästä sijaitsee Sveitsin alueella. Alter Rhein laskee Bodenjärveen sveitsiläisen Thalin ja itävaltalaisen Gaißaun kuntien rajalla.
Osa alkuperäisestä Reinin uomasta sijaitsee nyky-Reinin itäpuolella muodostaen jokien väliin Diepoldsaun saaren.

Historiaa

Alppi-Reinin toistuvien suurtulvien takia jokeen rakennettiin oikaisut kahdessa vaiheessa vuosina 1896–1900 (alaosan siirto Itävallan puolelle) ja 1910–1923 (Diepoldsaun mutkan oikaisu). Suiston reuna-alueita kanavoitiin useassa vaiheessa Itävallan, Liechtensteinin ja Sveitsin alueella. Sveitsin puolella Werdenberger Binnenkanal toteutettiin vuosina 1882–1886 ja Rheintaler Binnenkanal vuosina 1895–1906. Itävallan puolella on Vorarlberger Binnenkanal.
Alueen valtioilla ja hallintoalueilla on ollut valtio- ja yhteistyösopimuksia Alppi-Reinin vesiongelmien ratkaisemiseksi vuodesta 1847. Vuodesta 1995 yhteistyöelin on ollut Internationale Regierungskommission Alpenrhein (IRKA), johon kuuluvat alueen valtiot (Itävalta, Liechtenstein, Sveitsi) sekä hallintoalueet (Sankt Gallenin ja Graubündenin kantonit sekä Vorarlbergin osavaltio).
Colobanthus quitensis

Ulkonäkö

C. quitensis on noin 1,5–5senttimetriä korkea, ulkoisesti sammalta muistuttava kasvi, joka muodostaa patjamaisia kasvustoja. Matalan ja tiheän kasvutavan vuoksi C. quitensis välttää menettämästä vettä ja toisaalta mikroilmasto kasvin välittömässä läheisyydessä on riittävän lämmin fotosynteesille. Kasvilla on valkoiset kukat. Ilmastonmuutoksen myötä sen kasvuala on laajenemassa voimakkaasti.
Joissakin lähteissä Colobanthus quitensis luetaan kuuluvaksi haarikoiden sukuun (Sagina), johon kuuluu myös Suomessa esiintyviä lajeja.
Turun linnan kirkko

Historia

Kerros, jossa kirkko sijaitsee rakennettiin 1550-luvulla Juhana-herttuan tarpeita varten. Tilaa kutsuttiin Suureksi saliksi ja herttuan aikana sitä käytettiin pitosalina. Muiden herttuallisten edustustilojen tapaan Suuri sali oli valoisa, ikkunoita on molemmilla pitkillä sivuilla ja päädyssä. Päälinnassa oli tulipalo vuonna 1614 ja sen jäljiltä vain linnan vesikatot ja välipohjat uusittiin. Kun Sturen kirkko ei enää kokonsa puolesta riittänyt seurakunnan tarpeisiin, tehtiin entiseen pitosaliin uusi kirkko, joka vihittiin käyttöön vuonna 1706. Kirkon sisustukseen lisättiin kuninkaalliset aitiot vuonna 1775, koska Kustaa III ja Sofia Magdalena olivat tulossa vierailulle linnaan. Kirkko tuhoutui täydellisesti jatkosodan pommituksen aiheuttamassa tulipalossa 1941 ja on rekonstruoitu paloa edeltäneeseen 1700-luvun asuun. Ainoana esineenä palosta säilyi nykyään sakariston oven pielessä oleva rippikello, jolla pappi kutsui seurakuntaa ehtoollisen viettoon. Kirkon entisöinti pommituksen jäljiltä valmistui vuonna 1961. Sen vihki samana vuonna uudelleen käyttöön arkkipiispa Ilmari Salomies.
Linnan kirkko on linnan kolmesta kirkollisesta tilasta ainoa uskonpuhdistuksen jälkeen valmistunut. Kirkko kunnostettiin vuosina 1990–1992.
Hannes Vornanen

Hannes (Ivan) Vornanen (10. elokuuta 1891 Tolvajärvi, Korpiselkä – 5. tammikuuta 1968 Karstula) oli suomalainen runonlaulaja ja kanteleensoittaja.
Vornasen vanhemmat olivat Filip (Hilippa) Vornanen (1849–1920) ja Tatjana Ignatintytär, o.s. Vornanen (1857–1928), Vornanen toimi kotikylässään kauppiaana ja hän keräsi myös paikallista kansanperinnettä. Vornanen sepitti itse muun muassa runon Laulu Tolvajärvelle. Kesällä 1936 Yrjö von Grönhagen ja saksalainen Fritz Bose kävivät Tolvajärvellä kuvaamassa ja äänittämässä Vornasen esityksiä.
T-60

Suunnittelu ja käyttöönotto

T-60 on amfibisen T-40-vaunun jatkokehitelmä.
25. heinäkuuta 1941 Moskovan tehdas numero 37 määrättiin lopettamaan T-40:n valmistus ja alkamaan valmistaa T-50-vaunua. T-50 oli kuitenkin kehittynyt ja sen valmistus, etenkin kahdeksannopeuksisen planetaarisen vaihteiston valmistus oli mahdotonta tehtaalle, joka hädin tuskin pystyi T-40:n valmistukseen.
T-60 suunniteltiin heinäkuussa 1941 tehtaan suunnitteluosastolla Nikolai A. Astrovin johdolla vain 15 päivässä. Panssarointia vahvistettiin eikä vaunu enää kellunut veden pinnalla. Runko, voimansiirto, moottori, sähköjärjestelmät ja aseet perustuivat T-40:ssa hyvin toimiviin. Aseistukseksi tuli 12,7 mm raskas konekivääri DŠK ja yksi 7,62 mm DT-konekivääri.
Prototyyppi esiteltiin panssarivaunujen valmistuksesta vastanneelle kansankomissaari Vjatšeslav Malyševille, joka ehdotti vaunun varustamista 20 mm automaattitykillä. Toinen prototyyppi esiteltiin myös ylipäällikkö Stalinille ja valtion puolustuskomitea määräsi vaunun sarjavalmistukseen ja tehtaan 37, Puna-armeijan telakan Stalingradissa, Gorkin autotehtaan (GAZ) ja Harkovan traktoritehtaan (HTZ) valmistamaan 10 000 vaunua. Pääinsinööri Astrov ajoi henkilökohtaisesti mallikappaleen Moskovasta Gorkiin. GAZin suunnittelija yksikertaistivat rakennetta oman tehtaansa valmistusmahdollisuuksiin. Valmistuksen kuluessa panssarointia vahvistettiin 25 millimetristä 35 millimetriin ja vielä myöhemmin NII-48:n ehdotuksesta runkoon ja torniin lisättiin 10 mm lisälevyt. Jatkokehitelmänä syntyi T-70, jonka jälkeen T-60:n runkojen valmistus suunnattiin itseliikkuviin tykinalustoihin ja ilmatorjuntavaunuihin.
T-60-vaunuja käytettiin ensimmäisen kerran taistelussa Poltavassa syyskuussa 1941. Suuri määrä vaunuja ehti jo Moskovan taisteluun.
Fanny ja Alexander

Myöhempi arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat Fannyn ja Alexanderin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 30 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Arhangelin piiri

Arhangelin piiri (baškiiriksi Архангель районы, Arhangel raiony, ven. Архангельский район, Arhangelski raion) on hallintopiiri Baškortostanissa pääkaupungin Ufan lähellä. Piirin hallintokeskus on Arhangelin kylä. Piiri on perustettu vuonna 1930 ja siihen kuuluu 14 kylähallintoaluetta. Piirin pinta-ala on 2 422 km². Piirissä oli 20 082 asukasta vuonna 2005 ja asukastiheys oli 8,29 as./km².
Jolanginjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 74 hehtaaria, se on 2,8 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 6,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Iso-Vietosen alueeseen (67.961) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,1 metriä mpy.
HMCS Victoria (SSK 876)

Rakentaminen

Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä. Sen köli laskettiin 12. elokuuta 1987 ja alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1989. Alus valmistui 20. heinäkuuta 1991.

Britannian kuninkaallisessa laivastossa

Kylmän sodan päätyttyä ja sukellusveneohjelman peruuttamisen jälkeen alus poistettiin palveluksesta 1994. Kuninkaallisen laivaston päätettyä luopua dieselkäyttöisistä sukellusveneistä Upholder-luokan aluksia tarjottiin 1993 Kanadalle, joka hyväksyi tarjouksen viisi vuotta myöhemmin 1998. Kanada maksoi neljästä aluksesta 427 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria sekä 98 miljoonaa dollaria niiden modernisoinnista sekä Kanadan vaatimuksesta tehtävistä muutoksista. Alukset siirrettiin Kanadan hallintaan lainasopimuksella siten, että se voi lunastaa alukset kahdeksan vuotta hankinnasta yhdellä punnalla kunkin.

Kanadan laivastossa

Halifaxiin saavuttuaan alus siirrettiin telakalle modernisoitavaksi. Työn oli suunniteltu kestävän kuusi kuukautta, mutta se valmistui vasta 2003. Alus siirrettiin Esquimaltiin Brittiläiseen Kolumbiaan ollen tukikohdan ensimmäinen kanadalainen sukellusvene sitten vuoden 1974. Alus oli vuodet 2004 ja 2005 vuoroin telakalle ja palveluksessa, kun toteutettiin kaksi vuotista korjausohjelmaa.
Vuodesta 2000 aina vuoteen 2010 alus oli operatiivisessa palveluksessa ainoastaan 115 päivää. Alus aloitti 5. joulukuuta 2011 koeajot ja miehistönkoulutuksen. Se saapui 13. joulukuuta Bangorin laivastotukikohtaan Washingtonissa, jossa alus siirrettiin antimagnetisointiin. Alus palasi 16. joulukuuta Esquimaltiin.
Alus laukaisu 16. maaliskuuta 2012 ensimmäisen kerran harjoitustorpedon ja 17. heinäkuuta RIMPAC 2012 -harjotuksessa ensimmäisen Mark 48 -torpedon, joka upotti USNS Concordin. Alus todettiin täysin operaatiokelpoiseksi 2012.
Panostaja (yritys)

Liiketoiminta

Panostaja on määritellyt toimintansa ytimeksi suomalaisen yrittäjyyden ja yritystoiminnan kehittämisen.  Sijoitusyhtiöiden arvoa kasvatetaan aktiivisen omistajuuden keinoin tuomalla yritykseen sitoutunut johto sekä liiketaloudellista ja strategista osaamista. Myös yhtiön sisäiseen viestintään kiinnitetään erityistä huomiota. Panostajan liiketoimintastrategiana on nostaa omistusyritys alansa vahvaksi tekijäksi 5–10 vuodessa, minkä jälkeen se jatkaa toimintaansa itsenäisenä yrityksenä. Panostajan liikevaihto vuonna 2018 oli 199,7 miljoonaa euroa.

Hallinto ja henkilöstö

Panostaja-konsernissa työskentelee noin 2 040 henkilöä. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tampereella. 
Toimitusjohtajana toimii Tapio Tommila, joka aloitti Panostajan toimitusjohtajana 1.1.2019. Panostajan johtoryhmään kuuluvat toimitusjohtaja Tapio Tommila, sijoitusjohtaja Juha Sarsama, sijoitusjohtaja Miikka Laine ja kehitysjohtaja Minna Telanne .

Jäsenyydet ja sitoumukset

Panostajan suurimmat omistajat ovat Koskenkorvan suku, Fennia sekä Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Etera.
Vilusen kartano

Vilusen kartano sijaitsee Kaukajärvellä Tampereen itäosassa. Kartano syntyi kun kunnallisneuvos Knut Stjernwall osti 1869 sen kantatilan. Vilusen kartanossa oli myös tiilitehdas, jonka valmistamia tiiliä käytettiin Messukylän kirkon rakentamiseen.
Stjernwallin kuoltua kartano vaihtoi omistajaa useaan otteeseen kunnes Tampereen kaupunki osti sen vuonna 1944. Kartanon rakennuksissa toimi tämän jälkeen Hatanpään sairaalan psykiatrinen osasto 1945-1965, ja vuodesta 1969 siellä on sijainnut Nauha ry:n pääyksikkö, päiväkeskus sekä Nauhan perustaman osakeyhtiön Abnoy Oy:n asumispalvelu rivitaloineen, asuntoloineen sekä pienkerrostaloineen.
Itävallan talous

Historia

Toisen maailmansodan jälkeen Itävallan talouskasvu on ollut vahvaa. 1950-luvulla Itävallan uudelleenrakentamisen aikana vuotuinen talouskasvu oli keskimäärin 5 % ja suurimman osan 1960-lukua luku oli 4,5 %. Vuonna 1995 Itävallasta tuli EU:n jäsen, ja vuonna 2002 se otti käyttöön eurovaluutan, joka korvasi šillingin. Muista euromaista poiketen kaikissa Itävallan eurokolikoissa on näkyvissä kolikon valmistusvuoden sijaan vuosi 2002.
Viime vuosina Itävallan talouskasvu on ollut heikkoa. Vuonna 2015 se oli 1 %, mutta vuonna 2017 kasvu voimistui 2,3 %:iin. Itävallan työttömyysaste vuonna 2017 oli 5,8 %, joka on Euroopan mittapuulla alhainen, mutta Itävallan korkein sitten toisen maailmansodan. Kasvaneen työttömyyden syynä on pakolaisten ja Euroopan unionin alueelta saapuneiden maahanmuuttajien kasvanut määrä Itävallan työmarkkinoilla. Laajat ammattikoulutusohjelmat ja eläköityminen ovat kuitenkin pitäneet työttömyysasteen suhteellisen alhaisena.

Maatalous

Itävallan maatilat ovat melko pieniä ja tuotantokustannukset tästä johtuen suhteellisen suuria. Vuodesta 1995 lähtien Itävallan maataloussektori on ollut Euroopan unionin yhteisen maatalouspolitiikan alaisuudessa muutoksien kohteena. Itävalta tuottaa 80 % tarvitsemastaan ruoasta, mutta maataloudella ei ole suurta taloudellista merkitystä: sen vaikutus bruttokansantuotteeseen on vain 1,2 %.

Teollisuus

Itävallassa on joitakin suuria teollisia yrityksiä metalli-, kemian- ja öljyteollisuudessa, mutta suurin osa Itävallan yrityksistä on suhteellisen pieniä. Tunnettuja itävaltalaisia teollisuusyrityksiä ovat esimerkiksi Borealis ja OMV.

Palvelut

Itävallan palvelusektori tuottaa suurimman osan maan BKT:sta. Pääkaupunki Wien on ollut viime vuosikymmeninä portti itään, ja erityisesti lakiyritykset ja pankit toimivat laajasti Itä-Euroopan uusissa EU-jäsenmaissa. Turismin osuus Itävallan BKT:sta arvioidaan olevan 10 %. Vuonna 2001 Itävalta oli maailman kymmenenneksi suosituin matkakohde, ja maassa vieraili yli 18,2 miljoonaa turistia. Aikaisemmin suurin turistiryhmä olivat saksalaiset, mutta nykyään turisteja on yhä enemmän Itä-Euroopasta, Venäjältä ja Yhdysvalloista.
Fernando Cavenaghi

Fernando Ezequiel Cavenaghi (s. 21. syyskuuta 1983 O'Brien, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Cavenaghi edustaa ranskalaista Bordeauxia.
Cavenaghi aloitti uransa River Platessa, jonka riveissä debytoi kaudella 2000-2001. Debyyttikaudellaan hän teki yhden maalin pelaamassaan viidessä ottelussaan. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan hän teki 23 ottelussa 17 maalia. Samalla kaudella hän onnistui tekemään myös hattutempun ottelussa Estudiantesia vastaan.
Cavenaghi siirtyi River Platesta kauden 2004-2005 alussa, kun Spartak Moskova hankki hänet 6,5 miljoonalla punnalla.
Kaudella 2005 Cavenaghi teki seitsemän maalia ja muodosti hyökkäysparin maalipörssin voittajan Kirichenkon kanssa.
Vuodesta 2007 lähtien Cavenaghi on edustanut Bordeauxia.
Elokuussa 2010 Cavenaghi teki kauden kestävän lainasopimuksen espanjalaisen RCD Mallorcan kanssa.
Neitotokko

Koko ja ulkonäkö

Neitotokko voi kasvaa 20 cm pitkäksi. Sen pitkulaisessa ruumiissa on valkoisella pohjalla oransseja täpliä tasaisin välein. Musta, keltareunainen silmä erottuu selvästi. Lajista on kolme värimuotoa: Sri Lankan lähivesillä kasvaneilla yksilöillä on tumma täplä leuassaan, samoalaisilla pitkulaisia juovia kyljissään, Punaisenmeren kasvateilla on molemmat ja läntisen Tyynenmeren yksilöillä ei kumpaakaan.

Alkuperä

Neitotokkoja elää luonnossa Indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen

Neitotokko ei juuri kiusaa muita kalalajeja, mutta se on reviiritietoinen kala. Kahta yksilöä ei voi pitää samassa akvaariossa elleivät ne muodosta kutuparia.

Ravinto

Neitotokko  syö pieniä öttiäisiä seulomalla niitä pohjahiekasta. Akvaariossa sille annetaan lihapitoista ruokaa kuten massiäyriäisiä.
Catedral Metropolitana de la Asunción de María

Catedral Metropolitana de la Ciudad de México eli Catedral Metropolitana de la Asunción de María eli Marian ylösnousemuksen kirkko on Méxicon kaupungin roomalaiskatolinen pääkirkko. Se on roomalaiskatolisen kirkon Meksikon hiippakunnan tuomiokirkko.
Kirkon rakentaminen alkoi vuonna 1573. Kirkko on kärsinyt vuosisatojen aikana vahinkoa ja sen perustusten alla oleva maaperä on pehmeä ja aiheuttanut liikkumista.
Painajainen Elm Streetillä (elokuvasarja)

Muualla

Elokuvien suosion ansiosta alettiin tehdä myös sarjakuvatarinoita, joita julkaisee Marvel Comics, Innovation Comics, Trident Comics, Avatar Press ja Wildstorm Comics. Jokaisesta elokuvasta, Viimeinen painajainen Elm Streetillä: Freddyn kuolemaa lukuun ottamatta, on julkaistu romaani. Vuonna 1989 julkaistiin A Nightmare on Elm Street (NES)-niminen videopeli Commodore 64:lle, Nintendo Entertainment Systemille sekä IBM PC:lle. Elokuvasarjan päähenkilö Freddy Krueger on pelattavana hahmona vuoden 2011 Mortal Kombat -pelissä.
Martha Lille

Martha Sophia Lille (s. 20. tammikuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut toimittaja ja kirjailija.
Martha Lillen vanhemmat olivat Ruotsalaisen kansanpuolueen perustaja ja puheenjohtaja Axel Lille ja Aina Cronstedt. Lille kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun ja Margaretha-koulun seminaarin Tukholmassa. Hän toimi Astra-lehden toimittajana 1922–1926 ja Allas krönika-lehden toimittajana 1927–1933.
Mäntykangas (Kokkola)

Mäntykangas on pääosin asuinalueeksi rakennettu kaupunginosa Kokkolassa.

Sijainti

Kaupunginosa sijaitsee Kokkolan keskustan länsipuolella.

Historia

1700- ja 1800-luvuilla puuttomalla mäellä sijaitsi tuulimyllyjä, ja alueella oli kaupungin rangaistuspaikka. Aiemmin louhikkoinen mäki raivattiin 1700-luvulla pelloksi. Kaupunginosan jugendtyylinen, vapaamuotoinen asemakaava valmistui 1909; katuverkosto myötäilee maaston muotoja.

Rakennuskanta

Jugendtyylinen rakennuskanta, joka koostuu lähinnä puolitoistakerroksisista puutaloista, on peräisin pääosin 1920-luvulta. Mäntykankaalla sijaitsee 1907 valmistunut Renlundin kansakoulu sekä 1928 valmistunut entinen suojeluskuntatalo Vartiolinna, nykyinen Kokkolatalo, jossa toimii Kokkolan kaupunginteatteri. Kaupunginosan etelänurkassa sijaitsee 1700-luvun lopulta peräisin oleva Katariinan kalmisto. Kokkolan vanha vesitorni sijaitsee Mäntykankaan korkeimmalla kohdalla. Vuonna 1930 valmistuneessa Mäntykankaan koulussa toimi sota-aikana sotilassairaala.
Sinine Äratus

Ideologia

Järjestö on kansallismielinen ja haluaa edistää Viron kansallista herätystä. 
Vuonna 2013 järjestö julistautui vastustavansa globalisaatiota ja monikulttuurisuutta. 
Järjestö vastustaa Viron ja Venäjän välistä rajasopimusta ja katsoo, että Viron hallituksella ei ole oikeutta luovuttaa Venäjälle maa-aluetta, jota Venäjä miehittää.
Evakon laulu

”Evakon laulu” on Veikko Lavin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale, joka kertoo karjalaisen siirtoväen sodanaikaisesta evakkomatkasta Suomessa, Karjalasta lännen suuntaan, pienen lapsen näkökulmasta. Laulu alkaa sanoilla ”Illalla kun äiti peitti mua nukkumaan, en aavistanut mitä aamu tuopi tullessaan...”.
Laulu tunnetaan erityisesti Anneli Saariston levytyksenä vuodelta 1985. Levytyksen sovittajana toimi Upi Sorvali. Koskettavasta laulusta on tullut karjalaissukuisten keskuudessa merkittävä tunteiden tulkki kansanlaulun ”Karjalan kunnailla” ohella.
Aiheen lauluun antoi Laville hänen pitkäaikainen säestäjänsä Pertti Husu, joka kerran keikkamatkalla kertoi evakkotarinansa Laville. Ensimmäisenä ”Evakon laulun” esitti Porissa Veikko Tuomi, mutta tunnetuksi se tuli Anneli Saariston versiona. Laulun levytystilanteessa Saariston oli vaikea pidätellä kyyneliään.
Kahrasenlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,9 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Touhtiaisen–Ala-Kivijärven alueeseen (14.191) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 80,3 metriä mpy.
Chinandega

Chinandega on departementti Nicaraguassa. Sillä on yhteistä rajaa Hondurasin kanssa. Departementin pääkaupunki on Chinandega. Vuonna  2015 departementin asukasluvuksi arvioitiin 429 557.
Departementin asukkaiden tärkein elinkeino on maatalous.
Codex Regius

Codex Regius (“Kuninkaallinen kirja” tai “Kuninkaan kirja”) on islantilainen keskiaikainen käsikirjoitus. Se on kirjoitettu muinaisnorjaksi ja sisältää 29 runoa, jotka muodostavat Runo-Eddan eli Vanhemman Eddan. Codex Regius on vanhin tunnettu skandinaavisten muinaistarujen kokoelma ja Islannin kansallisaarre.
Pergamentille kirjoitettu käsikirjoitus on ajoitettu noin vuoteen 1270. Johdannon ja materiaalin järjestelyn perusteella tutkijat ovat päätelleet, että käsikirjoitus on kopio 1200-luvun lähteistä, jotka ovat sittemmin kadonneet. Piispa Brynjólfur Sveinsson sai käsikirjoituksen haltuunsa vuonna 1643, ja siitä puuttui jo tuolloin 8 sivua. Koko käsikirjoituksesta oli jäljellä ainoastaan 45 sivua, mutta osa kadonneista runoista on kuitenkin säilynyt proosamuodossa Völsunga-saagassa. Sveinsson oletti virheellisesti käsikirjoituksen tekijäksi Saimundr Viisasta (Sæmundr fróði) ja nimesi sen Sæmundar Eddaksi. Vuonna 1662 Sveinsson lähetti käsikirjoituksen Tanskan kuninkaalle Fredrik III:lle. Codex Regiusta säilytettiin Kööpenhaminan kuninkaallisessa kirjastossa vuoteen 1971, jonka jälkeen se palautettiin Islantiin.
Nummelan lentoturma

Nummelan lentoturma on elokuussa 1941 Nummelan lentokentällä tapahtunut lentoturma. Lentolaivue 6:n SB-2 Tupolev-pommikone syöksyi maahan, ja surmansa saivat ohjaaja, luutnantti Anton Karmila ja tähystäjä, luutnantti Untamo Kalervo Seppälä.
Kone oli lähdössä pommituslennolle, kun siihen tuli nousukiidossa moottorivika ja se törmäsi puiden latvoihin ja syöksyi maahan. Kk-ampuja Toivo Armas Peltonen sai vain lieviä vammoja.
Onnettomuuden muistoksi on lentokentän kiitotien päässä olevaan kiveen kiinnitetty muistolaatta. Muistolaatan hankki Vihdin rintamamiesveteraanit ry 1991.
Muistolaatassa onnettomuuspäivä on 1. elokuuta 1941, onnettomuudesta selviytyneen Toivo Peltosen pojan, Kauko Peltosen kirjoittaman kirjan julkistustilaisuudessa päiväksi oikaistiin 2. elokuuta 1941.
Onnettomuudessa olleiden nimet on myös kentän vastakkaisella puolella olevassa toisessa muistomerkissä Total Energy.
Marko Rajala

Marko "Karhu, Nalle" Rajala (s. 20. helmikuuta 1970 Pori, Suomi) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti, joka edusti peliuransa aikana porilaisseuroja Musan Salamaa ja FC Jazzia.
Rajala oli uransa huipulla kaudella 2001, jolloin hän vartioi FC Jazzin maalia neljässä liigaottelussa ja lisäksi heinäkuussa Porissa pelatussa UEFA Intertoto Cupin toisen kierroksen ottelussa Jazzin ja ranskalaisseura Paris Saint-Germainin välillä. Kyseessä oli seuran toinen kotiottelu Intertoto Cupissa.
Maija Pekkanen

Maija Helena Pekkanen (s. 16. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen pukusuunnittelija ja skenografi. Hän on toiminut Helsingin Kaupunginteatterin pukusuunnittelijana vuodesta 1972. Hänet on palkittu Pro Finlandia -mitalilla.
Pekkanen on toiminut myös alan järjestöissä, mm. Suomen lavastustaiteilijain liiton puheenjohtajana 1984-1988 ja ollut alan kansainvälisen järjestön OISTATin (Organisation Internationale des Scénographes, Techniciens et Architectes de Théâtre) presidentti 2000-2005.
Janne Huilaja

Janne Huilaja (s. 1961 Kittilä) on suomalainen kirjailija. Hän asuu Muurolassa Rovaniemellä ja on aikaisemmalta ammatiltaan rakennusmestari, mutta nykyisin vapaa kirjailija.
Huilaja, joka syntyi ja eli Kittilän Kaukosen kylässä 25-vuotiaaksi, joskin kävi välissä ammattikoulun Rovaniemellä ja armeijan Ivalossa, kuvaa kirjoissaan pohjoisen elämää realistiseen tyyliin. Musikaalinen ja kitaransoitosta innostunut Huilaja kiinnostui kirjoista vasta yli 20-vuotiaana, kirjoittamaan hän alkoi työttömäksi jäätyään.