google/wiki40b huggingface dataset:
Kalevala (gini)

Kalevala on ainoa suomalainen luomugini. Kalevala-giniä valmistetaan käsityönä perheomisteisessa Kalevala-tislaamossa. Tislaamon perusti Moritz Wüstenberg vuonna 2012 vain hieman sen jälkeen, kun hän oli valmistunut biokemian insinööriksi.
Nimi tälle ginille on peräisin suomalaisesta kansalliseepoksesta. Elias Lönnrot keräsi ja kirjoitti muistiin Kalevala-eepoksen osittain Itä-Suomessa, Kalevala-tislaamon lähiseudulla.

Valmistus

Kalevala-tislaamo perustettiin vuonna 2012 ja ensimmäinen tuotantoerä tuli myyntiin vuonna 2014. Ensimmäisen kerran Kalevala-gini palkittiin hopealla vuoden 2015 kansainvälisessä IWSC-kilpailussa. 
Kalevala-gini valmistetaan käyttäen ainoastaan luomuraaka-aineita. Tuotannossa käytettävä vesi tulee tislaamon omasta kaivosta, joka sijaitsee kivenheiton päässä tislaamosta. Katajan, maa-artisokan, mintun ja ruusunupun makeus sekä vadelmalehden, tyrnin ja rosmariinin kirpeys korostuvat pehmeän makuisessa vehnäginissä.
Ennen ginin tislausta katajanmarjat uutetaan 36 tuntia ja muita yrttejä ja marjoja lisätään eri ajankohtina. Juuri ennen tislauksen aloittamista asetetaan tislaimeen vielä kori höyrytiehen. Tähän koriin sijoitetaan osa yrteistä. Tislaus suoritetaan hitaasti, pienellä lämmöllä, jotta luontaiset maut vapautuvat mahdollisimman hyvin. Kokonaisuudessa tislaus kestää noin 12 tuntia. Tisle sekoitetaan oman kaivoveden kanssa juomavahvuiseksi. Kalevala-gini ei sisällä lisäaineita tai makeutusaineita. Noin kahden viikon ”kypsymisjakson” jälkeen gini pullotetaan ja etiketöidään käsityönä. Tuotantoerän koko on noin 250-300 litraa.

Palkinnot

Kalevala-gini on osallistunut useisiin kansainvälisiin kilpailuihin ja voittanut useita palkintoja (mm. International Wine & Spirits Competition (IWSC) hopea 2015, 2016, 2017 ja The Spirits Business (master distillers) 2018.)
Kiitoketju

Oy Kiitoketju Ab, vuodesta 1983 Opti-Kiito Oy, oli Helsingissä vuonna 1936 perustettu vetoketjutehdas, joka toimi ensin Helsingin Malmilla ja vuodesta 1967 Keravan Ahjossa. Yritys oli 1980-luvun taitteessa Pohjoismaiden suurin vetoketjutehdas, joka työllisti 390 henkilöä.

Historiaa

Suomen ensimmäisen vetoketjutehtaan perusti Helsinkiin vuonna 1936 ruotsalainen Gusums Bruks & Fabriks Ab nimellä O.Y. Vetoketjutehdas Kiito A.B. Myöhemmin Kiitoketju oli suomalaisomistuksessa vuoteen 1970 asti, jolloin sen omistajaksi tuli sveitsiläis-saksalainen Opti-konserni.
Vetoketjujen valmistus siirrettiin sittemmin Viroon, mutta sen perua harjoitti Keravalla kangas- ja lankatukkutoimintaa 2010-luvulle asti kaksi yhtiötä, Coats Opti Oy ja MEZ Crafts Finland Oy. Vuonna 2013 tyhjilleen jääneet ja Keravan kaupungin omistukseen siirtyneet vetoketjutehtaan rakennukset aiottiin purkaa.
Timo Sarpanevan Iittalalle suunnittelemien Tsaikka-teelasien metallipidikkeet valmistettiin alun perin Kiitoketjun metallivetoketjujen ylijäämämateriaalista, rei'itetyistä levyistä.
S. ja A. Bovalliuksen säätiö

S. ja A. Bovalliuksen säätiö on vuonna 1905 Sofia (1815–1891) ja Angelique (1817–1901) Bovalliuksen säätiöimän omaisuuden turvin toimintansa aloittanut yleishyödyllinen säätiö, jonka varallisuus muodostuu pääosin Pieksämäen alueella sijaitsevasta metsä- ja kiinteistöomaisuudesta.  
Säätiö kehittää erityistä tukea tarvitsevien opiskelu- ja työllistymismahdollisuuksia ylläpitämällä ammatillista erityisoppilaitosta, aiemmin Bovallius-ammattiopistoa ja vuoden 2018 alusta Bovalliuksen ja Validia ammattiopiston fuusiosta syntynyttä Spesiaa sitä varten perustetun osakeyhtön toisena omistajana. Koulutustoiminnan lisäksi säätiön toimintoihin kuuluvat sosiaalinen yritys Bovallius-Palvelut Oy sekä säätiön kiinteistö- ja metsäomaisuudesta huolehtiminen. Säätiö tukee tavoitteidensa mukaista toimintaa myös jakamalla avustuksia.

Säätiön hallinto

S. ja A. Bovalliuksen säätiön toimitusjohtajana toimii Mia Sarpolahti. Säätiön hallitukseen kuuluu 3–6 jäsentä. Hallituksen puheenjohtajana vuoden 2018 alusta alkaen toimii Antti Heikkilä. Säätiön viimeiseen valtuuskuntaan kuuluivat Opetushallituksen johtokunnan nimeämät seitsemän varsinaista jäsentä ja kaksi varajäsentä. Puheenjohtajana toimi pääjohtaja Aulis Pitkälä. Valtuuskunta on 8.1.2018 sääntömuutoksen jälkeen lakkautettu.
Ryan Poehling

Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Poehling on isokokoinen kahden suunnan sentteri ja tasapainoinen luistelija. Hän on hyvä suunnanmuutospelissä ja omaa hyvän rungon ammattilaistasolle. Poehlingin tulisi lisätä kuitenkin voimaansa, jotta hänen kokonsa pääsee parhaiten oikeuksiinsa. Poehlingin tulisi myös laukoa useammin. Hänellä on myös potentiaalia tehdä enemmän pisteitä.

Seuraura

Poehling kävi high schoolin kotikaupungissaan Lakeville High Schoolissa. Lincoln Stars varasi hänet koko USHL:n varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana kesällä 2015. Poehling pelasi kauden 2015–2016 kuitenkin suurimmaksi osaksi Lakeville High'n joukkueessa. Pelejä Starsissa hänelle kertyi yhdeksän. Kaudeksi 2016–2017 Poehling siirtyi St. Cloud State Universityn yliopistojoukkueeseen. Hän pelasi osan kaudestaan myös Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana. Poehling pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Montréal Canadiens varasi Poehlingin ensimmäisellä kierroksella 25. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän jakoi 14 osumallaan St. Cloudin sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Easton Brodzinskin kanssa. Poehling voitti kauden päätteeksi NCHC:n runkosarjan mestaruuden, Penrose Cupin.

Muuta

Poehlingin isoveljet Jack ja Nick pelaavat Ryanin joukkuetoverina St. Cloud State Universityn yliopistojoukkueessa. Isoveljet ovat keskenään kaksosia. Veljesten eno Stan Palmerilla oli Montréal Canadiensin NHL-varaus vuodelta 1977. Hän pelasi ammattilaisena yhden kauden EHL-liigassa.
Västerås SK Bandyklubb

Historia

Västerås SK perustettiin vuonna 1904, ja jääpallo on kuulunut sen ohjelmaan seuran perustamisesta lähtien. Västerås SK oli yksi osallistuvista seuroista, kun jääpallon Ruotsin mestaruuskilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1907. Ensimmäisen mestaruutensa seura voitti vuonna 1923.
Västerås SK:n uusimmat menestysvuodet sijoittuvat 1990-luvulle, jolloin se voitti useita maan mestaruuksia. Tuorein mestaruus on vuodelta 2016.
Västerås SK on 19:llä mestaruudellaan Ruotsin kaikkien aikojen menestynein jääpalloseura.
Calin kartelli

Calin kartelli oli huumekartelli joka toimi Kolumbian eteläosissa Calin kaupungin ympäristössä. Sen perustivat Rodríguez Orejuelan veljekset, Gilberto ja Miguel, ja José Santacruz Londoño, joka tunnetaan myös nimellä "Chepe". He irrottautuivat omaksi ryhmäkseen Pablo Escobarin Medellínin kartellista 1980-luvun lopulla, kun heihin liittyi Hélmer Herrera, joka tunnetaan myös nimellä "Pacho".
Calin kartellin menestys ja kartellien välinen kilpailu vaikutti Medellínin kartellin tuhoon 1990-luvulla. Calin kartellin toimintatavat olivat vähemmän näyttäviä kuin Medellíninin kollegoilla, ja he pyrkivät sijoittamaan huumekaupalla saadut voitot laillisiin yrityksiin. Calin kartelli hyökkäsi etenkin Escobaria vastaa. Se teki yhteistyötä Kolumbian ja Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa ja perusti omat erikoisjoukot nimeltä PEPES (People Against Pablo Escobar), joiden tehtävänä oli tuhota Escobar.
Kartellilla oli yhteyksiä brittiläisiin palkkasotureihin, liittolaisia eri maissa, lukemattomia vakoojia ja ilmiantajia hallituksen joukoissa, ja sen laaja tiedustelu- ja valvontaverkosto kattoi koko Calin kaupungin. Kartellia verrattiin venäjän KGB:hen ja yhdysvaltalainen DEA kutsui sitä nimellä "historian tehokkain rikollisjärjestö", myöhemmin lempinimellä "Cali-KGB".
Toimintansa huipulla Calin kartellin on sanottu hallinneen 90 prosenttia maailman kokaiinin markkinoista ja olleen suoraan vastuussa kokaiinin markkinoiden kasvusta Euroopassa,  1990-luvun puolivälissä kartelli oli miljardien dollarien yritys.
Vuonna 2014 Yhdysvaltojen hallitus ilmoitti että Calin kartelli oli lopulta tuhottu kokonaan. Gilberto ja Miguel Rodríguez Orejuela oli tuomittu kymmeniksi vuosiksi vankeuteen. Oikeudenkäynnin yhteydessä he luovuttivat Kolumbian hallitukselle 2,1 miljardilla dollarilla huumekaupalla saatua omaisuutta eri puolilla maailmaa.
Ottavio Leoni

Ottavio Leoni (1578-1630) oli italialainen taidemaalari. Hän tuli tunnetuksi maalaamistaan muotokuvista. Leonin teoksia on esillä monissa tunnetuissa taidemuseoissa.
Matti Hakama

Kaarlo Matti Hakama (s. 9. marraskuuta 1939 Oulu) on suomalainen valtiotieteilijä. Hän on ollut Tampereen yliopiston epidemiologian professori 1975–2003 ja Suomen Syöpärekisterin Joukkotarkastusrekisterin johtaja 1968–2004. Hän on tutkinut syöpäsairauksien esiintymistä ja toteamista.
Sergei Vavilov

Nuoruus ja opiskelu

Sergei Vavilov syntyi Moskovassa kauppiasperheeseen. Hänen vanhempi veljensä oli huomattava kasvi- ja perinnöllisyystieteilijä Nikolai Ivanovitš Vavilov. Hän opiskeli fysiikkaa Moskovan valtionyliopistossa ja palveli Venäjän armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa.

Tieteellinen ura

Vavilov oli Neuvostoliiton fysikaalisen optiikan uranuurtajia. Hän opetti fysiikkaa Moskovan valtionyliopistossa 1918-32, toimi Leningradin optiikan instituutin (nykyään Vavilovin valtion optinen instituutti) tieteellisenä johtajana 1932-34, ja Lebedevin fysiikan instituutin johtajana vuodesta 1934 alkaen. Hänet tunnettiin erityisesti luminesenssia koskevista tutkimuksistaan.
Vuonna 1934 hän yhdessä Pavel Tšerenkovin kanssa keksi Vavilovin-Tšerenkovin ilmiön. Pavel Tšerenkov ja toinen Vavilovin oppilas, Ilja Frank, saivat löydöstä Nobelin fysiikanpalkinnon 1958. Kashan-Vavilovin sääntö, joka kuvaa luminesenssin kvanttisuhdetta, on nimetty hänen mukaansa.

Muita tehtäviä, palkintoja ja kunnianosoituksia

Vavilov oli Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen vuodesta 1932 alkaen ja akatemian puheenjohtaja vuodesta 1945 alkaen,  Suuren neuvostotietosanakirjan päätoimittaja 1949-1951, Korkeimman neuvoston jäsen vuodesta 1946 alkaen, ja nelinkertainen Stalinin palkinnon saaja (1943, 1946, 1951, ja postuumisti 1952).
Pikkuplaneetta 2862 Vavilov on nimetty Sergei Vavilovin ja hänen veljensä Nikolai Vavilovin mukaan. Samoin Kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri Vavilov on nimetty hänen mukaansa.
Hohtokultakuoriainen

Tuntomerkit

Muistuttaa Suomessa tavattavaa kultakuoriaista (Cetonia aurata) ja kuparikuoriaista (Potosia cuprea), mutta on näihin verrattuna suuri ja hyvin kiiltävä, eikä lajilla esiinny peitinsiivissä valkoista kirjailua.

Levinneisyys

Lajia ei tavata Suomessa, vaan lähimmät löytöpaikat sijaitsevat Liettuassa.
Paras brittiläinen independent-elokuva

Paras brittiläinen independent-elokuva (engl.  British Independent Film Award for Best British Independent Film) on elokuvapalkinto, joka on jaettu vuodesta 1998 lähtien vuosittain parhaalle brittiläiselle independent-elokuvalle. Palkinto on osa British Independent Film Awards -gaalaa.
Jannis Lakopoulos

Jannis Lakopoulos (s. 20. syyskuuta 1950 Trikala, Kreikka) on kreikkalainen muusikko, joka muutti Suomeen vuonna 1978. Hänellä on oma vuonna 1995 perustettu orkesteri, Odysseia, ja lisäksi hän on opettanut laulua, kitaransoittoa ja kreikkalaisia kansantansseja suomalaisissa kouluissa. Lakopoulos on myös säveltänyt ja sanoittanut yli viisikymmentä laulua sekä julkaissut kolme levyä. Lakopouloksen suomalainen vaimo, nukeillanäyttelijä ja muusikko Anna Barić (24. syyskuuta 1977 – 11. heinäkuuta 2007) soitti viulua ja lauloi Odysseia-yhtyeessä.

Vaimon murha

Jannis Lakopoulos murhasi vaimonsa useilla vasaraniskuilla 11. heinäkuuta 2007. Lakopoulos itse soitti poliisille kymmenen tunnin kuluttua tapahtuneesta. Lakopoulos surmasi puolisonsa, joka oli hakemassa tavaroitaan pariskunnan talon entisestä kylmiökellarista Helsingin Puotinharjussa. Teon motiiviksi arvioitiin aviokriisi. Pariskunnalla oli ollut avioero vireillä toukokuusta 2007 lähtien.
Lakopoulos tunnusti kuulusteluissa teon. Helsingin käräjäoikeus aloitti tapauksen käsittelyn 22. lokakuuta 2007. Lakopoulos passitettiin istunnon päätteeksi mielentilatutkimukseen. Helsingin käräjäoikeus totesi istunnossaan 31. tammikuuta 2008, että Jannis Lakopoulos on ollut syyntakeinen surman tehdessään. 14. helmikuuta 2008 oikeus tuomitsi Lakopouloksen murhasta elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Helsingin hovioikeus vahvisti tuomion lokakuun 2008 lopussa. Hän pääsee 12 vuoden ja 8 kuukauden vankeuden jälkeen ehdonalaiseen vapauteen 9. maaliskuuta 2020.
Šušin piiri

Šušin piiri (armeniaksi Շուշիի շրջան, ven. Шушинский район, Šušinski raion) on paikallishallintoalue virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Sen pinta-ala on 381,3 neliökilometriä. Asukkaita on 4 300 henkeä (vuonna 2005).
Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuulunut Şuşan piiri on perustettu vuonna 1930. Neuvostoaikana sen pinta-ala oli 300 neliökilometriä. Asukkaiden enemmistön muodostivat azerit: 58,3 % vuonna 1939 ja 80,9 % vuonna 1979. Armenialaisten osuus oli 38,6 % vuonna 1939 ja 18,0 % vuonna 1979. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan piirissä oli 20 400 asukasta.
Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Šušin piiriin pienen osan valtaamastaan Laçınin piiristä. Nykyisellään piiri rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Vuoristo-Karabahin tasavallan Askeranin piiriin, kaakossa Hadrutin piiriin ja lännessä Qašataghin piiriin. Hallinnollinen keskus on Šušin (azeriksi Şuşa) kaupunki, josta on 11 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Asukkaista 99,6 % on armenialaisia.
Vapaapotku

Vapaapotku on jalkapallon rangaistuskäytäntö, joka suoritetaan, kun pelaaja ”rikkoo” toisen joukkueen pelaajaa. Erotuomari antaa ”rikotun” pelaajan joukkueelle vapaapotkun vastustajan maalia kohti, ilman että vastustaja puuttuu siihen. Potku on suoritettava paikaltaan eli palloa ei saa lähteä kuljettamaan. Tilanteesta riippuen vapaapotku määrätään joko suoraksi tai epäsuoraksi. Suorasta vapaapotkusta saa tehdä maalin, mutta epäsuora vapaapotku tulee syöttää. Myös poikkeuksia voi löytyä.
Daniel Buren

Daniel Buren (s. 25. maaliskuuta 1938) on ranskalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan muun muassa Les Deux Plateaux -teoksesta Palais-Royalin pihalla Pariisissa.
Buren syntyi Boulogne-Billancourtissa ja opiskeli École des Métiers d'Artissa ja École Nationale Supérieure des Beaux Artsissa. Hänelle myönnettiin vuonna 2007 Praemium Imperiale.
Vuonna 1988 Porin taidemuseo järjesti Daniel Burenin näyttelyn. Keväällä 1991 Burenin Lippumeri, 288 vihreävalkoraitaista lippua saloissa, hallitsi Helsingin Rautatientoria juhlistaen vastapäisen Ateneumin taidemuseon avajaisia peruskorjauksen jälkeen.
Stiftelsen för Åbo Akademi

Historia

Säätiön alkupääoma oli 3,47 miljoonaa markkaa ja vuonna 1918 perustetun Åbo Akademin toiminta rahoitettiin täysin säätiön pääomatuotoilla kunnes se sai ensimmäisen valtionavustuksensa vuonna 1956.
Valtiolle päävastuu Akademin toiminnasta siirtyi vasta 1. elokuuta 1981 erillisellä valtion ja Stiftelsen för Åbo Akademin välisellä sopimuksella. Sopimuksen jälkeen säätiö on määritellyt päämäärikseen turvata, ylläpitää ja tukea Åbo Akademin toimintaa sekä suomenruotsalaista kulttuurielämää ja tieteellistä tutkimusta.

Toiminta

Säätiö ylläpitää muun muassa Sibelius-museota, Ett Hem -museota, Casa Haartmania, Åbo Svenska Teaterin rakennusta, uskontotieteelliseen ja kulttuurihistorialliseen tutkimukseen erikoistunutta Donner-instituuttia ja Forum Marinum -säätiötä.
Milorad Dodik

Milorad Dodik (kyril. Милорад Додик, s. 12. maaliskuuta 1959, Laktaši) on bosnialainen serbipoliitikko. Hän on Serbitasavallan presidentti vuodesta 2010. Hän edustaa Itsenäisten sosiaalidemokraattien liittoa (SNSD).
Dodik valittiin toiselle kaudelle lokakuun 2014 vaaleissa SNSD, DNS ja SP-puolueiden tuella. Hän voitti niukasti Ognjen Tadićin.
Matt Frattin

Ura

Frattin pelasi yhteensä 153 ottelua Pohjois-Dakotan yliopiston jääkiekkojoukkueessa vuosina 2007–2011, tehden 119 pistettä.
Maple Leafs kiinnitti Frattinin kahden vuoden tulokassopimuksella 8. huhtikuuta 2011. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä seuraavana päivänä. Ensimmäisen maalinsa Frattin teki 19. marraskuuta 2011.
Frattin teki kahden vuoden sopimuksen Maple Leafsin kanssa 1. heinäkuuta 2012. Hänet vaihdettiin Los Angeles Kingsiin Ben Scrivensin ja varausvuoron kanssa 23. heinäkuuta 2013. Maple Leafs sai vaihdossa vastineeksi Jonathan Bernierin.
Kingsissä Frattin pelasi kauden 2013–2014 vaihtojen takarajalle asti, jolloin hänet vaihdettiin Columbus Blue Jacketsiin toisen kierroksen varauksen ja ehdollisen kolmannen kierroksen varauksen kanssa. Kingsiin siirtyi loukkaantumisista kärsinyt Marián Gáborík, joka ei tuntunut sopivan Blue Jacketsin pelityyliin.
Juuso Mursu

Juuso Mursu (2. lokakuuta 1740 – 3. heinäkuuta 1807 Pudasjärvi) oli Pudasjärvellä ja Taivalkoskella asunut kansanrunoilija.
Renkinä ja torpparina toiminut Mursu asui nykyisen Taivalkosken alueella 1770-luvun alkupuolelta aina vuoteen 1792 jolloin hän muutti silloisen Kuusamon, nykyisen Posion puolelle, ja sieltä edelleen 1803 ilmeisesti Kouvanjärvelle Pudasjärvelle.
Harakankaunokki

Ulkonäkö

Harakankaunokki on yksi- tai kaksivuotinen, 20–50 senttimetriä korkeaksi kasvava. Varsi on jäykän pysty ja hyvin harittavasti haarova. Sen latvassa sijaitsevat lukuisat, kaunokiksi pienet mykerökukinnot. Mykeröiden kehtosuomujen kärkiosat ovat oljenvärisiä ja ripsiliuskaisia. Kukan teriö on vaaleanpunainen tai valkoinen.

Levinneisyys

Harakankaunokin päälevinneisyysalue on Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa, missä sitä kasvaa peltorikkakasvina. Se on levinnyt Länsi- ja Keski-Eurooppaan, paikoin myös Pohjois-Eurooppaan. Suomessa kasvi on harvinainen satunnaistulokas, josta on alle 20 havaintoa, enimmäkseen yli 50 vuotta vanhoja. Leviämisreittinä oli yleensä Neuvostoliitosta tuotu vilja.
Sydän paikallaan (romaani)

Juoni

Romaanin päähenkilö ja minäkertoja on eläkeikäinen kirjailija Hans von Blixt ('blixt' ruots. salama), jota romaanissa kutsutaan myös Hanskiksi ja Handeksi. Tapahtumat vapusta kesän yli syksyyn sijoittuvat Itä-Helsinkiin, kaupungin vuokrayksiöön "kalliin asuinalueen ja Finnsomalian välissä" sekä muutamiin muihin paikkoihin, kuten Itäkeskukseen ja Tampereelle.
Kirjailija tapaa kahta naista, "rehellistä suhdetta" Riitasta ja etenkin Mikaelasta etsien ("eikä minusta ole rakastamaan sitä luupussia yhtään enempää kuin ketään muutakaan ja hyvä niin"), kuljeskelee ja kuntoilee lähiseuduilla, törmää ohimennen veneilystä innostuneeseen poikaansa ja miniäänsä. Käy säännönmukaisesti aamiaisella ja iltapäiväkahvilla Itäkeskuksen ostoskeskuksella havainnoiden kanssakulkijoita ja ehdotellen nuorelle tarjoilijattarelle lähempää tuttavuutta. Kirjailija tekee matkan Tampereelle samalla kun on yrittänyt saada päätökseen moniosaista antiromaaniaan ja pitkää vastauskirjettä elämäkertakirjuriksi ryhtyneelle vanhalle kuolemaa tekevälle ystävälleen Allulle.
Kirjassa arvioidaan elämää taaksepäin keskittymällä menneiden vuosikymmenten henkilösuhteisiin ja kirjallisiin tapahtumiin, ennustellaan ihmiskunnalle kavalaa tulevaisuutta ja rienataan paitsi yhteiskunnan valkokaulusparemmistoa myös sen johtajistoa, "Arkadian natokiimaisia europellejä, entisiä missejä, ulkopoliittisia Touho-serkkuja ja puolustusministeriön Vänrikki Nappuloita". Osansa saarnoista saavat maailmanpolitiikka, ulko- ja sisäpolitiikka, kulttuuripiirit, Kekkonen ja Kekkoslandia, kirkko ja koko suomalainen elämäntapa, tämä "kännykkäteollisuutensa sivistämä Härmä".
Loppua kohden kirjailija alkaa epäillä menneiden muistelemisen mielekkyyttä: "Jälkiväsymys vei komiikan puolelle: 66-vuotias äijä pui sopeutumisvaikeuksiaan kuin kolmekymppinen Netta Muskett. Kun asiat kuitenkin olivat yksinkertaisia: elää ilman kuohuntaa, levottomuutta, ihmissuhdeongelmia tai 'luokkatietoisuutta', joko valheellisuudessa joka tähänkin asti on pitänyt yllä parisuhteita olioitten kesken joita ei luotu yksiavioisiksi, tai sitten yksikseen, vihdoinkin."
Salama sekoittaa kirjassaan omaelämäkerrallista, elettyä kokemusaineistoa sepitteelliseen kerrontaan. Kirjassa esitetyt näkemykset ovat melkein kuin hänen omiaan, mutta todellisuudessa kirjailija ei ole aivan niin kiukkuinen kuin kirjan kertoja Hans. "Hän saa kirjani sivuilla kiukutella niin paljon kuin lystää, ja minä voin viettää vähän seesteisempää eläkeläiskirjailijan elämää. On terapeuttista, että voin sanataiteen välityksellä purkaa tuntojani ja elettyä elämää fiktiivisten hahmojen kautta. (...) Kirjojeni Harri Salmisesta tai tästä Hans von Blixtistä on helpompi kirjoittaa kuin pusata tekstiä Hannu Salamasta. Fiktiohan piirtää paljon todempaa kuvaa minusta. (...) On hauskaa tehdä jäynää lukijoille, jotka posket punoittaen miettivät, kuka kukin kirjassa on, ja mikä on totta ja tarua."
Kehlsteinhaus

Historia

Kehlsteinhausin rakennuttamisesta keskusteltiin ensimmäisen kerran huhtikuussa 1937. Valtakunnanjohtaja Martin Bormannin esittämä aikataulu oli todella tiukka, sillä rakennuksen tuli olla valmis Hitlerin 50-vuotissyntymäpäivänä 20. huhtikuuta 1939. Työt aloitettiin vielä vuoden 1937 aikana. Kehlsteinvuorelle ei kulkenut teitä, eikä siellä ollut ennestään rakennuksia, joten rakennustyöt jouduttiin aloittamaan aivan perusteista.
Vuorelle vievä tie oli aikanaan todella vaativa rakennusprosessi. Fritz Todtin valvonnassa tehty tie oli lopulta 6,5 kilometriä pitkä, eikä siinä ole kuin yksi neulansilmämutka. Kaikki rakennusmateriaali jouduttiin viemään vuorelle vaikeissa olosuhteissa, ja talvisin työ oli hidasta. Tien piti alkuperäissuunnitelmien mukaan jatkua huipulle asti, mutta lopulta päädyttiin toiseen ratkaisuun. Tie pyrittiin saamaan mahdollisimman huomaamattomaksi, mutta huippu oli puurajan yläpuolella. Tien loppuosuus olisi ollut näin todella helppo nähdä alhaalla olevasta laaksosta. Lopulta päädyttiin siihen, että vuoren huipulle pääsisi sen sisällä kulkevan hissin avulla.
Huolimatta vaikeista olosuhteista Kehlsteinhaus oli valmis jo vuoden 1938 lopulla huomattavasti aikatauluaan edellä. Sen rakentamiseen kului noin 34 miljoonaa Reichsmarkia. Sen rakentamiseen uskotaan osallistuneen yli 3 500 työntekijää. Työ oli hyvin palkattua, mutta se oli myös vaarallista. Kehlsteinhausin rakennustöissä kuoli kahdeksan työntekijää; heistä viisi kuoli 10. syyskuusta 1937 tapahtuneessa maanvyörymässä.
Hitler vieraili Kehlsteinhausilla ensimmäisen kerran 16. syyskuuta 1938. NSDAP esitteli sen hänelle virallisesti hänen 50-vuotispäivänään. Hitler teki Kehlsteinhausiin vain 14 vierailua vuosien 1938–1940 aikana. Viimeisen kerran hän kävi siellä 17. lokakuuta 1940. Hitler tapasi Kehlsteinhausissa muun muassa Ranskan suurlähettilään André François-Poncet’n. Eva Braun järjesti siellä 3. kesäkuuta 1944 siskonsa Gretlin ja SS-kenraali Hermann Fegeleinin häävastaanoton. Hitler ei itse pystynyt osallistumaan tilaisuuteen sotatilanteen takia.
Kehlsteinhaus säästyi sodan aikana ja sen jälkeen. Obersalzbergiin tehtiin ilmahyökkäys huhtikuussa 1944, mutta Kehlsteinhaus säilyi vahingoittumattona, koska se sijaitsi sen verran kaukana Obersalzbergin rakennuskompleksista. Se oli kuitenkin vuonna 1952 merkitty tuhottavaksi alueen muiden vanhojen natsirakennusten mukana. Aluepresidentti Karl Theodor Jacobin väliintulo esti kuitenkin rakennuksen tuhoamisen ja se palautettiin Baijerin osavaltiolle samana vuonna.
Kotkanpesä on nykyään museoitu ja siellä toimii ravintola. Hyvällä säällä voi talolta nähdä esimerkiksi Salzburgin kaupunkiin Itävaltaan. Myös näkymä vieressä sijaitsevalle Königsseelle on upea. Kehlsteinhausissa vierailee vuosittain turisteja kaikkialta maailmasta. Paikalle pääsee nykyisin bussilla, jalkaisin tai helikopterilla.