google/wiki40b huggingface dataset:
Asashimo

Palvelus

Asashimo otettiin palvelukseen 27. marraskuuta 1943 Osakassa komentajanaan Yūgirin entinen päällikkö Maekawa Nisaborou. Alus liitettiin koulutuksen ajaksi 1. laivaston 11. hävittäjälaivueeseen. Aluksen päälliköksi määrättiin 27. tammikuuta 1944 'Samidaren päällikkö Sugihara Yoshirou.
Asashimo liitettiin 10. helmikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. viirikköön. Alus suojasi 26. helmikuuta joukkojenkuljetussaattuetta Ujinasta Saipanille ja Guamille. Alus vaurioitti 29. helmikuuta tykkitulella Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Rockia ja se oli mukana upotettamassa sukellusvene USS Troutia. Alus pelasti yhdessä Okinamin kanssa Sakitomarulta 1 720 henkiinjäänyttä. Alus palasi 15. maaliskuuta Japaniin.
Asashimo suojasi 20.–28. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattuetta Yokosukasta Trukille ja 1.–14. huhtikuuta Trukilta Saipanille ja Balikpapanilta Linggaan. Alus suojasi 11.–19. toukokuuta säiliöaluksista koottua saattuetta Linggasta Balikpapanin kautta Tawitawille.
Asashimo otti osaa 19.–20. kesäkuuta Filippiinienmeren taisteluun, jossa se suojasi amiraali Takeo Kuritan lentotukialusosastoa. Alus suojasi 8.–16. heinäkuuta joukkojenkuljetussaattuetta Kuresta Okinawalle ja sieltä edelleen Linggaan. Alus suojasi 18.–20. lokakuuta laivasto-osastoa Linggasta Bruneihin.
Asashimo otti osaa 23.–25. lokakuuta Leytenlahden taisteluun, jossa se suojasi amiraali Kuritan 1. hyökkäysosastoa. Alus osallistui 23. lokakuuta Atagolta hengissä selvinneiden pelastamiseen, minkä jälkeen se saattoi vaurioituneen Takaon takaisin Bruneihin. Alus saapui 31. lokakuuta Bruneista Manilaan suojatakseen Leyteen lähetettäviä joukkojenkuljetusaluksia.
Asashimo suojasi 8.–12. marraskuuta joukkojenkuljetussaattueen TA No.4 Manilasta Ormociin. Alus liittyi 10. marraskuuta saattueeseen TA No.3 lähestyessään Ormocia. Ainoastaan se selvisi Yhdysvaltain ilmavoimien hyökättyä 11. marraskuuta saattuetta vastaan. Se palasi Manilaan, josta se purjehti 13.–22. marraskuuta Spratlysaarten kautta Linggaan.
Asashimo liitettiin osaksi San Josen tulitukiosastoa. Alus pelasti 26. joulukuuta uppoavalta Kiyoshimolta 167 henkiinjäänyttä. Alus suojasi 10.–20. helmikuuta 1945 taistelulaivoja Ise ja Hyūga Singaporesta Kureen, jossa alus siirrettiin 23. helmikuuta telakalle huollettavaksi.
Asashimo palasi 27. helmikuuta Kuren telakalta. Alus oli 6. huhtikuuta 1945 suojaamassa taistelulaiva Yamatoa sen viimeisessä hyökkäyksessä kohti Okinawaa. Asashimo jäi kuitenkin moottorivian vuoksi jälkeen taisteluryhmästä ja 7. huhtikuuta Task Force 58:n lentokoneet upottivat sen 275 kilometriä Nagasakista lounaaseen. Aluksen mukana menetettiin koko miehistö.
Roger Pontare

Roger Pontare (s. 17. lokakuuta 1951 Slagnäs) on ruotsalainen laulaja. Hän asuu tällä hetkellä (heinäkuu 2008) Örnsköldsvikissa.
Hän on edustanut Ruotsia Euroviisuissa kahdesti, vuosina 1994 laulaja Marie Bergmanin kanssa ja 2000 laululla When Spirits Are Calling My Name. Hänellä on kolme lasta, Jimmy, Viktor ja Vincent Pontare, joka on myös musiikkiuralla.
Coloris

Vastaanotto

Jukka Tapanimäki arvioi Coloriksen myönteisesti MikroBitissä. 
Ruotsalainen Datormagazin -lehti antoi pelille 8/10 arvostelussaan (huom: kuva on pelistä Wild Streets).
Saksankielinen Amiga Joker -lehti antoi pelille 80% arvostelussaan.
Eugene Kranz

Eugene Francis ”Gene” Kranz (s. 17. elokuuta 1933 Toledo, Ohio) on eläkkeelle jäänyt Nasan entinen päälennonjohtaja, joka tuli kuuluisaksi Apollo 13:n pelastamisesta ja Apollo 11:n johtamisesta kuun pinnalle (Apollo 11:n kuumoduuli vei ensimmäisenä kaksi ihmistä vieraan taivaankappaleen pinnalle kesällä 1969). Hän oli Apollo-ohjelmassa yksi päälennonjohtajista ja johti muun muassa Apollo 13:n miehistön pelastamista. Kranz oli saanut lennojohtokokemusta ennen Apollo-ohjelmaa Gemini-sarjan avaruuslento-ohjelmasta. 
Apollo 11:n kuumoduuli (LM) laskeutui kuun pinnalle ensimmäisenä Apollo-ohjelman lentona ja koko kriittisen jarrutusvaiheen ajan, joka kesti n. 12 minuuttia ennen pintakosketusta, toimi päälennonjohtajana Gene Kranz ja hänen lennonjohtotiiminsä. Lennonjohtotiimiin kuului Kranzin lisäksi lukuisia eri lentoon liittyvien osa-alueiden alilennonjohtajia ja joiden lennonvalvontaan perustuen Kranz saattoi antaa lopulliset etenemis- ja laskeutumisluvat Apollo 11:n kuumoduulin miehistölle. Ennen kunkin kriittisen vaiheen aloittamista Kranz tyypillisesti kävi läpi jokaisen alilennonjohtajan ja kysyi "onko lupa ("go").." siihen ja siihen vaiheeseen. Lopullisen luvan antaminen astronauteille edellytti, että kaikki alilennonjohtajat antoivat luvan ("go"). Tämän tiedon Kranz välitti CAPCOMille (astronauttien kuulokemyssyyn puhujalle), joka lopulta viestitti luvan astronauteille koko maata kiertävän DSN (Deep Space Network) radiolinkkijärjestelmän avulla. Lennonjohtajat näkivät edesään monitoreissa reaaliaikaisen tiedon eri laitteiden tilasta niihin asennettujen antureiden avulla. Tietoja siirsivät avaruusalusten tietokoneet tietoliikenteenä DSN:n välityksellä maapallolle automaattisesti. 
Lennonjohtajien työ ja erilaisten ongelmatilanteiden arvostelukyky oli välttämätön ja arvokas apu Apollo-ohjelman onnistumisessa. Lentäväksi lauseeksi muodostui Kranzin Apollo 13 -projektin vaikeuksien keskellä lausumaksi väitetty ”Epäonnistuminen EI ole vaihtoehto!” Lausahdus juontuu simulaatiokoulutuksesta, jota lennonjohtajat kävivät miehistön ja muun tarvittavan henkilökunnan kanssa vuosia ennen varsinaisia lentoja. Simulaatioissa harjoiteltiin kaikkia mahdollisia mieleen tulevia tapahtumakulkuja, minkä johdosta lennonjohtajista kehittyi taitavia lentoon liittyvien ongelmatilanteiden selvittäjiä. Täydellistä ja lopullista epäonnistumista ei suvaittu missään skenaariossa, vaan ponnisteluja lennon pelastamiseksi jatkettiin aina viimeiseen asti. Näin toimittiin myös Apollo 13:n todellisessa katastrofissa, jossa komento-service-moduulissa (CSM) tapahtui räjähdys.
Apollo 13:n tarinasta tehdyssä vuoden 1995 elokuvassa Kranzia esitti Ed Harris. 
Kranz vetäytyi täysin julkisuudesta jäätyään eläkkeelle.
Naisten luominen

Naisten luominen on Karibian tainojen myytti. Ensimmäiset ihmiset olivat miehiä. Eräänä sateisena päivänä miehet saapuivat kalastamasta ja näkivät outoja olentoja putoilemassa puista. Miehet ymmärsivät, että ne olisivat tärkeitä heille. He vangitsivat tulevat naiset ja sitoivat heihin tikkoja (inrir). Tikat erehtyivät luulemaan heitä puiksi ja hakkasivat heihin reiät, sukupuolielimet.
Iso-Saares

Maantietoa

Järven pinta-ala on 32 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen yläosan valuma-alueeseen (35.343) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 149,6 metriä mpy.
Justin Achilli

Justin Achilli on yhdysvaltalainen roolipelisuunnittelija sekä kirjailija. Hän on yhteistyössä kirjoittanut useita White Wolf -kustantamon julkaisemia World of Darkness -maailmaan pohjautuvia roolipelikirjoja ja novelleja.
Achilli tunnetaan parhaiten vaikutuksestaan Vampire: The Masquerade ja sitä seuranneeseen Vampire: The Requiem-roolipeleihin, joiden pääsuunnittelijana hän on toiminut.
Achilli on vieraillut Suomessa vuonna 2002 Ropecon-tapahtuman kunniavieraana.
Raataja

Raataja oli suomenkielinen yhteiskunnallinen viikkolehti, joka ilmestyi vuosina 1904–1910. Suomalaismielinen yhteiskunnallisia uudistuksia ajava nuorten ”kravattisosialistien” ryhmä perusti radikaalin Raataja-viikkolehden vuonna 1904. Lehden toimittajana ja myöhemmin päätoimittajana toimi Kyösti Wilkuna. Mukana lehden toimituksessa oli myös V. A. Koskenniemi, joka toimi aluksi vuoden verran lehden toimitussihteerinä ja myöhemmin kirjallisen osaston toimittajana.

Lehden linja

Lehden linja määriteltiin seuraavanlaisesti lehden ensimmäisessä numerossa vuonna 1904.
Perustaen toimintansa puhtaasti kansalliselle ja kansanwaltaiselle pohjalle tulee ”Raataja” selwittelemään, ja kotoisia oloja sekä asiain luonnollista kehitystä silmällä pitäen, ajamaan työwäenliikettä, raittius-, nais- ja siweellisyyskysymyksiä; osuustoimintaa ja kunnallista sosialismia; maatalouspoliittisia ja tilattoman wäestön aseman parantamispyrintöjä; nuorisoseuraliikettämme ja kaswatus kysymyksiä. Wielä tulee Raataja seuraamaan kauppaa ja teollisuutta, warsinkin kotimaista, sekä tekemään selkoa uusimmista wirtauksista kirjallisuuden, etenkin yhteiskunnallisen, tieteen ja taiteen wainiolla.
Johann Friedrich Herbart

Johann Friedrich Herbart (4. toukokuuta 1776, Oldenburg – 14. elokuuta 1841, Göttingen) oli saksalainen filosofi, psykologi ja ”tieteellisen pedagogiikan” perustaja.
Ranskan avoin tennisturnaus 2014

Poisjäännit

Turnauksesta jäivät pois miesten puolella maailmanlistan sijalla seitsemän oleva Juan Martín del Potro rannevamman vuoksi. Myöskään Florian Mayer ja Janko Tipsarević eivät osallistuneet turnaukseen loukkaantumisten takia. Naisista turnauksen jättivät loukkaantumisen takia väliin Viktoryja Azarenka, Bethanie Mattek-Sands, Jamie Hampton, Laura Robson ja Galina Voskobojeva.
HMS Freesia (K43)

Palvelus

Alus myytiin 1946 Hong Kongiin Wheelock Mardenille, joka nimesi sen Freelockiksi. Alus haaksirikkoutui San Jorgessa huhtikuussa 1947 hinattaessa sitä Lontoosta Shanghaihin.
Isyysvapaa

Isyysvapaa on isälle myönnettävä palkaton vapaa. Suomessa vapaan pituus on 54 arkipäivää, josta enintään 18 arkipäivää voi käyttää samaan aikaan kuin lapsen äiti viettää äitiysvapaata tai vanhempainvapaata. Tänä aikana isällä on oikeus hakea Kansaneläkelaitokselta isyysrahaa. Isyysrahan saanti edellyttää, että hän on asunut 180 päivää Suomessa välittömästi ennen lapsen laskettua syntymäaikaa ja että hän on lapsen äidin kanssa avioliitossa tai asuu samassa taloudessa. Myös adoptioisällä on oikeus isyysrahaan. Isyysrahan määrä lasketaan yleensä verotuksessa vahvistettujen työtulojen mukaan. Isyysrahaa maksetaan kuitenkin 15,20 euroa jokaiselta arkipäivältä isyysvapaalla olevalle isälle, joka suorittaa samanaikaisesti ase- tai siviilipalvelusta.
Isyysvapaata voi pitää 1–4 jaksossa äitiys- ja vanhempainrahakauden aikana. Arkipäiviksi lasketaan kaikki päivät lukuun ottamatta sunnuntaita ja juhlapyhiä. Isyysvapaasta on ilmoitettava työnantajalle viimeistään 2 kuukautta ennen aiottua vapaata, tai mikäli jakson pituus on enintään 12 arkipäivää, yhtä kuukautta ennen.
Arvo Vaara

Arvo Vaara (syntyjään Arvi Antinpoika Tuokkola, s. 1891 Teuva – ?) oli Kanadassa ja Neuvostoliitossa työskennellyt suomalaissyntyinen toimittaja.
Maanviljelijän perheeseen syntynyt Vaara muutti vuonna 1908 sisarpuolensa luokse Yhdysvaltoihin. Pian Vaara siirtyi Kanadan Vancouveriin, jossa hän työskenteli etupäässä metsätöissä. Vuonna 1912 hän liittyi Kanadan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.
Vuosina 1924–1932 Vaara työskenteli kommunistisen Canadan Suomalaisen Järjestön julkaiseman Vapaus-lehden toimituksessa. Vuonna 1928 hänet valittiin lehden päätoimittajaksi. Seuraavaana vuonna Vaara tuomittiin sakkoihin ja kuuden kuukauden vankeuteen Vapaudessa julkaistusta kirjoituksesta, jonka tulkittiin herjaavan kuningas Yrjö V:ttä. Sen jälkeen hän toimi Kanadan kommunistipuolueen virkailijana. Vaara nimitettiin lehden päätoimittajaksi uudelleen syksyllä 1930. Vuonna 1932 hänet vangittiin ja karkotettiin Kanadasta osana viranomaisten kommunismin vastaista kampanjaa.
Karkotuksen yhteydessä Vaaralle myönnettiin suomalainen passi ja hänet saatettiin vartioituna Halifaxista ja edelleen Lontoosta Suomeen lähtevään laivaan. Vaara jättäytyi kuitenkin Tanskassa pois laivasta ja matkusti Neuvostoliittoon. Hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden vuonna 1933, mutta ei päässyt NKP(b):n jäseneksi. Vaara työskenteli suomenkielisen radion toimittajana Petroskoissa ja Uhtualla. Neuvosto-Karjalan suomalaisvainojen alettua hän oli vuodet 1936–1940 metsätyöläisenä. Kesällä 1940 hänet kutsuttiin jälleen radiokomitean palvelukseen Petroskoihin.
Jatkosodan aikana Petroskoita evakuoitaessa Vaaran proomu ajelehti Äänisellä Vehkaojan rantaan ja hän jäi suomalaisten vangiksi. Suomalaiset luovuttivat Vaaran kommunistina saksalaisille syyskuussa 1942, minkä jälkeen hänen jälkensä katosivat.
Herkules (tähdistö)

Tähdet

Rasalgethi tai Ras Algethi (α Her) on väriltään hyvin punainen moninkertainen epäsäännöllinen sykkivä muuttuja 550 valovuoden päässä Maasta. α¹ on kaksoistähti, jossa systeemin muodostavat punainen ylijättiläinen ja sen pienempi kumppani. α² on myös kaksoistähti, jossa parina on keltainen jättiläistähti ja F-spektriluokan kääpiötähti. α¹ on neljänneksi suurin tunnettu tähti, sen halkaisija on Aurinkoamme jopa 460 kertaa suurempi. Tähden nimi on johdettu arabiasta ja tarkoittaa "polvistuvan päätä".
β Herculis eli Kornephoros on noin 150 valovuoden päässä oleva K0-spektriluokan tähti ja sen kirkkaus on +2,8ᵐ. Myös tämän tähden nimi on johdettu arabiasta ja tarkoittaa "aseen kantajaa".
Rutilicus (ζ Her) on +2,81 magnitudin kaksoistähti, jossa juuri pääsarjavaiheensa päättänyt alijättiläistähti ja himmeämpi kumppani (+5,53ᵐ) kiertävät toisensa noin 35 vuoden jaksoissa keskimäärin 15 tähtitieteellisen yksikön etäisyydellä toisistaan. Pari on osa suurempaa yhtenäisesti liikkuvaa järjestelmää, johon kuuluvat myös φ² Pavonis, ζ Reticuli, 1 Hydra, Gl 456, Gl 678 sekä Gl 9079.
Muita nimettyjä tähtiä ovat λ Her eli Maasym ("ranne"), +4,41ᵐ ja 370 valovuotta; δ Her eli Sarin, +3,2ᵐ ja 96 valovuotta; ω Her tai Kajam joka kuvaa Herkuleen nuijaa, josta tähden nimikin on peräisin (+4,57ᵐ/235 valovuotta).

Syvän taivaan kohteet

Messier 13 (NGC 6205) on näyttävä pallomainen tähtijoukko 2,5 astetta η Her-tähdestä etelään. Joukon tunnistaa helposti niin sanotusta "Mersun merkistä", Y-kirjaimen muotoinen pimeä sumu joukon keskiosissa. Joukko on meistä runsaan 25 000 valovuoden päässä ja sen koko on noin 145–165 valovuotta (lähteestä riippuen) joka vastaa taivaalla noin runsasta 20 kaariminuuttia. Tähtiä joukossa on 300 000. Vuonna 1974 Arecibon radio­tele­skoopilla lähetettiin yksinkertainen radio­viesti joukon suuntaan.
Neljännesaste M13:sta pohjoiseen päin sijaitsee galaksi IC 4617, joka on +14,5 magnitudin kierteisgalaksi. Edellisestä neljännesaste itään ja puoli astetta pohjoiseen sijaitsee myös kierteisgalaksi NGC 6207. Se on kirkkaudeltaan +11,6ᵐ ja kooltaan 3×1,3 kaariminuuttia.
Messier 92 (kuvassa) on myös pallomainen tähtijoukko, muttei yllä näyttävyydessä edellisen tasolle, vaikka on myös kirkkaimpia pallomaisia pohjoisella taivaanpuoliskolla. Joukon löysi saksalainen tähtitieteilijä Johann Elert Bode vuonna 1777 ja uudelleen Charles Messier 1781.
Jaana Aalto

Henkilöhistoria

Aalto aloitti kuvataiteen opintonsa Limingan taidekoulussa 1976–1977 ja jatkoi niitä Kankaanpään taidekoulussa 1977–1978. Vuosina 1978–1983 hän suoritti Taideteollisessa korkeakoulussa graafisen linjan. Vuosina 1984–1993 Aalto työskenteli Paletti Oy:lle, minkä jälkeen hän on toiminut freelancer-graafikkona. 
Jaana Aalto asuu Hämeenlinnassa. Hän on naimisissa valokuvaaja Terho Aallon kanssa ja heillä on kaksi lasta, arkeologi Ilari Aalto ja tekstiilimuotoilija Noora Aalto.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Hämeenlinna-seura ja Wanaja-seura valitsivat Jaana Aallon vuonna 1995 vuoden hämeenlinnalaiseksi. Aallon kuvittama Keijukaiset-kirja (SKS 1995) oli vuonna 2011 ehdolla Kirjapöllö-palkinnon saajaksi.

Tuotanto

Jaana Aalto on kuvittanut yli 2000 postikorttiaihetta. Niiden lisäksi hän on tehnyt lukuisia kirjakuvituksia ja kuvittanut Pikkukakkosen pala-animaatiot Eetu ja Reetu (1988), Sohvi ja Samettinalle (1990), Panu pingviini (1992), Tonttu (2000) ja Noitatyttö Nunneli (2002).
Aalto on osallistunut useisiin yksityis- ja yhteisnäyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla, muun muassa Natura-näyttelyyn Tverissä Venäjällä, Bratislavan kuvitusbiennaaliin Slovakiassa ja kuvitusbiennaalin kiertonäyttelyyn Japanissa.
Viherkottarainen

Levinneisyys

Viherkottaraista tavataan Australiassa, Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Adam Peaty

Ura

Peaty ui nuorten EM-kilpailuissa 2012 alkuerissä Britannian 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka sai toisella kokoonpanolla loppukilpailussa pronssia. Glasgow’n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän saavutti kultaa 100 metrin rintauinnissa ajalla 58,94 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa 50 metrin rintauinnissa.
Peaty teki 2014 Berliinin EM-kilpailuissa 50 metrin rintauinnin välierissä maailmanennätyksen 26,62. Loppukilpailun hän voitti ajalla 27,00. Hän voitti Euroopan-mestaruuden myös 100 metrin rintauinnissa ajalla 58,96 sekä miesten ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Peaty saavutti Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hopeaa 50 ja 100 metrin rintauinnissa sekä sekajoukkueiden 4 × 50 metrin sekauintiviestissä. 
Peaty ui 100 metrin rintauinnin maailmanennätyksen 57,92 Lontoossa 17. huhtikuuta 2015. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 hän ui 50 metrin rintauinnin välierissä maailmanennätyksen 26,42. Loppukilpailussa hän voitti kultaa ajalla 26,51. Hän voitti maailmanmestaruuden myös 100 metrin rintauinnissa ajalla 58,52 ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Netanyan lyhyen radan EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 50 ja 100 metrin rintauinneissa.
Peaty voitti Lontoossa 2016 Euroopan-mestaruuden 50 metrin rintauinnissa ajalla 26,66, 100 metrin rintauinnissa ajalla 58,36 sekä 4 × 100 metrin miesten ja sekajoukkueiden sekauintiviesteissä. 
Peaty voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kultaa 100 metrin rintauinnissa. Hän teki jo alkuerissä maailmanennätyksen 57,55, ja paransi ennätyksen loppukilpailussa aikaan 57,13. Hän ui lisäksi toisen osuuden Britannian hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. 
Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti kultaa 50 metrin rintauinnissa ajalla 25,99 (uituaan välierissä maailmanennätyksen 25,95) ja 100 metrin rintauinnissa ajalla 57,47 sekä hopeaa 4 × 100 metrin sekauinnissa. Joulukuussa 2017 Kööpenhaminan lyhyen radan EM-kilpailuissa Peaty voitti ensimmäisen kerran urallaan kultaa myös lyhyellä radalla 100 metrin rintauinnissa sekä pronssia 50 metrin rintauinnissa. 
Peaty voitti Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 kultaa 100 metrin rintauinnissa ajalla 58,84. Lisäksi hän sai hopeaa 50 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Hän voitti samana vuonna Glasgow'ssa Euroopan-mestaruuden 50 metrin rintauinnissa ajalla 26,09, 100 metrin rintauinnissa maailmanennätysajalla 57,10 sekä niin miesten kuin sekajoukkueidenkin 4 × 100 m sekauintiviestissä.
Peaty voitti Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 kultaa 50 metrin rintauinnissa ajalla 26,06, 100 metrin rintauinnissa ajalla 57,14 ja miesten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. 100 metrin rintauinnin välierissä hän teki maailmanennätyksen 56,88. Hän alitti 57 sekunnin rajan ennen kuin kukaan toinen uimari oli uinut 100 metrin rintauintia alle 58 sekunnin. Hän sai lisäksi pronssia sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Minskin sopimus

Minskin sopimus solmittiin 5. syyskuuta 2014 Ukrainan, Venäjän federaation, Donetskin kansantasavallan ja Luhanskin kansantasavallan kesken, ja sen pyrkimyksenä oli pysäyttää taistelut Itä-Ukrainan sodassa. Se allekirjoitettiin pitkällisten neuvottelujen päätteeksi Minskissä, Valko-Venäjällä Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ETYJ:n johdolla. Sopimusta edelsi useita yrityksiä lopettaa taistelut Donbassin alueella, ja sen pyrkimyksenä oli välitön aselepo. Taistelut kuitenkin jatkuivat sopimuksesta huolimatta.
Sopimusta seurasi Minsk II helmikuussa 2015.
Theodore Dakpogan

Theodore Dakpogan (s. 1956 Ouidah, Ranskan Dahomey) on beniniläinen voudoun-taiteilija. Hänen teoksensa ovat saaneet vaikutteita 1800-luvun Fon-veistoksista. Hänet tunnetaan veljensä Calizten kanssa  metalliromusta tehdyistä veistoksistaan. 
Eräs osa kolonialistisen tradition perinnettä on korkeamman ja taiteellisen koulutuksen mahdollisuuksien puute, joka on johtanut ei-muodollisesti koulutettujen, itseoppineiden taiteilijoiden suureen määrään. Pula vaikeasti saatavista materiaaleista on saanut aikaan materiaalien säästämisen, pienikokoisten teosten ja kierrätysmateriaalien käytön tradition, kuten Calizte ja Theodore Dapoganien metalliromusta tehdyt veistokset.
Dakbogan on toiminut aikaisemmin seppänä, joka käyttää vain hylättyjä rautaosia teoksissaan, suhteuttaen niitä vodoun-uskonnon syvään juurtuneisiin uskomuksiin. Modernina taiteilijana Theodore Dakpogan on ollut kiinnostunut menneisyyden ja nykyhetken, ”ensimmäisen” ja ”kolmannen” maailman välisistä jännitteistä. Hänen objektinsa koostuvat konsumerismista ja massatuotannosta kieltäytymisestä ja ne viittaavat postkoloniaalisen Afrikan ratkaisemattomaan tilanteeseen.
Aden (maakunta)

Adenin maakunta (arab. عدن‎ , ʻAdan‎) on Jemenin pienin maakunta. Se sijaitsee maan eteläosassa Adeninlahden rannalla ja käsittää Adenin kaupungin sekä sen lähialueet. Myös saari Perim kuuluu Adenin maakuntaan. Maakunnan pinta-ala on 750 neliökilometriä ja vuonna 2012 sen asukasluku oli 751 800.

Historia

Adenin alue oli jo esihistoriallisena aikana merkittävän kauppareitin varrella. Adenia ovat hallineet vuoroin jemeniläiset, etiopialaiset ja arabialaiset hallitsijat. 1500- ja 1600-luvuilla portugalilaiset ja osmanit taistelivat useaan otteeseen Adenin hallitsemisesta. Alue päätyi osaksi Lahejin sulttaanikuntaa 1700-luvulla, kunnes britit valloittivat Adenin vuonna 1839.
Nykyisen maakunnan alueesta tehtiin Adenin setlementti, josta tuli myöhemmin siirtokunta. Tuolloin Sokotra, Kuria Muria -saaret ja Perim liitettiin Adeniin. Vuosina 1962–1967 Aden oli yksi Etelä-Arabian federaation osavaltioista, minkä jälkeen siitä tuli Jemenin demokraattisen kansantasavallan maakunta. Kuria Muria päätyi Omanille vuonna 1967. Jemenien yhdistyttyä 1990 Aden on ollut Jemenin maakunta. Vuonna 2000 Sokotra siirrettiin Hadramautin maakuntaan.
Aprilia AF1

Historia

Aprilia AF1 -mallisto syntyi vuonna 1989 kun markkinoille tuli Aprilia Replica AF1, pyörässä on tehoa 32hv ja Rotax 123 -moottori. Vuonna 1991 malli korvattiin Futuralla, jossa uusittiin koko ulkomuoto, mutta ei konetta. Jo vuonna 1992 Aprilia korjasi taas Futuran puutteita ja ulkomuotoa Sport Pro -mallistolla jossa olikin jo paranneltu malli 123 -koneesta ja siitä irtosikin hulpeat 35hv. Myös ulkomuotoa muutettiin lähinnä takapään osalta. Sport Prohon sitten päättyikin AF1 malliston valmistus, jonka tilalle tuli Aprilia rs.
Vuoristokimalainen

Koko ja ulkonäkö

Vuoristokimalainen muistuttaa erittäin paljon lapinkimalaista, ja se erotettiin omaksi lajikseen vasta 1980-luvulla. Suomesta tavatuilla yksilöillä kuningatar ja työläinen ovat kokonaan mustia lukuun ottamatta takaruumista, joka on mustaa etummaista jaoketta lukuun ottamatta kokonaan punainen. Koiraan pään etuosa ja keskiruumiin etuosa ovat keltakarvaiset. Ruotsissa ja Norjassa tavataan koirasta muistuttavia kuningattaria ja työläisiä. Pään sivu verkkosilmän takana on harvapisteinen ja kiiltävä. Laji on pienikokoinen, mutta hieman lapinkimalaista kookkaampi. Kuningattaren pituus on 19–23 mm. Työläiset ja koiraat ovat pienempiä, vain 11–16 mm.

Levinneisyys

Vuoristokimalaisen tiedetään varmuudella esiintyvän vain Euroopassa. Esiintymisalue on hieman epäselvä, sillä vanhemmissa kartoituksissa sitä on pidetty lapinkimalaisen värimuotona tai alalajina. Esiintymispaikkoja on Fennoskandiassa, Britteinsaarilla, Pyreneillä, Alpeilla, Apenniineilla ja Balkanilla. Kimalaisen levinneisyys rajoittuu kokonaan vuoristoihin. Elinympäristöt laskeutuvat merenpinnan tasolle vain Norjan rannikolla ja Kuolan niemimaalla. Suomessa lajia on tavattu vain Utsjoen ja Enontekiön tuntureilla.
Briteissä laji vaikuttaa olevan pahoin taantumassa. Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö ja elintavat

Vuoristokimalainen viihtyy tunturikoivikoissa, mutta liikkuu myös  paljakalla. Yhdyskunta on pieni ja siihen kuuluu korkeintaan muutamia kymmeniä yksilöitä. Merkittävä uhka lajille on kanervaloiskimalainen, joka kelpuuttaa myös vuoristokimalaisen isännäkseen. Loiskimalaisen valtaamat pesät tuhoutuvat.
Lajin koiraiden tuottama feromoni on ihmisenkin aistittavissa, mutta sitä ei ole kuvailtu yhtä miellyttävän tuoksuiseksi kuin lapinkimalaiskoiraiden feromonia.