google/wiki40b huggingface dataset:
Hämeenjärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee pitkässä kallioperän ruhjelaaksossa, jota pitkin Hämeenojakin virtaa. Sen ympärillä sijaitsee pieniä mäkiä, joiden rinteitä putoaa järveen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 950 metriä. Järven rannat ovat soistunutta metsämaata ja sen rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, ja kolmas sijaitsee yhden mäen päällä. Niille tulee tiet Välimaan kylästä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,1 metriä mpy. Järveen on johdettu kolme metsäojaa. Yksi ojista tuo vedet Valkeajärvestä. Hämeenjärven laskuoja on Hämeenoja, joka laskee 3,5 kilometrin päässä Ison Saksijärven Piirilahteen.
Out of Reach

Juoni

William Lansing on entinen valtion agentti. Nykyään mies elelee metsässä ja auttaa loukkaantuneita eläimiä. Hän myös on kirjeenvaihdossa puolalaisen orpotytön Irenan kanssa. Sitten tyttö eräänä päivänä katoaa ja Lansing lähtee tutkimaan asiaa. Mutta hänelläpä onkin kovat miehet vastassa.

Kuvaukset

Elokuva kuvattiin kokonaan Puolassa ympäri Varsovaa vuoden 2003 elo-syyskuun aikana.
Ulla-Maija Määttänen

Ulla-Maija Määttänen (3. tammikuuta 1948 Jyväskylä – 14. helmikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Seinäjoelta kotoisin oleva Määttänen jäi eläkkeelle Yleisradiosta neljänkymmenen työvuoden jälkeen helmikuussa 2011.
Määttänen työskenteli Yleisradion radio- ja televisiouutisissa toimittajana ja uutispäällikkönä. Ylen Baltian-kirjeenvaihtajana hän toimi lähes 20 vuoden ajan, ensin vuosina 1991–1997 sekä jälleen vuodesta 2000 lähtien.
Sophia Heikkilä

Sophia Heikkilä (os. Karlsson, s. 22. lokakuuta 1982) on suomenruotsalainen näyttelijä. Hän valmistui vuonna 2010 Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi.
Heikkilä on näytellyt Svenska Teaternissa ja Ruotsin Kuninkaallisessa draamateatterissa sekä televisiosarjoissa.
Ennen Teatterikorkeakoulua Heikkilä opiskeli Svenska handelshögskolanissa vuosina 2002–2005. Hän soittaa pianoa ja kitaraa sekä laulaa. Heikkilä puhuu yhteensä seitsemää eri kieltä: äidinkielenään ruotsia, erinomaisesti suomea ja englantia, sujuvasti saksaa ja espanjaa sekä alkeellisesti japania ja ranskaa.
Hän on naimisissa näyttelijä Pelle Heikkilän kanssa ja heillä on kolme tytärtä.
Kopaali

Kopaali on eräs kasvien ja puiden tuottama hartsierite (puupihka), jota usein saadaan Copaifera-suvun kasveista. Termillä tarkoitetaan yleensä aromaattisten puuhartsien ryhmää, jota Väli-Amerikan alkuperäiskulttuurit käyttivät rituaaleissa poltettuna suitsukkeena, mutta myös muissa tarkoituksissa. 1800-luvulla se oli Itä-Afrikassa yleinen vientituote.
Yleisemmin sana kopaali voi kuvailla hartsin kaltaisia ainesosia polymeroinnin ja kovettumisen välitilassa kovempien "Gummi"-hartsien ja meripihkan yhteydessä. Sana kopaali tulee Keski-Amerikan nahuatl-kielen sanasta "copalli". Maya-kulttuurin ihmiset ja mayojen aikalaiset tunsivat sen useissa mayojen kielissä sanana pom tai jokin samantapainen muunnos siitä, vaikkakin itse sanan on todistettu olevan mayojen lainasana aiemmista mixe-zoque -kielistä.
Kopaali sekoitetaan joskus virheellisesti meripihkaan, tai sitä käytetään meripihkan halvempana korvikkeena jalokivissä.
Meksikon ja Väli-Amerikan alkuperäisasukkaat käyttävät kopaalia joskus vieläkin seremonioissa ja rituaaleissa. Sitä on saatavana eri muodoissa. Kova, meripihkan kaltainen kellertävä versio on halvempaa. Valkoinen kopaali, kova, maitomainen ja tahmea ainesosa on kallimpi versio samasta hartsista.

Kopaalin käyttö maalaustyössä

Kopaaleja ja muita hartseja, kuten dammaria ja mastiksipihkaa käytettiin yleisesti erityisesti taidemaalauksessa sekä maalien ja lakkojen ainesosana, ennen kuin synteettinen alkydihartsi korvasi ne 1900-luvun alussa teollisen maalinvalmistuksen yleistyessä. Niitä käytetään vieläkin taidemaalauksessa ja entisöintityössä.
Kopaali ja meripihka eroavat pehmeämmistä dammarista ja mastiksista lähinnä siinä, että ne ovat peräisin usein jo sukupuuttoon kuolleesta kasvillisuudesta, jota löydetään usein vain maaperästä. Dammaria ja mastiksia taas saadaan vielä elossa olevista kasveista. Hartsin kovuudet vaihtelevat tavallisesti löytöpaikan mukaan. Afrikasta peräisin olevia kopaaleja on pidetty meripihkan jälkeen kovimpina kopaaleina.
Lakan valmistuksessa käytettiin ennen usein meripihkaa ja muita kovempia, usein Afrikasta peräisin olevia "gummi"-hartseja. Tosin nykyisin helpoimmin saatava kopaali on Aasiasta tuotava manilla-kopaali sekä Madagaskarilta saatava kovempi kopaali. Lakan valmistustyössä oli välttämätöntä saada aikaan korkea – kopaalilajikkeesta riippuen +250–450 celcius-asteen – lämpötila, että hartsi saatiin pysyvästi sekoittumaan pellavaöljyyn. Lopuksi lakan jäähdyttyä siihen voitiin lisätä vielä liuotinta ja kuivikeainetta, ja se suodatettiin. Valmistettaessa lakkaa kiinanpuuöljystä – joka myös oli yleistä varsinkin Aasiassa, käytetään erilaisia valmistusmenetelmiä kiinanpuuöljyn erilaisten ominaisuuksien vuoksi.
Lakkamaali valmistettiin aiemmin yksinkertaisimmillaan sekoittamalla valmistettuun lakkaan sävytettyä öljymaalia tai hiertämällä siihen suoraan väripigmenttiä.
La Gomera

Maantiede

La Gomera on pieni, muodoltaan pyöreä vulkaaninen saari. Saaren halkaisija on noin 22 kilometriä. Saaren maisemia hallitsevat jylhät vuoristot ja vehreät aarniometsät, jotka hehkuvat vasten sinistä Atlanttia. Alueelta löytyy myös laakeripuumetsää, joka on nykyisin erittäin harvinaista. Korkein huippu, Alto de Garajonay, nousee 1 487 metriin.

Kulttuuri

La Gomeran erikoisuus on foneettinen vihellyskieli silbo. Aikoinaan vihellyskieltä käytettiin laaksojen yli kommunikoimiseen. Tämä muinainen tapa elää vieläkin: vihellyskieli on yhä pakollinen oppiaine paikallisissa kouluissa.
Ruokakulttuuri La Gomeralla on melko samanlainen kuin muilla Kanariansaarilla, mutta paikallisia erikoisuuksia ovat miel de palma, palmuhunaja, sekä almogrote-juustolevite.

Matkailu

La Gomera ei ole massaturismikohde: matkailijoiden virta on onnistuttu pitämään suhteellisen matalana matkaajien suunnatessa suuremmille naapurisaarille. Saaren turismi on hyvin erilaista kuin muilla Kanariansaarilla: saari on vehmas ja sen polut sopivat hyvin patikointiin tai maastopyöräilyyn, mutta saaren tummahiekkaiset rannat eivät ole erityisen houkuttelevat uimiseen tai auringonottoon. Saari on suosittu päiväretkikohde naapurisaarella Teneriffalla lomaileville turisteille. Keskellä saarta sijaitseva Garajonayn kansallispuisto on Unescon maailmanperintökohde, ja siellä sijaitsee myös saaren korkein vuorenhuippu. Saarella on myös yksi hyväkuntoinen ja taidolla suunniteltu golfkenttä. Vilkasta yöelämää tai monipuolista ostostarjontaa saarelta ei löydy. Useimmat saaren hotellit ovat keskittyneet Valle Gran Reyn alueelle tai pääkaupunki San Sebastíaniin.

Liikenne

La Gomeran pieni lentokenttä sijaitsee Playa Santiagossa, ja sinne liikennöivät vain paikalliskoneet Teneriffan pohjoiselta kentältä. Teneriffan Los Cristianosista on lauttayhteys La Gomeralle. Lauttamatka taittuu alle tunnissa.
Saarella liikkuu harvakseltaan paikallisbusseja. Kätevimmin paikasta toiseen pääsee autolla tai polkupyörällä. Tiet ovat mutkaisia ja mäkisiä vuoristoteitä.
Helvi Poutasuo

Helvi Poutasuo, o.s. Nuorgam (15. lokakuuta 1943 Utsjoki – 16. heinäkuuta 2017 Utsjoki) oli saamen kielen opettaja, kielenkääntäjä ja luottamushenkilö. 
Helvi Poutasuon vanhemmat olivat Niiles Nuorgam (Niillas-Jon Niillas) ja Magga Nuorgam, o.s. Helander (Ápparan-Mággá). Isänpuoleinen suku oli kotoisin Utsjoelta ja Inarista, äidinpuoleinen suku Utsjoelta. Hän kävi keskikoulun Ivalossa ja kirjoitti ylioppilaaksi Mäntsälässä. Vuonna 1967 hän meni naimisiin Kari Poutasuon kanssa. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa.  
Helvi Nuorgam-Poutasuo oli saamen kielen lehtori Oulun yliopistossa 1970–1972. Hän oli mukana saamenkielisen Sápmelaš-lehden toimituksessa Pekka Sammallahden, Samuli Aikion ja Sulo Aikion kanssa. Sápmelaš-lehden toimituskunta palkittiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla sanomalehtityöstä vuonna 1976. 
Vuosina 1976–1987 ja 1992–1995 hän oli saamelaisparlamentin jäsen (varapuheenjohtajana 1977–1979 ja 1992–1995). Vuosina 1996–1999 hän oli saamelaiskäräjien jäsen.
Reijo Salminen (imitaattori)

Reijo Salminen (s. 4. lokakuuta 1945 Nurmijärvi) on suomalainen imitaattori, jota pidetään alansa ensimmäisinä Suomessa. Ensimmäisen kerran Salminen esiintyi imitaattorina televisiossa vuonna 1967.
Salminen hallitsee yli 120 julkisuuden henkilön ja 130 teknisen äänen imitoinnin. Hän on myös laulaja.
Salminen on palkittu vuoden Esiintyvät taiteilijat ry:n Viihdetaiteen mestarina vuonna 1997.
DeLorean Motor Company

De Lorean Motor Company (DMC) oli lyhyen aikaa toiminut autovalmistaja, jonka perusti John De Lorean vuonna 1975. Yhtiön ainoaksi jäänyt automalli oli De Lorean DMC-12 , jota valmistettiin vuosina 1981-1983, vaikka yhtiö meni konkurssiin jo vuonna 1982. De Lorean DMC-12 esiintyi Paluu tulevaisuuteen -trilogiassa aikakoneena.
True Romance

Juoni

Clarence Worley (Christian Slater) on Elvistä ja Taistelulajielokuvia ihaileva mies, joka etsii todellista rakkautta, Clarence löytää tämän puhelintyttö Alabamasta (Patricia Arquette). Clarence huomaa Alabaman pelkäävän parittajaansa Drexlliä (Gary Oldman), niinpä Clarence menee tappamaan parittajan. Tapettuaan parittajan Clarence nappaa mukaansa laukullisen kokaiinia ja lähtee Alabaman kanssa pakomatkalle perässään poliisit ja gangsterit.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii True Romancea modernin tyylikkääksi mutta silti lajityyppiä kunnioittavaksi, ja paikoin todella veriseksi. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Kohtelu Suomessa

Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 18.5.1994 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei ollut laillista Suomessa esittää eikä levittää. Valituskierroksen jälkeen valtion elokuvalautakunta päätti sallia elokuvan 26.5.1994 ikärajalla K18, mutta sekin vasta reippaiden leikkausten jälkeen. Myöhemmissäkään, vielä enemmän leikatuissa tarkastuksissa ikäraja ei laskenut alle K18, joten elokuvaa ei siten saanut voimassa olevan videolain vuoksi Suomessa levittää lainkaan VHS-videona.
Nitrofeeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa nitrofeeni on valkoista kiteistä ainetta. Valon vaikutuksesta nitrofeenin väri muuttuu tumman ruskeaksi. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee hieman etanoliin. Hyvin nitrofeeni liukenee muun muassa asetoniin, heksaaniin sekä bentseeniin. Nitrofeeni ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja on mahdollisesti karsinogeeninen. Rottakokeissa nitrofeenialtistuksen on todettu aiheuttavan poikasille kongenitaalisen palleatyrän muodostumista. Nitrofeeni on selektiivinen herbisidi, jota on käytetty yksivuotisten rikkakasvien hävittämiseen. Herbisidinen vaikutus perustuu yhteyttämisen elektroninsiirtoketjun häiritsemiseen.

Valmistus ja käyttö

Nitrofeenia valmistetaan p-kloorinitrobentseenin ja 2,4-dikloorifenolin välisellä emäksen katalysoimalla reaktiolla.
Nitrofeenia on käytetty rikkaruohomyrkkynä muun muassa vilja-, riisi-, sokerijuurikas-, vihannes- ja koristekasviviljelmillä. Yhdiste levitetään rakeina tai emulsiona.
T. A. Engström

Toivo Armas (Johannes) Engström (1. elokuuta 1917 Helsinki – 16. joulukuuta 1982 Porvoon mlk) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän kirjoitti useita nuortenkirjoja, muun muassa kaksi Avaruuspallo-tieteiskirjaa. Hän käänsi Seppo Ilmarin nimellä muun muassa Edgar Rice Burroughsin teoksia, kuten Tarzan- ja Mars-kirjoja (John Carter of Mars), ja julkaisi niitä omistamansa Taikajousi-kustannusyhtiön kautta.
Tiedustelulentokone

Tiedustelulentokone on sotilaskäytössä oleva lentokone, jota käytetään kriisi- ja sotatilanteissa tiedon keräämiseen vastustajan joukkojen liikkeistä ja ryhmityksistä, sekä rauhan aikana erilaisiin valvontatehtäviin, esimerkiksi merivalvontaan. Tiedustelukone on yleensä normaalista sarjatuotantokoneesta tiedustelutarkoitusta varten kehitetty, valokuvauskameroilla ja elektroniseen tiedusteluun sopivilla laitteilla varustettu versio. Tiedustelukoneiden rinnalla käytetään nykyään, etenkin sotatilanteessa,  miehittämättömiä tiedustelulennokkeja.   
Tiedustelukoneita käytetään myös siviilitarkoituksiin, kuten kartoitusvalokuvaukseen sekä raja- ja liikennevalvontaan.
Lynkeus (argonautti)

Lynkeus (muinaiskreikaksi Λυγκεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Afareuksen ja Arenen poika ja Idaan nuorempi veli. Hänen mainitaan olleen yksi argonauteista ja osallistuneen myös Kalydonin metsästykseen.
Idas ja Lynkeus joutuivat taisteluun serkkujensa dioskuurien kanssa. Lähteestä riippuen syynä oli joko dioskuurien suorittama karjavarkaus, tai dioskuurit olivat siepanneet serkkujensa morsiamet Foiben ja Hilairan, häätilaisuudesta. Eri lähteet päätyvät kuitenkin siihen, että Idas tappaa Kastorin ja Polydeukes Lynkeuksen. Idaksen kuolema mainitaan välillä Polydeukeen syyksi, mutta suosituin versio on se, jossa Zeus tappaa tämän salamallaan.
Halimasjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 950 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,9 metriä mpy.
Lasimaalaus (kirja)

Sisältö

Kokoelman runoa ”Kivinen jumala” jumalhahmo on mykkä, sokea, hengetön ja tunnoton. Rytmisessä tiukkuudessaan runoa on verrattu Lauri Viidan Betonimyllärin (1947) runoon ”Julku”.
Jumala, taon ja taon ja taon,

pyytäen, herjaten, rukoillen taon!

Avaa porttisi, avaa, avaa!

Avaa silmäsi, Liikkumaton!

Nää: tuhat äitiä rakastavaa

huutaen lastensa suojaksi heittyy

sortuissa seinäin ja vaipuissa katon.
Meriluoto on luonnehtinut tuon ajan nuorten tuntoja: ”Runoillamme oli sotavuosien kate, varhaisnuoruuden joka oli kokenut kuolemisen ennen elämistä. Kuulostaa pateettiselta, mutta aika oli pateettinen.”
Meriluodon nuoruusvuosien tärkein runoilija oli Rainer Maria Rilke. Rilkeltä periytyy runon ”Kahlaajatyttö” näkemisen motiivi, jolla on Eija Komun mukaan tärkeä osa koko hänen tuotannossaan. Vaikka teoksen naiskuva, unelmoivan runotytön imago, oli hyvin perinteinen, runominä oli toisaalta myös ehdoton, uhmakas ja kapinallinen.
Meriluodon tuotannossa on joskus erotettu alun kaksi runoteosta ja sen jälkeinen tuotanto, mutta Komun mukaan tosiasiassa sellaista pilkkomista ei ole syytä tehdä, vaan hänen tuotantonsa, myös proosa, on nähtävä jatkumona, sillä edes proosan ja lyriikan rajaa ei voi selvästi määrittää.
Komu tuo esiin  Meriluodon näkemyksen kielestä musiikkina. Unto Mononen on säveltänyt kokoelman runon ”Kakskymmentä suvea” tangoksi.
Naapurit

Naapurit on vuodesta 2003 alkaen verkossa ilmestynyt sarjakuva. Sarjan tekijä Esa Holopainen.
Sanomalehti Kaleva on julkaissut Naapureita verkkosivuillaan vuodesta 2007 lähtien kuudesti viikossa. Sarja ilmestyy myös paikallislehti Tervareitin paperiversiossa kahdesti viikossa. Naapurien kotisivuilla strippejä on ilmestynyt jo yli 3000.
Mustapäiden veljeskunta

Mustapäiden veljeskunta (saks. Bruderschaft der Schwarzhäupter) oli Liivinmaalla 1300-luvulta lähtien toiminut naimattomien kauppiaiden muodostama veljeskunta. Sen vaakunassa oli maurilainen Pyhä Mauritius. Veljeskunta on ainutlaatuinen kauppaseuran ja puolustusliiton yhdistelmä.
Legendan mukaan veljeskunta sai alkunsa ryhmästä ulkomaisia kauppiaita, jotka osallistuivat Tallinnan eli Räävelin puolustamiseen yrjönyön kapinan aikana. Ensimmäinen kirjoitettu maininta veljeskunnasta on vuodelta 1400.
Mustapäät toimivat myös Riiassa, joka oli Liivinmaan keskeinen kaupunki. Riian veljeskunnan talo Melngalvju nams mainitaan asiakirjoissa jo vuonna 1334.
Osana toimintaansa veljeskunta varusti ratsumiesyksikön suojelemaan kaupunkeja hyökkäyksiltä. Toiminnan merkitys väheni suuren Pohjan sodan jälkeen, jolloin Liivinmaasta tuli osa Venäjää. Myöhemmin veljeskunta keskittyi hyväntekeväisyyteen sekä juhlien ja konserttien järjestämiseen ja kokosi taideaarteita.
Johannes von Tepl

Johannes von Tepl (n. 1350 – n. 1415) eli Johannes von Saaz oli böömiläinen kirjailija. Hän oli ensimmäisiä merkittäviä nykysaksankielisen kirjallisuuden edustajia.
Säilyneet tiedot Johannes von Teplin elämästä ovat vähäisiä. Hänen uskotaan opiskelleen lakia joko Prahassa, Bolognassa tai Pariisissa. Hänestä tuli vuonna 1383 lakimies Pohjois-Böömin Saazissa/Žatecissa ja vuonna 1386 kaupungin latinankielisen koulun rehtori. Hän eli vuodesta 1411 Prahassa.
Johannes von Teplin tunnetuin teos on runoelma Der Ackermann aus Böhmen, joka tunnetaan myös nimellä Der Ackermann und der Tod. Se on noin vuodelta 1401, ja ensimmäistä kertaa teos lienee painettu noin 1460.
Jussi-palkinnot 2003

Jussi-palkinnot 2003 jaettiin 19. tammikuuta 2003 Ravintola Vanha Maestrossa järjestetyssä jakotilaisuudessa vuoden 2002 elokuville. Gaalan juonsivat Baba Lybeck ja Henkka Hyppönen.

Yleisö-Jussi

Yleisö-Jussin voitti Menolippu Mombasaan.
Pjongjangin riemukaari

Pjongjangin riemukaari (kor. 개선문) on suuri riemukaari, joka sijaitsee Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa. Riemukaari on rakennettu Korean vapauduttua Japanin keisarikunnan vallasta. Japani hallitsi Koreaa vuosina 1925–1945. Riemukaari rakennettiin vuonna 1982 lahjaksi ”suurelle johtajalle” Kim Il-sungille hänen suurista sotasaavutuksistaan Japanin keisarikuntaa vastaan miehityksen aikana. Se vihittiin käyttöön Kim Il-sungin 70-vuotispäivänä.
Riemukaari on 60 metriä korkea ja 50 metriä leveä. Riemukaari on valmistettu valkoisesta graniitista ja riemukaaren kohokuvat pronssista.
Langankerijät

Langankerijät on italialaisen taiteilijan, Massimo Campiglin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1951. Kooltaan maalaus on 47,5×55,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Langankerijät edustaa Campiglin tavaramerkiksi muodostunutta koristeellista ja naivistista modernismia. Siinä kaksi nuorta nutturapäistä naista istuu vastakkain toisen keriessä langankerää, toisen pidellessä vyyhtä. Tyylikkäiden hyväntuulisten naisten ilo on arkea tässä työssä.
Taulun päätymisestä Sihtolalle ei ole tietoa, mutta sen tiedetään olleen hänellä jo ennen 1951 Taidehallissa pidettyä Italialaisen nykytaiteen näyttelyä.
Halma

Halma (muinaiskreikkaa: hyppy) on kahden tai neljän pelaajan lautapeli. Pelin on kehittänyt yhdysvaltalainen kirurgi George Howard Monks vuonna 1883.
Halmaa pelataan 16×16 ruudun laudalla. Pelin tarkoituksena on saada siirrettyä kaikki omat nappulat vastustajan aloitusalueelle ennen kuin tämä ehtii vallata pelaajan oman aloitusalueen. Nappulat voivat hyppiä toistensa yli, mutta ne eivät koskaan lyö toisiaan.

Tavoite

Pelin tavoitteena on siirtää kaikki omat nappulat vastakkaisessa nurkassa sijaitsevalle alueelle.
Biseksuaalisuuden häivyttäminen

Biseksuaalisuuden häivyttäminen käsittelee taipumusta jättää huomiotta, poistaa, vääristää tai uudelleenselittää biseksuaalisuuden esiintymistä. Äärimuodossa biseksuaalisuuden häivyttäminen tarkoittaa biseksuaalisuuden olemassaolon kiistämistä. Biseksuaalisuus on saanut kasvanutta huomiota osana LGBT-liikettä. Sekä heteroseksuaalit että homoseksuaalit pyrkivät häivyttämään biseksuaalisuutta. Tutkimusten mukaan ihmisen läheisimmän sukulaisen, bonobon, edustajat ovat lähes kaikki biseksuaaleja.
Tutkijan Kenji Yoshinon mukaan yksi syy häivyttämiseen on seksuaalisen suuntautumisen vakauttaminen. Siitä on sellainen hyöty että yksilön suuntautumista ei kyseenalaisteta jatkuvasti, mikä saattaisi aiheuttaa yksilölle ahdistusta. On olemassa yleinen käsitys, jonka mukaan biseksuaalit eivät ole vielä vain päättäneet suuntautumistaan, ja että yksilön täytyy perustavanlaatuisesti olla joko hetero- tai homoseksuaali. Toinen Yoshinon nostama syy on se, että seksuaalisuuden pitäisi kohdistua tiettyyn sukupuoleen, ja biseksuaalisuus lieventää kohteen sukupuolen merkitystä. Kolmas syy Yoshinon mukaan on yksiavioisuus eli monogamia, joka edellyttää paria.
Biseksuaalisuuden käsite on uusi. Tutkija Alfred Kinsey kuvasi ja mittasi biseksuaalisuutta 1950-luvulla ja kannatti näkemystä, jonka mukaan seksuaalisuus on jatkumo. Kinseyn asteikon keskipaikkeille putoavat ihmiset ovat Kinseyn mukaan enemmän tai vähemmän biseksuaalisia. Kinseyn ajatuksiin muut tutkijat reagoivat jopa kiistämällä biseksuaalisuuden olemassaolon. Muut tutkijat kävivät vastaan kolmella eri argumentilla: biseksuaalit ovat heteroseksuaaleja jotka "vain tekevät kokeiluja", biseksuaalit ovat ihmisiä jotka ovat pakotettuja yhdestä sukupuolesta koostuviin laitoksiin (luostarit, vankilat) ja niissä kanssakävivät seksuaalisesti vastahankaisesti ainoan saatavilla olevan sukupuolen kanssa, biseksuaalit ovat homoseksuaaleja jotka eivät halunneet homoseksuaalin leimaa ja siksi esittivät olevansa kiinnostuneita myös vastakkaisesta sukupuolesta.
Tutkijat ovat kiinnittäneet huomiota miesten välisiin bromance-suhteisiin. Tunnetasolla kahden miehen välinen syvä suhde voi olla tyydyttävämpi kuin suhde naisen kanssa. Miehet voivat puhua tunteistaan avoimesti toisilleen. Tutkijoiden mukaan homoseksuaalisuuden tultua hyväksytymmäksi miehet ovat saaneet tilaa syvempään ilmaisuun miesten välisissä suhteissa.
Yliopistoissa opiskelevien nuorten naisten välisestä seksuaalisesta kanssakäymisestä uskotaan sellaista, että he ovat vain lupautuneet välttämään heteroseksuaalista kanssakäymistä valmistumiseen asti.
Tom Jefferson Terral

Thomas Jefferson "Thomas" Terral (21. joulukuuta 1882 Union Parish, Louisiana – 9. maaliskuuta 1946) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Arkansas'n 27. kuvernöörinä vuosina 1925–1927. Terral pyrki jatkokaudelle, mutta häntä ei valittu uudelleen, minkä jälkeen Terral vetäytyi politiikasta. Häntä edelsi kuvernöörinä Thomas Chipman McRae ja seurasi John Ellis Martineau.
Friedrich Hornemann

Friedrich Conrad Hornemann (15. syyskuuta 1772 Hildesheim, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta (nyk. Saksa) – tammikuu 1801) oli saksalainen tutkimusmatkailija.
Hornemann opiskeli teologiaa ja osasi arabiaa, kun hän tarjosi palvelujaan Lontoossa sijaitseelle yhdistykselle, jonka tavoitteena oli Afrikan sisäosien tutkiminen. Hornemann lähetettiin tutkimusmatkalle syyskuussa 1793. Muslimiksi naamioituneena Hornemann liittyi Kairossa muslimiksi kääntyneen saksalaisen oppaansa Frendenburghin kanssa karavaaniin, joka oli paluumatkalla Maghrebin alueelle. Hornemann väitti olevansa mamelukki selityksenä vaaleasta ihostaan ja heikosta arabian taidostaan. Hornemann ja Frendenburgh olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka naamioituivat onnistuneesti itsensä muslimeiksi.
Marraskuussa 1798 matkakunta saavutti nykyisen Libyan alueella olevan Murzukin, jossa Frendenburgh kuoli. Kesäkuussa 1799 Hornemann matkusti Tripoliin lähettääkseen muistiinpanonsa Lontooseen. Seuraavana päämääränä Hornemannilla oli matkustaa Tšadjärvelle ensimmäisenä eurooppalaisena ja sieltä edelleen Katsinan hausakaupungiin ja lopulta Guineanlahdelle. Hornemannista ei kuultu mitään vuosien 1800–1819 aikana. Lopulta kävi ilmi, että hän oli päässyt Katsinaan ja kuollut tämän jälkeen pienessä Bokanin kylässä varhain helmikuussa 1801.
Hornemannin laatimissa päiväkirjoissa oli paljon tietoa keskisen ja läntisen Saharan maastosta ja ihmisistä. Hänen viimeisestä matkastaan ei jäänyt mitään materiaalia jälkipolville.
Mikael Ljungberg

Mikael Ljungberg (13. kesäkuuta 1970 Göteborg – 17. marraskuuta 2004 Mölndal) oli ruotsalainen painija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuosina 1993 ja 1995, Euroopan mestaruuden 1995 ja 1999 sekä olympiakultaa 2000 Sydneyssä. Lisäksi hän saavutti olympiapronssia 1996, EM-hopeaa 1998 ja MM-pronssia 1999.
Kärsittyään pitkään masennuksesta Ljungberg oli hoidettavana psykiatrisessa sairaalassa Mölndalissa, kun hän teki itsemurhan.