google/wiki40b huggingface dataset:
Studleyn kuninkaallinen puisto

Studleyn kuninkaallinen puisto Yorkshiren pohjoisosassa on Unescon maailmanperintökohde yhdessä läheisen Fountains Abbeyn kanssa. Se on yksi Englannin parhaiten säilyneistä yrjöjen aikaisista lammikkopuutarhoista. Sen elegantit koristelammikot, kanavat, huvimajat ja vesiputoukset on suunniteltu luomaan henkeä salpaavia näkymiä päärakennuksen ikkunoista ja eri puutarhakäytäviltä katsottaessa. Läheinen kirkko jää keskelle keskiaikaista peurapuistoa, jossa edelleen laiduntaa 500 hirvieläintä, ja joka tarjoaa suojan myös lukuisille muille kasvi- ja eläinlajeille.
Puutarhan perusti John Aislabie vuonna 1718. Hänen poikansa laajensi puistoa ja osti samalla viereisen Fountains Abbeyn.
Spirit of St. Louis

Spirit Of St. Louis

Ryan Airlinesin rakentama erikoisvalmisteinen kone on ylätasoinen ja yksimoottorinen, tyypiltään Ryan NYP (New York Paris). Kone pohjautuu Ryan M-2-koneeseen, eroten siitä moottorin ja joidenkin rakenteiden osalta. Koneen siipeä pidennettiin, siiven rakenteita vahvistettiin ja runkorakenteita jouduttiin suunnittelemaan uudestaan välilaskuttoman lennon vaatiman suuremman polttoainesäiliön aiheuttaman painonlisäyksen takia. Koneen polttoainesäiliö on sijoitettu rungon etuosaan, minkä seurauksena se estää näkyvyyden suoraan eteenpäin. Koneeseen asennettiin tämän takia periskooppi, joka mahdollistaa eteenpäin näkemisen. Lindbergh ei kuitenkaan pitänyt eteenpäin näkemistä oleellisena asiana lentämisen kannalta, koska hän oli täyteen pakattuja postikoneita lentäessään tottunut tarkastamaan menosuunnan lentokonetta kääntelemällä. Polttoainesäiliön ja tehokkaamman moottorin aiheuttaman painopisteen muutoksen takia myös runkoa jouduttiin pidentämään.
Kone oli lento-ominaisuuksiltaan äärimmäisen epävakaa, ja sillä oli aika ajoin taipumus kallistella, kaartaa ja pyörähtää pituusakselinsa ympäri. Lindberghin kerrotaan pyytäneen koneen sunnittelijalta Donald A. Hallilta, että kone rakennettaisiin tarkoituksella epävakaaksi, jotta hän ei nukahtaisi pitkän lennon aikana. Pääsyy koneen epävakauteen oli kuitenkin kiire saada se valmiiksi, joten aikaa ei tuhlattu peräsinten uudelleen suunnitteluun vaan käytettiin jo valmiiksi suunniteltua joskin liian pientä peräsintä. Kone rakennettiin San Diegossa, mutta nimettiin Spirit of St. Louisiksi St. Louisin kaupungin osallistuttua rakentamisen rahoitukseen.

Ennätyslento

Lindberghin ajatus Atlantin ylittämisestä sai alkunsa newyorkilaisen hotellinomistajan Raymond Orteigin vuonna 1919 julkistamasta palkinnosta (Orteig Prize), joka tarjosi ensimmäisen välilaskuttoman lennon Atlantin yli tehneelle 25 000 dollaria. Huolellisten valmistelujen jälkeen Lindbergh nousi koneellaan ilmaan Roosevelt Airfieldiltä New Yorkin Long Islandilta 20. toukokuuta 1927 kello 7.52, ja teki onnistuneen laskun Le Bourgetin kentälle Pariisiin, Ranskaan 21. toukokuuta kello 22.22. Lento kesti 33 tuntia, 30 minuuttia ja 29,8 sekuntia. Kesäkuussa 1927 Lindbergh koneineen palasi laivalla (USS Memphis) takaisin Yhdysvaltoihin.

Museointi

Ennätyslennon jälkeen Lindbergh kiersi Spirit of St. Louisilla eri puolilla Yhdysvaltoja ja Etelä-Amerikkaa. 30. huhtikuuta 1928 Lindbergh lensi koneen viimeisen lennon St. Louisista Washingtoniin, jossa hän lahjoitti sen Smithsonian-instituutille. Nykyään alkuperäinen Spirit of St. Louis on näytteillä National Air and Space Museumissa Washingtonissa.
Limbus

Limbus (lat. limbus, engl. limbo; reuna) on katolisen teologian mukaan välitila, jossa ovat kastamattomina menehtyneet lapset sekä Vanhan testamentin hurskaat henkilöt.
Kastamattomina kuolleille lapsille varattua paikkaa on kutsuttu limbus puerorumiksi ja Vanhan testamentin hurskaille puolestaan on varattu limbus patrum, isien limbus.

Historia

Keskiajalla uskottiin yleisesti kastamattomien lasten joutuvan kuollessaan helvettiin. Ongelmaksi alkoi muodostua ajatus viattomien lasten, joilla olisi vain perisynti taakkanaan, kohtalosta. Teologit, kuten Tuomas Akvinolainen, vastasivat ongelmaan kehittämällä käsitteen lasten limbuksesta.
Vuonna 2007 Vatikaanin kansainvälinen teologikomissio julkaisi raportin, jossa todettiin olevan "vakavia perusteita toivoa, että kastamattomina kuolleet lapset pääsevät taivaaseen". Paavi Benedictus XVI hyväksyi raportin. Raportin pohjalta italialainen lehti Corriere della Sera sekä ranskalainen Le Monde tulkitsivat Vatikaanin luopuvan limbus-opista. Oppi on jätetty pois katolisen kirkon katekismuksesta jo 1990-luvulla ja sen on kerrottu olleen hyvin epäsuosittu kirkon sisällä. Oppia on pidetty BBC:n mukaan rasitteena myös evankeliointityössä Aasiassa ja Afrikassa, jossa lapsikuolleisuus on suurta. Esimerkiksi islamin mukaan lapset pääsevät taivaaseen suoraan.
Teologikomissio korosti kuitenkin raportin puhuvan täyden varmuuden sijaan pelastuksen toivosta. Komission asema on Vatikaanissa myös enemmän neuvoa-antava, kuin virallinen. Paavin hyväksynnästä huolimatta raportti ei ole vielä virallinen julistus, vaan selvitys pelastusteologian perusteista. Paavi Benedictus XVI sanoi vielä kardinaalina ollessaan olevansa valmis luopumaan opista ja pitävänsä sitä pelkkänä teoriana.

Muita merkityksiä

Anatomiassa "limbus" tarkoittaa reunusta, kuten aivokuoren sisäpuolen reunaa; tai sarveiskalvon ja silmän valkuaisen välistä reunaa (limbus corneae). Se viittaa myös limbiseen järjestelmään, aivoalueiden joukkoon, joka osallistuu mm. autonomisten toimintojen, motivaation ja tunteiden säätelyyn.
Limbus voi kuvaannollisesti tarkoittaa unohduksen tai epävarmuuden tilaa. Sitä kuvataan myös vankilana, olotilana, josta ei voi paeta.
Mike Tramp

Mike Tramp (s. 14. tammikuuta 1961) on Tanskassa syntynyt laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten urastaan White Lion -yhtyeessä, johon hän on kuulunut koko sen olemassaolon ajan, 1983–1991 ja uudestaan 1999 alkaen. Lisäksi Tramp on tehnyt viisi sooloalbumia, jotka ovat menestyneet kohtalaisen hyvin. Hän kuului myös Freak Of Nature -yhtyeeseen koko sen olemassaolon ajan vuosina 1991–1994.
Tsukijin kalatori

Sijainti

Tsukijin kalatori sijaitsi Tsukijishijōn metroaseman lähellä, Toei Ōedo -metrolinjan varrella. Tori koostui kahdesta osasta. Sisempi alue (jonai shijo) oli varsinainen tukkukauppa-alue, jossa muun muassa huutokaupat järjestettiin ja suurin osa kalasta valmistettiin myytäväksi. Alueella toimi noin 900 myyjää pienissä pisteissään. Ulompana oli alue, jossa toimi jälleenmyyjiä ja tukkukauppiaita. Täällä kaupat myivät myös muuta kuin kalaa, esimerkiksi japanilaisia keittiövälineitä. Alueella toimi myös useita ravintoloita.

Talous

Kalatorilta oli saatavissa yli 400 erilaista merestä peräisin olevaa tuotetta pienistä sardiineista 300 kg:n painoisiin tonnikaloihin ja halvasta merilevästä hienoimpaan kaviaariin. Tokion kolmella kalatorilla käsitellään vuosittain yli 700 000 tonnia kalatuotteita. Tsukiji yksin käsitteli päivittäin yli 2 000 tonnia kalatuotteita, ja sen työntekijöiden määrä vaihteli välillä 60 000–65 000.

Toiminta

Tori avasi ovensa kolmelta aamuyöstä lukuun ottamatta sunnuntaita ja joitakin yksittäisiä viikolle sattuvia lomapäiviä. Myytävät tuotteet saapuivat Tsukijiin eri puolilta maailmaa kuorma-autoilla, laivoilla ja lentokoneilla. Huutokauppojen meklarit arvioivat tuotteet ja valmistelivat ne myytäviksi. Ostajat myös tarkastivat tuotteet ennen huutokaupan alkua.
Huutokauppa alkoi noin klo 5.20, ja siihen saivat osallistua vain lisensoidut henkilöt. Huutokauppa päättyi noin klo seitsemän. Toiminta torilla oli aktiivisimmillaan klo 5.30 – 8.00, ja tori hiljeni huutokaupan päättymisen jälkeen. Useat kaupat sulkeutuivat jo klo yhdeltätoista, ja tori suljettiin siivoamista varten yhdeltä iltapäivällä. Turistit pääsivät vierailemaan torilla klo 5.00 ja 6.15 välisenä aikana.
Svartisen

Svartisen on yhteisnimitys kahdelle jäätikölle, Nordlandin läänissä, Pohjois-Norjassa. Svartiseniin kuuluu kaksi toisistaan erillistä lakijäätikköä, joiden yhteispinta-ala on 369 km2. Yhteensä nämä muodostavat koko Manner-Norjan toiseksi laajimman jäätikköalueen. Erikseenkin 221 km2 laaja Vestre Svartisen -jäätikkö eli Svartisenin länsiosa on Norjan toiseksi suurin, kun taas 148 km2 laaja itäosa, Østre Svartisen on Norjan neljänneksi suurin. Vuoristoissa sijaitseville lakijäätiköille ominaiseen tapaan siitä valuu ympäristöön useita virtamaisia vuoristojäätiköitä, joista eräs tunnettu ja hyvin Holandsfjorden-vuonolle näkyvä on Engabreen.
Gabriel Dupont

Gabriel Dupont (1. maaliskuuta 1878 – 1. elokuuta 1914) oli ranskalainen säveltäjä.
Dupontin parhaana teoksena pidetään oopperaa Antar vuodelta 1914. Se esitettiin kuitenkin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1921. Antar on aiheeltaan ja melodiikaltaan itämainen. Hän sävelsi myös soitinmusiikkia kuten sinfonisia runoja sekä lauluja.
Vuonna 1901 Dupont voitti Prix de Romen.
Hovden (Bykle)

Hovden on taajama ja hiihtokeskus Byklen kunnassa Itä-Agderin läänissä Norjassa. Se on etelä-Norjan tärkeimpiä etenkin talvimatkailuun keskittyneitä kohteita, jossa sijaitsee laskettelurinteitä hiihtohisseineen, hiihtolatuja, kylpylä, sekä muita ulkoiluaktiviteetteja. Hovden sijaitsee noin 270 km Oslosta länteen, 209 km Kristiansandista pohjoiseen ja 255 km Bergenistä kaakkoon. Noin puolet Byklen kunnan 920 asukkaasta asuu Hovdenissa. Alue on noin 800-1500 metriä merenpinnan yläpuolella.
Microsoft Flight

Vastaanotto

PCWorld antoi pelille arvosanaksi 2,5 tähteä viidestä. Peliä kehuttiin grafiikan kauneudesta.
Roy E. Disney

Roy Edward Disney (10. tammikuuta 1930 Los Angeles, Yhdysvallat – 16. joulukuuta 2009 Newport Beach, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän toimi The Walt Disney Companyn hallituksen varapuheenjohtajana, animaatiotuotannon johtajana sekä viimeisinä vuosinaan konsernin neuvonantajana.  Hänen isänsä Roy Oliver Disney ja setänsä Walt Disney perustivat Disney-konsernin. Roy E. Disney kuoli 79-vuotiaana vatsasyöpään.
Valtion audiovisuaalinen keskus

Valtion audiovisuaalinen keskus (Valtion av-keskus, VAVK) oli vuosina 1976–1994 toiminut Suomen valtion laitos. Sen tehtävänä oli yhdessä kouluviranomaisten kanssa hoitaa audiovisuaalisen oppimateriaalin levitystä, tuotantoa ja valmistusta.
VAVK perustettiin vuonna 1976 jatkamaan Valtion opetuselokuvatoimikunnan tehtäviä. Tuotanto- ja jakelujärjestelmän avulla pyrittiin takaamaan oppilaitosten audiovisuaalisen opetusmateriaalin saatavuus tasapuolisesti maan eri osissa sekä lisäämään tuolloin riittämättömäksi todettua esitysmateriaalia. Lisäksi VAVK tarkasti ja hyväksyi opetuskäyttöön tarkoitetut elokuvat.
1990-luvulle tultaessa VAVK oli keskittynyt pelkästään myymään ja lainaamaan elokuvia ja videonauhoitteita oppilaitoksille. Omaan tuotantoon sen voimavarat eivät enää riittäneet, vaan opetusohjelmien tuotanto oli keskittynyt Yleisradiolle sekä yksityisille tuotantoyhtiöille. 
Valtion audiovisuaalinen keskus lakkautettiin Eduskunnan päätöksellä 1. maaliskuuta 1994 ja sen tehtävät siirrettiin opetushallitukselle. VAVK tuotti tai levitti toimintansa aikana yli 500 eri elokuvaa.
Huovari

Huovari on Suomen merialueen itäisin ulkosaari, joka sijaitsee Virolahden kunnassa vajaan kilometrin päässä Venäjän rajalta ja noin kymmenen kilometrin päässä mantereelta. Saarella on runsaasti kalastajien pieniä mökkejä, joita kutsutaan putkiksi (yksikkömuoto putka), sekä Huovarin Kalastajain Avustusseura ry:n omistama ja ylläpitämä pelastusasema. Saaren kasvillisuus on hyvin niukkaa, varsinaisia puita saarella ei kasva. Huovari kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon. Huovarin länsipuolella olevassa syvänteessä sijaitsee Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen vedenlaatuasema, josta seurataan Suomen itäisimmän merialueen tilaa. 
Huovarissa riehui 30. heinäkuuta 2012 ukkosmyrsky, jonka voimasta monta putkaa kaatui ja siirtyi paikaltaan.
Will Oldham

Elämä

Will Oldham aloitti uransa näyttelijänä ja esiintyi muun muassa 17-vuotiaana John Saylesin elokuvassa Matewan.  Ennen nykyistä taiteilijanimeään hän esiintyi erilaisten Palace-nimen variaatioiden alla, kuten Palace, Palace Music, Palace Brothers ja Palace Songs. Hän on vuosituhannen vaihteesta lähtien esiintynyt Bonnie 'Prince' Billyn nimellä. 
Vuonna 1992 häneltä ilmestyi ensimmäinen levytys, Ohio River Boat Song -niminen single. Seuraavana vuonna ilmestyi Palace Brothersin nimellä ensimmäinen kokopitkä levy. Vuosina 1995–1997 Oldham levytti nimellä Palace Music, minkä jälkeen oli vuorossa Joya hänen omalla nimellään. 
Vuonna 1999 ilmestyneen I See a Darkness -levyn Oldham levytti Bonnie 'Prince' Billyn nimellä, ja tuota taiteilijanimeä hän onkin sittemmin käyttänyt harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta. Johnny Cash levytti I See a Darkness -levyn nimikappaleen myöhemmin omalle American III: Solitary Man -levylleen yhdessä Will Oldhamin kanssa. 
Oldham on julkaissut levyjä ahkerasti ja näytellyt lähinnä pieniä rooleja independent-elokuvissa. Hänen viimeisin albuminsa Beware julkaistiin maaliskuussa 2009.
Ylikriittisellä vedellä jäähdytetty reaktori

Ylikriittisessä paineessa toimiva kevytvesireaktori (SCWR, engl. supercritical water reactor) on eräs neljännen sukupolven ydinreaktorikonsepteista. Se on kevytvesireaktori, joka poikkeaa kuitenkin nykyisistä painevesireaktoreista ja kiehutusvesireaktoreista siinä, että reaktoriastiassa paine on veden kriittistä painetta suurempi, jolloin kiehumista ei tapahdu. Tämän ansiosta jäähdytevesi voidaan lämmittää huomattavasti korkeampaan lämpötilaan kuin nykyisissä ydinreaktoreissa, joka puolestaan nostaa reaktorin hyötysuhdetta merkittävästi: SCWR:n arvioidaan saavuttavan n. 44 %:n hyötysuhteen, kun tavanomaisten ydinreaktorien hyötysuhde on n. 33 %.
Rokuan turveöljytehdas

Rokuan turveöljytehdas oli Suomeen 1940-luvun alkuvuosina jatkosodan aikana nykyisen Vaalan alueelle suunniteltu tuotantolaitos, joka olisi valmistanut turpeesta synteettisiä poltto- ja voiteluöljyjä monivaiheisessa kemiallisessa prosessissa. Tehdashanke keskeytettiin ennen rakentamista jatkosodan päättyessä.

Hankkeen tausta

Suomessa Puolustusaitoksen Poltto- ja voiteluaineosasto ryhtyi valmistelemaan kotimaisiin raaka-aineisiin perustuvaa öljyteollisuutta jo talvisodan aikana. Oppia otettiin muun muassa Saksasta, Tanskasta ja Ruotsista. Turve katsottiin erinomaiseksi öljyn raaka-aineeksi, ja lopputuotteiksi kaavailtiin muun muassa moottoripetroliöljyä ja voiteluöljyjä, joista sodan aikana esimerkiksi Ilmavoimilla oli kova pula.

Hankesuunnittelu 1940-luvun alussa

Turveteollisuuden keskusvaliokunta teki hankesuunnitelman turveöljytehtaan rakentamisesta ja luovutti suunnitelmat maan hallitukselle vuonna 1943. Tehtaan laskettin tarvitsevan noin 75 hehtaarin maa-alan. Paikka tehtaalle löytyi silloisesta Säräisniemen pitäjästa, Pelson pohjoispuolelta ja Rokuan kansallispuiston ja Rokuanjärven väliltä. Nykyisin alue on osa Vaalan kuntaa ja osin Natura-suojelualuetta.

Rokuan tehdasalue

Laitoksen tarvitsema raaka-aine olisi tuotettu ympäristön laajoilta turvesoilta, vesi otettu Rokuanjärvestä ja osin Oulujärvestä uittokanavan kautta pumppaamalla. Läheisiltä turvesoilta olisi saatu jyrsinturvetta yhteensä noin 90 miljoonaa tonnia, josta olisi saatu hyvälaatuista ilmakuivaa turvetta raaka-aineeksi noin 14,5 miljoonaa tonnia. Turvesoilta suunniteltiin rakennettavan tehdaslaitokselle kapearaiteinen rautatie. Tuotantoprossesi perustui 1920-luvulla Saksassa kehitettyyn Fischer–Tropsch-menetelmään, jossa hiilimonoksidia ja vetyä muunnetaan kemiallisten reaktioiden avulla nestemäisiksi hiilivedyiksi.
Tehtaan tuotantomääräksi suunniteltiin 15 000 tonnia voiteluöljyä vuodessa, työntekijöitä olisi tarvittu 200–300 henkeä. Laitoksen rakentamiskustannuksiksi arvioitiin 600 miljoonaa markkaa, käyttökustannuksiksi vuodessa 188 miljoonaa. Voittoa tehtaan arvioitiin tuottavan 105 miljoonaa markkaa vuodessa. Vuoden 2011 rahan arvolla tämä merkitsisi 99 miljoonan euron rakennuskustannuksia, 30 miljoonan euron vuotuisia käyttökustannuksia ja 17 miljoonan euron tuottoa.
Varsinainen tehdasalue suunniteltiin 20 hehtaarin kokoiseksi. Prosessin vaatimien tuotantolaitosten ja -tilojen lisäksi tehdasalueelle suunniteltiin rakennettavaksi asunnot tehtaan työntekijöille, kansakoulu, asemarakennus, myymälä, kerho-/ravintolarakennus ja sairastupa.
Hankkeen toteutus keskeytettiin jatkosodan päättymisen myötä.

Vastaavia laitoksia

Metsäliitto ja Vapo suunnittelevat Kemiin Ajokseen nykyaikaistetulla Fischer–Tropsch -menetelmällä toimivaa biodieseltehdasta, joka tuottaisi puusta ja puuperäisistä raaka-aineista vuodessa noin 200 000 tonnia liikenteen tarvitsemiä öljyjä.
Busójárás

Busójárás (unkaria, suomenkielinen käännös "Busó-kavely) on vuosittainen šokcien (kroaattien) Mohácsin kaupungissa, Unkarissa järjestämä juhla. Perinteisiin naamioihin, Busóihin, pukeutuneet ihmiset järjestävät kulkueita, tanssiaisia ja naamiaisia. Myös folkmusiikki kuuluu tapahtumaan. Busójárás kestää kuusi päivää ja se järjestetään yleensä huhtikuussa. Tapahtuma alkaa torstaina. Perjantaina järjestetään Kisfarsang (pieni Farsang) ja sunnuntaina Farsang vasárnap (Farsang sunnuntai). Farsang vasárnap järjestetään seitsemäntenä sunnuntaina ennen Pääsiäistä. Busójárás päättyy tiistaina Farsangtemetés (Farsangin hautajaiset). Juhla liitettiin vuonna 2009 UNESCOn Aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Paikalliset kuvaavat karnevaalia kahdella toisiinsa liittyvällä kertomuksella.
Yleisimmän kertomuksen mukaan ottomaanien miehittäessä aluetta, ihmiset pakenivat Mohácsista läheisille suoalueille ja metsiin. Eräänä yönä kaupunkilaisten istuessa nuotiolla heidän luokseen tuli yhtäkkiä vanha Šokci, joka sanoi heille, ettei heidän tarvitsi olla peloissaan ja että heidän elämänsä tulisi pian kääntymään paremmaksi ja he pääsisivät palaamaan koteihinsa. Mies kehotti heitä valmistautumaan taisteluun ja veistämään erilaisia aseita ja pelottavia naamioita. Myrskyisenä yönä naamioitu ritari tulisi noutamaan heitä. Mies katosi yhtä äkillisesti kuin oli ilmestynytkin ja muutaman päivän kuluttua, myrskyisenä yönä, kaupunkilaisten luo saapui ritari. Ritari käski heitä pukemaan naamiot ja palaamaan Mohácsiin pitäen mahdollisimman paljon melua. Kaupunkilaiset noudattivat käskyä ja turkkilaiset pelästyivät näkyä niin, että uskoivat demonien hyökkäävän heidän kimppuunsa. Turkkilaiset pakenivat kaupungista ennen auringonnousua. 
Toisen, vanhemman, tarinan mukaan busót eivät pyrkineet karkottamaan turkkilaisia vaan talvea.
Nina Stenros

Nina Stenros on suomalainen toimittaja ja elokuvaohjaaja, joka työskentelee Yleisradion dokumenttitoimituksessa.  
Stenros on 1990-luvun alusta lähtien ohjannut ja käsikirjoittanut useita dokumenttielokuvia. Lisäksi hän toiminut juontajana Ylen asiaohjelmissa, muun muassa vuonna 2006 ohjelmistossa olleessa keskusteluohjelmassa Suo.
Katie Boyle

Katie Boyle (Caterina Irene Elena Maria Imperiali Di Francavilla, 26. toukokuuta 1926 – 20. maaliskuuta 2018) oli brittiläinen juontaja. Hän juonsi Britanniassa näytettyä versiota What's My Line? -ohjelmasta ja on myös juontanut Eurovision laulukilpailun neljästi: vuonna 1960, 1963, 1968 ja 1974.
Kuivaketveleen linnavuori

Linnavuori

Kuivaketveleen linnavuori sijaitsee Taipalsaaren kirkosta 6,5 kilometriä eteläkaakkoon ja se on Etelä-Karjalan näyttävin muinaislinna. Muodoltaan pitkänomaisen saaren keksivaiheilla sijaitsee koillisrannalla korkea mäki, jota kiertää länsipuolella jyrkänne. Mäki kohoaa noin 40 metriä Saimaan yläpuolelle ja mäen kaakkoisrinteellä kulkee kivistä koottu valli kallioisen mäen poikki. Noin 30–40 metriä pitkä kivivalli ja jyrkänteet sulkevat sisäänsä hehtaarin kokoisen alueen. Kivivalli on pahasti hajonnut eikä yllä puolta metriä korkeammaksi. Kivivallin pää jatkuu jyrkänteelle asti maavallina. Mäeltä aukeaa laaja näkymä saristoiselle Saimaalle.

Tutkimuksia

Kohteessa on suoritettu kaivauksia vain vuonna 2002, kun Timo Jussila teki paikalla koekaivauksen. Vuonna 1975 Timo Miettinen tutki paikan pintapuolisesti.

Historiaa

Linnavuorella on tehty arkeologinen tutkimus, jonka perusteella sen voi ajoittaa karkeasti viikinkiajalle. Rautakautisesta asutuksesta Taipalsaarella kertovat viikinkiaikaiset Vammonniemen ja Mammonniemen kalmistot, joissa vainajan tuhka ja hauta-antimet on kätketty kallion koloihin tai kiviröykkiöön.

Hoito ja opastus

Linnavuorella on suoritettu harvennus- ja siistimishakkuut kahdesti. Valleilta on poistettu puut ja tiheää meträä on harvennettu selvästi. Jatkossa vesakkoa ja heinää poistetaan tarpeellisen tiheästi.
Linnalle pääsee kantatietä 408, josta kääntyy oikealle Linnavuorentie. Linnavuoren parkkipaikalle saavutaan 400 metrin päästä. Mäelle nousee polku, johon on rakennettu puiset portaat. Paikalla on informaatiotaulu.
Mohamed Chakouri

Ura

Chakouri pelasi juniorivuotensa Ranskassa, jossa hän aloitti myös ammattilaisuransa vuonna 2004 Montpellier’n riveissä. Sittemmin hän siirtyi tammikuussa 2008 Belgiaan Charleroihin. Seura vapautti hänet sopimuksestaan kauden 2010–2011 jälkeen.

Maajoukkueura

Chakouri pelasi Ranskan alle 19- ja 21-vuotiaiden maajoukueissa yhteensä 11 ottelua. Elokuussa 2010 hän sai ensimmäisen maajoukkuekutsun aikuisten tasolla Algerian maajoukkueeseen vuoden 2012 Afrikan kisojen karsintaotteluun Tansaniaa vastaan.
Hadley Caliman

Hadley Caliman (12. tammikuuta 1932 Idabel, Oklahoma – 8. syyskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen bebop-tyylin tenorisaksofonisti ja huilisti.
Caliman esiintyi tai levytti uransa aikana muun muassa Carlos Santanan, Mongo Santamarian, Joe Hendersonin ja Earl Hinesin kanssa. Suomessa hän vieraili Pori Jazz -festivaaleilla 1978 Freddie Hubbardin kvintetin jäsenenä.

Elämä ja ura

Caliman syntyi valkoisen isän ja mustan äidin pojaksi, mikä ei tehnyt hänen lapsuuttaan ja nuoruuttaan helpoksi Keskilännen Oklahomassa keskellä 1930-luvun lamaa. Isän isän onnistui mitätöidä poikansa avioliitto, ja sen jälkeen Hadley Calliman eli äitinsä kanssa isän lähdettyä länsirannikolle. Eräänä päivänä kun poika oli noin kahdeksanvuotias, isä tuli hakemaan hänet luokseen Los Angelesiin, jossa työskenteli rautatiekokkina. Hadley Caliman kävi uudessa kotikaupungissaan Jefferson High Schoolia, jossa yksi hänen luokkatovereistaan oli tuleva jazztrumpetisti Art Farmer. Caliman sai Los Angelesissa saksofoninsoiton opettajakseen Dexter Gordonin.
Caliman teki seitsemän albumia omalla nimellään. Sen lisäksi häntä kuullaan muun muassa Santanan vuoden 1972 albumilla Caravanserai, sen alun saksofoni-introssa ja viimeisellä raidalla ”Every Step of the Way”.
Caliman vietti huumeiden takia pitkiä aikoja vankilassa ja vierotushoidoissa. 1980- ja 1990-luvuilla Caliman opetti Seattlen Cornish College of the Arts -oppilaitoksessa ja jäi virasta eläkkeelle 2003. Viime vuosinaan hän asui Washingtonin osavaltion Cathlametissa. Hän sairasti maksasyöpää, mutta esiintyi vielä vähän ennen kuolemaansa syyskuussa 2010.
Kusunoki (1945)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945 ja se aloitti kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin 1. joulukuuta. Alus luovutettiin 17. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle.
Inkaliljakasvit

Tuntomerkit

Inkaliljakasvien lehdet ovat leveälapaisia ja kiertyneet ympäri kannastaan niin että lavan alapinta on yläpuolella. Kukinto on enemmän tai vähemmän viuhkomainen.

Levinneisyys

Inkaliljakasvit kasvavat Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Itä-Australiassa, Tasmaniassa ja Uudessa-Seelannissa.
Sitatunga

Ulkonäkö ja koko

Sitatungan ruumis on 150–170 cm:n pituinen ja se painaa 50–125 kg. Koiraan säkäkorkeus on noin metrin, naaraan 75 cm ja hännän pituus 20–30 cm. Uroksen turkki on ruskeasta tummanruskeaan, ja naaras on selvästi vaaleampi. Valkeiden juovien ja täplien jakautuminen kaulassa ja päässä vaihtelee eri alalajeilla (5 alalajia). Uroksilla on pitkät sarvet sekä vaalea tai puhtaan valkoinen ja pystyyn kohoava pitkäkarvainen selkäharja hartioista hännäntyveen saakka.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sitatungan elinalue on hieman pienempi kuin kirjoantiloopin: sen päälevinnäisyysalue on Länsi- ja Keski-Afrikassa ja se puuttuukin suurimmasta osasta Itä-Afrikkaa ja koko Etelä-Afrikasta.
Sitatungat elävät pääasiassa ruoikko- ja papyruskosteikoilla, märkäpohjaisissa metsissä järvien lähellä sekä jokien tulva-alueilla. Ne liikkuvat tottuneesti harottavien sorkkiensa varassa läpi tiheän rantakasvillisuuden ja ne ovat myös hyviä uimareita. Sitatungat liikkuvat noin kuuden eläimen ryhmissä, niin päivisin kuin öisinkin. Sitatungat syövät vesikasveja sekä lehtiä, versoja ja hedelmiä.