google/wiki40b huggingface dataset:
Lontoon metrokartta

Lontoon metrokartta (engl. Tube map) on Lontoon metron asemia kuvaava kartta. Nykyisen mallinen metrokartta on ollut esikuvana monien muiden kaupunkien metrokartoille.
Ensimmäiset Lontoon metrokartat julkaisi vuonna 1908 Underground Electric Railways Company of London (UERL). Nämä kartat pohjautuivat asemien ja metrolinjojen maantieteellisiin sijainteihin.
Nykymuotoiset kartat keksi vuonna 1934 Harry Beck. Beck huomasi, että metron matkustajat eivät kiinnitä huomiota maantieteellisiin sijainteihin, vaan pelkästään asemiin ja niiden välisiin yhteyksiin. Beckin metrokartta kuvasikin metroreitit diagramminomaisesti, ottaen huomioon pelkästään metroverkon topologian. Metron johto suhtautui karttaan aluksi skeptisesti, mutta se muodostui välittömästi matkustajien suosikiksi. Beck jatkoi kartan päivittämistä vuoteen 1960 asti. Beck valitsi myös alkuperäiset linjojen värit, joita hän myös muutti myöhemmin.
Kartassa kaikki metrolinjat on piirretty viivoina, jotka kulkivat pysty- vaaka- tai vinosuunnissa. Viivojen kulmat on pyöristetty. Asemat on merkitty väkäsin. Asemat, joissa on vaihtoyhteys toiselle linjalle, oli aluksi merkitty vinoneliöinä, ja nykyisin ne on merkitty ympyröinä. Ainoa varsinainen maantieteellinen merkintä on Thames-joki, jonka kulku on niin ikään merkitty kaavamaisesti.
Irja Sahlberg

Irja Margareta Sahlberg (11. kesäkuuta 1904 Turku – 21. kesäkuuta 1972) oli suomalainen kansanelämän tutkija ja museovirkamies.
Sahlberg valmistui filosofian kandidaatiksi 1931. Hän kuului Gabriel Nikanderin ympärille Åbo Akademissa muodostuneeseen nuorten tutkijoiden piiriin ja erikoistui rakennus- ja käsityöhistoriaan. Svenska litteratursällskapetin stipendiaattina hän teki kenttätyötä, lähinnä rakennusdokumentointia kaikkialla ruotsinkielisessä Suomessa.
Sahlberg aloitti museotyönsä Sagalundissa Kemiössä, ja 1937 hänet palkattiin Turun historialliseen museoon. Hän johti konkreettista museotyötä, kun Luostarinmäki museoitiin, ja tarkisti Turun linnan tyylihistorialliset interiöörit tieteellisten periaatteiden mukaisesti. Sahlberg työskenteli vuosina 1953–1960 Turussa museojohtajana ja oltuaan välillä amanuenssina jäi eläkkeelle 1968. Sahlbergin johtaja-aikana tehtiin poliittiset päätökset, että Luostarinmäen ja Qwenselin talon jäljellä olevat talot säilytetään.
Sahlberg oli kaupunkietnologian uranuurtaja, joka yhdisti työssään historian menetelmät ja kansanelämäntutkijan kokonaisnäkemyksen. Hän kirjoitti itse tekstinsä sekä ruotsiksi että suomeksi. Hän laati ensimmäiset opaskirjat Sagalundin museolle (1934), Luostarinmäelle (1941), Qwenselin talolle ja apteekkimuseolle (1963) sekä Taivassalon museo-oppaan (ilmestyi postuumisti 1974). Hänen bibliografiansa käsittää noin 70 nimekettä. Tärkeimpiä julkaisuja ovat Byggnadsskick och heminredning på Klosterbacken (1941) sekä osuudet maanviljelyksestä ja rakennusten kunnosta teoksessa Kimitobygdens historia (1942).
Hinnalla millä hyvänsä (albumi)

Taustaa

Albumia alettiin työstää Helsingissä, jonne Opaali muutti vuonna 2009. Levylle ei saatu vierailemaan Opaalin toivomia Davoa ja Laineen Kasperia.
WWJ

WWJ on yhdysvaltalainen radioasema Detroitissa Michiganissa, joka aloitti toimintansa nimellä 8MK 20. elokuuta 1920. Se on oman ilmoituksensa mukaan maailman ensimmäinen säännöllistä ohjelmaa lähettävä radioasema.

Historia

Aseman perusti Scrippsin perhe nimellä 8MK. Sen ensimmäinen lähetys alkoi kello 8.15 Detroit News Buildingin tiloista sanoilla "This is 8 MK calling". Ensimmäinen lähetys kuultiin arviolta 30 kodissa Detroitissa. Aseman omisti Detroit Evening News -lehti, jonka James Edmund Scripps oli perustanut 1873. Hän kiinnostui radiotoiminnasta 1902 kuultuaan kokeellista Thomas E. Clarkin langatonta lähetystä. Hän osallistui poikansa William Edmund Scrippsin kanssa yksityiseen näytökseen, jossa Clark esitteli heille langatonta morse-koodin lähettämistä. He myös rahoittivat Clarkin tutkimustyötä.
William-pojasta tuli innokas radioharrastaja 1918, josta 8MK sai alkunsa. J.E. Scripps oli kuollut jo 1906, mutta lehtiyhtiö oli suopea entisen johtajansa pojan kokeiluille.
13. lokakuuta 1921 asema sai kaupallisen luvan ja sen tunnukseksi tulivat kirjaimet WBL. 3. maaliskuuta 1922 aseman tunnukseksi vaihtui nykyisinkin käytössä oleva WWJ. Nykyisin aseman omistaa CBS.
Ivan Bilibin

Ivan Jakovlevitš Bilibin (ven. Иван Яковлевич Билибин, 16. elokuuta (J: 4. elokuuta) 1876 Seppälä, Venäjä – 7. helmikuuta 1942 Leningrad, Venäjä) oli venäläinen kuvittaja ja lavastetaiteilija. Hän osallistui muun muassa Mir Iskusstva (Taiteen maailma) -järjestön sekä Ballets russes’n toimintaan. Koko uransa ajan Bilibin sai töilleen aiheita ja innoitusta slaavilaisesta kansanperinteestä.
Ivan Bilibin syntyi Pietarin lähistöllä Seppälänkylässä. Hän opiskeli Münchenissä Anton Aschben taidekoulussa ja jatkoi opintojaan Ilja Repinin johdolla Pietarissa. Vuosina 1902–1904 Bilibin matkusteli Venäjällä kansanperinnettä keräämässä ja ihastui sen vanhaan puuarkkitehtuuriin sekä kansansatuihin. Toinen merkittävästi hänen taiteeseensa vaikuttanut tekijä olivat japanilaiset puupiirrokset. Lisäksi kuvissa on havaittavissa ikonitaiteen ja jugendin vaikutusta.
Bilibin julkaisi mainetta saavuttaneen kuvituksensa venäläisiin kansansatuihin vuonna 1899, ja hänen suosiotaan ja tunnettuuttaan kuvastaan hyvin se, että jokainen hänen kuvittamansa kirja lahjoitettiin juhlallisesti keisariperheen lapsille aina vallankumoukseen asti.
Vuoden 1905 vallankumouksen aikaan hän toimitti vallankumouksellisia sarjakuvia, ja hänet pidätettiin tsaari Nikolai II:sta laatimiensa pilapiirrosten takia. Bilibinin ensimmäinen työ lavastetaiteilijana oli säveltäjä Modest Musorgskin Boris Godunov -oopperan pukujen ja lavasteiden suunnittelu. Hän piirsi asuja balettitanssija Anna Pavlovalle Venäläisiä tansseja varten.
Vallankumouksen jälkeen Bilibin tunsi olonsa Venäjällä epämukavaksi ja muutti ulkomaille. Vietettyään lyhyen aikaa Kairossa ja Aleksandriassa hän asettui Pariisiin vuonna 1925 ja alkoi koristella yksityiskartanoita ja ortodoksisia kirkkoja sekä tehdä lavasteita pariisilaisteattereille. Samalla hän jatkoi työtään kirjagrafiikan alalla kuvittamalla muun muassa Tuhannen ja yhden yön tarinoita sekä Hans Christian Andersenin ja Grimmin veljesten satuja.
Bilibin kaipasi kuitenkin kotimaataan ja lähti Neuvostoliittoon viimeisteltyään Neuvostoliiton suurlähetystön vuonna 1936. Hän sai graafisen alan professuurin ja luennoi Neuvostoliiton taideakatemiassa vuoteen 1941 saakka. Bilibin kuoli keuhkokuumeeseen 7. helmikuuta 1942 Leningradin piirityksen aikana Taideakatemian kellarissa, jonne hän oli siirtynyt kotinsa tuhouduttua.
Sinfonia nro 1 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 1 e-molli op. 39 valmistui vuonna 1899 ja sai ensiesityksensä 26. huhtikuuta 1899 Sibeliuksen itsensä johdolla ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius ei ollut tyytyväinen teokseensa vaan muokkasi uuden version keväällä ja kesällä 1900. Uusi versio ensiesitettiin Robert Kajanuksen johdolla 1. heinäkuuta samana vuonna.
Sinfoniassa on kuultavissa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Borodinin vaikutteita. Teosta kuitenkin hallitsee Sibeliuksen itsenäinen tyyli: esimerkiksi Borodinin musiikkiin Sibelius tutustui vasta joitakin vuosia sinfonian valmistumisen jälkeen. Hän alkoi säveltää teosta Berliinissä vuonna 1898 ja saattoi teoksen päätökseen keväällä 1899. Sinfonia poikkeaa jo pelkästään soitinnusratkaisuissaan totunnaisesta sinfoniaperinteestä. Esimerkiksi ensimmäinen osa alkaa patarummun hiljaisella tremololla, jota vasten piirtyy sooloklarinetin melankolinen laulu. Johdannon jälkeinen viulujen soittama pääteema on vauhdikkaampi ja intohimoisempi. Toinen osa (Andante) on kuin hellä serenadi dramaattisen teoksen keskellä. Scherzo-osa alkaa jousien pizzicatosäestyksellä, kimmoisan ja ytimekkään teeman esittelee patarummut. Scherzon triotaite on puhaltimien hallitsema luonnonidylli, jossa on kuultavissa kenties Anton Brucknerin vaikutus. Finaali alkaa ensimmäisen osan klarinettiaiheella, tällä kertaa suuremmalle orkesterille siirrettynä ja kohtalokkaammaksi muunnettuna. Osa on Sibeliuksen kenties pateettisinta musiikkia. Sibelius ei sorru tälläkään kertaa romanttisen sinfoniakirjallisuuden maneereihin: alun klarinettiteemasta ei muokata voitokasta loppuhuipennusta esimerkiksi Tšaikovskin tyyliin. Sibeliuksen 1. sinfonia päättyy kuohuviin sointuihin ja jousien alistuneisiin pizzicatoihin.
Vuonna 1902 Helsingfors Nya Musikhandel (Fazer & Westerlund) julkaisi sinfonian partituurin ja orkesteriäänilehdet. Saksalainen kustantaja Breitkopf & Härtel vastasi nuottiaineiston valmistamisesta.
Tie (romaani)

Vastaanotto

Tietä ovat kehuneet muun muassa Guardian, The New Republic ja The New York Times. Suomessa, Savon Sanomat kuvaa teosta merkittäväksi ja intensiiviseksi.
 Helsingin Sanomien Jukka Petäjä kuvaili teosta seuraavasti:
"Ilahduttavaa on, miten taitavasti McCarthy onnistuu lataamaan kirkkaan proosansa täyteen jännitteitä ja imua, vaikka Tie ei rakennukaan juonellisille yllätyksille. Pessimistisistä painotuksista huolimatta sentimentaalisuutta karttava romaani ei ole yksin ahdistava, ja se onnistuu myös koskettamaan emotionaalisesti."
Archie Roach

Archibald William ”Archie” Roach (s. 8. tammikuuta 1956 Mooroopna, Victoria, Australia) on alkuperäiskansoihin kuuluva australialainen laulaja-lauluntekijä, jonka musiikki on tyyliltään folkia ja poprockia.

Elämä ja ura

Roach syntyi Framlinghamin alkuasukasyhteisössä Warrnamboolin lähellä Victorian osavaltion lounaisosissa. Hänet otettiin kahden siskonsa kanssa pois vanhemmiltaan kolmen vuoden ikäisenä ja sijoitettiin Pelastusarmeijan orpokotiin. Hän kasvoi skottilaissyntyisessä Coxin perheessä. Roach opetteli soittamaan kitaraa ja alkoi kirjoittaa lauluja. Hän jätti kasvattiperheensä saatuaan kirjeen siskoltaan ja lähti etsimään oikeita vanhempiaan ja tietoa menneisyydestään. Hän asui Sydneyn kaduilla ja tapasi kitaristi Ruby Hunterin, jonka kanssa hän myöhemmin perusti perheen.
Roach ja Hunter muodostivat 1980-luvun lopulla alkuasukasyhtyeen nimeltä The Altogethers ja muuttivat Melbourneen. Paul Kelly Bandin kitaristi Steve Connolly löysi Roachin kun tämä esitti lauluaan ”Took the Children Away” paikallistelevision ajankohtaisohjelmassa. Hän soitti yhtyeen lämmittelijänä ja äänitti samalla omaa esikoisalbumiaan. Charcoal Lane (1990) nousi menestykseksi ja sai ARIA-palkinnon sekä maininnan Rolling Stone -lehden vuoden top-50-albumien listalla.
Esikoisalbuminsa jälkeen Roach levytti ja esiintyi monen tunnetun artistin, kuten Joan Armatradingin, Bob Dylanin, Billy Braggin ja Patti Smithin kanssa. Hänen seuraavat albuminsa Jamu Dreaming (1993) ja Looking for Butter Boy (1997) kasvattivat hänen mainettaan. Vuoden 2000 Sydneyn olympiakisojen yhteydessä Time-lehti esitteli Roachia kansikuvajutussaan alkuasukkaiden ”varastetusta sukupolvesta”.
2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Roach julkaisi albumit Sensual Being (2002), Ruby (2005) ja Journey (2007) sekä soundtrackin elokuvaan Tracker (2005) ja kokoelman varhaisia äänityksiä nimeltä 1988.
Roachin vaimo kuoli vuonna 2010, ja Roach sai samana vuonna sydänkohtauksen sekä keuhkosyöpädiagnoosin. Hän joutui leikkaukseen mutta toipui ja julkaisi albumin Into the Bloodstream (2012). Roachin kymmenes studioalbumi Let Love Rule julkaistiin vuonna 2016.
Roach on aktivisti, joka puhuu Australian alkuasukkaiden ongelmista kuten lasten huostaanotoista. Hän on joskus majoittanut omaan kotiinsa kodittomia alkuasukasnuoria.
Roachin hengellisyys on yhdistelmä alkuperäiskansojen henkisyyttä ja kristinuskoa, johon hänet kasvatettiin.
Roach asuu Gunditjmarassa lähellä Warrnamboolia.
Fukuoka Dome

Kupolin katto

Fukuoka Domen valmistuessa maaliskuussa 1993 se oli Japanin toinen kupolimallinen baseball-areena ja siinä oli ensimmäisenä Japanissa uniikki avautuva katto. Katto on rakennettu kolmesta erillisestä kupolin osasta, joista kahta voidaan liikutella lomittain noin 120 asteen verran. Katon avaaminen ja sulkeminen kestää noin 20 sekuntia. Ollessaan täysin avoimena, kattoon syntyy aukko joka on noin 60% koko katon leveydestä.
Aukeavaa kattoa käytetään SoftBank Hawksien kotiotteluissa kotijoukkueen voittaessa ottelun. Tällöin areenan valot himmennetään, katto avataan ja syntyneestä aukosta ammutaan ilotulitteita ylös. Samaan aikaan areenan näytöillä esitellään joukkueen pelaajien kuvia. Aikaisemmin kattoa pidettiin auki hyvällä säällä pelien aikana, mutta kuumuudesta ja auringonpaisteesta johtuvien sairaustapauksien takia kattoa ei ole vuoden 1994 jälkeen pidetty auki. Japanilainen yhtye Kinki Kids toivoi, että katto olisi pidetty auki heidän konserttinsa aikana, mutta se pidettiin kiinni vedoten meluhaittoihin.

Konserttikäyttö

Fukuoka Dome suunniteltiin baseball-areenan lisäksi Kyūshūn suurimmaksi konserttihalliksi. Monet huippuartistit ovat käyttäneet Fukuoka Domea osana niin sanottua "Viiden suuren hallin kiertuetta" (Sapporo, Tokio, Nagoya, Osaka ja Fukuoka).
Ensimmäinen Fukuoka Domen konsertti järjestettiin 10. huhtikuuta 1994, kun areenalla oli konsertti fukuokalaisille artisteille. Konsertti oli nimeltään "Dreamlive in Fukuoka Dome" ja siinä esiintyneitä olivat muun muassa Yōsui Inoue, Yoshihiro Kai, Kazuo Zaitsu sekä Tetsuya Takeda.
Tämän jälkeen muita ulkomaalaisia artisteja ovat olleet kahden päivän konsertin esittänyt Michael Jackson ja hänen lisäkseen muun muassa Paul McCartney, The Rolling Stones, Eagles, Billy Joel, Aerosmith sekä Queen. Japanilaisista artisteista  SMAP, B'z, Eikichi Yazawa, DREAMS COME TRUE, Glay, globe, KinKi Kids, Namie Amuro, MISIA, Mr. Children, Southern All Stars ja L'Arc～en～Ciel ovat pitäneet isoja konsertteja areenalla.
Hevonlinnanjärvi

Maantiede

Soikean muotoisen järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 100 metriä. Järven rantaviiva on 0,39 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin hiekkaharjun kangasmaastoa. Järven ympäristönä on Hevonlinnanharju, jonka supassa järvi sijaitsee. Järveen ei laske ojia eikä sillä ole laskuojaa. Rannalla on vain yksi rakennus.

Luonto

Vaikka vesi kelpaa uimiseen, käyttää sitä vain harva asukas. Järvi on altis pohjaveden pinnanmuutoksille. Esimerkiksi vuonna 2012 järven vedenpinta laski poikkeuksellisen alas.
Egill Skallagrímsson

Egill Skallagrímsson (n. 910 – n. 990) oli islantilainen skaldi eli viikinkiajan runoilija. Hän on kirjoittanut muun muassa ylistysrunoelman Höfudlausn (suom. 'Pään lunnaat'). Hänen elämäänsä kuvataan Snorri Sturlusonin kirjoittamassa Egillin, Kalju-Grimrinpojan saagassa.
Johan Laihiander

Johan (Juhana) Laihiander (1720–1794) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. Hän oli vuodesta 1746 Turun akatemian dosentti, 1748 alkaen Euran kirkkoherra ja 1769 Närpiön kirkkoherra. Hän sai 1766 jumaluusopin professorin arvonimen, ja 1779 hänestä tuli teologian tohtori. Hän oli edustajana valtiopäivillä 1755, 1760 ja 1769 pappissäädyssä. Hänelle myönnettiin teologian professorin arvonimi. Hän laati katsauksen Euran historiasta.
Špindlerův Mlýn

Maantiede

Špindlerův Mlýn sijaitsee 715–1 310 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Se on Labe-joen (Elbe) ja Dolský potokin (Dolský-joki) yhtymäkohdassa, ja sitä suojaavat joka puolelta Kozi hrbety-, Plan- ja Medvedin-vuoret. Špindlerův Mlýnin kaupunginosat ovat Přední Labská, Labská, Bedřichov ja Svatý Petr.
Tšekkiläinen kirjailija Franz Kafka asui kaupungissa kirjoittaessaan yhtä maineikkaimmista teoksistaan Linna (Das Schloss).
Svanetian kansannousu

Svanetian kansannousu oli vuonna 1921 tapahtunut epäonnistunut kapina vastaperustettua bolševikkihallintoa vastaan Georgiassa.
Kansannousu sai alkunsa Svanetiassa, Länsi-Georgian vuoristoprovinssissa, pian sen jälkeen, kun puna-armeija oli hyökännyt Georgiaan ja Georgian sosialistinen neuvostotasavalta oli perustettu (helmi–maaliskuussa 1921). Ensimmäiset levottomuudet paikallisten keskuudessa syntyivät jo toukokuussa 1921 ja kehittyivät nopeasti aseelliseksi kapinaksi maan erittäin epäsuosittua bolševikkihallitusta, Georgian vallankumouskomiteaa vastaan. Mosostr Dadeškelianin, Nestor Gardapkhadzen ja Bidzina Pirvelin johtamat sissijoukot riisuivat Svanetian puna-armeijan yksiköt aseista syyskuussa ja käynnistivät valmistelut marssille Kutaisiin, Georgian toiseksi suurimpaan kaupunkiin. Vallankumouskomitea, joka joutui kohtaamaan maanlaajuisen kansannousun ja sisällissodan mahdollisuuden, määräsi 7. lokakuuta 1921 muodostettavaksi erikoisia rangaistuserillisosastoja kamppailemaan "poliittisiksi maantierosvoiksi" leimattuja taistelijoita vastaan. 15. marraskuuta 1921 neuvostovirkamiehet raportoivat Svanetian kapinallisten määräksi 1 600, ja että heidän toimiaan koordinoi Georgian kansallisdemokraattinen puolue, jolla oli yhteyksiä Tbilisissä päämajaansa pitävään menševikkijärjestöön.
Taistelu Svanetiassa jatkui kuuden kuukauden ajan, mutta neuvostojoukot onnistuivat estämään kapinan leviämisen viereisille alueille. Vuoden 1921 joulukuun loppuun mennessä uudet puna-armeijan vahvistusjoukot murskasivat kapinan. Kansannousun johtajat teloitettiin ja alueella käynnistettiin rankkoja sortotoimenpiteitä. Svanetian kapinan epäonnistuminen pakotti Georgian tärkeimmät oppositiopuolueet lähempään yhteistyöhön keskenään. Yhteistyö kulminoitui lopulta yleiseen neuvostovastaiseen kapinaan elokuussa 1924.
Vastuu

Vastuu (vanhahtavasti myös edesvastuu) merkitsee oikeus­tieteellisenä käsitteenä erityistä velvollisuutta, joka henkilölle aiheutuu hänen tekemisensä tai tekemättä jäämisensä vuoksi.
Yleisten oikeus­periaatteiden mukaan jokainen on vastuussa eli korvaus­velvollinen aiheuttamastaan vahingosta. Korvattava vahinko saattaa aiheutua rikoksesta, mutta myös siviilioikeudellisesta sopimuksen rikkomisesta. Vastuu edellyttää yleensä, että teko on tahallinen tai tuottamuksellinen, mutta se voi perustua myös tehtyyn sopimukseen, missä tapauksessa puhutaan sopimusvastuusta.
Joissakin elinkeinoissa tai muissa toiminnoissa ympäristölle aiheutuva vahingon vaara on oleellisesti tavallista suurempi. Jotkin toiminnot voivat aiheuttaa esimerkiksi tulipalon vaaran, ja esimerkiksi ydin­voimaloihin liittyy säteilyvaara. Tällaisissa tapauksissa on usein lailla säädetty erityinen vaarantamisvastuu, jonka vuoksi tällaisen toiminnan harjoittajat voivat vahingon sattuessa joutua korvaus­velvollisiksi ilman tahallisuutta tai edes tuotta­muksellisuutta.
Rikos­oikeudellinen vastuu merkitsee sitä, että henkilö voidaan tuomita rangaistukseen tekemistään rikoksista. Tällainen vastuun­alaisuus edellyttää, että henkilö voidaan katsoa syyn­takeiseksi.  Useimmissa maissa on säädetty ikäraja, jota nuoremmat henkilöt eivät ole rikos­oikeudellisesti vastuun­alaisia. Suomessa tämä ikäraja on 15 vuotta. Syyn­takeisena ei myöskään pidetä henkilöä, joka mieli­sairauden, syvän vajaamielisyyden tai tajunnan häiriön vuoksi ei kykene ymmärtämään tekonsa tosiasiallista luonnetta tai oikeuden­vastaisuutta tai jonka kyky säädellä käyttäytymistään on sellaisesta syystä ratkaisevasti heikentynyt

Vastuu vakuutusalalla

Vakuutusalalla vastuulla tarkoitetaan vakuutusyhtiön ottamaa korvaus­velvoitetta vakuutuksen kohteena olevasta omaisuudesta tai etuudesta vakuutustapahtuman sattuessa. Vakuutusyhtiö ottaa kannettavakseen tällaisen vastuun hyväksyessään vakuutuksenottajan tekemän hakemuksen. Vakuutus­ehdoissa voidaan rajoittaa tai lisätä vakuutusyhtiön vastuuta.
Kolumbianandientapakulo

Esiintyminen

Kolumbianandientapakulot elävät Kolumbian keskiosissa Andien itärinteillä Cundinamarcan ja Boyacán alueilla noin 8 000 neliökilometrin laajuisella alalla.

Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
KontuFestari

KontuFestari (Kontufest) on Helsingin Kontulassa vuosittain elokuussa järjestettävä kolmipäiväinen kulttuuritapahtuma. Vuodesta 2003 asti järjestetyssä, Itä-Helsingin suurimmassa ja koko Helsingin kolmanneksi suurimmassa kulttuuritapahtumassa on käynyt vuosittain noin 10 000–13 000 kävijää. Tapahtuma on kävijöilleen ilmainen, ja sitä rahoittavat Helsingin kaupunki, Uudenmaan liitto sekä Euroopan aluekehitysrahasto. Tapahtuman järjestäjä on FC Kontu Itä-Helsinki ry, ja yhteistyökumppaneihin kuuluvat Helsingin kaupungin kulttuuriasiainkeskuksen kaupunkikulttuuriyksikkö sekä Helsingin nuorisoasiainkeskuksen Mellunkylän nuorisotyöyksikkö ja Kontulassa sijaitseva, Suomen suurin nuorten toimintakeskus.
KontuFestarin tunnetuimpia esiintyjiä ovat olleet muun muassa Don Johnson Big Band, The Flaming Sideburns, Eino Grön, Jean S., Amorphis, Pelle Miljoona, Tuomari Nurmio ja Mariska. Ulkomailta tulleita artisteja ovat olleet muun muassa Phil Guy, Maurizio (Rock Steady Crew / Ita), B-boy Mouse (UK) ja Kid Skraam (SWE).
Vuoden 2006 ja 2007 KontuFestarin yhteydessä järjestettiin myös Pohjoismaiden suurin hiphop -tapahtuma East Side Summer Jam, joka sisälsi muun muassa Sony Ericsson B-boy Championships -kilpailun Pohjoismaiden ja Baltian karsintakilpailun. Kilpailussa Pohjoismaiden ja Baltian parhaat breakdance -ryhmät kilpailivat paikasta UK Championships -kilpailuun, joka on maailmalla lajin arvostetuin maailmanmestaruuskilpailu. KontuFestari onkin viimeisen kahden vuoden aikana tullut tunnetuksi erityisesti suurena hip hop -tapahtumana.
Vuonna 2011 yleisöä tuli monta kertaa enemmän kuin odotettiin, ja syntyi häiriöitä ja häiriköintiä.
The Vapors

The Vapors oli brittiläinen uuden aallon yhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1979–1981. Yhtyeen tunnetuin hittikappale on nimeltään ”Turning Japanese”.
Yhtyeessä oli neljä jäsentä: David Fenton (vokalisti, säveltäjä ja kitaristi), Howard Smith (rumpali), Edward Bazalgette (johtava kitara) ja Steve Smith (basisti ja laulu). He julkaisivat kaksi albumia. Ensimmäinen on nimeltään New Clear Days, toinen kantoi nimeä Magnets. The Vaporsien sanoitukset vaihtelevat aiheeltaan rakkaudesta ydinvoimaan ja ovat usein sävyltään tummanpuhuvia.
Huhutaan, että ”Turning Japanese” käsittelisi masturbointia. Erityisesti yhtyeen toimintavuosina Yhdysvalloissa ajateltiin kappaleen nimen olevan brittiläinen masturbointia tarkoittava sanonta. David Fenton on todennut, että jokainen saa ymmärtää sen miten haluaa, mutta kappaletta ei ole alun perin tarkoitettu näin tulkittavaksi.
NForce 4

nForce 4 on Nvidian kehittämä emolevypiirisarja tietokoneen emolevyille. Piirisarja esiteltiin lokakuussa 2004. Piirisarja tukee AMD Athlon 64-bittisiä prosessoreita (Socket 754-, Socket 939- ja AM2 - liitäntöjä) ja Intel Pentium 4 LGA775 -prosessoreja. Socket 754 -versiossa HyperTransport-väylä on lukittu toimimaan 800 MHz:n kellotaajuudella (6,4 Gb/s siirtomäärä).
Päivi Lempinen

Päivi Maria Lempinen (s. 4. maaliskuuta 1955 Liminka) on suomalainen taidegraafikko. Hänen ensinäyttelynsä oli vuonna 1979, ja sen jälkeen hänet on luettu Suomen hienostuneimpiin taidegraafikoihin.
Lempinen opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1974–1975, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1975–1977 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1977–1981. Hänen töissään keskeisinä aiheina ovat toistuneet maisemat ja niihin sijoittuvat arkkitehtoniset muodot, kuten kupoli-, torni- ja telttamaiset konstruktiot. Myöhemmin töitten aihemaailma on laajentunut muun muassa sakraalisiin ja bysanttivaikutteisiin elementteihin.
Lempisen grafiikan työt perustuvat pääosin metalligrafiikkaan, käyttäen akvatintaa ja pehmeäpohjaetsausta, mutta hän on tehnyt myös piirustuksia, maalauksia ja kollaaseja.
Lempinen kuului 1980-luvulla toimineeseen performanssiryhmään Jack Helen Brut. Hän on ollut opettajana Oriveden opistossa vuosina 1983 ja 1985, Helsingin työväenopistossa vuosina 1984–1986 ja 1993–1994, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1985–1989 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1987–1989. Hän on ollut myös Taide-lehden taittajana vuosina 1985–1987.
Luottamustehtävissä Lempinen on ollut muun muassa Valtion taideteostoimikunnan jäsen 1999–2001 ja Suomen Taideyhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 2003.
Maunu I

Maunu I (k. 1308) toimi Turun piispana vuosina 1291–1308. Hän oli ensimmäinen syntyperältään suomalainen mies, joka pääsi tähän virkaan, syntyisin Ruskon Merttelän kylästä. Hänen aikanaan piispanistuin siirrettiin Koroisista Turkuun Unikankareelle. Tämä tuomiokirkko vihittiin vuonna 1300. Hän oli myös ensimmäinen Turun piispa, joka haudattiin Unikankareella sijaitsevaan tuomiokirkkoon. Piispa Maunun sinetti vuodelta 1299 on säilynyt Niin ikään on säilynyt kopiona latinankielinen Maunun vahvistuskirje vuodelta 1295 .