Pääväri

Päävärit (tai joskus nimellä perusvärit) ovat värjääviä aineita tai värivaloja, joiden värisävyjä ei saada aikaan sekoittamalla muita kyseisen värinmuodostusjärjestelmän sävyjä. 
Väriaineiden sekoittamisessa eli subtraktiivisessa, valoisuutta vähentävässä värinmuodostuksessa päävärejä ovat yleensä syaaninsininen (C = Cyan), magentanpunainen (M = Magenta) ja keltainen (Y = Yellow). Näitä päävärejä käyttämällä tehdään muun muassa lehtien (CMYK-)nelivärikuvat ja paperivalokuvat. Ne löytyvät myös väritulostimista. Tosin valoisuuskontrastin lisäämiseksi joukkoon lisätään myös mustaa (K = blacK).
Vuorostaan valovärejä sekoitettaessa eli additiivisessa, valoisuutta lisäävässä värinmuodostuksessa päävärejä ovat yleensä punainen (R = Red), vihreä (G = Green) ja sininen (B = Blue). Näillä päävärivaloilla muodostetaan esimerkiksi television, tietokoneen tai kännykän näyttöruudun (RGB-)värit. Molempien edellä mainitun värinmuodostuksen periaate on osattu johtaa ihmisen värien näkemisestä. Kahden päävärin yhdistelmä on aina kolmannen käänteisväri (ks. havainnekuva oikealla).

Subtraktiivinen värinmuodostus

Valoisuutta eli luminanssia vähentävässä, subtraktiivisessa värinmuodostuksessa päävärejä ovat sinivihreä eli ns. syaaninsininen (C = Cyan), sinipunainen ns. magentanpunainen (M = Magenta) ja keltainen (Y = yellow). Subtraktiivisessa värinmuodostuksessa peittäviä pigmenttejä sekoittamalla syntyy värisävyjä, jotka ovat side- ja liuotinaineista riippuen lähtöväriensä valoisuuksien keskiarvoja tai niitä tummempia. Sen sijaan läpikuultavia kalvovärejä käytettäessä väriyhdistelmät ovat yleensä aina lähtövärejään tummempia, koska valoisuudesta suodattuu pois enemmän kuin läpikuultamattomia pigmenttejä käytettäessä. Valoisuutta vähentävää ns. CMYK-värinmuodostusta käytetään muun muassa paperille tulostetuissa värivalokuvissa sekä kirjapainojen väripainatuksessa ja väritulostimien värikuvissa. Näissä neljäs "väri" on itse asiassa väritön musta pigmentti (K = Key tai blacK), jota tarvitaan valoisuuserojen ja tummuuden voimistamiseen.

Optinen värinmuodostus

Optinen / diffuusi (sumea) värinmuodostus tarkoittaa sitä, että näkökohteen väri koostuu yleensä eri värisistä pienen pienistä osasista, joiden väriä ei aina erikseen pysty erottamaan. Sekoittuneiden osavärien valoisuusaste (tummuus/vaaleus) on tällöin näiden keskiarvo. (Vrt. additiivinen värinmuodostus.)
Samoin nähdään yhtenäinen väri pyörivässä värikiekossa, kun kiekon eri värit vaihtuvat niin nopeasti keskenään, ettei niitä enää havaita erillisinä väreinä.

Rakennevärit

Värihavaintoa, joka ei synny varsinaisesti värjäävien aineiden eikä värivalojen vaikutuksesta, vaan näkökohteen rakenneominaisuuksien aiheuttaman valon taittumisesta, taipumisesta tai sirottumisesta, voidaan kutsua rakenneväriksi. Esimerkiksi linnun höyhenissä tai perhosen siipisuomuissa värien välke syntyy mikroskooppisen pienten uurteiden tai ilmarakkuloiden vaikutuksesta, kun näiden välit ovat 400–700 nm:n mittaluokkaa (nm = nanometri = metrin miljardisosa).
Samalla tavoin rakennevärejä ovat sateenkaaren tai dvd-levyn värikirjo, taivaan sinisyys siinä kuin lumen "väritön" valkoisuus. Myös saippuakuplan tai läikkyvät öljykalvon värit ovat rakennevärejä. Niissä havaittavien värien muodostusta ohjailee myös niin kutsuttu interferenssi-ilmiö.
Rakenneväriksi toki voidaan kutsua mitä tahansa väriä silloin, kun näkökohteen pinnan mikrorakenne imee tai suodattaa osan siihen lankeavasta valosta.
Aivoille on joka tapauksessa yhdentekevää, millä fysikaalisella tavalla näkökohteesta saapuvan valon spektrijakaumat ovat alkujaan syntyneet. Värit ovat ihmiselle vain näköaistimuksia ja aivojen tekemän tulkinnan tuotteita.