google/wiki40b huggingface dataset:
Pintaverkko

Pintaverkko on kalaverkko, joka nimensä mukaisesti on asetettu pyytämään kohojen kannattelemana pintavedestä tai kohonarujen mitan verran riippuvana vähän syvempää "välivedestä". Pintaverkon yleisintä käyttöä lienee kesäaikainen muikun pyynti syvänteiden päältä selkävesiltä, jonne muikkuparvet nousevat yöaikaan pintavesiin liikehtimään ja ruokailemaan.
Saman mittaiset kohonarut sidotaan verkon yläpaulaan muutamin metrin välein (5–6 m) ja yleisesti kytketään useampia verkkoja peräkkäin samaan verkkojataan. Mainittavana etuna on pintaverkon säilyminen vapaana pohjan risuista eikä verkkoon myöskään ole kiusaksi tunkemassa pohjan rajassa asustavat kiisket ja pikkuahvenet.
Ammattikalastajat Suomessa käyttävät pintaverkkoja lähinnä lohen ja siian kalastukseen. Ammattikalastajat kutsuvat verkkojatoja lenkeiksi, jossa on kymmeniä verkkoja yhdessä. Jokaisen lenkin päässä on tutkaheijastimella ja lippukankaalla varustetut alumiinista tai lasikuidusta valmistetut merkkiliput. Esimerkiksi lohen pyynnissä tällaisia lenkkejä käytetään normaalisti 20-30 kappaletta, eli lippuja tarvitaan 40-60.
Discovery Networks Finland

Discovery Networks Finland (vuosina 2013-2015 SBS Discovery Television) on tv-yhtiö, jonka omistaa yhdysvaltalainen Discovery Inc. Yhtiö perustettiin 9. huhtikuuta 2013 Discovery Communicationsin ostettua SBS Nordicin toiminnot saksalaiselta ProSiebenSat.1 Medialta. Uuteen yhtiöön siirrettiin SBS Nordicin toimintojen lisäksi myös Discoveryn pohjoismaiset toiminnot. 
Suomessa yhtiön kanaviin kuuluvat TV5, Kutonen, Frii ja TLC sekä maksu-tv-kanavat Discovery Channel, Animal Planet, Discovery Science, Discovery World ja Investigation Discovery sekä urheilukanavat Eurosport ja Eurosport2.
1.9.2018 Discovery avasi pohjoismaissa erittäin suositun suoratoistopalvelu DPlayn myös Suomeen.  
Discovery Networks Finlandilla on noin 40 työntekijää Suomessa, ja se on osa globaalia mediayhtiö Discovery Networks Internationalia (DNI). DNI toimii yli 200 maassa.
Kanariantyräkki

Ulkonäkö ja koko

Kanariantyräkit näyttävät kaktuksilta mutta eivät ole niitä. Kaktukset ovat kotoisin Amerikasta, tyräkit puolestaan ovat vanhan maailman kasveja. Tyräkkien suvun yhteisenä piirteenä on myrkyllinen valkoinen (tai keltainen)
maitiaisneste. Kanariantyräkki haarautuu juuresta ja muodostaa pensastoja. Sillä on mehevät neli- tai viisisärmäiset (joskus harvoin 6) vaaleanharmaanvihreät varret, jotka ovat yleensä noin 8 cm halkaisijaltaan ja hieman spiraalimaisia. Ne kasvavat parhailla kasvupaikolla 3-4 metriä korkeiksi, suurta kynttelikköä muistuttavaksi pensastoksi.
Piikit, 5-14 mm, kasvavat varsien särmien kärkiin, ja ovat ruskeita ja kaarevia. Kukat kehittyvät varsien särmien kärkiin keväisin. Hedelmä on kastajanruskea ja kukin niistä sisältää yhden siemenen.
Tyräkkikasvien maitiaisneste on yleensä myrkyllistä, niin myös kanariantyräkin. Se ärsyttää ihoa ja voi aiheuttaa erittäin voimakasta kipua limakalvoilla ja voi jopa sokeuttaa joutuessaan silmiin.

Levinneisyys ja kasvupaikat

Kanariansaarilla kanariantyräkkiä kasvaa vyönä rannikolta aina 1100 metrin korkeuteen asti. Se on kuivakkokasvi joka on sopeutunut kuiviin ja kuumin oloihin. Se käyttää mehikasvien mehikasvien tapaan CAM-yhteyttämistä, jotka liiallisen haihtumisen estämiseksi pitävät ilmarakonsa kiinni päivällä. Yöllä ilmaraot avautuvat, jolloin kasvi ottaa sisään hiilidioksidia ja varastoi sen vakuoliin omenahapoksi, josta jälleen päivällä vapautuu hiilidioksidi yhteyttämistä varten. Hiilidioksidimäärä, jonka kasvi pystyy varastoimaan vakuoliin, on kuitenkin suhteellisen pieni. Tästä syystä CAM-kasvien yhteyttämisen määrä jää melko vähäiseksi.

Käyttö

Kanariantyräkkiä kasvatetaan Kanarinasaarila koristekasvina ja aitakasvina. Sitä käytetään kuivattuna puun sijaan polttopuuna.

Muuta

Luonnonvaraisesti kanariantyräkkiä kasvaa paljon luonnonsuojelualueilla Malpais de Güimarissa ja Malpais de Rascaissa.
Algernon Charles Swinburne

Elämä

Algernon Charles Swinburne syntyi 5. huhtikuuta 1837 Lontoossa, Englannissa, seitsemästä lapsesta vanhimpana. Hänen isänsä oli amiraali Charles Henry Swinburne ja äitinsä Lady Jane Henrietta, Ashburnhamin jaarlin Georgen tytär. Swinburne vietti lapsuutensa isänsä ostamassa talossa Wightsaarella ja isoisänsä tiluksilla Northumberlandissa. Hän kävi koulunsa Eton Collegessa (1849–1853) ja opiskeli Oxfordin yliopistoon kuuluvassa Balliol Collegessa (1856–1860). Swinburnella oli yhteyksiä prerafaeliittiseen taiteilijaryhmään, ja hänen parhaisiin ystäviinsä kuului runoilija ja maalari Dante Gabriel Rossetti.
Swinburnen ensimmäinen julkaisu vuodelta 1860, joka sisälsi runot The Queen Mother ja Rosamond, jäi vähälle huomiolle, mutta vuonna 1865 ilmestynyt toinen teos Atalanta in Calydon sai innokkaan vastaanoton. Seuraavana vuonna julkaistu Poems and Ballads sai sen sijaan ristiriitaisempaa kritiikkiä johtuen runojen seksuaalisesti värittyneistä kohdista ja antikristillisyydestä, ja teosta arvosteltiin moraalittomaksi. Swinburne nousi kuitenkin näiden kahden teoksen ansiosta aikansa suosituimpien runoilijoiden joukkoon.
Swinburne oli taitava käyttämään ranskalaisia runomuotoja, kuten ballade-, rondeau-, ja sestina-runomittoja. Hän kehitti oman 11-jalkaisen variaation rondeau-runomuodosta, joka tuli tunnetuksi nimellä roundel. Swinburnen varhainen tuotanto heijastaa viktoriaanisen aikakauden viehtymystä keskiaikaan, ja monet hänen varhaisista runoistaan, kuten The Leper, Laus Veneris ja St Dorothy, ovat tyyliltään keskiaikaisia. Ensimmäisen Poems and Ballads-kirjan jälkeen Swinburne alkoi käsitellä runoissaan poliittisia ja filosofisia aiheita. Hän oli myös aktiivinen kriitikko, jonka tunnettuihin proosallisiin teoksiin kuului muun muassa Note on Charlotte Brontë (1877), A Study of Shakespeare (1880) ja A Study of Victor Hugo (1886).
Swinburne herätti aikanaan huomiota elintavoillaan. Hän oli kiinnostunut sadomasokismista, oli tunnettu ateisti sekä mahdollisesti homoseksuaali. Swinburne oli myös alkoholisti, ja hänen terveytensä kärsi juomisen seurauksena. Swinburne muutti vuonna 1879 Putney Hilliin ystävänsä Theodore Watts-Duntonin luokse, jossa hän asui viimeiset 30 elinvuottaan. Swinburne kuoli influenssaan ja keuhkokuumeeseen vuonna 1909 Putneyssa, Englannissa, ollessaan 72-vuotias. Hänet haudattiin Bonchurchiin Wightsaarelle.
BPM

BPM on lyhenne englannin kielen sanoista beats per minute, joka tarkoittaa suomeksi iskua minuutissa. Yhden iskun pituus ilmoitetaan nuottiviivaston iskualamerkinnässä. Yleensä isku on yhden neljäsosanuotin pituinen. BPM:llä mitataan tavallisesti elektronisen musiikin tempoa.
Yksi BPM on yhtä suuri kuin 1/60 Hz. 60 BPM tarkoittaa yhtä iskua sekunnissa (tavallisin sydämen pumppaustahti).
HMCS Forest Hill (K486)

Palvelus

Tobermoryssä järjestetyn koulutuksen jälkeen alus liittyi Kanadan 3. saattajaosastoon Londonderryssä, mistä se lähti 29. tammikuuta 1944 liittyäkseen ensimmäiseen saattueeseensa ONS28. Alus oli saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla aina joulukuuhun, jolloin se saapui Liverpooliin huollettavaksi. Kaksi kuukautta myöhemmin telakalta vapauduttuaan alus lähti Bermudalle koulutettavaksi.
Alus palasi saattuetehtäviin huhtikuussa 1945, jolloin se liittyi Halifaxiin sijoitettuun osastoon paikallissaattajaksi. Alus poistettiin palveluksesta 9. heinäkuuta, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Sorelissa. Alus romutettiin Hamiltonissa vuonna 1948.
Mustaposkidelfiini

Rakenne

Syntyessään mustaposkidelfiini on yhden metrin pituinen, ja täysikasvuisena 2,1 metriä. Painoa on noin 115 kg. Sillä on tummanharmaat kasvot ja leuka. Selkä on pitkälti musta, jonka poikki menee yksi luonnonvalkoinen kaareva raita, joka jakautuu selän kummallekin puolelle. Vatsa ja evien takaosat ovat valkoiset. Kylkievät ovat melko pienet ja pyrstöevän välissä on lovi.
Laji muistuttaa paljon mustadelfiiniä.

Levinneisyys

Mustaposkidelfiinit elelevät Etelä-Amerikan rannikkovesillä. Niitä on tavattu Chilen puolella Valparaísossa saakka ja Argentiinassa maan pohjoisosiin saakka. Lisäksi lajia on nähty säännöllisesti Falklandinsaarten vesiltä.
Mustaposkidelfiiniä esiintyy pääsääntöisesti rantavesistä alle 200 metrin syvyydessä. Tulimaassa ja Chileten eteläosissa lajia tavataan syvissä salmissa ja vuonoissa. Chiloén saaristossa niitä on puolestaan erityisesti matalissa alle 30 metriä syvissä vesissä.

Käyttäytyminen

Mustaposkidelfiinit kokoontuvat pienissä, 5–20 yksilön ryhmissä. Joskus harvoin kesällä ja syksyllä ne voivat uida suuremmissa, 100 yksilön ryhmissä. Ryhmät liikkuvat yleensä hitaasti rantaviivan suuntaisesti pienillä alueilla. Tämän vuoksi ne joutuvat helposti kalaverkkoihin. 1970- ja 80-luvuilla Chilen kalastajien verkkoihin joutui tuhansia delfiinejä vuosittain. Myös Argentiinassa on havaittu ajautumisia verkkoihin.
Jakovlev Jak-11

Kehitys

Jak-11 pohjautui Jakovlev Jak-3-hävittäjään. Koneen pääsuunnittelija oli V.A. Shavrin. Ensimmäisen prototyypin Jak-UTI (Jak-3UTI) ensilennon teki Jakovlevin suunnittelutoimiston (OKB) koelentäjä G. S. Klimushkin 10. marraskuuta 1945. Koneen moottori oli merkittävästi vähätehoisempi kuin hävittäjän: ASh-21 (7-sylinterinen ilmajäähdytetty tähtimoottori) moottorin teho oli 570 hevosvoimaa. 3-metrinen kaksilapainen VISh-111V-20-porkuri pyöri vakiokierroksilla. Ohjaamo oli peräkkäisistuttava, ajalleen tyypillinen. Lentoranko kesti 15.4 g:tä, joka salli oppilaiden tehdä virheellisiä ohjausliikkeitä. Koneessa oli yksi Berezin UBS -konekivääri maaliammuntaa varten. Siinä oli sata patruunaa. Myös pommituslentoja voitiin harjoitella koneella.
Neuvostoliiton ilmavoimien NII-VVS testasi koneen tehtaan testien jälkeen lokakuussa 1946. Tehtaat Saratovissa ja Leningradissa alkoivat valmistaa koneita vuoden 1947 puolivälissä.

Käyttö

Kaikkiaan 4 566 Jak-11-konetta valmistettiin vuoteen 1955 mennessä, näistä 3 859 Neuvostoliitossa. Suomessa oli jatkosodan jälkeen aprikoitu, että Neuvostoliitto ostaisi sotakorvauksena Valtion lentokonetehtaalta koulukoneita. Jak-11 osoitti selkeästi, miten perusteeton moinen ajatus oli. Tšekkoslovakiassa valmistettiin 707 konetta lisenssillä – Let Kunovicen C-11. Jak-11 saavutti viisi maailmanennätystä. Varsovan liiton maiden lisäksi koneita vietiin Kiinaan, Afganistaniin, Algeriaan, Egyptiin, Indonesiaan, Pohjois-Koreaan, Somaliaan, Syyriaan, Vietnamiin, Jemeniin ja Itävaltaan.
Ragundan vanha kirkko

Ragundan vanha kirkko (ruots. Ragunda gamla kyrka) on Ruotsissa Ragundan kunnassa sijaitseva kirkkorakennus.
Kirkon tiedetään valmistuneen vuosien 1364 ja 1510 välillä. On mahdollista, että sen on rakennuttanut tanskalaissyntyinen munkki Josephus, joka toimi Indalin kirkkoherrana ja jonka sanotaan rakennuttaneen alueelle useita kirkkoja, mutta on myös mahdollista, että kirkko on rakennettu aikaisemmin ja Josephus teetti pelkän restauroinnin. On myös mahdollista, että arkkipiispa Jakob Ulvsson vieraillessaan Ragundassa vuonna 1487 vihki triumfikrusifiksin lisäksi myös koko rakennuksen.
Kirkkoon on tehty vuosien varrella useita muutoksia, esimerkiksi tehty useampia ja isompia ikkunoita sekä lisätty sakaristo. Suurin osa kirkon sisustuksesta on peräisin 1600-luvulta ja sen myöhemmältä osalta.
Urut ovat vanhimmat tunnetut Jämtlandissa ja on saatu Wilhelm Wargentinin lahjoittamat vuonna 1654. Ne ovat 6-äänikertaiset ja sundsvallilaisen Petter Quarnströmin valmistamat. Saarnastuolin on tehnyt norjalainen Per Iversen. Puinen kastemalja on noin vuodelta 1700, myös penkit ovat samalta ajalta.
1800-luvun puolivälissä päätettiin rakentaa uusi isompi kirkko, joka vihittiin käyttöön 1853 ja sen jälkeen vanha kirkko alkoi rapistua. 1900-luvun alun pelastusprojektissa kirkkoa remontoitiin vuosina 1925-1929. Vuonna 1931 kirkko vihittiin uudelleen käyttöön ja on nykyään seurakunnan käytössä kesäisin.
Kirkon yhteydessä on ollut kellotapuli ja tiedetään, että Gregorius Raaf rakennutti vuonna 1705 uuden tapulin korvaamaan käyttökelvottoman vanhan. Tämä purettiin vuonna 1872 ja siksi uudelleenvihkimisen aikaan kirkolla ei ollut ollenkaan kellotapulia. Vuonna 1946 piirsi Ragnar Hjort uuden kellotapulin, joka oli kopio Raafin tapulista. Kellot oli siirretty uuteen kirkkoon ja siksi uuteen tapuliin teetettiin uusi kello M&E Ohlssonin kellovalimossa Ystadissa.
Kaitalanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Ylijoen valuma-alueeseen (35.315) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,1 metriä mpy.
Pikku-Tenhetty

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Se sijaitsee Hahmajärven eteläpuolella Tehetynvuoren juurella. Vuori kohoaa 43 metriä lammen yläpuolelle. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja rannat ovat suomaata ja metsämaata. Sinne ei mene tietä, mutta yhdystieltä 3282 haarautuva metsäautotie kaartaa lammen ohi sadan metrin päästä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 144,1 metriä mpy. Siihen on johdettu oja suolta, joka alkaa yli kilometrin päästä lännessä. Suolla sijaitsee pieni Kelkku, joka laskee Pikku-Tenhettyyn. Tämä oma laskuoja yhtyy pian Salmi-Tenhetyn laskuojaan, joka laskee Hahmajärveen.
Marie-Thérèse Charlotte

Marie-Thérèse Charlotte (1778–1851) oli ranskalainen prinsessa, Marie-Antoinetten ja Ludvig XVI:n tytär. Vanhempiensa teloituksen ja kolmen vankilavuoden jälkeen hänet vapautettiin vankilasta, ja hän muutti ulkomaille. Hän asui ensin Itävallassa, sitten Venäjällä, Preussissa ja Englannissa. Vuonna 1799 hän nai serkkunsa Louis Antoine de Bourbonin, Angoulêmen herttuan, jolloin hänestä tuli Angoulêmen herttuatar. Sulhasen isä Kaarle X nousi valtaan 1814, ja Marie-Thérèse palasi Ranskan hoviin aviomiehensä kanssa.
Kaarle X:n luopuessa kruunusta Heinäkuun vallankumouksen seurauksena 2. elokuuta 1830 Angoulêmen herttuapari lähti jälleen maanpakoon. Nyt reitti kulki Dorsetin ja Edinburghin kautta Prahaan. Miehensä kuoleman jälkeen Marie-Thérèse asettui Itävaltaan.
VMRO-DPMNE

Vnatrešna makedonska revolucionerna organizacija – Demokratska partija za makedonsko nacionalno edinstvo (makedoniaksi Внатрешна македонска револуционерна организација – Демократска партија за македонско национално единство, ВМРО-ДПМНЕ, suom. Sisäinen makedonialainen vallankumouksellinen järjestö – Demokraattinen puolue makedonialaisen kansallisen yhtenäisyyden puolesta)  eli VMRO-DPMNE on Pohjois-Makedoniassa toimiva keskustaoikeistolainen, kristillisdemokraattinen puolue.

Historia

Puolueen nimi tulee 1800-luvun Osmanien valtakunnassa toimineelta Sisäiseltä makedonialaiselta vallankumoukselliselta järjestöltä eli VMRO:lta, jonka perintöä puolue katsoo vaalivansa.
VMRO-DPMNE perustettiin 17. kesäkuuta 1990 Skopjessa. Ensimmäisissä monipuoluevaaleissa 1990 se nousi suurimmaksi puolueeksi. Puolue ei kuitenkaan noussut tuolloin hallitukseen, koska sen olisi pitänyt liittoutua etnisten albaanien puolueen kanssa, mitä se ei halunnut tehdä nationalistisen taustansa vuoksi. VMRO-DPMNE nousi hallitukseen vasta vuoden 1998 vaalien jälkeen, jolloin Ljubčo Georgievski valittiin pääministeriksi. VMRO-DPMNE:n ehdokas Boris Trajkovski valittiin myös presidentiksi 1999.
VMRO-DPMNE kärsi vaalitappion vuoden 2002 vaaleissa, mutta nousi jälleen hallitukseen vuoden 2006 vaalien jälkeen, pääministerinä Nikola Gruevski.
Kesän 2011 vaaleissa puolue menetti asemiaan, mutta pysyi suurimpana. Se sai 56 paikkaa 120-paikkaisesta parlamentista.
Esko Eerikäinen

Esko Ensio Eerikäinen (s. 20. lokakuuta 1973 Bogota, Kolumbia) on suomalainen televisioesiintyjä, uransa päättänyt Scandinavian Hunks -tanssija sekä radio- ja tv-juontaja.
Eerikäisen isä oli diplomaatti. Hänen äitinsä on kolumbialainen ja Eerikäisen äidinkieli onkin espanja. Esko Eerikäinen oli naimisissa Martina Aitolehden kanssa vuodet 2007–2011 ja heillä on yhteinen tytär. Eerikäisen ja Aitolehden elämää seurattiin kahden tuotantokauden verran tositelevisiosarjassa Vauvakuumetta (2010) ja Isku Kolumbiaan (2011). Vuonna 2013 Eerikäinen osallistui Julkkis Big Brotheriin ja Kaksi julkkista ja yhdet häät -ohjelmaan. Aiemmin samana vuonna hän esiintyi risteilyisäntänä Liv-kanavan ohjelmassa Sinkkulaiva. Hän on pitkään kuulunut showtanssiryhmä Scandinavian Hunksin tunnetumpiin esiintyjiin.
Vuonna 2012 Eerikäinen oli Janne Katajan juontajaparina Radio SuomiPOPin aamuohjelmassa. Keväällä 2013 hän juonsi Spin FM -kanavalla Hate it or love it -ohjelmaa ystävänsä Niko Nousiaisen kanssa.
Helmikuussa 2014 Eerikäinen oli kohdehenkilönä helsinkiläisen Apollo Live Club -ohjelmaravintolan Roast-komediatapahtumassa, johon osallistui ”roastaajien” ominaisuudessa Janne Porkka, Miika Pettersson, Jucci Hellström, Antto Terras, Martina Aitolehti, JP Kangas ja Ali Jahangiri.
Kesällä 2015 Eerikäinen aloitti radiokanava The Voicen juontajana. Elokuussa 2016 ilmestyi Antto Terraksen kirjoittama ja Liken kustantama Esko – Stripparin tarina -elämäkerta.
Nykyään Eerikäinen juontaa Radio Novan iltaa yhdessä Oku Luukkaisen kanssa. Elokuussa 2018 hän siirtyi juontamaan Radio Novan päivää. Hän alkaa juontaa MTV3-kanavalla syksyllä 2019 alkavaa Hitlist-musiikkiohjelmaa.
Preston Bailey

Preston Bailey (s. 25. heinäkuuta 2000) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hän on esiintynyt vuodesta 2007 lähtien Codyn roolissa televisiosarjassa Dexter. Lisäksi hän esiintyy muun muassa elokuvissa Amusement (2008) ja The Crazies (2010).
Näyttelijä Brennan Bailey on Prestonin isoveli.
Rinnakkaisliitäntä

Rinnakkaisliitäntä (myös: Centronics-portti, kirjoitinportti, LPT) on nykyään jo vanhentunut IBM-yhteensopivien tietokoneiden liitäntä, joka on tarkoitettu kirjoittimille tai muille rinnakkaisliitäntää hyödyntäville oheislaitteille, kuten kuvanlukijoille tai Zip-asemille. Rinnakkaisporttia ja siihen liitettävää vastakappaletta, "dongelia", on käytetty myös teollisuusohjelmistojen ja suosittujen pelien fyysisessä kopiosuojauksessa. Rinnakkaisporttia hyödynnettiin myös digitoidun äänen toistossa.
Rinnakkaisportin vaihtoehtoinen nimi Centronics-portti viittaa Centronics Data Computer Corporation -yhtiöön, joka otti liittimen ensimmäisenä käyttöön valmistamassaan pistematriisitulostimessa Model 101 vuonna 1970. Kytkennän kehittivät An Wang, Robert Howard ja Prentice Robinson Wang Laboratories -yhtiössä. 1981 IBM valitsi liittimen henkilökohtaisen tietokoneensa tulostinportiksi. Dataproducts-yhtiö esitteli Centronics-liitännästä poikkeavan standardinsa DD-50 tai M-50 (Winchester-liitin), jonka tulostimen puoleisessa päässä oli 37-nastainen DC-37. Dataproductsin liitäntä oli yleinen suurtietokoneissa.
Alkuperäinen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisliitäntä oli yksisuuntainen, mutta PS/2-tietokoneessa siirryttiin kaksisuuntaiseen tiedonsiirtoon, jota määrittelee IEEE 1284 -standardi. Alkuperäisen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisportti kykeni siirtämään dataa 150 kilotavua sekunnissa, mutta uudemmat ECP- ja EPP-tiloja hyödyntävät portit pystyivät siirtämään dataa 400 kilotavusta kahteen megatavuun sekunnissa. Nykyään USB- tai FireWire-liitäntä on huomattavasti nopeampana ja monikäyttöisempänä korvannut rinnakkaisliitännän.
Chris Stein

Christopher Stein (s. 5. tammikuuta 1950, New York Yhdysvallat) on Blondie-yhtyeen kitaristi ja yksi perustajajäsenistä.
Stein syntyi Brooklynissä. Hän oli mukana perustamassa Blondieta 1970-luvulla. Steinilla todettiin vuonna 1983 autoimmuunisairaus pemfigus, josta hän on kuitenkin toipunut täysin. 
Blondie lopetti toimintansa 1980-luvun alkuvuosina. Yhtye perustettiin uudelleen 1990-luvun lopussa, ja Stein kuuluu yhä kokoonpanoon. 
Steinilla on puolisona näyttelijä Barbara Sicuranza, jonka kanssa hänellä on tyttäret Akira ja Valentina.
Rauha Mäkilä

Rauha Mäkilä (s. 1980 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija jonka luomat taideteokset ovat saaneet vaikutteita populaari- ja nuorisokulttuurista.
Mäkilä opiskeli Kuvataideakatemiassa Helsingissä vuosina 2000–2007 sekä Frankfurtin Kuvataidekoulussa (Hochschule für Bildende Künste Städelschule, Frankfurt am Main) vuosina 2003–2004.
Merkattu Maa

Merkattu Maa oli vuonna 1986 perustettu porilainen rock-yhtye.
Merkattu Maa oli historiansa aikana toiminnassa vuosina 1986–1999 ja vuosina 2003–2006. Merkatun Maan ollessa hajonneena 1999–2003 yhtyeelle perustettiin "sisaryhtyeitä", jotka tosin jäivät lyhytikäisiksi. Näitä olivat Julkisivu (2001) ja Jano (2001–2003). Vuonna 2003 Merkattu Maa herätettiin uudelleen henkiin, ja vuonna 2005 julkaistiin albumi Odotan. Viimeisen kokoonpanon alkuperäiset jäsenet olivat Jyri Juhola, Sami Virtanen ja Juha Jokinen. Sami Välimäki liittyi yhtyeeseen vuonna 1992 ja Jyrki Vanhatalo vuonna 2003.
Merkattu Maa hajosi vuonna 2006. Yhtyeen perustajajäsenet Jokinen ja Virtanen toimivat nykyään yhtyeessä nimeltä Stresszone, johon myöhemmin liittyi Merkatussa Maassa soittanut Jyrki Vanhatalo. Kolmas perustajajäsen Juhola perusti yhtyeen nimeltä "Maya" Petri Mannilan kanssa. Nykyään Merkattu Maa keikkailee unplugged-muodossa, ja kokoonpanoon kuuluvat Jyri, Sami ja uusi jäsen Kim Karvo.
Vusi Mahlasela

Vusi Mahlasela (s. 1965 Pretoria, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan kotimaassaan lempinimellä The Voice (suom. Ääni).
Mahlasela varttui kuunnellen ihmisten laulua isoäitinsä shebeenissä ja opiskeli itsenäisesti soittamaan kitaraa. Teini-ikäisenä hän aloitti omien laulujen säveltämisen ja sanoittamisen. Vuonna 1981 hän liittyi Ancestors of Africa -runoilijaryhmään ja Eteläafrikkalaisten kirjailijoiden kongressiin (engl. Congress of South African Writers) vuonna 1988. Hänen musiikissaan on vaikutteita eteläafrikkalaisesta jazzmusiikista ja hän on ilmoittanut chileläisen Victor Jaran keskeisimmäksi vaikutteekseen. Mahlaselan esikoisalbumi When You Come Back (1992), joka oli omistettu eteläafrikkalaisille poliittisille pakolaisille, nosti hänet kuuluisuuteen myös Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Vuonna 2002 Mahlasela esiintyi Lee Hirschin dokumentissa Amandla!: A Revolution in Four-Part Harmony, jossa esiteltiin musiikin roolia maan apartheidin vastaisessa taistelussa.
Uralin talousalue

Uralin talousalue (ven. Уральский экономический район, Uralski ekonomitšeski raion) on yksi Venäjän 12:sta talousalueesta. Se sisältää Baškortostanin tasavallan, Tšeljabinskin alueen, Kurganin alueen, Orenburgin alueen, Permin aluepiirin, Sverdlovskin alueen ja Udmurtian tasavallan. Alueen pinta-ala on 824 000 km², väkiluku on 20 436 000 asukasta, väestötiheys 25 as./km² ja kaupungistumisaste 74%.
Wang Ruowang

Wang Ruowang (4. helmikuuta 1918 – 19. joulukuuta 2001) oli kiinalainen kirjailija ja toisinajattelija. Wang istui monta kertaa vankilassa, kun arvosteli aikanaan sekä Kiinan Kuomintangin että Kiinan kommunistista hallitusta. Wang vaati uudistuksia ja hallinnon vapautta. Wang kuului Kiinan kommunistiseen puolueeseen 1937–1957. Wang erotettiin puolueesta 1957 ”oikeistolaisena”. Wang liittyi uudelleen puolueeseen Deng Xiaopingin valtakaudella 1979. Mutta tällä kertaa Deng erotti Wangin puolueesta ”porvarillisena liberaalina”.
Lillträsk

Lillträsk (myös Hentmossen) on pieni, noin 15 hehtaarin laajuinen suoalue Espoossa Henttaan ja Kuurinniityn pientaloalueiden välissä.
Suon paikalla sijaitsi aikoinaan muinainen merenlahti. Alueen soistuminen alkoi 3000 vuotta sitten järven kasvettua umpeen altaan erottauduttua Litorinamerestä. 1700- ja 1800-luvuilla suon keskellä on ollut vielä pieni lampi, mutta ajan kuluessa aiempi pieni järvi on soistunut rannoista ja vähitellen muuttunut kokonaan suoksi. Lillträskillä ei kulje pitkospuita.
Alueen yleisimmät suotyypit ovat rehevät korvet. 60 % havainnoista on tyypiltään ruoho- ja heinäkorpia sekä nevakorpia. Suon luonnontilaisuusaste on noin 59 prosenttia ja se kuuluu Espoon maakunnallisesti arvokkaiden suojelukohteiden luetteloon.
Zambales

Zambales on Filippiinien Keski-Luzonin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Iba. Sen naapureita ovat pohjoisessa Pangasinan, idässä Tarlac ja Pampanga ja etelässä Bataan. Lännessä se rajoittuu Etelä-Kiinan mereen. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 534 443.