google/wiki40b huggingface dataset:
Hauteville (Sveitsi)

Sijainti

Hauteville sijaitsee Gruyèrejärven itärannalla kumpuilevassa Mittellandissa Fribourgin kaupungista viitisentoista kilometriä etelään ja Bullesta vajaat kymmenen kilometriä koilliseen.
Bell hooks

Gloria Jean Watkins (s. 25. syyskuuta 1952), tunnetaan paremmin nimellä bell hooks, on yhdysvaltalainen kirjailija, feministi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Hänen kirjoittajanimensä tekee kunniaa hänen isoisoäidilleen, Bell Blair Hooksille. 
Hooksin kirjat keskittyvät rodun, luokan ja sukupuolen risteymään. Hän on kuvannut haluavansa kuvata erilaisia alistusta ja luokkasortoa ylläpitäviä rakenteita. Hooks on kirjoittanut yli 30 teosta ja lukuisia artikkeleita. Hän on kirjoittanut rodun, sukupuolen ja luokan vaikutuksesta opettamiseen, taiteesta, historiasta, seksuaalisuudesta, mediakulttuurista ja feminismistä. Vuonna 2014 hooks perusti bell hooks -instituutin Beraan, Kentuckyn osavaltioon.
Hooksilta on suomennettu kirjat Vapauttava kasvatus ja Rakkaus muuttaa kaiken.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 1996

1996 Baseballin Euroopan mestaruuskilpailujen B-sarja pelattiin Iso-Britanniassa 4. - 10. elokuuta. Turnaukseen osallistui kymmenen joukkuetta ja kahdelle parhaalle oli tarjolla paikka A-sarjan turnaukseen 1997. Voittajaksi selvisi Iso-Britannia ja toisen A-sarjapaikan lunasti Tšekki.
Natasha Kai

Natasha Kai (s. 22. toukokuuta 1983) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän pelaa Sky Blue FC:ssä sekä Yhdysvaltain maajoukkueessa. Natasha Kai voitti olympiakultaa Pekingissä vuonna 2008.
Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi

Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi on Suomen talvisodassa 1939–1940 ja jatkosodassa 1941–1944 kuolleitten somerolaisten sankarivainajien sankarihautojen muistomerkki. Muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Aukusti Veuro ja se paljastettiin vuonna 1949 sankarihaudoilla Someron vanhalla hautausmaalla.

Muistomerkki päätetään hankkia

Ehdotuksen sankarimuistomerkin hankkimisesta teki kaatuneiden muistopäivänä 1948 pitämässään puheessa maisteri Tapio Horila. Muistomerkin hankkimista varten järjestettiin kaatuneiden omaisille kokous Someron seurakuntatalolla elokuussa 1948. Kokouksessa esiteltiin muistomerkiksi kolme luonnosta, joista yhden oli tehnyt arkkitehti Matti Visanti ja kaksi kuvanveistäjä Aukusti Veuro.

Valittu ehdotus ja sen toteuttajat

Ehdotuksista valittiin yksimielisesti  toteutettavaksi Aukusti Veuron suunnitelma Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi. Aukusti Veuron (1886–1954) tunnettuja töitä ovat muiden muassa Aleksis Kiven patsas Nurmijärvellä ja Vasikanjuottaja Hämeenlinnassa.
Muistomerkin toteuttajaksi valittiin Someron kivenveistämö ja se päätettiin tehdä Tammelan mustasta dioriitista. Kivenveistäjä Mauno Kankaan johtama Someron kivenveistämö toteutti 1950–1960-luvuilla lukuisia vaativia muistomerkkitöitä eri puolille Suomea.

Toteutus ja julkistaminen

Paljastusajankohdaksi muistomerkille valittiin heinäkuu 1949, joka samalla oli Someron pitäjän valmisteilla olleen 500-vuotisjuhlan ajankohta. Muistomerkin kustannukset päätettiin kattaa yleisellä keräyksellä. Kivi patsaaseen saatiin Tammelan Letkulta. 20 tonnia painava patsasaihio kuljetettiin Somerolle helmikuussa 1949, ja patsas saatiin paikoilleen sankarihauta-alueen itäreunaan keväällä 1949. 
Paljastustilaisuus järjestettiin osana Someron seurakunnan 500-vuotisjuhlia 3. heinäkuuta 1949. Tilaisuudessa puhuivat pankinjohtaja Hulda Soini ja kirkkoherra Sulo Tasanko.
Suomen kirkkohistoriallinen seura

Toiminta

Seuralla on kaksi julkaisusarjaa. Toimitusten sarjassa on julkaistu itsenäisiä kirkkohistoriallisia tutkimuksia vuodesta 1895. Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjaa taas on julkaistu vuodesta 1911. Vuosikirjaa edelsi vuosina 1892–1910 aikakauskirja Suomen kirkkohistoriallisen seuran pöytäkirjat liitteineen – Finska kyrkohistoriska samfundets protokoll och meddelanden. Julkaisusarjojen ulkopuolella seuran hankkeena on syntynyt Turun hiippakunnan paimenmuisto 1554–1721, jonka Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran biografiakeskus toimitti verkkohakuteokseksi vuonna 2011.
Seura järjestää kuukausittain esitelmätilaisuuksia yliopiston lukukausien aikana sekä vuosittaisen kevätretken. Vuodesta 2001 lähtien seura on järjestänyt noin joka toinen vuosi Kirkkohistorian päivän, johon seuran jäsenet kokoontuvat vaihtuvan teeman ympärille linkittyvän keskustelun merkeissä. Aiheina Kirkkohistorian päivässä ovat tähän mennessä olleet Kirkko ja 1960-luku (2001), Kirkko ja keskiaika (2003), Baltian kirkkohistoria (2005), Sukupuoli ja uskonto 1800–1900-luvulla (2006), Arkkipiispa Martti Simojoki (1908–1999) 100 vuotta (2008), Verkostot historiassa (2010) sekä Yksilö ja kristinuskon historia (2013). Seuran vuosijuhla on vuodesta 1898 lähtien järjestetty Pyhän Henrikin päivänä 19. tammikuuta. Vuoden 2009 lopussa seuralla oli 670 jäsentä, joiden joukossa oli 11 kunniajäsentä.

Seuran syntyvaiheet

Ajatus kirkkohistoriallisesta seurasta virisi papiston keskuudessa 1880-luvun loppupuolella, jolloin luterilainen kirkko oli voimakkaan arvostelun kohteena. Papisto halusi puolustaa kirkkoa, ajaa kirkollisia uudistuspyrkimyksiä ja toteuttaa fennomaanista ohjelmaa kirkon piirissä. Yksityisissä pappeinkokouksissa valmisteltiin kahden erillisen seuran perustamista, ja vuonna 1889 tehtiin Kuopion pappeinkokouksessa päätös Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran ja Suomen kirkkohistoriallisen seuran perustamisesta. Senaatti vahvisti seurojen säännöt vuonna 1891.
Suomen kirkkohistoriallisen seuran ensimmäisessä johtokunnassa toimi puheenjohtajana professori Herman Råbergh ja sihteerinä pastori Adolf Neovius. Muut jäsenet olivat Helsingin lääninvankilan saarnaaja pastori Elis Bergroth, käytännöllisen teologian professori Otto Immanuel Colliander, Uudenkaupungin kirkkoherra rovasti Johan Antero Cederberg, Jyväskylän seminaarin johtaja professori Karl Gabriel Leinberg ja Hämeenlinnan lyseon uskonnonlehtori Johan Samuel Pajula. Paitsi papistoa seuran johtohenkilöissä oli teologisen tiedekunnan ja koululaitoksen edustajia.
Alma Heikkilä

Tunnustuksia

Alma Heikkilä sai yhdessä Mustarinda-seuran toisen perustajan Antti Majavan kanssa Kalevalaseuran nuoren taiteilijan palkinnon vuonna 2013. Joulukuussa 2014 Heikkilälle myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen Dukaattipalkinto.
Riboflaviinikinaasi

Riboflaviinikinaasi eli flavokinaasi on entsyymi, joka katalysoi fosfaattiryhmän siirtoa ATP-molekyyliltä riboflaviinille. Tuotteina reaktiossa muodostuu flaviinimononukleotidia ja adenosiinidifosfaattia. Entsyymi on tärkeä eliöiden entsyymitoiminnan tarvitsemien koentsyymien tuotannossa, ja sitä esiintyy niin aitotumallisissa kuin esitumallisissakin soluissa. Riboflaviinikinaasin EC-numero on EC 2.7.1.26.

Rakenne ja toiminta

Riboflaviinikinaasi on rakenteeltaan monomeeri, ja muun muassa rotan entsyymin molekyylimassa vaihtelee välillä 14–28 kDa. Nisäkkäillä entsyymiä esiintyy erityisesti maksassa ja suolistossa. Riboflaviinikinaasi vaatii fosfaattiryhmän luovuttajaksi nukleotiditrifosfaatin, joka yleisimmin on ATP. Myös dATP-molekyyli voi toimia fosfaattiryhmän luovuttajana, mutta reaktio ei ole yhtä tehokas. Eräillä arkeilla entsyymi käyttää fosfaattiryhmän luovuttajana CTP-molekyyliä, ja näillä entsyymeillä on usein myös FMN-adenylyylitransferaasin aktiivisuutta. Riboflaviinikinaasi vaatii toimiakseen myös kaksiarvoisen kationin, joka tavallisimmin on sinkki-, magnesium- tai mangaanikationi. Entsyymiä aktivoivat kilpirauhashormonit esimerkiksi trijodityroniini. Entsyymin aktiivisuus on eläimillä pieni, mikäli riboflaviinin saanti on vähäistä. Riboflaviinikinaasin inhibiittoreita eli estäjiä ovat muun muassa kadmium sekä eräät trisykliset masennuslääkkeet.
Idfa

Idfa on Amsterdamissa vuosittain järjestettävä maailman suurin kansainvälinen dokumenttielokuvafestivaali. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 1988.
Festivaali kestää yksitoista päivää, ja sen aikana esitetään runsaat 200 elokuvaa. Elokuvaesitysten lisäksi tapahtumassa on työpajoja ja keskustelutilaisuuksia. Paras uusi dokumentti palkintaan kuudessa sarjassa.
RNAS Hatston

Royal Naval Air Station (RNAS) Hatston (HMS Sparrowhawk) oli Kuninkaallisen laivaston lentojoukkojen (Fleet Air Arm) tukikohta Mainlandin saarella Kirkwallista 1,5 kilometriä luoteeseen Orkneysaarilla. Tukikohta sijaitsi siten lähellä tärkeää Scapa Flow'n laivastotukikohtaa.
Hatstonin toimintajakso keskittyy toiseen maailmansotaan, jolloin sinne oli sijoitettu runsaasti Fleet Air Armin lentokoneita. Sodan päätyttyä tukikohdasta tuli saaren siviililentotoiminnan keskus vuoteen 1948 saakka, jolloin lentokoneet olivat kasvaneet liian suuriksi voidakseen toimia kentällä. Kentällä toimi 1953–1957 Orkneyn lentokerho, minkä jälkeen kenttä suljettiin ja muutettiin teollisuusalueeksi.
Dr. Robotnik’s Mean Bean Machine

Juoni

Tri. Robotnik aikoo muuttaa kaikki Beansvillen papuolennot aivottomiksi robottiorjikseen omiin pahoihin tarkoituksiinsa. Hän on rakentanut 12 robottia saadakseen käsiinsä kaikki Beansvillen pavut, jotta saisi robotisoitua koko Beansvillen. Suunnitelma näyttää onnistuvan enemmän kuin hyvin, kunnes Beansvilleen saapuu muukalainen.

Pelin kulku

Pelissä on tarkoitus muodostaa vähintään 4 "pavun", puyon, rykelmiä. Kun 4 samanväristä papua koskettaa toisiaan, ne katoavat, ja vastustajan puolelle putoaa "pakolaispapu", musta puyo. Pelissä on tarkoitus aiheuttaa mahdollisimman monta ketjureaktiomaisesti katoavaa papurykelmää. Tällöin vastustajalle putoaa suuri määrä pakolaispapuja jopa parin vuoron ajan. Peli loppuu, kun joko pelaajan tai tietokoneen (tai vastapelaajan) "vankila" täyttyy niin, ettei sinne mahdu enempää.
Vastustajien nopeus ja vaikeustaso nousee kenttä kentältä, kunnes lopulta kohdataan tri. Robotnik itse.
Peli on julkaistu Segan eri alustoille, kuten Sega Mega Drivelle ja Sega Game Gearille. Pelissä ovat robotit Arms, Frankly, Humpty, Coconuts, Davy Sprocket, Skweel, Dynamight, Grounder, Spike, Sir Fuzzy-Logik, Dragon Breath ja Scratch. Roboteista Scratch, Grounder ja Coconuts ovat pääosassa Adventures of Sonic the Hedgehog -animaatiossa, mutta myös muu joukko näkyy muutamassa jaksossa.
HMS Aslög

Valmistus

Alus laskettiin vesille 3. kesäkuuta 1861 Nyköpingin telakalta ja se otettiin palveluksen 25. marraskuuta. Alus valmistettiin puusta ja teräksestä. Alus oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 270 m² purjeet.

Palvelus

Vuosina 1866-1867 aluksen tykit korvattiin yhdellä 96 millimetrin kanuunalla ja samalla sen miehistöntarve laski 31 mieheen. Alus poistettiin palveluksesta 20. huhtikuuta 1892.
Artemiin temppeli (Efesos)

Historia

Artemiin temppeliä alettiin rakentaa arkaaisella kaudella 550 eaa. aikaisempien pyhäkköjen paikalle Lyydian kuninkaan Kroisoksen rahallisella tuella. Arkkitehtina toimi kreetalainen Khersifron.
Eräs Herostratos poltti temppelin vuonna 356 eaa. Teon vaikuttimena oli halu saada mainetta, joten rangaistukseksi Herostratokselle ilmoitettiin, että hänen nimensä tullaan täydellisesti unohtamaan. Hänen nimensä kirjaaminen missään pysyvässä muodossa asetettiin kuolemantuomion uhalla rangaistavaksi. Poltetun temppelin paikalle rakennettiin samankaltainen ja hiukan suurempi temppeli.
Gootit tuhosivat temppelin vuonna 262. Se rakennettiin uudelleen vielä osittain, kunnes se tuhottiin lopullisesti vuonna 401.
Temppelin raunioita oli yritetty etsiä jo 60 vuoden ajan, ennen kuin John Turtle Woodin johtama, British Museumin rahoittama ryhmä löysi ne vuonna 1869. Kaivauksia jatkettiin vuoteen 1879 saakka. Vuosina 1904–1906 löydettiin D. G. Hogarthin johdolla vielä lisää alueella olleita veistoksia.

Rakennus

Temppeli edusti joonialaista tyyliä. Alkuperäisen temppelin mitat olivat 55 × 110 metriä, ja 300-luvulla rakennettu toinen temppeli oli mitoiltaan 78,5 × 131 metriä. Siinä oli kolmella sivulla kaksinkertainen pylväsrivistö ja sisäänkäynnin puolella syvä pylväsportiikki. Pylväät olivat 20 metriä korkeita ja niitä oli Pliniuksen mukaan 127. Temppeliä kiersivät portaat. Alttaripiha ja alttari sijaitsivat jonkin matkan päässä temppelistä.
Temppelistä on jäljellä enää jalusta ja yksi entistetty pylväs. Löydetyt veistokset olivat suurelta osin hajonneita, ja niiden osia on nykyisin British Museumin Efesos-huoneessa.
Reina Regente (1887)

Palvelus

Alus lähti 9. maaliskuuta 1895 Cadizista Tangeriin Marokkoon. Cadizinlahdella alus joutui kovaan tuuleen ja rankkaan merenkäyntiin. Aluksen päällikkö Francisco Sanz de Andino määräsi aluksen palaamaan satamaan. Alus ei kuitenkaan päässyt satamaan vaan se upposi.
Särkijärvi (Hämeenlinna, Sappee)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,3 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Iso-Roineen alueeseen (35.773) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Lyhtymeriahven

Koko ja ulkonäkö

Lyhtymeriahven jää noin 7 cm pitkäksi. Sen etuosa on punasävyinen, pyrstöpuoli vaalea ja pyrstön tyvessä on rivi mustia pisteitä.

Alkuperä

Lyhtymeriahven elää luonnossa Karibialla.

Käyttäytyminen

Lyhtymeriahven on aggressiivinen ja kiusaa äyriäisiä ja itseään pienempiä kaloja kuten tokkoja. Se viihtyy pienissä koloissa ja saattaa vaania ruokaa myös akvaarion pohjalla makaillen.  Jos näitä haluaa pitää useampia samassa altaassa, on reviirikiistojen ehkäisemiseksi kaikki hankittava yhtaikaa.

Ravinto

Lyhtymeriahvenet syövät lihapitoista ruokaa.
Pierre Rosanvallon

Pierre Rosanvallon (s. 1. tammikuuta 1948 Blois, Ranska) on ranskalainen historioitsija, kirjailija ja Collège de Francen nykyaikaisen politiikan tutkimuksen professori. Hänen kirjoituksensa keskittyvät demokratian tilaan, Ranskan polittiseen historiaan, hallinnon rooliin sekä yhteiskunnalliseen oikeuteen. Hänen teoksiaan on käännetty 22 eri kielelle, mukaan lukien suomeksi. 
Rosanvallon on myös ranskalaisen yhteiskuntatieteisiin keskittyvän EHESS-korkeakoulun opetusvastaava (engl. director of studies). Hän on aiemmin toiminut koulun Raymond Aronin mukaan nimetyn politiikan tutkimuslaitoksen johtajana vuosina 1992–2005. 
Rosanvallon on tieteellisen jaoston jäsen sekä Ranskan kansalliskirjastossa että Ranskan arvostetuimmassa kauppakorkeakoulussa École normale supérieuressa. Hän on valmistunut filosofian tohtoriksi  pariisilaisesta École des Hautes Études Commerciales (HEC) -johtamiskoulusta.
Vuonna 1982 Rosanvallon loi Fondation Saint-Simon -ajatushautomon yhdessä ranskalaisen historioitsijan François Furet'n kanssa, joka lopetettiin vuonna 1999.
Rampage – murhaaja

Rampage – murhaaja (VHS-videona nimellä Murhaaja, Rampage) on  William Friedkinin ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1987. Sen pääosia näyttelevät Michael Biehn, Alex McArthur ja Grace Zabriskie.
Elokuva  kertoo Charles Reecestä (McArthur), joka on murhannut viisi ihmistä brutaalisti Stocktonin kaupungissa, Kaliforniassa. Anthony Fraser (Biehn) on piirisyyttäjä, joka osallistuu Reecen oikeudenkäyntiin ja yrittää saada tälle kuolemantuomiota. Elokuva perustuu löyhästi Richard Trenton Chasen tekemiin murhiin 1970-luvun lopulla Kalifornian Sacramentossa, sekä William P. Woodin niistä tekemään kirjaan. Elokuva valmistui jo vuonna 1987, mutta Miramax päästi sen teatterilevitykseen vasta 1992, jolloin elokuvaan lisättiin vaihtoehtoinen lopetus. Suomessa Rampage sai ensi-iltansa 28. heinäkuuta 1989.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen pitää Murhaajaa älykkäästi kirjoitettuna ja pelottavalla intensiteetillä ohjattuna oikeussalidraamana. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Jämsänkoski

Historia

Jämsänkosken historia juontaa juurensa rautakaudelle. Linnasenvuoren rinteiltä on kaivauksissa löydetty merkkejä puolustusvarustelusta ja asutuksesta.
Koskenpään kunta liitettiin Jämsänkoskeen vuoden 1969 alussa.

Nähtävyyksiä

Jämsänkosken teollisuusympäristö kuuluu Museoviraston luetteloon valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Alueella on merkittävän teollisuusarkkitehdin W. G. Palmqvistin suunnittelemia rakennuksia.

Politiikka

Jämsänkosken kaupunginvaltuustossa oli kunnan lakkautuksen aikoihin oli 27 jäsentä ja suurin valtuustoryhmä sosialidemokraateilla.
Jämsänkoski on teollisuuspaikkakuntana ollut perinteisesti vasemmistoenemmistöinen. Vuoden 1945 eduskuntavaaleissa SKDL sai Jämsänkoskella enemmistön äänistä.

Ruokakulttuuri

Jämsänkosken pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla verimakkara, talkkunavelli ja mustikka.
Parabeenit

Parabeenit ovat fenolijohdannaisten ryhmään kuuluvia orgaanisia yhdisteitä, jotka ovat parahydroksibentsoehapon eli p-hydroksibentsoehapon (C₇H₆O₃) estereitä. Parabeeneissa yhdisteen runkoon on liittynyt alkyyliryhmä. 
Parabeeneja käytetään kosmetiikkatuotteissa kuten shampoissa, hiusgeeleissä, kosteusvoiteissa ja partavaahdoissa sekä lääketeollisuuden tuotteissa että elintarvikkeissa säilöntäaineina.
Pa­ra­bee­nien ker­ty­mi­nen ih­mis­ke­hoon on ai­heut­ta­nut huol­ta, se käyt­täy­tyy ke­hos­sa mah­dol­li­ses­ti nais­hor­mo­ni estrogeenin kal­tai­ses­ti ja siten häi­rit­se­vän hor­mo­ni­toi­min­taa.

Parabeenit kosmetiikassa

Kosmetiikkaa säädellään tiukalla lainsäädännöllä, jonka perusta on tuotteiden turvallisuus. Valitettavasti markkinoilla liikkuu paljon väärää tietoa parabeeneistä ja niiden vaikutuksista ihmisten terveyteen. Parabeenit saattavat aiheuttaa kosketusallergiaa. Parabeeneilla on lievä estrogeeninen vaikutus ja ne saattavat lisätä rintasyövän riskiä. Iholla kosteusvoiteiden parabeenit saattavat voimistaa UV-B-säteilyn haittavaikutuksia. Lisääntymiskyvylle haitallisia ftalaatteja käytetään kosmetiikassa vain satunnaisesti.
Viime vuosina lähinnä kuluttajien epäilyt parabeenien aiheuttamista hormonivaikutuksista ovat saaneet valmistajat vähentämään niiden käyttöä kosmetiikkatuotteissa. Osa kosmetiikkavalmistajista kokee saavansa merkittävää markkinaetua korvatessaan parabeenit vähemmän haitallisilla säilöntäaineilla.
Kosmetiikkatuotteiden pakkausmerkinnöissä pitää olla tuotteen ainesosaluettelo, jossa luetellaan kaikki tuotteen sisältämät ainesosat. Parabeenit merkitään luetteloissa sanoilla: methylparaben E218 , ethylparaben E214, butylparaben ja propylparaben E216 jne.

Parabeenit ekosysteemissä

Pa­ra­bee­ne­ja on löy­det­ty ih­mis­ten virt­sas­ta.  Vuonna 2015 julkaistussa tutkimuksessa parabeenien on todettu kertyvän merinisäkkäisiin. Yh­dys­val­to­jen ran­nik­ko­ve­siltä Flo­ri­das­sa, Ka­li­for­nias­sa, Was­hing­to­nis­sa ja Alas­kas­sa kerätyissä näytteissä kaikissa havaittiin me­tyy­li­pa­ra­bee­nin ai­neen­vaih­dun­ta­tuo­tet­ta 4-hyd­rok­si­bent­soe­hap­poa. Joistain näytteistä löy­tyi myös me­tyy­li­pa­ra­bee­nia.
Prinsessa Zelda

Ominaispiirteet

Kuten Linkillä, Zeldallakin on ollut erilaisia ruumiillistumia sarjan eri osissa. Yleensä hänet on kuvattu lapseksi, mutta aikuisena hänet on nähty peleissä Ocarina of Time, The Adventure of Link ja Twilight Princess
Zeldalla on suipot korvat kuten Linkillä. Hänellä on myös yleensä vaaleat tai ruskeat hiukset. Yleensä hän käyttää kuninkaallista iltapukua ja koristeellisia koruja.
Yhdistyneenä jumalatar Nayruun ja viisauden triforceen Zeldalla on hyvä päätöksentekokyky useimmissa asioissa – tosin tämä ei estä häntä joutumasta kaapatuksi. Usein Zeldalla on myös psyykkisiä ja maagisia voimia, esimerkiksi telepaattisia kykyjä. Voimakkaimmillaan hän voi langettaa loitsuja sekä rikkoa esteitä ja sinettejä. Zeldan alter egolla Sheikillä on omat voimansa.

Esiintymiset

Zelda on myös esiintynyt muissakin kuin The Legend of Zelda -pelisarjan peleissä. Philipsin CD-i -peleissä Zelda esiintyi kolme kertaa, ja näissä peleissä Zelda oli myös pelattavana ensi kerran. Koska pelit ovat heikkolaatuisia eivätkä ne ole Nintendon tekemiä, eivät fanit laske niitä kuuluvaksi pääsarjaan.
Super Smash Bros. Melee -pelissä Zelda on pelattavana hahmona, myös alter egonaan Sheikkinä. Pelaamisen aikana Zelda voi vaihtaa muotoaan Sheikiksi, ja täten ottaa käyttöönsä Sheikin voimat. Hän esiintyy myös Super Smash Bros. Brawl -pelissä missä hän on myös pelattavana hahmona ja voi myös siinäkin muuttua Sheikiksi.
Zelda esiintyy myös vuonna 2009-julkaistussa The Legend of Zelda: Spirit Tracks-pelissä tärkeässä osassa Linkin mukana. Zelda voi ottaa haltuunsa Phantomin jota pelaaja voi ohjailla.

Valiant Comicsin The Legend of Zelda -sarjakuvat

Valiant Comicsin The Legend of Zelda -sarjakuvia julkaistiin Suomessa Nintendo-lehdessä. Niissä Linkillä ja Zeldalla on usein romanttisia tunteita toisiaan kohtaan, tosin Link ilmaisee tunteensa Zeldaa paremmin. Monet sarjakuvan hahmoista ja paikoista ovat samanlaisia kuin animaatiosarjassa esitellyt. Sarjakuvassa Zelda on hyvin uskollinen Triforcea kohtaan.

Vaikutus kulttuuriin

Yhdysvaltalainen näyttelijä Robin Williams nimesi tyttärensä Zeldan mukaan, koska hänen poikansa on pelisarjan uskollinen fani.
Kaarle Hirvonen

Kaarle Erkki Ensio Hirvonen (24. helmikuuta 1914 Viipuri – 2. lokakuuta 1997 Espoo) oli suomalainen historiantutkija, kääntäjä ja kirjailija. Hirvonen toimi Helsingin yliopiston antiikin Kreikan sosiaalihistorian dosenttina 1969–1981.
Hirvonen julkaisi useita viihde- ja nuorisokirjoja 1940-luvulla. Hän teki käsikirjoituksia myös useisiin lähinnä matkailuaiheisiin lyhytelokuviin 1940-luvulta aina 1960-luvun alkuun ja laati lisäksi käsikirjoituksen Ilmari Unhon ohjaamaan elokuvaan Kalle-Kustaa Korkin seikkailut (1949). Myöhemmin Hirvonen keskittyi lähinnä antiikin kirjallisuuden käännöstyöhön.
Wiik & Ström

Wiik & Ström on mustasaarelainen linja-autoyhtiö. Wiik & Ström omistaa useita Mercedes-Benz-minibusseja sekä Volvo 9700-linja-autoja. Heinäkuussa 2015 Wiik & Ström osti pietarsaarelaisen Haldin & Rosen Vaasan toiminnot. Wiik & Ström ajaa Vaasan Paikallisliikenteen linjaa 6 sekä useita numeroimattomia seutulinjoja. Vuonna 2012 Wiik & Ström osti Westerlinesin liiketoiminnan.
Paint.NET

Ohjelman ominaisuuksia

Käyttöliittymä on yksinkertainen ja intuitiivinen. Sen ominaisuudet ja osat on pyritty toteuttamaan helposti löydettäviksi ja/tai helposti opittaviksi ilman apua. 
Ohjelmassa voidaan käyttää useita kuvatasoja, joita voidaan muokata toisistaan riippumattomasti ja yhdistää lopulliseksi yhdistelmäkuvaksi. Paint.netin natiivi kuvatyyppi PDN säilyttää tasot kuvassa ja mahdollistaa niiden muokkauksen erillisinä myöhemminkin. Muut tiedostomuodot yhdistävät osakuvat eikä tasoja sen jälkeen voi muokata erillisinä. Ohjelma tukee seuraavia tiedostoformaatteja: PNG, JPEG, BMP, GIF, TGA, DDS, TIFF ja PDN.
Ohjelmaan sisältyy rajaton käyttäjän muokkaushistoria, mikä mahdollistaa yksinkertaisen paluun aiempiin kuvan muokkausvaiheisiin. Historian pituutta rajoittaa vain vapaan muistin ja kovalevytilan määrä. Siinä on myös tuki monille erikoisefekteille ja säädöille.
Paint.net on täysin optimoitu hyödyntämään viimeisintä teknologiaa ja se kykenee käsittelemään useita suuria kuvia kerralla. Siinä on myös tuki Tablet PC:n paineherkälle piirtoalustalle, johon styluksella piirtämällä voidaan kuvien syöttö ohjelmaan tehdä samalla tavalla kuin kynällä piirretään paperille. Siinä on täysi tuki tupla- ja neliydin sekä 64-bittisille prosessoreille ja se tukee laajennuksia, jotka lisäävät ohjelmistoon uusia efektejä, säätöjä ja tiedostotyyppejä.
Paint.net on optimoitu järjestelmille, joissa on monia prosessoreita tai monia ytimiä. Näihin järjestelmiin sisältyy (mutta ei ole rajoitettu) Intel Core 2, Intel Xeon, Intel Pentium D, AMD Opteron, AMD Athlon 64 X2 ja AMD Phenom -suorittimet.
Paint.net on vapaasti ladattavissa oleva ilmaisohjelma.