google/wiki40b huggingface dataset:
Slow Food

Slow Food (suom. hidas ruoka) on vuonna 1986 Italian Pratossa Carlo Petrinin kehittämä pikaruoan vastapainoksi muodostunut liike. Se oli ensimmäinen osa laajempaa hitausliikettä (slow movement). Liike on sittemmin laajentunut 150 maahan, ja sillä on 100 000 jäsentä. Liikkeen päämaja sijaitsee italialaisessa Bran kaupungissa.
Liike tukee lähiruokaa ja kiireetöntä ruoan valmistamista ja nauttimista. Tärkeää ovat puhtaat ja lisäaineettomat raaka-aineet sekä paikallisen ruokakulttuurin tukeminen.
Suomessa on 12 Slow Food -paikallisryhmää, niin sanottua conviviumia. Ne sijaitsevat Helsingissä, Turussa, Jyväskylässä, Hangossa, Tammisaaressa, Kristiinankaupungissa, Oulussa, Pirkanmaalla, Sipoossa, Uudessakaupungissa, Inkoossa ja Vaajasalmella.
Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue

Historia

Ensimmäiset Luxemburgin edustajainhuoneeseen valitut sosiaalidemokraatit olivat Caspar Mathias Spoo (vuonna 1896) ja tohtori Michel Welter (vuonna 1897). LSAP sai alkunsa, kun paikalliset aktiivit 26. tammikuuta 1902 perustivat Luxemburgin seudun sosiaalidemokraattisen yhdistyksen (saks. Sozialdemokratischer Verein für Luxemburg und Umgebung). Varsinainen puolue, tuolloin vielä nimellä Sosiaalidemokraattinen puolue, perustettiin 5. tammikuuta 1903. Nykyinen LSAP-nimi otettiin käyttöön vuonna 1945. Ensimmäisen kerran puolue pääsi hallitukseen vuonna 1937 ja seuraavan kerran vasta vuonna 1951, jolloin se muodosti koalition Kristillissosiaalisen kansanpuolueen (CSV) kanssa. LSAP joutui oppositioon vuonna 1959, mutta teki paluun hallituspuolueeksi jälleen vuonna 1964, jolloin LSAP:n Henry Cravatte toimi Luxemburgin varapääministerinä.
Vuoden 1969 vaalitappio johti LSAP:n sisällä kiistelyyn puolueen tulevaisuudesta, ja erityisesti siitä tulisiko LSAP:n hakea paikallistasolla yhteistyötä kristillisten CSV:n kanssa vai ennemmin kommunistien kanssa. Sisäinen kiistely johti uuden Sosiaalidemokraattisen puolueen syntymiseen, johon siirtyivät LSAP:n johtaja Henry Cravatte ja noin 15 % jäsenistöstä. Sosiaalidemokraattinen puolue toimi aina vuoteen 1983 saakka, jolloin Cravatte palasi takaisin LSAP:hen.
Perinteisesti LSAP on ollut Luxemburgin toiseksi suurin puolue. Pääministerin salkkua sillä ei ole ollut koskaan, mutta puolue on ollut usein hallituksessa. Vuosina 1974–1979 ja vuodesta 2013 LSAP on ollut suurin hallituspuolue, mutta pääministeri on tullut Demokraattisesta puolueesta. LSAP on ollut myös yleensä mukana Kristillissosiaalisen kansanpuolueen muodostamissa hallituksissa. Toisen maailmansodan jälkeisestä ajasta puolue on ollut oppositiossa vain neljästi vuosina 1959–1964, 1969–1974, 1979–1984 ja 1999–2004.
Claude Haagen erosi LSAP:n johdosta puolueen menetettyä kolme paikkaa lokakuun 2018 parlamenttivaaleissa. Haagenin seuraajaksi valittiin Franz Fayot tammikuussa 2019. Edustajainhuoneen jäsenenä vuodesta 2013 istunut Fayot oli ainoa ehdokas puoluejohtajaksi. Hänen isänsä Ben Fayot oli myös toiminut LSAP:n johtajana vuosina 1985–1997.
Forkkaus

Ohjelmistokehityksessä forkkaus on termi, jolla viitataan siihen, kun ohjelmistosta tehdään kopio, jota aletaan kehittää itsenäisenä projektina. Forkkaus voi johtua kehittäjäyhteisön ajautumisesta erimielisyyksiin tai tarpeesta luoda ohjelmistosta toisenlainen versio toista käyttötarkoitusta tai toista käyttäjäryhmää varten.
Forkkaus on yleistä avoimen lähdekoodin projekteissa, joista saa laillisesti julkaista muunneltuja versioita. Tavaramerkki voi rajoittaa forkkaamista tietyissä määrin.

Lisenssit ja tekijänoikeudet

Yleisesti uudessa haarassa ei voi muuttaa käytettyä lisenssiä ilman alkuperäisen tekijänoikeuden haltijan/haltijoiden suostumusta: copyleft-lisenssit vaativat johdetun työn (engl. derivative work) käyttävän samaa tai yhteensopivaa lisenssiä. Jotkin lisenssit vaativat vain alkuperäisen tekijänoikeusmaininnan säilyttämisen myös muunnelluissa töissä.
Esimerkkitapaus forkkaamisesta on Tatu Ylösen kehittämä SSH, jonka lisenssin Ylönen muutti kaupalliseksi perustaessaan SSH Communications Security -yrityksen. OpenBSD-projekti etsi vanhemman version lähdekoodeista (1.2.12), jossa oli vapaampi lisenssi ja josta tuli OpenSSH vuonna 1999. Osana OpenSSH-projektissa lähdekoodi kirjoitettiin uudelleen niiltä osin kuin se riippui kolmannen osapuolen lisensseistä, saattoi rikkoa ohjelmistopatentteja tai olla kryptografisen ohjelmiston maastavientikiellon alaista.

Muu käyttö

Forkkausta on käytetty ohjelmistokehityksessä myös versionhallintahaaran tekemisessä jo Source Code Control Systemin termistössä.
Unix-käyttöjärjestelmän menetelmä lapsiprosessin luomiseen kutsutaan myös forkkaukseksi fork()-kutsun mukaan.
Pekka Jalava

Pekka Juhana Jalava (5. tammikuuta 1977 Taivalkoski – 25. tammikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen stand up -koomikko. Hän toimi koomikkona vuodesta 2002 lähtien. Jalava kuoli sairauskohtaukseen.
Jalava oli tunnetuimpia suomalaisia stand up -koomikoita, ja hän esiintyi niin ravintoloissa kuin stand up -festivaaleillakin. Hän esiintyi yhdessä muun muassa toisen tunnetun stand up -koomikon, Ismo Leikolan, kanssa. Jalavaa pidettiin erinomaisena improvisoijana.
Suomen Stand Up Club julkaisi viiden stand up -koomikon esityksiä viidellä DVD:llä loppuvuodesta 2011 nimikkeellä ”Suomen Stand Up Club Esittää”. Jalava sai sarjaan oman DVD:n Ilari Johanssonin, Jacke Björklundin, Mika Eirtovaaran ja Niko Kivelän kanssa.
Anjalankoski

Historia

Vuoden 1743 Turun rauhassa Venäjän ja Ruotsin raja siirtyi Anjalankoskea halkovaan Kymijokeen. Anjalan liitto oli Ruotsin armeijan upseerien kapina vuonna 1788 kuningas Kustaa III:ta vastaan Kustaan sodan aikana. Anjalan liitto sai nimensä upseerien kokouspaikkana olleesta Anjalan kartanosta.
Anjalankoski perustettiin vuonna 1975 yhdistämällä Kymijoen länsipuolinen Anjalan ja itäpuolinen Sippolan kunta Anjalankosken kauppalaksi. Kauppala sai kaupunkioikeudet 1977. Anjalankoski, Elimäki, Jaala, Kouvola, Kuusankoski ja Valkeala yhdistettiin yhdeksi kaupungiksi 1.1.2009. Kaupungin nimeksi tuli Kouvola.

Liikenne

Kaupungin alueella kulkee Kotkan rata, josta erkanee ennen myös Haminan rata Inkeroisten rautatieasemalta. Koillisosaa halkoo Riihimäki–Pietari-rata. Entisestä hallinnollisesta keskuksesta Keltakankaalta on matkaa Helsinkiin 142 kilometriä, Kouvolaan 17 kilometriä, Haminaan 33 kilometriä, Kotkaan 38 kilometriä, Lahteen 80 kilometriä ja Lappeenrantaan 98 kilometriä.

Talous

Myllykoskella ja Inkeroisissa on paperiteollisuutta sekä metalli- ja kemianteollisuutta. Tärkeimmät tuotantolaitokset ovat Inkeroisissa sijaitsevat Stora Enson Anjalan paperitehdas, Inkeroisten kartonkitehdas sekä vesivoimala. Myllykoski-yhtiön Myllykoski Paper suljettiin vuoden 2011 lopussa. 
Lisäksi Kaipiaisissa on Raision tehtaiden rehutehdas. Suurimmat työnantajat olivat Stora Enso,  Anjalankosken kaupunki, Myllykoski Paper, S-ryhmään kuuluva Ympäristö Yhtymä ja Metso Oyj. Kaupungin veroprosentti oli 19,0 (2006). Vapaa-ajan asuntoja kaupungin alueella oli 738.

Ruokakulttuuri

Anjalankosken pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tuuvinki eli imelletty perunalaatikko, uuniliha, klimppisoppa, kaalinlehden päällä paistetut lehtokaiset sekä uunissa kypsennetty ruispuolukkapuuro, jolla on monta nimeä: pirana, marjaretsikka, marjaretsi ja marjaretsu.
Veit Stoss

Veit Stoss (1447 Horb am Neckar, Saksa – 1533 Nürnberg) oli myöhäisgoottisen kauden kuvanveistäjä. Hänen pääasiallinen materiaalinsa oli puu. Stoss oli myös maalari ja kuparipiirtäjä.

Elämä

Vuonna 1477 Stoss kutsuttiin Krakovaan, jossa hän valmisti noin 12 vuoden aikana Neitsyt Marian elämää kuvaavan alttarikaapin Pyhän Marian kirkkoon. Lisäksi hän teki lukuisia tilaustöitä Puolan hoville.
Palattuaan Nürnbergiin Stoss syyllistyi vuonna 1503 asiakirjan väärentämiseen. Hän oli joutunut petoksen uhriksi ja yritti omavaltaisesti korjata tappionsa. Rangaistuksena kaupungin neuvosto kielsi taiteilijaa poistumaan kaupungista ja hänen kasvoihinsa painettiin polttomerkit. Rangaistusta seurasi uusia oikeudenkäyntejä ja vankeusrangaistuksia, koska varakas vastapuoli lahjoi tuomareita. Stoss menetti myös kaiken omaisuutensa. Vuonna 1506 keisari armahti Stossin julkisella armahduskirjeellä, mikä palautti hänen porvarillisen kunniansa, mutta vuosikausia hän sai edelleen kokea epäluuloa.
Bambergin alttari jäi Stossin viimeiseksi työksi. Se kuuluu hänen suurimpiin saavutuksiinsa. Alttaria ei kuitenkaan pystytetty alun perin sovittuun paikkaan, eikä Stoss saanut viimeistellä työtään. Kaupungin neuvosto riitautui jälleen taiteilijan kanssa ja tilaus peruutettiin. Pettynyt ja yksinäinen, lähes sokea Stoss kuoli vuonna 1533.
Tšita

Historia

Venäläiset perustivat Tšitan 1653 ja kaupunki siitä tuli 1851. Kaupunki toimi 1800-luvulla karkotuspaikkana. Tšita oli Taka-Baikalian oblastin pääkaupunki vuoteen 1917 asti. Venäjän sisällissodassa alue oli Japanin tukeman kasakka-atamaani Grigori Semjonovin hallitsema 1918–1920. Vuonna 1920 Tšitasta tuli Kaukoidän tasavallan pääkaupunki. Kaupunki liitettiin Neuvosto-Venäjään 1922, jonka jälkeen se kuului Itä-Siperian maakuntaan. Tšitan alue perustettiin vuonna 1937, ja sen nimi muutettiin nykyiseksi Taka-Baikalian aluepiiriksi vuonna 2008.

Talous

Tšitassa on kone-, kemian-, nahka-, metsä-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Se on myös merkittävä kaivoskaupunki, joka tuottaa kivihiiltä, kultaa, rautaa, volframia ja molybdeeniä.

Liikenne

Kaupunki on Siperian radan varrella ja sieltä haarautuu rata Kiinaan ja Mongoliaan. Kaupungissa on myös tärkeä lentokenttä.

Oppilaitokset

Kaupungissa on lääketieteellinen instituutti ja teknillisiä oppilaitoksia.
April Pearson

April Janet Pearson (s. 23. tammikuuta 1989 Bristol) on englantilainen näyttelijä. Pearson on tullut tutuksi Skins – liekeissä -sarjan mukana roolista Michelle Richardsonina.

Michelle Richardsonin rooli

Aprilin esittämä Michelle Skins – liekeissä -sarjassa on muodikas, hyväkroppainen ja kaunis. Tämä seurustelee Tony Stonemin kanssa (Nicholas Hoult). Michelle on seurustellut sarjassa myös Sidin (Mike Bailey) kanssa.
Jyväskylän maaseurakunta

Jyväskylän maaseurakunta oli yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnista, kunnes 2009 se yhdistyi Jyväskylän kaupunkiseurakunnan ja Korpilahden seurakunnan kanssa Jyväskylän seurakunnaksi. Jyväskylä mainittiin rukoushuonekuntana 1660, rukoushuonekunnasta tuli Laukaan kappeli 1693, eri seurakunta taas 1856. Seurakunnan vanha kirkko valmistui 1775. Alue oli Jyväskylän kirkonkylä, kunnes vuonna 1837 sinne perustettiin Jyväskylän kaupunki. Siitä lähtien kun Jyväskylän maalaiskunta perustettiin 1868, Jyväskylän seurakunta, sittemmin nimellä Jyväskylän maaseurakunta, käsitti Jyväskylän maalaiskunnan koko alueen. Aluksi seurakuntaan kuului myös Jyväskylän kaupunki, mutta 1880 kaupunki erotettiin Jyväskylän kaupunkiseurakunnaksi ja siihenastinen Jyväskylän seurakunta sai nimen Jyväskylän maaseurakunta. Sitä mukaa kun osia Jyväskylän maalaiskunnasta liitettiin Jyväskylän kaupunkiin, liitettiin vastaavasti osia Jyväskylän maaseurakunnasta Jyväskylän kaupunkiseurakuntaan, tosin osa kyseisistä seurakunnallisista alueliitoksista tapahtui hieman myöhemmin kuin vastaavat kunnalliset alueliitokset. Myös pääosa Toivakan seurakunnasta erotettiin Jyväskylän maaseurakunnasta. Toisaalta Jyväskylän maaseurakuntaan liitettiin osia Laukaan seurakunnalta vastaavasti kuin Jyväskylän maalaiskuntaan liitettiin osia Laukaasta. Jyväskylän maaseurakunnan edellä mainittu kirkko meni huonoon kuntoon ja purettiin vuonna 1888. Seuraava maaseurakunnan kirkko paloi 1918, ja sen korvasi Elsi Borgin suunnittelema Taulumäen kirkko vuonna 1929. Taulumäen kirkko pysyi Jyväskylän maaseurakunnan kirkkona siitä huolimatta, että vuoden 1943 alussa tapahtuneessa alueliitoksessa se jäi kaupunkiseurakunnan alueelle. Loppuaikoinaan seurakunnalla oli muitakin kirkkoja: Antti Eskelisen suunnittelema 1978 valmistunut Palokan kirkko, Armas Lehtisen suunnittelema virallisesti maaliskuussa 1954 käyttöön otettu Vaajakosken kirkko sekä 1957 valmistunut, Olavi Kivimaan suunnittelema Tikkakosken kirkko. Kun Jyväskylän kaupunki- ja maaseurakunta sekä Korpilahden seurakunta yhdistyivät vuoden 2009 alussa, tuli Taulumäen kirkosta Jyväskylän seurakunnan pääkirkko.
Risto Hiltunen

Risto Hiltunen (s. 22. huhtikuuta 1945) on suomalainen pianisti, urkuri, kapellimestari ja säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten TV2:n musiikkiohjelmien kapellimestarina ja pianistina. Hiltunen tuli Yleisradion palvelukseen vakituisena työntekijänä vuonna 1975.
Risto Hiltunen aloitti uransa ravintolamuusikkona jo 14-vuotiaana ja valmistui Sibelius-akatemian kirkkomusiikkilinjalta 1970-luvun alussa. Hiltusen yhtyeistä tunnetuin on ollut hänen johtamansa lauluyhtye Hiltuset, joka esiintyi lukuisissa television musiikkiohjelmissa 1970-luvun puolivälistä lähtien. Hiltunen on säveltänyt musiikkia lukuisiin elokuviin ja televisiosarjoihin kuten Sisko ja sen veli, Reinikainen ja Akaton mies. Myös lukuisat TV2:n televisio-ohjelmien tunnusmusiikit ovat hänen säveltämiään.
Hiltunen seurusteli vuosina 1994–2003 iskelmälaulaja Jaana Pölläsen kanssa.
Tommy Westerlund

Tommy Westerlund (s. 29. elokuuta 1959 Tammisaari) on suomalainen  päätoimittaja.
Tommy Westerlund syntyi sähköasentaja Henry Westerlundin ja konttoristi Damaris Karsltedtin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1994 on ekonomi Karin Björklöf. Westerlund valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1982 ja oli Yleisradion ruotsinkielisten radiouutisten toimittaja 1982–1985.  Yle Västnylandin aluepäällikkönä hän toimi 2003–2005. Hän oli Hufvudstadsbladetin toimittaja, uutispäällikkö ja politiikan toimituksen päällikkö 1985–2003. Västra Nylandin päätoimittaja  Westerlund oli 2005–2007 ja toimitusjohtaja vuodesta 2008. Hän toimi myös Hangötidiningen-Hangonlehti -sanomalehden päätoimittajana vuodesta 2012. Aftonbladetin kirjeenvaihtajana Westerlund työskenteli 1995–2000.  Hänet nimitettiin Hufvudstadsbladetin päätoimittajaksi vuonna 2015.
Liettuan koripalloliiga

Ulkomaalaisrajoitukset

Kussakin joukkueessa saa olla korkeintaan neljä ulkomaalaista pelaajaa. Rajoitukset eivät kuitenkaan koske virolaisia ja latvialaisia pelaajia.
Tanssii tähtien kanssa (5. tuotantokausi)

Juontajat

Viides tuotantokausi oli ensimmäinen kausi, jonka miesjuontajana ei toiminut Marco Bjurström. Bjurström ilmoitti tuotantoyhtiölle 15. helmikuuta 2010 jättävänsä sarjan ja televisiokanava ilmoitti 16. helmikuuta 2010 Mikko Leppilammen olevan ohjelman uusi juontaja. Bjurström on kertonut poistumisensa syyksi sen, että hänet oli valittu päätuomariksi uuteen Dance-tanssiohjelmaan, jota esitettiin Nelosella syksyllä 2010.
Ohjelman kolmannella tuotantokaudella kilpaillut ja neljännellä tuotantokaudella juontajana toiminut Vappu Pimiä jatkoi ohjelman naisjuontajana. Pimiä juonsi myös ohjelmaan liittyvät talk show -lähetykset.

Tuomarit

Ohjelman tuomaristo säilyi lähes identtisenä edelliseen tuotantokauteen verrattuna; ainoastaan Susanna Rahkamo ei jatkanut tuomarina. Jukka Haapalainen toimi tuomariston puheenjohtajana, muut jäsenet olivat keskeytyksettä tuomaroinut Jorma Uotinen, kahdella ensimmäisellä kaudella kilpaillut ja kolmannesta kaudesta eteenpäin tuomarina toiminut Helena Ahti-Hallberg sekä uutena jäsenenä ensimmäisellä kaudella ns. ”tähtioppilaana” kilpaillut Jone Nikula.
Philip J. Fry

Elämä

Futurama-DVD:n mukaan Fry syntyi 9. elokuuta 1974. 
Ensimmäisessä jaksossa ”Työtön avaruudessa” (engl. Space Pilot 3000) Fry oli muutamat ensimmäiset sekunnit vuodessa 2000 ennen kuin joutui vahingossa vuoteen 2999. Tulevaisuudessa hän tapaa Leelan ja Benderin. He päättävät mennä Fryn sukulaisen Hubert J. Farnsworthin johtamaan Planet Expressiin töihin. Tästä sarja saa varsinaisesti alkunsa.
Jaksossa ”Roswell” (engl. Roswell that Ends Well) Fry ja Planet Expressin miehistö joutuvat aikaloukkuun aina Roswellin ufotapahtumiin asti. Siellä Fry yrittää suojella isoisäänsä Enusta, jotta tämä ei kuolisi ja Fry katoaisi sen seurauksena olemattomiin. Epähuomiossa hän kuitenkin aiheuttaa Enuksen kuoleman ydinräjähdyksessä viedessään tämän testialueelle, mutta Fry ei kuolekaan, sillä hän itse menee ja harrastaa seksiä oman isoäitinsä kanssa, tämän ollessa vielä nuori. Niinpä Fry teki itsestään oman isoisänsä.
Rotametri

Rotametri on laite, joka mittaa lävitsensä kulkevan fluidin tilavuusvirtaa.
Rotametri on oikeastaan Elliot Automationin kauppanimi, mutta nimitystä on alettu käyttää yleisnimityksenä kaikista Rotametriä vastaavista virtausnopeutta mittaavista laitteista.

Rakenne ja käyttö

Rotametri on rakenteeltaan pystysuuntainen kartiomainen putki, jonka poikkileikkauspinta-ala kasvaa alhaalta ylöspäin. Putki on tavanomaisesti valmistettu läpinäkyvästä materiaalista, kuten lasista tai muovista.
Putken sisällä on kelluke, joka nousee putkessa kulkevan fluidin virtausnopeuden suurentuessa, kunnes se saavuttaa tasapainoaseman. Tasapainoasema on se korkeus, jossa kellukkeeseen vaikuttavien voimien summa on nolla, eli kellukkeen paino on yhtä suuri kuin nosteen ja fluidin aiheuttaman työntövoiman summa.
Virtausnopeuden suuruus luetaan putkessa olevasta asteikosta kohdalta, jossa kellukkeen tasapainokohta on.
Joissain tapauksissa koko tutkittava virtaus kuljetetaan rotametrin läpi, kun taas jossain tapauksissa vain osa virrasta kuljetetaan sen läpi.
Dumisa Ntsebeza

Dumisa Buhle Ntsebeza (31. lokakuuta 1949 Itä-Kap) on eteläafrikkalainen lakimies, ihmisoikeusaktivisti ja entinen Totuuskomission jäsen.
Ntsebeza työskenteli Transkeissa opettajana ja vaikutti pienessä maanalaisessa järjestössä People's Front for the Liberation of South Africa (PFULSA). Vuonna 1976 Ntsebeza pidätettiin poliittisesta toiminnasta yhdessä kuuden muun ryhmän aktivistin kanssa, joihin kuului Dumisan veli Lungisile ja Matthew Goniwe. Viisi ryhmän jäsentä, mukaan lukien Dumisa Ntsebeza tuomittiin pitkiin vankeusrangaistukiin vain joitain päiviä ennen Transkein bantustanin muodollista itsenäistymistä. Vankila-aikana Ntsebeza opiskeli oikeustiedettä ja vapauduttuaan vankilasta ryhtyi lakimieheksi. Uransa alkuvaiheessa Ntsebeza toimi erityisesti poliittisten vankien ja apartheidin uhrien puolustusasianajajana.
Vuonna 1995 Ntsebeza nimitettiin Totuuskomission tutkimusosaston ja todistajien suojeluohjelman johtajaksi. Hän toimi ajoittain myös komission puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana. Vuonna 2005 hänet nimitettiin Etelä-Afrikan presidentin oikeusavustajaksi. Hän asuu nykyisin Johannesburgissa ja pitää omaa lakitoimistoaan. Ntsebeza on Desmond Tutu Peace Trustin puheenjohtaja, Nelson Mandela Foundationin hallituksen jäsen ja Black Lawyer’s Associationin Kapkaupungin osaston puheenjohtaja.
Haittalukko

Haittalukko on haittalevyillä toimiva lukko. Perinteisissä haittalukoissa on avaimenreikä, josta voi kurkistaa sisään tai ulos. Myös useimmat varmuuslukot ovat haittalukkoja, vaikkakin niissä on huomattavasti enemmän turvaominaisuuksia.

Historia

Jo vuoden 4000 eaa. tienoilla temppeleiden ja palatsien ovia varustettiin lukituksilla, jotka perustuivat oven lukitussalvan liikuttelun estäviin tappeihin.
Nykyaikaisen haittalukon periaatteen patentoi englantilainen lukkoseppä Robert Barron 31. lokakuuta 1778. Lukko oli ensimmäinen todellinen parannus turvallisuuteen, koska se eliminoi sen mahdollisuuden, että lukko olisi voitu avata väärällä avaimella, kuten aikaisemmin oli ollut mahdollista.

Toimintaperiaate

Lukossa on lovettuja haittalevyjä ja kieli (telki), jossa on sokka. Oikeaa avainta kääntäessä haittalevyt nousevat juuri sopivalle korkeudelle, että kielen sokka on samassa tasossa lovien kanssa. Kääntämällä avainta lisää sokka liukuu lovien sisälle ja kieli siirtyy sisään tai ulos. Haittalevyt on lovettu molemmilta puolilta, jotta lukon voisi avaamisen lisäksi myös sulkea. Väärällä avaimella haittalevyt nousevat 
väärälle korkeudelle, joten sokka ottaa kiinni haittoihin eikä kieltä voi siirtää.

Varmuuslukot

Useat varmuuslukot (esimerkiksi Boda) ovat haittalukkoja. Ne on helppo asentaa, koska ei tarvita erillisiä lukkopesiä ja muita osia. Haittalukossa kaikki osat ovat lukkorungon sisällä, joten ei tarvitse tehdä muuta kuin ruuvata lukko kiinni oveen.

Murtaminen

Haittalukkojen tiirikointi on hankalaa jos haitat voidaan nostaa lovien ohi. Tiirikoinnin vaikeuttamiseksi on varmuuslukoissa lähes poikkeuksetta käytetty vale-lovia, jolloin tiirikoijan on vaikea tietää mikä lovista on oikea. On myös olemassa joitakin reiällisiä kieliä, joihin pannaan erikokoisia tappeja ja näin luodaan "valesokka", jolloin tiirikoija luulee sokan olevan oikea, vaikkei se ole. Jos kielen sokka porataan pois, aukeaa lukko väärälläkin avaimella. Useimmissa varmuuslukoissa on kuitenkin karkaistusta teräksestä valmistetut porasuojat.
Nitara

Nitara on fiktiivinen hahmo Mortal Kombat -pelisarjassa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Mortal Kombat: Deadly Alliance -pelissä. Nitara on esiintynyt myös Mortal Kombat: Tournament Edition ja Mortal Kombat: Armageddon -peleissä.

Taustaa

Nitara on siivekäs vampyyri ja Outworldilainen nainen. Nitara voimistuu verta juomalla aivan kuten Skarlet. Nitaran tavoitteena on erottaa hänen kotirealminsa Vaeternusin pois Outworldista mystisen kuulan avulla. Nitara onnistui Cyraxin avulla saamaan kuulan haltuunsa, minkä jälkeen Nitara tuhoaa kyseisen kuulan, mikä erottaa hänen kotirealminsa Outworldista. Nitara menetti tajuntansa ja heräsi myöhemmin kotirealmistaan ja vannoi ylläpitävänsä sen vakautta.
Nitaran Armageddonin lopussa Nitara kukistaa Blazen ja muuttuu Verijumalaksi vallaten kaikki realmit ja muuttaen kaikki puremansa vastustajat vampyyriorjikseen.
Supersotilas

Supersotilas on kuvitteellinen Amalgam Comicsin luoma kuvitteellinen supersankari. Supersotilas on yhdistelmä Marvelin Kapteeni Amerikasta ja DC:n Teräsmiehestä.
Markus J. Rantala

Markus J. Rantala (s. 1976) on suomalainen evoluutiopsykologi, joka toimii yliopistonlehtorina Turun yliopiston biologian laitoksella. Rantala on suorittanut tohtorin tutkinnon sekä biologian että psykologian alalta. 
Hänellä on dosentin arvo kolmella eri tieteenalalla: evoluutiopsykologiassa, evoluutiobiologiassa sekä ekologiassa ja ympäristönhoidossa. Hän on julkaissut yli 180 tieteellistä artikkelia. Hänen artikkeleihinsa on viitattu yli 6 300 kertaa.
Rantala on Kaarinan luonnonsuojeluyhdistyksen puheenjohtaja sekä Kaarinan taekwondoseuran varapuheenjohtaja. Hänellä on 2. dan mustavyö taekwondossa.

Evoluutiopsykologian opetus julkisuudessa

Turun yliopisto aloitti syksyllä 2014 evoluutiopsykologian sivuainekokonaisuuden opettamisen, mistä Helsingin Sanomien mukaan tuli suosittu opiskelijoiden keskuudessa. Markus J. Rantalan mukaan olisi hyvä, jos mahdollisimman moni tieteenala voisi hyödyntää evoluutiopsykologiaa työkaluna. Hän on saanut tutkimuksensa vuoksi vihapostia ja uhkailua uskonnollisista ja poliittisista lähtökohdista, mikä on Turun yliopiston rehtorin Kalervo Väänäsen mukaan hyvin harvinaista. Rantalasta tehtiin lisäksi kantelu aiheena ”naisvihamielisyys ja tasa-arvolain vastainen opetus”. Turun yliopiston mukaan asiassa ei ollut mitään huomautettavaa, ja opetus saa jatkua entisellään.
Luontokuvauksen perusteet

Arviot

William Velmala kiittää Tringa-lehdessä, että kirja "selvittää erinomaisen jäsennellysti luontokuvauksen perusteita". Hän uskoo että uutta tietoa ja vinkkejä siinä on myös pitemmälle ehtineille harrastajille. Digikuva-verkkosivustolla arvioidaan, että kokenut kuvaaja hyötyy näyttävistä kuvista.