google/wiki40b huggingface dataset:
Jack White (musiikkituottaja)

Jack White (oikea nimi Horst Nußbaum; 2. syyskuuta 1940 Köln, Saksa) on saksalainen säveltäjä ja musiikkituottaja. Jack Whiten tallissa ovat työskennelleet useat tunnetut saksalaiset iskelmä- ja poplaulajat, kuten Tony Marshall, Jürgen Marcus, Roberto Blanco, Andrea Jürgens sekä Lena Valaitis. Myös yhdysvaltalaiset Paul Anka, Tony Christie, David Hasselhoff, Audrey Landers ja Laura Branigan ovat tehneet yhteistyötä Whiten kanssa. 
Nuoruudessaan Jack White pelasi jalkapalloa Viktoria Köln -joukkueessa. Hän oli Hennes Weisweilerin ”löytö”. Hänen jalkapallouransa jatkui FK Pirmasensin kautta PSV Eindhoveniin, jossa hän päätti ammattilaisuransa vuonna 1966.
Vuonna 1967 Jack White julkaisi ensialbuminsa taiteilijanimellään ilman suurta menestystä. Hän keskittyi tuottamiseen ja säveltämiseen. 1970-luvun aikana hänen kynästään syntyi noin tuhat sävellystä, muun muassa kappale Fußball ist unser Leben Saksan jalkapallomaajoukkueelle vuonna 1974. Whiten tuottamia levyjä on myyty arviolta 600–700 miljoonaa yksikköä, kulta- ja platinalevyjä on kertynyt yli 400. Syyskuussa 1999 Jack White perusti Berliinissä Jack White Productions AG -yhtiön, jonka yhteistyökumppaneihin lukeutuu muun muassa Hansi Hinterseer. Jack Whiten uusiin löytöihin kuuluu israelilainen laulajatar Liel Kolet. Vuonna 2005 Jack White Productions AG tuotti puertoricolaisen VI Music -yhtiön kanssa Daddy Yankeen esittämän hitin Gasolina. Syyskuussa 2006 Jack White tuotti saksalaisen kansanmusiikki-ikonin Heinon kanssa sävelmän Wir tanzen Polka, denn wir lieben Germany.
Spencer Fullerton Baird

Spencer Fullerton Baird (3. helmikuuta 1823 Reading, Pennsylvania – 19. elokuuta 1887 Woods Hole, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja kalatieteilijä.

Elämäkerta

Baird valmistui Dickinson Collegesta Carlislessa Pennsylvaniassa 1840. Seuraavana vuonna hän teki lintutieteellisen tutkimusretken Pennsylvanian vuoristoon, kävellen noin 600 kilometriä 21 päivässä. 1838 hän tapasi John James Audubonin, mistä lähtien hän tutki pääasiassa lintuja. Audubon antoi hänelle osan omasta lintukokoelmastaan.
Opiskeltuaan jonkin aikaa lääketiedettä Baird sai luonnonhistorian professorin viran Dickinson Collegesta 1845, saaden myös kemian oppituolin ja antaen luentoja myös fysiologiassa ja matematiikassa. Tämänlainen aihepiiri pienessä lukiossa antoi hänelle runsaasti tieteellistä liikkumavaraa, ja hänestä tulikin ehkä merkittävin tieteen yleismies Yhdysvaltain historiassa.
1846 hän avioitui Mary Helen Churcillin kanssa ja heille syntyi yksi lapsi.
Baird teki pitkän päivätyön Smithsonian-instituutissa Washingtonissa vuosina 1850–1878, missä hän toimi apulaissihteerinä ja kannusti nuorten luonnontieteilijöiden töitä Megatherium Clubissa. Joseph Henryn kuoltua hänestä tuli sihteeri. Vuodesta 1871 kuolemaansa asti hän oli myös Yhdysvaltain kala- ja kalastusasiain komissaari (U.S. Commissioner of Fish and Fisheries).
Hänen kirjallinen tuotantonsa käsitti noin 1 063 kirjoitusta, joista 775 oli lyhyitä artikkeleita hänen omissa vuosiraporteissaan. Bairdin ehkäpä merkittävimmät tieteelliset työt olivat Catalog of North American Reptiles (1853, yhdessä Charles Frédéric Girardin kanssa); osa Linnut sarjassa raportteja selvityksistä rautatien rakentamisesta Mississippiltä Tyynellemerelle (1858), josta tohtori Elliott Coues sanoi sen olevan merkittävämpi teos kuin yksikään edeltäjänsä, lukuun ottamatta Audubonin ja Wilsonin töitä, ja että se merkitsi uutta ajanjaksoa Yhdysvaltain lintutieteen historiassa; Mammals of North America: Descriptions based on Collections in the Smithsonian Institution (Philadelphia, 1859), ja jättiläismäinen työ (yhdessä Thomas Mayo Brewerin ja Robert Ridgwayn kanssa) History of North American Birds (Boston, 1875–1884; maalinnut, 3 osaa; vesilinnut, 2 osaa).
Dickinson College myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 1856, Columbian yliopisto lakitieteen tohtorin arvonimen 1875 ja Harvardin yliopisto lakitieteen tohtorin arvonimen 1886.
Baird kuvaili ja nimesi runsaasti uusia lintulajeja, muun muassa vuoriviiriäisen suvun Oreortyx ja havukerttulin (Dendroica graciae). Hänen kunniakseen on nimetty eskimosirri (Calidris bairdii), sinirintatrogoni (Trogon bairdii), perunväijy (Myiodynastes bairdii), cozumelinvireo (Vireo bairdi), raitapriinia (Prinia bairdii), kauainkiipijä (Oreomystis bairdi), preeriasirkkunen (Ammodramus bairdii) ja kiilanokkasirkku (Acanthidops bairdii).
Puhvelinmarjat

Levinneisyys

Puhvelinmarjoja kasvaa luonnonvaraisena vain Pohjois-Amerikassa.
Saint-Parthem

Saint-Parthem on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 445 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Parthemin pinta-ala on 20 neliökilometriä.
Fauzia Yusuf Haji Adan

Fauzia Yusuf Haji Adan on somalialainen poliitikko. Hänet nimitettiin marraskuussa 2012 Somalian ulkoministeriksi ja varapääministeriksi Abdi Farah Shirdon Saaidin kymmenhenkiseen hallitukseen. Adan piti nimitystään virstanpylväänä; hän on maan ensimmäinen nainen näin korkeassa asemassa. TrustLawin vuonna 2011 tekemässä selvityksessä Somalia nimettiin maailman viidenneksi pahimmaksi maaksi elää naisena.
Adan on aiemmin asunut pitkään Isossa-Britanniassa ja osallistunut Somalimaan politiikkaan. Somalimaa julistautui itsenäiseksi vuonna 1991 (saamatta kansainvälistä tunnustusta), ja Adan yritti rekisteröidä sinne samana vuonna poliittisen puolueen.
Trimerisaatio

Kemiassa trimerisaatio tarkoittaa kemiallista reaktiota, jossa kolme samanlaista molekyyliä yhdistyy trimeeriksi. Kemiallisia yhdisteitä, jotka helposti muodostavat trimereitä, ovat alifaattiset isosyanaatti-ryhmän sisältävät yhdisteet varhaisessa polymerointi-prosessissa.

Metyyli-isosyanaatti

Katalyytin kanssa metyyli-isosyanaatti muodostaa trimeerin "Trimetyyli-isosyanouraatti".
Esimerkiksi rauta voi toimia katalyyttinä. Koska trimeerin muodostuminen on eksotermistä (298 kaloria /MIC-gramma), reaktio voi johtaa nopeasti MIC:n voimakkaaseen kiehumiseen. Tämän vuoksi MIC:iä ei voi säilyttää teräsastioissa.

Asetyleeni

Asetyleenin trimerisaatio bentseeniksi:
Ropivakaiini

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa ropivakaiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivinen, ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on -82. Ropivakaiini muistuttaa rakenteeltaan huomattavasti bupivakaiinia, ja ainoa eroa rakenteessa on, että bupivakaiinin butyyliryhmä on korvattu propyyliryhmällä. Puudutusteholtaan ropivakaiini on hieman bupivakaiinia heikompi, mikä johtuu ropivakaiinin hieman heikommasta rasvaliukoisuudesta. Toisaalta ropivakaiinin aiheuttamat toksiset sydänvaikutukset ja keskushermoston sivuvaikutukset ovat huomattavasti vähäisemmät kuin bupivakaiinilla. Ropivakaiini on korvannut bupivakaiinia erityisesti epiduraalipuudutuksissa, joissa lääkeaineen pitoisuus on suuri. Ropivakaiini aiheuttaa puudutukset sitoutumalla natriumkanaviin, mikä estää hermoimpulssien kulun. Ainetta käytetään useimmiten sen hydrokloridisuolana.

Valmistus ja käyttö

Ropivakaiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa (S)-pipekoliinihappo reagoi 2,6-ksylidiinin kanssa muodostaen amidin. Tämä välituote alkyloidaan bromipropaanin avulla, jolloin muodostuu ropivakaiinia.
William W. Loring

William Wing Loring (4. joulukuuta 1818 – 30. joulukuuta 1886) oli etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa.

Lapsuus ja nuoruus

Loring syntyi Wilmingtonissa Pohjois-Carolinassa. Hänen perheensä muutti St. Augustineen Floridaan kun hän oli 14-vuotias, jolloin hän liittyi Floridan miliisiin ja osallistui taisteluun seminole-intiaaneja vastaan. Hän karkasi taistelemaan Texasin itsenäisyyssodassa, mutta hänen isänsä haki hänet kotiin. Hän otti tämän jälkeen osaa toiseen seminolisotaan ja yleni aliluutnantiksi. 1837 Loring meni kouluun Alexandriaan Virginiaan ja Georgetownin yliopistoon 1837. 1843 hänet valittiin Floridan edustajainhuoneeseen ja 1845 Floridan senaattiin.
Loring lähti 1846 Meksikon–Yhdysvaltain sotaan Mounted Rifles -nimisessä yksikössä, ja yleni majuriksi ennen kuin osallistui yhteenkään taisteluun. Hänen rykmenttinsä oli mukana useimmissa taistelussa, ja hän haavoittui kolme kertaa. Hyökkäyksessä Mexico Cityyn luoti pirstoi hänen käsivartensa, ja se jouduttiin myöhemmin amputoimaan. Hänet ylennettiin väliaikaiseksi everstiluutnantiksi ja sitten everstiksi.
Vuonna 1849 Loring komennettiin Oregonin territorioon, jossa hän palveli kaksi vuotta. Sitten hänet siirrettiin komentajaksi rajaseudulle, jossa oli viisi vuotta ja osallistui taisteluihin intiaaneja vastaan. Hän kahakoi mm. comanchien, apassien ja kiowien kanssa. Joulukuussa 1856 hänet ylennettiin everstiksi 38-vuotiaana, nuorimpana Yhdysvaltain armeijassa. 1859 hän lähti Euroopan kiertomatkalle, ja opiskeliKrimin sodan taktiikoita.

Sisällissota

Yhdysvaltain Sisällissodan alussa Loring erosi Unionin armeijasta, ja liittyi etelävaltioiden armeijaan. Hän yleni nopeasti prikaatinkenraaliksi, ja puolusti läntistä Virginiaa George B. McClellanilta, joka toimi Ohiossa. Loring palveli Vicksburgin sotaretkellä, ja joutui eroon muusta armeijasta Champion Hillin taistelussa. Hän marssi tämän jälkeen etelään, liittyi Joseph E. Johnstonin joukkoihin ja palveli tämän ja Leonidas Polkin alaisena. Hän komensi armeijaa päivän kun Polk kaatui Pine Mountainin taistelussa, kunnes Alexander P. Stewart korvasi hänet. Hän haavoittui Ezra Churchin taistelussa, ja oli sivussa Atlantan valtaukseen saakka. Tämän jälkeen Loring osallistui taisteluihin Nashvillessä, Carolinoissa ja Franklinissa.

Egyptissä

Sisällissodan jälkeen Loring palveli noin 50 muun konfederaation ja unionin veteraanin kanssa Egyptissä. William Tecumseh Sherman oli suositellut veteraaneja Ismail paššalle. Loringista tuli Egyptin armeijan tarkastaja, ja hän auttoi modernisoimaan armeijan. Hän sai komentoonsa maan rannikkopuolustuksen, ja johti Egyptin hyökkäystä Abessiniaan Ratib paššan esikuntapäällikkönä. 1878 hän ja muut amerikkalaisupseerit erotettiin, osittain taloudellisten syiden takia. Loringista oli tullut Egyptin armeijan kenraalimajuri eli Fereek pašša.

Viimeiset vaiheet

Sodan jälkeen Loring kirjoitti kirjan "A confederate soldier in Egypt" Egyptin kokemuksistaan. Hän kuoli New Yorkissa ja hänet on haudattu Loringin puistoon Woodlawnin hautausmaalle St. Augustineen Floridaan.
Alexander Cellarius

Alexander Cellarius (2. helmikuuta 1898 Orenburgin kuvernementti, Venäjä – 5. heinäkuuta 1979) oli saksalainen Suomessa toisen maailmansodan aikana toiminut tiedustelu-upseeri. Hän oli sotilasarvoltaan Saksan laivaston komentaja ( saks. Fregattenkapitän).

Toiminta sota-aikana

Cellariuksesta tuli 1939 Saksan Suomen-lähetystön laivastoasiamiehen Reimar von Boninin apulainen ja hänen asemapaikkanaan oli ensin Tallinna ja sitten Tukholma. Vuonna 1941 Cellarius joutui poistumaan Ruotsista paljastuneen vakoilutapauksen vuoksi, jonka seurauksena hän siirtyi Helsinkiin, jonne perustettiin Cellariuksen johtama Abwehrin KO Finland. Sen toimisto sijaitsi Pohjoinen Makasiinikatu 9:ssä, jota alettiin kutsua Büro Cellariukseksi.
Jatkosodan alettua ja Saksan vallattua Viro, perustettiin sinne vastaava toimisto, jota Cellarius toimensa ohessa johti. Suomen toimistolla oli alaosastot Mikkelin päämajassa, Rovaniemellä, Kotkassa ja Liinahamarissa Petsamossa. Büro Cellariuksen tehtäviin kuuluivat tiedustelu-, vastavakoilu- ja sabotaasitehtävät venäläisten selustassa. Saksan armeijan tiedustelupalvelun Abwehr liityttyä kesäkuussa 1944 Raichsicherheitshauptamptin (RSHA) alaisuuteen siirtyivät Byro Cellariuksen tiedustelutehtävät Suomessa elokuussa 1944 Alarich Brossin hoitoon ja Büro Cellarius jäi hoitamaan vain vastavakoilua.
Kun Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop vieraili Suomessa kesäkuun lopulla 1944, hän antoi Brossille ja Cellariukselle tehtäväksi luoda Suomeen saksalaismielinen vastarintaorganisaatio, joka voisi tarvittaessa tehdä Suomessa vallankaappauksen erillisrauhan solmimisen estämiseksi. Tätä menetelmää Saksa oli käyttänyt jo Unkarissa maaliskuussa 1944. Bross ja Cellarius alkoivat etsiä organisaatioon saksalaismielisiä jäseniä erityisesti IKL:n piiristä ja SS-joukoissa palvelleista suomalaisista. Uusi organisaatio sai nimekseen Sonderkommando Nord.
Kun Suomi oli solminut välirauhan Neuvostoliiton kanssa syyskuussa 1944, Büro Cellarius poistui maasta. Cellarius ja Bross johtivat sen jälkeen Sonderkommando Nordin toimintaa Pohjois-Saksassa sijainneesta Swinemündesta käsin. He organisoivat Suomeen saksalaismielisen vastarintaliikkeen; perustivat radiotiedusteluverkon, jota hoiti Helsingissä tanskalainen insinööri Thoralf Kyrre ja kokosivat Swinemündeen noin parinkymmenen suomalaisen ryhmän. Tälle ryhmälle annettiin koulutusta sabotaasitehtävissä. Osa näistä miehistä pudotettiin laskuvarjolla Suomeen ja myös saksalaiset sukellusveneet tekivät salaisia matkoja Suomen rannikolle. Sonderkommando Nordin toiminta päättyi Saksan antauduttua keväällä 1945.
Cellarius ja Bross olivat sodan jälkeen ainakin jonkin aikaa läntisten tiedustelupalveluiden tehtävissä.
Lauri Saari (taiteilija)

Lauri Abel Saari (2. tammikuuta 1888 Urjala – 16. kesäkuuta 1953) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1910–1913 ja Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa sisällissodan jälkeen 1920–1922.

Ura taiteilijana

Saaren toimeliain ajanjakso oli 1920-luvulla. Hän piti oman näyttelyn Tampereella 1923 ja Saaren maalauksia oli myös esillä Helsingissä. Saari teki opintomatkan Norjaan ekspressionismin mestarin Edvard Munchin luokse ja sai tältä hyväksynnän sen ajan tyylilleen, eli täplämaalatuille voimakkaille väripinnoille. Saari työskenteli jonkin aikaa Munchin työhuoneessa. Palattuaan kotimaahan 1925 Saari asettui Urjalan Leikkikankaalle, minne hän rakensi kartanotyylisen ateljeen. Vuonna 1928 Helsingissä pidetystä näyttelystään Saari sai kielteistä arvostelua. Kirjailija Olavi Paavolainen näki kuitenkin Saaren taiteessa ajasta edellä olevaa ilmaisua ja toi julki rohkeasti oman taiteilijaa puolustavan käsityksensä 1929 julkaisemassaan teoksessa ”Nykyaikaa etsimässä.”
Saari sai myönteistä julkisuutta näyttelyistään Turussa 1946 ja Helsingissä 1948. Taiteilijan viimeistä edellisenä elinvuotenaan 1952 hänen maalauksensa ”Auringonlasku” hyväksyttiin Kuvataidejärjestöjen liiton vuosinäyttelyyn ja sijoitettiin ripustuksessa samalle seinälle Tyko Sallisen ja Eero Nelimarkan teosten keskelle.
Saaren muistonäyttelyssä Urjalassa 1969 oli esillä 58 teosta. Myös Hämeenlinnan taidemuseossa oli Lauri Saaren muistonäyttely 1971 ja Urjalassa 100–vuotisnäyttely 1988. Teoksia on Hämeenlinnan taidemuseon ja Urjalan kunnan kokoelmissa. Tampereen työväenteatteri esitti Lauri Saaren elämäntarinan kertovan näytelmän ”Tulisielu” vuonna 2004.

Perhe

Hänen vanhempansa olivat Karl Emil Saari ja Hilma Karoliina Heikintytär o.s. Saha. Isä toimi Laukeelassa sijainneen Pourun talon tilanhoitajana.

Sisällissodan aika

Suomen sisällissodassa Lauri Saari toimi Urjalan punakaartin päällikkönä. Längelmäellä hän oli selvittämässä 12. maaliskuuta 1918 tapahtunutta rintaman molemmilla puolilla pidetyn kirkkoherran murhaa. Saari osallistui muun muassa Länkipohjan ja Tampereen taisteluihin. Kalevankankaan vankileiriltä hänet vapautettiin pitkän ja raskaan tutkintaprosessin jälkeen. Sotarikoksiin Saaren ei todettu syyllistyneen.
Tracy Kidder

John Tracy Kidder (s. 12. marraskuuta 1945) on yhdysvaltalainen tietokirjailija. Hänet on palkittu vuonna 1981 Pulitzer-palkinnolla teoksesta Koneen henki (Soul of a New Machine). Myös hänen kirjoittamansa Paul Farmerin elämäkerta Mountains beyond Mountains on herättänyt positiivista huomiota.
Kidderin kirjailijakuva on journalistinen: hänen kerronnassaan korostuu juonellisuus ja henkilökohtainen näkökulma. Koneen hengessä nämä painotukset näkyvät sekä tekstissä että kirjan syntyprosessissa, johon liittyi laajoja havainnointijaksoja kirjan kohteena olevaa tietokonemallia kehittäneessä Data General -yhtiön tiimissä. Kidder itse on nimennyt kirjallisiksi esikuvikseen John McPheen, A. J. Lieblingin ja George Orwellin.
Port Hardy

Historia

Vuonna 1978 suoritetuissa arkeologisissa tutkimuksissa alueella todettiin olleen asutusta ainakin viimeisen 8000 vuoden ajan. Eurooppalaisten saavuttua vuonna 1835 alkuperäisasukkaat olivat lähes kokonaan kadonneet. Lähes ainoat todisteet heidän väkiluvusta alueella olivat heidän pidoistaan jälkeen jäänyt suunnattoman suuri simpukankuorikasa, joka oli yli 3 kilometriä pitkä, 800 metriä leveä ja 15 metriä korkea. Myöhemmin toisen maailmansodan aikana simpukankuoret käytettiin Port Hardyn lentoaseman rakennustöissä maantäytteeksi. Ensimmäiset alueelle asettuneet eurooppalaiset olivat vuonna 1904 Alec ja Sarah Lyon, jotka perustivat Hardy Bayn vastarannalle kauppapaikan ja postitoimiston. Alue oli kaukana muista asutuskeskuksista ja täten hyvin eristäytynyt. Vasta vuosien 1912–1914 aikana Port Hardyyn houkuteltiin suuremmissa määrin siirtolaisia, joille tosin uskoteltiin alueen soveltuvan maanviljelyyn. Lisäksi siellä väitettiin olevan jo rautatie ja viljasiiloja. Monet siirtolaisista, jotka kohtasivat aarnimetsät ja katteettomat lupaukset, kääntyivät takaisin ja perustivat maatilansa muualle. Huolimatta harhaanjohtavista lupauksista osa siirtolaisista asettui seudulle, ja vuonna 1914 kaksitoista perhettä oli perustanut tilansa ja rakentanut koulun, sahan, kirkon ja hotellin.

Talous

Port Hardyn tärkeimmät työllistäjät ovat metsäteollisuus, turismi ja kalastus. Tulevaisuudessa öljyteollisuuden uskotaan nousevan tärkeimmäksi työllistäjäksi.

Luonto

Port Hardy sijaitsee kaukana muista asutuskeskuksista. Sen ympäristössä elää runsaasti erilaisia eläimiä, ja sitä ympäröi tiheät metsät. Alueen lajeihin kuuluvat muun muassa valkopäämerikotka, amerikanhiirihaukka, amerikanharmaahaikara, kurppa, miekkavalas, mustakarhu, puuma, kanadanhanhi, kuikka ja sinisorsa.
Eurajoen lukio

Eurajoen lukio on Eurajoen kunnassa sijaitseva kolmisarjainen (lv. 2017–2018) lukio. Lukio toimii Eurajoen yhteiskoulun kanssa samassa rakennuksessa.
Lukiossa on 212 (lukuvuosi 2017–2018) opiskelijaa ja rehtorina toimii Pasi Rantala (vuodesta 2014, lukuvuoden 2016–2017 ja 2018-2019 virkavapaalla, vs. rehtorina Ilkka Heikkilä).
Eurajoen lukio on saanut lukio-oikeudet 19.8.1959 silloiselta Kouluhallitukselta. Lukion rehtoreina ovat toimineet Oskar Antola 1959–1976, Erkki Pertola 1976–1981, Raimo Kukkamäki 1981–2004 ja Matti Kesti 2004–2014.
Eurajoen lukiolla on oma sähköinen San ny! -niminen tiedotuslehti.
Eurajoen lukio tarjoaa opiskelijoilleen ilmaiset matkat, oppikirjat ja tietokoneen pientä korvausta vastaan.
Oppilaskunta ja tutorit toimivat koulussa aktiivisesti.
Koulu tiedottaa tapahtumistaan koulun sivujen, Peda.netin ja Facebookin kautta.
Puu (graafiteoria)

Puu on graafiteoriassa solmuista ja kaarista koostuva graafi, jossa minkä tahansa kahden solmun välillä on yksikäsitteinen polku. Metsä on graafi, jossa minkä tahansa kahden solmun välillä on korkeintaan yksi polku.

Esimerkki

Viereisen kuvan graafi esittää puuta, jossa on seitsemän solmua ja kuusi kaarta. Yksikäsitteinen polku, joka yhdistää solmut 1 ja 7 on 1–2–4–6–7.
Duffy

Aimée Ann Duffy (s. 23. kesäkuuta 1984 Bangor), taiteilijanimeltään vain Duffy, on walesilainen laulaja-lauluntekijä, jonka lajityyppi on soul. Kappale ”Mercy” hänen esikoisalbumiltaan Rockferry (2008) nousi Britteinsaarilla listojen kärkeen ja sai mainetta muuallakin Euroopassa. Duffy esiintyi vuoden 2009 Pori Jazzeilla.
Vuonna 2011 Duffy ilmoitti pitävänsä taukoa musiikinteosta toisen albuminsa Endlesslyn menestyttyä odotettua heikommin. 2010-luvulla hän on kokeillut myös näyttelemistä elokuvissa Patagonia, Secret Love ja Legend. Viimeksi mainittua vuoden 2015 rikosdraamaa varten Duffy äänitti myös kolme kappaletta, joista ”Whole Lot of Love” julkaistiin syyskuussa 2015 hänen ensimmäisenä singlenään viiteen vuoteen.
Ultramontanismi

Ultramontanismi ("ultra montes", eli "vuorten takana") on käsitys, jonka mukaan katolisen kirkon ongelmat johtuivat paljolti siitä, että kirkko oli ollut liian riippuvainen maallisista vallanpitäjistä. Nämä vallanpitäjät olivat usein Italian ulkopuolelta eli Roomasta katsoen "vuorten takaa".
Ratkaisuna tähän pidettiin voimakasta paavia. Näkemys on peräisin Pius VII:ltä, joka Wienin kongressissa hankki lisää valtaa itselleen.
Saarijärvi (Kuopio)

Palvelut

Alueella on ala-aste, kaksi kauppaa, ja päiväkoteja. Saarijärvi B-alueella sijaitsee Männistön seurakunnan Pyhän Johanneksen kirkko.

Historiaa

Alueella sijaitsi kaatopaikka, joka on ollut käytössä vuosina 1930–1962. Nykyään kaatopaikka on peitetty ja alueelle on rakennettu kerrostaloja ja urheilukenttä. Nykyisen päiväkodin alueella sijaitsi ampumarata. Lähistöllä olevien teiden ja katujen nimiä on annettu ampumaradan mukaan.
Andernos-les-Bains

Andernos-les-Bains on kunta Gironden departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 9 254 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Andernos-les-Bainsin pinta-ala on 20 neliökilometriä.
Braden Birch

Seuraura

OHL-joukkue Mississauga St. Michael's Majors varasi Birchin 43. pelaajana vuonna 2007, mutta hän ei koskaan siirtynyt CHL:ään, vaan siirtyi kahden pääasiassa OJHL-joukkue Oakville Bladesissa viettämänsä kauden jälkeen Cornellin yliopistojoukkueeseen. Birch voitti ensimmäisen yliopistokautensa 2009–2010 päätteeksi ECAC:n mestaruuden. Chicago Blackhawks oli varannut hänet kuudennella kierroksella 179. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008.
Neljän yliopistokauden jälkeen Birch siirtyi try-outille SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon toukokuussa 2012. Heinäkuussa hän sai kauden 2013–2014 kattavan sopimuksen joukkueeseen. Birch nimettiin myös HIFK:n kapteenistoon. Marraskuussa hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä joukkueen kanssa. Viikkoa myöhemmin Birch teki loppukauden kattavan sopimuksen ECHL-joukkue Florida Everbladesin kanssa. Helmikuussa 2014 hän vaihtoi sieltä samassa liigassa pelaavaan Colorado Eaglesiin.

Maajoukkueura

Birch edusti Canada Eastin joukkuetta alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2008. Hän toimi joukkueen varakapteenina ja voitti pronssia.
Keyaki (1918)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1934.
Toijalan Vauhti

Toijalan Vauhti ry  (alkuaan Akaan Nuorisoseuran W ja U seura Wauhti) on akaalainen vuonna 1907 perustettu urheiluseura. Seuran päälajeja ovat nykyisin yleisurheilu ja hiihto sekä kuntourheilu.
Olympia- ja EM-mitalisti Eeles Landström on edustanut urallaan muun muassa Vauhtia. Seuran muita olympialaisissa kilpailleita urheilijoita ovat Matti Ritola 18 kilometrin maastohiihdossa 1924 ja Ville Mattila sotilaspartiohiihdossa 1924. Nykyurheilijoista Emma Millard voitti vuosina 2009 ja 2010 SM-hopeaa 400 metrin aitajuoksussa sekä sisäradoilla SM-kultaa aitajuoksussa 2009 ja kolmiloikassa 2010. Toinen aitajuoksumitalisti sisäradoilta on Noora Toivo.
Vauhdin joukkue voitti sisäradoilla 2008 SM-kultaa naisten 4 × 325 metrin viestissä.

Pesäpallo

Toijalan vauhti osallistui pesäpallon SM-kilpailuihin niiden alusta saakka, tosin ensimmäisellä kaudella 1922 Toijalan suojeluskunnan nimissä. Tuolloin joukkue selviytyikin aina loppuotteluun saakka häviten kuitenkin Helsingin Pallonlyöjille. Muut viisi kertaa, jotka vauhti oli kisoissa mukana, tuottivat kaikkiaan kolme kertaa paikan semifinaalissa (siis periaatteessa pronssimitalisijan, joskaan mitaleita ei tuohon aikaan jaettu). 
Toijalan Vauhdin pesäpallotoiminta lakkasi, kun paikkakunnalle perustettiin 1929 uusi pesäpallon erikoisseura Toijalan Pallo-Veikot. Vuonna 1975 TPV fuusioitui Toijalan Vauhtiin, jolloin pesäpallo palasi Vauhdin palloilujaoston ohjelmaan.
Hartikkalampi (Ikaalinen)

Maantietoa

Lampi on 130 metriä pitkä ja 70 metriä leveä. Se sijaitsee peltoaukean keskellä yli 100 metriä Vääräjoen itäpuolella. Lammen lähiympäristö on kuitenkin suota, johon laskee kaksi pelto-ojaa. Sen yhtä pitkä laskuoja yhtyy jokeen pari kilometriä Vääräjoen joensuusta. Sen rantaan on rakennettu kiinteistö ja vapaa-ajan asunto, joille johtaa tiet 150 metrin etäisyydeltä ohittavalta seututieltä 276.

Historiaa

Vuoden 1959 peruskartassa lammella ei ollut vielä piirrettynä laskuojaa eikä siihen johtanut suo- tai pelto-ojia. Vuoden 1984 laskuoja oli jo kaivettu ja lammen rannalla sijaitsivat jo nykyiset asunnot.