google/wiki40b huggingface dataset:
Ryan Reynolds

Ura

Ryan Reynoldsin ura alkoi jo 14-vuotiaana, kun hän esiintyi kanadalaisessa nuorten saippuasarjassa Hillside (Yhdysvalloissa nimellä Fifteen). Reynolds esiintyi sarjassa vuosina 1990–1991. 1990-luvulla hän näytteli myös televisiosarjassa Äärirajoilla sekä vuosina 1998–2001 sarjassa Kaksi kaveria, tyttö ja pizzapaikka. Reynoldsin ensimmäinen elokuva oli Ganesh – poika Intiasta (1993). Aikuisena hän on saavuttanut suurta mainetta läpimurtoelokuvallaan Blade: Trinity (2004), sekä useilla myöhäisemmän kauden menestyselokuvilla, joiden joukossa ovat The Amityville Horror (2005), Vain ystäviä (2005), Smokin’ Aces (2007), Ehdottomasti ehkä (2008), Odottamaton ehdotus (2009) ja Green Lantern (2011).
People-lehti valitsi Reynoldsin maailman seksikkäimmäksi mieheksi vuonna 2010.
Vuonna 2016 Reynolds näytteli toimintaelokuvassa Deadpool (2016), joka oli sekä arvostelu että lipputulomenestys. Reynolds sai roolistaan parhaan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden.

Yksityiselämä

Reynolds on ollut kihloissa laulaja Alanis Morissetten kanssa, mutta kihlaus purkautui. Vuonna 2008 Reynolds meni naimisiin näyttelijä Scarlett Johanssonin kanssa, mutta joulukuussa 2010 pari ilmoitti eroavansa.
Vuonna 2012 Reynolds ja näyttelijä Blake Lively menivät naimisiin. Heille syntyi James-niminen tytär joulukuussa 2014 ja vuoden 2016 syyskuussa toinen lapsi.
Year Gone

Historia

Rumpali Jussi Väänänen ja basisti Jani Rasimus alkoivat soittaa yhdessä loppuvuodesta 2007. Jussi Ylävaara liittyi mukaan soittamaan kitaraa, ja rekrytoi Lari Poutasen laulajaksi ja toiseksi kitaristiksi. Yhtyeen jäsenet olivat toisilleen tuttuja Oulusta, josta kaikki yhtyeen jäsenet ovat kotoisin. Yhtye sai nimen Year Gone loppuvuodesta 2008, kun yhteistä soitantaa oli takana noin vuoden verran. Yhtyeen ensimmäinen single ”Hit Song” oli mukana Ylen televisioimien jääkiekon mm-kisojen ”virallinen kisabiisi” -äänestyksessä, johtaen yhtyeen esiintymiseen Suomen Leijonien kultajuhlissa Helsingin kauppatorilla.
János Vas

Ura

Vas aloitti jääkiekkoilun harrastuksen Dunaújvárosin joukkueessa vuonna 1991 ja pelasi siinä aina vuoteen 1999. Tämän jälkeen hän siirtyi Ruotsin Malmön riveihin neljäksi kaudeksi. Vuonna 2002 Dallas Stars varasi János Vasin toisella kierroksella numerolla 32. Vas jatkoi kuitenkin vielä kaksi kautta Malmössä ja hän vaihtoi tämän jälkeen ja pelasi kauden 2004–2005 Allsvenskanin Hamlstad Hammersin hyökkäyksessä.
Vuonna 2005 hän siirtyi AHL-liigaan pelaamaan Dallas Starsin farmijoukkueessa kolme kautta ja vuonna 2008 hän palasi Ruotsiin, tällä kertaa Elitserienin Brynäs IF:n riveihin. Tämän jälkeen hän palasi kaudeksi 2009–2010 unkarilaiseen Székesfehérváriin, joka pelaa Itävallan pääsarjassa. Kaudeksi 2010–2011 hän kuitenkin päätti palata Ruotsiin ja tällä kertaa Allsvenskanin Tingsrydin riveihin. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi saman sarjan IF Troja/Ljungbyyn. Troja/Ljungbyssä Vas pelasi yhden kauden ja vaihtoi sen jälkeen Ranskan pääsarjan Dijoniin.
Darío Verón

Seurajoukkueura

Verón aloitti ammattilaisuransa 12 de Octubressa kotimaassaan Paraguayssa. Vuonna 2001 hän kävi lainalla saman maan Club Guaraníssa. Vuonna 2003 Verón siirtyi chileläiseen Cobreloaan, jossa hän ei pelannut vuottakaan, ennen kuin siirtyi Meksikon liigan UNAM Pumasiin. Cobreloassa Verón voitti ainoalla kaudellaan Chilen mestaruuden. UNAMissa Verón on pelannut lähes 400 ottelua ja voittanut neljästi maan mestaruuden, kolme kertaa Clausuran ja kerran Aperturan. Nykyään Verón toimii myös seuran kapteenina.

Maajoukkueura

Verón debytoi Paraguayn jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2001. Samana vuonna hän pelasi yhden uransa kolmesta Copa Américasta, muut tulivat vuosina 2007 ja 2011. Vuoden 2011 Copa Américassa Verón sijoittui Paraguayn kanssa toiseksi. Verón edusti maataan myös MM-kisoissa 2010, jossa hän pelasi yhden ottelun, puolivälierässä tulevaa maailmanmestaria, Espanjaa vastaan. Verón pelasi kaikkiaan 51 maaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Yoo Young-chul

Yoo Young-chul (kor. 유영철; s. 1970) on eteläkorealainen sarjamurhaaja ja kannibaali. Hän on myöntänyt syyllistyneensä 21 murhaan syyskuusta 2003 lähtien. Hänet pidätettiin heinäkuussa 2004 ja todettiin syylliseksi 20 murhaan.
Yoo poltti uhreistaan kolme ja tuhosi vähintään yksitoista ruumista tunnistamiskelvottomiksi. Hän tunnusti syöneensä joidenkin uhriensa maksat. Uhrit olivat pääosin prostituoituja ja varakkaita, ikääntyneitä miehiä.
Korkein oikeus tuomitsi Yoon kuolemaan 19. kesäkuuta 2005. Tapaus herätti Etelä-Koreassa keskustelua, sillä kuolemanrangaistusta ei ole sovellettu käytäntöön vuoden 1997 jälkeen ja ennen Yoon tapausta oli pohdittu sen kieltämistä kokonaan.
Fist of the Red Dragon

Juoni

Oopiumi on levinnyt ympäri Kiinaa ja aiheuttanut ongelmia ihmisten keskuudessa, jonka vuoksi sen tuottaminen päätetään hävittää. Keisarin prinssi Barac kuitenkin päättää saada oopiumin käyttämisen lailliseksi ja juonitella Wong Fei Hungin ja kenraalin salamurhaa. Suunnitelmaansa varten hän manipuloi Beggar So nimisen miehen puolelleen huumaamalla hänet oopiumilla. Beggar Son on taisteltava eroon oopiumin riippuvuudesta ja auttaa Wong Fei Hungia taistelemaan prinssia ja hänen liittolaistaan Valkoinen lotus ryhmää vastaan.
Melonta kesäolympialaisissa 2016 – miesten koskimelonnan kanadalaiskaksikko

Aikataulu ja radat

Ensimmäinen kierros käytiin 8. elokuuta. Ensimmäinen kierros koostui kahdesta erästä, joista paras tulos jäi voimaan. Välierät ja finaali melottiin 11. elokuuta.
Olof Lindeman

Carl Olof Lindeman (4. syyskuuta 1911 Helsinki – 26. lokakuuta 1990 Turku) oli suomalainen ratsuväkitaustainen upseeri ja kenraaliluutnantti, joka toimi erityisesti useissa sotilaallisen aluehallinnon tehtävissä. Hän toimi myös marsalkka C. G. E. Mannerheimin viimeisenä adjutanttina tämän eläkevuosina 1946–1951. 
Lindeman valmistui Kadettikoulusta 1933 ja kävi Sotakorkeakoulun vasta huomattavasti sodan jälkeen vuonna 1958. Vuosina 1933–1939 hän toimi Uudenmaan rakuunarykmentissä kouluttajana. Talvisodan aikana vuosina 1940–1941 hän oli eskadroonan päällikkönä. Jatkosodassa 1941–1944 Lindeman toimi Ryhmä Oinosen esikunnassa osasto- ja toimistopäällikkönä ja Jääkäripataljoona 6:n komentajana. 
Sodan jälkeen hän oli toimistopäällikkönä Kevyen prikaatin esikunnassa ja Suomen marsalkka Mannerheimin adjutanttina. Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä Lindeman toimi 1953–1956. Uudenmaan Prikaatia hän komensi 1958–1965. Uudenmaan sotilaslääniä hän komensi 1965–1966 ja Lounais-Suomen sotilaslääniä 1966–1971.

Ylennykset

Kornetti 1933, luutnantti 1935, ratsumestari 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1950, eversti 1958, kenraalimajuri 1965, kenraaliluutnantti 1969.
Kansainvälinen juutalainen

Sisältö

Osa kirjasen sisällöstä viittaa Siionin viisaiden pöytäkirjoihin, ja Ford ajatteli siihen astisten maailmantapahtumien sopivan hyvin pöytäkirjoissa esitettyyn juutalaisten suunnitelmaan maailmanvalloituksesta. Fordin avustaja Ernest G. Liebold tutustutti Fordin pöytäkirjoihin. Ford kirjoitti juutalaisuuden olevan ylikansallinen voima ja juutalaisilla olevan suunnattomasti valtaa suhteessa juutalaisten niukkuuteen maailman väestössä. Kirjasessa Ford muotoilee juutalaiskysymyksen ja pohtii ratkaisua juutalaiskysymykseen. Kirjasessa Ford esittää, että bolševikkivallankumous Venäjällä oli juutalaisten aikaansaannosta ja että Neuvostoliiton johtajista sillä hetkellä eli alkuvaiheissa lähes kaikki olivat juutalaisia. Kirjasessa Ford mainitsee juutalaiset pankkiirit: Jacob Schiffin, Max Warburgin ja hänen veljensä Paul Warburgin ja Felix Warburgin sekä Otto Kahnin. Eniten Ford kirjoitti Jacob Schiffistä ja Max Warburgista.

Saksankielinen käännös ja kansallissosialismi

Adolf Hitler luki Kansainvälisen juutalaisen, kun se käännettiin saksan kielelle. Käännöksen teki Paul Lehmann ja vuonna 1922 Saksassa julkaistun käännöksen nimi oli Der internationale Jude. Fordin kirjan käännös saattoi vaikuttaa Hitlerin kansainvälisiä juutalaisia vastustaneeseen ja yleisesti juutalaisvastaiseen ajatusmaailmaan. Ainoa Hitlerin teoksessaan Taisteluni, joka julkaistiin vuonna 1925, mainitsema yhdysvaltalainen oli Henry Ford. Hitlerin näkemys oli, että bolševismi on juutalaista, mikä oli sama näkemys kuin Fordin kirjasessaan esittämä. Kansallissosialistinen puolue levitti saksankielistä käännöstä ja sitä tehtiin 26 painosta. Saksalaiset diplomaatit palkitsivat 30. heinäkuuta 1938 Fordin 75-vuotispäivänä Saksan kotkan suurristi -ansiomerkillä ("Großkreuz des Deutschen Adlerordens"), joka oli korkein ulkomaalaiselle myönnettävä ansiomerkki.
Nürnbergin sotasyyllisyysoikeudenkäynneissä Hitler-Jugendin johtaja Baldur von Schirach todisti, että Fordin kirja teki häneen vaikutuksen ja vahvisti juutalaisvastaisia näkemyksiä.

»The decisive anti-Semitic book which I read at that time and the book which influenced my comrades . . . was Henry Ford’s book, The International Jew; I read it and became anti-Semitic.» 
(Baldur von Schirach)

Kielletty Venäjällä

Venäjän federaatio kielsi kirjan syksyllä 2009, ja se sisältyy liittovaltion luetteloon ekstremistimateriaaleista. Kirjan tuotanto ja jakelu on kielletty, ja siitä langetetaan sakko tai enintään 15 päivän pidätys.
Kaksi koiraa

Vastaanotto

Rumba-lehden Santtu Luodon mukaan kappaleet ”Kaksi koiraa”, ”Ei mikään helppo homma” ja ”Vaikea ihminen” ovat Röyhkää upeimmillaan. Sen sijaan Uuno Kailaan runot ”Musta satu” ja ”Verkon silmässä” eivät hänestä sovi albumin kokonaisuuteen. Samoin AD-yhtyeen aikaisemmin levyttämä ”Vladivostok” jää leijumaan ilmaan. Helsingin Sanomien Markku Fagerlundin mielestä levy on soinniltaan karumpaa ja sanoituksiltaan ilkeämpää kuin Röyhkän tätä edeltänyt tuotanto, kuin paluuta alkuperäiseen tyyliin.
Kehyskertomus

Kehyskertomus on teoksessa sen muita kertomuksia kehystävä ja ne kokonaisuudeksi liittävä kertomus. Kehyskertomus toimii johdatuksena muihin kertomuksiin, ja siinä kuvataan yleensä kerrontatilanne, jossa joku tai jotkut henkilöt kertovat toisille tarinoita.
Kuuluisia esimerkkejä kehyskertomuksen sitovista tarinakokoelmista ovat Decamerone, Canterburyn tarinoita ja Tuhannen ja yhden yön tarinat. Kehyskertomuksia esiintyy toisinaan myös sarjakuvissa, esimerkiksi useissa Aku Ankan taskukirjoissa. Esimerkkejä tarinaan upotetuista tarinoista ovat puolestaan Frankenstein ja Humiseva harju. Niissä varsinainen kertomus ja sen tapahtumat välittyvät kehyskertomuksen kautta.
Dora Carrington

Dora de Houghton Carrington, tunnettu tavallisesti Carringtonina, (s. 29. maaliskuuta 1893 – 11. maaliskuuta 1932) oli englantilainen eksentrikko , varhainen feministi  ja taidemaalari. Hän oli myös kuuluisan taiteilijoista, tiedemiehistä ja kirjailijoista koostuneen Bloomsburyn ryhmän jäsen.

Nuoruus

Dora Carrington syntyi Herefordissa, Englannissa, hän kävi tyttökoulun Bedfordin lukion, joka painottui taiteeseen. Hänen vanhempansa myös maksoivat hänelle säännölliset lisätunnit piirtämistä. Hän voitti stipendin Slade School of Artiin Lontooseen, jossa hän tapasi veljekset Paul ja John Nashin, Christopher R.W. Nevinsonin ja Mark Gertlerin. He kaikki olivat jossain vaiheessa rakastuneita häneen. Gertler tavoitteli Carringtonia monta vuotta.
Hän alkoi käyttää pelkkää sukunimeään Carrington valmistuttuaan the Slade School of Art'sta, koulun oppilaiden yleinen käytäntö oli kutsua toisiaan pelkillä sukunimillä. Carrington ei ollut tunnettu maalarina hänen elämänsä aikana sillä hän ei signeerannut töitänsä ja asetti niitä näytteille harvoin, vaikka hän työskenteli hetken Omega-työpajalla.

Ura ja yksityiselämä

Carrington yhdistetään usein  Bloomsburyn ryhmään. Hänellä oli pitkäaikainen suhde kirjailija Lytton Stracheyn kanssa ja hänen ystäväpiiriinsä kuului monia bloomburyläisiä. Carrington oli tunnettu boheemeista elämäntavoistaan. 
Carringtonilla oli suhde englantilaisen maalari Mark Gertlerin sekä kirjailija Gerald Brenanin kanssa. Hän meni naimisiin Ralph Partridgen kanssa, mutta asui suurimman osan elämästään Stracheyn kanssa. Strachey kuoli syöpään tammikuussa 1932. 
Stracheyn kuoleman jälkeen Carrington yritti tukehduttaa itsensä auton pakokaasulla ja tämän jälkeen hän teki itsemurhan ampumalla. Partridge tuli väliin hänen ensimmäisellä kerralla, mutta ei voinut pelastaa häntä toiselta yritykseltä. Carrington ei yksinkertaisesti halunnut elää ilman Stracheytä, johon hän oli syvästi rakastunut. 
Carringtonin elämästä Stracheyn kanssa tehtiin elokuva nimeltä Carrington vuonna 1995. Elokuvan nimiosan näytteli Emma Thompson.
Samana vuonna Lontoon Barbican Art Galleryssä oli suuri näyttely Carringtonin töistä.
Zoe Caldwell

Zoe Caldwell OBE (s. 14. syyskuuta 1933 Melbourne) on australialaissyntyinen näyttelijä. Hän oli alun perin Ada, mutta vaihtoi etunimen samaksi kuin omalla äidillään.
Caldwell tunnetaan varsinkin näyttämön tähtenä. Hän on esiintynyt mm. The Prime of Miss Jean Brodiessa ja Master Classissa, ja hänet on näyttämöansioistaan palkittu neljällä Tony-palkinnolla. 
Caldwellilla on ollut rooleja myös elokuvissa. Hän oli vuodesta 1968 naimisissa tuottaja Robert Whiteheadin kanssa ja sai kaksi poikaa. Hän jäi leskeksi 15. kesäkuuta 2002. Hän on ollut OBE vuodesta 1970.
Louisianan kreolit

Asuinalue

Louisianan kreolit muodostuivat Meksikonlahden rannikkoalueella nykyisen Louisianan osavaltion alueella. 1900-luvulla heitä on muuttanut myös Teksasin puolelle. Yhdysvaltojen väestönlaskennoissa Louisianan kreoleja ei tunnusteta omana erillisenä ryhmänään. Historiallisesti heidät on laskettu "vapaiksi värillisiksi" ja mulateiksi. Noin kolmannes Louisianan ranskaa puhuvien piirikuntien väestöstä on mustia, mutta Louisianan ja Teksasin muilla alueilla on myös englantia puhuvia kreoleja, jotka katsovat kuuluvansa samaan yhteisöön.

Historia

Nimitystä kreoli käytettiin alun perin Ranskan Louisianan ranskalaisista ja espanjalaisista valkoisista siirtolaisista ja heidän jälkeläisistään. Nimitystä käytetään tässä merkityksessä osittain edelleen, mutta se on vakiintunut tarkoittamaan tarkemmin nimenomaan osittaisen afrikkalaisen taustan omaavia henkilöitä. Mustia tuotiin Louisianaan 1700-luvulta lähtien orjiksi Karibian alueelta sekä Länsi-Afrikasta etenkin Senegaljoen alueelta. 1800-luvulla orjia ja vapaita mustia tuli myös Haitista. Koska mustia oli muuhun väestöön verrattuna suhteellisen paljon ja koska espanjalaisten ja ranskalaisten suhtautuminen heihin oli liberaali, mustilla oli suuri vaikutus alueen kulttuuriin. Myös lait takasivat alueen mustille orjille enemmän oikeuksia kuin joillakin muilla alueilla. Valkoisten plantaasiomistajien ja heidän orjiensa seka-avioliitoista syntyneet muodostivat sittemmin eräänlaisen eliitin mustien keskuudessa ja osa heistä esimerkiksi omisti itse orjia.
Vapaamielisten lakien ja asenteiden takia vapaiden mustien määrä eteläisessä Louisianassa oli suurempi kuin missään muualla Etelävaltioissa ennen Yhdysvaltojen sisällissotaa. Sisällissodan jälkeen käyttöön otetut Jim Crow -lait loivat huomattavan eron kreolien ja valkoisen ranskaa puhuneen väestön eli cajunien välille. Nämä kaksi ryhmää olivat alun perin pitäneet toisiaan liittolaisina. Rasismin takia kreoleja muutti Kaliforniaan toisen maailmansodan jälkeen. Sittemmin kansalaisoikeusliikkeen poliittisten voittojen myötä 1950- ja 1960-luvuilla kiinnostus kreolien kulttuuriin on kasvanut heidän keskuudessaan.

Kulttuuri

Ranskan kieli oli historiallisesti olennainen osa kreolien identiteettiä, joka erotti heidät etelävaltioiden muusta mustasta väestöstä. Viime vuosina ranskan kielen asema etenkin nuoremman väestön keskuudessa on kuitenkin heikentynyt. Tarkemmin kreolit ovat puhuneet ranskan kielen murretta cajunranskaa. Murteen ominaispiirteisiin kuuluu yksinkertaistettu kielioppi ja jotkin edelleen käytössä olevat vanhat termit. Louisianan kreoli on puolestaan pidginkieli, joka on muodostunut ranskan kielestä, ja sen ääntämys on saanut vaikutteita afrikkalaisista kielistä. Se on käytössä Louisianan plantaasialueella ja sitä käyttää kielenään myös osa valkoisesta väestöstä.
Suurin osa Louisianan kreoleista on katolilaisia ja he muodostavat Yhdysvaltojen mustien keskuudessa suurimman yksittäisen katolisen yhteisön. Katolisella kirkolla on ollut merkittävä osa kreolien sosiaalisen ja kulttuurillisen yhtenäisyyden säilyttäjänä. Afrikkalaisten perinteisten uskontojen vaikutuksesta osa kreoleista harjoittaa myös voodoota.
Audemars Piguet

Audemars Piguet (​[odmaʁ piɡɛ], AP) on sveitsiläinen korkean luokan luksuskelloja valmistava yritys. Yrityksen perustivat kellosepät Jules Louis Audemars ja Edward Auguste Piguet vuonna 1875. Audemars Piguet on yksi kolmesta arvostuimmasta kellovalmistajasta Patek Philippen ja Vacheron Constantinin kanssa. Tiffany & Co., Cartier ja Bulgari ostavat yritykseltä kelloja ja myyvät niitä oman nimensä alla. Toisin kuin useat muut kellovalmistajat, Audemars Piguet on vieläkin itsenäinen perheyritys.
Yhtiön tunnetuimpia kellomalleja ovat Royal Oak, Royal Oak Offshore, Jules Audemars, Edward Piguet ja Millenary. Esimerkiksi Royal Oakien hinnat ulottuvat 10 000 eurosta aina 700 000 euron valkokultaiseen malliin.
Ihmisrasva

Ihmisrasvaa (saks. Menschenfett, lat. Axungia hominis) yritettiin käyttää lääkkeenä erilaisissa rohdoksissa ja linimenteissä eurooppalaisessa keskiajan lääketieteessä 1500-luvulta aina 1900-luvun alkuun saakka. Rasvalla ajateltiin olevan maagisia parantavia ominaisuuksia ja monet teloittajat myivät mestaamiensa rikollisten rasvaa ja kehonosia apteekkareille ja varhaisille lääkäreille.
Esimerkiksi saksalainen lääketieteen professori Tobias Andreae paloitteli vuonna 1675 teloitetun murhaajan ruumiin, josta saatiin 17 kiloa "kurjan syntisen" rasvaa. Vuonna 1739 julkaistussa Zedlerin ensyklopediassa oli valmistusohjeita, kuinka ihmisen rasvasta tehtiin lääkkeitä kotikäyttöön.
1800-luvun myöhäispuoliskolta alkaen ihmisrasvaa valmistettiin ja myytiin Humanol tuotemerkillä steriilinä, nesteytettynä ja neulalla pistettäväksi tarkoitettuna hoitoaineena Saksassa. Vuodesta 1909 sitä käytettiin arpikudoksen hoidossa, haavojen desinfiointiin ja niiden revisioimiseen. 1920-luvulla aineesta luovuttiin huonojen hoitotulosten ja sivuvaikutuksena joskus syntyvän rasvaembolian vuoksi.
Perevi

Turvallisuusvyöhykkeen uloin piste

Venäjän federaation joukkojen ilmoitettiin ottaneen kylän haltuunsa 20. elokuuta 2008. Venäjän federaation asevoimien kenraaliluutnantti Anatoli Nogovitsyn ilmoitti, että alueelle tulee Venäjän muodostaman turvallisuusvyöhykkeen uloin piste. Koko turvallisuusvyöhykettä vartioi 272 rauhanturvaajaa.

Venäjän palaaminen Perveviin 2008

Perevin katsotaan olevan Etelä-Ossetian tasavallan hallinnollisen rajan ulkopuolella, mutta 12. joulukuuta 2008 Venäjän federaation asevoimien joukot ottivat kylän jälleen haltuunsa.  Kylästä on käyty kansainvälisiä keskusteluja osana Etelä-Ossetian sodan jälkeistä selvittämistä. Venäläisestä näkökulmasta kylän haltuunottaminen tapahtui siksi, että Georgia oli tuonut 120 henkilöä vahvan erikoisosaston kylään venäläisten vetäydyttyä, mitä se piti sopimuksen rikkomisena.  Euroopan unionin tarkkailuoperaation edustajat pitivät kylän takaisin ottamista seuraavan päivän lausunnossaan Sarkozyn-Medvedevin rauhansuunnitelman vastaisena.
As agreed at the Russia-EU summit in Nice, that work was carried out, and after this Russian units left the Perevi checkpoint. But in response the Georgian leadership made a new provocation by immediately flooding Perevi with its Special Forces troops (more than 120 heavily armed soldiers) in gross violation of the Medvedev-Sarkozy plan and the mandate of the European Union Monitoring Mission, whose job it is to prevent Georgia from militarizing the zones adjacent to South Ossetia. The introduction of the Georgian SF troops was accompanied by PR spin and propaganda with the invitation of foreign correspondents, thus creating a menace of a sharp destabilization of the situation on the border of South Ossetia and Georgia. - MINISTRY OF FOREIGN AFFAIRS OF THE RUSSIAN FEDERATION INFORMATION AND PRESS DEPARTMENT, PRESS RELEASE, On the Situation Surrounding Perevi, 2078-19-12-2008
Georgialaisen näkökulman mukaan paikalla oli vain 40 poliisia.  Saman käsityksen mukaan noin kello 17 paikalle tuli ensiksi panssaroitu miehistönkuljetusvaunu ja joukkue sotilaita. Seuraavana aamuna paikalle tuli moninkertainen määrä sotilaita varusteineen. Kello 9:n kylässä oli jo tusinoittain maahanlaskujoukkoja ja kuusi taisteluhelikopteria. Myös jalkaväkipataljoona osallistui operaatioon. Aseilla uhkaamalla he vaativat Georgian viranomaisia poistumaan alueelta, jotka poistuivat. Alueelle jäi noin 500 venäläissotilasta. Liettuan, Ranskan ja Romanian suurlähettiläät todistivat tapahtunutta.

Kiista rajakäytännöistä

Sachkheren georgialaisen aluehallinnon johtaja Zurab Tserdsvadse ilmoitti 17. elokuuta 2009, että venäläiset ovat kiristäneet rajan vartiointia eivätkä salli paikallisten kulkevan rajan yli kello 21:00:n jälkeen. Rajakäytäntöä on kiristetty 1. heinäkuuta 2009 jälkeen, kun Artem-niminen venäläinen sotilas oli jättänyt vartiopaikkansa.  Sinagurin kylähallinnon johtaja, Lev Gagijev kiisti väitteen Perevin ympärille pystytetystä rautaesiripusta ja totesi ihmisten saavan liikkua vapaasti.

Muuta

Euroopan unionin tarkkailijoiden lehtitiedotteen 07/08 mukaan on esitetty väite, että tarkka-ampuja olisi ampunut Etelä-Ossetian asukkaan alueella lähellä rajalinjaa.
Kokoäänialueen kaiutin

Kokoäänialueen kaiutin eli laajakaistakaiutin on kaiutin, jonka kautta soitetaan kaikkia äänitaajuuksia. Käytännössä taajuusvaste ei ole täysin suora, mutta kokoäänialueen kaiuttimet toistavat kokonaisuutena kuuloalueen taajuudet paremmin kuin muissa kaiutinelementtityypeissä. Elementti voi olla esimerkiksi 4 tuumainen. Suurta dynamiikkaa bassoalueella ei voi saavuttaa eivätkä korkeat taajuudet välttämättä soi niin laadukkaasti kuin diskantin kautta, mutta rakenteen äänenlaatua lisäävänä tekijänä voi mainita sen, että vaihevirhe jää pieneksi, koska kaikki taajuudet tulevat samasta elementistä.
Periaatteella on tehty kaiuttimia, jotka sopivat kriittisemmänkin hifistin korville.
Julius Lindberg

Adolf Julius Lindberg (2. elokuuta 1874 Porvoon maalaiskunta – 4. heinäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Lindbergin vanhemmat olivat perämies Adolf Lindberg ja Karolina Fredriksson. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1893 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1896. Lindberg vihittiin papiksi 1896 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1900. Hän valmistui vielä filosofian kandidaatiksi 1904 ja filosofian maisteriksi 1907.  
Lindberg toimi Loviisan kirkkoherran apulaisena, vt. kirkkoherrana ja Loviisan sairaalan saarnaajana 1896–1897, Someron vt. kappalaisena 1897–1898 ja Porvoon kirkkoherran apulaisena 1898–1900. Hän oli saarnaajana ja uskonnonopettajana Haminan kadettikoulussa 1900–1903. Tämän jälkeen Lindberg toimi Pietarsaaren ja Pietarsaaren maaseurakunnan kappalaisena 1904–1907, kansakouluntarkastajana ja uskonnonopettajana Pietarsaaressa 1904–1921, Pietarsaaren maaseurakunnan kirkkoherrana 1907–1921 ja Kirkkonummen kirkkoherrana 1921–1951. Hän oli myös Pietarsaaren rovastikunnan lääninrovastina 1918–1921, Raaseporin lääninrovastina 1929–1951 ja Porvoon tuomiokapitulin asessorina 1932–1938. Lindberg toimi myös Människovännen-lehden toimittajana 1912–1921.  
Lindberg oli kansanedustajana 1914–1917 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä ja 1922–1924 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja hän toimi Pietarsaaren maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Lindeberg oli Finlands svenska söndagsskolförbundin puheenjohtajana ja kuului Suomen lähetysseuran ja Suomen ruotsalaisen pappisliiton hallitukseen sekä Suomen kirkon pappisliiton keskushallitukseen.
Julius Lindberg oli naimisissa vuodesta 1900 Ida Maria Fredrika Ekroosin kanssa.