google/wiki40b huggingface dataset:
Ristisorsa

Koko ja ulkonäkö

Ristisorsan höyhenpuku on laajalti valkoinen. Sillä on tummanvihreä pää, punainen nokka, leveä, rinnan yli kulkeva ruskea vyö sekä mustat hartiat, siipisulat, pyrstön kärki ja keskivatsa. Jalat ovat vanhoilla yksilöillä vaaleanpunertavat ja nuorilla harmahtavat. Vanhan koiraslinnun värit ovat kirkkaammat, punainen otsakyhmy suurempi ja itse lintu on naarasta kookkaampi. Nuori lintu on alta valkea, päältä, niskasta ja päästä ruskeanharmaa, eikä sillä ole punaruskeaa rintavyötä ja mustaa vatsalaikkua.
Ristisorsa on 55–67 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 100–135 cm. Äänekäs, varsinkin naaraan voimakas rallatus kuuluu kauas.
Vanhin suomalainen rengastettu ristisorsa on ollut 6 vuotta 11 kuukautta 11 päivää vanha. Vanhin brittiläinen on elänyt 16-vuotiaaksi.

Levinneisyys

Ristisorsaa tavataan pesivänä Euroopassa, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Lisäksi sitä esiintyy talvehtivana Pohjois-Afrikassa ja Etelä- ja Itä-Aasiassa. Sen maailmanlaajuiseksi kannaksi arvioidaan 580 000–710 000 yksilöä, ja sen kannankehitys on runsastuva. Maailmanlaajuisesti ristisorsa on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomessa ristisorsa pesii rannikolla ja saaristossa. Pesimäkanta on vahvin Ahvenanmaan matalilla, niukkakasvustoisilla saarilla, rannikolla Porin ja Hangon välissä sekä Hailuodossa. Suomessa pesii noin 300 paria.
Ristisorsaa tavattiin pesivänä Lounais-Suomessa jo 1800-luvulla. Se kuitenkin hävisi Suomen pesimälajistosta vuosisadan lopulla taantuen koko Itämeren alueella. Suomen pesimälajistoon ristisorsa palasi 1960-luvulla, minkä jälkeen se on Suomessa hiljalleen runsastunut. Vuoden 2010 uhanalaisuustarkastelussa ristisorsa on kuitenkin luokiteltu Suomessa alueellisesti vaarantuneeksi. 
Ristisorsa on lyhyen matkan muuttaja. Ristisorsat kerääntyvät eri puolilta Eurooppaa kesällä suuriksi parviksi Pohjanmeren rannikolle Vattimerelle sulkasadon ajaksi. Suomessa pesivät ristisorsat talvehtivat Länsi-Euroopan rannikolla.

Elinympäristö

Ristisorsat pesivät merenrannikolla ja suurissa järvissä ja joissa. Ne ruokailevat matalassa vedessä, rantaniityillä ja pelloilla, ja voivat ruokailumatkoilla olla kaukanakin vedestä. Suomessa ristisorsa pesii rannikolla suosien hiekkarantaisia lahdelmia ja jokien suistoja. Sisämaassa sitä tavataan Suomessa harvoin.

Lisääntyminen

Ristisorsa pesii maankolossa, rakennuksen alla tai pensaikossa, yleensä veden läheisyydessä. Naaras munii toukokuussa yleensä 6–11 kermanvalkeaa munaa, joita se hautoo kuukauden. Koiras jää toisinaan naaraan ja poikasten seuraan. Poikueet saattavat joskus yhdistyä suurparviksi. Poikaset saavuttavat lentokyvyn 45–50 vuorokauden ikäisinä.

Ravinto

Ristisorsa käyttää ravinnokseen pikkueläimiä kuten nilviäisiä ja äyriäisiä sekä levää ja vesikasvien siemeniä. Ristisorsa ruokailee rantavedessä, joko uiden kuten puolisukeltajasorsat, tai kahlaamalla ja työntämällä päänsä kokonaan veden alle. Toisinaan voi nähdä sen sotkevan räpylöillään mutaa, jolloin saaliseläimet nousevat pintaan.
Mahiljou

Historiaa

Kaupunki mainitaan 1267 linnan sijaintipaikkana Kiovan Rusjin alueella. Joidenkin tutkijoiden mukaan paikkakunnan nimi Mogiljov pohjautuu Polotskin ruhtinaan nimeen tai viittaa hautapaikkaan. 1300-luvulta Mogiljov oli osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa. Vuonna 1526 paikkakunta sai kaupunkioikeudet ja oli koko Liettuan toiseksi suurin kaupunki. Vuonna 1561 Magdeburgin kaupunginoikeudet. Siitä tuli vuoden 1569 unionisopimuksen seurauksena osaksi Puola-Liettuaa. Käsityöläiset ja köyhät kaupunkilaiset kapinoivat puolalaisten asettamia veroja vastaan 1606–1610. Suuren Pohjan sodan aikana 1708 Ruotsin Kaarle XII:n joukot ryöstivät ja tuhosivat kaupungin.
Ensimmäisessä Puolan jaossa 1772 se liitettiin Venäjän keisarikuntaan. Vuoden 1812 sodassa ranskalaiset miehittivät kaupunkia. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa kaupunki oli tärkeä kulttuurikeskus ja Venäjän Mogiljovin kuvernementin hallintokeskus (1773-1796 ja 1802-1917), joskin tovin 1800-luvun vaihteessa (1796-1802) se oli Valko-Venäjän kuvernementin kihlakuntakaupunki. Keisarikunnan vuoden 1840 kaupunkiluettelon mukaan se oli 23 103 asukkaallaan suurin Valko-Venäjän nykykaupungeista, mutta 1800-luvun loppuun mennessä Minsk ja Vitsebsk kasvoivat sitä suuremmiksi. Kauppa ja teollisuus kehittyi. Rautatieasema valmistui 1902. Kaupungissa toimi useita rahoituslaitoksia, kolme painoa ja mekaanisia pajoja. Ensimmäisessä maailmansodassa 1914–1918 Venäjän päämaja sijaitsi Mogiljovissa elokuusta 1915 marraskuulle 1917.
Saksalaiset valloittivat kaupungin 1918 ja antoivat sen vallan lyhytaikaiselle Valko-Venäjän kansalliselle tasavallalle. Bolševikit valloittivat kaupungin marraskuussa 1919 ja 1924 siitä tuli Valko-Venäjän SNT:n osa. 1939 suunniteltiin kaupungin muuttamista jopa Valko-Venäjän pääkaupungiksi, joten kaupunkiin rakennettiin 1940 Neuvostojen talo. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset miehittivät kaupunkia heinäkuusta 1941 kesäkuun 1944 lopulle.

Teollisuuskaupunki

Mahiljou on Valko-Venäjän tärkeimpiä teollisuuskeskuksia. Toisen maailmansodan jälkeen teollisuutta kehitettiin metallurgisella teollisuudella. Kaupunki on myös tärkeä Dneprin jokisatama ja siellä on lentokenttä kotimaanlentoja varten.
Alexander Slotte

Mathias Alexander Slotte (7. huhtikuuta 1861 Alaveteli – 3. huhtikuuta 1927 Helsinki) oli suomenruotsalainen opettaja, kirjailija, sanoittaja ja teatterikriitikko. Slotte käytti myös nimimerkkejä Sebastian Friis ja M.A.S..
Slotten vanhemmat olivat herastuomari Carl Johan Slotte ja tämän ensimmäinen vaimo Anna Elisabet Varila. Slotte pääsi ylioppilaaksi 1882. Hän toimi opettajana Helsingin ruotsalaisessa  kansakoulussa vuodesta 1888 ja Helsingin taideyhdistyksen keskuskoulussa 1890–1893. Slotte oli Hufvudstadsbladetin teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana 1890–1907 ja Helsingin ruotsalaisen kansannäyttämön ohjaajana ja apulaisjohtajana sekä teatterin oppilaskunnan johtajana 1902–1904. 
Slotten kirjalliseen tuotantoon kuului neljä näytelmää, runokokoelma Sånger och syner (1918) sekä kaksi kokoelmaa Pohjanmaalle sijoittuvia kertomuksia kuten, Karlebybor och andra (1912) ja Solskensfolk och andra berättelser (1923).
Alexander Slotten muistopatsas sijaitsee Alavetelissä.
Hull City AFC

Lähihistoriaa

Kauden 1990–1991 päätteeksi Hull City putosi silloisesta 2. divisioonasta, ja viisi vuotta myöhemmin uudesta kakkosdivisioonasta kolmoseen, neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle, missä se pelasi kahdeksan kauden ajan ja kärsi talousvaikeuksista. Joukkueen talous oli niin kuralla, että erään kerran se ei maksamattomien vuokrien takia päässyt pelaamaan omalle kotikentälleen. Joukkueen pelastajaksi tuli entinen Leeds Unitedin kaupallinen johtaja Adam Pearson.
Kaudella 2002–2003 joukkue siirtyi uudelle 25 400 -paikkaiselle Kingston Communications -stadionille, jonka paikallinen valtuusto oli päättänyt rakentaa 43 miljoonalla punnalla. Samalla kaudella uudeksi manageriksi tuli Peter Taylor. Taylorin ensimmäisellä kokonaisella kaudella 2003–2004 joukkue sijoittui kolmosdivisioonassa toiseksi ja nousi uuteen Ykkösliigaan, kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle, mistä se nousi kaudeksi 2006–2007 Mestaruussarjaan sijoituttuaan toiseksi. Kaudella 2007–2008 seura sijoittui Mestaruussarjan kolmanneksi ja nousi Valioliigaan pudotuspelien kautta ensimmäisen kerran kautta aikojen. Loppuottelussa kaatui Bristol City maalein 1–0.
Pääsarjatasolla Phil Brownin suojatit säilyivät kaudella 2008–2009 vain niukasti sijoittuen 17:nneksi, pisteen päähän Newcastle Unitedista. Myös kaudella 2009–2010 Hullin meno hyytyi kevättä kohti, ja maaliskuun puolivälissä päävalmentaja Brown joutui jättämään tehtävänsä. Kauden päätteeksi seura putosi Mestaruussarjaan. Kaudella 2012–2013 Hull sijoittui Mestaruussarjassa toiseksi ja nousi toistamiseen Valioliigaan. Kaudella 2013–2014 se sijoittui Valioliigassa 16:nneksi ja seuraavalla kaudella 18:nneksi pudoten jälleen Mestaruussarjaan. Seura nousi jälleen Valioliigaan kaudeksi 2016–2017.

Suomalaispelaajat

Maalivahti Mauno Rintanen pelasi Hull Cityssä neljä ottelua 1956–1957 (silloisessa 3. divisioonassa).
Vuohilampi (Multia)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Hännättömänjoen valuma-alueeseen (35.636) se kuuluu.
Lakeuden portti

Lakeuden portti on Kuusiokunnissa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Lehti julkaistaan kerran kuukaudessa. Sitä kustantaa Lakeuden Extra ja sen päätoimittaja on Leo Ingves.
Lehden ensimmäinen numero julkaistiin keväällä 2011. Heinäkuusta 2012 alkaen lehti ilmestyy myös Virroilla, jolloin painosmääräksi tulee noin 15 000 kappaletta.
NI (erikoisjoukko)

NI eli Nationella insatsstyrkan (suomeksi "Kansallinen iskujoukko") on Ruotsin poliisilaitoksen rikostentutkintaosaston Rikskriminalpolisenin alaisuudessa toimiva erikoisjoukko. NI:n tehtäviin kuuluvat kidnappausten selvittäminen, vaarallisten rikollisten pidättäminen, panttivankien pelastaminen ja terrorismin vastainen toiminta. Yksikön nykyinen johtaja on Bertil Olofsson.
Kyseinen yksikkö kuuluu poliisin erikoisjoukkojen Eurooppalaiseen kattojärjestö Atlakseen (ATLAS: all together to protect you). Vuonna 2006 yksikön jäseniä komennettiin Libanoniin evakuoimaan Ruotsin kansalaisia sota-alueelta.

Varustus

NI:n jäsenten aseistukseen kuuluu Sig Sauer P226 -pistooleja, Heckler & Koch MP5 -konepistooleja, Heckler & Koch G36 -rynnäkkökiväärejä, joita on korvattu vuodesta 2015 lähtien LWRC M6 -rynnäkkökivääreillä.  Tarkka-ampujat käyttävät L96A1 AW -tarkkuuskiväärejä sekä Heckler & Koch 417 puoliautomaattisia tarkkuuskiväärejä. Yhdysvaltain entisen presidentin Barack Obaman vierailun aikana vuonna 2017 NI:llä nähtiin käytössä myös Sako TRG M10 -tarkkuuskiväärejä. Yksikön jäsenet on varustettu myös amerikkalaisen Crye Precisionin Ranger Green-värisillä uniformuilla ja JPC 2.0 -taktisilla liiveillä, Ops Coren High Cut -kypärillä, sekä AN/PVS 31 -valonvahvistimilla.
Husband Hill

Husband Hill on noin sadan metrin korkeuteen ympäröivän maaston yläpuolelle kohoava geologinen pinnanmuodostuma Columbiankukkuloilla Marsissa. Husband Hill on Columbiankukkuloiden korkein kohta ja se on nimetty edesmenneen yhdysvaltalaisen astronautin Rick Husbandin mukaan. Husband toimi komentajana avaruussukkula Columbian viimeisellä matkalla, jonka päätteeksi sukkula räjähti maan ilmakehässä ja kaikki aluksessa olleet seitsemän astronauttia, Husband mukaan lukien, menehtyivät.
NASAn Mars-mönkijä Spirit saapui Colubiankukkuloille heinäkuussa 2004 ja alkoi kavuta kohti Husband Hillin huippua huhtikuussa 2005.
Näkyvyys

Meteorologinen näkyvyys on ilman läpinäkyvyyden mitta. Siihen ei vaikuta pimeys eivätkä maaston esteet. Meteorologista näkyvyyttä pienentää ilman kuiva sameus (auer, pöly, savu) tai kostea sameus (utu, sumu, sade). Fysikaalisesti kyse on näkyvän valon sironnasta. 
Sumussa näkyvyys on alle 1 km, kuulakkaina päivinä koillistuulella näkyvyys voi olla yli 70 km. 
Näkyvyyttä mitataan sirontamittareilla, joita on kahta perustyyppiä: joko lähetetään valoa kohti anturia ja mitataan kuinka paljon tuli perille, tai lähetetään valoa kohteen ohi ja katsotaan kuinka paljon päätyi kuitenkin anturiin sironnan takia. Käytännössä näkyvyys arvioidaan usein silmämääräisesti tunnettujen maamerkkien, kuten korkeiden rakennusten, ja niiden tunnettujen etäisyyksien avulla.
Jyrki Alkio

Jyrki Alkio on suomalainen toimittaja. Hän toimi vuosina 2012–2018 Tekniikka&Talous -lehden päätoimittajana. Aikaisemmin Alkio on työskennellyt Talouselämässä ja Helsingin Sanomissa. Hän on ollut perustamassa Innovaatiojournalismin Seuraa.
Kansanterveys

Kansallinen Terveys 2015 -kansanterveysohjelma

Valtioneuvosto hyväksyi 17.5.2001 periaatepäätöksen Terveys 2015 -kansanterveysohjelmasta. Ohjelman valmisteli valtioneuvoston asettama Kansanterveyden neuvottelukunta.
Terveys 2015 on yhteistyöohjelma, joka toimii kehyksenä yhteiskunnan eri osa-alueilla terveyden edistämiselle. Ohjelma linjaa kansallista terveyspolitiikkaa 15 vuoden aikavälillä. Pääpaino on terveyden edistämisessä, ei niinkään terveyspalvelujärjestelmän kehittämisessä. Periaatepäätöksessä esitetään kahdeksan kansanterveyttä koskevaa tavoitetta ja tehdään 36 toimintaa linjaavaa kannanottoa.
Ikäryhmittäiset tavoitteet:
1. Lasten hyvinvointi lisääntyy, terveydentila paranee ja turvattomuuteen liittyvät oireet ja sairaudet vähenevät merkittävästi.
2. Nuorten tupakointi vähenee siten, että 16-18-vuotiaista alle 15 % tupakoi; nuorten alkoholin ja huumeiden käyttöön liittyvät terveysongelmat kyetään hoitamaan asiantuntevasti eivätkä ne ole yleisempiä kuin 1990-luvun alussa.
3. Nuorten aikuisten miesten tapaturmainen ja väkivaltainen kuolleisuus alenee kolmanneksella 1990-luvun lopun tasosta.
4. Työikäisten työ- ja toimintakyky ja työelämän olosuhteet kehittyvät siten, että ne osaltaan mahdollistavat työelämässä jaksamisen pidempään ja työstä luopumisen noin kolme vuotta vuoden 2000 tasoa myöhemmin.
5. Yli 75-vuotiaiden keskimääräisen toimintakyvyn paraneminen jatkuu samansuuntaisena kuin viimeisten 20 vuoden ajan.
Kaikille yhteiset tavoitteet:
6. Suomalainen voi odottaa elävänsä terveenä keskimäärin kaksi vuotta kauemmin kuin vuonna 2000.
7. Suomalaisten tyytyväisyys terveyspalvelujen saatavuuteen ja toimivuuteen sekä koettu oma terveydentila ja kokemukset ympäristön vaikutuksesta omaan terveyteen säilyvät vähintään nykyisellä tasolla.
8. Tavoitteisiin pyritään myös siten, että eriarvoisuus vähenee ja heikoimmassa asemassa olevien väestöryhmien hyvinvointi ja suhteellinen asema paranevat. Tällöin tavoitteena on sukupuolten, eri koulutusryhmien ja ammattiryhmien välisten kuolleisuuserojen pienentyminen viidenneksellä.
Uppsalan kasvitieteellinen puutarha

Uppsalan kasvitieteellinen puutarha on Ruotsissa Uppsalan kaupungissa sijaitseva kasvitieteellinen puutarha. Puutarhan perusti lääketieteen professori Olof Rudbeck vanhempi nykyisen Linnéträdgårdenin paikalle vuonna 1653, jotta lääketieteen opiskelijat voisivat oppia kasvitiedettä ja tutustua lääkekasveihin. 1600-luvun loppupuolella puutarhassa kasvatettiin yli 1800 kasvilajia, joista monia kasvatettiin ensimmäistä kertaa Ruotsissa. 
Puutarha vahingoittui kaupungin palossa vuonna 1702 eikä yliopistolla ollut välineitä sen kunnostamiseen. Kun puutarha lisäksi kärsi toistuvasti tulvista, vuonna 1787 lahjoitti Kustaa III linnan puutarhan yliopistolle uutta kasvitieteellistä puutarhaa varten, jonne sitten siirrettiin kaikki vanhat kasvit. Barokkityyliset suunnitelmat ovat arkkitehti Carl Hårlemanin tekemät. Kuningas lahjoitti rahaa Linneanum-orangerian rakentamista varten ja se on yksi harvoista Ruotsissa, joka on edelleen alkuperäisessä käytössään. 
Myöhemmin puutarhaa on laajennettu ja restauroitu. Nykyään siellä kasvatetaan 9000 erilaista kasvilajia ja -lajiketta.
Mari Klaup-McColl

Mari Klaup-McColl (o.s. Klaup, s. 27. helmikuuta 1990 Tartto) on virolainen seitsenottelija.
Klaup-McColl sijoittui ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, 2013 Moskovan MM-kisoissa 21. sijalle. Hän sai yhteensä 5 924 pistettä, ja jäi 78 pistettä aiemmin samana kesänä tekemästään ennätyksestä. Hän voitti samana vuonna Kazanin universiadeissa kultaa keihäänheitossa tuloksella 50,14. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän oli seitsenottelussa 19:s. Hän keskeytti seitsenottelun EM-kilpailuissa 2016 ja 2018.
Ben Granfelt

Ben Edward Granfelt (s. 16. kesäkuuta 1963) on suomalainen kitaristi ja säveltäjä. Hänet tunnetaan muun muassa yhtyeistä Los Bastardos Finlandeses, Guitar Slingers, Leningrad Cowboys, Wishbone Ash, Gringos Locos, ja omasta kokoonpanostaan Ben Granfelt Band.

Taustaa

Granfelt aloitti soittamisen 11-vuotiaana kellaribändeissä kotiseudullaan Kauniaisissa. Kouluaikoinaan hän myös tutustui Tipe Johnsoniin, josta tuli myöhemmin tärkeä bändikaveri Gringos Locosissa ja myöhemmin Leningrad Cowboys'issa. Granfelt on arvostettu melodisen ja bluesahtavan rockin taitaja.
Musiikillisiksi vaikuttajikseen Granfelt nimeää: Jimi Hendrix, Jeff Beck, Robin Trower, Eric Clapton, Gary Moore, Pat Travers ja Pat Thrall.
Granfeltin suosikkikitaramalli on aina ollut Fender Stratocaster. Hänen tavaramerkkejään on käyttää Stratocasterin tallamikrofonina humbucker-tyylistä kaksikelaista mikrofonia.
Musiikkitoiminnan lisäksi Granfelt toimii kitaravahvistimien maahantuojana.
Granfeltillä on musta vyö brasiliaisessa ju-jutsussa ja toisen asteen musta vyö karatessa.
Luuttuteokset (Bach)

Luuttuteokset (BWV 996–1000, 1006a) muodostavat hyvin pienen osan Johann Sebastian Bachin yli tuhannesta säilyneestä teoksesta. Lisäksi epäillään, ettei Bach alun perin säveltänyt niitä varsinaiselle luutulle, vaan barokkiluutun ääntä mukailevalle kosketinsoittimelle Lautenclavicymbelille eli luuttucembalolle. Ne ovat kuitenkin muodostuneet tärkeäksi osaksi luutun ja kitaran ohjelmistoa ja niitä esitetään nykyisin laajasti.
Bachin perunkirjoituksessa luetteloidaan säveltäjän omaisuuden joukossa kaksi luuttucembaloa ja yksi luuttu. Ei ole olemassa varmaa tietoa siitä, osasiko säveltäjä itse soittaa luuttua, mutta on oletettavaa, että hän oli siihen tutustunut ja ainakin kaksi hänen oppilaistaan (Johann Ludwig Krebs 1713 - 1780) ja R. Straube) soittivat ja sävelsivät sille.

Preludi, BWV 999

Vuodelta 1720

Fuuga, BWV 1000

Teos on sovitus sonaatista no. 1 soolo-viululle, g-molli, BWV 1001 ja arvellaan valmistuneen vuonna 1725.
Ihmiset suviyössä (vuoden 1948 elokuva)

Myöhempi arvostus

Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Ihmiset suviyössä jakoi kolmossijan Matti Kassilan Elokuun ja Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan kanssa.
Henkilönnimi

Henkilönnimi on erisnimi, joka yksilöi ja identifioi ihmisen muusta yhteisöstä. Henkilönnimi on kulttuurinen universaali eikä maailmassa tunnetakaan kulttuureja, joissa ihmisille ei olisi annettu nimeä.
Henkilönnimeen kuuluu kaikissa kulttuureissa yksilöllinen nimi (etunimi). Noin 60 %:ssa kulttuureista henkilönnimeen kuuluu myös lisänimi, joka voi olla esimerkiksi sukunimi, välinimi, patronyymi tai klaaninimi.
Henkilönnimet muodostavat henkilönnimisysteemejä, jotka yksilöimisen lisäksi myös luokittelevat ihmiset kuuluvaksi johonkin sosiaaliseen ryhmän kuten suku tai klaani. Samantyyppisissä kulttuuriympäristöissä käytetään usein samankaltaisia nimisysteemejä. Maanviljelysyhteisöjen nimisysteemit muistuttavat toisiaan kuten myös modernien kaupunkikulttuurien nimisysteemit.

Nimenanto

Valtaosassa kulttuureista nimenanto tapahtuu lapsen ensimmäisen elinkuukauden aikana. Nimenantajana toimii useimmiten lapsen isä tai äiti tai kummatkin yhdessä. Noin kolmasosassa maailman kulttuureista nimenantaja on joku muu sukulainen tai yhteisössä korkeaa arvostusta nauttiva henkilö. Valtaosassa kulttuureja (noin 75 %) nimenantoon liittyy myös nimenantoseremonia. Maatalousvaltaisissa kulttuureissa nimenantoseremonia suoritetaan lähes aina (noin 99 %). Nimenantoseremoniaan voidaan myös suorittaa erilaisia puhdistus- ja uhrirituaaleja.
Nimenantoperuste vaihtelee myös eri kulttuureissa. Hyvin yleinen peruste on lapsen nimeäminen jonkin lähisukulaisen mukaan. Muita yleisiä perusteita ovat lapsen jokin ominaisuus (olemassa oleva tai haluttu), syntymähetken tapahtuma tai syntymäjärjestys tai -asema perheessä. Lapsen sukupuoli ilmenee aina nimestä vain vajaassa 50 %:ssa kulttuureista. Noin 15 % kulttuureista ei erottele nimissä lainkaan sukupuolta – sukupuoli ilmaistaan tarvittaessa muiden kielellisten keinojen avulla. Nimenantoon vaikuttaa myös samannimisyys. Noin 10 %:ssa kulttuureista henkilönnimi on täydellisen ainutkertainen eli kellään elävällä tai kuolleella ei ole ollut samaa nimeä. Noin 15 % kulttuureista rajoittaa samannimisyyden vain elossa oleviin henkilöihin. Valtaosa kulttuureista sallii kuitenkin samannimisyyden. Tällöin nimenantoon liittyy myös luokittelua – nimenantoperusteena on joku arvostettu tai esikuvallinen henkilö, jonka ominaisuuksien haluttaisiin ikään kuin "tarttuvan" lapseen. Noin joka viidennessä kulttuurissa kaimasuhteeseen liittyy myös erityisiä velvollisuuksia.
Aurora Reinhard

Aurora Reinhard (s. 1975), on helsinkiläinen kuvataiteilija, joka videon, valokuvan ja kuvanveiston keinoin käsittelee sukupuolikysymyksiä ja sukupuolisten stereotypioiden esittämistä yhteiskunnassamme.
Hän on valmistunut taiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta 2003, lisäksi hän on opiskellut valokuvausta Gothenburgin yliopistossa ja International Center of Photography:ssa New Yorkissa. Reinhardin töitä on ollut esillä ympäri maailmaa, muun muassa Shedhallessa, Zürichissä; Fridericianumissa, Kasselissa; Ludwig Museumissa, Kölnissä sekä Platform Garantissa, Istanbulissa. 
Reinhardin kokeellinen dokumentti Boygirl (2002) voitti kansainvälisen mediataidepalkinnon, jonka myönsi saksalainen ZKM Center for Art and Media Karlsruhe.
Reinhardin töitä on esillä muun muassa Kiasman, Amos Andersonin taidemuseon sekä Berliinin Deutsches Historisches Museumin  kokoelmissa. 
Lokakuussa 2018 Reinhard nimettiin kuvataidepalkinto Ars Fennica 2019 ehdokkaaksi.
Petäjäskosken voimalaitos

Voimalaitos

Voimalaitos oli ensimmäinen Kemijoki Oy:n rakennuttamista voimalaitoksista, joka valmistui vuosien 1953 ja 1957 välisenä aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 2 500 henkeä. Voimalaitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Hemmo Arponen.
Voimalaitoksen alueella on maapatoa 838 metriä, korkeimmillaan 23 metriä, sekä betonipatoa 230,5 metriä. Voimalaitoksen padossa on seitsemän tulva-aukkoa. Putouskorkeus on 20,5 metriä ja siinä on kolme pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 153 MW eli kukin 50,7 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,2 metriä ja pyörimisnopeus 100 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa laitoksen vuotuinen energiantuotto on 638 GWh, kun rakennusvirtaama on 830 kuutiota vettä sekunnissa. Voimalaitoksen alakanava on 3,3 kilometriä pitkä.
Vuosina 2005-2011 suoritettujen tehonnostojen jälkeen voimalaitoksen suurin teho nousi 182 megawattiin ja vuosituotanto 687 gigawattituntiin. Petäjäskoski on sekä teholla että tuotannolla mitattuna Kemijoen suurin vesivoimalaitos.

Patoallas

Patojärven pinta-ala on 1 900 hehtaaria eli 19 km². Se on 18,8 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 46 kilometriä.
Järven vedenpinnan keskikorkeus on noin 62,5 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 62,14 metriä ja 62,64 metriä mpy.

Laitospalokunta

Voimalaitoksella oli oma laitospalokunta vuoteen 2016 asti. Sen toiminta jakaantui operatiiviseen palo- ja pelastustoimintaan, öljyntorjuntaan sekä ehkäisevään palosuojeluun. Operatiivisella toiminnalla tarkoitettiin pääasiassa palokunnan suorittamia hälytystehtäviä, kuten palonsammutus- ja pelastustehtäviä tai erilaisia torjuntatehtäviä. Voimalaitosympäristö on hankala mahdollisissa tulipalotilanteissa. Paikallistuntemuksella on sen vuoksi suuri merkitys. Lisäksi etäisyydet ja laitoksille kulkeminen vie oman aikansa, joten omat laitospalokunnat olivat aikanaan hyvin perusteltuja.
Voimalaitosalueella olevat hälytystehtävät liittyivät pääasiassa erilaisiin automaattisten hälytysten aiheuttamiin tarkastuksiin ja laitteiden ylikuumenemisesta johtuneisiin käryämisiin. Varsinaisista tulipaloista johtuvia hälytystilanteita oli varsin harvoin.
Anicet Abel

Anicet Abel Andrianantenaina (s. 13. maaliskuuta 1990 Antananarivo) on madagaskarilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut vuodesta 2014 bulgarialaista Ludogorets Razgradia. Hän siirtyi Ranskasta Bulgariaan vuonna 2011 ja on edustanut siellä aiemmin Tšernomorets Burgasia, TsSKA Sofiaa ja Botev Plovdivia.
Anicet pelasi Madagaskarin maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa syyskuussa 2015 Angolaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan kymmenen maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, joista toinen syntyi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 Guineaa vastaan.