google/wiki40b huggingface dataset:
Office de Radiodiffusion et Télévision du Niger

Office de Radiodiffusion et Télévision du Niger (ORTN) on Nigerin kansallinen yleisradioyhtiö.
Ranskan siirtomaahallinnon perustama Radio Niger aloitti toimintansa Niameyssa vuonna 1958. Sen käytössä oli aluksi yhden kilowatin keskiaaltolähetin ja neljän kilowatin lyhytaaltolähetin. Ohjelmissa puhuttiin ranskan lisäksi jonkin verran djermaa ja hausaa. Vuonna 1960 rakennettiin paikallisasema Zinderiin ja vuosina 1963–1968 pienet alilähettimet N’Guigmiiin, Zinderiin, Maïné-Soroaan, Gouréen, Ingalliin, Téraan, Tillabériin ja Gayaan. Niameyn lähellä sijaitsevaan Goudelin lähetyskeskukseen saatiin vuonna 1963 uusi 30 kilowatin lyhytaaltolähetin.
Televisiotoiminta alkoi Nigerissä vuonna 1964 yhtenä ensimmäisistä Saharan eteläpuolisista maista, mutta sitä käytettiin aluksi ainoastaan opetusvälineenä. Varsinaiset yleisölähetykset alkoivat televisiossa vuonna 1979. Paljolti ranskalaisten käsissä ollut radio- ja televisiotoiminta yhdistettiin julkishallinnolliseksi Office de Radiodiffusion et Télévision du Nigeriksi vuonna 1967. Vuonna 1972 Goudelista lähetettiin kahta valtakunnallista radio-ohjelmaa ranskaksi, hausaksi, fulaniksi, tuaregikieli tamajaqiksi, kanuriksi ja tubuksi. Radio Niger sai nimen Voix du Sahel (”Sahelin ääni”) vuonna 1974. Zinderiin ja muihin aluekeskuksiin perustettiin 1970-luvulla uudet alueradiot. Goudelin lähetyskeskus sai uuden 100 kilowatin lyhytaalto- ja 20 kilowatin keskiaaltolähettimen. Nykyään lähetystoiminta tapahtuu kokonaan ULA-alueella. Lyhytaaltolähetykset loppuivat vuonna 2012.
Nigerin radion ohjelmat on alusta lähtien suunnattu erityisesti maaseudulle ja niissä käytetään etupäässä paikallisia kieliä. Uutisten ja viihteen ohella ohjelmissa käsitellään muun muassa maatalouden ja terveydenhuollon ongelmia ja jaetaan käytännön neuvoja. Ensimmäinen maaseudun paikallisradio perustettiin vuonna 1999 Bankilaréen. Yksityinen radio- ja tv-toiminta vapautettiin vuonna 1993.
Shanice Craft

Junioriura

Vuonna 2009 Craft sijoittui kolmanneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa nuorten kesäolympialaisissa. Vuonna 2011 hän voitti kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Saksa otti kilpailussa kaksoisvoiton Anna Rühin ollessa toinen.
Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 Craft voitti kultaa kuulantyönnössä ja hopeaa kiekonheitossa. Kuulantyönnössä hän työnsi karsinnan ensimmäisellä kierroksella uuden ennätyksensä 16,41 m ja loppukilpailussa ensimmäisellä kierroksella voittotuloksen 17,15 m. Kiekonheitossa Craft ja Rüh ottivat jälleen kaksoisvoiton: Rüh kultaa tuloksella 62,38 m ja Craft hopeaa tuloksella 60,42 m. He ohittivat viimeisellä kierroksella kilpailua johtaneen Shelbi Vaughanin.
Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 Craft sijoittui sekä kuulantyönnössä että kiekonheitossa toiseksi. Kiekonheitossa hän otti Rühin kanssa jälleen kaksoisvoiton. Hän saavutti Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 kultaa kiekonheitossa tuloksella 63,83 ja hopeaa kuulantyönnössä tuloksella 17,29.

Aikuisten arvokisat

Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sai pronssia kiekonheitossa tuloksella 64,33. Ensimmäisissä aikuisten MM-kisoissaan, Pekingissä 2015, hän sijoittui kiekonheitossa seitsemänneksi tuloksella 63,10. Hän saavutti pronssia jälleen Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 tuloksella 63,89. Rio de Janeiron olympialaisissa hän oli yhdestoista. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai pronssia tuloksella 62,46.
Spiritisti

Spiritisti oli spiritualistinen aikakauslehti, joka tarkasteli spiritismiä ja sitä lähellä olevia psyykkisiä kysymyksiä. Lehteä julkaistiin kuukausittain vuosien 1909 ja 1912 välillä. Lehden päätoimittajana toimi Jalo Kivi.
Horatio Parker

Horatio Parker (15. syyskuuta 1863 – 18. joulukuuta 1919) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, urkuri, kuoromestari ja musiikinopettaja. 
Parker oli lähtöisin Massachusettsin osavaltiosta. Hän alkoi 14-vuotiaana harjoitella pianon- ja urkujensoittoa äitinsä johdolla. Hän sai jälkeenpäin opetusta George Whitefield Chadwickilta ja Josef Rheinbergerilta. 
Parker sai vuonna 1893 toimen Bostonin Trinity Churchin urkurina ja kuoromestarina. Hän sai mainetta myös opettajana, oppilaanaan mm. Charles Ives.
Parkerin sävellystuotantoon kuuluu esimerkiksi kuoro- ja oopperamusiikkia, kuten Mona (1912) ja Hora Novissima. Säveltäjä kuoli keuhkokuumeeseen joulukuussa 1919.
Sirpa Rautio

Sirpa Rautio on suomalainen kunnanjohtaja. Rautio toimi Uuraisten kunnan kunnanjohtajana vuodesta 1976 vuoteen 2010. Aloittaessaan kunnanjohtajan hän oli Suomen ensimmäinen naiskunnanjohtaja. Rautio on kotoisin Laihialta. Ennen uraa Uuraisilla Rautio toimi Ranualla kunnansihteerinä. Hän tuli Uuraisille samaan virkaan ja nousi lopulta kunnan johtoon.
Eduard Mirzojan

Eduard Mikajeli Mirzojan (armeniaksi Էդուարդ Միքայելի Միրզոյան; 12. toukokuuta 1921 Gori, Georgian SNT – 5. lokakuuta 2012 Jerevan, Armenia) oli armenialainen säveltäjä. Hän oli säveltäjä Mihail Mirzojanin poika.
Mirzojan opiskeli musiikkia Jerevanissa ja jatkoi opintojaan Moskovassa. Hän alkoi opettaa Jerevanin konservatoriossa vuonna 1947, ja vuosina 1972–1986 hän johti sävellyksen osastoa. Vuosina 1957–1991 Mirzojan oli Armenian säveltäjäliiton puheenjohtaja.
Mirzojanin sävellystuotannossa on vaikutteita Sergei Prokofjevilta, Dmitri Šostakovitšilta, Béla Bartókilta sekä armenialaisesta kansanmusiikista. Hän sävelsi orkesteri-, kamari- ja laulu- sekä elokuvamusiikkia.
Di-isopinokamfeyyliboraani

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa di-isopinokamfeyyliboraani on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi veden ja muiden proottisten liuottimien kanssa. Se liukenee eettereihin, muun muassa tetrahydrofuraaniin, dioksaaniin ja dimetoksietaaniin. Yhdiste on optisesti aktiivinen, ja siitä tunnetaan sekä (+)-että (-)-enantiomeerit.
Di-isopinokamfeyyliboraani valmistetaan pineenistä hydrobooraamalla sitä boraanin ja dimetyylisulfidin muodostamalla kompleksilla. Muodostuva enantiomeeri riippuu lähtöaineena käytetyn pineenin enantiomeerista. Pineenin (+)-enantiomeeri johtaa (-)-di-isopinokamfeyyliboraaniin ja (-)-pineenistä muodostuu di-isopinokamfeyyliboraanin (+)-enantiomeeria. Di-isopinokamfeyyliboraani on yleisesti käytetty reagenssi alkeenien ja enamiinien hydroboraatioreaktioissa. Yhdiste on voimakkaasti steerisesti estynyt, minkä vuoksi se reagoi vain cis-isomeerien kanssa. Hydroboraatioreaktioiden lisäksi sitä voidaan käyttää kiraalisena pelkistimenä pelkistettäessä hydroksikarbonyyliyhdisteitä. Yhdiste toimii myös lähtöaineena muiden kiraalisten katalyyttien, kuten monoisopinokamfeyyliboraanin, valmistukselle.
Laitialan kartano

Laitialan kartano sijaitsee Hollolan Laitialassa Vesijärven rannalla ja se muodostettiin alun perin 1600-luvulla yhdistämällä Laitialan kylän neljä taloa ratsutilaksi. Kartanon kaksikerroksinen tiilinen päärakennus on rakennettu 1882 ja sen on suunnitellut arkkitehti Ludvig Isak Lindqvist. Myös kartanon entinen 1700-luvulta peräisin oleva taitekattoinen päärakennus on säilynyt. Kartano on historiansa aikana ollut useilla eri omistajilla.
Laitilan kartanoa ovat omistaneet muun muassa Leo Mechelin 1869-1886, Pätiälät 1901–1943 ja August Avonius vuodesta 1951. 1980-luvun alussa kartanon silloinen omistaja Lauri Asko joutui holhouksen alle ja kartano pantiin myyntiin. Kartanon 550 hehtaarin maat ostivat tällöin virtolaiset Morrit. He eivät olleet kiinnostuneet kartanon rakennuksista joten ne siirtyivät 1981 Tiimari-kauppaketjun perustajan Kari Sulkasen haltuun.
Patrick Kluivert

Seurajoukkueura

Hyökkääjänä pelannut Kluivert oli vain 18-vuotias voittaessaan Mestarien liigan kasvattajaseuransa Ajaxin paidassa vuonna 1995. Kluivert teki loppuottelun ainoan maalin Ajaxin voittaessa Wienin Ernst-Happel-stadionilla pelatussa ottelussa AC Milanin. 
Parin vuoden kuluttua hän siirtyi valtavien odotusten kera Italiaan Milanin riveihin, mutta kausi sujui heikosti. Milanista Kluivert jatkoi Barcelonaan, jossa vietetyt kuusi vuotta nostivat hänet maailman parhaiden hyökkääjien kastiin. Vuonna 2004 Kluivertin aika "Barçassa" oli kuitenkin ohi, ja mies siirtyi Englantiin Newcastle Unitedin joukkueeseen. Newcastlen aika jäi kuitenkin vain kauden mittaiseksi. Newcastlesta hän siirtyi Valenciaan, mutta vuonna 2006 Valencia päätti purkaa Kluivertin sopimuksen. Tämän jälkeen hän palasi kotimaahansa PSV:hen, jonka riveissä hän juhli Alankomaiden pääsarjamestaruutta. PSV-vuoden jälkeen Kluivert siirtyi hieman yllättäenkin pelaamaan Ranskan pääsarjaan Lillen joukkueeseen. Kluivert kärsi uransa viimeisten vuosien aikana lukuisista loukkaantumisista. Kluivertin pelaajaura päättyi Lillessä pelatun kauden jälkeen kesällä 2008.

Maajoukkueura

Alankomaiden maajoukkueessa Kluivert teki 40 maalia. Vuoden 1996 EM-kilpailut jäivät suurimmalta osin loukkaantumisen takia väliin. Vuoden 1998 MM-kilpailuissa hänet ajettiin Belgiaa vastaan ulos kentältä, mutta hän teki puolivälierässä Argentiinaa vastaan maalin ja esitti muissakin otteluissa hyviä otteita. Vuoden 2000 EM-kilpailuissa Kluivert teki Jugoslaviaa vastaan kolme maalia puolivälierässä. Yhteensä hän teki kisoissa viisi maalia jakaen siten kilpailujen maalikuninkuuden tuolloisen Jugoslavian Savo Miloševićin kanssa. Vuonna 2004 Kluivert oli Alankomaiden mukana EM-kisoissa, mutta vastuuta ei edellisten kisojen maalikuninkaalle enää tullut. Tuolloin päättyi myös Kluivertin pitkä maajoukkueura.

Valmentajaura

Vuosina 2008–2010 Kluivert toimi AZ Alkmaarissa valmennustehtävissä.
Tämän jälkeen Kluivertin toimi valmennustehtävissä Brisbane Roarissa, NEC:ssä, Jong FC Twentessä sekä vuosina 2012-14 Alankomaiden maajoukkueessa Louis van Gaalin apuvalmentajana. Alankomaiden joukkue voitti kesän 2014 MM-kisoissa pronssia.
Vuonna 2015 Kluivert aloitti Curacaon maajoukkueen päävalmentaja. Kluivertin äiti on kotoisin Curacaon saarelta. 
Heinäkuussa 2016 Paris Saint-Germain palkkasi hänet urheilujohtajakseen.

Yksityiselämä

Patrick Kluivert on naimisissa Rosanna-vaimonsa kanssa. Heillä on yhteinen 2007 syntynyt poika Shane Patrick. Patrickilla on edellisestä avioliitostaan kolme poikaa Quincy, Justin ja Ruben. Justin Kluivert pelaa AS Roman edustusjoukkueessa.
Etelä-Yhdysvallat

Etelä-Yhdysvallat tai Etelävaltiot (engl. Southern United States, usein myös American South, Dixie, Dixieland tai the South) on kuudentoista Yhdysvaltojen osavaltion muodostama kokonaisuus maan kaakkois­osassa. Tähän alueeseen kuuluvia osavaltioita ovat Alabama, Arkansas, Delaware, Florida, Georgia, Kentucky, Louisiana, Maryland, Mississippi, Oklahoma, Pohjois-Carolina, Etelä-Carolina, Tennessee, Texas, Virginia ja Länsi-Virginia. Myös Columbian liittopiiri lasketaan kuuluvan Etelään. Vuoden 2010 väestönlaskennassa Etelä-Yhdysvalloissa asui n. 114 600 000 ihmistä. 
Etelävaltiot tunnetaan kulttuuristaan ja historiastaan. Alueelle on kehittynyt omia tapoja, musiikkityylejä ja ruokatyyppejä, jotka eroavat muusta Yhdysvalloista. Etelän suurimmat etniset ryhmät ovat eurooppalaiset (erityisesti englantilaiset, skotlantilaiset, irlantilaisskotlantilaiset, irlantilaiset, saksalaiset, ranskalaiset ja espanjalaiset), afrikkalaiset ja jossain määrin intiaanit.
Maksimitehonsiirtolause

Maksimitehonsiirtolause on sähköopin lause, jonka mukaan lähteestä kuormaan siirtyvä teho saa suurimman arvonsa silloin, kun kuormitusresistanssi on tarkalleen yhtä suuri kuin lähteen sisäinen resistanssi.
Vaihtosähköpuolella tätä tasasähkölle ja vaihtosähkön hetkellisille arvoille silloin, kun induktiivisia ja kapasitiivisia kuormia ei ole läsnä, pätevää lausetta vastaa impedanssisovitus.
Edistyspuolue (Tanska)

Edistyspuolue (tansk. Fremskridtspartiet) on tanskalainen puolue, jonka perusti Mogens Glistrup vuonna 1972. Parhaimmillaan puolue oli Tanskan toiseksi suurin, ja vuoden 1973 vaaleissa se sai 28 paikkaa Tanskan kansanedustuslaitokseen eli Kansankäräjille. Vuosien mittaan puolueen kannatus laski, ja vuoden 1998 vaalien jälkeen (neljä paikkaa) puolue ei ole toistaiseksi saanut enää paikkoja Kansankäräjille.
Peter Zumthor

Peter Zumthor (s. 26. huhtikuuta 1943 Basel, Sveitsi) on sveitsiläinen arkkitehti. Hänet tunnetaan luonnonmateriaaleja suosivana arkkitehtina, jonka tyyliä on luonnehdittu tinkimättömäksi ja hiljaiseksi.
Zumthorin tunnetuimpiin töihin kuuluu Sveitsissä sijaitseva Valsin kylpylä Therme Vals vuodelta 1996. Suurin osa hänen töistään on Sveitsissä, mutta myös muualla Euroopassa. Hän on suunnitellut muun muassa museoita, vanhainkoteja, kappeleita ja hotelleja. Hän ei pyri niissä ulkoiseen näyttävyyteen.
Zumthor on suunnitellut Suomeen yhden toteuttamatta jääneen työn. Zumthorilta tilattiin Jyväskylään Harjunkulmaan vanhan linja-autoaseman paikalle asuinkortteli, josta oli ajateltu kaupungin maineelle soveliasta kansainvälistä arkkitehtinähtävyyttä. Rakennuttajat, YH, Sato ja VVO, pitivät suunnitelmaa kalliina eivätkä hyväksyneet Zumthorin työskentelytapaa valvoa hanketta alusta loppuun, joten hanke hylättiin.
Peter Zumthorilla on ollut suunnittelutoimisto Haldensteinissa Graubündenin kantonissa Kaakkois-Sveitsissä vuosikymmenten ajan
Juan Francisco Aragone

Juan Francisco Aragone (24. toukokuuta 1883 Carmelo – 7. toukokuuta 1953) oli uruguaylainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. lokakuuta 1908 ja nimitettiin Montevideon arkkipispaksi 3. heinäkuuta 1919. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Vassallo di Torregrossa, jota avustivat Ricardo Isaza y Goyechea ja Pio Gaetano Secondo Stella.
Aragone erosi tehtävistään 20. marraskuuta 1940, jolloin hänet nimitettiin Melitenen titulaariarkkipiispaksi.
Antipatris

Maantiede

Antipatris sijaitsi Sharonin tasangon (myös Saaronin tasanko) ja Samarian kukkuloiden välisellä hedelmällisellä tasangolla, jolla oli useita vesilähteitä ja paljon puita. Kaupungin vierestä virtasi joki, ja sen kautta kulkivat Via Maris eli ”Meren tie” sekä tie Caesarea Maritimasta eli Kesareasta Jerusalemiin. Nykyisin kaupungin paikka on noin 18 kilometriä koilliseen Tel-Avivista.

Historia

Antipatriin paikalla on ollut asutusta kalkoliittiselta kaudelta noin 4500 eaa. lähtien, ja myöhemmin läpi kanaanilaisen pronssikauden sekä israelilaisen rautakauden. Kaupunki on yhdistetty egyptiläisten lähteiden ja Vanhan testamentin kaupunkiin nimeltä Afek. Se esitetään yhdeksi kaupungeista, jonka israelilaiset valtasivat Joosuan johdolla ja myöhemmin uudestaan kuningas Daavidin aikana. Valtakunnan jakaannuttua vuonna 928 eaa. Afek oli osa pohjoista Israelin kuningaskuntaa.
Varhaisella hellenistisellä kaudella paikalla oli linnoitus, joka tunnettiin paikan lähteiden ansiosta nimellä Pegai. Johannes Hyrkanos valtasi sen Hasmonien hallitsijasuvulle vuonna 132 eaa. Aleksanteri Jannaios linnoitutti koko joen varren Pegaista rannikolle saakka. Pompeius Suuri rakennutti kaupungin uudelleen vuonna 63 eaa. sen jälkeen kun roomalaiset olivat vallanneet Juudean. Hän antoi kaupungille uuden nimen Arethusa (myös Arethuse).
Antipatriin kaupungin perusti Herodes Suuri ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Hän nimesi sen isänsä Antipatroksen kunniaksi. Kaupungin asukkaasta käytettiin kreikaksi etnonyymiä Antipatritēs (Ἀντιπατρίτης).
Antipatris ei esiinny Uudessa testamentissa Jeesuksen toimintapaikkojen joukossa. Se mainitaan kuitenkin paikkana, jossa Paavali vietti vuonna 63 jaa. yön, kun sotilaat olivat viemässä häntä Caesareaan. Kaupunki oli olemassa vielä myöhäisellä roomalaisella kaudella 132–324, joka oli sen huippukautta. Antipatris taantui vuoden 363 suuren maanjäristyksen jälkeen. Vuoteen 638 kestäneellä bysanttilaisella kaudella se oli vain pieni sotilastukikohta.
Ristiretkiaikana kaupungin paikalle rakennettiin linna. Osmanivallan aikana 1571–1574 sen jäännösten päälle rakennettiin uusi linna, joka tunnettiin nimellä Binar Bashi.

Rakennukset ja löydökset

Antipatriin paikalla on säilynyt tai kaivettu suhteellisen vähän antiikin aikaisia jäänteitä. Roomalaisen kauden kaupungista on paikannettu muun muassa forum sekä pääkatu cardo maximus, jonka varrelta on löydetty julkisten rakennusten ja liiketilojen jäänteitä. Löydöksiin lukeutuu myös mausoleumi, joka koostuu vestibyylistä ja yhdestä hautakammiosta. Merkittävimmät historialliset jäänteet paikalla ovat osmaniaikaisen linnan rauniot.
Helsingfors Svenska Arbetarförening

Helsingfors Svenska Arbetarförening (lyh. HSAF) on Helsingissä toimiva ruotsinkielinen työväenyhdistys, joka on yksi Suomen sosialidemokraattisen puolueen jäsenjärjestöistä. Yhdistys on perustettu vuonna 1898.

Historiaa

Helsingfors Svenska Arbetarförening perustettiin huhtikuussa 1898 Pohjanmaalta Helsinkiin muuttaneen kirvesmiehen Gustaf Wistbackan aloitteesta. Muita perustajajäseniä olivat niin ikään Pohjanmaalta kotoisin ollut puuseppä Anders Käcklund, Kymenlaaksossa syntynyt faktori Reino Drockila, hovioikeuden auskultantti Jean Boldt sekä samana vuonna Ruotsista saapunut metallimies Axel Weüdel. Perustajajäsenistä Weüdel oli tullut Suomeen Ruotsin sosialidemokraattisen työväenpuolueen puheenjohtajan Hjalmar Brantingin lähettämänä, tarkoituksenaan organisoida suomenruotsalaisen työväenliikkeen toimintaa.
Peter Nansen

Peter Nansen (20. tammikuuta 1861 – 31. heinäkuuta 1918) oli tanskalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti novellikirjailijana.

Henkilöhistoria

Peter Nansen syntyi Kööpenhaminassa 1861 papin perheeseen. Hän opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa valtiotiedettä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880. Nansen työskenteli lehtimiehenä Berlingske Tidende, Nationaltidende ja Politiken -lehdissä ja tutustui Herman Bangiin, joka oli Nationaltidenden palveluksessa. Nansen toimi lehdissä kulttuuritoimittajana kirjallisuuskriitikkona.
Nansen kirjoitti kaunokirjallisuutta itsekin, ja hänen ensimmäinen oma teoksensa oli 1883 ilmestynyt novellikokoelma Unge Mennesker (’Nuoria ihmisiä’). Nansen julkaisi useita muitakin novellikokoelmia ja laajensi tuotantoaan myös romaaneihin. Hän tanskansi myös K. A. Tavaststjernan romaanit Hårda tider (suom. Kovina aikoina) nimellä Strænge tider (1893) ja Kvinnoregemente nimellä Kvinderegimente (1895). 1890-luvulla Päivälehdessä julkaistiin muutamia Nansenin kertomuksia suomennettuina.
Nansen siirtyi työskentelemään kustannusalalle 1896 saadessaan Gyldendal-kustantamosta taiteellisen johtajan viran. Samana vuonna hän meni naimisiin näyttelijä Betty Müllerin kanssa. Nansen oli vaimonsa tavoin kiinnostunut teatterista ja kirjoitti näytelmiä. He erosivat kuitenkin vuonna 1912.
Peter Nansen kuoli Mariagerissa kesällä 1918 57-vuotiaana.
Kreikkalaisten kansanmurha

Tausta

Turkkilainen ottomaanien valtakunta kutistui varsinkin Euroopassa 1800-luvulla. Monet turkkilaisvallan alla olleet valtiot kuten Serbia ja Kreikka itsenäistyivät. Turkissa oli jo Kreikan itsenäistyessä kreikkalaisvastaisia pogromeja. Kristityt kreikkalaiset olivat islaminuskoisessa Ottomaanien valtakunnassa syrjittyjä toisen luokan kansalaisia. Kreikka valtasi myöhemmin 1800-luvun Balkanin sodissa lisää aluetta Turkilta. 1900-luvun Balkanin sodat veivät Turkilta Itä-Traakiaa lukuun ottamatta kaikki Euroopan turkkilaisalueet. Vastauksena muiden maiden tekemiin valloituksiin kansalliskiihko nousi Turkissa. Turkin armeijan nationalistit surmasivat armenialaisia jo 1890-luvulla.
He pelkäsivät muiden kansojen hajottavan valtakunnan yhtenäisyyden. Uskontojen erilaisuus loi yhden syyn murhille. Kreikkalaiset olivat pääosin ortodoksikristittyjä, turkkilaiset muslimeja.

Tapahtumat

Kansallismieliset turkkilaiset alkoivat jo vuonna 1913 hyökätä Turkissa olevien kreikkalaisten kylien kimppuun. Nuorturkkilaiset aloittivat lehdistö- ja painostuskampanjan kreikkalaisia vastaan. Turkkilaisjoukkiot polttivat ja ryöstivät Fokaian vuonna 1914 murhaten kaupungin asukkaita.
Kun Kreikka lopulta liittyi ensimmäiseen maailmansotaan turkkilaisia vastaan, väkivalta kiihtyi. Turkkialsiet ajoivat kreikkalaisia "kuoleman marsseille". Näillä kodeistaan pois ajettuja kreikkalaisia kuoli uupumukseen  ja tauteihin. Marssien päätöksinä saattoi olla murhia, raiskauksia ja pakkokäännyttämistä islamiin.
Vuonna 1919 Kreikka hyökkäsi sodan heikentämään Turkkiin. Kreikan armeija valtasi Turkista alueita. Mutta turkkilaisten armeija ajoi hyökkääjät pois. Turkkilaiset valtasivat Smyrnan (Izmirin) takaisin. Armeija ja väkijoukko murhasivat kreikkalaisia. Kaupungin armenialaiskortteleissa syttyi tulipalo, joka levisi koko kaupunkiin. Palossa kuoli ainakin 10 000 ihmistä, ja sadattuhannet menettivät kotinsa.
Useimmat pogromista selvinneet kreikkalaiset pakenivat Kreikkaan. Kreikka ja Turki vaihtoivat väestöjään 1923. Kreikan muslimeja siirtyi Turkkiin ja Turkin kreikkalaisia Kreikkaan.
Viestikoulu (2009)

Viestikoulu on Maasotakoulun Koulutuskeskukseen hallinnollisesti kuuluva Riihimäen varuskunnassa toimiva puolustusvoimien viestialan aselajikoulu, joka järjestää kadettien kolmannen vuosikurssin noin kymmenen kuukautta kestävän viestialan aselajiteknisen kurssin, sotilasammattihenkilöiden viiden ja puolen kuukauden mittaiset viestialan kurssit, reserviupseerien kertausharjoituskurssin tai -kurssit tilauksesta joukkotuotannon periaatteiden mukaisesti sekä lukuisia lyhyitä luentoja ja kursseja.

Tehtäviä

Nykyisen Viestikoulun toiminta sisältää entisen Viestikoulun ja Sähköteknillisen Koulun tehtävät niiden varusmieskoulutusta lukuun ottamatta. Viestikoulun aikaisempi nimi oli Viesti- ja Sähkötekninen Koulu 1. kesäkuuta 2009 saakka, jolloin sotilasopetuslaitos nimettiin Viestikouluksi. Varusmiehiin liittyvät koulutustehtävät kuuluivat vuoden 2014 loppuun asti Viestirykmentin joukkoyksiköille, mihin Riihimäellä sisältyi alueellisten viestiverkkojen toiminta. Viestikoulu liitettiin vuoden 2015 alusta Maasotakouluun.
Annette von Droste-Hülshoff

Annette, Freiin von Droste-Hülshoff (1797–1848) oli saksalainen runoilija, jonka kirjoittamaa pienoisromaania pidetään yhtenä realistisen fiktion edelläkävijöistä. von Droste-Hülshoff ensimmäinen runokokoelma sisälsi uskonnollisia runoja. Hänen kuuluisimmat runonsa kuvaavat Westphalenin maisemia. Ainoa proosateos on pienoisromaani Juutalaispyökki (Die Judenbuche, 1842), psykologinen tutkielma murhaajasta.
HMS Styrbjörn (P163)

Palvelus

1990-luvun alussa alus modernisoitiin asentamalla siihen voimanlähteeksi kaksi 16-sylinteristä MTU dieselmoottoria, jotka tuottivat 2 310 kilowattia. Lisäksi alukselle asennettiin Toadfish VDS. Modernisoitu alus luokiteltiin uudeksi Kaparen-luokaksi.
Alus myytiin kesäkuussa 2008 RCI Group Limitedille.
Kalininin ydinvoimalaitos

Kalininin ydinvoimalaitos (ven. Калининская АЭС, Kalininskaja AES) on Keski-Venäjällä Tverin alueella lähellä Udomljan kaupunkia sijaitseva ydinvoimalaitos. Sen omistaa Rosenergoatom. Moskovasta 260 km luoteeseen ja Pietarista 320 km kaakkoon sijaitseva ydinvoimalaan kuuluu neljä 1000 megawatin VVER-1000 -painevesireaktoria. 
Voimalan uusin yksikkö kytkettiin verkkoon marraskuussa 2011. Ydinvoimalan neljä 85 m:n korkuista jäähdytystornia ovat alueen näyttäviä maamerkkejä.

Historia

Tekninen suunnitelma valmistui 1972, aluetta alettiin raivata 1974, ja seuraavana vuonna ensimmäisen reaktorin (KAL-1) varsinaiset rakennustyöt alkoivat. Työt saatiin päätökseen 1983. Operatiivinen kytkentä sähkeverkkoon tehtiin 9. toukokuuta 1984  ja täyden 1000 MW:n tuotantotehonsa ensimmäinen reaktori saavutti 12. kesäkuuta 1984.
Toisen reaktorin (KAL-2) rakentaminen aloitettiin marraskuussa 1981, yksikkö kytkettiin sähköverkkoon joulukuussa 1986 ja täysi tuotantoteho saatiin käyttöön huhtikuussa 1987.
Kolmannen reaktorin (KAL-3) rakennus alkoi lokakuussa 1985, ja se otettiin käyttöön joulukuussa 2004.
Neljännen reaktorin (KAL-4) rakentaminen alkoi 1986, mutta keskeytyi, ja käynnistyi uudestaan vasta 2006. Se valmistui ja kytkettiin verkkoon 24. marraskuuta 2011.

Kuvia

Vie hiiri tai osoitin kuvan päälle selityksen saamiseksi.