google/wiki40b huggingface dataset:
Utajärvi (järvi)

Sijainti

Järvi oli aiemmin Utakosken alapuolinen Oulujoen laajentuma, Utajärven taajamasta hieman kaakkoon.  Utasen voimalaitoksen rakentamisen yhteydessä 1956 järven keskelle rakennettiin parikilometriset voimalaitoksen alakanavan penkereet, joista eteläisempi päättyy Putaalansaareen ja pohjoisempi Ala-Utoksen voimalaitokseen. Tosin kaiken kaikkiaan 12 kilometriä pitkät pengerrykset jatkuvat Utajärven järvialueen jälkeenkin Oulujoessa aina Sotkajärveen saakka. Pohjoiskoillisessa järvi rajoittuu Järvikylään ja sen luoteisimpaan kolkkaan taas laskee Utosjoki. Voimalaitoskanavan etelänpuoleisen penkereen rajaama vesialue, joka  rajoittuu Hautuumaakylään ja laskee Putaalanjokena Oulujokeen, ei ole enää yhteydessä nykyiseen Utajärveen.

Järvimaisema

Utajärven kerrotaan olleen lohien levähdyspaikka ennen niiden nousemista Oulujoen ylävirran isoihin koskiin kuten Ahmaskoskeen ja Niskakoskeen. Ahmaskosken alapuolella sijaitsi aikanaan Koskisaari, josta oli moottoriveneyhteys nopeuttamaan Utajärven laajan suvannon ylitystä Merilän koskivenehaminaan ja majataloon. Nykyinen Utajärvi on kolmisen kilometriä pitkä vesistö, jonka pohjoisranta seurailee yhdystie 8300:ta. Järvessä on kaksi suurempaa saarta, Koskisaari järven kaakkoislaidalla, Marttilanniemen lähellä, sekä Honkalansaari Utosjoen suulla. Sen vieressä, pienessä Kullesaaressa, on laavupaikka. Järven rannat ovat pengeraluetta ja Hiltulansaaren kaakkoispuolta lukuun ottamatta asuttuja.
Jukka Savolainen

Jukka Savolainen (s. 1976 Kuopio) on toiminut Designmuseon johtajana vuodesta 2012.
Savolainen on valmistunut 2001 filosofian maisteriksi Skotlannissa St. Andrewsin yliopistossa. Hänen pääaineensa oli taidehistoria. Sen jälkeen hän työskenteli New Yorkissa Material Connexionin tieto- ja informaatiojohtajana 2001–2002. Designmuseon näyttelyintendentti hän oli 2002–2011. Hänellä on tekeillä väitöskirja lontoolaiseen Kingstonin yliopistoon, ja sen aihe on Suomen ja Englannin kansalliset designidentiteetit toisen maailmansodan jälkeen.
Eager to Please

Singlet

In The Morning / Who Will Sing For You
Gotlannin kunta

Vaakuna

Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Visbyn kaupunki oli ainoa kunta, jolla oli ennestään vaakuna käytössä. Vaakuna kuvaa Jumalan karitsaa (Agnus Dei) punaisessa kentässä. Uusi kunta päätti muokata Gotlannin kuntavaakunan samanlaiseksi kuin Gotlannin maakunnan vaakuna, jota Gotlannin läänikin käyttää. Vaakunakilven väriksi valittiin kuitenkin punainen kaupungin vaakunasta.

Kirkot

Lisäksi Visbyssä sijaitsee muun muassa Pyhän Katariinan kirkon rauniot.
Rakas sydän

Juoni

Elokuvassa kerrotaan murrosikäisen Laurent-pojan elämästä vapaamielisessä lääkäriperheessä ranskalaisessa Dijonin kaupungissa vuonna 1954. Etäisen gynekologi-isän ja tätä 15 vuotta nuoremman italialaisäidin (Lea Massari) poika käy koulua vanhempien veljiensä kanssa. Nuori äiti vaikuttaa pikemminkin poikien ystävältä kuin äidiltä, ja perheen arkipäivästä huolehtii jämäkkä taloudenhoitaja. Kun pojan sydämessä todetaan sivuääniä, hän lähtee äitinsä kanssa kesäksi parantolaan, jossa äiti voi samalla tavata ei niin kovin salaista rakastajaansa. Lopulta tapahtumat etenevät lämpimästi esitettyyn seksikohtaukseen äidin ja pojan välillä. Komediallisen kevyesti käsitellään muitakin nykyisin vaikeina pidettyjä nuoruusiän aiheita, kuten bordellivierailua, alkoholi- ja tupakkakokeiluja sekä poikaa lähentelevää pappia.
Elokuvan musiikkina käytetään muun muassa Charlie Parkerin ja Sidney Bechet’n jazzmusiikkia.
Vuonna 1972 Rakas sydän oli ehdolla parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Rakkaan sydämen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ahvenjärvi (Jämsä, Vedenpää)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,6 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.693) se kuuluu.
Mario’s Time Machine

Vastaanotto

Pelillä on GameRankingsissa 60.25 % keskiarvo.
Joni Mäkelä

Seurajoukkueet

Mäkelän pelaajaura ylimillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2009, kun hän nousi OLS:in junioreista AC Oulun Ykkösen joukkueeseen. Mäkelä debytoi AC Oulun paidassa 15-vuotiaana 7. kesäkuuta 2009 Ykkösen ottelussa AC Oulu - Atlantis FC. Mäkelä teki tammikuussa 2010 kolmen vuoden sopimuksen AC Oulun kanssa. Veikkausliigadebyytin hän pelasi 16. toukokuuta 2010 ottelussa AC Oulu - IFK Mariehamn.

Maajoukkue

Mäkelä on pelannut yhteensä 36 poikien maaottelua. Mäkelä debytoi maajoukkueessa 26. elokuuta 2008 alle 15-vuotiaiden maajoukkueen ottelussa Ruotsia vastaan.
Gjallarhorn (torvi)

Gjallarhorn (muinaisnorjaksi huutotorvi, soivan torven ääni) on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä torvi. Torvi kuuluu Asgårdin vartija Heimdallille. Heimdall käytti torvea varoittaakseen muita aasalaisia, jos vihollinen lähestyi Asgårdia tai kertoakseen jumalien lähestyvän. Kun torven ääni kuuluu, tiedetään ragnarökin alkavan. Sen ääni kuuluu kaikkialle maailmassa.
Ennen minneapolislaisen amerikkalaisen jalkapalloseuran Minnesota Vikingsin kotiottelujen alkamista kotijoukkue kutsutaan sisälle soittamalla gjallarhornia.
Ville Kormilainen

Ville Kormilainen (s. 23. kesäkuuta 1980 Suomussalmi) on suomalainen tietokirjailija ja viestintäammattilainen.

Ura

Kormilainen aloitti uransa toimittajana 7 päivää -lehdessä heti lukion ja armeijan jälkeen. 

Neljän "Seiska"-vuoden jälkeen hän työskenteli Iltalehdessä ja Katso-lehdessä. Kormilainen toimi Suosikki-lehden päätoimittajana tammikuusta 2008 alkaen. Tammikuussa 2009 Kormilaisesta tuli Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n lasten- ja nuortenlehtiryhmän päätoimittaja. Suosikin lisäksi ryhmään kuuluivat Koululainen, Lemmikki, Villivarsa, Leppis ja Tom & Jerry.
Vuonna 2012 Otavamedia päätti lopettaa Suosikki-lehden julkaisun kannattamattomana. Aluksi ilmoitettiin, että Kormilainen jatkaa muiden lehtien parissa, mutta viikkoa myöhemmin hän irtisanoutui sanoen: "Päätökseni lähteä ei liity millään tavalla Suosikin lopettamiseen. Nyt on luonteva aika katsella, mitähän sitä tekisi isona". 
Joulukuun alussa 2012 Kormilainen siirtyi Universal Music Finlandin markkinointijohtajaksi. Syyskuussa 2013 hän perusti koiramediasivusto Kuono.fi:n ja seuraavana vuonna kissasivusto Maumau.fi:n. Lokakuussa 2014 hänestä tuli kolmas osakas Otto Aallon ja Pasi Kiviojan rinnalle viestintätoimisto Luotsiin, jossa hän työskenteli sosiaalisen median ja markkinointiviestinnän parissa.
Kahden yrittäjävuoden jälkeen Kormilainen aloitti viestintäkonsulttina Tekir Oy:ssä heinäkuussa 2015. 
Marraskuussa 2016 Tekir perusti uuden yksikön, Tekir Kuhinan, joka keskittyi sisältömarkkinointiin ja someen. Kormilaisesta tuli yksikön vetäjä.

Yksityiselämä

Ville Kormilaisen perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi lasta. Vaimonsa Annin kanssa hän omistaa vuonna 2014 perustetun Glory Morning Labradors -kennelin. Se on nimetty Oasis-bändin kappaleen mukaan ja myös koiranpennut nimetään Oasiksen innoittamina. Kesällä 2014 Oasis-pomo Noel Gallagherin 14-vuotias tytär Anaïs vaati kenneliä luopumaan koiranjalostuksesta. Vaatimuksen taustalla olivat hänen kokemuksensa terrierinsä terveysongelmista.
Snapchatissa ja YouTubessa Kormilainen tunnetaan nimimerkillä Esko Mörkö.
Tuomiokirjakortisto

Tuomiokirjakortisto on Kansallisarkiston pitkäaikainen projekti, joka tunnetaan myös lyhenteellä TUOKKO. Sen tuloksena syntyi kortistokokonaisuus, joka käsittää suuren osan läntistä Suomea sekä Käkisalmen läänin. Näistä Käkisalmen läänin kortisto on julkaistu HTML-muotoisena hakemistona Internetissä osana Arkistolaitoksen verkkopalvelua vuonna 1997. Muun Suomen osalta kortiston aineistoa on korteilta kuvatiedostoiksi luettuina julkaistu internetissä 2000-luvulla osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa.
TUOKKO käsittää sekä yksityiskohtaisen aiheenmukaisen hakemiston, paikannimihakemiston että henkilöhakemiston, jossa säätyläiset ja rahvas on erotettu toisistaan. Henkilönnimitietueita Käkisalmen TUOKKO käsittää yli 40 000.
Tuomiokirjakortisto ei referoi itse oikeusjuttuja, mutta antaa alkuperäisasiakirjan tarkan signumin, jonka perusteella kyseinen oikeusjuttu on vaivattomasti löydettävissä muuten monimutkaisesta mikrofilmatusta alkuperäislähteestä.
Airco D.H.4

Airco D.H.4 oli englantilainen Aircraft Manufacturing Companyn (AIRCO) valmistama kaksitasoinen, ensimmäisen maailmansodan kaksipaikkainen kevyt pommikone. D.H.4 oli Geoffrey de Havillandin suunnittelema ja se lensi ensilentonsa elokuussa 1916, kone esiteltiin maaliskuussa 1917. Kone oli enimmäkseen käytössä Englannissa (RAF, RNAS), jossa sitä valmistettiin 1 449 kappaletta, sekä Yhdysvaltojen ilmavoimissa, jonka käyttöön tiedetään valmistettaneen ainakin 1 885 konetta. Konetta kutsuttiin toisinaan "Liekehtiväksi ruumisarkuksi", sillä sen suuri polttoainesäiliö oli sijoitettu vaarallisesti lentäjän ja tähystäjän väliin. Liikanimestään huolimatta kone suoriutui tehokkaan moottorinsa ja hyvän aseistuksensa ansiosta hyvin ensimmäisessä maailmansodassa.

Versiot

DH9, DH9A, Dayton-Wright Cabin Cruiser
Maximinus Aixlainen

Pyhä Maximinus Aixlainen (myös Maximin; kuollut 1. vuosisadalla) oli palestiinalainen Aixin ensimmäinen piispa, marttyyri ja pyhimys. Hänen kerrotaan olleen yksi Jeesuksen 72:sta opetuslapsesta ja menneen pyhien Magdalan Marian ja Martan sekä heidän veljensä Lasaruksen kanssa Etelä-Ranskaan. Sanotaan myös, että Maximinus oli sokeana syntynyt mies, jonka Jeesus paransi. Hänet mainitaan vuoden 1914 Martyrologium Romanumissa ja hänen muistopäiväänsä vietetään 8. kesäkuuta. Toisaalta Aixin 1300- ja 1400-luvun messukirjoissa ja breviaareissa häntä muistetaan 7. kesäkuuta, mutta Vezelayn breviaarissa myös 8. kesäkuuta.
Jarkko Kokko

Jarkko Kokko (s. 4. helmikuuta 1971) on pelaajauransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Hän on eräs kaikkien aikojen menestyneimmistä pesäpalloilijoista. Pelaajauransa aikana hän on voittanut 8 Suomen mestaruutta ja yhden hopean Sotkamon Jymyn ja Pattijoen Urheilijoiden joukkueissa. Kokko valittiin Vuoden pelaajaksi kaksi kertaa (1995 ja 2002), ja hän esiintyi Itä-Länsi-ottelussa 12 kertaa. Kokko pelasi uransa pääasiassa polttolinjassa ja kotiuttajana, saavuttaen 629 lyötyä ja 375 tuotua juoksua 401 runkosarjaottelussa.
Lopetettuaan uransa kauden 2008 SM-kullan jälkeen Kokko siirtyi seuransa Pattijoen Urheilijoiden pelinjohtajaksi.
Kokko palasi pelikentille ja pelasi Kempeleen Kirin Ykköspesisjoukkueessa kaudella 2011.
Kaudella 2014 hän toimii Kempeleen Kirin naisten Superpesisjoukkueen pelinjohtajana.
Kurganin alue

Maantiede

Kurganin alue sijaitsee Länsi-Siperian alangon eteläosassa. Alue rajoittuu pohjoisessa Sverdlovskin alueeseen, koillisessa Tjumenin alueeseen, kaakossa ja etelässä Kazakstaniin sekä lännessä Tšeljabinskin alueeseen.
Alueen läpi virtaavat Obin vesistöön kuuluvat Tobol ja Iset. Kurganin rauhoitusalue on luonnonsuojelualueista merkittävimpiä.

Väestö

Kurganin alueen asukasluku on useimpien muiden alueiden tapaan pienentynyt merkittävästi 1990- ja 2000-luvulla. Alueen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 910 807.
Väestöstä 60,26 prosenttia oli kaupunkilaisia; tähän kuuluvat kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa asuvat. Alueen suurimmat kaupungit olivat vuonna 2010 Kurgan (333 606 as.) ja Šadrinsk (77 756 as.). Pienempiä kaupunkeja ovat Šumiha (17 819 as.), Kurtamyš (17 099 as.), Kataisk (14 003 as.), Dalmatovo (13 911 as.), Petuhovo (11 292 as.), Štšutšje (10 973 as.) ja Makušino (8 338 as.).

Hallinto

Kurganin alue on yksi Venäjän federaation aluista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Kurgan. Alue on jaettu hallinnollisesti 23 piiriin ja 9 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnosta vastaavat aluehallinnon päämies ja alueduuma.

Talous

Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Maatalous on keskittynyt viljan viljelyyn ja karjanhoitoon.
Merimasku

Kyliä

Akkola, Heikkola, Heikinmäki, Hirvoinen, Horja, Iskola, Järvensuu, Kaksoinen, Karjalainen, Kaukola, Koveri, Kräkilä, Kukolainen, Kuuslahti, Kuusniemi, Köylijärvi, Lieranta, Liettistenmaa (Lietisten saaret), Liiamaa, Lukkarainen, Mälsälä, Pohjalainen, Rautuinen, Riittonpää, Saaristolaiskylä, Sannainen, Taattinen, Tammisaari, Tanskila, Tärkkinen, Uusikartano.

Historiaa

Merimaskun kylistä mainitaan Koveri jo 1300-luvulla, jolloin Paimion kirkkoherra Nikolaus Ripsa vaihtoi tiluksia piispa Hemmingin kanssa. Koverin mainitaan tuolloin sijainneen Maskun pitäjässä. 1600-luvulla kruunu jakeli läänityksiä aatelille, joista Merimaskussa vaikuttivat varsinkin Lempisaaren, Louhisaaren ja Kankaisten kartanot. Talonpojat joutuivat vuokraviljelijöiksi eli lampuodeiksi.
1640-luvulla perustettiin Turun akatemia ja myös merimaskulaiset joutuivat akatemian maksumiehiksi. Piispa Rothovius sai Karjalaisten tilan palkkatilakseen ja akatemian virkataloksi määrättiin Akkola.
1680-luvulla rukattiin Ruotsin sotalaitosta ja maahan muodostettiin ruotusotilaille torppia ja upseereille sotilasvirkataloja eli puustelleja. Merimaskuun muodostettiin 3 puustellia: everstin virkatalo oli Lukkarainen, korpraalin virkatalo oli Karjalainen ja ratsumestarin puustelli oli Uusikartano.
Merimaskun ensimmäinen varsinainen kuntakokous kutsuttiin koolle pitäjäntuvalle 10.2.1869. Kunnallishallituksen esimieheksi valittiin Johan Sandelius sekä jäseniksi Erik Killainen, Karl Moisio, Anders Björklund, Anders Tammelin, Karl Järnström ja Fredrik Merilä.
Merimaskun seurakunta oli alkujaan Maskun kappeli. Vuonna 1577 se siirrettiin Naantalin kappeliksi. Kirkkoherrakunta Merimasku on ollut vuodesta 1904.
Rymättylä-Merimaskun maamies- ja kalastajaseura perustettiin vuonna 1897. Toiminta oli alkuvuosista lähtien vilkasta, vaikka pitkät etäisyydet haittasivat toimintaa. Osittain tämän takia merimaskulaiset erosivat seurasta ja perustivat oman maamiesseuran vuonna 1918. Alkuaikoina tärkein toiminta oli hevosjalostus, toinen tärkeä asia maanviljelyksen koneellistuminen ja siihen liittyvät koulutukset ja tiedottaminen. Merimaskussa järjestettiin 1920-luvulta alkaen ravikilpailuja kesäisin sekä talvisin, ja kyntökilpailuja hevosilla, myöhemmin 1950-luvulla traktoreilla. Maamiesseuran hallinnoimaan vuonna 1944 saatuun Merimaskun maamiesseurantaloon muodostui kunnan viihdekeskus. Siellä järjestettiin muun muassa tansseja, elokuvaesityksiä ja näytelmiä.
Merimaskun kirkonkylään rakennettiin terveystalo vuonna 1947, ja 1950-luvulla sen viereen valmistui osuuspankki ja lossitupa, sekä kirkkoa remontoitiin. Kapulalossista moottorilossiin siirryttiin vuonna 1952, samana vuonna Merimasku sai myös uuden koulun.

Ruokakulttuuri

Merimaskun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla suolalahna ja uunipuuro.
Iso Korkijärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Siitaman ja Naappilan pohjoispuolla olevalla metsäalueella sijaitsevaööa ojitetulla suolla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen kaakkoispäässä sijaitsee yksinäinen kämppä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat suomaata. Järven luoteispään vierestä kulkee korkeajännitelinja ja metsäautotie kieretää suon sen pohjoispuolelta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Vesijärven lähialueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,1 metriä mpy. Siihen on johdettu kuusi suo- tai metsäojaa. Järven laskuoja Pihtioja lähtee sen kaakkoispäästä ja se laskee ensin Pahujärveen ja sitten Vesijärven Taipaleenlahteen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi oli ”Korkiajärvi”. Siitä oli piirretty alkamaan puro, joka laski kaakossa sijainneeseen ”Padusjärveen”. Se tarkoittaneen nykyistä Pahujärveä, joka on selvästi laskettu järvi.
Vuoden 1956 peruskartassa järveä ympäröimää suota ei oltu vielä ojitettu, mutta sen ohitti kylläkin korkeajännitelinja. Suo-oja on piirretty seuraavaan, vuonna 1977 julkaistuun, karttaan.
Mahmud Iskandar Ismail

Skandaalit

Iskandarilla on hyvin kiistanalainen historia, ja hän on ollut osallisena useissa skandaaleissa. Vuonna 1961 ollessaan vielä Johorin prinssi hän pahoinpiteli kuutta ihmistä. Vuonna 1977 hän ampui miehen, jota hän sanoi luulleensa salakuljettajaksi. Iskandar tuomittiin vankeuteen, ja hän istui vankilassa puoli vuotta, kunnes hänen isänsä sulttaani armahti hänet.
Vuonna 1987 Iskandar hyökkäsi golfkentällä mailapojan kimppuun ja poika kuoli. Mailapoika oli nauranut Iskandarin missattua putin.
Vuonna 1993 sattuneide kahden pahoinpitelytapauksen jälkeen Malesian perustuslakia muutettiin ja sulttaanien koskemattomuus lain edessä poistettiin. Tapahtumat saivat alkunsa, kun Iskandarin poika Tunku Abdul Majid Idris pelasi Johorin maahockeyjoukkueessa ja hävittyään ottelun Perakia vastaan rangaistuslaukauskilpailun jälkeen menetti malttinsa ja hyökkäsi Perakin maalivahdin kimppuun. Perakin joukkueen maalivahti teki asiasta rikosilmoituksen, ja Majid sai vuoden vankeustuomion pahoinpitelystä ja Malesian maahockeyliitto antoi hänelle viiden vuoden kilpailukiellon. Hän kuitenkin vapautui takuita vastaan, jotka myös kumottiin, sillä kuninkaalliset nauttivat oikeudellista koskemattomuutta.
Sulttaani Iskandar vastasi maan liiton antamaan kilpailukieltoon määräämällä Johorin joukkueet vetäytymään kaikista kansallisista kilpailuista. Erään joukkueen valmentajana toiminut Douglas Gomez arvosteli Iskandarin päätöstä. Iskandar kutsui valmentajan palatsiinsa, jossa Iskadar pahoinpiteli hänet henkivartijoiden seuratessa vieressä.
Johorin kuningasperheen toilailut johtivat lopulta siihen, että Malesian pääministeri Mahathir Mohamad johti kampanjaa, jolla maan perustuslaista poistettiin sulttaanien syytesuoja.
Reaalipalkka

Reaalipalkka (myös reaaliansio) tarkoittaa palkan ostokykyä sillä hetkellä, kun palkka saadaan. Reaalipalkkojen kehitystä voidaan seurata jakamalla ansiotasoindeksi (nimellispalkkaindeksi) kuluttajahintaindeksillä.  Kuluttajahintaindeksin avulla nimellispalkasta puhdistetaan inflaation vaikutus. Näin eri aikoina saatuja palkkoja voidaan verrata keskenään.
Barry Tuckwell

Barry Emmanuel Tuckwell (s. 5. maaliskuuta 1931 Melbourne, Australia) on australialainen käyrätorvensoittaja.

Koulutus

Tuckwell opiskeli Sydneyn St Andrew's Cathedral Schoolissa ja Sydneyn konservatoriossa. Hän opiskeli Sydneyssä Alan Mannin johdolla, minkä jälkeen hän muutti Britanniaan vuonna 1951, jossa opiskeli Dennis Brainin johdolla.

Ura

Tuckwell liittyi Melbournen sinfoniaorkesteriin jo 15-vuotiaana. Uransa aikana Tuckwell soitti mm. Hallé-orkesterissa, Bournemouthin sinfoniaorkesterissa ja vuosien ajan Lontoon sinfoniaorkesterissa. Hän oli Lontoon sinfoniaorkesterin soolocornisti 1955 - 1968. Hän toimi myös Royal Academy of Musicin professorina 1963 - 1974. Vuodet 1979 - 1983 hän toimi Tasmanian sinfoniaorkesterin johtajana. Tuckwell oli mukana perustamassa Marylandin sinfoniaorkesteria vuonna 1982 ja toimi pitkään sen johtajana. Hän antoi viimeisen sooloesityksensä Baltimoren sinfoniaorkesterin kanssa 25. tammikuuta 1996.
Suomessa hän on vieraillut solistina ja opettajana muun muassa Naantalissa 1985, Jyväskylän kesässä 1979 ja Sibelius-Akatemiassa 1991.
Hän toimi International Horn Societyn presidenttinä 1969 - 1977.

Tunnustukset

Tuckwellille on myönnetty Brittiläisen imperiumin ritarikunnan (1965) ja Order of Australian (1992) arvot. Muiden muassa Oliver Knussen ja Richard Rodney Bennett ovat omistaneet teoksiaan hänelle.
Kiribatin dollari

Kiribatin dollari on Kiribatin rahayksikkö. Se jakaantuu 100 senttiin. Kiribatin dollarin arvo on sidoksissa Australian dollariin. Se on ollut käytössä vuodesta 1979.
Helylä

Maantiede ja asutus

Helylän kunnan pinta-ala on 18,8 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kaalamon kuntaan ja muissa ilmansuunnissa Sortavalan kaupunkiin Kunnan alueella virtaa Tohmajoki. Järviä ovat Karmalanjärvi ja Helmijärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluu graniitti ja savi.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Helylänjokeen laskevan Tohmajoen suussa sijaitseva Helylän kylä sekä Rautakankaan asutus.

Historia

Helylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Suomeen kuuluessaan se oli yksi Sortavalan maalaiskunnan suurimmista kylistä. Helylässä oli rautatieasema, Sortavalan lentokenttä, tiilitehdas ja Oy Helylän koulukaluste-, huonekalu- ja lelutehtaat. Talvi- ja jatkosodan jälkeen alue luovutettiin Neuvostoliitolle.
Vuosina 1963–1972 Helylä kuului Sortavalan kaupunkiin. Vuonna 1972 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Suomalaisten vuonna 1881 perustama huonekalutehdas jatkoi sodan jälkeen toimintaansa Sortavalan huonekalu- ja suksikombinaattina, joka oli alansa suurimpia tuotantolaitoksia Neuvostoliitossa. 1980-luvulla kombinaatti valmisti vuosittain 800 000 suksiparia, joista 25 % meni vientiin. Neljä tuhatta henkeä työllistänyt tehdas teki konkurssin vuonna 1998.

Liikenne, talous ja palvelut

Helylän kautta kulkee Sortavalan ja Aunuksen välinen A130-maantie sekä Kaarlahden ja Suojärven välinen rautatie, jolla on Helylän asema. Taajamasta on linja-autoyhteydet Sortavalaan, Lahdenpohjan, Pitkärantaan ja Värtsilään. Helylän eteläpuolella sijaitsevalta Sortavalan lentokentältä lennetään talvisin helikopterilla Valamoon.
Nykyään Helylässä toimii Sortavalan huonekalu- ja suksitehtaan pohjalta perustettu teknologiakylä, jonka yritykset valmistavat muun muassa suksia, huonekaluja ja puurakenteita. Taajamassa on myös rakennusteollisuutta ja metsänhoitoalueen konttori. Lähistöllä toimii sepelitehdas ja kaksi karjatilaa. Helylän pohjoisosassa on sotilasalue.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, kulttuuritalo, aikuisten ja lastenkirjastot, poliklinikka, posti, pankki ja joukko kauppoja. Taajamassa on evankelinen kirkko.

Nähtävyydet ja matkailu

Karmalanjärven rannalla kilometrin verran Tohmajoen suusta etelään sijaitsee Paasonvuoren karjalainen muinaislinna Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu yksi 1900-luvun alun maalaistalo. Helylän taajamassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka ja Helylän kylän eteläpuolella sodan muistoksi pystytetty tykki. Taajaman koillispuolella sijaitsevalla Helylänmäellä toimii laskettelukeskus.
John Badham

Elämäkerta

Badhamin ollessa vielä lapsi hänen perheensä muutti Britanniasta Yhdysvaltoihin Alabamaan. Hän valmistui Yalen yliopistosta ja aloitti ohjaajauransa vuonna 1969 televisioyhtiön palveluksessa. Kahden Emmy-ehdokkuuden jälkeen hän pääsi ohjaamaan ensimmäisen teatterilevitykseen päässeen elokuvansa The Bingo Long Traveling All-Stars & Motor Kings, joka valmistui vuonna 1976. Steven Spielberg oli alun perin kiinnostunut ohjaamaan elokuvan, mutta päätti jättää tehtävän ottamatta Tappajahain osoittauduttua menestykseksi.
Badhamin toinen teatterielokuva Saturday Night Fever (1977) oli John Travoltan läpimurto, ja toi tälle Oscar-ehdokkuuden. Elokuva keräsi maailmanlaajuisesti yli 200 miljoonan dollarin lipputulot. Aikaisemmin vain Tappajahai oli pystynyt yli 100 miljoonan dollarin tulokseen Yhdysvalloissa. Saturday Night Fever käytännössä aloitti diskovillityksen ja musikaalien uuden, lyhyen aikakauden. Elokuva sai vuonna 1983 Sylvester Stallonen ohjaaman jatko-osan.
Badham jatkoi kaupallisesti varmojen elokuvien ohjaajana useita vuosia. Tuloksena oli muun muassa Dracula (1979), Sininen salama (1983), Sotaleikit (1983), Kyttäyskeikka (1987) ja Rankka keikka (1991), jonka jälkeen Badham ei ole onnistunut ohjaamaan menestyselokuvaa lähes 15 vuoteen. Nykyään hän opettaa elokuva-alaa kalifornialaisessa opistossa.
Matolammi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Ylijoen valuma-alueeseen (35.315) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,9 metriä mpy.