google/wiki40b huggingface dataset:
Teinusjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 27 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Se sijaitsee Kuoksenjärven ja Pitkäjärven välissä. Järvi on kuin pelkkiä kapeita lahtia, jotka työntyvät eri suuntiin. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta, joista suurin saari on 140 metriä pitkä, 90 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Muut saaret ovat pieniä luotoja, mutta sen keskellä sijaitseva suurin saari jakaa järven kahteen osaan. Järven itäosaa kutsutaan Teinuslahdeksi. Järven rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Kuhmoisten ja Jämsän välinen kuntaraja jakaa järven kahtia kulkien tulouoman ja lasku-uoman kautta. Jämsälle kuuluva länsiranta on autio, mutta Kuhmoisten puolella sijaitsee kuusi vapaa-ajan asuntoa ja Teinusmäellä sijaitsee lopetettu maatila Teinus.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,6 metriä mpy. Siihen on johdettu kymmenen metsä- tai suo-ojaa. Tärkein tulouoma on kuitenkin Pitkäjärvestä laskeva joki, joka jatkaa järven eteläpäästä Kuoksenjärveen. Joelle tulee pudotusta sillä välillä 0,1 metriä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Teinusjärvi on Pitkäjärven eteläisin kaksihaarainen lahti, josta lasku-uoma laski suoraan Kuoksenjärveen. Järvi on kuroutunut omaksi järvialtaakseen myöhemmin eli Pitkäjärvellä on suoritettu järvenlasku. Teinusjärvi on siten nuori järvi.
Vuoden 1965 peruskartassa Teinuksen maatilalla on kaksi peltopalstaa, jotka ulottuivat rantaan asti. Muuten järvi oli autio eikä siihen oltu vielä johdettu metsäojia. Vuoden 1986 kartassa tilaa vielä viljeltiin ja sen rannoilta oli jo myyty viisi mökkirantaa.
Tuliruusupeippo

Levinneisyys

Tuliruusupeippoa tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sen on raportoitu olevan yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Amper

Amperin Linja-autoliikenne HSL-seudulla

Amperin Linja-autoliikenne liikennöi linjaa U280, joka tarkoittaa, että vuoro poikkeaa Veikkolassa, jonka jälkeen vuoro jatkaa Nummelaan josta Lohjalle, joskus Virkkalaan ja mahdollisesti jopa Fiskariin.
John Qualen

John Qualen, oik. Johan Mandt Kvalen (8. joulukuuta 1899 – 12. syyskuuta 1987) oli näyttelijä. Hän syntyi Kanadan Vancouverissa norjalaisille vanhemmille mutta vietti lapsuutensa Yhdysvalloissa Illinoisissa, jossa hän myös opiskeli Northwestern Universityssa.
Qualen esiintyi vuosikymmenten aikana lukuisissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Ski Patrol, Casablanca (1942), He ratsastivat yhdessä (1961) ja Mies joka ampui Liberty Valancen (1962).
Kaliforniassa 87-vuotiaana kuollut Qualen on haudattu Forest Lawn Memorial Parkiin Glendaleen.
Lahti Big Band

Lahti Big Band on lahtelainen big band -orkesteri. Yhtyeen repertuaariin kuuluu muun muassa hittejä Glenn Milleriltä, Benny Goodmanilta, Tommy Dorseyltä ja Artie Shaw'lta.
Lahti Big Band keikkailee noin 20 kertaa vuodessa, etupäässä kotimaassa. Etäisimmät konsertit ovat olleet Japanissa ja Yhdysvalloissa.

Historiaa

Orkesterin perustivat pasunisti Eero Rämö ja Harjulan kansalaisopiston rehtori Eero Toukonen. Toukonen käynnisti kansalaisopistossa big band -piirin.
Lahti Big Band kokoontui ensimmäisen kerran syksyllä 1984. Ensimmäinen esiintyminen oli Harjulan kansalaisopiston kevätjuhlassa toukokuussa 1985. Noin vuoden kuluttua aloittamisesta orkesteri otti nimekseen Lahti Big Band, kotikaupunkinsa mukaan. Orkesterin pitkäaikaiseksi kapellimestariksi tuli saksofonisti-klarinetisti Martti "Mara" Peippo, joka johti orkesteria sen perustamisesta lähtien.
Parin vuoden ikäisenä orkesteri sai solistikseen paikallisen blues-taiteilijan Pentti "Baby Boy" Varhaman. Samaan aikaan ohjelmistoon tuli myös Martti Peipon omaa tuotantoa.
Vuonna 1989 Lahti Big Band ry järjesti ensimmäisen Lahden Jazztori -tapahtuman. Keskustaan pystytettiin teltta, jossa soitettiin jazzia ja myytiin muun muassa olutta. Yhdeksänpäiväinen tapahtuma on sittemmin järjestetty vuosittain.
Antti Muukkonen alkoi laulaa Lahti Big Bandissa 1995 ja Elina Pakkanen (o.s. Kivirinne) 1995. Sittemmin on ryhmään 1940-luvun alun tyyliin liittynyt pieni lauluryhmä. Myöhemmin vakituisiksi laulusolisteiksi tulivat Laura Peltoniemi, Kati Solehmainen ja Riku Rokkanen. Solehmainen sai kuitenkin pian kiinnityksen Kotkan kaupunginteatteriin ja Rokkanen muutti Lontooseen. Uudeksi miessolistiksi nousi monilahjakkuus Tarmo Valmela ja naissolistiksi löytyi nuori lupaus Suvi Halinen. Elina, Laura ja Suvi muodostavat laulutrion, joka esittää The Andrews Sisters -ohjelmistoa.
Orkesterin soitin- ja äänentoistokalusto on myös tyylikauden mukaista. Komppikitarana on Gibson L-7 vuodelta 1940 ja rumpusettinä on aito Slingerlandin Radio King 1940-luvun alusta. Keikkatilanteessa käytetään vain yhtä mikrofonia, etupäässä laulun vahvistamiseen.
Nykyisin Lahti Big Band soittaa pääasiallisesti uudempaa big band -musiikkia ja pyrkii tekemään yhteistyötä myös muiden lahtelaisten musiikintekijöiden kanssa. Orkesterin kapellimestarina toimii Erno Tiittanen.
Glutamiinisyntetaasi

Glutamiinisyntetaasi on entsyymi, joka katalysoi reaktiota jossa glutamaatista syntyy glutamiinia. Vastakkaista reaktiota katalysoi glutaminaasi-entsyymi.
Valkeinen (Keuruu, Hinkkaperä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä.Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 76 100 kuutiometriä eli 0,076 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,7 metriä ja suurin syvyys on 1,6 metriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Sammalisen valuma-alueeseen (35.686) se kuuluu.
Tukinuittaja

Tukinuittaja on Emil Wikströmin kipsiveistos vuodelta 1890. Veistoksesta on pystytetty pronssiset jälkivalokset Kotkaan 1952 ja Valkeakoskelle 1987. Alkuperäinen kipsiveistos on esillä museona toimivassa Wikströmin Visavuoren taiteilijakodissa Valkeakoskella. Veistoksesta on käytetty myös nimeä Koskenlaskija.
Wikström aloitti veistoksen vuonna 1887 ja se valmistui keväällä 1890. Teos on signeerattu vuodelle 1889. Veistoksen ensimmäinen versio, joka oli puolet luonnollisesta koosta, tuhoutui ateljeen tulipalossa Wienissä. Toisen version Wikström teki Pariisissa vuosina 1889–1890. Veistos palkittiin Suomen Taideyhdistyksen näyttelyssä vuonna 1890.
Veistoksessa alaston mies laskee koskea tukilla tasapainotellen pitkällä keksillä. Wikström on ilmeisesti pyrkinyt alastomalla miehen hahmolla ajattomaan ja yleispätevään ihmiskuvaukseen. Veistoksessa näkyy Wikströmin ihailemien Auguste Rodinin ja Michelangelon vaikutus.

Kotkan veistos

Kotkaan veistos hankittiin kaupunginjohtaja K. R. Lindgrenin aloitteesta. Valun pronssiin teki kuvanveistäjä Arttu Halonen. Alun perin teos sijoitettiin vuonna 1952 Sibeliuksenpuistoon. Vuonna 1955 Sibeliuksenpuistoon hankittiin Jussi Mäntysen Kotkat-veistos, jolloin Tukinuittaja siirrettiin Kotkan sisääntulotien varrelle Hovinsaarelle. Veistoksen paikka muuttui syrjäiseksi varsinkin Kotkan uuden sisääntulotien Hyväntuulentien rakentamisen jälkeen 1970-luvulla, jolloin se jäi sisääntuloteiden väliin. Veistos siirrettiin vuonna 2001 vanhan Kotkan sisääntulotien toiselle puolelle Hovinsaaren rantapuistoon. Keksistä puuttui vandalismin vuoksi pitkään noin 30 sentin pituinen alaosa.
Veistos siirrettiin syyskuussa 2014 Karhulan kaupunginosassa sijaitsevaan Jokipuistooon. Jokipuisto sijaitsee Kymijoen Korkeakoskenhaaran varrella, joka oli 1800-luvulla Suomen vilkkaimpia uittoväyliä.

Valkeakosken veistos

Valkeakoskelle veistoksen toisinto pronssista pystytettiin vuonna 1987. Veistos sijaitsee Valkeakosken urheilutalon pihalla.
Laihalammi (Ylöjärvi, Kyrönlahti)

Maantieto

Lampi on 250 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa, joka on soistuvaa aluetta. Lampeen laskee kolme suo-ojaa ja sen luusuasta, joka on lammen luoteispäässä, lähtee laskuoja Koikeroiseen. Laskuojaa kutsutaan Syväojaksi ja se on 600 metriä pitkä. Rantaviiva on puoli kilometriä pitkä ja lampi on asumaton. Lammen lähelle johtaa tie Kyörnlahdelta kantatieltä 65.

Historiaa

Vanhassa Ylöjärven pitäjänkartassa 1840-1850-luvuilta lammen nimi kirjoitettiin "Likalammi". Sillä oli laskuoja, joka johti Koikeroiseen nykyiseen tapaan. Vuoden 1962 peruskartassa sen nimi oli nyt "Laihalampi", mutta se muutettiin seuravassa vuoden 1982 peruskartassa muotoon "Laihalammi".
Milano – San Remo 2010

Milano–San Remo 2010 oli järjestyksessään 101. maantiepyöräilyn Milano–San Remo-kilpailu. Se järjestettiin 298 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon 20. maaliskuuta 2010.
Óscar Freire voitti Milano–San Remon kolmannen kerran urallaan. Hän voitti massakiriin päättyneen kilpailun ennen Tom Boonenia ja Alessandro Petacchia.
Luçon

Luçon on kaupunki ja kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 9 311 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Luçonin pinta-ala on 32 neliökilometriä.
Lauri Kettunen (taloustieteilijä)

Lauri Kettunen (s. 30. kesäkuuta 1935 Kuhmoniemi, vuodesta 1937 alkaen Kuhmo) on suomalainen maatalousekonomisti. Hän oli vuodesta 1973 Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen markkinatutkimusosaston osastonjohtaja professorin arvolla. Hän tutki maatalouspolitiikka tilastomatemaattisin menetelmin, ja toinen hänen tutkimusaiheensa on ollut maatalouden tulevaisuus.

Opinnot

Kettunen kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen yhteislukiosta vuonna 1954. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa filosofisessa tiedekunnassa ja suoritti luonnontieteiden kandidaatin tutkinnon (1960) ja sen jälkeen valtiotieteellisessä tiedekunnassa, jossa hän suoritti valtiotieteiden kandidaatin tutkinnon (1965), valtiotieteiden lisensiaatin tutkinnon (1966) ja valtiotieteiden tohtorin tutkinnon (1968) kansantaloustieteessä. Hän opiskeli Northwestern Universityssä USA:ssa ASLA/Fulbright-stipendiaattina 1962-63 ja suoritti siellä Master of Arts tutkinnon kansantaloustieteessä.

Ura

Kettunen toimi Maatalouden taloudellisessa tutkimuslaitoksessa erilaisissa tutkimustehtävissä vuosina 1959-68, Turun yliopistossa tilastotieteen apulaisprofessorin viranhoitajana 1968-70 ja Helsingin yliopiston kansantaloustieteen apulaisprofessorin viranhoitajana 1968-70. Vuonna 1970 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kansantaloustieteen apulaisprofessorin virkaan. Lukuvuonna 1972-73 hän oli ASLA/Fulbright stipendiaattina vierailevana tutkijana University of Pennsylvaniassa, Wharton Schoolissa. Hänet nimitettiin Maatalouden Taloudellisen Tutkimuslaitoksen markkinatutkimusosaston osastonjohtajaksi (professoriksi) alkaen 1. kesäkuuta 1973. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1998. Hän oli Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan maatalouspolitiikan dosentti vuosina 1979-98.
Kettunen on toiminut tutkimustyönsä ohessa monissa maatalouteen ja maatalouspolitiikkaan liittyvissä tehtävissä niin kotimaassa kuin kansainvälisissä järjestöissä kuten EU, OECD, FAO, ECE ja IPCC. Hän on ollut aktiivisesti mukana Pohjoismaiden maataloustutkijain yhdistyksen NJF ja Euroopan maatalousekonomistien yhdistyksen EAAE toiminnassa.
Pier Lorenzo De Vita

Pier Lorenzo de Vita (26. marraskuuta 1909 – 7. toukokuuta 1990) oli italialainen sarjakuvapiirtäjä, Massimo De Vitan isä. Disney-sarjakuvien lisäksi hän piirsi muun muassa Pecos Billiä vuosina 1949–1955. De Vita aloitti sarjakuvapiirtäjänä 1934 ja Aku Ankka -sarjakuvien piirtämisen 1955. Hän siirtyi eläkkeelle 1981.
De Vitan tyyli jakaa mielipiteitä. Hänen sarjoissaan on unenomainen tunnelma erityisesti ekspressiivisesti venyvien hahmojen ja vääristyneiden perspektiivien takia. Taustat taas on usein hahmoteltu realistisen lännensarjakuvan tyyliin. Erityisesti hän tuntui mieltyneen sotilasteemoihin: panssarivaunuihin, lentokoneisiin, asepukuihin ja sotalaivoihin.
Jotkut väittävät, että De Vita oli vain huolimaton ja piirsi tarinansa luonnostelematta suoraan valmiiksi. Joka tapauksessa hän oli tyyliltään eräs kaikkein omintakeisimpia Disney-sarjakuvien piirtäjiä.
USS Redwing (AMS-200)

Palvelus

Alus liitettiin 23. tammikuuta 1955 Yhdysvaltain Atlantin laivastoon kotitukikohtanaan Charleston South Carolinassa. ALus luokiteltiin 7. helmikuuta rannikkoraivaajaksi runkonumerolla MSC-200 Charlestonissa Key Westin edustalla pidettyjen koeajojen aikana. Koeajot päättyivät 3. maaliskuuta, minkä jälkeen alus palasi Mayportin kautta Charlestoniin. Matkalla alus osallistui pudonneen lentokoneen etsintöihin ja saapui Charlestoniin 20. huhtikuuta aloittaen palveluksensa.
Alus saapui Panaman Cityyn 5. heinäkuuta osallistuen miinatutkimuslaboratorion toimintaan 9. syyskuuta saakka, minkä jälkeen alus liittyi USS Tonawandan seuraan. Alukset osallistuivat erityistehtävään, minkä jälkeen Redwing palasi Charlestoniin 29. syyskuuta.
Alus lähti 16. tammikuuta 1957 Charlestonista merivoimien miinasodankäynnin keskukseen Yorktowniin Virginiaan, missä se kuului maihinnousukoulutuskeskuksen alaisuudessa. Alus oli tarkasti 3. lokakuuta alkaen Bostonin kanavaa, minkä päätyttyä se osallistui New Jerseyn rannikolla pidettyyn harjoitukseen tammikuussa 1958.
Alus lähti 25. helmikuuta New Yorkista harjoitukseen, jonka alueena oli itärannikko aina Key Westiin. Alus palasi Bostoniin 21. maaliskuuta.
Alus lähti 26. helmikuuta 1959 Bostonista Norfolkiin, jossa se siirrettiin laivastontelakalle huollettavaksi valmistauduttaessa aluksen luovutukseen Espanjalle. Alus poistettiin laivastoluettelosta 16. kesäkuuta 1959 ja se luovutettiin Espanjalle 18. kesäkuuta osana MDAP-ohjelmaa.

Espanjan laivasto

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen vastaanotto päivänä nimellä Sil (M29). Alus poistettiin alusluettelosta 25. syyskuuta 2002.
David Emge

David Emge (s. 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Emge syntyi ja kasvoi Indianan Evansvillessä. Hän suoritti näyttämötaiteen kanditaatintutkinnon Evansvillen yliopistossa. Emge työskenteli kokkina New Yorkissa, kunnes tapasi ohjaaja George Romeron joka antoi hänelle roolin vuoden 1978 menestyselokuvassaan Dawn of the Dead.
Hwarangdo

Hwarangdo (kor. 화랑도, hanja 花郞道) oli korealaisen Sillan kuningaskunnan ylimystön noudattama säännöstö, joka muodosti sotilaallisen ja akateemisen koulutuksen perustan.

Historia

Hwarangdo sai alkunsa 500-luvun paikkeilla. Hwarang koostui ylimystöön kuuluvista miehistä, jotka järjestäytyivät saman johtajan alle. Sen jäsenet rukoilivat kuningaskunnan menestyksen puolesta esimerkiksi retkillä luontoon vuorille tai joille, sekä tanssein ja lauluin. Hyangga oli uskonnollissävytteinen runo, jota hwarangin jäsenet lausuivat. Sesok o-kye eli viisi käskyä olivat kongfutselaisuudestaja buddhalaisuudesta johdettuja opetuksia, joita opiskeltiin. Niihin lukeutuivat kuninkaan uskollisen palvelun merkitys, uskollisuus ystäville, rohkeus taistelussa, vanhempien kunnioitus ja silmittömän tappamisen pahuus. Hwarang-sotureilla oli tärkeä osuus Sillan kuningaskunnan valloittaessa Korean niemimaan, mikä johti yhdistyneen Sillan kuningaskunnan (668–935) perustamiseen.
Hwarangdo alkoi järjestelmänä menettää merkitystään yhdistyneen Sillan perustamisen jälkeen ja lopullisesti se lakkautettiin Joseon-dynastian aikana. Kiinnostus sitä kohtaan heräsi jälleen 1900-luvun puolivälin jälkeen. Samalla nimellä tunnetaan nykyisin myös korealainen itsepuolustuslaji.
Body of Evidence – Hyytävä syleily

Body of Evidence - Hyytävä syleily on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut eroottinen trilleri. Elokuvan pääosia esittävät Willem Dafoe, Madonna, Joe Mantegna, Anne Archer, Frank Langella, Julianne Moore, Jürgen Prochnow, Charles Hallahan, Stan Shaw, Richard Riehle ja Mark Rolston. Elokuvan on ohjannut Uli Edel. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Taktisches Luftwaffengeschwader 74

Historia

JG 74 aktivoitiin nimellä JG 75 Saksan ilmavoimien viimeisenä hävittäjälennostona 5. toukokuuta 1961. Yhtymä oli varustettu F-86K Sabre -hävittäjin ja se oli sijoitettuna Leipheimin lentotukikohtaan. Lennosto siirrettiin Neuburgiin pian tukikohdan avaamisen jälkeen ja samalla lennosto numeroitiin uudelleen. Vuosina 1965-1966 lennosto varustettiin Lockheed F-104 Starfighterein. Konetyyppi osoittautui Saksan ilmavoimissa vaativaksi ja kaikkiaan 292 konetta tuhoutui onnettomuuksissa, joissa sai surmansa 116 lentäjää. Lennostossakin tapahtui joitakin onnettomuuksia konetyypillä ennen kuin se vastaanotti F-4F Phantom II -koneet vuonna 1974.
F-4F oli huononnettu F-4E, joka ei kyennyt käyttämään AIM-7 Sparrow keskipitkän matkan ilmasta-ilmaan ohjusta. Ohjustyyppi oli kielletty Saksassa aina vuoteen 1990, minkä jälkeen koneet päivitettiin F-4F ICE-standardin mukaisiksi  ja lopulta AIM-120 AMRAAM ohjuksia käyttäviksi. F-4 koneiden General Electric J79 -moottoreiden savun muodostuksen vuoksi koneet saivat lentäjiltä lempinimen "ilmapuolustuksen diesel". Konemalli poistettiin käytöstä 12. kesäkuuta 2008.
Vuodesta 2006 kesäkuuhun 2008 JG 74 muutettiin Eurofighter Typhoon -laivueeksi.

Mölders

32 vuotta toisen maailmansodan aikaisen hävittäjä-ässän Werner Möldersin kuolemaan johtaneen onnettomuuden jälkeen, JG 74 sai 22. marraskuuta 1973 kunnianimen JG 74 Mölders. Kuitenkin Saksan parlamentti  päätti 1998, että Legion Condoriin kuuluneiden mukaan ei ole sopivaa nimetä organisaatioita. Saksan sotahistoriallinen instituutti tutki Möldersin toimia ja esitti tuloksina Möldersin toimia osana natsihallintoa ja ettei hän koskaan tuominnut yhtään hallinnon tointa. Siten kunnianimi poistettiin lennoston nimestä 11. kesäkuuta 2005.
Touch! Generations

Touch! Generations (タッチジェネレーションズ) oli Nintendon tuotemerkki, jota käytettiin Nintendo DS- ja Wii-peleissä näyttämään niiden kuuluvuutta laajemmalle yleisölle kuin tavallisille pelaajille. Nintendo lakkasi käyttämästä tuotemerkkiä Nintendo 3DS:n julkaisun yhteydessä vuonna 2011, vain viisi vuotta sen esittelemisen jälkeen.

Pelit

Big Brain Academy ja Magnetica tulivat ensimmäisiksi Yhdysvalloissa markkinoitaviksi peleiksi, jotka saivat Touch!-merkinnän, kun ne julkaistiin 5. kesäkuuta. Niitä puolestaan seurasi 26. kesäkuuta 2006 julkaistu Sudoku Gridmaster. Samassa yhteydessä useat aiemmin julkaistut pelit merkittiin Touch! Generations-tuotemerkin alaisiksi.
Japani
Japanissa alkuperäisellä Touch! Generations-kokoelman peleillä oli massiivinen menestys, varsinkin Brain Training-peleillä, jotka sijoittuivat korkealle myyntitilastoissa.
Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikassa Brain Age julkaistiin 17. huhtikuuta 2006, mutta Touch! Generations-brändi julkaistiin vasta 5. kesäkuuta 2006.
Eurooppa ja Australia
Touch! Generations julkaistiin Euroopassa 9. kesäkuuta 2006 Dr. Kawashima's Brain Training: How Old Is Your Brain? pelin julkaisun yhteydessä.
Wii Play listattiin osaksi Touch! Generationsia Australiassa, mutta missään muualla sitä ei listattu lainkaan. Lisäksi Trauma Center: Second Opinion näkyy Euroopan Touch! Generationsin nettisivuilla, mutta sitä ei ole listattu virallisten Wiille julkaistujen Touch! Generations-pelien joukkoon.

Vastaanotto

Touch! Generations-pelit on vastaanotettu erittäin hyvin lähes joka alueella. Esimerkiksi Brain Age: Train Your Brain In Minutes A Day-peliä on myyty maailmanlaajuisesti yli 9 miljoonaa kappaletta. Nintendogs-sarja on yksi suosituimmista DS-nimikkeistä, myyden toukokuuhun 2009 mennessä yhteensä 22.2 miljoonaa kappaletta, jota seuraa Brain Training 17.4 miljoonan kappaleen myynnillä.
Joanna Bogdanoff

Lapsuus

Bogdanoffin vanhemmat ovat Regina Bogdanoff ja Pentti Kulmala, isoisä on Orvo Bogdanoff. Bogdanoff kiinnostui jo lapsena taistelulajeista, samoin piirtämisestä ja kirjoittamisesta. Hän näki 11-vuotiaana televisiosta ohjelman karatesta, mutta vasta vuoden 1995 alussa hän sai isältään luvan aloittaa karateharrastuksen Tapanilan Erässä. Samoihin aikoihin hän kirjoitti myös ensimmäisen pitkän kertomuksen, josta syntyi myöhemmin idea kokonaiselle kirjasarjalle. 
Vuosien saatossa karatesta tuli yhä tärkeämpi osa hänen elämäänsä, ja hänen saavutettuaan vuoden 1999 lopulla karaten sinisen vyön (2.Kyū) heräsi kiinnostus omien taitojen kokeilemiseen myös kilpailutatameilla. Valmentaja löytyi oman kotisalin tutuista ohjaajista, ja kova kilpailuun harjoitteleminen alkoi. 
Ensimmäisiin karatekilpailuihin Bogdanoff osallistui vuonna 2000 Renshinkanin karatesalilla Helsingissä. Hän otteli yli 14-vuotiaiden tyttöjen sarjassa ja saavutti heti ensimmäisistä kilpailuista pronssia. Samoihin aikoihin hän aloitti lasten karateharjoituksien ohjaajana.

Aikuisikä

Vuonna 2001 20-vuotias Bogdanoff osallistui ensi kerran nuorten suomenmestaruuskilpailuihin ja sai pronssia. Samoihin aikoihin hän kävi Ruotsissa ja tutustui soryu-karateen sekä osallistui ruotsalaiseen Kodomo Cup -kilpailuun, jonka hän voitti. Saman vuoden huhtikuussa hän osallistui ensi kerran aikuisten suomenmestaruuskilpailuihin, josta saavutti hopeaa. Toukokuussa Ruotsissa järjestetyissä Ring Pokalen -kilpailuissa Bogdanoff voitti omassa sarjassaan kultaa ja sai kilpailuissa osoittamiensa taidonnäytteiden johdosta karaten ruskean vyön (1.kyu). Wadō-ryū tyylisuunta vaihtui Soryu-karateen.
Vuoden 2001 lopulla Bogdanoffin nelihenkinen joukkue osallistui joukkuekilpailun suomenmestaruuskilpailuihin ja sai hopeamitalin. Santa Claus team cup -kilpailussa Ruotsissa hän saavutti joukkueensa kanssa kilpailujen mestaruuden. Kilpailu oli hänen toistaiseksi viimeinen kilpailunsa. Kaikkiaan 26 karatekilpailusta vuosina 2000-2002 hän on saanut 9 kultamitalia, 8 hopeamitalia ja 8 pronssia. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin soryu-karaten musta vyö (1. dan). Sen jälkeen hän on keskittynyt kirjoittamiseen ja on ollut mukana karaten valmennustoiminnassa.
Ammoniumjodidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa ammoniumjodidi on valkoisia hygroskooppisia kiteitä. Sillä on kaksi kidemuotoa, joista α-muoto on stabiili alle -17,6 °C:n lämpötilassa ja sen kiderakenne muistuttaa cesiumkloridin rakennetta. Korkeammissa lämpötiloissa yhdiste esiintyy natriumkloridin kiderakenteen omaavana β-muotona. Kuumennettaessa sulamispisteeseensä ammoniumjodidi sublimoituu hajoten osittain ammoniakiksi ja vetyjodidiksi. Yhdiste liukenee runsaasti veteen ja liukenee myös eräisiin alkoholeihin kuten metanoliin, etanoliin ja glyseroliin. Pitkään seisoessa yhdiste voi muuttua väriltään kellertäväksi, mikä johtuu jodin muodostumisesta.
Robin Bengtsson

Ura

Bengtsson sijoittui kolmanneksi voittaja Kevin Borgin ja toiseksi tulleen Alice Svenssonin jälkeen Ruotsin Idolin 5. tuotantokaudella. Vuoden 2009 puolivälissä hän allekirjoitti sopimuksen Merion Music -levy-yhtiön kanssa ja julkaisi singlensä "Another Lover's Gone". Bengtsson oli myös vieraana Katrin Zytomierskan ohjelmassa Idol 2008: Eftersnack ja ZTV:n ohjelmassa Sexuellt.
Vuonna 2010, Robin kilpaili Ruotsin/Skandinavian versiossa Wipeout-kilpailusta ja pääsi siinä viimeiselle kierrokselle, ja sijoittui toiseksi.
Vuonna 2016 hän osallistui vuoden 2016 Melodifestivalen -kilpailuun kappaleella "Constellation Prize" ja sijoittui viidenneksi.
Bengtsson osallistui myös Melodifestivalen 2017 -kilpailuun ja voitti sen kappaleellaan "I Can’t Go On", sekä edusti näin Ruotsia vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa.
Južnyi Ural Orsk

Historia

Joukkue perustettiin vuonna 1958, jolloin se tunnettiin nimellä Komanda Orsk. Kausina 1961–1962 seura tunnettiin nimellä Trud Orsk. Vuonna 1962 syksyllä joukkue sai nykyisen nimen.