google/wiki40b huggingface dataset:
Feeli Isosomppi

Feeli Johannes Isosomppi (Felix Iso-Somppi, 15. lokakuuta 1909, Kauhava – 20. helmikuuta 1972 Hyvinkää) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 70.
Kauhavalainen Feeli Iso-Somppi oli mukana jo talvisodassa kantaen lääkintämiehen punaisella ristillä varustettua käsivarsinauhaa. Iso-Somppi työskenteli kaiken aikaa etulinjassa, vaikka kranaattiräjähdys oli vaurioittanut pahoin hänen rumpukalvojaan.
Iso-Sompin uhrautuva työskentely havaittiin kuitenkin Jalkaväkirykmentti 37:n johtoportaassa jo hyökkäysvaiheen aikana, ja esitys urhean lääkintäaliupseerin nimittämiseksi Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi lähti päämajaan 3. lokakuuta 1941 varustettuna 19. Divisioonan komentajan, eversti Hannu Hannukselan allekirjoituksella: Lääkintäalikersantti Isosomppi pelasti rohkealla ja oma-aloitteisella toiminnallaan Särkisyrjän taisteluissa 18.–19. heinäkuuta 1941 suuren määrän vaikeasti haavoittuneita, jotka osittain takaisinlyödyssä hyökkäyksessä olivat liikuntakyvyttöminä jääneet etumaastoon, joka oli vihollisen voimakkaan tulen alaisena.
Leppäselän taistelussa 29. heinäkuuta 1941 alikersantti Isosomppi haavoittuneita etumaastosta noutaessaan oma-aloitteisesti ulotti tiedustelunsa vihollisen linjoille asti saaden selville vihollisen asemien sijoituksen.
Putrolammen taistelussa 11. elokuuta 1941 Isosomppi noutaessaan muutamia päiviä aikaisemmin Kokkomäelle tehdyssä väkivaltaisessa tiedustelussa kaatuneen aseveljensä ruumista, ulotti tiedustelunsa jälleen oma-aloitteisesti tavoitettaan pitemmälle havaiten ennen muita partioita vihollisen juuri irrottautuvan, minkä havainnon tuloksena koko pataljoonan keskeytynyt hyökkäys pääsi jälleen jatkumaan.
Pien-Kallelovan taistelussa 6. syyskuuta 1941 Iso-Somppi erinomaisella rohkeudella nouti ankarasta tulesta välittämättä noin 40 metrin päähän vihollisbunkkerista kaatuneen aseveljensä ruumiin. Lääkintäkersantti Isosomppi nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 17. heinäkuuta 1942.
Särkisyrjän ja Leppäselän taisteluiden aikana Isosomppi palveli korpraalina 1.KKK/JR 37:n riveissä. Putrolammen taisteluiden aikana 9.8. hän sai siirron 1./JR 37:n lääkintäaliupseeriksi. Alikersantiksi hänet ylennettiin 28.8.1941.
Sotien jälkeen Isosomppi toimi työnjohtajana ja ulkovaraston hoitajana VR:n Hyvinkään konepajalla. Terveys oli huono: jalat olivat heikossa kunnossa polvinivelien kulumisen takia ja veritulppa oli kulkenut sydämen läpi. Isosomppi säilytti loppuun saakka ihmisiä auttavaisen ja tyynen mielenlaatunsa. Aivan kuten hän oli tehnyt rintamallakin. 
Isosomppi ylennettiin ylikersantiksi 4. kesäkuuta 1968.
Hänet on haudattu Tuusulan Paijalan hautausmaalle.
Perhesuhteet:
Feeli Johannes Isosomppi, maanviljelijä, varastonhoitaja, s. 15. lokakuuta 1909 Kauhavalla, k. 20. helmikuuta 1972 Hyvinkäällä.   Vanhemmat: talollinen Kustaa Isosomppi ja Sanna Maria Perälä.  Puoliso 1. Vieno Irene Korhonen, ero 1943 k.1975.    Lapset: 1. Erkki Johannes  1939 hitsaaja, koneasentaja Ii.    2. Eeva-Liisa  1943 Pirhonen  tekninen avustaja  Mikkeli.
Puoliso  2. Vieno Aallotar Tuominen k. 1977.    Lapset:  1. Pirjo Anni Tuulikki 1949 talousapulainen, k. 1984.
Artur Lõoke

Artur Lõoke (20. syyskuuta 1909 Jõgeva – 11. lokakuuta 1950 Tallinna) ja Herman Treial (1904 Tartumaa – 9. helmikuuta 1951 Helsinki) olivat kaksi virolaista loikkaria jotka ylittivät Suomen ja Neuvostoliiton rajan Ilomantsissa 28. heinäkuuta 1949 ja pyysivät Suomesta poliittista turvapaikkaa. Lõoke palautettiin Neuvostoliittoon ja tuomittiin myöhemmin oikeudessa kuolemaan. Treial kuoli sairaalassa Suomessa rajalla sattuneessa ammuskelussa saamiinsa vammoihin. Tapaus sai maailmanlaajuista huomiota ja aiheutti vaikeuksia Suomen hallitukselle.

Rakken Omakaitse

Lõoke työskenteli rautateillä Rakkessa. Viron saksalaismiehityksen aikana vuodesta 1941 Lõoke komensi Rakken kylän Omakaitse-joukkuetta. Saksalaisten paetessa hän pyrki pakolaisena Ruotsiin, kuitenkaan onnistumatta. Neuvostovallan aikana hän piileskeli viranomaisia viiden vuoden ajan. Lõoke pyrki Suomen kautta länteen, vaatteisiin oli ommeltu matkaa varten kultarahoja. Kuolemantuomion jälkeen Lõoken vaimo ja tytär karkotettiin viideksi vuodeksi Siperiaan Novosibirskin alueelle.

Treial

Veikko Itkonen ohjasi Treialin pakoyrityksestä Tuuli Reijosen tapahtumista kirjoittaman romaanin Kenen on syy? pohjalta vuonna 1962  elokuvan Vaarallista vapautta. Tom Östling on tehnyt aiheesta televisiolle dokumentin Loikkari, jossa haastatellaan silloista sairaanhoitajaa Sirppa-Leena Elorantaa (o.s. Laurio), joka auttoi Treialia ja sai itsekin ehdollisen vankeustuomion.
Treial on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle alueelle 26.
Jacob Lorhard

Jacob Lorhard (lat. Jacobus Lorhardus) (1561, Münsingen – 19. toukokuuta 1609) oli saksalainen filosofi, joka toimi St. Gallenissa kymnaasin rehtorina vuodesta 1603.
Lorhardin nimiin on laitettu Rudolf Gocleniuksen ohella termin ’ontologia’ kehittäminen. Sana esiintyy hänen teoksessaan Ogdoas Scholastica vuodelta 1606. Termi esiintyi myös teoksen uudessa painoksessa Theatrum philosophicum vuonna 1613, eli samana vuonna kuin Gocleniuksen teoksessa Lexicon philosophicum. Goclenius on mahdollisesti saanut termin Lorhardilta tämän käydessä Marburgin yliopistossa. Lorhard tarkoitti termillä ’ontologia’ kaikkea metafysiikkaa.
Jukka Lehtinen (urheiluvaikuttaja)

Johan (Jukka) Lehtinen (17. maaliskuuta 1905 Pusula – 16. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilun urheilujohtaja ja toimitusjohtaja.
Lehtinen toimi Suomen Urheiluliiton (SUL) johtotehtävissä 24 vuotta vuosina 1949–1972. Hän kuului myös Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) liittohallitukseen. Hän oli yleisurheilun yhteistoimintavaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1950–1957. Poliittinen vastakkainasettelu SVUL:n ja Työväen urheiluliiton (TUL) välillä oli tuolloin vahvana. Lehtinen toimi vahvasti myös yleisurheilun teknisen valiokunnan eli yleisurheilun järjestely- ja tuomaritoiminnan kehittämisessä. Tässä roolissa hän osallistui myös Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n teknisen valiokunnan toimintaan vuosina 1965–1972. Hänelle myönnettiin vuonna 1972 IAAF:n kunniajäsenyys. Hän toimi SUL:n varapuheenjohtajana vuosina 1964–1972. Vuoden 1971 Helsingissä järjestetyissä Yleisurheilun EM-kisoissa Lehtinen toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Omana seuranaan Lehtisellä oli Helsingin Kisa-Veikot (HKV), jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1954–1962. Tänä aikana HKV hänen johdollaan loi yhteistyössä Apu-lehden kanssa Helsingin olympiastadionille kansainvälisen yleisurheilutapahtuman Maailmankisat, jotka järjestettiin ensimmäisen kerran 1959. Vuoden 1969 Ateenan yleisurheilun EM-kisoissa hän oli ylituomarina ja juryn jäsenenä. Lisäksi Lehtinen oli Yleisurheilun tuki-säätiön puheenjohtaja ja Stadion-säätiön hallituksen jäsen.
Lehtinen toimi vuosina 1938–1949 Oy Paperitarvikkeen ja vuodesta 1945 Pohjoismaiden Myyntikonttori Oy:n toimitusjohtajana. Hän oli myös lakkitehdas Silfan toimitusjohtaja. Hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi.
M/S Vikingland

Käyttöhistoria

Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1979. Lokakuussa se luovutettiin Broströms Rederi Ab:n omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä Vikingland. Kotisatamaksi tuli Göteborg. 1. kesäkuuta 1984 alus siirtyi Rederi Ab Transoceanin omistukseen. Heinäkuussa 1986 alus rekisteröitiin Medro Ab:n omistukseen. Maaliskuussa 1991 Svenska Orient Linien osti Vikinglandin. 28. tammikuuta 1993 laiva siirtyi Rederi Ab Trans-Rexin omistukseen. 9. toukokuuta 1993 gotlantilainen Rederi Ab Gotland osti aluksen. Jälleen huhtikuussa 1994 alus siirtyi Svenska Orient Linienin omistukseen. Heinäkuussa 1996 Vikingland meni Lisnave-nimiselle telakalle Portugalin Setubaliin, jossa alusta pidennettiin alkuperäisestä 165 metristä 190 metriin. Syyskuussa pidennys valmistui ja alus lähti telakalta.
Lokakuussa 2000 Vikingland siirtyi Vikingland Ltd:n (OSM Sea Partner Ab) omistukseen ja Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Lontoo. Lokakuusta 2002 heinäkuuhun 2003 alus oli aikarahdattuna Britannian puolustusministeriölle. Tuona aikana alus kuljetti sotatarvikkeita Lähi-itään. Muut ruotsalaisomisteiset ro-ro-alukset sotatarvikekuljetuksissa olivat Tor Anglia (DFDS/Tor Line), Stena Shipper (Stena RoRo), Gute (Rederi AB Gotland), Anna Oden, Britta Oden ja Eva Oden (B&N). 18. heinäkuuta 2005 alus rekisteröitiin OSM Sea Partner Ab:n omistukseen ja Ruotsin lipun alle.
Sunnuntaina 12. huhtikuuta 2009 Vikinglandin ollessa Kotkan Hietasen satamassa syttyi noin kello 13.45 aluksen keittiössä rasvapalo. Noin kymmenen pelastuslaitoksen yksikköä hälytettiin paikalle. Palokunta sai tulipalon nopeasti sammutettua eikä henkilövahinkoja päässyt syntymään, sen sijaan keittiö kärsi vahinkoja. Myös muihin osiin laivaa pääsi savua.
Alus myytiin intialaiselle romuttajalle tammikuussa 2012, ja se saapui romutettavaksi Alangiin 19. helmikuuta 2012.
Glen Murakami

Glen Murakami (s. 27. heinäkuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kaksi kertaa Daytime Emmy -palkittu animaatiosarjojen tuottaja ja animaattori, hän on myös toiminut kerran käsikirjoittajana elokuvassa Batman of the Future: Return of the Joker. Murakami on myös ehtinyt piirtää muutamia Batmanin sarjakuvia 1990-luvun puolessavälissä.

Ura

Hän aloitti uransa Warner Bros. Animation -yhtiössä elokuussa 1991, jolloin hän pääsi työskentelemään Bruce Timmin kanssa Batmanin animaatiosarjassa, jossa hän suunnitteli hahmoja ja taustoja vuosien 1991–1993 aikana. Hyvän työn seurauksena Murakami oli myös mukana Teräsmies -animaatiosarjassa. Tuottajana hän pääsi tekemään ensimmäistä kertaa Batman of the Future -sarjaa, jonka myötä muun muassa Justice League ja ehkä Murakamin parhaiten tunnetuin animaatiosarja Teen Titans saivat alkunsa. Teen Titansin jälkeen hän lähti Warner Bros. Animationilta työskentelemään Cartoon Network Studiosille, jossa Murakami toimii Ben 10: Alien Forcen tuottajana.
Fagosyytti

Fagosyytti eli syöjäsolu on fagosytoosiin osallistuva eli elimistön immuunijärjestelmään kuuluva solu, joka tuhoaa elimistöön päässeitä mikrobeja ja muita vierasaineita. Fagosyyteillä on kyky tunnistaa solukalvonsa reseptoreilla vieraita molekyylejä, niellä vierasaine sekä lopuksi tappaa se. Tätä prosessia kutsutaan fagosytoinniksi. Veren fagosyyttejä ovat valkosoluihin kuuluvat monosyytit ja neutrofiilit.

Syöjäsolutyypit

Monosyytit kasvavat ja kehittyvät kudoksiin siirryttyään aktiivisiksi makrofageiksi. Ne kykenevät fagosytoimaan suuria määriä mikrobeja tai elimistön omia kuolleita tai vaurioituneita soluja. Paikalliset kudosmakrofagit muodostavat elimistön sisäisen puolustuksen ensimmäisen linjan, joka huolehtii puolustuksesta siihen saakka, kunnes muut mekanismit käynnistyvät. Infektion seurauksena monosyyttien tuotanto luuytimessä vilkastuu ja muutaman päivän kuluttua makrofagien määrä on suurentunut niin paljon, että pääasiassa ne vastaavat tulehdusalueen solusyönnistä.
Jyvässoluihin kuuluvat neutrofiilit vastaavat infektioalueella solusyönnistä pari ensimmäistä päivää. Ne saapuvat nopeasti tulehdusalueelle lisääntyneen verenkierron mukana ja siirtyvät hiussuonten seinämien läpi syömään mikrobeja. Neutrofiilien määrä infektioalueella kasvaa nopeasti, koska siellä muodostuu syöjäsoluja houkuttelevia aineita.
Hans Gabriel Trolle-Wachtmeister

Hans Gabriel Trolle-Wachtmeister (11. syyskuuta 1782 – 11. heinäkuuta 1871) oli Ruotsin oikeuskansleri vuosina 1809–1817. Hänen muistelmansa Anteckningar och minnen julkaistiin 1889. Hänen isänsä oli oikeuskansleri Carl Axel Trolle-Wachtmeister.
Batman versus Predator

Ensimmäinen kirja

Kirjatrilogian ensimmäinen osa alkaa Gotham Cityssä järjestettävästä nyrkkeilyottelusta. Kamppailun molempia osapuolia tukevat Gothamin tunnetuimmat ja kovimmat mafiosot - Alex Yeager ja Leo Brodin. Ottelun voittaja löydetään pian ottelun käymisen jälkeen kuolleena asunnostaan, ja Batman (oikealta nimeltään Bruce Wayne) kutsutaan auttamaan rikospaikkatutkinnoissa. Hävinneen osapuolen tukijana toiminut Brodin vaikuttaa omaavan motiivin voittajan tappamiseen, mutta äärimmäisen raa’alla tavalla surmatun ottelijan ruumis väittää toisin - uhrin selkäranka ja pääkallo on revitty irti muusta ruumiista.
Konflikti leviää pian uutisena ympäri kaupunkia, ja Gothamin pormestari yrittää asian lieventämiseksi järjestää tapaamisen Yeagerin ja Brodinin välillä. Kesken tapaamisen tunkeilija kuitenkin murhaa Yagerin. Johtolankojen avulla Batman päätyy tappajan piilopaikkaan, jossa hän ajautuu tappavaan kaksintaisteluun Predatorin kanssa. Batman saa kamppailussa vakavia vammoja, mutta onnistuu Predatorin paettua palaamaan takaisin piilopaikkaansa jossa hänen hovimestarinsa Alfred Pennyworth aloittaa vammojen parantamisen.
Seuraavien päivien ajan Batmanin on pysyttävä pakolla pois rikosten torjumisesta. Tuona aikana Brodin sekä Yeagerin avustaja ja Gothamin pormestari saavat surmansa salaperäisesti, ja poliisipäällikkö James Gordonin saapuva tunkeilija miltei surmaa hänet ennen kuin Gordon onnistuu pakenemaan. Batman yrittää kuntoutua nopeasti tietäen, että kuolleiden määrä kasvaa päivittäin ellei saalistajaa saada eliminoitua. Kansalliskaarti ja SWAT -iskuryhmä liittyvät mukaan operaatioon Predatorin tappamiseksi, mutta Batman tietää näiden saavan aikaan enemmän kuolemia kuin pelastettuja henkiä.
Batman, joka hädin tuskin pystyy vielä kävelemään vammojensa vuoksi, aloittaa viimeisen Predatoria vastaan käytävän taistelun suunnittelun. Hän lisää pukuunsa tukirangan, jonka avulla hän pystyy kamppailemaan loukkaantuneena. Predatorin ja Batmanin kamppailu jatkuu läpi kaupungin - se alkaa Gotham Cityn poliisilaitoksen katolla, jatkuu Lepakkoluolassa ja päättyy lopulta Waynen kartanon laitamille. Batman onnistuu päihittämään Predatorin juuri, kun sen alus tämän lajitoverit mukanaan saapuu paikalle. Epäonnistuneena Predator tekee itsemurhan, ja Predatorien “vanhin” lahjoittaa Batmanille voitonmerkiksi miekan, jolla Predator teki itsemurhansa. Batman vakuuttuu siitä, etteivät Predatorit enää palaa Gothamiin.
Sosialistinen urheiluinternationaali

Sosialistinen työläisurheiluinternationaali (saks. Sozialistische Arbeitersport-Internationale, lyh. SASI) oli kansainvälinen urheilujärjestö, joka oli perustettu 1920 Luzernissa, Sveitsissä.
Järjestö järjesti työläisolympialaiset 1925, 1931 ja 1937.
Toiseen maailmansotaan loppuneen SASI:n toimintaa jatkaa Kansainvälinen työ- ja amatööriurheiluliitto.
Sini Yasemin

Ura

Sinin ensimmäinen single, ”Pukukoodi”, julkaistiin lokakuussa 2015. Huhtikuussa 2016 hän julkaisi toisen singlensä, ”Kavereita”. Keväällä 2016 hänen levytyssopimuksensa 325 Median kanssa kasvoi yhteistyösopimukseksi Universal Musicin kanssa.
Sini Yasemin vierailee Raappanan toukokuussa 2016 julkaistulla ”Chilii”-kappaleella. Kappale menestyi hyvin sijoittuen muun muassa singlelistan kuudenneksi. Single on saavuttanut tuplaplatinarajan.
Tammikuussa 2017 hän julkaisi kolmannen oman singlensä, ”Mun kaa”, joka sai ensisoittonsa YleX:n Uuden musiikin iltavuoro -ohjelmassa. Toukokuussa 2017 julkistettiin, että Sini Yasemin on yksi vuoden 2017 Kesäkumi-kappaleen esittäjistä. ”Tyynysotaa”-kappaleella oli mukana myös Vilma Alina, Nelli Matula ja Ida Paul. Kesäkumi-kappaleen jälkeen hän julkaisi viisi omaa singleä ennen hänen ensimmäistä albumiaan.
Sini Yaseminin esikoisalbumi Nimeä mut uudestaan julkaistiin helmikuussa 2019.

Yksityiselämä

Sini Yasemin on kertonut Ylen Summerin TBT-sarjan suvaitsevaisuutta käsittelevässä jaksossa olevansa lesbo. Hänellä on turkkilainen isä ja suomalainen äiti.
Pettu-Eerikki

Pettu-Eerikki on Kankaanpäässä, Venesjärven kylässä sijaitseva matkailuyritys, joka käsittää ravintolan, majoituspalvelun ja museon. Pettu-Eerikissä on myös hevostalli sekä Pohjois-Satakunnan historiaa käsittelevä "Sortokausista Vaaran Vuosiin"-näyttely.

Rakennukset

Ravintolan päärakennus on rakennettu Aukeenpään tilan entiseen navettarakennukseen. Tilan pihalla sijaitseva kuivuri on restauroitu tanssitilaksi. Tilan pihalla on lisäksi Kankaanpään yhteislyseon tontilla aiemmin sijainnut vanha savupirtti. Savupirtti on saanut lempinimensä "Mimmin museo" kankaanpääläisen paikalliskulttuurin keräilijä Martta Sevion mukaan.

Ravintola

Pettu-Eerikissä on kaksi ravintolatilaa, Eerikin sali sekä Nahkurin orret. Eerikin salin kaikki käyttöesineet ovat antiikkiesineitä eri aikakausilta. Nahkurin orsien eli kidutuskammion seinät on vuorattu osittain Porin Puuvillan puretuista tiilistä, ja tilan sisustukseen kuuluu muun muassa Saksassa 1800-luvun lopulla käytössä ollut mestauskirves.

Sortokausista Vaaran Vuosiin -näyttely

Näyttely käsittelee Pohjois-Satakunnan alueen historiaa 1800-luvun lopun sortovuosista noin 1950-luvulle sijoittuviin vaaran vuosiin. Näyttelyn esineistö käsittää valokuvien lisäksi muun muassa lehdistö- ja propagandamateriaalia, sotilasvälineistöä, uniformuja, tietoja väestörakenteesta sekä käyttöesineitä. Näyttelyssä on myös presidentti ja Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin talvi- ja jatkosodan aikana käyttämä suikka.
Mitätön

Mitätön - Esteban von Nachbanin onneton loppu (Null and Void - The unhappy end of Esteban von Nachban) on Joonas Allosen ohjauksen ja Ville Muurisen kuvauksen lopputyö Turun Taideakatemian elokuvalinjalta vuodelta 2005. Moulin Rougen ja Delicatessenin kaltaisia elokuvia muistuttava Mitätön palkittiin vuonna 2006 Moskovan VGIK-elokuvakoulun elokuvafestivaaleilla nimikkeellä "Best International Film" eli parhaana kansainvälisen kilpasarjan elokuvana.
Lyhytelokuvan on tuottanut Turun Ammattikorkeakoulun Taideakatemia yhteistyössä Yleisradion Yhteistyötuotantojen kanssa. Elokuvan on käsikirjoittanut Allonen ja TV-resistori -yhtyeen Yrjö Saarinen, joka on myös luonut teoksen musiikin ja äänimaailman. Elokuvan 1930-lukuiseen maailmankuvaan sijoittuva epookkilavastuksen suunnittelusta ja toteutuksesta vastasi muotoilija Antti Korhonen. Mitättömän valoryhmästä vastasi valaisija Panu Tyhtilä ja animaatioista animaattori Olli Laamanen.

Juonen kuvaus

Mitätön on samaan aikaan sekä kielletystä rakkaudesta että mustanpuhuva onnesta syrjäytyneiden kärsimysnäytelmä, jonka juoni sijoittuu äärimmäisen diktatuurin rappeutuneeseen ympäristöön. Tarinan yhteiskunnassa tuotantoyksiköiksi alistuneiden kansalaisten tehokkuus on yksilön arvon yläpuolella. Eräänä päivänä tarinan päähenkilö, vanha ja erikoista soitinta rakentava Esteban von Nachban todetaan valtiolle mitättömäksi ja määrätään ilmoittautumaan hautausmaalle odottamaan toimenpiteitä. Alkaa hullunkurinen taisto yksilöllisen elämän ja rakkauden puolesta, vaan kuinkas sitten kävikään...
Sebastian Wännström

Pelityyli

Elite Prospects -sivuston mukaan Wännström on nopea laitahyökkääjä, joka kykenee luomaan hyökkäyspäässä tilaa itselleen ja ketjukavereilleen. Hänellä on hyvä ja voimakas laukaus ja Wännström näkee kentän hyvin. Hänellä on myös hyvät kädet ja kiekolliset taidot. Wännström pelaa hyvää suunnanmuutospeliä ja hän kykenee pelaamaan kaikkia hyökkääjän rooleja. Wännström laukoo oikealta.

Seuraura

Wännström on IK Hugen kasvatti, mutta hän siirtyi jo juniorina Brynäs IF:ään. Wännström voitti J20 SuperElitin mestaruuden vuonna 2009 sekä hopeaa vuosina 2008 ja 2010. Kaudella 2009–2010 hän voitti sarjan piste- ja maalipörssin tekemällä 35 runkosarjaottelussa tehot 30+27=57. Wännström debytoi samalla kaudella myös Elitserienissä, jossa hän pelasi 18 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun ilman tehopisteitä. 
St. Louis Blues varasi Wännström toisella kierroksella 44. pelaajana kesällä 2010. Hän oli varaustilaisuuden kolmantena varattu ruotsalaispelaaja. Samana kesänä Wännströmin varasi myös KHL-joukkue Salavat Julajev Ufa kolmannella kierroksella numerolla 72. Wännströmille kausi 2010–2011 oli tulokaskausi Elitserienissä. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla HockeyAllsvenskan-joukkue Leksands IF:ssä marraskuussa 2010. 
Kesäkuussa 2011 Wännström teki kolmivuotisen tulokassopimuksen St. Louis Bluesin kanssa, mutta hän sopi samalla pelaavansa kauden 2011–2012 vielä lainalla Brynäsissä. Wännströmin kausi toi 43 runkosarjaottelussa tehot 8+7=15. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden keväällä 2012. Kaudeksi 2012–2013 Wännström siirtyi Bluesin organisaatioon, jossa hän pelasi AHL-joukkue Peoria Rivermenin ja ECHL-joukkue Evansville IceMenin välillä, kunnes seura lainasi Wännströmin loppukaudeksi takaisin Brynäsin vahvuuteen tammikuun 2013 lopulla. Kaudesta 2013–2014 hän pelasi valtaosan Bluesin uudessa farmijoukkue Chicago Wolvesissa, mutta Wännström pelasi myös neljä ottelua sarjatasoa alempana ECHL:n Kalamazoo Wingsissa. Heinäkuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa. Kauden 2014–2015 Wännström pelasi kokonaan Wolvesissa.
Wännström siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella SHL:n nousijajoukkue Rögle BK:hon. Hän jakoi 14 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Jordan Smothermanin kanssa. Kausi 2016–2017 Wännströmillä päättyi kuitenkin vain 20 ottelun jälkeen loukkaantumiseen. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella HV71:een. Wännströmin loukkaantumiset kuitenkin jatkuivat ja hän pelasi runkosarjassa vain 26 ottelua.
Lehmilampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Iso Kivijärven valuma-alueeseen (35.663) se kuuluu.
Wienin päärautatieasema

Wienin päärautatieasema (saks. Wien Hauptbahnhof, lyh. Wien Hbf) on rautatieasema Wienissä Itävallassa. Asema korvasi entisen Südbahnhofin pääteaseman kauttakulkuasemalla, joka yhdistää neljä Wieniin johtavaa päärautatielinjaa, jotka tulevat pohjoisesta, idästä, lännestä ja etelästä. Rautatieasema avattiin virallisesti 10. lokakuuta 2014, mutta kokonaisuudessaan kompleksin on tarkoitus valmistua vuoden 2015 aikana.
Aymen Ayari

Ura

Ayari aloitti uransa AS Gabèsissa pelattuaan sitä ennen Espérancen nuorten joukkueessa. Sittemmin hän pelasi alasarjan seuroissa ennen siirtymistään Monastiriin, jossa hän pelasi yhteensä 2 kautta tehden muun muassa viimeisellä kaudellaan seitsemän maalia. Ayari siirtyi 26. toukokuuta 2009 kahden vuoden sopimuksella ES Saheliin, jonne siirtyi häntä aikasemmin entinen Monastirin valmentaja Lotfi Rhim. Toukokuussa 2010 ES Sahel ilmoitti vapauttaneensa puolustajan sopimuksesta.
Kesällä 2010 Ayari siirtyi Stade Tunisieniin.