google/wiki40b huggingface dataset:
Suupohjan Sanomat

Historia

Kristiinankaupunkiin perustettiin seudun ensimmäinen sanomalehti Ahti - aaltojen kuningas. Se oli entisen Vaasan läänin toinen suomenkielinen sanomalehti, sillä vain kuukausi ennen sitä aloitti läänin pääkaupungissa ilmestymisensä Waasan Sanomat.
Suupohjan Sanomien historia alkaa vuodesta 1897, jolloin marraskuun 20. päivänä ilmestyi Suupohjan Kaiun näytenumero. Varsinaisen ilmestymisensä lehti aloitti vuonna 1898. Vuonna 1920 nimeksi tuli Kristiinan Sanomat ja vuodesta 1933 lehti on ilmestynyt Suupohjan Sanomat nimellä.
Ahdin ja Suupohjan Kaiun perustaja oli kristiinalainen kauppias ja suomalaisuusmies Wilho Parmanen, joka monin tavoin edisti suomalaisuusaatetta paikkakunnalla ja lähiseudulla. Wilho Parmasen ohella Suupohjan sanomien pitkän historian keskeisiä henkilöitä ovat Kaarlo J. Paasonen, joka lehtiyrityksen omistajana, toimittajana ja sittemmin myös päätoimittajana kolmen vuosikymmenen ajan luotsasi Suupohjan Kaikua ja Kristiinan Sanomia monien vaikeuksien keskellä. Lisäksi Jorma Kiuasperä, jonka päätoimittaja- ja yritysjohtajaura kesti liki 33 vuotta. Kiuasperän perheen omistuksessa Suupohjan Sanomat, sitä julkaissut Kristiinan Sanomalehti Oy ja lehteä painanut Suupohjan Kirjapaino kokivat voimakkaan niin toimituksellisen, teknisen kuin taloudellisen nousukauden.
Esisopimus yrityksen myymisestä syntyi Ilkka Oy:n kanssa  28.1.1989 ja kauppakirjan osapuolet allekirjoittivat 27.6.1990. Kristiinan Sanomalehti Oy fuusioitiin vuoden 1995 lopulla emoyhtiö Ilkka Osakeyhtiöön. Kristiinankaupungissa Suupohjan Sanomat työllistää tällä hetkellä kahdeksan henkilöä. (Lähde: Martti Pänkälä: Suupohjan Sanomat 1897 - 1997)
Jorma Suokko

Jorma Ilmari Suokko (s. 27. toukokuuta 1940 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja.
Suokko oli SM-sarjassa Kooveen luottopuolustajia kaudet 1958–1969. Hän oli hyökkäykseen panostavan joukkueen alakerran tuki. Suokko oli voittamassa 1968 Kooveen historian ainoata Suomen mestaruutta. SM-sarjassa Suokon saldoksi jäi 43 + 52 = 95 pistettä 202 ottelussa.
Suokko edusti Suomea kolmissa MM-kisoissa (Geneve ja Lausanne 1961, Colorado Springs 1962, Tukholma 1963) ja Innsbruckin olympialaisissa 1964 . Yhteensä hän pelasi 68 A-maaottelua.
Koovee-uransa jälkeen Suokko siirtyi Vaasan Sportin pelaajavalmentajaksi ja nosti joukkueen aina liigaan asti. Liigassa hän toimi Sportin valmentajana. Suokon johdolla jalkapallokaupunkiin luotiin pohjat menestyvälle jääkiekkoseuralle.
Pekka Pihlanto

Pekka Hemminki Pihlanto (s. 1938) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on ollut vuodesta 1985 Turun kauppakorkeakoulun laskentatoimen professori. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet yrityksen rahoitus ja laskentatoimi. Hän jäi eläkkeelle 2003.
Richard Proenneke

Richard Louis ”Dick” Proenneke (4. toukokuuta 1916 Iowa – 20. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen luontoharrastaja, joka eli Alaskan syrjäseudulla 30 vuotta muun muassa luonto- ja säähavaintoja tehden. Aikaisemmin hän oli tehnyt työkseen maataloustöitä. Proenneke vieraili Twin Lakesin alueella ensimmäistä kertaa vuonna 1962. Vuonna 1967 hän alkoi rakentaa sinne mökkiä, joka valmistui seuraavana vuonna.
Proenneken päiväkirjat toimitti kirjamuotoon hänen ystävänsä Sam Keith ja kirja One Man’s Wilderness julkaistiin 1973. Toisen osan, More Readings From One Man’s Wilderness, toimitti vuosien 1974–1980 päiväkirjojen perusteella Proenneken ystävä John Branson. Hänen omien videoidensa pohjalta tehtiin dokumenttielokuva Alone in the Wilderness vuonna 2003.
Alinen Kirjasjärvi

Maantietoa

Järven pituus on 1,0 kilometriä, leveys 650 metriä ja sen pinta-ala on 38 hehtaaria. Se sijaitsee Kirjasjärvensuon ja Kelkkasuon välissä yhdessä Ylisen Kirjasjärven kanssa. Järven läheisyydessä on kolme peltoaluetta. Suo on tiheästi ojitettu ja monet suo-ojista laskevat järveen. Yksi suo-ojista toimii samalla Ylisen Kirjasjärven laskuojana. Järven laskuoja on ilmeisesti suo-alueen johto-oja, joka lähtee järven itäpäästä peltoalueen eteläpuolelta. Se virtaa suoraksi kaivettuna 2,2 kilometriä Hannakeitaan läpi, jonka jälkeen se yhtyy Laholuomaan. Koska alue on hyvin tasaista, voi järvellä olla toinenkin laskuoja. Se lähtisi silloin järven lounaiskulmasta ja kulkisi 3,4 kilometriä Kirjaskylään, josta se jatkaisi Kirjaluomana 3,6 kilometriä Kuusijärveen. Laholuoma on kuitenkin järven virallinen laskuoja. Järvellä on kaksi luotoa ja yksi 60 metriä pitkä saari. Ne ovat asumattomia. Rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä. Ranta on pääasiassa suo- ja metsämaata, mutta kolmessa kohdassa rantaan rajoittuu peltomaata. Järven läheisyydessä sijaitsee kaksi maataloa ja järven rannoille on rakennettu noin 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13245 harautuvalta kylätieltä.
Eugène Carrière

Eugène Anatole Carrière (18. tammikuuta 1849 Gournay-sur-Marne, Seine-et-Oise Ranska – 27. maaliskuuta 1906 Pariisi) oli ranskalainen symbolisti, fin de sièclen taiteilija. Hänelle on ominaista yksivärinen ruskea paletti. Hän oli kuvanveistäjä Rodinin läheinen ystävä, ja häneltä saivat vaikutteita Matisse ja Picasso (Carrièren yksivärisen tyylin on nähty vaikuttaneen Picasson siniseen kauteen).
Carrière opiskeli Pariisissa École des Beaux-Artsissa ja myöhemmin Cabanelin johdolla. Ranskan–Saksan sodan aikana hän oli jonkin aikaa vankina Dresdenissä, missä Rubens teki hänen pysyvän vaikutuksen, kuten ilmenee nuoruudentöiden vahvoista väreistä. Noin 1890 hän omaksui harmaan utuisen väriskaalan, jossa oli hänen taiteelleen niin ominaisia valon ja varjon vastakohtaisuuksia mutta jota kukaan muu taiteilija ei ole kyennyt aidosti jäljittelemään. Hänen aiheensa ovat yleensä kotipiiristä, ja yhä uudelleen hän kuvaa vaimoaan. Ensimmäinen niistä, Nuori äiti (1879), on nykyisin Avignonin museossa, sen jälkeen tulivat Sairas lapsi (Montargis) ja loistava kuvanveistäjä Devillez'n muotokuva.
Carrière kuului sesessionismin johtohahmoihin ja oli perustamassa Société Nationale des Beaux-Artsia, jossa oli esillä hänen teoksistaan muun muassa Uni (1890), kuuluisa muotokuva Paul Verlainesta (1891, Luxembourg), Äitiys (1892, Luxembourg), Kristus ristillä (1897) ja Madame Menard-Dorian (1906). Hän myös suunnitteli muistomerkin Verlainelle Rodinin tyyliin ja kirjoitti kauniisti ja kiinnostavasti taiteesta. Pariisin musée d'Orsayssa on muutamia hänen teoksiaan.
Lotinapelto

Kaupunkikunta

Nykyiseen Lotinapellon kaupunkikuntaan kuuluvat itse Lotinapellon kaupungin lisäksi seuraavat kylät: Gorka (Горка), Zaostrovje (Заостровье), Kovkenitsy (Ковкеницы), Šamokša (Шамокша) ja Šotkusa (Шоткуса) sekä Zaostrovjen ja Šotkusan asemakylät.

Historia

Kaupunki syntyi Mokrišvitsan kylän paikalle paikkaan, johon Pietari Suuri perusti vuonna 1702 Aunuksen laivanveistämön. Vuonna 1703 sieltä valmistui Itämeren laivaston ensimmäinen alus, 28-tykkinen fregatti Štandart. Kaikkiaan telakalla valmistettiin nelisensataa alusta. Venäjänkielinen nimi tarkoittaakin 'laivojen peltoa.' Kaupunginoikeudet Lotinapelto sai  1785.  Telakkateollisuuden kehittyessä Pietarissa Lotinapellon telakka lakkautettiin 1830.
Jatkosodan asemasotavaiheen aikana kaupunki oli suomalaisten ja neuvostoliittolaisen joukkojen välisellä rintamalinjalla.

Liikenneyhteyksiä

Lotinapelto on valtakunnallisen Pietarista Murmanskiin johtavan M18-valtatien varrella, Pietariin on 220 km. Lodeinoje Polen rautatieasema on yksi Murmanskin radan asemista. Etäisyys Olhavaan 122 km ja Petroskoihin 162 km. Syvärin rannalla Lotinapelto on Volgan–Itämeren vesitien, joka johtaa  Laatokan ja Nevan kautta Pietariin. Pari kilometriä kaupunkikeskustasta kaakkoon sijaitsee lentokenttä, jossa vuoteen 2009 saakka toimi 177. hävittäjälentorykmentin tukikohta ja Lotinapellon sotilaslentoasema.
Mihai Tudose

Opiskelu

Tudose opiskeli hallintotieteitä Dimitrie Cantemirin kristillisen yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa Bukarestissa ja valmistui vuonna 1995.
Vuonna 2001 hän suoritti Galațin yliopistossa jatko-opintoja liike- ja taloushallinnossa ja vuonna 2006 kansallisen turvallisuuden jatkokurssin Romanian tiedustelupalvelun Kansallisen turvallisuuden korkeakoulussa. Samana vuonna hän suoritti johtamisen erikoistumisopintoja kansalliseen turvallisuuteen erikoistuneessa Marshall-keskuksessa Saksan Garmisch-Partenkirchenissä sekä suoritti Romanian Maanpuolustuskorkeakoulun jatkokurssin Bukarestissa.
Vuosina 2006−2007 Tudose suoritti maisterintutkinnon eurooppalaisesta talouspolitiikasta. Hän on opiskellut myös viestinnän ja suhdetoiminnan hallintaa Galațin yliopistossa, aseellisten konfliktien arviointia ja ratkaisua Georgetownin yliopistossa Yhdysvalloissa ja matkailun kehittämistä ("Matkailu kestävän alueellisen kehityksen kontekstissa").
Vuonna 2010 Tudose valmistui filosofian tohtoriksi sotatieteistä väitöskirjansa aiheena "Kriittisen infrastruktuurin suojelu".

Ura poliitikkona

Vuonna 1992 Tudose liittyi sosiaalidemokraattisen FDSN-puolueen jäseneksi, kun FDSN perustettiin. Puolueen perustajat olivat eronneet Romanian vallankumouksen jälkeen hallinneesta FSN-puolueesta.
Vuonna 2000 Tudose valittiin kansanedustajaksi Romanian parlamenttiin. Vuosina 2000−2007 hän toimi Euroopan neuvoston varajäsenenä ja vuosina 2007−2014 jäsenenä.
Helmikuusta kesäkuuhun 2017 Tudose toimi PSD:n johtaman Sorin Grindeanun hallituksen talousministerinä, kunnes hallitus kaatui 21. kesäkuuta 2017 ja Grindeanu syrjäytettiin PSD:n sisäisessä valtakamppailussa. Myös Tudosea on pidetty romanialaisessa mediassa syypäänä siihen, ettei hallitus ole toteuttanut uudistuksia.
29. kesäkuuta 2017 Tudose aloitti Romanian pääministerinä. Tudose menetti oman puolueensa tuen tammikuussa 2018 ja ilmoitti eroavansa. Kiistan taustalla oli Tudosen vaatimus sisäministerin erosta. Hän syytti tätä myös julkisesti valehtelusta. Sisäministerillä oli kuitenkin puoluejohdon tuki.
Saudi-Arabian ja Irakin välinen neutraali alue

Saudi-Arabian ja Irakin välinen neutraali alue, myös puolueeton vyöhyke tai neutraali vyöhyke, oli Saudi-Arabian ja Irakin välissä vuosina 1922–1991 sijainnut, 7 000 km²:n laajuinen  mihinkään valtioon kuulumaton alue. 
Irakia Kansainliiton mandaattialueena hallinnut Ison-Britannia ja
Nejdin sulttaani­kunta tekivät 5. toukokuuta 1922 Mohammerahissa (nyk. Khorramshar) sopimuksen, joka lopetti näiden valtioiden väliset viha­mielisyydet. Myöhempien neuvottelujen tuloksena 2. joulukuuta 1922 alle­kirjoitettiin Uqairin sopimus, jossa vahvistettiin Nejdin ja Irakin välinen raja ja muodostettiin niiden välinen neutraali alue. Nejd yhdistettiin myöhemmin Hijazin kanssa Saudi-Arabiaksi.
Neutraalille alueelle tai sen läheisyyteen ei saanut rakentaa sotilaallisia eikä muitakaan pysyviä rakennuksia. Molempien maiden paimentolaisilla oli alueella vapaa kulkuoikeus.
Alue jaettiin hallinnollisesti vuonna 1975 ja rajasopimus vahvistettiin vuonna 1981. Tuntemattomista syistä sopimusta ei tallennettu Yhdistyneiden kansa­kuntien arkistoon, eikä kenellekään Irakin ja Saudi-Arabian ulkopuolella tiedotettu muutoksesta tai näytetty uutta rajaa esittäviä yksityis­kohtaisia karttoja. Kun Persianlahden sota vuonna 1991 oli lähellä, Irak peruutti kaikki Saudi-Arabian kanssa vuoden 1968 jälkeen tekemänsä kansain­väliset sopimukset. Vastatoimena Saudi-Arabia rekisteröi kesäkuussa 1991 YK:ssa kaikki aikaisemmat Irakin kanssa tekemänsä raja­sopimukset. Tämän jälkeen Saudi-Arabian ja Irakin välistä neutraalia aluetta ei enää virallisesti ollut olemassa.
Useimpiin nykyisiin virallisiin karttoihin ei enää ole merkitty tätä suunnilleen suunnikkaan muotoista neutraalia aluetta, vaan sen läpi on merkitty raja suunnilleen alueen keski­pisteen kautta. Esimerkiksi Yhdysvaltain maan­tieteellinen virasto katsoi, että tällä alueella on olemassa vain liki­määräinen, ei tarkoin määriteltyä rajaa.
Saudi-Arabian ja Irakin välisellä neutraalilla alueella oli aikaisemmin ISO 3166 -koodit NT ja NTZ. Näitä koodeja lakattiin käyttämästä vuonna 1993. Alueen FIPS 10-4 -koodi oli IY, jota poistettiin käytöstä vuonna 1992.
Management Institute of Finland MIF

Perustietoja MIFin liiketoiminnasta

Vuonna 2018 Management Institute of Finland -konsernin liikevaihto oli 4,9 miljoonaa euroa ja liiketulos 0,5 miljoonaa euroa. Yhtiöllä on 40 koulutusasiantuntijaa ja lähes 300 verkostokouluttajaa. Koulutuksiin osallistui vuonna 2018 6 000 koulutettavaa 300 asiakasorganisaatiosta.

Historia

Sodan jälkeen Suomeen tarvittiin nopeasti uusia työnjohtajia ja koulutusta varten perustettiin Johtamistaidon opisto JTO vuonna 1946. 1960-luvulla Suomessa elettiin jo todellista vienti-innostuksen aikaa. Vientituotteiden valikoima laajeni ja teollinen muotoilu kukoisti. Samoihin aikoihin huomattiin, että hyvien tuotteiden ja kontaktien lisäksi tarvittiin tietoa kohdemaista sekä kielitaitoisia vientimarkkinoinnin osaajia. Tätä tarkoitusta varten perustettiin 1962 Vientikoulutussäätiö, myöhemmin Kansainvälisen kaupan koulutuskeskus Fintra.
Inforin historia juontaa vuoteen 1987, jolloin perustettiin Teollisuuden Tietopaketti Oy. Vuonna 1996 Tietopaketti fuusioitiin Oy Inforfilm Ab:n kanssa ja yhtiön nimi muutettiin Inforviestinnäksi. Vuosina 2003–2004 Inforin koulutustoiminta laajeni viestinnän lisäksi markkinoinnin ja henkilöstötyön koulutuksen. Vuoden 2005 keväällä Infor julkaisi ensimmäiset henkilöstötyötä ja markkinointia käsittelevät kirjansa ja laajensi myös näille aloille suunnattua koulutustarjontaansa. Infor-nimestä tuli yrityksen virallinen nimi Raute Oyj:n luovuttua rekisteröimästään aputoiminimestä keväällä 2006. Infor Oy ja sen tytäryhtiö Infor Consulting Oy yhdistyivät 1.12.2009. Infor Consultingin toiminta siirtyi Inforin alaisuuteen itsenäiseen liiketoimintayksikköön.
Infor Oy yhdistyi Johtamistaidon Opiston ja Fintran kanssa 2. heinäkuuta 2012. Uuden yrityksen nimeksi tuli Management Institute of Finland MIF Oy. 1.1.2015 Tieturi Oy ja Aspectum Consulting Oy yhdistyivät Management Institute of Finland MIF Oy:öön. 1.1.2017 lähtien Tieturi Informator Group eriytettiin omaksi segmentikseen Soprano Oyj:ssä.
Krister Åberg

Krister Åberg (s. 6. lokakuuta 1958 Porvoo)  on suomalainen iskelmälaulaja, jonka ensimmäinen single Mä poltan loppuun tätä kynttilää / Yössä Tokion ilmestyi vuonna 1985. Vuonna 1986 Åberg osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella Sä häivyit yöhön. Åberg on soittanut useamman yhtyeen kitaristina mm. Kirkan, Muskan ja Dannyn.
Jorma Lehtosalo

Jorma Juhani Lehtosalo (s. 23. kesäkuuta 1945 Helsinki) on suomalainen urheiluvalmentaja ja entinen kilpameloja.
Lehtosalo edusti Suomea melojana kaksissa olympialaisissa, lajina kajakkinelosten 1 000 metriä. Méxicossa 1968 hän sijoittui viidenneksi ja Münchenissä 1972 seitsemänneksi. Molempiin miehistöihin kuuluivat myös Heikki Mäkelä ja Ilkka Nummisto. Lisäksi mukana oli vuonna 1968 Karl-Gustav von Alfthan sekä vuonna 1972 Kari Markkanen. EM-kilpailuissa Lehtosalo sijoittui seitsemänneksi vuonna 1969 ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti samana vuonna pronssia.
Seuratasolla 184-senttinen Lehtosalo edusti Vanajaveden Vesikkoja, Melaveikkoja, Helsingin Nykyaikaisia 5-ottelijoita ja Canoaa. Hän voitti yhteensä 15 Suomen-mestaruutta.
Lehtosalo on toiminut pitkään valmentajana melonnan lisäksi myös ampumahiihdossa.
Hammarön kunta

Kuntajaon kehitys

Hammarön maalaiskunta muutettiin vuonna 1950 Hammarön kauppalaksi ilman alue muutoksia. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa kauppala muutettiin nykyiseksi Hammarön kunnaksi. Hammarö ja Munkforsin kunnat ovat ainoat Värmlannin läänin kunnat, jotka koostuvat ainoastaan yhdestä entisestä pitäjästä.

Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Hammarön piiri.
Kosan piiri

Kosan piiri (ven. Коси́нский райо́н, Kosinski raion; komipermjakiksi Кöсла́дор райо́н, Köslador raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 3 462 neliökilometriä. Asukkaita on 7 600 henkeä (vuonna 2009).
Kosan piiri sijaitsee Permin Komin itäosassa. Koillisessa se rajoittuu Tšerdynin, idässä Solikamskin ja Usoljen, etelässä Kudymkarin, lännessä Jurlan ja Kotšovon sekä luoteessa Gainyn piireihin. Pinta-alasta yli 90 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat hiekka ja sora, savi, turve ja kivennäisvedet. Seudulla virtaa Kosa-joki.
Piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Kosa, Levitši, Svetlitsa (keskuspaikka Novaja Svetlitsa) ja Tšazevo. Hallinnollinen keskus on Kosan kylä, josta on 163 kilometriä Kudymkariin, 256 kilometriä Solikamskiin ja 338 kilometriä Permiin. Asutuskeskuksia on yhteensä 59.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 71,7 % komipermjakkeja ja 25,7 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkee Kosan ja Solikamskin välinen maantie. Tärkeimmät elinkeinot ovat metsäteollisuus sekä maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon.
Piirissä toimii 13 yleissivistävää koulua, ammattikoulu, musiikkikoulu ja lasten luomistyön keskus. Kulttuurilaitoksia ovat 21 kulttuuri- ja vapaa-ajankeskusta sekä 14 kirjastoa. Paikallislehtenä ilmestyy Komi-Permjatskije vesti (”Permin Komin viestit”).
Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluu Kosan ortodoksinen kirkko.
Perintö (vuoden 1976 elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Hitchcockin viimeisen elokuvan jäävän ”lupsakkaaksi konnastelukomediaksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Chord Overstreet

Varhainen elämä

Overstreet syntyi Nashvillessä, Tennesseessä. Hänen äitinsä Julie Miller on make-up-artisti ja isä Paul Overstreet on countrymuusikko. Hänellä on isoveli Nash, joka soittaa yhtyeessä Hot Chelle Rae, sekä neljä sisarta. Hänet on nimetty musiikillisen termin (engl. chord ’sointu’) mukaan.

Yksityiselämä

Overstreet on seurustellut näyttelijä Emma Robertsin kanssa.
Taru Mäkelä

Taru Mäkelä (s. 1. huhtikuuta 1959 Tampere) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on toiminut myös tuottajana, leikkaajana ja näyttelijänä.
Mäkelä opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella ja valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1989. Hän on myös humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta. Mäkelä aloitti uransa ohjaajana 1980-luvulla Yleisradiossa, jossa hän kirjoitti ja ohjasi Hymyhuulet-viihdesarjaa. Hän on ohjannut kolme pitkää elokuvaa: Pikkusisar (1999), Varasto (2011) ja Mieletön elokuu (2013). Joulukuussa 2014 sai ensi-iltansa Mäkelän ohjaama Sinikka Nopolan kirjojen henkilöhahmoihin pohjaava komedia Eila, Rampe ja Likka.
Vuosina 2005–2010 Mäkelä oli Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsen. Hän toimi Suomen Elokuvaohjaajaliiton puheenjohtajana vuosina 2006–2008.
Mäkelä on sairastanut syöpää kolmasti, viimeksi etäpesäkkeistä maksassa vuonna 2017.
Mäkelän suku on toiminut elokuva-alalla 1920-luvulta. Mäkelän setä oli elokuvatuottaja Mauno Mäkelä ja isoisä suomalaisen elokuva-alan vaikuttaja Väinö Mäkelä. Hänen serkkunsa Jukka Mäkelä oli yksi Finnkinon perustajista. Taru Mäkelän ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva Saalis – Tarua ja totta Mäkelän suvusta (2007) kertoo hänen sukunsa vaiheista. Vuonna 2005 Mäkelä perusti miehensä, elokuvaohjaaja Jouko Seppälän kanssa elokuvatuotantoyhtiö Kinoston, jolla nimellä myös hänen isoisänsä yritys aikoinaan oli.
Innocentius II

Paavi Innocentius II (k. 24. syyskuuta 1143) oli paavina 14. helmikuuta 1130 – 24. syyskuuta 1143. Hänen oikea nimensä oli Gregorio Papareschi di Guidoni. Paavi Paschal II teki hänestä kardinaalin. Tässä ominaisuudessa hän seurasi paavi Gelasius II:sta tämän pakomatkalla Ranskaan. Paavi Calixtus II käytti häntä useissa tärkeissä tehtävissä, kuten Wormsissa, jossa solmittiin rauha Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa 1122 (ks. Wormsin konkordaatti).
14. helmikuuta Innocentius valittiin pikaisesti kuolleen Honorius II:n seuraajaksi. Hänen oppositionsa valitsi kohta Pietro Pierleonin vastapaavi Anacletus II:ksi. Innocentius ei pystynyt pitämään asemiaan Roomassa, vaan lähti Pisan ja Genovan kautta Ranskaan, jossa Bernhard Clairvauxlainen varmisti hänelle papiston ja hovin tuen. Samana vuonna lokakuussa Saksan Lothar II ja tämän piispat hyväksyivät hänet kirkolliskokouksessa Würzburgissa. Tammikuussa 1131 hän keskusteli hyvässä hengessä Englannin kuninkaan Henrik I:n kanssa. Elokuussa 1132 Lothar lähti sotilaineen Italiaan tarkoituksenaan sekä vastapaavin syrjäyttäminen, että oma kruunaamisensa keisariksi. Kruunajaiset pidettiin Lateraanikirkossa 4. heinäkuuta 1133, mutta muuten sotaretki osoittautui hedelmättömäksi. Myöskään vuoden 1136 sotaretki ei lopettanut paavien välistä kiistaa, joka ratkesi vasta Anacletus II:n kuolemaan 25. tammikuuta 1138. Rauha palautui kirkkoon lopulta toisessa lateraanikonsiilissa 1139.
Paavin viimeiset vuodet olivat tulosten puolesta yhtä köyhiä kuin ensimmäisetkin. Hänen työnsä Rooman puolesta lähes kumoutui Rooman ja Tivolin välisessä riidassa, johon Innocentius II sekaantui. Roomalaisten tavoitteena oli alistaa Tivoli määräysvaltaansa, mutta paavi ei tähän suostunut. Lopulta roomalaiset karkottivat hänet kaupungista, joka julistautui tasavallaksi ja sen senaattia johti patriisi Giordano Pierleoni. Lisäksi hän oli riidoissa Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n kanssa. Tämän kaiken kaaoksen keskellä hän lopulta menehtyi syyskuussa vuonna 1143.
Spelttivehnä

Historiaa

Speltin alkukodin on arveltu olevan Etu-Aasiassa tai Lähi-idän – Kaakkois-Euroopan alueella. Arkeologisia havaintoja speltin käytöstä on yli 8 000 vuoden takaa. Kasvi tunnettiin Euroopassa viimeistään myöhäisneoliittisella kaudella (2500–1700 eaa.). Pronssikaudella speltti levisi laajoille alueille, ja rautakaudella (750–15 eaa.) se oli yksi tärkeimmistä viljelykasveista Keski-Euroopassa. Vuoteen 500 eaa. mennessä speltistä oli tullut yksi tärkeimmistä viljoista myös Britanniassa. Arkeologiset todisteet osoittavat, että speltti tunnettiin myös Rooman valtakunnassa. Keskiajalla sitä viljeltiin nykyisessä Sveitsissä, Tirolissa ja Saksassa, jolloin sen käyttö oli huipussaan. Se joutui kuitenkin väistymään heikompien mutta satoisampien vehnälajien kuten durumvehnän ja osin myös tavallisen leipävehnän tieltä. Speltin puinti oli myös hankalaa, sillä sen jyvä on lujan kuoren sisällä.
Speltin korvasi suurempia satoja antava (leipä)vehnä (Triticum aestivum) viimeistään 1800-luvulla. Spelttivehnän viljelypinta-ala ja saatavuus on viime vuosina parantunut merkittävästi lajin tultua suositummaksi. Sitä viljellään Etelä-Saksassa, Sveitsissä ja Belgiassa. Suomessa spelttivehnän viljely aloitettiin uudelleen 1990-luvulla. Speltin viljelyala Suomessa vuonna 2006 oli 860 hehtaaria. Spelttivehnän väitetään kestävän paremmin tuholaisia kuin vehnän, ja se sopisi siksi paremmin luomuviljelyyn. Siinä on runsaasti kuitua ja nykyvehnään verrattuna paljon proteiinia.
Speltin kuorimiseen tarvitaan erityinen kone, jotta se ei vahingoitu. Tavallisessa vehnämyllyssä alkio vaurioituu ja saanto on selvästi pienempi.