google/wiki40b huggingface dataset:
Viljo Kajava

Elämä ja tuotanto

Viljo Kajavan vanhemmat olivat Konrad Johannes Kajava ja Martta Johanna o.s. Granlund. Kajavan puoliso oli Maj Inkeri Aulio vuodesta 1933 lähtien, ja heillä oli yksi lapsi Maija (1942). Lapsuudessaan hän joutui kokemaan vuoden 1918 sodan Tampereen valtauksen, mikä näkyi yhteiskunnallisena painotuksena hänen tuotannossaan.
Kajava suoritti ylioppilastutkinnon monia merkkimiehiä tuottaneessa Hämeenlinnan lyseossa, jonka koululehteen Vasamaan hän kirjoitteli runoja.
Kajava opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän aloitti kirjailijana 1930-luvun puolivälissä. Hänen tuotantonsa oli hyvin yhteiskunnallista ja vasemmistolaista. Hän kuului keskeisenä jäsenen kirjailijayhdistys Kiilaan. Talvisota vuosina 1939–1940 oli Kajavalle suuri murros, ja hän siirtyi tuotannossaan yhteiskunnallisuudesta luontoaiheiseen ja impressionistiseen lyriikkaan.
Runoudessa Kajava oli merkittävä vapaarytmisen runon puolustaja ja uudistaja Suomessa. Hänellä oli voimakas vaikutus 1950-luvun suomalaisiin kirjallisuuden modernisteihin. Yhteiskunnallinen tietoisuus teki paluun Kajavan tuotantoon 1960-luvun runoissa, joka oli vilkkaan yhteiskunnallisen keskustelun ja suuren muutoksen vuosikymmen. Kuitenkin luonnon ja ihmisen vuorovaikutus pysyi mukana Kajavan tuotannossa koko hänen elämänsä ajan.
Kajava oli hyvin tuottelias kirjoittaja ja vielä 87-vuotiaana hän julkaisi runokokoelman ”Vielä piirrän viivan”, joka ilmestyi vuonna 1996. Runoteoksen teemat olivat samoja, joita Kajava oli viljellyt pitkän kirjoittajauransa aikana yhteiskunnallisuuden lisäksi, eli luonto, meri ja rakkaus.
Viljo Kajava on haudattu Hietaniemen hautausmaalle vaimonsa Maj Inkeri Kajavan kanssa sukuhautaan (Aulio-Nyman), läntinen uusiosa, kortteeri 18, linja 11.
Päivi Rahkonen

Päivi Rahkonen on Hollolan kunnanjohtaja. Hollolan kunnanvaltuuston valitessa kunnanjohtajan vuonna 2002 hän sai 31 ääntä 43:sta. Hän on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Aiemmin Rahkonen on toiminut Pukkilan ja Elimäen kunnanjohtajana Vuonna 2009 hän haki Kouvolan ja vuonna 2015 Hyvinkään kaupunginjohtajaksi.
Luotonen (Savitaipale)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 39 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 800 metriä leveä. Sillä on neljä saarta, joiden yhteispinta-ala on 1,6 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Matalajärven valuma-alueeseen (14.194) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,2 metriä mpy.
Malcolm Page

Ura

Page saavutti Nathan Wilmotin kanssa olympiakultaa 470-luokasta vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä. Page saavutti olympiakultaa samasta luokasta myös vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta, nyt Mathew Belcherin kanssa. Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Page kilpaili Wilmotin kanssa ollen 12:s.
MM-kilpailuista Page on saavuttanut kuusi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Mitaleista kolme kultaa on tullut Belcherin kanssa, loput mitalit Wilmotin kanssa.
Pagen valmentajana toimii Victor Kovalenko. Hän aloitti purjehduksen jo kahdeksanvuotiaana.
Heinähukka

Koko ja ulkonäkö

Heinähukan koiraat ja naaraat eroavat ulkonäöltään jonkin verran. Koirasperhoset ovat punertavan ruskeita ja naaraat vaalean rusehtavanharmaita. Etusiiven poikki kulkee molemmilla sukupuolilla kaksi kapeaa, vaaleaa raitaa kun takasiipien väritys on tasainen. Erotuksena muista samantapaisista lajeista, heinähukan etusiivessä ei ole vaaleaa keskitäplää. Koirailla on tuuheat, sulkamaiset tuntosarvet. Siipiväli on 40–65 mm ja naarasyksilöt ovat selvästi koiraita kookkaampia.
Nuori toukka on tumma ja siinä on kapeita, keltaisia poikkijuovia. Täysikasvuinen toukka on silmiinpistävä, jopa kymmensenttinen ja mustanruskea. Toukat ovat kokonaan tuuhean karvan peittämiä ja ihokontakti karvojen kanssa voi aiheuttaa voimakkaan allergisen reaktion.

Levinneisyys ja lentoaika

Heinähukka on hyvin yleinen laji Oulun korkeudelle saakka. Lentoaika on Suomessa kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana ja tavallisimmin heinähukan tapaa syksyllä toukkien etsiessä talvehtimispaikkaa tai keväällä kun toukat lähtevät uudestaan liikkeelle. Toukat koteloituvat keväällä maahan rakentamansa harvan, putkimaisen kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää 5–8 viikkoa.
Heinähukkaa tavataan kaikenlaisissa heinää kasvavissa ympäristöissä. Koiraat lähtevät lentoon iltapäivällä, yleensä aurinkoisella säällä. Naaraat piileskelevät kasvillisuuden seassa ja aktivoituvat vasta hämärän tullessa. Naaraat käyttävät feromoneja houkutellakseen koiraita luokseen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, naaraat koiraita useammin.
Naaras munii noin 250 munaa heinille 30–40 munan ryhmiin. Toukat ovat aktiivisia öiseen aikaan.

Ravintokasvi

Toukka elää monilla ravintokasveilla, mm. eri heinälajeilla (Poaceae), koivuilla (Betula), pajuilla (Salix), mustikalla (Vaccinium myrtillus), kanervalla (Calluna vulgaris) ja vadelmalla (Rubus idaeus). Talvehtinut toukka ja aikuinen perhonen eivät syö mitään.
Maailmanvallankumous

Maailmanvallankumous on marxilainen käsite, jonka mukaan kommunistinen ja/tai sosialistinen työväenluokka kaataa kapitalismin kaikissa maailman valtioissa, joskaan ei välttämättä samanaikaisesti. 
Kommunistien propagoima työväenluokka koki suuria uhrimääriä vaatineen ensimmäisen maailmansodan olevan vanhojen valtarakenteiden ylläpitämän kansojen alistamisen huipentuma. 1900-luvun alkupuolella kapitalistisen järjestelmän nähtiin olevan kuin ketju, joka muodostuu kansallisvaltioiden lenkeistä. Yhden lenkin murtuminen tulisi vaikuttamaan muihin lenkkeihin. Lokakuun vallankumous Venäjällä vuonna 1917 käynnistikin vallankumousten ja kapinoiden sarjan. Sosialistit ja kommunistit kävivät kapinaan muun muassa Suomessa, Saksassa, Baijerissa, Unkarissa ja Italiassa. Kommunistien puheissa näiden valtioiden nähtiin liittyvän mukaan maailmanvallankumoukseen.
Myöhemmin maailmanvallankumouksen välttämättömyyttä painottivat varsinkin trotskilaiset kommunistit.
Termi oli yhä laajassa käytössä 1960- ja varsinkin 1970-luvulla.
Josh Keaton

Ura

Keaton aloitti uransa ääninäyttelijänä 1990-luvulla, kun hän teki sivuääniä animaatiosarjaan Kapteeni Planeetta ja oli vuonna 1991 lyhytanimaatiossa Snoopy's Reunion Epun äänenä. Samana vuonna Keaton sai ensimmäisen pääroolinsa Paluu tulevaisuuteen -piirrossarjasta, jossa hän oli Jules Brownin äänenä vuoteen 1993 asti. Tämän aikana Keaton palkittiin Young Artist -palkinnolla parhaasta ääninäyttelemisestä. Lisäksi hän oli vielä kaksi kertaa ehdolla Young Artist -palkinnon saajaksi vuosina 1993 ja 1994. Samaan aikaan Keaton esiintyi cameorooleissa elokuvissa Muuta en jouluksi toivo (1991) ja The Newsboys – lehtipojat (1992). Piirrossarjan päätyttyä Keaton jatkoi cameoroolien tekemistä muun muassa televisiosarjaan Isojen poikien leikit (1994). 
Vuosina 1995–2002 Keaton vieraili useissa televisiosarjoissa, kuten The Secret World of Alex Mack, Chicagon lääkärit, Step by Step, Baywatch, Enkelin kosketus, General Hospital sekä Tunteita ja tuoksuja, joissa hänen roolinsa vaihtelivat cameoista näkyvimpiin vierasesiintymisiin. Näiden välissä Keaton jatkoi ääniroolien tekemistä esiintyen elokuvassa Herkules nuoren Herkuleksen äänenä. Suorituksesta Keaton huomioitiin Young Artist -palkintoehdokkuudella vuonna 1998. 
Vuoden 2002 jälkeen Keaton jatkoi televisiossa esiintymistä ja erityisesti ääniroolien parissa. Hän vieraili kerran sarjoissa Käytäväpeliä ja Teho-osasto vuonna 2002 ja vuotta hän myöhemmin näytteli elokuvassa The Even Stevens Movie. Keaton palkittiin roolistaan Young Artist -palkinnolla vuonna 2004. Tämän jälkeen Keatonia kuultiin usein videopeleissä, kuten Onimusha 3, Spider-Man 2, ShellShock: Nam '67 ja Metal Gear Solid 3. Samoihin aikoihin Keaton lainasi ääntään elokuvaan Kenguru-Jack Las Vegasissa ja vieraili televisiosarjassa Will & Grace. 2000-luvulta lähtien Keaton on toiminut myös mainosäänenä televisiomainoksille.
Will & Grace -sarjan jälkeen Keaton on tehnyt useita äänirooleja videopeleihin ja teki muun muassa sivuääniä elokuvaan Aivan villit vuonna 2006 ja vieraili animaatiosarjassa Ben 10 kahden jakson verran. Vuotta myöhemmin Keaton sai uransa merkittävimmän roolin animaatiosarjassa Hämmästyttävä Hämähäkkimies, jossa hän toimii Hämähäkkimiehen äänenä. Sarjaa alettiin esittää vuonna 2008. Alun perin Keaton koe-esiintyi Hämähäkkimiehen roolin lisäksi Harry Osbornin ja Eddie Brockin roolia varten, joista hänet valittiin Hämähäkkimiehen rooliin noin 2 000 koe-esiintyjän joukosta. Keaton oli roolissa lopulta kahden tuotantokauden verran vuosien 2008–2009 aikana. Sittemmin hän jatkoi Hämähäkkimiehen ääniroolissa videopeleissä Marvel Super Hero Squad ja Spider-Man: Shattered Dimensions. Lisäksi hän ääninäytteli vuonna 2011 videopeleissä Marvel vs. Capcom 3: Fate of Two Worlds ja Spider-Man: Edge of Time.

Muusikkona

Näyttelemisen ohella Keaton aloitti laulajanuran 1990-luvun alussa No Authority -poikabändissä, jossa hän oli mukana aina vuoteen 1999 asti. Kaksi vuotta myöhemmin yhtye hajosi. Sittemmin Keaton on pyrkinyt soolouralle ja levyttänyt muutamia kappaleita. Laulamisen ohella hän toimii musiikkituottajana Los Angelesissa.
Ukrainan kansallinen liitto

Historia

Järjestön perusti Oleg Goltvjanskyi Harkovassa 19. joulukuuta 2009. UNS järjesti mielenosoituksia ja hyökkäyksiä, joiden tarkoituksena oli pelottaa pois maahanmuuttajat ja vähemmistöt.
Goltvjanskyin seuraajaksi puolueen johtajana nousi Vitali Kryvošeev.
27. huhtikuuta 2013 Kryvošeev ilmoitti perustavansa ”sosiaalinationalistisen” puolueen Ukrainaan.
Ukrainan vuoden 2014 vallankumouksessa Ukrainan kansallisella liitolla oli merkittävä rooli. UNS:n hävittäjiä taistelee Itä-Ukrainan sodassa.
Goltvjanskyi valittiin vuonna 2015 Ljubotinin kunnanvaltuustoon.

Ideologia

Puolueen pääteema on "ei-valkoisen maahanmuuton" ja monikulttuurisuuden vastaisuus. Se oli aiemmin juutalaisvastaisempi, mutta keskittyy nykyisin lähinnä islamin kritisointiin ja vastustaa laitonta siirtolaisuutta.
Ayrshire

Ominaisuudet

Ayrshire-nauta on sarvekas ja väriltään valkoinen punaruskein laikuin. Ruskean sävyt vaihtelevat kellervänvaaleasta tummanruskeaan. Ayrshire tunnetaan tehokkaasta korsirehunkäytöstä, hyvästä lisääntymiskyvystä ja pitkäikäisyydestä. Lehmien keskimääräinen elopaino vuonna 2017 oli 604 kg. Suomen karjantarkkailussa ayrshirelehmät lypsivät vuonna 2017 keskimäärin noin 9 228 kiloa maitoa. Keskimääräinen rasvapitoisuus oli 4,45 % ja valkuaispitoisuus 3,56 %. Rotua pidetään hyväluonteisena.

Suomessa

Suomen ensimmäiset ayrshireyksilöt tuotiin maahan 1800-luvun puolivälissä. Vuosina 1847–1858 Suomeen tuotiin yhteensä noin viittätoista rotua Euroopasta. Ayrshirea oli näistä eläimistä valtaosa, ja rotu oli tuoduista ainoa, joka vakiintui Suomeen. Tuontien yhteydessä levinneet karjarutto ja naudan tuberkuloosi tappoivat suuren osan muunrotuisista tuonneista.
Suomen valtio tuki ayrshiren tuontia vuosina 1947–1985, koska rotua pidettiin Suomen olosuhteisiin parhaiten sopivana. Nykyään ayrshire on Suomen toiseksi lypsyrotu.
Unto Korhonen (professori)

Unto Kalervo Korhonen (20. tammikuuta 1915 Viipuri – 22. maaliskuuta 1988 Vantaa) oli suomalainen fyysikko. Hän oli Teknillisen korkeakoulun fysiikan professori 1957–1979 ja Tampereen Teknillisen Korkeakoulun ensimmäinen rehtori vuosina 1965–1969. Vuonna 1965 Tampereelle perustettiin Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakoulu, joka 1972 itsenäistyi Tampereen teknilliseksi korkeakouluksi (TTKK). Professorina Korhonen tutki kiinteiden aineiden atomien elektronijakautumia. Hän oli myös Helsingin seudun kesäyliopiston ensimmäinen rehtori vuosina 1966–1975, Suomen Fyysikkoseuran perustajajäsen ja puheenjohtaja 1956–1958 sekä Suomen tieteenharjoittajien liiton hallituksen puheenjohtaja 1961–1969.
Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri

Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri (engl. Ostrobothnian Chamber Orchestra) on Kokkolassa kotiansa pitävä 20 soittajan kamariorkesteri. Orkesterin taiteellinen johtaja on Sakari Oramo. Isommissa sinfoniakokoonpanoissa lähiseudun ammattimuusikoilla vahvistettuna orkesteri käyttää nimeä Kokkolan Orkesteri. 
Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri esiintyy säännöllisesti koti- ja ulkomaisilla musiikkijuhlilla. Ulkomaankiertueita on tehty Euroopan maihin, Japaniin ja New Yorkiin. Orkesterin ohjelmisto kattaa aikakaudet barokista nykyaikaan. Erityisesti aikamme suomalaisen musiikin lähettiläänä orkesteri on tehnyt tärkeää työtä. Monikymmenvuotinen yhteistyö orkesterin nimikkosäveltäjän Pehr Henrik Nordgrenin (1944–2008) kanssa oli poikkeuksellisen hedelmällistä. Yhteydet pohjoismaisiin ja Baltian maiden nykysäveltäjiin ovat olleet tiiviit. Orkesteri on kantaesittänyt lähes 150 teosta, joista suuri osa on omia tilauksia. Orkesterin levytuotanto kattaa yli 60 levytystä. 
Syksyllä 2018 orkesteri aloittaa konserttisarjan, jossa esitetään kaikki Beethovenin yhdeksän sinfoniaa. Konserttisarja päättyy 2020, jolloin  Kokkola täyttää 400 vuotta ja on kulunut 250 vuotta Beethovenin syntymästä. Sarjan päätökseksi esitettävässä yhdeksännessä sinfoniassa on mukana Tapiola Sinfonietta. Kapellimestareina toimivat Sakari Oramo, Klaus Mäkelä, John Storgårds ja Juha Kangas.

Historia

Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri sai alkunsa Juha Kankaan vuonna 1972 perustamasta Keski-Pohjanmaan musiikkiopiston oppilasorkesterista. Soittajisto kehittyi ja heräsi ajatus ammattimaisesta ja organisoidusta orkesterista. Vuonna 1989 kamariorkesterista tuli ammattiorkesteri.
Juha Kangas johti orkesteria vuoden 2008 loppuun saakka ja toimi vuosina 2009–2013 yhtenä orkesterin neljästä kapellimestarista, joista muut olivat Sakari Oramo, Tuomas Hannikainen ja Johannes Gustavsson. Syksyllä 2013 orkesterin taiteellisena johtajana aloitti Sakari Oramo. Konserttimestarina toimii Reijo Tunkkari.
Juha Kangas on orkesterin kunniakapellimestari.

Palkinnot

Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterille myönnettiin vuonna 1993 Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinto. Vuonna 1995 orkesteri ja kapellimestari Juha Kangas vastaanottivat Teoston Luomus-palkinnon ja vuonna 1998 Suomen Säveltäjät ry:n Madetoja-palkinnon sekä Yleisradion Vuoden levy 1998 -palkinnon. Vuonna 1999 orkesteri sai Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajien Janne-palkinnon ja tammikuussa 2004 orkesterin ja Tampere Filharmonian yhteinen Vasks-levy sai kansainvälisen Cannes Classical Vuoden levy -palkinnon.
Helsingfors Tidning

Helsingfors Tidning oli Helsingissä vuosina 1909–1910 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden julkaisija ja vastaava toimittaja oli Frans Johan Valbäck, joka oli aikaisemmin ollut mukana useissa pila- ja viihdelehdissä. Sen erityinen kohderyhmä oli ruotsinkielinen työväestö. Kerran viikossa ilmestynyt Helsingfors Tidning ei kuitenkaan saanut riittävää kannatusta ja se lopetettiin kesken ensimmäistä vuottaan.
Peter Garlake

Nuoruus ja opiskelu

Peter Garlake syntyi vuonna 1934 Kapkaupungissa. Hänen isänsä Storr Garlake oli sotilas, josta tuli myöhemmin Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion asevoimien kenraalimajuri. Hänen äitinsä Catherine oli skotlantilaissukuinen eteläafrikkalainen. Peter Garlake kävi collegen Hararessa ja opiskeli 1952–1957 arkeologiaa Kapkaupungin yliopistossa. Jatko-opintonsa hän aloitti 1961 University College Londonissa (UCL), jossa hän tapasi myös tulevan vaimonsa Margaretin. Pari meni naimisiin 1962, ja he saivat kolme lasta.

Ura

Garlake aloitti tutkijanuransa 1962 brittiläisessä instituutissa Dar es Salaamissa. Hän tutki Itä-Afrikan rannikon keskiaikaisten swahilikaupunkien arkkitehtuuria ja arkeologiaa. Tutkimuksista julkaistiin vuonna 1966 teos The Early Islamic Architecture of the East African Coast.
Garlake nimitettiin Rhodesian monumenttien tarkastajaksi 1964, vuotta ennen maan itsenäistymistä. Hän tutki useita Rhodesiasta löytyneitä dzimbabweja eli kivirakennelmia. Garlake havaitsi kuitenkin nopeasti, ettei hän pystynyt toimimaan tehtävässä haluamallaan tavalla. Rhodesian lait määräsivät, että tulkinnat maan varhaisista rakennuksista pitäisi ”tasapainottaa”. Jos kirjoittaja väitti jonkin rakennelman olevan afrikkalaista alkuperää, hänen piti käyttää yhtä monta sanaa selvittämään myös sitä mahdollisuutta, että rakentajina olisivatkin olleet esimerkiksi portugalilaiset tai foinikialaiset.
Garlake lähti Rhodesiasta ja siirtyi luennoitsijaksi Nigeriaan Ifen yliopistoon, missä hän toimitti loppuun tutkimuksensa Suur-Zimbabwesta. Vuonna 1973 hän julkaisi aiheesta teoksen Great Zimbabwe, joka kumosi lopulta siirtomaa-aikaisen myytin ja todisti, että Suur-Zimbabwen olivat rakentaneet afrikkalaiset eivätkä eurooppalaiset tai foinikialaiset. Ian Smithin johtama hallinto halusi pitää kiinni myytistä, jonka mukaan Rhodesian suuret historialliset rakennelmat olivat valkoihoisten rakennuttamia. Nigeriassa Garlake suoritti myös kaksi merkittävää kaivausta, Woye Asirin ja Obalaran arkeologisilla alueilla. Hän kirjoitti tutkimuksistaan kaksi raporttia West African Journal of Archaeology -lehteen ja käsitteli niissä Ifen klassisen kauden aineellista kulttuuria ja jorubojen asuinaluetta yleisesti.
Garlake oli 1976–1981 lehtorina UCL:ssä. Tämän jälkeen hän palasi Zimbabween mutta pettyi, kun ei saanut National Museums and Monuments of Zimbabwen johtajan paikkaa. Vuodesta 1984 lähtien hän toimi Zimbabwen yliopiston lehtorina, ja tohtoriksi hän väitteli 1992 Lontoon yliopistossa, School of Oriental and African Studiesin collegessa. 1980-luvun lopussa hän menetti tulipalossa Zimbabwen arkeologiaa käsittelevät käsikirjoituksensa, minkä jälkeen hän siirtyi tutkimaan maan kalliomaalauksia. Hän julkaisi 1987 teoksen The Painted Caves ja sen pohjalta 1995 teoksen The Hunter’s Vision. Garlaken viimeiseksi kirjaksi jäi 1992 julkaistu Early Art and Architecture of Africa.
Garlake kuoli vuonna 2011. Hänelle ei järjestetty muistotilaisuutta, ja hänelle toimitettiin niin sanottu luonnollinen hautaus, kuten hän oli itse toivonut.
Ratsastus kesäolympialaisissa 2020 – kenttäratsastuksen yksilökilpailu

Karsinnat

Olympialaisiin pääsee 60 ratsukkoa. Kaikki 15 joukkuekilpailuun pääsevää maata saa nimetä kolme ratsukkoa myös yksikkökilpailuun. Jäljelle jäävästä 20 paikasta 14 jaetaan FEI:n rankingin perusteella. Paikat on jaettu seitsemään maantieteelliseen alueeseen, joista jokaiselle myönnetään kaksi paikkaa. Yksi maa kuitenkin voi saada korkeintaan yksi paikan olympialaisiin. Viimeiset kuusi paikka jaetaan rankingin perusteella sille maalle, joka on korkeimmalla rankingissa. Rajoitteena on, että sama maa saa korkeintaan kaksi paikkaa.
Papinniemen leirintäalue

Papinnimen leirintäalue on leirintäalue Etelä-Karjalan pohjoiskärjessä Pyhäjärven rannalla Parikkalan Papinniemessä, entisen Uukuniemen kunnan alueella. Alue on pieni ja lähellä luontoa. Papinniemi tunnetaan erityisesti sen kauniista hiekkarannastaan, joka on pitkä ja hienosta hiekasta muotoutunut.
Historia Papinniemessä on ollut leirintäalue toimintaa jo 1960-luvulta saakka. Se on yksi Suomen vanhimmista leirintäalueista. Alueella on ollut toimintaa tunnetusti jo 1600- luvulta lähtien.
Uukuniemen Papinniemessä on autioitunut ortodoksikylä, joka on monipuolinen ja laaja historiallisen ajan muinaisjäännösalue. Aluetta pidetään Suomen historian kannalta yhtenä merkittävimpänä arkeologisena alueena. Alueella on sijainnut Uukuniemen ortodoksinen pääkirkko, kalmisto ja asuinpaikka. Asutus on muodostanut kokonaisen ortodoksikylän, joka on autioitunut kokonaan 1600-luvulla.
Papinniemi sijaitsee alueella, joka oli kahden kulttuurialueen ja kahden uskontokunnan rajamailla. Paikka on merkittävä moninaisten löytöjensä ansiosta. Ensimmäiset tiedot Papinniemen muinaisjäännöksestä saatiin talteen jo vuonna 1882 . Tämän jälkeen paikka jäi unohduksiin tutkijoilta yli sadaksi vuodeksi kunnes Papinniemen autiokylää ryhdyttiin tutkimaan jälleen 1990-luvulla.
Alueen muinaisjäännökset sijaitsevat noin puolen kilometrin pituisella ja noin 150 metrin levyisellä harjanteella. Ylhäällä kallioiden eteläpään tasalla on kirkon paikka ja sen luona kalmisto. Kirkon paikan läheisyyteen on pystytetty ortodoksinen matkamiehen risti.
Papinniemen leirintäalueella sijaitsee Suomen parhaiten säilynyt verkkokivi. Verkkokivi toimi kalastajien uhrikivenä.
Alueelta löytyy myös muinainen kouraisukivi, josta mm. kauppamiehet kouraisivat onnea mukaansa vaaralliselle kaupparetkelle.
Anarâškielâ servi

Anarâškielâ servi on vuonna 1986 perustettu inarinsaamelaisten yhdistys. Sen pyrkii edistämään inarinsaamen kieltä kielipesätoiminnan avulla, julkaisemalla lehtiä ja muuta kirjallisuutta sekä tuottamalla musiikkia ja levittämällä tietoa. Kielipesätoiminnan se aloitti vuonna 1997, ja nykyään sillä on kolme kielipesää, joista kaksi sijaitsee Inarissa ja yksi Ivalossa. Lisäksi yhdistys järjestää tapahtumia ja jakaa joka vuosi alueen koulujen inarinsaamen opiskelijoille stipendejä. Yhtenä keinona inarinsaamelaisen kieli- ja kulttuuriperinteen levittämiseen on Anarâš-sivusto, joka on toteutettu yhteistyössä Saamelaismuseosäätiön ja opetusministeriön kanssa.
Vuodesta 2015 alkaen yhdistys on yhteistyössä Tromssan yliopiston kanssa kehittänyt morfologista analysaattoria, jonka pohjalta on kehitetty muun muassa tekstinkorjausohjelma inarinsaamelle ja verkkosanakirja.
Onnimanni-palkinto

Onnimanni-palkinto on Lastenkirjainstituutin vuodesta 1993 myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään vuosittain tai vähintään joka kolmas vuosi yksilölle tai yhteisölle, joka on ansioitunut lasten- ja nuortenkirjallisuuden aseman edistäjänä. Palkintoa ei myönnetä kirjailijan, kuvittajan tai kääntäjän työstä. Palkintona jaetaan Marjatta Kurenniemen Oli ennen Onnimanni -kirja sekä kolme raha-arpaa. Palkinnonsaaja voidaan ottaa Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen kunniajäseneksi. 
Palkinnon myöntää Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen hallituksen nimeämä palkintolautakunta. Palkinto jaetaan Sadun päivänä (18. lokakuuta) tai sen tuntumassa.
Emma Caulfield

Elämänvaiheet

Caulfield on kuvaillut teinikäistä itseään "musikaaliteatterinörtiksi". Hän aloittikin näyttelijän opintonsa jo lukioikäisenä sandiegolaisissa La Jolla Playhousessa ja Old Globe Theatressa. Jälkimmäisessä hänet palkittiin kunniamaininnalla Excellence in Theatre Arts. Myöhemmin Caulfield opiskeli psykologiaa San Franciscon yliopistossa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa panostaakseen uraansa näyttelijänä. Caulfield on ollut kerran naimisissa, mutta on sittemmin eronnut. Hänen läheisiin ystäviinsä kuuluvat hänen Buffyn aikaiset kollegansa Alyson Hannigan, Anthony Head ja Tom Lenk.

Ura

Caulfiedin ensimmäisiä rooleja televisiossa oli Susan Keats nuortensarjassa Beverly Hills 90210. Hän näytteli sarjassa vuosina 1995–1996 ja ehti olla mukana noin 30 jaksossa. Seuraavaksi hän sai roolin saippuasarja General Hospitalista, jossa hän esitti Lorraine Milleria. Lisäksi Caulfield vieraili muutamissa muissa televisiosarjoissa.

Buffy

Vuonna 1998 Caulfield sai pienen roolin televisiosarjasta Buffy, vampyyrintappaja. Hän esitti niin kutsuttua viikon hirviötä, kostodemoni Anyankaa, kolmannen kauden jaksossa Toivomus. Jakson päätteeksi Anyanka muuttui takaisin ihmiseksi. Caulfieldia pyydettiin uusimaan roolinsa vielä saman kauden myöhemmässä jaksossa Kaksoisolento, jossa ihmisnimen Anya ottanut entinen kostodemoni yritti saada voimiaan takaisin. Caulfield palasi rooliin vielä muutamaan otteeseen enimmäkseen juonellisista syistä. Sarjan luoja Joss Whedon kuitenkin piti hahmosta ja näyttelijästä, ja Anya jäi sarjaan. Caulfield näytteli Anyaa lähes jokaisessa Buffyn seuraavan kauden jaksossa. Viidennen kauden alkaessa hänet kohotettiin sarjan vakituisen näyttelijän asemaan. Caulfield jatkoi Anyana aina sarjan loppuun asti vuoteen 2003.

Muut työt

Buffyn jälkeen Caulfield näytteli elokuvassa Darkness Falls (2003). Se oli hänen ensimmäinen elokuvansa. Vuonna 2004 hän oli mukana tv-elokuvassa I Want to Marry Ryan Banks ja tuotti elokuvan Bandwagon yhdessä ystävänsä Karri Bowmanin kanssa. Caulfield myös näytteli elokuvassa. Samana vuonna hän vieraili yhden jakson verran televisiosarjassa Monk.