google/wiki40b huggingface dataset:
Porvarikaarti

Porvarikaarteja alettiin perustaa 1600-luvun puolessavälin Ruotsin vallan aikana. Kaartit oli jaettu kahteen osaan. Niissä oli porvareiden muodostama ratsuosasto ja muista kaupunkilaisista koottu jalkaväkiosasto. Osastojen tehtävänä oli turvata kaupunkien puolustus maakuntarykmenttien osallistuessa sotaan.

Historia

Porvarikaartien malli oli haettu Keski-Euroopasta, jossa perustettiin kaupunkien puolustukseksi kaarteja. Samanaikaisesti toimivat kuninkaan ylläpitämät kahdeksan ruotujakoista maakuntarykmenttiä, jotka olivat keskittyneet maakunnan ja rintamalinjan puolustamiseen. Myös linnoitustyöt kuuluivat maakuntarykmenttien alaisuuteen. Sodanuhan kasvaessa Kaarle XI määräsi järjestettäväksi ruotujakolaitoksen tavoin Suomen porvarikaartit Tukholman katselmusjärjestyksellä vuonna 1692. Venäjän yhdyttyä suurena pohjan sotana tunnettuun sotaan Ruotsia vastaan vuonna 1700 loputkin porvarikaarteista perustettiin tai varustettiin. Ne saivat aseellista täydennystä Ruotsin valtiolta, mm. tykkejä. Porvarikaartit perustettiin rannikkokaupunkeihin, koska  miehistöpulan vuoksi mereltä tulevaa vihollisuhkaa piti pystyä puolustamaan kaupunkikohtaisesti. Myöhemmin sodan edetessä irtonaiset, tuhoja tekevät ja osittain suuretkin kasakkapartiot työllistivät porvarikaarteja. Venäläisten miehitettyä osan Suomesta jaettiin porvarikaarti sissipartioiksi. Vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhan jälkeen ja tilanteen rauhoittuessa palasivat porvarikaartit takaisin kaupunkeihin. Vuonna 1741 syttyi uusi sota. Tuolloin porvarikaartin miesvahvuus nostettiin koskettamaan koko miespuolista väestöä. Puolustustoimet olivat turhia, koska Etelä-Suomen puolustus ei kestänyt Venäjän hyökkäyksiä. Pohjois-Suomi jäi yksin puolustamaan maata. Sota päättyi Turun rauhaan 1743. Porvarikaartien aika jatkui rauhan aikana. 1780-luku oli porvariskaartien riitaista aikaa, kun kansan ja osittain porvariston mielipide kääntyi niitä vastaan. Porvarikaartien aika alkoi hiipua 1788, kun kuningas Kustaa III määräsi perustettavaksi jokaiseen kaupunkiin porvarikaartin pohjalle kaksi tai useamman jalkaväkikomppanian sekä ratsu- ja tykistöosastot. Porvarikaartit lopetettiin virallisesti vasta 1793 yleisellä esivallan käskyllä
Porvarikaartin komppanian komentajana toimi kapteeni tai luutnantti ja nuorimpana upseerina toimi yleensä vänrikki. Alipäällystöön kuuluivat vääpeli, kersantti sekä yksi tai useampia korpraaleja. Yleensä kaupunkikohtaisena komentajana toimi porvariupseeri (majuri). Suurissa kaupungeissa joukkoa täydensi katselmuskirjuri ja majoitusmestari. Upseereiksi valittiin pääasiassa valtaporvareita ja raatimiehiä. Porvarikaarti toimi maistraatin alaisena. Kriisi- tai sota-aikana maistraatin korvasi varuskuntakaupungeissa paikallinen sotilasviranomainen, joka otti johdon käsiinsä. Rauhan aikana porvarikaarti harjoitteli hyökkäystä sekä puolustusta. Paraatiharjoitukset kuuluivat myös harjoitusohjelmaan. Kaartin aseistus ja ampumatarvikkeet hankittiin rauhan aikana porvarien varoilla. Suomessa porvarikaarteja toimi mm. seuraavissa kaupungeissa: Helsinki, Hämeenlinna, Kokkola, Oulu, Pietarsaari,  Porvoo, Tammisaari, Tornio, Turku, Uusikaupunki ja Vaasa.
Didier Ya Konan

Seurajoukkueura

Ya Konan pelasi kaudet 2003–2006 kotimaassaan ASEC Mimosasissa, jossa hän voitti mestaruuden kaikkina neljänä kautena sekä lisäksi Norsunluurannikon cupin 2003 ja 2005. Vuosina 2007–2009 Ya Konan pelasi norjalaisessa Rosenborgissa 50 Tippeligaenin ottelua tehden 13 maalia.
Elokuussa 2009 Ya Konan myytiin 550 000 euron siirtosummalla saksalaiseen Hannover 96:een. Hän edusti seuraa vuosina 2009–2015 yhteensä 132:ssa Bundesliigan ottelussa, joissa hän teki 40 maalia. Parhaana kautenaan 2010–2011 Ya Konan teki 14 liigamaalia. Heinäkuusta 2014 tammikuuhun 2015 Ya Konan pelasi lainalla saudiarabialaisessa Ittihadissa.
Heinäkuussa 2015 Ya Konan siirtyi ilmaisella siirrolla Fortuna Düsseldorfiin. Kaudella 2015–2016 hän edusti seuraa 20:ssa 2. Bundesliigan ottelussa, joissa hän teki neljä maalia.

Maajoukkueura

Ya Konan pelasi vuosina 2006–2007 ja 2011–2014 Norsunluurannikon maajoukkueessa 26 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2014 sekä AM-kilpailuissa 2012 ja 2013. AM-kilpailuissa 2012 Norsunluurannikko sijoittui toiseksi.
Brad Renfro

Brad Barron Renfro (25. heinäkuuta 1982 Knoxville, Tennessee – 15. tammikuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja lapsitähti.
Ohjaaja Joel Schumacherin näyttelijöiden valitsija Mali Finn löysi Renfron elokuvaan Päämies, jossa tämä näytteli pääroolia Susan Sarandonin ja Tommy Lee Jonesin rinnalla. Elokuva oli yksi vuoden 1994 menestyneimpiä. Tämän jälkeen Renfro näytteli muun muassa elokuvissa Ghost World, Rohto ja Bully.
Renfro löydettiin kuolleena asunnostaan Los Angelesissa 15. tammikuuta 2008. Hän oli kuollessaan 25-vuotias. Brad Renfron kuolinsyy oli heroiinin ja morfiinin yliannos.
HMS Nottingham (D91)

Palvelus

Alus teki ensimmäisen laivastovierailunsa Oportoon Portugaliin, josta se jatkoi matkaansa Gibraltarille. Marraskuussa 2000 alus palasi palvelukseen modernisoinnin päätyttyä, minkä piti taata aluksen palveluskelpoisuus aina vuoteen 2012 saakka.
Alus törmäsi 7. heinäkuuta 2002 Wolf Rockiin lähellä Howen saarta Australian rannikolla. Alukseen tuli 50 metrin reikä keulasta aina siltaan saakka ja viisi aluksen osastoista täyttyi vedellä lähes upottaen aluksen. Alus lähti 6. elokuuta perästä hinattuna Sydneyn pohjoispuolella sijaitsevasta Newcastlesta kohti Britteinsaaria. Alus saapui 15. lokakuuta Sydneyyn, jossa se siirrettiin MV Swanin kyytiin kuljetettavaksi. Alukset lähtivät 28. lokakuuta Sydneystä ja ne saapuivat 9. joulukuuta Portsmouthiin, jossa HMS Nottingham siirrettiin telakalle.
Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 2003 ja huhtikuussa 2004 aluksen korjaus valmistui. Se palasi palvelukseen heinäkuussa. Alus kohtasi 23. elokuuta Etelä-Afrikan laivaston fregatin SAS Mendin paikassa, jossa joukkojenkuljetusalus SS Mendi upposi ensimmäisessä maailmansodassa. Alukset laskivat paikalle seppeleen henkensä menettäneiden muistoksi.
Alus sijoitettiin huhtikuussa 2008 valmiusreserviin Portsmouthiin. Aluksen miehistö sijoitettiin muihin tehtäviin ja se ei lähtenyt enää merelle ennen palveluksesta poistoaan 11. helmikuuta 2010. Alus myytiin 28. maaliskuuta 2011 pidetyssä huutokaupassa ja se hinattiin 19. lokakuuta Leyal Ship Recyclingille Turkkiin.
Australianviikunansyöjä

Levinneisyys

Australianviikunansyöjää tavataan Australiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen Australiassa, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Maria Feodorova

Maria Aleksejevna Feodorova (synt. Jonova 9. huhtikuuta (J: 28. maaliskuuta) 1859 Pietari, Venäjän keisarikunta – 1934 Helsinki) oli venäläinen maisemamaalari ja viimeisinä vuosinaan myös ikonimaalari.

Elämäkerta

Maria Feodorova syntyi kirjanpitäjän perheeseen Pietarin lähistöllä. Hän opiskeli Pietarin taiteen edistämisliiton piirustuskoulussa vuodesta 1878 alkaen. Vuodesta 1881 hän opiskeli vapaaopiskelijana Pietarin taideakatemiassa muun muassa Ivan Ivanovitsh Shishkinin oppilaana, mutta ei suorittanut akatemian tutkintoa. Vuonna 1890 hänet palkittiin taideakatemian pienellä ja vuonna 1891 suurella palkintomitalilla. Vuonna 1892 hän valmistui tyttökoulun piirustuksenopettajakoulutuksesta. Hän matkusti paljon Venäjällä, muun muassa Volga-joella. Hän osallistui Pietarin taiteilijaseuran, Moskovan taidekasvattajayhdistyksen ja taideakatemian näyttelyihin. Vuonna 1898 Ivan Aivazovski lähetti taideakatemian neuvostolle vetoomuksen arvonimen myöntämiseksi hänen taiteellisista saavutuksistaan. Feodorova muutti Suomeen vallankumouksen jälkeen 1920-luvun alussa.
Vuonna 1923 hän järjesti yhteisiä näyttelyitä Grigor Auerin (1882–1967) kanssa Viipurissa ja Strindbergin salongissa Helsingissä. Vuodesta 1933 hän oli venäläisten taiteilijoiden yhdistyksen jäsen ja osallistui maisemamaalauksillaan seuran ensimmäiseen näyttelyyn vuonna 1933. Vuonna 1936 esitettiin yhdistyksen iltatilaisuudessa V. P. Szczepanskin taiteilijasta kertova esitys Venäjän maisemamaalarit.

Tuotanto

Maria Feodorovan tunnetuin teos on hänen vuonna 1891 maalaamansa Huono sää, jonka Pavel Tretjakov hankki samana vuonna galleriaansa. Teos Ilta on yksi taiteilijan keskeisistä teoksista, jota pidetään Pultavan taidemuseossa. Feodorovan maalauksia on myös Taganrogin ja Rjazanin museoissa sekä yksityisissä kokoelmissa Venäjällä ja Suomessa.
Hän on maalannut Vapahtajan ja Jumalan äidin ikonit Pyhän Nikolauksen kirkolle Helsingissä yhdessä tyttärensä Ludmila Platánin kanssa sekä Golgatan ja Shroudin ikonit Viipurin ortodoksiselle seurakunnalle.

Perhe

Feodorovan tytär oli taiteilija Ludmila V. Platán (s. Feodorova 5.8.1885 Pietari – 7.2.1944 Helsinki). Hän oli naimisissa Karl Waldemar Platánin (24.10.1890 Pietari – 7.2.1944 Helsinki) kanssa. Heillä ei ollut lapsia. Molemmat saivat surmansa Helsingin pommituksissa 7. helmikuuta 1944.
Seitsemän pyhimyksen kappeli

Seitsemän pyhimyksen kappeli (ransk. Chapelle des Sept-Saints) on Le Vieux-Marchéssa sijaitseva pieni, ristinmuotoinen pyhiinvaelluskappeli. Se on rakennettu vuosien 1704 ja 1714 välillä Plouaret'n lähelle, Côtes-d'Armorin departementtiin Bretagneen. "Seitsemän pyhimystä" on alueelle tyypillinen nimi, jonka mukaan on nimetty alueen dolmenit, menhirit ja lähteet.
Kappeli on rakennettu Allée couverten raunioista. Kappelin megaliittirakennelma oli alun perin krypta oikean poikkilaivan alueella, se sijaitsi noin kuusi askelmaa korkeammalla. Dolmenin peitelevyt muodostavat lattian. Alempi alue on yli viisi metriä pitkä ja noin kaksi metriä leveä ja sen korkeus vaihtelee 1,5 ja 1,9 metrin välillä.
Sanotaan, että seitsemän patsasta, jotka nykyään sijaitsevat alttarilla, olisi löydetty dolmenin kaivauksien yhteydessä. Kappelin kerrotaan saaneen nimensä Ephesuksen seitsemän marttyyrin mukaan.
Max Brooks

Maximillian Michael ”Max” Brooks (s. 22. toukokuuta 1972) on yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja.

Ura

Brooks toimi vuosina 2001–2003 käsikirjoittajana Saturday Night Livessä. Hän on julkaissut kaksi kirjaa, joista molemmat käsittelevät zombeja. Ensimmäinen, vuonna 2003 julkaistu Zombi – Taistelijan opas, on kevytmielinen kirja, jossa lukijalle opetetaan selviytymistaitoja taistelussa zombeja vastaan. Sukupolvi Z – Zombisodan aikakirjat on post-apokalyptinen teos, jossa haastatellaan lukuisia zombisodasta selvinneitä henkilöitä ympäri maailmaa. Kirjan pohjalta on filmatisoitu World War Z -elokuva.

Yksityiselämä

Brooks on naimisissa ja hänellä on vuonna 2005 syntynyt lapsi. Max on ohjaaja Mel Brooksin ja näyttelijä Anne Bancroftin ainoa lapsi.
Calefa

Liiketoimintamalli

Hukkalämmön uusiokäyttö on ympäristöliiketoimintaa, jossa kertaalleen ostettua energiaa kierrätetään jalostettuna hyödynnettäväksi uudelleen. Calefan toimittamissa kokonaisjärjestelmissä kierrätettyä hukkalämpöä hyödynnetään teollisuuden prosesseissa, kiinteistöjen lämmitystarpeissa tai kaukolämpönä. Samalla saatetaan tehostaa tuotantoa ja parantaa työskentelyolosuhteita.
Kurjennokat

Tuntomerkkejä

Pohjoismaissa kasvaa kaksi kurjennokkalajia, yleinen peltokurjennokka ja hyvin harvinainen keskieurooppalainen tulokas myskikurjennokka, joka tunnetaan vain Suomesta. Ne ovat yksi- tai kaksivuotisia matalia punertavakukkaisia ruohoja, joilla on lohkohedelmä, jonka kärkiosa on huomattavan pitkä ja nokkamainen. Kurjennokat muistuttavat ulkonäöltään hieman joitain hentoja kurjenpolvilajeja (Geranium).
HMS Sjöbjörnen (Sbj, 1938)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 1. tammikuuta 1964 ja se myytiin 1967 Ystadiin romutettavaksi.
Makassar

Makassar on Etelä-Sulawesin maakunnan pääkaupunki Indonesiassa. Vuosina 1971–1999 sen nimi oli virallisesti Ujung Pandang. Makassar sijaitsee Sulawesin saaren lounaisrannikolla, Makassarinsalmella. 
Makassarin pinta-ala on 175,77 km² ja väkiluku vuonna 2000 oli 1 130 384. 
Makassar oli 1500-luvun alussa itäisen Indonesian johtava kaupan keskus, ja siitä tuli pian Kaakkois-Aasian saariston suurimpia kaupunkeja. Alankomaalaiset saapuivat sinne 1667.
Hipparcos

Satelliitti

Suunnitelma Hipparcoksen valmistamiseksi sai alkunsa vuonna 1980. Sen rakensi Matra-Marconi Space, joka on nykyisin osa EADS Astrium-yhtiötä. Satelliitti laukaistiin Ariane 4 -kantoraketin mukana 8. elokuuta 1989. Alkuperäisenä tarkoituksena oli saattaa satelliitti geostationaariselle radalle, mutta vika vauhdinottoraketissa johti satelliitin joutumiseen hyvin elliptiselle radalle 500–35 700 kilometrin korkeudelle. Huolimatta vastoinkäymisestä kyettiin useimmat tavoitteet toteuttamaan Hipparcoksen toiminta-aikana, joka päättyi 15. elokuuta 1993, kun yhteys satelliittiin katkaistiin.

Mittaustuloksia

Hipparcoksen toimintaohjelma koostui kahdesta osasta: Hipparcos-kokeen aikana määritettiin 118 000 tähden rektaskensio, deklinaatio, parallaksi, ominaisliike ja säteisliike 2–4 millikaarisekunnin tarkkuudella. Tycho-kokeen aikana vielä 400 000 muun tähden väri-indeksi ja edellä mainitut astrometriset ominaisuudet mitattiin pienemmällä tarkkuudella. Lopullinen Tycho-luettelo käsittää yli miljoona tähteä. Luetteloiden pohjalta on luotu muun muassa Millennium Star Atlas.
On epäilty, että Hipparcos-satelliitin mittaustuloksissa on noin yhden millikaarisekunnin systemaattinen virhe ainakin tietyissä osissa taivasta. Satelliitin määrittämä etäisyys Plejadien tähtijoukolle on noin kymmenen prosenttia vähemmän kuin Hubble-avaruusteleskoopin ja Palomarin observatorion saama tulos.
Axel Boëthius

Carl Axel Boëthius (18. heinäkuuta 1889 Arvika – 7. toukokuuta 1969), oli ruotsalainen arkeologi.
Carl Axel Boëthius oli professori Simon Boëthiuksen poika. Hän valmistui filosofian maisteriksi Uppsalassa 1914 ja filosofian lisensiaatiksi vuonna 1918. Samana vuonna hän liittyi ruotsalaiseen prikaatiin Olof Palmen kanssa.
Boëthius oli mukana arkeologisissa kaivauksissa Mykenessä vuosina 1921–1922. Gösta Baggen kanssa hän oli Svensk tidskriftin toimittajana 1923–1924. Vuonna 1925 Boëthiuksesta tuli Ruotsin Rooman-instituutin johtaja. Vuonna 1927 hän sai professorin arvon. Vuosina 1930–1934 hän otti osaa Ardean arkeologisiin kaivauksiin. Vuonna 1933 hänestä tuli professori ja jäsen Pontificia Accademia Romana di Archaeologiassa. Vuonna 1935 Boëthius nimitettiin Göteborgin korkeakoulun antiikin professoriksi.
Axel Boëthius on haudattu Uppsalan vanhalle hautausmaalle.
Joroisten Maanpuolustusmuseo

Joroisten Maanpuolustusmuseo on entisen kansakoulun rakennuksessa Joroisten Huutokoskella toimiva museo, jossa on muun muassa univormujen näyttely. Univormuista esillä ovat esimerkiksi jääkärivänrikki, suojeluskuntalainen, puna-armeijan sotilaita, Viron itsenäistymissotien aikainen sotilas, suomalainen kornetti vuoden 1922 mallia olevassa univormussa sekä Lotta Svärdin jäsenten univormuja. Kokoelmaan kuuluu lisäksi myös tykki. Esineitä on koottu jo noin 120 vuoden ajan.
Anthony Mantha

Junioriura

Ennen ammattilaistasolle siirtymistä Mantha pelasi kolmen kokonaisen kauden ajan QMJHL-joukkue Val-d’Or Foreursissa. Joukkue varasi Manthan viidennellä kierroksella CHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2010. Hän siirtyi joukkueeseen kauden 2010-2011 lopulla, jolloin ehti pelata kauden päätteeksi kaksi runkosarjaottelua.
Kaudella 2011–2012 Mantha pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa joukkueessa. Hän pelasi 63 ottelua ja teki niissä 51 tehopistettä. Lisäksi hän pelasi neljässä pudotuspeliottelussa, joissa teki kaksi maalia sekä kaksi syöttöpistettä. Mantha voitti QMJHL:n maalipörssin kaudella 2012–2013, kun iski 50 osumaa. Pistepörssissä hän sijoittui kymmenenneksi. Yhdeksässä pudotuspeliottelussa Mantha teki viisi maalia ja seitsemän syöttöpistettä.
Detroit Red Wings varasi Manthan ensimmäisellä kierroksella 20. pelaajana NHL:n vuoden 2013 varaustilaisuudessa.
Mantha valittiin viimeiseksi juniorikaudekseen 2013–2014 Foreursin varakapteeniksi. Kauden päätteeksi Mantha voitti QMJHL:n maali- ja pistepörssit tehtyään 57 pelaamassaan ottelussa yhtä monta maalia sekä yhteensä 120 tehopistettä. Hänet valittiin syyskuussa sekä lokakuussa kuukauden parhaaksi pelaajaksi. Foreurs eteni pudotuspeleihin, joissa Mantha teki 24 ottelussa jälleen yhtä monta maalia voittaen myös pudotuspelien maalipörssin. Pistepörssissä hän sijoittui toiseksi Jonathan Drouinin jälkeen. Foreurs voitti QMJHL:n mestaruuden ja eteni Memorial Cupiin. Mantha teki voittomaalin QMJHL-finaaleiden seitsemännessä ottelussa Baie-Comeau Drakkaria vastaan. Neljässä Memorial Cup -ottelussa Mantha teki yhden maalin sekä kolme syöttöpistettä.
Mantha palkittiin viimeisen kautensa lisäksi vielä QMJHL:n vuoden parhaana ja arvokkaimpana pelaajana. Hänet myös valittiin liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.

Ammattilaisena

Mantha teki ennen viimeisen juniorikautensa alkua, lokakuussa 2013 hänet varanneen Detroit Red Wingsin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Mantha debytoi ammattilaistasolla marraskuussa 2014 Red Wingsin AHL-farmiseura Grand Rapids Griffinsin riveissä ottelussa Texas Starsia vastaan. Yhteensä Mantha pelasi ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 62 ottelua, joissa teki 15 maalia ja 18 syöttöpistettä eli yhteensä 33 tehopistettä. Lisäksi hän pelasi 16 pudotuspeliottelua tehden kaksi maalia sekä kaksi syöttöpistettä.
Mantha osallistui kautta 2015–2016 edeltäneelle Red Wingsin harjoitusleirille, mutta hän joutui kuitenkin aloittamaan kauden farmissa Grand Rapidsissa. Maaliskuussa 2016 Red Wings nosti hänet ensimmäisen kerran NHL-kokoonpanoon. Mantha debytoi 16. maaliskuuta ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan. Hän sai peliaikaa 14.45 minuuttia. Hän laukoi ottelussa neljä kertaa maalia kohti. Mantha teki ensimmäisen NHL-maalinsa 24. maaliskuuta Montreal Canadiensia vastaan hänen perheensä ollessa katsomassa ottelua.
Eino Santanen

Eino Santanen (s. 1975) on suomalainen runoilija. Hän toimi Nuoren Voiman Liiton puheenjohtajana vuosina 2008–2011. Santanen oli Nuoren Voiman päätoimittaja vuosina 2003–2006.
Santanen on julkaissut neljä runokokoelmaa, ja toimittanut Uusi ääni -runoantologian Saila Susiluodon kanssa sekä Runouden vuosikirja 2006 – MotMotin Aki Salmelan kanssa. Hänen runojaan on julkaistu myös Oscar Rossin ja Tiia Strandénin toimittamassa antologiassa Tämä ei ole fiktiota – 18 pohjoismaista nykyrunoilijaa (Teos, 2007).
Santasen toinen runokokoelma Merihevonen kääntää kylkeään palkittiin Kalevi Jäntin palkinnolla 2006. Vuonna 2015 hän sai Tanssiva karhu -runopalkinnon.
Sileeni

Sileenit (kreikaksi silenoi) ovat kreikkalaisessa mytologiassa luonnonhenkiä – puoliksi ihmisiä ja puoliksi hevosia poiketen siten satyyreista, jotka ovat puoliksi vuohia. Sileenit ovat yleensä ihmishahmoisia, mutta heillä on hevosen jalat, takapää, häntä ja korvat. Kentaureista sileenit eroavat kuitenkin siten, että heillä oli ainoastaan hevosen takajalat – vieläpä hyvin ihmismäiset sellaiset – hevosen koko kaulan alapuolisen ruumiin sijaan.
Sileenit viihtyivät viininjumala Dionysoksen seurassa, ja heidät kuvattiinkin usein kaljupäisiksi ja pyöreämahaisiksi juopottelijoiksi.
Joissain yhteyksissä sileeneiksi nimitetään yleensäkin vanhempia satyyreja. Molempien heimojen kantaisä on Silenos.
Candide Thovex

Candide Thovex (s. 22. toukokuuta 1982 Annecy) on ranskalainen ammattilaislaskettelija, joka syntyi La Cluzasin kylässä. Candide Thovex opetteli laskettelemaan Araviksessa, Ranskan Alpeilla. La Clusazissa hänellä on vielä lapsuuden ystävät ja tyttöystävänsä. Candide nousi hiljaa tunnetuksi sijoittumalla neljänneksi X Gamesien big airissa. Kuuluisa hänestä tuli vasta 16-vuotiaana ländättyään ensimmäisenä Chads gapin, koska Chad itse ei saanut hyppyä onnistumaan elokuvassa Clay Pigeons.
Sérieux comme le plaisir

Juoni

Sérieux comme le plaisir kertoo kolmesta nuoresta ystävyksestä, Arianesta, Brunosta ja Patrickista, jotka asuvat yhdessä ja elävät huoletonta elämää. Eräänä päivänä he päättävät lähteä päämäärättömälle automatkalle. Heitä lähtee seuraamaan epäluuloinen poliisi, joka epäilee jotain hämärää tässä porukassa. Bruno ja Patrick ovat molemmat rakastuneet Arianeen, mutta heidän tiensä eroavat, kun Ariane jättää pojat.
Marc McClure

Marc McClure (s. 31. maaliskuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Jimmy Olsenin roolista ensimmäisessä Teräsmies elokuvassa vuodelta 1978.

Muita rooleja

McCluren tunnetuin sivurooli on vuoden 1985 menestyselokuva Paluu tulevaisuuteen, jossa hän esitti David "Dave" McFly:ta.
Stefanus IV

Stefanus IV oli paavina 22. kesäkuuta 816 – 24. tammikuuta 817. Heti valintansa jälkeen hän komensi roomalaiset vannomaan uskollisuutta Ludvig Hurskaalle. Hän kruunasi Ludvigin Reimsissä ja kuoli Roomassa pian palattuaan kruunajaisista.
Stefanus-nimisten paavien numeroinnissa on erilaisia käytäntöjä, sillä ennen Stefanus II:ta ehdittiin valita toinen Stefanus-niminen paavi jota ei ehditty kuitenkaan siunata tehtäväänsä ennen kuin hän kuoli sydänkohtaukseen.
Pannonia

Pannonia oli muinainen eurooppalainen maa, jonka rajoina olivat pohjoisessa ja idässä Tonava. Se sijaitsi nykyisten Itävallan, Kroatian, Unkarin, Serbian, Slovenian sekä Bosnia ja Hertsegovinan alueilla.
Pannonian alkuperäiset asukkaat olivat pannonialaisia, jotka olivat illyrialainen heimo. Kelttiläiset heimot valloittivat alueen 400-luvulla eaa. Roomalaiset puolestaan valloittivat Pannonian 9 eaa. ja tekivät alueesta Rooman provinssin. Rooma joutui käymään ankaran sodan kapinoivia pannonialaisia vastaan keisari Tiberiuksen valtakaudella.
Trajanus jakoi provinssin kahteen osaan, jotka olivat Pannonia superior eli Ylä-Pannonia (länsiosa) ja Pannonia inferior eli Ala-Pannonia (itäosa). Edellisen pääkaupunki oli Carnuntum ja jälkimmäisen Aquincum. Diocletianus jakoi myöhemmin Pannonian neljään osaan: Pannonia Prima (luoteisosa), Pannonia Valeria (koillisosa), Pannonia Savia (lounaisosa) ja Pannonia Secunda (kaakkoisosa).
300-luvulla Pannoniaan asettuivat gootit, jotka olivat alun perin asuneet Mustanmeren ympäristössä, mutta joutuivat pakenemaan idästä tulleita hunneja. Gootit pyysivät keisari Valensilta lupaa muuttaa Tonavan eteläpuolelle. Vuoteen 380 mennessä ostrogootit olivat asettuneet Pannoniaan keisari Gratianuksen liittolaisina, mutta olivat ilmeisesti myös hunnien alistamia. Ostrogootit pakenivat sittemmin hunnien tieltä läntiseen Eurooppaan.
Eurooppaan työntyneet hunnit asettuivat Pannoniaan 400-luvulla. Heidän viimeisen hallitsijansa Attilan kuoltua Pannonia on ollut useiden eri kansojen ja heimojen asuinsija. Unkarilaiset saapuivat alueelle 900-luvun lopussa.
Akihabara

Akihabara (jap. 秋葉原) on kaupunginosa Japanin pääkaupungissa, Tokiossa. Akihabara tunnetaan kaupoistaan, joissa myydään pääosin elektroniikkaa, tietokoneita, elokuvia, animea, mangaa ja muita otakuja kiinnostavia tavaroita. Akihabaran alueen varsinainen nimi on Soto-Kanda, ja se sijaitsee Chiyodan erillisalueella. Lähistöllä on toinen, Taitōn erillisalueella sijaitseva Akihabara-niminen alue.
Uusimpia tavaroita myydään pääosin Akihabaran pääkadulla, Chūōdōrilla. Akihabara on alle viiden minuutin junamatkan päässä Tokion rautatieasemasta.