M422 Mighty Mite

Historia

Mallin protyyppi valmistui vuonna 1946, ja se oli siten ensimmäinen uusi jeep-tyyppinen ajoneuvo, joka oli kehitetty Yhdysvaltain armeijan käyttöön II maailmansodan jälkeen. Mallin kehitystyö jatkui läpi 1950-luvun ja sen suunnittelutiimissä oli mukana mm. neljä alkuperäisen jeepin kehitykseen osallistunutta American Bantam -yhtiön insinööriä. Ensimmäinen suunnitelma, työnimeltään MARCO MM-100 (MARCO tuli sanoista Mid-American Research Corporation) oli erillisjousitettu prototyyppi, joka käytti Porschen ilmajäähdytteistä moottoria. Sen erikoinen ominaisuus oli perinteisen pakoputken korvaaminen auton korirakenteiden läpi kanavoidulla pakokaasujärjestelmällä. Pian huomattiin suunnitelman toimimattomuus, sillä kondenssivesi, yhdessä pakokaasujen happamien ainesten kanssa, syövytti auton korirakenteet todella nopeasti. Samaan aikaan Willys kehitteli kipailevaa malliaan, ja vuonna 1953 se esitteli "Bobcat"- tai "Aero Jeep" -nimellä kulkeneen prototyypin. Siinä oli käytetty, suunnittelu- ja valmistuskustannusten kurissapitämiseksi, mahdollisimman paljon M38- ja M38A1-mallien komponentteja Tämä projekti kuitenkin jäi kakkoseksi, paljon kehittyneemmän M422:n voittaessa suunnittelukilpailun.
Koska malli tulisi vain Yhdysvaltain merijalkaväen käyttöön, oli projektin alusta asti selvää, että sen valmistusmäärä tulisi olemaan rajoitettu. Tästä huolimatta malli suunniteltiin huolella ja se sisälsi monia aikansa uusia innovaatioita.

Yleistä

Auton omamassan pitämiseksi mahdollisimman pienenä, sen kori valmistettiin alumiinista. Näin M422 on ensimmäinen amerikkalaisvalmisteinen maastoajoneuvo, joka on varustettu alumiinikorilla. Sen omamassa on 1700 paunaa (771 kg), joten se on kevyin koskaan valmistettu pohjoisamerikkalainen, truck-luokan sotilaskäyttöön tarkoitettu maakulkuneuvo. Se on silti 100 paunaa (45 kg) raskaampi, kuin toisen maailmansodan aikainen saksalainen miehistönkuljetusauto Kübelwagen. M422 oli myös ensimmäinen amerikkalainen sotilasajoneuvo erillisellä pyöränripustuksella. Edessä on poikittaiset ja takana pitkittäiset tukivarret, jotka on tuettu ¼-elliptisillä lehtijousilla. Muita M422:n teknisiä oivalluksia olivat mm. etu- ja takatasauspyörästöjen Posi-Traction-kitkalukot, tasauspyörästön sivuille asennetut jarrurummut, nollapisteohjaus sekä alumiininen V4-moottori, joka oli AMC:n itsensä suunnittelema ja valmistama. Ilmajäähdytetty 108-kuutiotuumainen (1,8 l) moottori kehitti tehoa 52 hevosvoimaa (SAE brutto), vääntömomentti oli 90 lb·ft (122 Nm). Näillä arvoilla M422 saavutti maantiellä huippunopeuden 65 mailia tunnissa (108 km/h). Aivan kuten M151 MUTT -maastoajoneuvossa, neliveto kytketään voimansiirron jakolaatikolta, kytkemällä etupyörien veto päälle tai pois. Täysin synkronoitu jakolaatikko mahdollistaa nelivedon kytkennän päälle ja pois lennosta.
Vaikka M422 olikin kaksipaikkainen, se pystyi teoriassa kuljettamaan kuusi henkilöä. Auton takaosassa oli kaksi takaluukkuun kiinnitettyä taittuvaa istuinta sekä kaksi taittuvaa selkäpehmustetta takalokasuojien päällä, jolloin takalokasuojan rakenne toimi istuimena. M422:n kantavuus maastossa oli 850 paunaa (390 kg), joka oli enemmän kuin muilla Yhdysvaltain armeijan 1/4-tonnin ajoneuvoilla. Jopa M151:n kantavuus jäi 800 paunaan (363 kg), vaikka sen rakenne oli huomattavasti jämerämpi. Tarpeen niin vaatiessa voitiin M422:n perään kytkeä armeijan käytössä olleesta perävaunu M416:sta sitä varten kehitetty versio M416B1.
Koska M422 oli tarkoitettu Yhdysvaltain merijalkaväen käyttöön, se oli pakoputkea ja moottorin imuilman putkea lukuun ottamatta valmistettu kahluuominaisuuksin. Auton kahlaussyvyys oli 21 tuumaa (533 mm). Lisäksi se voitiin varustaa mukana kulkevalla ilmatyynysarjalla, joka mahdollisti syvien vesien ylittämisen uittamalla. Joustavat tyynyt täytettiin pakokaasulla ja kiinnitettiin auton keulaan, perään ja kylkiin. Vedessä tarvittu liikevoima ja ohjaus hoituivat auton omien pyörien avulla.
Vuonna 1958 protyyppi läpäisi vaativat testit ja AMC aloitti niiden sarjavalmistuksen vuonna 1960, sitä ennen oli jo valmistettu 250 kappaleen alkuerä. Eri lähteet mainitsevat, että AMC valmisti vuosien 1960–1963 välisenä aikana 3922 kappaletta M422 Mighty Mitea, joten oletettavasti tämä luku on lähellä totuutta. Ajoneuvosta on kaksi eri malliversiota: M422 ja suurempi M422A1. Alkuperäisen M422:n akseliväli oli 65 tuumaa (1651 mm), mutta noin tuhannen valmistuneen yksilön jälkeen akseliväliä kasvatettiin kuudella tuumalla. Uusi versio M422A1 oli akseliväliltään 71 tuumaa (1803 mm), mutta sen paino nousi vain 80 paunaa (36 kg). Ensimmäiset 71 tuuman akselivälillä olevat Mighty Mitet oli koemielessä muokattu alkuperäisestä ja näiden koekappaleiden mallinimenä oli M422E2, kunnes sarjatuotantoon päästyään mallin viralliseksi nimeksi tuli M422A1. Molemmat versiot oli varustettavissa takaluukun ulkopuolelle kiinnitettävällä vararenkaalla. Lisäksi vaihtoehtoiseen varustukseen kuului tukevampi tuulilasinkehys, joka oli sama kuin Willys M38A1-mallissa, sekä pressukaaret, jolloin auto voitiin varustaa kanvaasikankaisella katolla.
Pian M422:n tuotannon aloittamisen jälkeen Yhdysvaltain merijalkaväki alkoi siirtyä miehien ja materiaalin kuljetuksissa tehokkaampien helikoptereiden käyttöön. Mighty Mite oli suunniteltu silloin käytössä olleen Sikorsky H-19:n 2650 paunan (1202 kg) kantavuuden mukaan. Uusi Bell UH-1 “Huey" pystyi kantamaan 1½ kertaa enemmän kuormaa. Tämä on ehkä yksi tekijä, jonka takia M422:n valmistusaika jäi lyhyeksi ja määrät pieniksi. Pienestä valmistusmäärästä huolimatta näitä autoja on säilynyt keräilijöille ympäri maailman.