google/wiki40b huggingface dataset:
Traité des poisons

Traité des poisons on teos, jonka kirjoitti Mathieu Orfila, espanjalaissyntyinen toksikologian kehittäjä. Hän julkaisi teoksensa vuonna 1813 ollessaan vasta 26-vuotias vasta valmistunut lääkäri. Teos yhdisti forensisen ja kliinisen toksikologian analyyttiseen kemiaan. Kirjassa on kuvattu laajasti myrkkyjen vaikutuksia ja oireita elimistössä. Teos oli ensimmäinen laatuaan ja se erotti toksikologian tieteenalan farmakologiasta. Teos oli yhteenveto senaikaisesta tietämyksestä. Siinä myrkyt jaettiin kuuteen kategoriaan: syövyttävät, adstringentit, karvaat, huumaavat, huumaavat hapot, septiset ja mädättäjät.
Víctor Núñez

Victor Núñez Rodríguez (s. 15. huhtikuuta 1980, Santo Domingo, Dominikaaninen tasavalta) on jalkapalloilija, joka on lähtöisin Dominikaanisesta tasavallasta, mutta on alkuvuodesta 2006 lähiten ollut Costa Rican kansalainen. Hyökkääjänä pelaava Núñez edustaa tällä hetkellä costaricalaista CS Cartaginésia. Hän on voittanut kahdesti maan liigan maalikuninkuuden.
Victor Núñez debytoi Costa Rican maajoukkueessa pian saatuaan maan kansalaisuuden. Hänen ensimmäinen pelinsä oli Etelä-Koreaa vastaan käyty ystävyysottelu 11. helmikuuta 2006. Núñez on pelannut kolme maaottelua (tilanne 20. kesäkuuta 2006). Núñez oli nimetty vuoden 2006 MM-kisajoukkueeseen, mutta hän ei pelannut kisoissa yhtään ottelua. 
Victor Núñezin lempinimi on "El Mambo".
Hanna Reitsch

Hanna Reitsch (29. maaliskuuta 1912 Hirschberg, Sleesia, Saksa – 24. elokuuta 1979 Frankfurt, Länsi-Saksa) oli kuuluisa naislentäjä ja natsi-Saksan ilmavoimien Luftwaffen koelentäjä. Häntä kutsuttiin nimellä ”Die Hanna”.

Purjelentäjä

Reitsch opiskeli lääketiedettä, mutta siirtyi lentäjäksi vuonna 1932. 1930-luvulla hän teki monia naisten ilmailuennätyksiä purjekoneella. hän lensi 1937 ensimmäisenä naisena Alppien yli purjekoneella. 1934 hän oli esittelemässä saksalaisten liitolentoa Suomessa, josta Suomen Ilmapuolustusliiton purjelentotoiminta sai Suomessa alkunsa. Vuonna 1935 kesällä R. ("die Hanna") opetti purjelentoa muiden saksalaisten lentäjien kanssa juuri raivatussa Jämin purjelentokeskuksessa Jämijärvellä.

Sotilaskoneiden koelentäjänä

Vuonna 1937 hänet lähetettiin Luftwaffen koelentokeskukseen, jossa hän toimi pääkoelentäjänä Junkers Ju 87 Stuka ja Dornier Do 17 -koneilla sekä lensi ensimmäisenä naisena helikopterilla. Uutta Focke-Wulf Fw 61 -helikopteria hän lensi muun muassa Deutschlandhalle-näyttelyhallin sisätiloissa.
Hän oli mukana testaamassa ja kehittämässä myös V1-ohjuksia. Lentäessään Messerschmitt Me 163 Komet -koneella hän loukkaantui vakavasti lentokoneen pudotessa, mutta jatkoi lentämistä toivuttuaan.
Adolf Hitler myönsi Reitschille ensimmäisen ja toisen luokan rautaristin, ja lisäksi hän sai ainoana naisena timantein koristellun Luftwaffen yhdistetyn lentäjän ja valvojan merkin.
Toisen maailmansodan viimeisinä päivinä Reitschia pyydettiin lentämään yhdessä kenraali Robert Ritter von Greimin kanssa saarrettuun Berliiniin tapaamaan Hitleriä. Valtakunnankanslian ollessa jo puna-armeijan saartama Reitsch valitsi lentokoneekseen ainoan mahdollisen, lyhyeen nousu- ja laskukiitoon kykenevän kevyen Fieseler Storch -koneen. Reitsch pääsi perille ja onnistui laskeutumaan ja Führerbunkerissa käytyään nousemaan ilmaan sekä pakenemaan Berliinistä puna-armeijan kiivaasta ilmatorjuntatulituksesta huolimatta.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Reitsch oli 18 kuukautta Yhdysvaltain armeijan kuulusteltavana, koska hän oli ollut merkittävästi esillä natsi-Saksan propagandassa ja osallistunut hankkeisiin, joista haluttiin saada tietoja. Häntä ei asetettu syytteeseen.
Tämän jälkeen Reitsch jatkoi ilmailuennätysten tekoa ja toimi purjelentämisharrastuksen edistäjänä. Hän kuoli 67-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Vuktyl

Vyktyl (komiksi  ja ven. Вуктыл) on kaupunki Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Petšorajoen rannalla 575 kilometriä Syktyvkarista koilliseen. Kaupunki on Vuktylin piirin keskus. Asukkaita on 13 000 henkeä (vuonna 2009).
Kaupunki on perustettu vuonna 1984. Se on Komin tasavallan maakaasun tuotannon keskus. Vuktylistä alkaa Uhtan kautta Toržokiin johtava kaasuputki Sijanije Severa.
Onat

Historia

Onista tiedetään vain vähän. Onien esi-isät tulivat Tulimaahan jäätä pitkin Patagoniasta noin 10 000 vuotta sitten. Mitään varmaa heidän tilanteestaan ajalta ennen eurooppalaisten tuloa 1800-luvun puolivälissä ei tiedetä. Onien määrä laski nopeasti eurooppalaisten tulon jälkeen. Kun heitä 1850-luvulla oli vielä 3 600, vuonna 1925 heitä oli enää 279 ja vuonna 1930 100. Onat menettivät maansa argentiinalaisille karjankasvattajille, joiden karja vei elintilan onien metsästämiltä eläimiltä. Tämä johti siihen, että onat alkoivat tappaa karjankasvattajien karjaa ja nämä puolestaan palkkasivat asejoukkoja tappamaan onia. 1800-luvun loppupuolella onien alueelle tuli myös kullankaivajia. Kullankaivajat kuten esimerkiksi Julius Popper tappoivat monia intiaaneja. Vaikka oniksi itsensä luokittelevia henkilöitä asuu edelleen Argentiinassa, voidaan heidän katsoa jo kulttuurillisesti hävinneen.

Elinkeinot

Onat olivat metsästäjä-keräilijöitä, joiden tärkein riistaeläin oli guanaco. Guanacojen lisäksi he metsästivät muun muassa kettuja, kanalintuja ja kampamyyriä. Metsästys tapahtui jousella, jonka käyttöön onat olivat erikoistuneet. Jouset ja nuolenkärjet valmistettiin taidokkaasti. Metsästyksen lisäksi onat keräilivät marjoja, kasveja ja sieniä. Heidän tiedetään myös harjoittaneen jossakin määrin kalastusta.

Yhteiskunta ja asuminen

Onat olivat jakaantuneet 39 eri alueeseen, joita hallitsivat eri perheet tai ryhmät. Alueiden tarkkoja hallintasuhteita ei tiedetä. Ryhmiä johti suvun päämies, mutta ylempää heimojohtoa ei onilla ollut. Onat saattoivat mennä vapaasti naimisiin eri onaryhmien edustajien kanssa, mutta sukulaisten välinen avioituminen oli kielletty ja kieltoa vahdittiin tarkasti. Avioituneet parit ryhtyivät asumaan yleensä parin miespuolisen jäsenen ryhmässä. Onat rakensivat puolikaaren muotoisia tuulensuojia, jotka peitettiin guanacon nahoilla. Vaatteina käytettiin samaten guanacon nahkoja.

Uskonto

Onien uskonto ei ollut kovin pitkälle kehittynyt. Ylintä henkistä olentoa ei ollut eikä henkiä juuri esiintynyt muualla kuin onien maailmansyntytarinassa. Onat uskoivat kuitenkin esimerkiksi metsänhenkiin ja myyttisiin esi-isiin. He tunsivat myös Termaukel-nimisen hengen, joka aiheutti sairauksia. Onien šamaaneja kutsuttiin nimellä xon tai yohon. Šamaanit toimivat toisistaan riippumattomasti ja näiden välillä saattoi olla verisiäkin yhteenottoja keskinäisen kilpailun takia. Lähetyssaarnaajat käännyttivät onat kristinuskoon 1900-luvun alkupuolella.
Shawn Lane

Ura

Shawn Lane syntyi Memphisissä, Tennesseessä ja aloitti pianonsoiton jo kahdeksanvuotiaana mutta ei ottanut kitaransoittoa vakavasti kunnes hän oli 10. Lane kehittyi nopeasti kitaransoitossa ja 13-vuotiaana aloitti alkoi harjoitella tosissaan tekniikkaansa ja vain 14-vuotiaana pääsi lead-kitaristiksi Black Oak Arkansas:iin. Hän kiersi bändin kanssa seuraavat 5 vuotta ja siirsi bändin tyylin enemmän kantrityylisestä rockista fuusiojazzin suuntaan.

Kuolema

Shawn Lane sairasti koko ikänsä psoriasista ja sen sivuoireena nivelreumaa. Tämä ei vaikuttanut hänen soittamiseensa, mutta vaikeutti hänen kävelemistään ja sen hoitoon käytetyt steroidit lihottivat häntä sen verran, että hän painoi viimeisinä vuosinaan 130 kiloa. Hän oli myös kova tupakoimaan. Hän kuoli memphisläisessä sairaalassa 26. syyskuuta 2003.
Ilo Waara

Ilo Waara (nimi aik. Tuomas Ilo Väärä; s. 23. elokuuta 1874 Rantasalmi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Waara toimi opettajana Pylkönmäellä.
Ike Diogu

Maajoukkueura

Maajoukkuetasolla Diogu edustaa Nigeriaa. Hänet valittiin Nigerian joukkueeseen vuoden 2012 Lontoon kesäolympialaisiin. Diogu oli myös mukana Nigerian hävitessä turnauksen alkulohkossa ennätyksellisesti 156-73 Yhdysvalloille.
Yusra Mardini

Lähtö Syyriasta

Yusra jätti Damaskoksen siskonsa Sarahin kanssa elokuussa 2015. He pakenivat Libanonin kautta ensin Turkkiin, jossa he maksoivat salakuljettajille päästäkseen Kreikkaan. Heidän ensimmäinen yrityksensä epäonnistui, kun Turkin rannikkovartijat veivät heidän veneensä takaisin maihin. Toisella yrityksellä he ottivat pienemmän veneen, johon tuli 20 ihmistä, joista vain kolme osasi uida. Puoli tuntia lähdön jälkeen vene alkoi hörppimään vettä, koska se oli tarkoitettu vain kuudelle ihmiselle. Matkustajat heittivät laukkunsa laidan yli, mutta se ei riittänyt pysäyttämään veden tuloa veneeseen. Viimeisenä toivona Yusra, Sarah ja muu vahva uimari hyppäsivät mereen, jotta vene keventyisi. He olivat meressä 3,5 tuntia kunnes saapuivat Lesbokseen. Seuraavaksi he matkustivat siskonsa kanssa Makedoniaan, Serbiaan, Unkariin ja Itävaltaan, kunnes pääsivät Saksaan.
Jamestown (Virginia)

Jamestown oli ensimmäinen englantilaisten asuttama siirtokunta Pohjois-Amerikassa. Toukokuussa 1607 perustettu siirtokunta sijaitsi itärannikolla nykyisessä Virginiassa, Yhdysvalloissa.
Kesäkuussa 1606 Englannin kuningas Jaakko I perusti Virginian kauppakomppanian vakiinnuttamaan englantilaisten asutuksen Pohjois-Amerikassa sekä etsimään mahdollisia rikkauksia ja vesireittiä Itämaille. Lontoosta purjehti Amerikkaan 108 uudisasukasta, jotka perustivat siirtokuntansa noin 95 kilometrin päähän Chesapeakenlahden suulta Jamesjoen rantaan.
Siirtokunnan pääkaupunki siirrettiin 1699 Williamsburgiin, jolloin Jamestown autioitui. Sen kirkkoa käytettiin vielä 1750-luvulle asti, jolloin se hylättiin.
M18 Claymore

M18A1 Claymore Antipersonnel Mine on yhdysvaltalaisvalmisteinen viuhkamiina. Panos on litteä, hieman kaareva levy, jossa on räjähdepanos ja satoja metallihauleja. Panos räjäytetään tavallisesti tähysteisesti, jolloin haulit sinkoutuvat 60° viuhkassa panoksen etupuolelle. Claymoren kuolettava teho on 50 metriä 60° kulman sisäpuolella ja vaarallinen yli 250 metrin sisäpuolella. Miina koostuu kovamuovikuoresta, 650 gramman C3- tai C4-räjähdekerroksesta ja 700 teräshaulista. Miina on tehokas ihmisiä ja panssaroimattomia ajoneuvoja vastaan.
Osa aikaisemmista Claymore M18 -miinoista toimitettiin langattomalla käsilaukaisimella, mutta kyseinen järjestelmä poistettiin pian käytöstä häiriöherkkyyden vuoksi. Nykyisin laukaisulaitteena käytetään M57 johdollista käsilaukaisinta.
M18-miinasta käytetään nykyisin kahta versiota, jotka ovat identtisiä lukuun ottamatta tähtäinlaitetta, jota käytetään miinan suuntaukseen.
Suomen puolustusvoimilla on käytössä kaksi eri kokoista viuhkapanosta. Ottawan sopimus sallii Claymore-miinan sekä muiden viuhkapanosten käytön. Claymore-miinoja ei ole ollut käytössä sellaisissa maissa kuten Angolassa, jossa 10–20 miljoonaa henkilömiinaa on levitetty vastuuttomasti muun muassa pelloille, kylien läheisyyteen ja teiden varsille.
Euroopanmerikaali

Ulkonäkö ja koko

Euroopanmerikaali kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Sillä on kalju, paksu ja monihaarainen varsi. Sinivihreät lehdet ovat möyheät, suuret, 20–50 cm pitkät. Alimmat lehdet ovat pitkäruotisia. Lehtilapa on poimuinen ja hammaslaitainen tai liuskainen. Kukinto on runsashaarainen terttu, jossa on runsaasti pieniä, 6–9 millimetriä leveitä valkoisia kukkia. Suomessa euroopanmerikaali kukkii kesä-heinäkuussa. Litu on kaksiosainen. Tyviosa on pieni, siemenetön ja perän jatkeen tapainen. Yksisiemeninen kärkiosa on 7–10 mm pitkä, palleromainen, lähes odaton ja aukeamaton.

Levinneisyys

Euroopanmerikaalia tavataan ainoastaan Euroopassa Atlantin, Mustanmeren ja Itämeren rannoilla. Atlantilla sitä kasvaa Pohjois-Espanjan, Pohjois-Ranskan, Britteinsaarten, Tanskan sekä Etelä-Norjan ja -Ruotsin rannikoilla. Itämerellä laji on levinnyt Tanskan, Pohjois-Saksan, Etelä-Ruotsin ja -Suomen sekä Baltian rannikoille. Mustallamerellä sitä tavataan ainoastaan meren länsi- ja pohjoisrannikoilla. Suomessa euroopanmerikaalia kasvaa harvinaisena Suomenlahden rannikolla, erityisesti lounaisrannikon saaristossa.

Elinympäristö

Euroopanmerikaali kasvaa soraisilla, hiekkaisilla ja kivikkoisilla, levien lannoittamilla merenrannoilla. Suomessa se on tyypillinen ulkosaariston laji.

Käyttö

Euroopanmerikaali on syötävä ja myös vihanneskasvi, jota on syöty keitettynä kuten kaalia. Britteinsaarilla lajia viljellään ja syödään ruokaparsan tapaan.
Joseph Bové

Joseph Bové (ven. О́сип Ива́нович Бове́, Osip Ivanovitš Bove; 4. marraskuuta (J: 24. lokakuuta) 1784 Pietari – 28. kesäkuuta (J: 16. kesäkuuta) 1834 Moskova) oli venäläinen arkkitehti, jonka suunnittelemia rakennuksia ovat muun muassa Moskovan Bolšoi-teatteri ja Moskovan maneesi.
Hashitaka (1903)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1923.
Italian taistelut

Taustaa

Jo ennen Pohjois-Afrikassa saavutettua voittoa liittoutuneiden johtajilla oli erimielisyyksiä sotatoimien jatkamisesta Saksan lyömiseksi.
Laura Birn

Ura

Birn opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 2002–2007 ja valmistui vuonna 2008. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Helmiä ja sikoja (2003), Lupaus (2005), Joulutarina (2007), 8 päivää ensi-iltaan (2008), Ralliraita (2009), Puhdistus (2012), Vuosaari (2012) ja Leijonasydän (2013). Vuonna 2014 hänellä oli pieni rooli yhdysvaltalaisessa elokuvassa Tanssi haudoilla (A Walk Among the Tombstones). Birnin televisiorooleista tunnetuimpina voidaan pitää rooleja sarjoissa Karjalan kunnailla (2007), Suojelijat (2008), Morsian (2008) ja Virta (2011).
Teatterin puolella Birnin läpimurtorooli oli Siskon rooli Ari-Pekka Lahden esikoisnäytelmässä Sydänmaa, jota esitettiin Helsingin kaupunginteatterin Studio Pasilassa näytäntökautena 2005–2006. Syksyllä 2006 Birn nähtiin KOM-teatterissa Marjo Niemen käsikirjoittamassa näytelmässä Odotusaika on maksullista puheaikaa. Vuonna 2011 hän näytteli Q-teatterissa Saara Turusen käsikirjoittamassa ja ohjaamassa näytelmässä Broken Heart Story.
Vuonna 2013 Birn sai parhaan naispääosan Jussin elokuvasta Puhdistus (2012). Samana vuonna hänelle myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto.

Yksityiselämä

Birn puhuu suomen lisäksi ruotsia, englantia ja portugalia, ja on harrastanut pitkään tanssia.
Birn sai ensimmäisen lapsensa toukokuussa 2015.
Kasvilava

Kasvilava on läpinäkyvästä materiaalista kuten muovista tai lasista, puisen tai metallisen rungon päälle rakennettu pieni rakennus tai teltta, jossa kasvatetaan erilaisia vihanneksia ja hyöty- tai koristekasveja.
Kasvilavan tehtävä on sitoa lämpöä ja kosteutta sisälleen, kuitenkin niin että läpinäkyvä rakenne päästää auringonvalon lävitseen. Suomen oloissa tyypillisiä kasvilavassa kasvatettavia vihanneksia ovat tomaatti, kurkku ja kurpitsa. Myös erilaiset koristekukat, mausteet sekä yrtit ovat suosittuja.
Lava eroaa kasvihuoneesta matalamman korkeutensa osalta: kasvihuoneeseen kävellään sisään, lava avataan ylhäältä kun siinä kasvavia kasveja hoidetaan.
Elliot Goldenthal

Elliot Goldenthal (s. 2. toukokuuta 1954 New York) on yhdysvaltalainen elokuvamusiikkiin erikoistunut säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Aaron Coplandin ja John Coriglianon johdolla. Hän on tehnyt musiikin muun muassa elokuviin Alien³, Batman Forever, Heat – ajojahti, Batman & Robin, Michael Collins sekä Veren vangit. Goldenthalin musiikkia on kiitelty eri vaikutteiden ja tekniikoiden runsaasta ja omaperäisestä käytöstä. Vuonna 2006 Goldenthalin ensimmäinen ooppera sai kantaesityksensä Los Angelesissa.
Verikurjenpolvi

Ulkonäkö ja koko

Vankkajuurakkoinen verikurjenpolvi kasvaa 20–50 cm korkeaksi. Varsi on paksu ja harittavahaarainen. Varressa ja lehtiruodeissa on vaaleita, sirottivia hapsikarvoja. Paksuhkot ja kiiltävät lehdet ovat pyöreitä, kourasuonisia, syvään jakoisia sekä kapea- ja ehytliuskaisia. Aluslehdet ovat kukintavaiheessa usein jo kuihtuneita. Pitkäperäiset, 3–4 cm leveät kukat ovat tavallisesti yksittäin. Tummanpunaiset, matalasti lanttokärkiset terälehdet ovat huomattavasti verholehtiä pidempiä. Verikurjenpolvi kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Hedelmykset ovat karvaisia.
Kasvin veri-nimi tulee verikurjenpolven heleästä syysväristä.

Levinneisyys

Verikurjenpolvea kasvaa lähes koko Euroopassa Islantia, pohjoista Fennoskandiaa ja Pohjois-Venäjää lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös Kaukasuksen alueelta. Pohjois-Amerikassa laji ei ole alkuperäinen. Suomessa verikurjenpolvea kasvaa Etelä- ja Lounais-Suomessa Uudeltamaalta Varsinais-Suomeen. Erityisen runsas laji on Ahvenanmaalla.

Elinympäristö

Verikurjenpolvi on tyypillinen kuivien paikkojen kasvi. Sitä kasvaa kivisillä rinteillä, kuivilla niityillä ja paahteisilla kallioilla. Laji on kalkinsuosija.

Käyttö

Verikurjenpolvea viljellään myös koristekasvina. Laji leviää toisinaan puutarhoista luontoon.
Shimushu (1939)

Palvelus

Alus luokiteltiin saattuehävittäjäksi 1. heinäkuuta 1942 ja se poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Alus kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutuvia sotilaita takaisin Japaniin. Se luovutettiin 5. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Michele Campanella

Michele Campanella on italialainen pianisti. Hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin Franz Liszt -tulkinnoistaan.
Campanellalle on myönnetty Grand Prix du Disque vuosina 1976, 1977 ja 1998. Hän opiskeli Napolissa, ja Lisztin ohella ohjelmistoon kuuluvat mm. Muzio Clementi, Carl Maria von Weber, Francis Poulenc, Ferruccio Busoni, Gioacchino Rossini, Johannes Brahms ja Maurice Ravel.
Campanella on esiintynyt useiden arvostettujen eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten sinfoniaorkestereiden kanssa. Hänen ensimmäinen esiintymisensä Australiassa oli 1978.
Campanella on opettanut pianonsoittoa Accademia Chigianassa Sienassa.
Jacob Aall

Jacob Aall (1773–1844) oli norjalainen rautaruukinomistaja ja poliitikko, joka oli muun muassa perustuslakikomitean jäsen Eidsvollin kansalliskokouksessa 1814. Aall oli myös Norjan ensimmäinen kansantaloustieteilijä ja hän harrasti muinaishistorioiden tutkimista.

Tausta

Jacobin isä oli eräs Porsgrunnin merkittävimpiä liikemiehiä. Hän oli kuitenkin päättänyt, että pojasta piti tulla virkamies ja 15-vuotias Jacob lähetettiin Kööpenhaminaan opiskelemaan. Huolimatta huippuarvosanoista ylioppilaskokeessa ja teologisessa virkakokeessa ei hänestä kuitenkaan tullut pappia. Aall oli aina ollut kiinnostunut luonnontieteistä. Hän vaihtoi opintosuuntaustaan ja pitkän Euroopan-opintomatkan jälkeen hän kiinnostui kaivannaistoiminnasta. Vuonna 1799 hän osti Næsin rautaruukin nykyisen Tvedestrandin kunnan alueelta Itä-Agderista yhdessä Niels-veljensä kanssa.

Eidsvollin kansalliskokous 1814

Toisin kuin muut edustajat, Aall meni kokoukseen ilman erityistä valintaprosessia. Prinssi Kristian Frederik oli henkilökohtaisesti taannut hänelle paikan kokouksessa. Hänellä oli mukanaan oma perustuslakiluonnos, jonka pääajatuksia olivat vakaan rahatalouden varmistaminen ja sen estäminen, ettei mikään yhteiskunnan ryhmä saisi liian paljon valtaa. Kuninkaalla tuli olla toimeenpano- ja lainsäädäntövalta, koska hän olisi ainoa, joka voisi nousta erityisintressien yläpuolelle. Veronkanto-oikeuden tuli puolestaan olla kansalla, jolla olisi aito halu rauhaan ja hyvinvointiin.
Vaikka Aallilla oli läheiset suhteet Tanskaan, hän ei nähnyt muuta realistista vaihtoehtoa, kuin valtiounionin Ruotsin kanssa. Hän jopa äänesti itse aiemmin esittämäänsä talousuudistusehdotusta vastaan, koska ajatteli sen aiheuttavan hankaluuksia unionin toteuttamiselle. Hän vastusti teollisuus- ja sahalaitoserioikeuksien poistamista ja siten tuli kannattaneeksi "rahavallan" vaikutusta, mitä vastaan hän oli itse aiemmin varoittanut.

Kansanedustaja, kirjailija, historioitsija

Vuosina 1815–1830 hän oli useita kertoja kansanedustajana Stortingissa ja profiloitui myös kirjailijana, saagojen kääntäjänä ja historioitsijana. Hänen kirjallinen tuotantonsa on tärkeä lähde myös vuoden 1814 tapahtumista.
Shakkikello

Shakkikello on kello, jolla mitataan lautapeleissä kuten shakissa tai gossa käytettyä peliaikaa. Shakkikelloja on mekaanisia ja analogisia, jotka vedetään käsin, sekä paristoilla tai verkkovirralla toimivia digitaalisia kelloja. Myös älypuhelimiin saa shakkikellosovelluksia.

Rakenne

Shakkikellossa on kaksi kellotaulua, yksi kummankin pelaajan jäljellä olevaa peliaikaa ilmoittamaan, sekä painonupit. Analogisissa kelloissa on viisarinäyttö ja digitaalikelloissa yleensä numeronäyttö. Digitaalikelloissa on painikkeet, joilla peliaika voidaan valita ennen pelin alkua ja lisätä mahdollinen lisäaika pelin aikana. Analogisissa kelloissa on takana kierrettävät säätimet, joilla viisareita voi liikuttaa, sekä vetoruuvit.

Käyttö

Pelin aluksi kummallekin pelaajalle asetetaan kelloon heille käyttöönsä annettava peliaika, ja ensimmäisen siirron tekevän pelaajan kello käynnistetään. Jokaisen vuoronsa päätteeksi pelaajat painavat kellossa omalla puolellaan olevaa nuppia pysäyttääkseen oman kellonsa ja käynnistääkseen vastapelaajansa kellon.
Pelin säännöistä ja pelitilanteesta riippuen pelaaja yleensä häviää, jos hänen kellostaan loppuu aika ennen vastustajaa. Ajan loppumista havainnollistaa analogisissa kelloissa usein punainen merkkilippu, joka putoaa ala-asentoon minuuttiosoittimen saavuttaessa kello kahdentoista. Digitaalikellon taulu näyttää ajan loppuessa peliaikavalinnasta riippuen joko lukemaa 0:00 tai näyttöön ilmestyy merkkilippu.

Asetukset

Digitaaliset kellot voidaan ohjelmoida esimerkiksi antamaan jokaisesta siirrosta lisäaikaa (esimerkiksi Fischer-ajanotossa tai Bronstein-ajanotossa), tai lisäämään pelaajille aikaa tietyn ajan tai siirtomäärän jälkeen. Analogista kelloa voidaan yleensä vain kääntää eteen- ja taaksepäin.

Suosio

Tärkeissä shakkikilpailuissa käytetään nykyisin ensisijaisesti digitaalisia shakkikelloja, sillä ne ovat tarkempia kuin analogiset kellot ja sallivat monipuolisemmat peliaika-asetukset. Edullisuutensa vuoksi analogisia kelloja käytetään kuitenkin yhä harrastelijoiden peleissä ja shakkikerhoissa.
Interaktiivinen tietojenkäsittely

Interaktiivinen tietojenkäsittely tai vuorovaikutteinen tietojenkäsittely on ihmisen vuorovaikutteista toimintaa tietokoneella vastakohtana eräajolle.
Eräajossa ohjelma oli talletettava reikäkorteille, jotka vietiin tietokonekeskukseen ajettavaksi: vastaus saattoi tulla vuorokauden päästä. Virheen tapahtuessa sama odottelu oli käytävä läpi uudelleen.
Vuorovaikutteisessa tietojärjestelmässä tietokoneella oli yksi käyttäjä kerrallaan, varhainen henkilökohtainen tietokone. Esimerkiksi Bendix G-15, IBM 610 ja Librascope LGP-30  olivat varhaisia tietokoneita joissa oli vain yksi käyttäjä kerrallaan. Samaan aikaan suurtietokoneet olivat pääasiallisesti eräajotietokoneita.
Vuonna 1961 esitelty Digital Equipment Corporationin (DEC) PDP-1 oli varhainen yhdistelmä. Syntyyn vaikutti MIT:n tutkimusprojektit kuten Whirlwind I. Merkittäviä ominaisuuksia olivat kuvaputkinäyttö, valokynä tai valopistooli.
Merkittävä kehitysaskel oli Douglas Engelbartin vuonna 1968 esittelemä oN-Line System, jossa käytettiin muun muassa hiirtä kirjoituskonetyylisen näppäimistön ja "sointunäppäimistön" lisäksi, sekä graafista käyttöliittymää.
Osmo Kock

Osmo Olavi Kock (14. syyskuuta 1929 Hollola – 15. syyskuuta 1994 Lahti) oli suomalainen poliitikko. Kock toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1966–1970 ja 1972–1974. Hän vaikutti myös kotikuntansa Lahden kaupunginvaltuustossa. Kock jätti eduskunnan siirtyessään Suomen Itä-Saksan suurlähettilääksi, missä virassa hän toimi 1974–1979. Myöhemmin hän oli suurlähettiläänä Algeriassa 1979–1983 ja Romaniassa 1987–1990.
Kock valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Eduskunnassa hän kuului laki-, 2. laki- ja perustuslakivaliokuntaan. Toisessa lakivaliokunnassa Kock oli myös puheenjohtajana. Hän kuului lisäksi Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan.
Kock valmistui ylioppilaaksi vuonna 1949, lainopin kandidaatiksi 1959 ja varatuomariksi 1965. Hän työskenteli Suomi–Puola-yhdistyksen toiminnanjohtajana 1951–1958, pankkivirkailijana 1959 ja lakimiehenä 1959–1961. Vuodet 1961–1971 Kockilla oli virka Lahden apulaiskaupunginsihteerinä ja 1971–1974 Kymen lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä.
Kock vaikutti SKDL:n ohella lukuisissa muissa järjestöissä. Vuonna 1949 Suomen kommunistiseen puolueeseen liittynyt Kock kuului SKP:n keskuskomiteaan (1969–1970, varajäsen 1966–1969 ja 1970–1972) ja hän johti puolueen Lahden piirikomiteaa. Kockilla oli luottamustehtäviä myös Suomi–Puola-yhdistyksessä, Kriminaalihuollossa, Lahden osuuskaupassa, Suomen työväen säästöpankissa, Kulutusosuuskuntien keskusliitossa ja Osuustukkukaupassa.