Miinalaiva Louhi

Venäjän laivastosta Suomen laivastoon

Miinalaiva Voin valmistui ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1917 lähellä Moskovaa Kolomnassa, josta se toimitettiin Itämerelle. Aluksella ehdittiin suorittaa sodan aikana joitakin miinanlaskuoperaatioita. Venäläisten poistuttua Suomesta keväällä 1918 se jäi suomalaisten haltuun ja ristittiin M-1:ksi.

Rauhan vuodet

M-1 osallistui sotatoimiin ensi kertaa vuonna 1919, kun alus osallistui Suomen laivaston ensimmäisen miinoitteen laskuun. Kahteen miinalinjaan laskettiin yhteensä 50 M/12 -merimiinaa Suomenlahdella Koiviston edustalla. Miinoitteen tehtävänä oli suojata alueelle tukeutuneita brittiläisiä aluksia. Brittiläinen laivasto-osasto toimi Suomenlahden pohjukassa sijaitsevia Neuvosto-Venäjän taistelualuksia vastaan aina Tarton rauhan voimaan astumiseen saakka vuonna 1920.
1920- ja 1930-luvuilla M-1 (vuodesta 1936 Louhi) toimi laivaston koulutusaluksena ja sukellusveneiden emälaivana.

Talvisota

Suomen laivaston miinoituskyky oli talvisodan syttyessä vuonna 1939 heikko. Louhi oli laivaston tehokkain miinoittaja sodan syttyessä. Muuta miinojen laskemiseen soveltuvaa kalustoa olivat Venäjän keisarikunnan laivastolta perityt viisi T-luokan miinavenettä, laivaston muut pinta-alukset ja sukellusveneet sekä laivaston käyttöön otetut siviilialukset. Louhi oli aluksista ainoa, joka pystyi laskemaan suuria miinoitteita.
Suomen laivasto laski talvisodassa kaikkiaan noin 1 900 merimiinaa, joista Louhen osuus oli noin kolmannes. Alus oli mukana erityisesti neuvostoliittolaisten sukellusveneiden Pohjanlahdelle pääsyä estävän laajan miinoitteen laskemisessa.
Laivaston vaatimattomasta miinoituskyvystä ja riittämättömistä miinavarastoista huolimatta miinoitteet osoittautuivat tehokkaaksi aseeksi ja vihollislaivaston toiminnan hillitsijäksi. Suomalaisiin talvisodan aikaisiin miinoitteisiin tiedetään varmuudella uponneen ainakin kaksi neuvostoliittolaista vartiovenettä, yksi sukellusvene ja yksi saksalainen rahtialus. Louhen laskemiin miinoitteisiin tuhoutui ainakin yksi neuvostoliittolainen alus. Joulukuussa 1939 Märketin kapeikkoon lasketun miinoitteen uhriksi joutui 3. tammikuuta 1940 sukellusvene S 2. Miinoitustoiminta samoin kuin merisodankäynti päättyivät talvisodan osalta tammikuussa 1940 Suomenlahden jäätyessä umpeen. Toimintaa jatkettiin Suomenlahdella heti talvisodan päätyttyä ja meren vapauduttua jäistä Neuvostoliiton maihinnousuvaaran vuoksi.

Jatkosota

Uusien miinalaivojen Riilahden ja Ruotsinsalmen kantaessa päävastuun laivaston miinoitustoiminnasta jäi vanhentunut Louhi taka-alalle, toimien sukellusveneiden emälaivana ja kauppa-alusten saattotehtävissä.

Louhen uppoaminen

Louhen kohtaloksi koitui Saksaa vastaan käydyn Lapin sodan aikana Hangon eteläpuolella suoritettu miinoitusoperaatio. Se oli ollut laskemassa Saksan laivaston toiminnan estämiseksi tarkoitettua miinoitetta yhdessä miinalaiva Ruotsinsalmen kanssa 12. tammikuuta 1945. Alukset olivat paluumatkalla Hankoon suomalaisten ja neuvostoliittolaisten vartioveneiden suojaamina, kun Louhen takaosassa räjähti ja alus upposi vain kahdessa minuutissa 40 metrin syvyyteen 7,5 meripeninkulmaa kaakkoon Russarön majakasta. Uppoamisessa menehtyi 11 merisotilasta. Loput miehistöstä pelastettiin Louhea saattaneisiin aluksiin.
Uppoamisen syyksi epäiltiin alkuun jopa suomalaisten omaa merimiinaa. Mahdollinen miina olisi voinut olla peräisin joko suomalaisten vuonna 1941 tai saksalaisten vuonna 1944 laskemasta miinoitteesta. Hylylle tehtyjen sukellusten perusteella uskotaan kuitenkin konehuoneen kohdalle osuneen torpedon aiheuttaneen uppoamisen.
Saksassa 2000-luvulla tehdyt arkistotutkimukset paljastivat, että todennäköinen upottaja oli saksalaisen VIIC-luokan sukellusveneen U-370 ampuma akustinen eli laivan ääneen hakeutuva torpedo. Sukellusveneen ampuman torpedon ampumisaika eroaa vain kolme minuuttia suomalaisten tiedoista. Kolmen minuutin eroa suomalaiset tutkijat selittivät laukaisun ja osumaan kuluneella ajalla.
Louhen uppoamispaikka on ollut pitkään merkittynä karttoihin, mutta ilmoitetusta kohdasta sitä ei ole löydetty. Sittemmin suomalaiset sukeltajat löysivät hylyn, jonka he uskovan olevan Louhi. Toukokuussa 2015 Laivaston Sukeltajakillan sukeltajat kävivät hylyllä. Heidän mukaansa sen tunnistaa helposti kahdesta Vickers-tykistä.
Räjähdyksen voimasta perän kansi on romahtanut ja painunut alas, kun taas konehuoneesta keulaan päin kansi on ehjä. Louhi makaa vaakasuorassa kölillään kovalla hiekkapohjalla. Varsinainen räjähdyspaikka on noin sadan metrin päässä hylystä. Alus ehti kulkea nämä sata metriä ennen uppoamistaan.
Vuonna 2015 tuli ilmi, että U-370:n ja Louhen komentajat olivat olleet ystäviä keskenään. Louhea komensi sen upotessa kapteeniluutnantti Olavi Syrjänen ja U-370:ta komensi saksalainen Oberleutnant zur See Karl Nielsen. Syrjäsellä oli ollut hyvä kielitaito, ja siksi hänet oli nimitetty jatkosodan aikana suomalaisten ja saksalaisten yhteysupseeriksi. Nielsen kävi Syrjästen luona usein kylässä Helsingissä. Louhen upottua Syrjänen oli viimeinen elossa ollut, joka pelastettiin merestä.