google/wiki40b huggingface dataset:
Wario World

Tarina

Wario Worldissa maaginen musta timantti on muuttanut kaikki Warion kulta-aarteet ja jalokivet hirviöiksi ja lähettää Warion erikoiseen maailmaan. Warion täytyy tuhota Musta Timantti saadakseen aarteensa takaisin.

Pelaaminen

Toisin kuin monet muut GameCubelle ilmestyneet tasohyppelypelit, ei Wario World sisällä vaikeita kontrolleja. Pelaaminen perustuu lähinnä nappien A, B, R ja Z painelemiseen käyttäen samalla ohjaustattia Warion liikuttamiseen.

Maat

Wario Worldin tasot on jaettu neljään eri päämaahan, joista jokainen sisältää kaksi tavallista tasoa, sekä yhden pomotason. Listiessään pomovastuksen, saa pelaaja avaimen, jolla hän pääsee seuraavaan maahan. Saatuaan kokoon kaikki neljä avainta, hän pääsee haastamaan itse Mustan Timantin.
Maissa ei ole pääasiassa vain tarkoitus päästä loppuun asti, vaan niistä voi löytää erittäin paljon aarrearkkuja, kultapatsaita sekä timantteja. Timantteja kerätään ns. "salatasoissa", jonne pääsee yleensä tekemällä Ground Pound -iskun maassa sijaitsevan x-merkin päälle. Timantteja tarpeeksi keräämällä pääsee tasoja läpi. Aarrearkkuja ei ole pakko löytää, mutta niitä keräämällä saa avattua minipelejä. Nämä minipelit ovat samoja kuin pelissä Wario Ware, ja niitä pelatakseen täytyy pelaajan liittää Game Boy Advance Nintendo GameCubeen. Kultapatsaan kokoamalla Wario saa taas uuden sydämen, jolloin hän kestää enemmän vahinkoa.

Vastaanotto

Wario Worldia kritisoitiin etenkin siitä, että peli on suunnattoman helppo ja lyhyt. Pelin pystyy läpäisemään helposti alle viidessä tunnissa, sillä varsinaisia tasoja ei ole kuin kahdeksan. Kuollessaan Warion täytyy vain luovuttaa osa keräämistään kolikoista pois, ja hän saa jatkaa taas täsmälleen samasta paikasta missä kuoli.
Vepsä (Oulu)

Historiaa

Vepsän kylän Kokon tilalla on asuttu jo 1600-luvulla, mutta 1600–1700-lukujen vaihteessa maakirjoihin on merkitty tilan olevan autiona ja talonpojan vaimoineen olevan kerjuulla. Tilan maille on myöhemmin rakennettu torppia, kansakoulun rakennukset sekä nuorisoseuran talo.
Seurantalo perustettiin virallisesti 10. huhtikuuta 1910. Aluksi toiminta oli vaatimatonta, ja seurantalolla tapahtui myös tulipalo. Se kuitenkin perustettiin uudelleen vuonna 1929, mutta paloi vuonna 1943. Vuonna 1947 seurantalolle saatiin tilat Jurvakaisen puojirakennuksesta, joka peruskorjattiin 1980-luvulla.
Vepsältä raivattiin metsäautotie 13 kilometrin päähän Kivijärvelle. Tie oli valmistuessaan vuonna 1952 Pohjois-Pohjanmaan ensimmäinen metsäautotie. Tie rakennettiin ilman koneellista apua vain hevosten avulla, ja työkaluina olivat lapiot, kuokat, kanget, kirveet ja pokasahat.
Nykyisin Vepsän kylään voi tutustua perinnepolun avulla. Perinnepolku alkaa Vepsän koulun laavulta, jossa on saatavilla myös reitin karttoja.

Vepsänkylä

Vepsä on nykyisen seututien 836 varrelle noin 10 km² laajuiselle alueelle muodostunut kylä, jonka pääelinkeinoina ovat maa- ja metsätalous. Kylän oma koulu muodostaa Vepsän koulupiirin, johon kuuluvat Vepsän lisäksi myös jokelan, Alavuoton sekä Ylivuoton kylät. Vepsällä toimii nuorisoseura. Vepsänkylällä asuu 181 asukasta.

Brunninkylä

Brunninkylän kulmakunnan muodostavat viisi maatilaa. Se sijaitsee noin 1,5 kilometriä Vepsänkylän eteläpuolella paikallistien 18697 eli Aittokyläntien varrella. Alkuperäiset viisi maatilaa ovat kylälle nimensä antaneen Brunnin lisäksi Honkanen, Kukkula, Miehelä ja Lepistö.

Ylikylä

Ylikylä on noin 40 asukkaan kulmakunta noin kolmen kilometrin päässä Vepsänkylältä kaakkoon. Se sijaitsee lähes seututien 836 varrella.
Kalliolampi (Alajärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Leväjoen valuma-alueeseen (35.437) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 181,4 metriä mpy.
Sirkka Laine

Sirkka Sinikka Laine (o.s. Saukkonen, s. 15. elokuuta 1948, Parikkala) on suomalainen Simpeleellä asuva kirjailija.
Sirkka Laine vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Parikkalan Särkisalmen kylässä. Päästyään ylioppilaaksi hän muutti Helsinkiin 1966 opiskelemaan kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Myöhemmin hän opiskeli Yleisradion käsikirjoittajakoulutuksessa ja suoritti kirjoittajaohjaajakurssin.
Ensimmäiset kirjansa novellikokoelman Maariankämmekät ja romaanin Tähtipolku Laine julkaisi 1978–1979. Hän on kirjoittanut romaanien ohella käsikirjoituksia tv-elokuviin ja tv-sarjoihin. Laine on ollut myös Radioteatterin Kantolan perhe -työryhmässä käsikirjoittajana vuodesta 1994 alkaen.
Dihydroksiasetoni

Valmistus

Dihydroksiasetonia voidaan tuottaa korkeassa paineessa ja lämpötilassa formaldehydistä. Tämän reaktion ongelmana on kuitenkin huono selektiivisyys, ja se vaatii kalliit turvalaitteistot. Tämän vuoksi yhdistettä tuotetaan pääasiassa mikrobiologisesti glyserolia hapettamalla. Mikrobiologisessa tuotannossa ongelmia ovat muun muassa hapetuksen vaatima suuri happimäärä, suuren glyseroli- tai dihydroksiasetonikonsentraation aiheuttama kasvun estyminen. Tämän vuoksi panosreaktorien lisäksi teolliseen valmistukseen on kehitetty puolipanosprosesseja, jossa glyserolia syötetään fermentointireaktoriin, kunnes haluttu dihydroksiasetonikonsentraatio on saavutettu, minkä jälkeen fermentointireaktori tyhjennetään. Dihydroksiasetoniin bioteknillistä tuotantoa on pyritty parantamaan geenitekniikan avulla ja tähän tarkoitukseen on tutkittu erityisesti Gluconobacter oxydans -bakteeria.

Käyttö

Dihydroksiasetonista voidaan tuottaa lääkkeitä ja muita hienokemikaaleja kuten fungisideja ja muovien pehmentimiä. Suurin käyttö on kuitenkin kosmetiikkateollisuudessa itseruskettavien voiteiden ainesosana. Yhdiste tuottaa ihoon ruskean värin reagoidessaan ihon keratiiniproteiinin aminohappojen kanssa. Reaktio on tyypiltään Maillard-reaktio. Dihydroksiasetonia sisältävät valmisteet saattavat aiheuttaa allergisen reaktion. Dihydroksiasetonin lisäksi voiteet voivat sisältää myös toista sokerimolekyyliä erytruloosia, jonka aiheuttaman rusketuksen kehittyminen kestää kuitenkin kauemmin.
Ville Raivio

Ville Raivio on suomalainen bloginpitäjä, kolumnisti, tietokirjailija ja miesten klassisen vaatetustyylin itseoppinut asiantuntija. Hän pitää suosittua Keikari-blogia ja on kirjoittanut vaateaiheisia kolumneja Taloussanomiin. Raivio on kritisoinut sitä, että Suomessa miesten ei sallita käyttävän rahaa tyylikkääseen pukeutumiseen. Vuonna 2015 Raivio julkaisi blogiteksteihinsä pohjautuvan ”jokaisen miehen tyylikirjan” nimeltä Klassikko.
Nenetsinkoira

Ulkomuoto

Nenetsinkoirasta on kaksi eri karvamuunnosta, lyhyt- ja pitkäkarvainen. Lisäksi pitkäkarvaisesta on vielä erikseen sekä iso että pieni kokomuunnos. Useita eri värivaihtoehtoja sallitaan. Säkäkorkeus on 40-55 cm.

Alkuperä

Kuten lähisukulaisensa samojedinkoira, myös tämä rotu on saanut nimensä sen jalostaneesta kansasta, siperialaisista Nenetsian nenetseistä. Venäjällä rotu on tunnustettu virallisesti, mutta FCI ei ole vielä hyväksynyt sitä.
Maksim Galkin

Maksim Galkin (s. 18. heinäkuuta 1976 Moskova) on venäläinen koomikko. Hän juonsi muun muassa venäläistä "Haluatko miljonääriksi?" -ohjelmaa. Hän tekee myös parodiaversioita venäläisistä lauluista ja erilaisista venäläisistä henkilöistä.
Galkin on naimisissa Alla Pugachevan kanssa.
Ankalliskirjallisuuden klassikot

Ankalliskirjallisuuden klassikot sisältävät maailmankirjallisuuden klassikoista muokattuja Aku Ankka -versioita. Kirjoja on tähän mennessä ilmestynyt Ankalliskirjallisuuden klassikot 1 - Tuulen tuomaa ja muita tarinoita, Ankalliskirjallisuuden klassikot 2 - Neljä muskettisoturia ja muita tarinoita sekä Ankalliskirjallisuuden klassikot 3 - Maailman ympäri kahdeksassa päivässä ja muita tarinoita.
RN Formidabile

Palvelus

Alus poistettu alusluettelosta vuonna 1903.
Isoniittu

Isoniittu (myös Isoniitty) on kulmakunta ja entinen koulupiiri Somerolla lähellä Ypäjän rajaa.

Luonnonympäristö

Isoniitty on osa laajaa, Somerolta Loimaalle ulottuvaa savitasankoa, josta paikoin kohoaa kalliosydämisiä moreenimäkiä. Alueen halki kulkee katkonainen harjujakso, joka alkaa Pitkäjärven Kankaannummesta ja jatkuu Vilukselan Piilikankaalle. Ympäristön korkein kohta on harjujaksoon kuuluva Munitunmäki, joka kohoaa 124 metrin korkeuteen. Alueen eteläosassa virtaa vähäisessä notkossa Ruokjoki, joka laskee Paimionjoen sivujokeen Palojokeen. Alueen pohjoisosaan ulottuvat Loimijoen sivujoen Kuusjoen latvahaaroina olevat ojat.

Historiaa

Alun perin Isoniitty oli Someron Pitkäjärvellä sijaitsevan Långsjön kartanon ulkotila, josta kartanon jouduttua toisen maailmansodan jälkeen maanluovutusvelvolliseksi muodostettiin suuri joukko viljelystiloja Muolaasta tulleelle siirtoväelle. Ruokjoen varressa Kalahovissa oli Pitkäjärven Långsjön kartanon omistajalla Waldemar Sagulinilla (1852–1915) 1900-luvun alkupuolella kalanviljelyslaitos.
Isoniityn koulupiiri perustettiin vuonna 1946, koulu aloitti toimintansa vuokrahuoneissa vuonna 1946 ja sai oman koulutalon vuonna 1950. Isoniityn sivutilan entisten alueiden ohella koulupiiriin tuli kuulumaan myös vanhempia lohkotiloja sekä Vilukselan kylästä että Pitkäjärveltä. Koulun toiminta lakkasi vuonna 1966. 1960-luvulle asti Isoniityllä oli myös kauppa.
Yhdessä Kaurakedon kanssa Isoniitty oli Someron entisistä koulupiireistä ainoa toisen maailmansodan jälkeen perustettu.

Nykyään

Nykyään Isoniitty on osa Someron Pitkäjärven kyläkeskuksen vaikutusaluetta.
M/S Stavangerfjord

Historia

Stavangerfjord tilattiin 17. maaliskuuta 2010 Bergen Group Fosenin telakalta Norjasta. Laivan runko rakennettiin kuitenkin Stocznia Gdanskin telakalla Puolassa.
9. marraskuuta 2011 Fjord Line ilmoitti, että uusi laiva saa nimekseen M/S Stavangerfjord.  Stavangerfjord laskettiin vesille 4. joulukuuta 2012 Puolassa. 
M/S Stavangerfjord kastettiin Bergen Group Fosenin telakalla Rissassa, Norjassa 6. kesäkuuta 2013. Se aloitti liikennöinnin 14. heinäkuuta 2013 reitillä Hirtshals-Stavanger-Bergen.
Kruunusuvikakkara

Kuvaus

Kruunusuvikakkara on monihaarainen varreltaan ja lehdiltään vahapintainen ruohovartinen kasvi. Aluslehdet ovat lyhytruotisia, muodoltaan pitkänpyöreitä tai vastapuikeita, laidoiltaan yleensä ehyet ja kärjestään kolmiliuskaisia. Varsilehdet ovat ruodittomia, muodoltaan pariosaisia, laidoiltaan hammaslaitaiset tai ehyet ja yleensä 3–8 senttimetriä pitkiä. Ylimmät varsilehdet ovat pienempiä ja vähemmän selvästi liuskaisia.
Kukinto on asterikasveille tyypillinen mykerö. Mykeröt ovat yleensä 1,5–2,5 senttimetriä leveitä ja kasvavat usein yksittäin, joskus 2–5 ryhmissä. Laitakukkia on 18 tai enemmän, niiden kielet ovat 1–1,5 senttimetriä pitkiä ja väritykseltään valkoisia, kermanvärisiä tai keltaisia. Kehräkukat ovat keltaisia, ja niitä on lukuisia. Kruunusuvikakkara on hyönteispölytteinen. Hedelmät ovat 2–3 millimetriä pitkiä pohjuspähkylöitä.

Levinneisyys

Kruunusuvikakkaran luontainen levinneisyysalue ulottuu Välimereltä Lähi-Idän kautta Etelä-Aasiaan. Lajia on kuitenkin viljelty sekä koriste- että ravintokasvina jo kauan sen luontaisen alueen ulkopuolella varsinkin Aasiassa.

Käyttö

Kruunusuvikakkaran lehtiä, versoja ja kukkia käytetään vihanneksena Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Lehdet ja versot voidaan tarjoilla raakana tai kypsennettynä, kukinnoista syödään tavallisesti vain laitakukat, sillä mykerön keskiosaa pidetään yleensä liian kitkerän makuisena. Lajia käytetään myös koristekasvina.
Maywood (Illinois)

Historia

Maywood perustettiin vuonna 1869.
William Ferguson

William Ferguson (6. maaliskuuta 1940 Johannesburg – 19. toukokuuta 2007 Durban) oli eteläafrikkalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1972, Etelä-Afrikan GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui, eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hänen moottorinsa hajosi jo harjoituksissa. Hän osallistui lukuisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
Mustatöyhtömonarkki

Levinneisyys

Mustatöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikan itäosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jänkäkurppa

Ulkonäkö

Pienehkö. Nokan pituus noin pään pituus (nokka lyhyempi kuin taivaanvuohella). Linnun pituus on noin 19 cm, siipien kärkiväli 38 - 40 cm ja paino vaihtelee 30:n ja 100:n gramman välillä. Mustassa selässä kaksi vaaleankeltaista juovaa, päänkuviot taivaanvuohta räikeämmät. Jalat lyhyet, pyrstö kiilamainen nysä. Usein hyvin piilotteleva ja lähtee pakoon vasta lähes kengän alta, mutta ruokailee joskus hyvin näkyvillä jolloin huomio kiinnittyy ylös alas pumppaavaan ruumiiseen. Soidinääni on hyvin omalaatuinen ontto "kloppotikloppotikloppotikloppoti..", jota verrataan puusillalla laukkaavaan hevoseen. Kutsuääni taivaanvuohen vastaavaa ääntä hiljaisempi ja pehmeämpi äyskäisy.
Vanhin suomalainen rengastettu jänkäkurppa on ollut 3 vuotta 1 kuukautta 14 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut vähintään 12 vuotta 4 kuukautta vanha saksalainen kurppa.

Levinneisyys

Soiden ja kosteikkojen laji, pesii pohjoisen pallonpuoliskon tundralla ja taigan soilla. Suomessa vakituinen levinneisyysalue Joensuu-Oulu -akselin pohjoispuolella, mutta pesii harvakseltaan kosteikoilla etelärannikkoa myöten. Maailman populaation koko on noin 1 miljoonaa yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen. Suomessa pesii noin 12 000 paria. Euroopan pesimäkannan kooksi on arvioitu joko 50 000 paria, missä luvussa lienevät mukana myös Venäjän linnut, tai 13 000, mikä on läntisen Euroopan kanta. Kumpikin arvio voi olla pahasti pielessä, sillä jänkäkurppa on vaikeasti havaittava lintu.

Elintavat

Piilotteleva, hyvän suojavärinsä ansiosta jää usein huomaamatta. Muuttolintu, joka muuttaa pesimäalueelleen huhti-toukokuussa ja syys-lokakuussa. Se talvehtii laajalla alueella, joka ulottuu Länsi-Euroopasta Pohjois-Afrikkaan, Lähi-itään ja Intiaan sekä Vietnamiin. Kahlaajistamme kestävimpiä, talvehtii etelärannikon sulissa vuosittain.

Lisääntyminen

Pesä maassa. Naaras munii 4, joskus 3, munaa, haudonta-aika on noin 24 päivää. Naaras huolehtii poikueesta. Voi pesiä kahdesti kesässä.

Ravinto

Pääasiassa hyönteiset ja nilviäiset, toisinaan myös siemenet.
Kuivasjärven Aura

Kuivasjärven Aura ry on vuonna 1949 perustettu oululainen urheiluseura. Seura oli alkujaan kyläseura, mutta laajeni myöhemmin koko kaupungin seuraksi. Seuran lajeina ovat tällä hetkellä yleisurheilu ja hiihto, aiemmin myös suunnistus, naisvoimistelu, jalkapallo ja lentopallo. Yleisurheilussa seura oli seuraluokittelun kymmenes vuonna 2006, jolloin sillä oli lisenssejä yhdeksänneksi eniten yhdessä HKV:n kanssa (299). Vuonna 2017 lisenssejä oli 639. Kuivasjärven Aura on Oulun suurin yleisurheiluseura, joka keskittyy lasten ja nuorten liikuttamiseen. Seura kuuluu nuorissa Suomen 10 parhaan seuran joukkoon ja aikuisissa 30 parhaan joukkoon.
Johannes Buddén

Emil Johannes Buddén (1855–1931) oli suomalainen koulualan toimija. Hän oli Savonlinnan lyseon lehtori 1889–1918 ja rehtori 1891–1918, Kouluhallituksen apulaisylitarkastaja 1912–1918, luonnonhistoriaa ja maantiedettä edustava kouluneuvos 1918–1926. Hän perusti Savonlinnan lyseoon Suomen ensimmäisen kasvitieteellisen koulupuutarhan.
Hänen vanhempansa olivat maaviskaali Erik Johan Buddén ja Augusta Emilia Böök. Hänen poikiaan olivat Ilmari Välikangas (1884–1959), Eino Välikangas (1889–1960) ja Martti Välikangas (1893–1973).
Valmuskat

Uhanalaisuus

Puolisen tusinaa Tricholoma-lajia kuuluu valtakunnallisesti tarkkailtaviin tai alueellisesti uhanalaisiin lajeihin Suomessa.
Tappajahai 3

Juoni

Läheisessä Meri-hupipuistossa tapahtuu verilöyly. Valkohain poikanen yllättää altaassa ja myöhemmin poikanen kuolee. Myöhemmin tapahtuu lisää murhia, ja saadaan selville, että asialla on kolmas valkohai: paljon julmempi ja suurempi kuin edelliset.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Tappajahai 3 saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Eduard Bagritski

Eduard Georgijevitš Bagritski (ven. Эдуа́рд Гео́ргиевич Багри́цкий, oikea sukunimi Dzjubin, Дзю́бин; 3. marraskuuta (J: 22. lokakuuta) 1895 Odessa – 16. helmikuuta 1934 Moskova) oli venäläinen neuvostorunoilija.
Eduard Bagritski syntyi juutalaiseen kauppiasperheeseen ja suoritti maanmittarikoulun. Hänen ensimmäiset, futuristeilta ja akmeisteilta vaikutteita saaneet runonsa julkaistiin odessalaisissa kirjallisuuslehdissä vuonna 1915. Venäjän kansalaissotaan Bagritski osallistui puna-armeijan riveissä. Vuodesta 1920 lähtien hän työskenteli Venäjän tietotoimiston palveluksessa Odessassa. Vuonna 1925 Bagritski siirtyi Moskovaan, jossa hän osallistui Pereval-kirjailijaryhmän ja konstruktivistien toimintaan. Vuonna 1930 hän liittyi Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistykseen.
Bagritski oli yksi neuvostokirjallisuuden alkuvaiheen merkittävimmistä romanttishenkisistä runoilijoista. Hänen keskeisiä teoksiaan ovat kansalaissodasta kertova runoelma Duma pro Opanasa (”Opanasin taru”, 1926) sekä runokokoelmat Jugo-Zapad (”Lounas”, 1928), Pobediteli (”Voittajat”, 1932) ja Poslednaja notš (”Viimeinen yö”, 1932). Jälkimmäinen sisältää aikanaan erityisen suositun runoelman ”Pioneeritytyön kuolema” (Smert pionerki). Bagritski työskenteli paljon myös runouden kääntäjänä.
Superman: Shadow of Apokolips

Pelattavuus

Darkseid tekee yhteistyötä Lex Luthorin kanssa, joka antaa Luthorin haltuun robottiarmeijan. Hän käskee heitä hyökkäämään Metropolisiin ja ympäri maailmaa, sekä tuhoamaan Teräsmiehen.
Pelissä pelaaja seikkailee Teräsmiehellä 14 tason verran tarkoituksenaan tuhota robotit, sekä useita muita vastaan tulevia rikollisia, kuten Livewire, Parasiitti ja Metallo. Teräsmiehellä on käytössään supervoimista jääpuhallus, röntgenkatse, laserkatse ja vahvuus.
Vitikieli

Isä meidän -rukous

Itivisä metiveidän, jotivika otivilet taitivivaissa.
Pytivihitetty oltivikoon sitivinun nitivimesi.
Tultivikoon sitivinun valtivitakuntasi.
Tativipahtukoon sitivinun tahtivitosi,
mytiviös mativian päältivilä nitiviin kutiviin taitivivaassa.
Antivina meiltivile tätivinä päitivivänä
meitividän jotivikapäiväinen leitivipämme.
Jativi antivina meiltivile meitividän syntivitimme antiviteeksi,
nitiviin kutiviin metivikin antiviteeksi antivinamme niiltivile,
jottivika otivivat meitivitä vastivitaan riktivikoneet.
Ätiviläkä saativita meitivitä kiutivisaukseen,
vativian päästivitä meitividät pativihasta.
Siltivilä sitivinun otivin valtivitakunta
jativi voitivima jativi kuntivinia iantivikaikkisesti.
Aativimen.
Robert P. Griffin

Robert Paul Griffin (6. marraskuuta 1923 – 17. huhtikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Detroitissa, Michiganissa.
Lakimieheksi valmistunut Griffin istui Michiganista Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1957–1966 ja senaatissa 1966–1979. Hän oli senaatin avustavana vähemmistöjohtajana (Senate Minority Whip) vuosina 1969–1977. 
Griffin hävisi uuden senaattoriehdokkuutensa vuoden 1978 vaaleissa, ja vuonna 1979 hänen paikkansa otti Carl Levin. Senaattoriaikansa jälkeen hän toimi muun muassa Michiganin korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1987–1994.
Herman Wedel-Jarlsberg

Johan Caspar Herman Wedel-Jarlsberg (21. syyskuuta 1779 Montpellier, Ranska – 27. elokuuta 1840 Wiesbaden, Saksa) oli norjalainen kreivi, poliitikko ja valtiomies.

Tausta

Wedel-Jarlsbergin suku on alun perin saksalaista, joka 1683 liittyi norjalaiseen Jarlsbergin aatelissukuun. Suvulle annettiin 1684 kreivillinen status Tanska-Norjassa. Herman syntyi Fredrik Anton Wedel-Jarlsbergin ja norjalaisen aatelisnaisen Katharina Stormin esikoiseksi. Isä oli Tanskan lähettiläänä Napolissa, Haagissa, Lontoossa ja Wienissä. Herman varttui pääosin ulkomailla, eikä norjan kieli ollut hänelle ensimmäinen kieli. Isä oli sairaalloinen ja ankara, kun taas äiti oli liberaalimpi ja lapsille läheisempi.

Ura

Vuonna 1797 perheen äiti muutti Tanskaan, ja pojat Herman ja Ferdinant muuttivat äitinsä luokse kaksi vuotta myöhemmin. Poikien suojelijana oli talousministeri, kreivi Schimmelmann. Hermanista tuli Schimmelmannin sihteeri, ja hän aloitti lakiopinnot 1799. Hän suoritti lakitutkinnon 1801, ja vuonna 1803 hänet nimitettiin asessoriksi valtion talousosastolle.
Vuonna 1806 hänet nimitettiin Buskerudin läänin hallintoon. Hän avioitui Peder Ankerin tyttären Karen Ankerin kanssa. Avioliiton kautta hän sai haltuunsa tärkeitä sahalaitos- ja metalliteollisuusetuoikeuksia, minkä johdosta hänestä tuli liikemiesylimistön tärkeimpiä hahmoja. Hänet nimitettiin myös hallituskomission jäseneksi, mistä tehtävästä hän vetäytyi 1813 ennakoiden tulevaa valtiollista kehitystä saadakseen toimintavapautta. Jo vuodesta 1809 hänen henkilökohtaisena tavoitteenaan olivat hyvät suhteet Englantin, Tanskan kanssa tai ilman.
Eidsvollin kansalliskokouksessa 1814 Wedel-Jarlsberg kannatti perustuslain sopeuttamista Ruotsi-unionia silmällä pitäen. Hän halusi perustuslain myös varmistavan vahvan hallitusvallan ja vastusti yksinvaltiutta. Stortingin osalta hän puolusti kaksikamarista systeemiä vahvalla ylähuoneella. Hän vastusti perustuslain "juutalaisparagrafia". Hän ei ollut kovin aktiivinen puhuja, mutta osallistui erityisesti talousväittelyihin.
Syksyllä 1814 häet valittiin Stortingiin, missä hänen tehtäväkseen määrättiin uuden Norjan hallituksen muodostaminen. Myöhemmin hän toimi tärkeissä tehtävissä talousministerinä ja hallituksen johtavana ministerinä Kristianiassa. Vuonna 1822 hänet asetettiin valtakunnanoikeuteen, koska hän oli ottanut lainaa valtiolle Gebrüder Benecke -pankista Berliinistä. Hänet vapautettiin syytteistä, mutta joutui kuitenkin joksikin aikaa kuninkaan epäsuosioon. Tapahtuman jälkeen hän vetäytyi tiluksilleen. Vuonna 1824 hän peri Bærumin, Fossumin, Maridalenin, Hakadalin ja Mossin tehtaat apeltaan Peder Ankerilta. Vuonna 1836 hänet nimitettiin Norjan valtionhoitajaksi, missä tehtävässä hän edusti kuningasta maassa ja toimi tehtävässä aina kuolemaansa saakka. Hän kuoli virkamatkalla Saksassa.
Kyläkokous

Kyläkokouksia on pidetty sarkajakoisesta yhteiskunnasta saakka, sillä isäntien oli neuvoteltava yhteisten maataloustöiden aloittamisesta ja suorittamisesta, aidoista, metsänkäytöstä, kalavesistä ja muista maatalouskysymyksistä. Kokoukset olivat yleensä epävirallisia arkipäiväisine keskustelunaiheineen. Ne olivat tärkeitä, ja toisinaan kylän raitilla oli kokoontumispaikkoja, joissa naapurit kohtasivat toisiaan. Kyläkokouksia pidettiin lisäksi erilaisten maanjakojen yhteydessä. 
Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla sekä yleensä niillä alueilla, joissa toteutettiin oltermannihallintoa, kyläjärjestysten käyttöönotto institutionalisoi kyläkokoukset. Niihin oli kaikkien isäntien osallistuttava sakon uhalla ja niitä pidettiin säännöllisesti, tavallisesti kaksi kertaa vuodessa. Oltermannilaitokseen kuuluneet kyläkokoukset kutsui koolle kylänvanhin oltermanninsauvalla tai kylänkapulalla, mutta toisinaan niistä kuulutettiin kirkossa. 
Kyläkokouksissa valittiin oltermannit ja lautamiehet sekä kylän tilien tarkastajat. Kokouksisa päätettiin aitojen, veräjien, teiden, ojien ja siltojen rakentamisesta ja kunnossapidosta, heinänteosta yhteisniityillä, laiduntamisesta, yhteismaiden ja -metsien käytöstä, paloturvallisuudesta ja muista kyläyhteisön asioista. Kylän isännillä oli esitysoikeus asioista ja toisinaan päätöksistä äänestettiin. Paikoin varsinkin 1800-luvulla kyläkokousten päätöksiä alettiin merkitä muistiin. Kyläkokousten pöytäkirjoja on säilynyt eniten Suur-Ilmajoen ja Kyrönmaan pitäjistä sekä Pohjanmaan ruotsalaisalueelta. 
Säännöllinen kyläkokoustoiminta hiipui 1900-luvun alussa oltermannilaitoksen päättymisen myötä. Lähinnä vain Kyrönmaan kunnissa perinteinen kyläkokousinstituutio jatkui vielä 1960-luvulla.  Kylätoimikuntien perustaminen 1970-luvulta lähtien on uudelleen virkistänyt kyläkokousten toimintaa.
Antti Isotalus

Antti Niilo Isotalus (s. 5. elokuuta 1949 Alavieska) oli Kokkolan kaupunginjohtaja vuodesta 1991 vuoteen 2016. 
Isotalus työskenteli Ylivieskan kaupungin kansliasihteerinä vuosina 1973–1974 kaupunginsihteerinä 1974–1979, ulkoasiainministerin avustajana vuosina 1978–1985, ulkoasiainsihteerinä vuosina 1985–1986 ja 1988–1990, Ylivieskan kaupunginjohtajana 1986–1988 sekä vt. lähetystöneuvoksena vuosina 1990–1991. Isotalus on ollut naimisissa vuodesta 1971 ja hänellä on kolme aikuista lasta. Isotalus jäi eläkkeelle keväällä 2017, mutta hänen seuraajansa kaupunginjohtajana aloitti jo syksyllä 2016.