google/wiki40b huggingface dataset:
Pipekoliinihappo

Ominaisuudet ja biosynteesi

Huoneenlämpötilassa pipekoliinihappo on väritöntä kiteistä ainetta. Pipekoliinihappo liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin, vähäisessä määrin asetoniin tai kloroformiin, mutta on dietyylieetteriin liukenematonta. Pipekoliinihappo on optisesti aktiivista ja sen l-isomeerin ominaiskiertokyky on -35 ja d-isomeerin ominaiskiertokyky on +35.
Pipekoliinihappoa esiintyy kaikissa eliöissä ja sitä muodostuu niissä lysiinin aineenvaihduntatuotteena. Yhdisteen biosynteesin ensimmäisessä vaiheessa lysiinioksidaasi hapettaa lysiinin 2-okso-6-aminokaproiinihapoksi, joka syklisoituu spontaanisti Δ¹-piperidiinikarboksyylihapoksi, joka pelkistetään pipekoliinihapoksi entsymaattisesti. Yhdistettä voi muodostua eräissä eliöissä myös 2-aminoadipiinisemialdehydistä. Pipekoliinihappo on välituote aminoadipiinihapon biosynteesissä. Eliöt tuottavat pipekoliinihaposta myös muita johdannaisia kuten rapamysiiniä.

Käyttö ja diagnostinen merkitys

Pipekoliinihappoa käytetään eräiden paikallispuudutteiden kuten bupivakaiinin ja ropivakaiinin valmistuksessa.
Pipekoliinihapon pitoisuus veressä, virtsassa ja keskushermoston nesteissä on koholla eräissä peroksisomien toimintaan liittyvissä häiriöissä. Tällaisia ovat muun muassa Zellwegerin oireyhtymä, neonataalisessa adrenoleukodystrofiassa ja imeväisikäisten Refsumin taudissa. Tällöin koholla on S-isomeerin pitoisuus. Kohonnut D-isomeerin pitoisuus voi olla merkki bakteeri-infektiosta. Pipekoliinin pitoisuus voidaan määrittää sähkökemiallisin menetelmin. Aineen pitoisuus on koholla myös pyridoksiiniriippuvaista epilepsiaa sairastavilla potilailla.
Hans-Josef Becker

Hans-Josef Becker (s. 8. kesäkuuta 1948) on saksalainen kirkonmies. Hän sai vihkimyksensä papiksi 11. kesäkuuta 1977 ja piispaksi 23. tammikuuta 2000. Hän on toiminut Paderbornin katolisena arkkipiispana Johannes Joachim Degenhardtin seuraajana vuodesta 2003.
Bravo-palkinto

Bravo (ital. Trofeo Bravo) on italialaisen Guerin Sportivo -urheilulehden vuodesta 1978 lähtien vuosittain jakama palkinto, joka myönnetään Euroopan parhaalle nuorelle jalkapalloilijalle.
Vuoteen 1992 asti palkinto myönnettiin alle 23-vuotiaalle pelaajalle, jonka seurajoukkue oli ottanut osaa johonkin Euroopan jalkapalloliiton järjestämään kansainväliseen seurajoukkuekilpailuun (Euroopan cup, Uefa-cup tai Cup-voittajien cup). Vuodesta 1992 lähtien myöntämiskriteerinä on ollut alle 21 vuoden ikä ja pelaaminen missä tahansa eurooppalaisessa sarjassa. Voittaja valitaan useimmissa Euroopan maissa pelatun syksy–kevät-kauden jälkeen, ei kalenterivuoden lopussa. Bravoa on kutsuttu alle 21-vuotiaiden Kultaiseksi palloksi.
Vain espanjalainen Emilio Butragueño ja brasilialainen Ronaldo ovat voittaneet palkinnon kahdesti.
Silvio Confortola

Silvio Confortola (s. 20. tammikuuta 1910 – ?) oli italialainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän voitti pronssimitalin 4 × 10 kilometrin viestissä vuoden 1937 MM-kisoissa.
Yma Sumac

Elokuvat

Yma Sumac näytteli myös kahdessa Hollywood-elokuvassa: Inkojen salaisuus (Secret of the Incas, 1954, ohjaus Jerry Hopper) ja Persian tikari (Omar Khayyam', 1957, ohjaus William Dieterle).
Ensin mainittu toimi innoittajana Indiana Jones -elokuville Charlton Hestonin esittämän sankarin nahkatakkia, fedora-hattua ja parransänkeä myöten. Elokuvaa ei ole julkaistu videolla tai DVD:llä.
José de la Mar

Itsenäisyyssota (1821–1827)

Sodan alussa la Mar oli kuninkaallisten joukkojen puolella. Hän johti Real Felipen linnoitusta, joka suojasi Callaota. Varaherttua José de la Serna hylkäsi pääkaupungin 6. kesäkuuta 1821, jättäen la Marin oman onnensa nojaan. La Mar kuitenkin onnistuneesti torjui lukuisia kapinallisten hyökkäyksiä neljän kuukauden ajan, kunnes de la Serna komensi la Marin antautumaan. 
Antautumisen jälkeen la Mar liittyi kapinallisten joukkoihin. José de San Martín nimitti hänet saman tien divisioonan kenraaliksi. La Mar hallitsi maata San Martínin lähdettyä Perusta (1822-1823 ja vaaleilla valittuna presidenttinä 1827-1829), ja hänen toinen toimikautensa päättyi, kun kenraali Agustín Gamarra kaappasi vallan. La Mar kuoli maanpaossa 1830 Costa Ricassa.
Harvinaiset-verkosto

Harvinaiset-verkosto on sosiaali- ja terveysalalla toimivien järjestöjen ja säätiöiden ylläpitämä yhteistyöverkosto. Se on keskittynyt harvinaista sairauksista ja vammoista tiedottamiseen. Sen lisäksi Harvinaiset-verkosto pyrkii parantamaan kohderyhmänsä asemaa mm. terveydenhuollossa sekä tekemään yhteistyötä eri viranomaistahojen kanssa.
Verkoston kattojärjestönä on EURORDIS, joka on harvinaisten sairauksien kansainvälinen etujärjestö. Suomen Harvinaiset-verkosto on ollut mukana sen projekteissa.
Euroopan neuvosto antoi vuonna 2009 harvinaisia sairauksia koskevan suosituksen, jonka tavoitteena on kansallisten ohjelmien aikaansaaminen jäsenvaltiossa vuoden 2013 loppuun mennessä. Suomessa sosiaali- ja terveysministeriön (STM) kokoama asiantuntijoiden muodostama Harvinaiset sairaudet -ohjausryhmä on aloittanut työnsä elokuussa 2012. Harvinaiset-verkosto on mukana ohjausryhmässä.
Harvinaiset sairaudet ja vammaryhmät on jaoteltu Suomessa sairaus- ja vammaryhmittäin eri yhteisöille, joilla on omat resurssikeskuksensa. Esimerkiksi Osteogenesis Imperfectaa sairastavien resurssikeskus on Invalidiliitto, kun taas akuuttia disseminoitunutta enkefalomyeliittä (ADEM) sairastavien resurssikeskus on MS-liitto.
Verkostoa ylläpitävät yhteisöt ovat Epilepsialiitto, Hengitysliitto, Iholiitto, Invalidiliitto, Kehitysvammaisten Tukiliitto, Kuuloliitto, Lihastautiliitto, Munuais- ja maksaliitto, Näkövammaisten Keskusliitto, Orton Invalidisäätiö, Rinnekoti-Säätiön Lasten kuntoutuskoti, Suomen MS-liitto, Suomen Parkinson-liitto, Suomen Potilasliitto, Suomen Reumaliitto, Suomen Sydänliitto ja Väestöliiton perinnöllisyysklinikka.
Idea

Idea (m.kreik. ἰδέα) on yleiskielessä oivallus, uusi ajatus, aate, tai pulman ratkaisu. Ideasta voi tulla keksintö. Filosofiassa sanalla idea on viitattu olioiden ontologiseen olemukseen. Sanaa on käytetty filosofiassa myös muunlaisista käsitteellisistä ajatussisällöistä.
Ideat olivat keskeinen osa Platonin ideaoppia. Platonin mukaan havaitun todellisuuden esineet ja asiat ovat vain ideoiden todellisuuden epätäydellisiä heijastumia. Myöhemmin idean käsite on muuttunut yleisemmäksi.
James Farentino

James Farentino (24. helmikuuta 1938 New York – 24. tammikuuta 2012 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Hurrikaani (1980) ja Ninan alibi (1989). Hänellä oli 1970-luvulla rooli myös television minisarjassa Jeesus Nasaretilainen.
Farentino voitti Golden Globen vuonna 1967 ja oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi 1978. Hän oli neljästi naimisissa.
Hirvilampi (Ähtäri, Mäkikylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Tyystänjoen valuma-alueeseen (35.475) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 194 metriä mpy.
Kevätaspekti

Kevätaspekti on erityisesti lehtimetsävyöhykkeen metsissä näkyvä ilmiö, jossa tietyt kasvilajit hyödyntävät keväällä maanpinnalle tulevaa runsasta auringon valon määrää kasvamalla ja kukkimalla nopeasti lumien sulettua ja säiden lämmettyä.
Kevätaspektin lajit kukkivat ennen lehtipuiden lehtien puhkeamista tai yhtäaikaisesti sen kanssa, ennen kuin puiden lehdet varjostavat liialti maanpintaa. Mitä pidemmälle kevät etenee, sitä enemmän puiden lehdet tyypillisesti varjostavat maan pintaa, ja useat kevätaspektin lajit lakastuvat joko kokonaan tai osittain.
Kevätaspektin aikaan metsänpohja voikin lähestulkoon täyttyä kukkivista kasveista. Suomessa kevätaspekti näkyy eniten Ahvenanmaalla sekä jonkin verran myös muualla Etelä-Suomessa. Tyypillisiä kevätaspektilajeja ovat esimerkiksi useat vuokot (Anemone), käenrieskat (Gagea) ja kiurunkannukset (Corydalis) sekä monet sipulikasvit.
Viherlattanokka

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viherlattanokka on noin 15 cm. Päästään ja selästään laji on väritykseltään tumman oliivinvihreä. Nokka on leveä sekä litteä ja ylänokka on väriltään musta ja alanokka vaaleanpunertava. Siivet ovat tummat ja sulissa on keltaiset reunat. Rinnastaan viherlattanokka on harmahtavan valkoinen ja rinnassa on myös keltaisia viiruja. Linnun vatsa on vaalean keltainen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Keski-Amerikassa viherlattanokkaa tavataan Panamassa. Etelä-Amerikassa lajin levinneisyysalue ulottuu Kolumbiaasta etelään päin Bolivian pohjoisosiin ja Kolumbiasta itään Venezuelaan, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guyanaan ja Brasiliaan. Linnun elinympäristöä ovat kosteat alankomaiden metsät. 
Viherlattanokat liikkuvat yleensä yksinään tai liittyvät sekaparviin. Ravintonaan laji käyttää selkärangattomia eläimiä, joita se pyydystää puiden oksilta ja lehdiltä. Linnun pesimäkausi kestää tammikuulta heinäkuulle. Viherlattanokan pesä on roikkuva ja päärynänmuotoinen ja sitä käytetään usein myös yöpymiseen.
Johnson Aziga

Johnson Aziga (s. 1956) on kanadalaismies, jonka syntyi Ugandassa. Hänen kotikaupunkinsa on Hamiltonissa, Ontarion provinssissa Kanadassa.
Johnson on ensimmäinen kanadalainen henkilö, joka sai syytteen ensimmäisen asteen murhasta levittäessään tahallaan HI-virusta. Hän harrasti suojaamatonta seksiä ainakin 12 naisen kanssa kertomatta heille HIV-tartunnastaan. Seitsemän naisista todettiin myöhemmin HIV-positiiviseksi. Kaksi tartunnan saaneista naisista on jo kuollut AIDS:iin joulukuussa 2003 ja maaliskuussa 2004.
4. huhtikuuta 2009 valamiehistö teki päätöksensä 2,5 päivän miettimisen jälkeen ja totesi Azigan syylliseksi kahteen murhaan, kymmeneen törkeään seksuaaliseen pahoinpitelyyn ja yhteen törkeän seksuaalisen pahoinpitelyn yritykseen. Aziga tuomittiin elinkautiseen vankeuteen ilman armahduksen mahdollisuutta ensimmäisen 25 vuoden aikana.
Lauri Leppihalme

Lauri Filippus Leppihalme (8. maaliskuuta 1907 Ikaalinen – 11. toukokuuta 1979 Jämijärvi) oli suomalainen poliitikko. Leppihalme toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1948–1951 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Leppihalme toimi Jämijärven kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen puheenjohtajana. Leppihalme toimi vuonna 1950 presidentin valitsijamiehenä. Leppihalme valmistui maanviljelyskoulusta vuonna 1926 ja pienviljelysneuvojaopistosta vuonna 1931. Politiikan ulkopuolella Leppihalme toimi maataloustyönjohtajana Savossa, Karjalassa ja Uudellamaalla 1927–1929, maatalouskerhoneuvojana ja partiojohtajana Jämijärvellä 1932–1935, Satakunnan maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1935–1951 sekä järjestökonsulenttina 1951–1972.
Buhl (Haut-Rhin)

Maantiede

Buhl sijaitsee 50-kilometrisen Lauchjoen laaksossa Vogeesien vuoristossa Parc Naturel Régional des Ballons des Vosges -luonnonpuiston alueella. Laaksoa kutsutaan myös nimellä Florival (Florigeravallis: vallée des fleurs, "kukkaislaakso"). Buhl sijaitsee Vogeesien korkeimman huipun Grand Ballonin (1 424 m) kupeessa. Kunnan läheisyydessä kulkee tie D430. Buhlin naapureita ovat Murbach lounaassa ja Schweighouse (Lautenbachin kunnassa) pohjoisessa. Kaakossa sijaitsee Hugsteinin rauniolinna. Buhl kuuluu Guebwillerin arrondissementtiin.

Historia

Varhaisin maininta Buhlista on vuodelta 1135 muodossa Bühele. Hugsteinin linna (le château du Hugstein) valmistui vuonna 1227. Rakentamisesta teki aloitteen Hugo (Hugues) de Rothenbourg Murbachin luostarista. Linnan rauniot sijaitsevat Guebwillerin ja Buhlin rajalla. Saint-Jean-Baptisten 1800-luvulla rakennetussa uusromanttisessa kirkossa on alttaritaulu 1400-luvulta. Luultavimmin Martin Schongauerin käsialaa oleva taulu tuotiin Ranskan vallankumouksen aikana Buhliin turvaan Colmarin luostarista.
Buhlissa syntyneitä merkkihenkilöitä on muun muassa ranskalais-sveitsiläinen insinööri Maurice Koechlin (1856–1946). Ranskalainen taidemaalari Alexandre Bida (1813–1895) kuoli Buhlissa.
August Kuistio

Aloys Josef August Immanuel Kuistio (aik. Qvist) (11. huhtikuuta 1895 Viipuri – 1963) oli suomalainen eversti ja rykmentin- ja prikaatinkomentaja.
Kuistio kävi Kadettikoulun 1920–1921 sekä Sotakorkeakoulun 1925–1927 (ye-upseeri 1928). Suomen sisällissotaan hän osallistui Satakunnan rintamalla vuonna 1918 ja myöhemmin myös Vienan retkikuntaan. Karjalan kaartin rykmentissä hän toimi monissa tehtävissä vuosina 1921–1927. Yleisesikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina 1927–1932. Pohjois-Uudenmaan suojelukuntapiirin päällikkönä hän oli 1932-1939.
Talvisodassa Kuistio oli aluksi 3. divisioonan esikuntapäällikkönä sekä sittemmin IV armeijakunnan esikuntapäällikkönä 1939–1940. Välirauhan aikana hän komensi 9. prikaatia 1940–1941, josta jatkosodan sytyttyä tuli JR 9, jota hän komensi vuoteen 1943 asti. 15. prikaatin komentajana hän oli 1943–1944 ja toimi vuoden 1944 loppupuolella 3. divisioonan vt. komentajana. Vuosina 1944–1946 hän komensi JR 3:a, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1921, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1932, eversti 1940.

Siviilielämä

August Kuistio oli naimisissa näyttelijä Vieno Viola Kariniemen kanssa. He saivat kolme lasta: Eila (1923-1998), Irja (1926-2014) ja Reino (1935-2010). Perhe asui 1920-luvulla Viipurissa ja 1930-luvulla Keravalla. Jatkosodan jälkeen Kuistio toimi keskikoulun rehtorina Keiteleellä. Perhe muutti Tornioon, jossa August Kuistio kuoli tammikuussa 1963. August Kuistio oli lahjakas maalari. Hän opiskeli nuoruudessaan kuvataiteita ja eläköitymisen jälkeen maalasi ahkerasti niin maisemia kuin muotokuviakin.

Sukuhistoria

August Kuistion sukupuusta löytyy merkittävä määrä pappeja, kirkkoherroja ja ainakin viisi luterilaisen kirkon piispaa. Hän oli suoraan alenevassa polvessa sukua muun muassa Turun piispalle Paavali Juustenille ja Porvoon piispalle Nicolaus Careliukselle.
Hervannan valtaväylä

Hervannan valtaväylä on 7 777 metrin pituisena Tampereen pisin katu. Se avattiin käyttöön joulukuussa 1975. Se yhdisti Tampereen keskusta-alueeseen uuden ja nopeasti laajenevan Hervannan alueen, joka sijaitsee noin kymmenen kilometriä Tampereen eteläpuolella. Vuonna 2011 Hervannan valtaväylän liikennemäärä oli lähes 30 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.

Tien kulku

Hervannan valtaväylä vie Hervannasta Kalevaan, lähelle Tampereen yliopistollista sairaalaa ja Hakametsän jäähallia. Se ylittää Hervannan kanjonin ja Tampereen itäisen ohitustien, joka on osa valtatie yhdeksää. Se kulkee Turtolan kaupunginosan läpi ja sen varrella sijaitsee Turtolan kauppakeskus. Hervannan valtaväylä jatkuu Kalevassa Kekkosentienä ja edelleen Paasikiventienä, jotka ovat osa valtatie kahtatoista.
Vuoden 2015 Atlantin hurrikaanikausi

Vuoden 2015 Atlantin hurrikaanikausi käsittää hurrikaanit ja niitä heikommat trooppiset myrskyt, joita nimettiin Atlantilla 1. kesäkuuta – 29. marraskuuta 2015. Kaudesta ennustettiin etukäteen hiukan keskimääräistä rauhallisempaa. Nimettäviä myrskyjä ennustettiin tulevan 6-11, kun lopullinen lukumäärä oli 11. Pitkän ajan keskiarvo on 12. Hurrikaaneiksi myrskyistä voimistui neljä, kun keskiarvo on kuusi hurrikaania vuodessa. 
Nimet valittiin esiintymisjärjestykessä etukäteen valitulta listalta.
Matalapaine on trooppinen, jos siinä ei ole keskileveysasteiden matalapaineille tyypillisistä rintamarakennetta ja se on silti aktiivinen yli 24 tuntia ja jos se muodostuu tropiikissa tai subtropiikissa. Sitä sanotaan trooppiseksi myrskyksi, jos sen tuulennopeuden suurin minuutin keskiarvo kymmenen metrin korkeudella on yli 17 m/s, ja hurrikaaniksi, jos tuuli ylittää 33 m/s.
Kaksi iloista merimiestä Balissa

Juoni

Kaksi iloista merimiestä Balissa kertoo kahdesta amerikkalaisesta tanssija- ja laulajamiehestä, jotka matkallaan etsivät aarretta merestä ja kilpailevat kauniin prinsessan sydämestä.

Tuotanto

Elokuvaa alettiin suunnitella vuoden 1950 aikana nimellä The Road to Hollywood. Tällöin elokuvan tuottajaksi valittiin Paul Jones ja käsikirjoittajaksi Valentine Davies. Jones oli ollut kolmen edellisen Kaksi iloista merimiestä... -elokuvan tuottajana. Toukokuussa 1951 Don Hartmanin ilmoitettiin elokuvan tuottajaksi, mutta lopulta Daniel Dare ja Harry Tugend olivat elokuvan tuottajina. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä huhtikuun lopusta kesäkuun loppuun vuonna 1952. Kaksi iloista merimiestä Balissa oli ainoa Technicolorilla kuvattu Kaksi iloista merimiestä... -elokuva. Kuvauspaikkoina olivat studiot Los Angelesin Hollywoodissa ja Chatsworthissa. Kaksi iloista merimiestä Balissa oli elokuvayhtiöiden Paramount Picturesin, Bing Crosby Productionsin ja Hope Enterprisesin yhteistyö.

Julkaisu

Kaksi iloista merimiestä Balissa sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. marraskuuta 1952. Los Angelesin ensi-ilta oli 25. joulukuuta 1952 ja New Yorkin 29. tammikuuta 1953. Suomessa Kaksi iloista merimiestä Balissa sai ensi-iltansa 9. lokakuuta 1953. Paramount Pictures vastasi elokuvan levityksestä. Kaksi iloista merimiestä Balissa tuotti kolmen miljoonan dollarin lipputulot Yhdysvalloissa.

Public domain

Kaksi iloista merimiestä Balissa on ollut public domainissa vuodesta 1981 lähtien. Elokuvan tekijänoikeudet rekisteröitiin 1. tammikuuta 1953. Elokuvan rekisteröintimerkintään oli ilmoitettu vuosi 1952, mikä tarkoittaa sitä, että tekijänoikeussuoja alkaa vuodesta 1952 eikä vuodesta 1953. Tekijänoikeudet uusittiin 1. syyskuuta 1981, mutta Yhdysvaltain tekijänoikeuslain mukaan tekijänoikeussuoja alkaa siitä vuodesta, joka mainitaan erikseen eikä siitä vuodesta, jolloin tekijänoikeudet rekisteröitiin. Vuonna 1950 ja sen jälkeen rekisteröityjen elokuvien tekijänoikeussuoja kestää 28 vuotta. Jos 28. vuoden aikana ei uusita tekijänoikeuksia, elokuva menee public domainiin. Kaksi iloista merimiestä Balissa -elokuvan tapauksessa tekijänoikeudet olisi pitänyt uusia vuoden 1980 aikana – vuonna 1981 se oli jo liian myöhäistä.

Muut julkaisut

Public domainin takia eri elokuvayhtiöt on vuosien varrella julkaissut Kaksi iloista merimiestä Balissa -elokuvasta kymmeniä VHS- ja DVD-julkaisuja. Yhdysvalloissa julkaistiin elokuvasta ensimmäinen VHS-julkaisu vuonna 1994 ja DVD-julkaisu vuonna 1999. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:nä vuonna 2007.
Edla Kojonen

Edla Maria Kojonen o.s. Tiitinen, (23. kesäkuuta 1879 Vesanto – 1955 Lahti) oli suomalainen kansanopiston johtaja. 
Kojosen vanhemmat olivat luonnonparantaja Otto Tiitinen ja Anna Liisa Hytönen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1903 kansanopiston johtaja Rope Kojonen. Hän valmistui opettajaksi Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta. Vuosina 1901–1903 hän oli luonnontieteiden opettaja Porvoon yhteiskoulussa ja vuodesta 1904 Lahden kansanopistossa.
Mikkelin suomalaisen tyttökoulun johtaja, Ida Arppe halusi Kojosen tutustuvan Keski-Suomen metsäkylien elämään, niinpä tyttökoulusta valmistuttuaan hän toimi kansakoulunopettajana Petäjävedellä ylemmässä sekakansakoulussa. Helsingissä opiskellessaan hän kiinnostui politiikasta, sillä siihen ajanjaksoon osui Nikolai Bobrikovin nimitys kenraalikuvernööriksi ja venäläistämispolitiikka. Porvoossa hän tutustui Uusimaa -sanomalehden päätoimittajaan, maisteri Rope (Robert) Kojoseen. Epävarmana omasta uranluontimahdollisuudestaan hän sai kirjeissä kannustusta tulevalta mieheltään. He avioituivat ja Edla Kojonen aloitti seuraavana vuonna Lahden kansanopistossa, jonne hänen miehensä oli jo 1902 mennyt johtajaksi.
Kojonen teki merkittävän uran Lahden kansanopiston (1893>) opettajana, johtajattarena, nuorisokasvattajana sekä naisasia- ja raittiusaatevaikuttajana. Jo hänen omana aikanaan hänen elämäntyötään pidettiin uraauurtavana.
Lahdessa Kojonen alkoi tehdä työtä äänioikeuden saamiseksi naisille, ja muutenkin hän piti usein esillä myös naisasian näkökulmaa ja samapalkkaisuutta. Kesällä 1906 Edla Kojonen nimitettiin miehensä rinnalle Lahden kansanopiston johtajattareksi. Rope Kojonen kuoli 1931, jolloin Edla Kojosesta tuli virallisesti kansanopiston johtaja. Heidän perheeseensä syntyi seitsemän lasta. Jo miehensä eläessä hän hoiti paljolti tämän tehtäviä tämän kiertäessä puhumassa ja esitelmöimässä eri puolilla maakuntaa. Kun Rope Kojonen valittiin eduskuntaa, kansanopiston johtajuus jäi käytännössä Edla Kojosen harteille.
Vuodesta 1945 lähtien äitinsä rinnalle apulaisjohtajaksi astui poika Martti Kojonen. Tytär Anelma Vuorio on muistelmissaan kuvaillut äitinsä työnkuvaa 1920-luvulla, jolloin Edla Kojonen koki usein uupuvansa työn alle.
Martti Peltonen (kansanedustaja)

Martti Herman Peltonen (31. elokuuta 1901 Orivesi – 3. lokakuuta 1973 Vihti) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustaja ja luennoitsija.
Peltosen vanhemmat olivat tilallinen Vihtori Peltonen ja Iita Matilda Siltala. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten vuoteen 1935 saakka mekaanikkona, sähköasentajana, autonkuljettajana ja lämmittäjänä Keravalla ja Helsingissä. Hän oli Lapin piirin sosialidemokraattien luennoitsijana 1935–1939, toimi asianajajana Helsingissä ja oli viimeksi jääkonemiehenä Helsingissä 1951–1966. Peltonen oli vangittuna poliittisista syistä Suomen sisällissodan jälkeen 1918.
Peltonen oli SDP:n kansanedustajana 1939–1945 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Hän oli myös Keravan kauppalanvaltuuston jäsenenä ja kuului Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton liittotoimikuntaan. Peltonen kuului jatkosodan aikana 1943 Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajiin.
Martti Peltonen oli naimisissa vuodesta 1925 Aili Ingrid Heleniuksen kanssa.
Abd ar-Rahman I

Abd ar-Rahman I oli Umaijadi-dynastiaan kuulunut Cordoban kalifaatin emiiri vuosina 756-788.
Abd ar-Rahmanin onnistui vuonna 750 paeta Abbasidien vainoa. Viimeiset Umaijadit houkuteltiin esiin piiloistaan katteettomilla lupauksilla 754, jonka jälkeen heidät otettiin kiinni ja piestiin hengiltä. Kerrotaan, että Abd ar-Rahman pelastautui kuitenkin uimalla Eufratin yli ja pakenemalla Pohjois-Afrikkaan, mistä hän siirtyi Espanjaan. Tarinat paosta ovat  legendaa, jolla tuettiin umaijadivaltaa Espanjassa, ja koko pitkä tarina voi olla fiktiota. 
Espanjassa hän käytti taitavasti hyväkseen pienten muslimivaltioiden välisiä jännitteitä, vaati itsensä tunnustamista Cordoban hallitsijaksi isoisänsä kalifi Hishamin perijänä sekä tarjosi muhkeita korvauksia vastineeksi avusta. Lopulta hän hyökkäsi al-Andalusin kuvernöörin Yusufin kimppuun ja tämän voitettuaan vuonna 755 teki Còrdobasta pääkaupunkinsa. Yusuf tunnusti hänet Cordoban emiiriksi, mutta Abd ar-Rahman sai taistella lähes jatkuvasti eri kapinallisryhmiä vastaan. Vuonna 777 Kaarle Suuri marssi auttamaan Barcelonan kapinoivaa käskynhaltijaa Suleiman al Arabia, mutta sotaretki päättyi tuloksettomana. Keskiaikainen balladi Rolandin laulu kuvaa frankkien paluuta.
Hallitsijana Abd ar-Rahman oli energinen, julma ja toisinajattelijoita häikäilemättömästi vainonnut tyranni, joka kuoli lopulta omankin perheensä hylkäämänä ja pettämänä. Nuoruudessaan, ennen salaliittoja ja kapinoita, häntä kuvattiin hyväsydämiseksi ja hurskaaksi.   Vuonna 785 Abd ar-Rahman aloitti Cordoban suuren moskeijan rakentamisen, missä aineksina käytettiin roomalaistemppeleiden ja kirkkojen jäänteitä. 
Abd ar-Rahmania seurasi emiirinä hänen poikansa Hisham I (788–796).