google/wiki40b huggingface dataset:
Dionysios Areopagita

Dionysios Areopagita (m.kreik. Διονύσιος ὁ Ἀρεοπαγίτης, Dionysios ho Areopagitēs) oli Ateenan areiopagin neuvoston jäsen ensimmäisellä vuosisadalla. Apostolien tekojen mukaan hän kääntyi kristityksi apostoli Paavalin vaikutuksesta. Eusebios lainaa Dionysios Korinttolaista ja kertoo, että tästä Dionysios Areopagitasta tuli sittemmin Ateenan piispa.
400-500-lukujen vaihteessa syntyi kristillisen mystiikan teologian tärkeitä kirjoituksia, joiden kirjoittaja esiintyi nimellä Dionysios Areopagita. Hänestä käytetään usein nimitystä Pseudo-Dionysios Areopagita, koska kyseessä on pseudonyymi.
Dionysioksen nimellä tunnetaan myös Galliassa 200-luvulla marttyroitunut piispa Dionysios.
Pariisin pyhän Dionysioksen luostarin apotti Hilduin käänsi Pseudo-Dionysioksen kirjoituskokoelman kreikasta latinaksi 800-luvulla ja yhdisti virheellisesti identiteetit yhteen persoonaan. Niinpä keskiajalla nämä neljä eri lähteistä nousevaa identiteettiä – Apostolien tekojen Dionysios Areopagita, Eusebioksen Dionysios Ateenalainen, marttyyri Dionysios ja Pseudo-Dionysios Areopagita – yhdistettiin yhdeksi ja samaksi persoonaksi; Dionysioksen katsottiin kääntyneen Paavalin saarnan vaikutuksesta, tulleen Ateenan piispaksi, kirjoittaneen edellä mainitut mystiikan teologian tekstit ja tämän jälkeen kuolleen marttyyrina Pariisissa.
Älä liiku

Juoni

Menestyneen kirurgin, Timoteon (Sergio Castellitto), 15-vuotias Angela-tytär (Elena Perino) on joutunut liikenneonnettomuuteen ja tuotu koomassa sairaalaan, jossa Timoteo on töissä. Angelan ollessa leikkauksessa Timoteo ajautuu muistoissa 16 vuotta taaksepäin, jolloin hän kohtasi köyhän, elämän runteleman Italia-nimisen naisen (Penélope Cruz), jonka kanssa hän aloitti intohimoisen mutta traagisen rakkaussuhteen.

Tuotanto

Rooliaan varten Penélope Cruz opiskeli italian kielen. Älä liiku kuvattiin Italiassa, missä sen kuvauspaikkoina olivat muun muassa Rooma, Cosenzan maakunnassa sijaitseva Altilian kunta sekä Campobasson maakunnassa sijaitsevat Bojanon, Castropignanon ja Sepinon kunnat. Italialaisten tuotantoyhtiöiden Cattleyan, Cineritmon ja Medusa Filmin lisäksi elokuvaa oli tuottamassa myös espanjalainen Alquimia Cinema ja brittiläinen The Producers Films. Italian kulttuuriministeriö MiBACT oli myös tukemassa elokuvan tuotantoa.

Julkaisu ja vastaanotto

Älä liiku sai ensi-iltansa Italiassa 12. maaliskuuta 2004. Elokuvan teatterilevittäjänä Italiassa oli Medusa Distribuzione. Espanjan ensi-ilta oli 17. syyskuuta 2004 ja Britannian 18. maaliskuuta 2005. Elokuvan espanjankielisinä niminä ovat No te muevas ja Un loco amor, jota käytetään Argentiinassa. Elokuvan englanninkielisenä nimenä on Don’t Move, jota käytetään Britanniassa, Yhdysvalloissa ja muutenkin kansainvälisesti. Älä liiku esitettiin myös Un certain regard -esityssarjassa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 16. toukokuuta 2004. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti yhteensä 12 071 007 dollarin lipputulot.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 46% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,8/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 61 arviointiin. 6 527 käyttäjästä 80% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,8/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 20 arvostelun perusteella elokuva on saanut 59 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 14 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,6/10. Internet Movie Databasen 6 723 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,1/10.
Future Film julkaisi elokuvan Suomessa DVD:lle 18. marraskuuta 2005.
Koivisto (suunnittelualue)

Koivisto on Tampereen eteläiseen suuralueeseen kuuluva suunnittelualue. Koiviston suunnittelualueeseen kuuluvat Rautaharkon, Taatalan, Koivistonkylän, Veisun, Korkinmäen ja Nirvan tilastoalueet. Tilastoalueet vastaavat suurin piirtein kaupunginosia.
Jollof-riisi

Jollof-riisi, jota kutsutaan myös nimeltä benachin, on suosittu riisiateria useissa Länsi-Afrikan maissa.

Aterian alkuperä

Jollof-riisi on yksi perinteisimmistä aterioista läntisessä Afrikassa, ja sitä syödään kaikkialla alueella, muun muassa Ghanassa, Senegalissa, Gambiassa, Nigeriassa, Sierra Leonessa, Liberiassa, Norsunluurannikolla, Togossa, Kamerunissa sekä Malissa. Jollof-riisin nimi ja ainesosat vaihtelevat, ja jokaisessa maassa vain paikallista valmistustapaa pidetään ainoana oikeana valmistustapana. Jollof-riisi on saanut nimensä länsiafrikkalaiselta kansalta wolofeilta, tosin Senegalissa ja Gambiassa ateriaa kutsutaan wolofin kielellä joko nimeltä theibou dienne tai benachin. Ranskankielisillä alueilla ateriaa kutsutaan nimeltä riz au gras. Sen variaatioista huolimatta jollof-riisi on tullut ehkäpä Afrikan tunnetuimmaksi ruoaksi maanosan ulkopuolella.
Meg Mundy

Margaret ”Meg” Mundy (4. tammikuuta 1915 – 12. tammikuuta 2016) oli näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa, Englannissa, mutta muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1921. Hän esiintyi vuonna 1948 La Putain respectuese -näytelmässä ja sai sen pääroolin esittämisestä Cort Theatressa vuonna 1948 Theatre World Awardin. Vuonna 1982 Mundy oli ehdolla Daytime Emmy -palkinnon saajaksi sivuosan (Mona Aldrich Croft) esittäjänä draamasarjassa The Doctors.
Mundyn äiti oli australialainen oopperalaulaja Clytie Hine, ja hänen isänsä oli englantilainen sellisti ja Metropolitan-oopperan orkesterimanageri John Mundy. Hänellä oli veli John Hine Mundy, josta tuli Columbian yliopiston historian professori.
Asukasliitto

Asukasliitto ry on kaikkien asukkaiden etua ajava kansalaisjärjestö, joka neuvoo tarvittaessa niin asunnon vuokraajia kuin vuokranantajiakin, oman asunnon omistavia, osa-omistusasunnossa asuvia ja erilaisia asukkaiden yhteisöjä.
Keskeisinä toimintamuotoina ovat valtakunnalliseen ja paikalliseen päätöksentekoon vaikuttaminen, vuotuiset asumisalaa eri näkökulmista käsittelevät seminaarit ja asukkaiden neuvonta.
Asukasliitto perustettiin 1974 osaksi kommunistista liikettä. Nykyään järjestöön kuuluminen ei ole puoluepoliittinen kannanotto ja sen johdosta löytyy laaja kirjo eri puoluekantoja edustavia ihmisiä. Vuonna 2016 puheenjohtajana toimii Hans Duncker ja varapuheenjohtajana on Tarja Rantanen.
Asukasliitto julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Asuminen & Yhteiskunta -lehteä (1990-), jota edelsi jäsenlehtenä Asukas (1979-1990). Vuonna 2016 lehden päätoimittajana toimii Risto Kolanen.
Brahmsin kehtolaulu

Brahmsin kehtolaulu (Levon hetki nyt lyö, alkuperäiseltä saksankieliseltä nimeltään Wiegenlied: Guten Abend, gute Nacht) on Johannes Brahmsin vuonna 1868 säveltämä kehtolaulu, joka alun perin julkaistiin kokoelmassa Fünf Lieder für eine Singstimme und Klavier ("Viisi laulua lauluäänelle ja pianolle", opus 49) kappaleena nro 4. 
Laulun sanoista on eri kielissä monia muunnelmia, jotka saattavat paljonkin poiketa alkuperäisistä, mutta sen melodia on yksi maailman tunnetuimmista ja helpoimmin tunnistettavista, ja sitä laulavat lukemattomat pienten lasten vanhemmat kaikkialla maailmassa tuudittaakseen lapsensa uneen.

Alkuperä

Laulun alkuperäisten saksankielisten sanojen ensimmäinen säkeistö on peräisin saksalaisten kansanrunojen kokoelmasta Des Knaben Wunderhorn vuodelta 1808, toisen säkeistön kirjoitti Georg Scherer vuonna 1849.  
Brahms omisti sävelmän nuoruudenystävälleen Berta Faberille tämän toisen pojan syntymän johdosta. Brahms oli nuoruudessaan ollut rakastunut Bertha Faberiin, ja kehtolaulun sävelmän hän sommitteli vastamelodiaksi eräälle laululle, jota hänellä tuolloin oli tapanaan hänelle laulaa.  Laulu esitti ensimmäisen kerran julkisesti Wienissä 22. joulukuuta 1869 Louise Dustmann Clara Schumannin pianolla säestämänä.

Suomennos

Laulun ensimmäisen säkeistön tunnetuimman suomennoksen on laatinut Aukusti Simojoki, toisen säkeistön myöhemmin I. T. Vaara.

Sovituksia ja muita käyttöyhteyksiä

Brahmsin vuonna 1877 säveltämän toisen sinfonian (D-duuri, Op. 73) ensimmäinen osa sisältää muunnelmia kehtolaulun melodiasta. Vuonna 1922 australialainen pianisti ja säveltäjä Percy Grainger laati siitä pianosovituksen, joka sisältyy hänen kokoelmaansa "Free Settings of Favorite Melodies".  Sovitus perustuu pitkälti pidätyksiin ja arpeggioon, ja melodian ensimmäinen osa on sijoitettu koskettimiston tenorialueelle. Tämä oli muutoinkin Graingerin suosima menetelmä.
Hepreaksi Brahmsin kehtolaulua lauletaan yleensä niillä sanoilla, joilla Jaakob Ensimäisen Mooseksen kirjan mukaan siunasi pojanpoikansa Efraimin ja Manassen. Tätä siunausta käytetään Šema Israel-rukoukseen liittyvänä iltarukouksena (Hamalach hagoel oti...) ja on sen vuoksi tullut juutalaisten keskuudessa suosituksi kehtolauluksi.
Vuonna 1936 Jürgen von Alten ohjasi Johannes Brahmsia esittävän elämäkertaelokuvan, joka sai nimekseen tämän laulun alkusanat Guten Abend, Gute Nacht. Brahmsia esitti elokuvassa Albert Florath
Wendy Copen runo "Brahms Cradle Song" viittaa nimellään Brahmsin kehtolauluun.
Leila ja Annukka

Leila ja Annukka oli yksi radiokanava YleX:n ja sitä edeltäneen Radiomafian suosituimmista ohjelmista. Vuonna 1997 kuuntelijat äänestivät ohjelman Radiomafian suosituimmaksi. Ohjelma alkoi vuonna 1995 ja jatkui vuoden 2003 loppuun, jolloin se YleX:n kanavauudistuksen myötä poistui ohjelmistosta. Tekijöiden todellista henkilöllisyyttä ei ole vahvistettu, mutta ohjelman paluun 2012 yhteydessä tekijöiksi mainittiin Johanna Reenkola, Tiina Siikasaari ja Kim Wirtanen. 
Leila ja Annukka tekivät paluun uusilla jaksoilla Elisa Kirja -palvelussa  huhtikuussa 2012.
Kesän 2012 aikana julkaistiin kuusi uutta ja kaksi uudelleen tallennettua jaksoa. Tämän jälkeen sarjan luojat ilmoittivat facebook-sivuillaan, että Leilan ja Annukan tarina on toistaiseksi päättynyt viimeisen, lentokentälle sijoittuneen jakson jälkeen: "Leila sai Annukan koneeseen kyllä. Annukka pääsi lentokoneessa tutustumaan ohjaamoon (käyttämällä viattoman tyttömäistä ääntään ja räpsyttelevää vasikankatsettaan). Ohjaamossa hän ja juuri eronnut lentokapteeni Pynnönen rakastuivat toisiinsa ja Annukka lensi samalla koneella takaisin Suomeen. Leila jäi yksin Roomaan, palasi linnalleen, löysi kadoksissa olleen Moschinon sifonkimekkonsa tyhjästä viinikellarista ja asettui taloksi. Leila päätti laajentaa viinikellaria ja palkkasi hommaan kolme näppärää ja jaksavaa 20-23-vuotiasta muuraria Toscanan maaseudulta. Joten: naisten tiet erosivat jälleen, eli uusia jaksoja ei ole tulossa."

Huumorisarjan tähdet

Leila Penelope Makkonen (s. 1965, äänenä Johanna Reenkola) ja Annukka Hellä Aina Ilona Ahlqvist (s. 1966, äänenä Tiina Siikasaari) ovat toistensa parhaat ystävät, jotka tapasivat toisensa vuonna 1995 Annukan seurustellessa Leilan alkoholisoituneen muusikkoveljen Arton kanssa. Ohjelmassa käsiteltiin ajankohtaisia asioita kahdesta näkökulmasta: Leilan itsevarmasta ja kaikkitietävästä vinkkelistä sekä Annukan herkästä ja viattomammasta perspektiivistä. Leila oli rikas ja tumma vamppityyppi, lohjalaisen kunnanjohtajan tytär ja miljoonaperijätär, joka oli ollut sängyssä yli tuhannen miehen kanssa. Vaalea, naiivi ja sinisilmäinen Annukka oli köyhän elimäkeläisen maatilan ainoa tytär, jonka lapsuus oli isän mielenterveysongelmien vuoksi myrskyisä. Sarjan viimeisenä vuonna Annukka sai myös tyttären, Annabella Millastiinan, jonka nimi tosin ensin vaihteli Caroline Castehelmestä Salliin ja Millaan.

Ihmissuhteista

Leilan ja Annukan ihmissuhteet olivat kautta sarjan värikkäitä. Annukka kokeili avoliittoa Arton, Askon, Veskun (Annabella Millastiinan isä), Akin ja Ramin kanssa sekä avioitui Tapsan, Riston sekä Eeliksen kanssa. Leila päätyi avioon sarjan aikana kaksi kertaa; Jyrkin ja Lennartin kanssa, mutta ennen sarjan alkamista hän oli ollut jo kerran naimisissa. Sarjassa esiintyivät silloin tällöin myös Annukan eläimet, ennen kaikkea Regina-koira, joka osasi piirtää, laulaa ja melkein puhuakin.
Eino Kalervo

Eino Valdemar Kalervo ent. Hyttinen (23. toukokuuta 1891 - 11. lokakuuta 1965) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Paavo Hyttinen ja Hilma Vilhelmiina Kaivos. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Margareta Tikkasen kanssa, josta hän Armeijasta hän erosi vuonna 1935 ja avioitui uudelleen vuonna 1936 Rauha Alina Lundenin kanssa.

Opinnot

Kalervo kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1913–1915 ja lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1923–1924 sekä suoritti alemman oikeustutkinnon vuonna 1924. Tykistöupseerien täydennyskurssin hän suoritti vuosina 1921–1922. Kalervo osallistui Helsingin Ilmasuojelukeskuksen läntisessä lohkoryhmässä suojeluvalvojakurssille vuonna 1944.

Jääkärikausi

Kalervo liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Kalervo saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin 3. Seinäjoen pataljoonan 2. komppaniaan. Komppanian päälliköksi hänet nimitettiin 18. maaliskuuta 1918. Kalervo osallistui sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Orivedellä, Vääksyn-Kangasalan akselilla, Moisiossa, Lempäälässä ja Vesilahdella sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen ja Lammin kautta Koskelle. Kalervo haavoittui taistelussa Moisiolla 24. maaliskuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika

Kalervo toimi sisällissodan jälkeen päällikkönä Viipurin vartiopataljoonan 2. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 17. heinäkuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän 2. pataljoonaan ja 5. kesäkuuta 1919 alkaen Viipurin paikallispataljoonaan, missä hän toimi kuormastokomennuskunnan päällikkönä ja myöhemmin pataljoonan adjutanttina sekä majoitusmestarina. Omien töidensä ohella hän hoiti myös 25. heinäkuuta 1919 lähtien Viipurin komendanttiviraston adjutantin tehtäviä. Viipurin paikallispataljoonasta hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 1920 Rannikkotykistörykmentti 2:een, missä hän toimi aluksi 10. patterissa jaosjohtajana ja myöhemmin patterinpäällikkönä eri pattereissa. Armeijasta Kallio erosi 25. elokuuta 1922 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 1. marraskuuta 1922 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Vanajan suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 2. sotilasohjaajaksi 1. kesäkuuta 1923. Suojeluskunnista hän erosi 1. syyskuuta 1923, mutta määrättiin Suupohjan kutsuntatoimiston sihteeriksi 1. elokuuta 1924 ja apulaispiiripäälliköksi 1. syyskuuta 1925. Edellä mainituista tehtävistä hän erosi 13. tammikuuta 1928, jonka jälkeen työskenteli monilla eri aloilla, kunnes vuonna 1935 hän sai ylimääräisen viran Asutushallituksesta.
Finnpap

Finnpap eli Suomen Paperitehtaiden Yhdistys oli vuodesta 1918 vuoteen 1996 toiminut suomalaisten paperinvalmistajien yhteinen myyntiorganisaatio, nykytermein käytännössä kartelli. Finnpapin tehtävänä oli markkinoida jäsenyritystensä paperintuotanto sekä kotimaahan että ulkomaille ja valvoa jäsentensä tuotteiden markkinointiin liittyviä etuja.
Suomen Paperitehtaitten Yhdistys perustettiin vuonna 1918 Gösta Serlachiuksen ja Rudolf Waldenin aloitteesta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan ja Venäjän perinteiset markkinat olivat sekaisin. Yhdistys perustettiin tukemaan uusien vientimarkkinoiden avaamista länsivaltioissa. Siihen liittyivät kaikki tuolloin toiminnassa olleet 23 paperitehdasta.
Sanomalehtipaperin myynti oli keskitetty yhdistyksen ensimmäiselle osastolle, jonka osuus yhdistyksen kokonaismyynnistä oli maailmansotien välillä yleensä noin kolmanneksen luokkaa. Toisen osaston päätuote oli voimapaperi, mutta lisäksi se myi monia muita paperilajeja.
Vuoden 1974 organisaatiouudistuksen yhteydessä yhdistyksen virallinen nimi muutettiin muotoon Suomen Paperitehtaitten Yhdistys – Finnpap.
Sitä seuraavina vuosikymmeninä suhtautuminen eri toimialojen kartelleihin ja muuhun saman alan yritysten väliseen kilpailun rajoittamiseen tiukentui, ja lopulta Suomen liityttyä Euroopan Unioniin Finnpap ja muut vastaavat myyntiyhdistykset oli lakkautettava. Valtionyhtiö Enso-Gutzeit irtautui Finnpapista 1980-luvun lopulla, ja Kymmene erosi vuonna 1990 ostettuaan ranskalaisen Chapelle Darblay -paperiyhtiön ja häivyttääkseen EU-viranomaisten kartelliepäilyjä. Tuolloin jäljelle jääneet Finnpapin jäsenet olivat Repola, Metsä-Serla, Veitsiluoto, Myllykoski, Tampella, Nokian Paperi ja Kyro. Kun metsäteollisuutta vuonna 1996 järjesteltiin, Finnpap sulautettiin Kymmeneen ja kartongin myyntiyhdistys Finnboard Metsä-Serlaan.
Channa melanoptera

Ulkonäkö ja koko

Lajin pisin tavattu yksilö oli 65 senttimetrin mittainen.

Elinympäristö ja levinneisyys

Laji elää trooppisissa olosuhteissa. Se elää Aasiassa, Indonesian Sumatrassa ja Borneossa. Myanmarissa. Lajia tavataan makeassa vedessä.
Riuttala

Riuttala on maaseutukylä Kuopion Karttulassa, maanteiste  noin 43 kilometriä länsiluoteseen Kuopion keskustasta ja noin 20 kilometriä Karttulan kirkonkylältä koilliseen. Kylässä ei ole kauppaa eikä koulua. 
Riuttalassa on tunnettu siellä sijaitsevasta Riuttalan talonpoikaismuseosta, jonka Museovirasto on luokitellut erääksi valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Festivaali

Festivaali on yleensä säännöllisesti pidettävä juhla, kuten elokuva- tai musiikkifestivaali. Sana on peräisin latinan sanasta festīvus, joka tarkoittaa ”juhlallinen”.
Tunnettuja festivaaleja Suomessa ovat esimerkiksi Ankkarock, Down by the Laituri, Flow Festival, Helsingin juhlaviikot, Himos Festival, Ilosaarirock, Imatra Big Band Festival, Kotkan meripäivät, Maata näkyvissä -festarit, Nummirock, Pori Jazz, Provinssirock, Qstock, Raumanmeren juhannus, Rock the Beach, Ruisrock, Sauna Open Air Metal Festival, Savonlinnan oopperajuhlat, Tuska Open Air Metal Festiva, Weekend Festival, Karjurock sekä Blockfest.
Julius Nurminen

Julius Ivar Nurminen (9. kesäkuuta 1887 Sääksmäki – 24. heinäkuuta 1918 Tammisaari) oli toimittaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Nurmisen vanhemmat olivat suutari Jakob Edvard Nurminen ja Maria Adolfiina Lindström. Opettajana toiminut Nurminen joutui erotetuksi poliittisista syistä ja oli sen jälkeen sos.dem puolueen puhujana ja Viipurin läänin läntisen vaalipiirin ja Kotkan alapiirin piirisihteerinä vuodesta 1908. Nurminen oli toimittajana Työ-lehdessä Viipurissa ja päätoimittajana Sortavalassa ilmestyneissä Päivän Tiedot -lehdessä 1916–1917 ja Kansa-lehdessä 1917.
Nurminen oli naimisissa vuodesta 1913 Anna Albertina Fonsellin (ent. Kemppi) kanssa. Nurmisen kuoleman jälkeen hänen vaimonsa meni uusiin naimisiin Juho Haverisen kanssa ja oli SDP:n kansanedustajana 1920-luvulla. 
Nurminen oli SDP:n kansanedustajana 1917 edustaen ensin Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä ja sitten saman läänin itäistä vaalipiiriä.
Suomen sisällissodan jälkeen Nurminen vangittiin ja hän kuoli vankeudessa sairauteen Tammisaaren vankileirillä heinäkuussa 1918.
James Haven

James Haven (oikealta nimeltään James Haven Voight) (s. 11. toukokuuta 1973 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja.
Haven on Jon Voightin ja Marcheline Bertrandin lapsi. Hänen siskonsa on kuuluisa näyttelijä Angelina Jolie.
Roberto Vásquez

Ura

Vásquez hävisi ensimmäisen ammattilaisottelunsa 17. maaliskuuta 2001 Angelo Dottinia vastaan. Seuraavat 22 ottelua Vásquez voitti, saavuttaen WBO:n Latino lightweight -mestaruustittelin 31. lokakuuta 2002, WBC:n vastaavan sijoituksen 15. helmikuuta 2003 ja WBA:n Fedelatin-mestaruuden 26. marraskuuta 2003, ollen ensimmäinen latinalaisen amerikan nyrkkeilijä, joka piti hallussaan näiden kolmen nyrkkeilyliittojen mestaruuksia samanaikaisesti.
29. huhtikuuta 2005 Vásquez voitti WBA:n kärpässarjan maailmanmestaruuden Beibis Mendozalta. Vásquez puolusti mestaruuttaan neljästi voittaen Noel Arambuletin tuomariäänin täysien erien jälkeen, voittamalla Horlan Hamiltonin tuomariäänin, ja voittamalla Takefumi Sakatan tuomariäänin. Vasquez menetti tittelinsä uusintaottelussa Sakataa vastaan, eikä toistaiseksi ole päässyt uudelleen titteliotteluun. Vuoden 2009 maaliskuussa Vásquez hävisi Mexicolaiselle Hugo Fidel Cazaresille kaikin tuomariäänin 11 eräisen kamppailun päätteksi. Kamppailussa oli panoksena väliaikainen WBA Fedelatin Super mestaruusvyö. 3.10.2009 Vásquez otteli Drian Franciscoa vastaan häviten teknisellä tyrmäyksellä 10 erässä.
Reina Tanaka

Reina Tanaka (jap. 田中 れいな, Tanaka Reina, s. 11. marraskuuta 1989 Fukuoka, Japani) on yksi kuudennen sukupolven jäsenistä Morning Musumessa. Hänen nykyisin käytössä oleva nimensä on kirjoitettu hiragana-merkeillä, jotta se erottuisi japanilaisen näyttelijän Rena Tanakan nimestä. Kummatkin nimet ovat samanlaisia kanji-merkeillä kirjoitettuna, sillä nimi voidaan lausua sekä "Rena" että "Reina". Tanaka on singlen Shabondama päälaulaja, tehden hänestä ensimmäisen jäsenen Morning Musumessa, joka on voinut laulaa pääosan esikoissinglellään. Hän oli myös edustettuna Memory Seishun no Hikari -kappaleen sooloversiossa, joka julkaistiin ihailijakerhon CD:llä. Tanaka on ainoa jäsen, joka on koe-esiintynyt kahdesti päästäkseen mukaan. Hän on 152,5 cm pitkä ja hänen veriryhmänsä on O.
Dan Goor

Daniel Joshua Goor on yhdysvaltalainen komediakirjoittaja sekä tuottaja. Hän on kirjoittanut useille keskusteluohjelmille, kuten The Daily Show, Last Call with Carson Daly ja Late Night with Conan O’Brien. Hän työskenteli myös kirjoittajana, tuottajana ja ohjaajana NBC:n sarjassa Puisto-osasto. Hän on johtava tuottaja ja yhteisluoja FOX/NBC sarjassa Brooklyn 99.
Åke Mangström

Åke Berndt Mangström (6. toukokuuta 1896 Pornainen – 31. heinäkuuta 1937) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja August Berndt Mangström ja Hilda Maria Kalkkinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Isabelle Alexandrine Aurora Trummerin kanssa.

Opinnot

Hän kävi kolme luokkaa Porvoon ruotsalaista lyseota ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Vaasan ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1922. Hän suoritti Sotilashallinnollisen kurssin vuosina 1926–1928.

Jääkärikausi

Tämä isänsä liikeyrityksessä toiminut nuorimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 19. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan.
Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli komppanianpäällikkönä, pataljoonan adjutanttina, aliupseerikoulun johtajana ja talouspäällikkönä Kaartin jääkaripataljoonassa, mistä hänet siirrettiin 16. toukokuuta 1924 Savon jääkärirykmentin talouspäälliköksi ja edelleen 17. syyskuuta 1924 alkaen Jääkäriprikaatin intendentiksi sekä 6. joulukuuta 1928 alkaen 3. Divisioonan intendentiksi. Hänet haudattiin Vaasaan.
Ajmān (kaupunki)

Ajmān on Arabiemiirikuntien liittoon kuuluvan Ajmānin emiraatin pääkaupunki. Vuonna 2006 kaupungissa arvioitiin olevan noin 202 000 asukasta, eli yli 80% koko emiraatin väkiluvusta. Kaupunki jatkuu yhtenäisenä taajamana pitkin rannikkoa Dubaista Šardžain kautta Ajmāniin.
Kaupungissa toimiva Ajmanin tekniikan ja luonnontieteiden yliopisto aloitti toimintansa opistotasolla 1988 ja varsinaisena yliopistona 1997.