Neo-Geo

Neo-Geo oli pelimoduuleihin perustunut kolikkopeli- ja kotikonsolijärjestelmä, jonka julkaisi japanilainen pelitalo SNK vuonna 1990. Järjestelmä tarjosi aikaansa suhteutettuna värikästä kaksiulotteista grafiikkaa ja korkealaatuista ääntä. Se oli aikansa tärkein kolikkopeliympäristö ja siitä julkaistiin myös kallis kotipelikonsoliversio.

Historia

Muihin aikansa konsoleihin verrattuna Neo-Geon kotiversio oli teknisesti ylivertainen, mikä johtui ennen muuta ajan huippua edustaneista grafiikka- ja äänipiireistä. Siinä oli kaksi suoritinta, 16-bittinen Motorolan 68000 ja 8-bittinen Zilog Z80 -apusuoritin. Järjestelmän 68000-suoritin toimi 12 megahertsin taajuudella ollen 50 prosenttia nopeampi kuin Sega Mega Driven 68000. Neo Geon videopiirit pystyivät esittämään 4 096 väriä ja 380 spriteä samanaikaisesti (esimerkiksi Sega Mega Drive vain 64 väriä ja 80 spriteä) ja äänipiirit tarjosivat 15 kanavaa. Tekniikan suorituskyky oli verrattavissa Sharp X68000 kotitietokoneeseen.
Järjestelmälle olivat ominaisia Street Fighter II -tyyppiset kaksiulotteiset kamppailupelit, joissa käytettiin skaalausefektiä intensiivisen tunnelman luomiseen. Vuosien 1994–2003 välisenä aikana SNK julkaisi pelikonsolille joka vuosi The King of Fighters -mätkintäpelisarjan uusimman osan. Kolikkopelitaustan vuoksi konsolille julkaistut pelit edustivat lähes yksinomaan suoraviivaista toimintaa.
Järjestelmä ja etenkin sen pelit olivat konsolin alkuaikoina kalliita. Pelit maksoivat esimerkiksi Suomessa lähes 1 000 silloista markkaa kappaleelta. Erityisen korkea pelien hinta johtui Neo-Geon käyttämistä pelimoduuleista, joita oli kallis tuottaa. Moduleihin mahtui siihen aikaan vaikuttavat 40 megatavua. Nykyisin eräät Neo-Geon pelimoduulit ovat yhä erittäin kalliita keräilyharvinaisuuksia: Eurooppaan lokalisoidusta Kizuna Encounter -pelistä on maksettu 12 000 dollaria.
1990-luvun puolivälissä SNK pyrki siirtymään uudelle alustalle, mutta kun sen uusi 3D-järjestelmä floppasi, jatkoi SNK Neo-Geon tukemista. Neo-Geo ei kyennyt 1990-luvun puolivälistä yleistyneeseen kolmiulotteiseen grafiikkaan, mutta sitä yritettiin korvata viemällä 2-ulotteisen peliympäristön kehitys niin pitkälle kuin mahdollista. Neo-Geosta revittiin irti tuloksia, joita ei olisi alun perin uskonut mahdolliseksi ja se säilyi varsin suosittuna kolikkopelialustana etenkin Japanissa. Neo-Geon viimeinen virallisesti tuettu peli julkaistiin vuonna 2004. Epävirallisesti Neo-Geolle julkaistaan kuitenkin pelejä edelleen.

Mallit

Neo-Geo MVS (Multi-Video System, esitelty vuonna 1990) oli modulaarinen kone pelihalleihin, johon voitiin vaihtaa eri laajennuskortteja ja tarjota 1-6 peliä samassa kabinetissa säästäen tilaa ja laitteistokustannuksia. Ratkaisu oli menestys.
Neo Geo AES konsoli oli aluksi vain vuokrattavissa yrityksille. Vuonna 1991 SNK laajensi konsolin saatavuutta yksityisille.
Neo Geo CD on 1994 julkaistu CD-ROM -asemalla varustettu Neo Geo pelikonsoli kotikäyttöön.
Neo-Geo Pocket ja Neo Geo Pocket Color ovat vuosina 1998 ja 1999 julkaistut käsikonsolit.
Neo Geo X on virallisesti lisensoitu käsikonsoli, jota valmisti Yhdysvaltalainen Tommo Inc.
Hyper Neo Geo 64 oli pelihalleihin suunnattu seuraaja Neo-Geo MVS mallille. Laite julkaistiin 1997 ja lopetettiin 1999. Laitteelle julkaistiin vain seitsemän peliä.

Emulointi

Muiden vanhojen konsolien tapaan Neo-Geosta on tehty useampia emulaattoreita PC:lle, joista tunnetuin lienee NeoRageX. Myös MAME tukee useita Neo-Geo-pohjaisia kolikkopelejä. Nintendo Wiin Virtual Consolella voi pelata emuloituja Neo-Geon pelejä.