google/wiki40b huggingface dataset:
Iikka Forss

Opiskelu ja harrastukset

Forssilla on kolmivuotiaasta lähtien kokemusta näyttämöistä, tosin silloin hän harrasti balettia. Lukioaikoinaan hän aloitti tanssiharrastuksensa uudestaan. Sen lisäksi hän harrasti näyttelemistä Teatteri Sudessa. Teatterikorkeakouluun hän haki vuonna 1996, jonne pääsi ensiyrittämällä. Forss on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri, joksi valmistui vuonna 2000.

Ura näyttelijänä

Forss näytteli vuoden 2000 lopusta lähtien Lahden kaupunginteatterissa, muun muassa Seitsemän veljeksen Eeroa, Piukkojen paikkojen Jerryä/Daphnea ja Hamletin nimihenkilöä. Hänet palkittiin suorituksestaan Hamletissa Lahden teatterikerhon Iivari-patsaalla vuonna 2004. Vuonna 2011 hän siirtyi Helsingin kaupunginteatterin näyttelijäkuntaan.
Paitsi teatterissa, Forss on näytellyt myös televisiossa ja elokuvissa. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan MTV3:n sarjoissa Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna (2001) ja Helsingin herra (2012). Hän näytteli molemmissa toista päähenkilöä, ensiksi mainitussa sähkömies Juhnua Mikko Kivisen ollessa sähkömies Jahnukainen ja jälkimmäisessä Markku Rautiota Iina Kuustosen ollessa Maisa Sinivuo. Hän oli roolistaan Helsingin herrassa ehdolla parhaan miesnäyttelijän Kultaisen Venlan saajaksi.
Lunkulansaari

Historia

Ennen toista maailmansotaa saari kuului Suomelle osana Salmin kuntaa. Suomelle kuuluessaan saarella oli viisi kylää ja 1 250 asukasta. Suurin kylistä oli saaren pohjoispäässä sijainnut Tiijala, jossa oli noin 440 asukasta vuonna 1939. Tiijalan pohjoispuolella sijaitsi Lunkula (280 asukasta) ja eteläpuolella Perämaa (100 asukasta), Hiiva (260 asukasta) sekä pienet Hovin kylä ja Hiivan kylään kuuluvaksi luettu Varpasen kylä. Nykyisin saarella on vain yksi, Lunkulansaari -niminen kylä. Saaren väestö harjoitti elinkeinoinaan pääasiassa maataloutta ja kalastusta. 
Lunkulansaaren länsiosassa sijainneen Lunkulan kylän ortodoksit kuuluivat Mantsinsaaren seurakuntaan ja muu osa saaren väestöstä Salmin ortodoksiseen seurakuntaan. Saaren kaikki luterilaiset kuuluivat Salmin luterilaiseen seurakuntaan. Saarella oli kolme tsasounaa: Hiivan, Lunkulan ja Perämaan kylissä. Kouluja oli niin ikään myös kolme: Lunkulassa, Perämaassa ja Tiijalan Kotkaniemessä. Lisäksi Lunkulassa oli tulliasema ja Tiijalassa laivalaituri, jossa Sortavalan ja Salmin välillä liikennöivät laivat pysähtyivät.

Talvi- ja jatkosota

Lunkulansaarta oli linnoitettu kesällä 1939, rakentamalla sinne neljä puolustuslinjaa. Talvisodan aattona 29. marraskuuta 1939 aloitettiin Lunkulansaaren evakuointi. Suurin osa evakuoitiin autoilla Salmin kirkonkylän kautta länteen ja loput väestöstä veneillä Uuksalonpäähän. Lunkulansaaren mantereeseen yhdistävänä pengertien silta räjäytettiin 1. joulukuuta ja Suomen puolustusvoimat vetäytyivät Lunkulansaaresta Mantsinsaareen 5. joulukuuta. Lunkulansaaren pohjoispää vallattiin kuitenkin takaisin joulukuun 8. päivänä. Lunkulansaaren pohjoispää pysyi Suomen hallussa sodan loppuun asti, jolloin sieltä oli Moskovan rauhansopimuksen perusteella vetäydyttävä.
Jatkosodassa Suomi valtasi saaren takaisin vuonna 1941, mutta joutui vetäytymään sieltä vuonna 1944. Lopullisesti saari menetettiin Pariisin rauhassa vuonna 1947.
Muistelumatkalla Lunkulassa käynyt entinen "Tuntemattoman sotilaan rykmentti", Jalkaväkirykmentti 8 (JR 8), kertoi matkasta tehdyssä TV-ohjelmassa, että tarinan kuuluisa syöksyvenekohtaus, jossa Rokka riitautui ensi kerran Lammion kanssa, sijoittuu juuri Lunkulaan; veteraanit sanovat, että kyseinen taistelu oli eräs jatkosodan verisimpiä ja ohjelman toimittaja käyttikin nimitystä "Lunkulan hirveä tappopaikka".
Kaarlo Ståhlberg (professori)

Kaarlo Ståhlberg (13. syyskuuta 1894 Helsinki – 2. elokuuta 1977) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän toimi Veitsiluodon sahan ja selluloosatehtaan johtajana 1930–1932 ja sen pohjalle perustetun Veitsiluoto Oy:n selluloosatehtaan johtajana 1932–1946. Vuosina 1948–1962 hän oli Teknillisen korkeakoulun kemian koneopin professori.
Hänen isänsä oli presidentti K. J. Ståhlberg.
Tähdet kertovat, komisario Palmu (kirja)

Juoni

Helsingin Tähtitorninmäeltä löytyy eräänä syksyisenä aamuna ruumis. Aluksi se vaikuttaa puliukon ruumiilta, mutta tarkemmissa tutkimuksissa paljastuukin jotain muuta. Kuollut mies on entinen antikvariaatin pitäjä Fredrik Nordberg, joka on ollut Tähtitorninmäellä katselemassa tähtiä kaukoputkellaan. Aluksi epäilyt kohdistuvat nuorisojengiin, lättähattuihin, mutta he osoittautuvat syyttömiksi. Nordberg on nähnyt kaukoputkellaan murhan, ja alkanut kiristää murhaajaa.
Poliisimies Toivo Virta on lukenut tuomariksi ja toimii viransijaisena rikospoliisin päällikkönä ja komisario Palmun esimiehenä. Palmu, Virta ja etsivä Kokki alkavat tutkia omituista murhaa, joka johtaa heidät Helsingin hienostopiirien salaisuuksiin ja juonitteluihin.
CSMA/CD

Toiminta

CSMA/CD -menetelmässä suoritetaan kanavanvaraus kuuntelemalla kaapelisegmentin liikennetilannetta, joka tapahtuu käytännössä mittaamalla kaapelin jännitetasoja, ja mikäli segmentti vaikuttaa vapaalta, voidaan lähettää. Mikäli tapahtuu törmäys samaan Ethernet-segmenttiin kytkettyjen asemien alkaessa lähettää samanaikaisesti, se voidaan huomata johdon jännitetasojen epänormaaliudesta. Tällöin ensimmäinen törmäyksen havainnut asema lähettää jam-signaalin, joka viestittää segmentin kaikille laitteille tapahtuneesta törmäyksestä. Jam-signaalin vastaanotettuaan kaikki segmentin aseman vaikenevat ja odottavat satunnaisen ajan. Se asema, jonka satunnainen odotusaika on lyhin, aloittaa lähettämisen uudelleen ensimmäisenä. Koska odotusajat ovat satunnaisia, on epätodennäköistä, että joku toinen asema alkaisi jälleen lähettää samaan aikaan, mutta jos näin käy, tapahtuu jälleen törmäys ja toipumisprosessi jam-signaaleineen alkaa uudestaan. Ethernet-kaapelisegmentin enimmäispituus 90/100m varmistaa sen, että törmäykset voidaan huomata ajoissa. Liian pitkän segmentin tapauksessa segmentin eri ääripäiden välinen etenemisviive muodostuu liian pitkäksi.
Killoran

Valmistus

Aluksen oli rakentanut skotlantilainen Ailsa Shipbuilding Company, ja se oli laskettu vesille 30. kesäkuuta 1900. Aluksen kantavuus oli 3 000 tonnia kuollutta painoa, ja sen kantavuus oli 1 816,98 bruttorekisteritonnia. Alus oli 77,70 metriä pitkä, 11,90 metriä leveä, ja sen rungon korkeus kölistä kannelle oli 6,90 metriä. Syväys täydessä lastissa oli 5,40 metriä.

Palvelus

Gustaf Erikson osti aluksen Englannista 2 650 punnan kauppahinnalla vuonna 1924. Sen kapteeni oli Karl Algot Leman.
Killoran oli toisen maailmansodan 10. elokuuta 1940 aikana matkalla Etelä-Amerikasta Kanariansaarten kautta Espanjaan. Aluksen oli määrä tehdä välipysähdys Kanariansaarilla, mutta kovan tuulen vuoksi se joutui purjehtimaan ensin saarten koillispuolelle, josta se suuntaisi kohti satamaa.
Alus oli juuri saapumassa käännöskohtaan, kun Saksan laivaston korvettikapteeni Hellmuth von Ruckteschellin komentama apuristeilijä Widder pysäytti sen. Kapteeni Leman kutsuttiin apuristeilijälle selvittämään aluksen reittiä ja määränpäätä. Selostuksen kuultuaan von Ruckteschell kuitenkin ilmoitti, että Killoranin lastina oli Englantiin matkalla olevaa sotakieltotavaraa ja että alus upotettaisiin.
Kapteeni Lemanin vastalauseista huolimatta Killoranin miehistö ja osa ruokatarpeista määrättiin siirrettäväksi apuristeilijälle, ja aluksen ruumaan mastojen juurelle asetettiin kolme räjähdyspanosta. Nämä räjähtivät aikasytytyksellä, ja puolessatoista minuutissa parkki Killoran vaipui aaltojen alle paikassa 33°06' N, 34°17'W.
Killoranin miehistöä pidettiin korvetilla noin kuukauden verran, kunnes heidät siirrettiin mantereelle matkalla olevaan alukseen. Koko miehistö pääsi myöhemmin palaamaan kotimaahansa.
Kuten kaikki Eriksonin purjelaivat, alus oli vakuuttamaton, ja eikä varustaja saanut siitä mitään korvausta.
Sodan jälkeen Hellmuth von Ruchteschell tuomittiin ainoana apuristeilijäkomentajana sotarikoksista vankeuteen, jossa hän kuoli 1948.
Fiat Fiorino

Fiat Fiorino on Fiatin vuodesta 1977 lähtien valmistama pieni hyötyajoneuvomalli. Ensimmäiset Fiorinot olivat muunnelmia Fiat 127:stä ja toisen sukupolven mallit puolestaan Unosta. Kolmas ja uusin Fiorino-sukupolvi on täysin oma mallinsa, mutta se perustuu Grande Punton alustalle. Nimi Fiorino tulee vanhasta eurooppalaisesta rahayksiköstä, floriinista (ital. fiorino). Vuodesta 2007 alkaen Fiorinoa on valmistanut Fiatin hyötyajoneuvo-osasto Fiat Professional.
Pekka ja Pätkä puistotäteinä

Juoni

Pekka ja Pätkä etenevät tässäkin elokuvassa kommelluksesta toiseen. He kokeilevat useita töitä, ensin autonkorjaajana, sitten puutarhurina, maalarina, myymäläapulaisena, hengenpelastajana, ja mukaan mahtuu myös elokuvalle nimen antanut naiseksipukeutumiskohtaus, jossa he kokeilevat puistotädin ammattia. 
Mikään ei ota luonnistuakseen, sillä esimerkiksi levykaupan kuormaa purkaessaan he onnistuvat hajottamaan säpäleiksi 1 500 kappaleen erän "Karvarin Kalle" -nimistä rillumareiäänilevyä. Liikkeessä juuri asioiva korkeakulttuuria harrastava hienostunut herra merineuvos lupaa ostaa koko erän kiitokseksi inhoamansa roskaviihteen hävittämisestä.
Puistotädit tutustuvat Otto-poikaan, jonka juoppo holhooja on hylännyt oman onnensa varaan. Poika kertoo heille äitinsä kuolleen ja isänsä olevan merillä. Isä on kuitenkin palannut meriltä ja etsii poikaansa sosiaalivirkailijan avulla. Etsintöjen aikana merimies ja virkailija rakastuvat toisiinsa, ja isä ja poika löytävät toisensa.

Arviot

Aikalaiskriitikoilta elokuva saa yksimielisen tyrmäyksen lukuun ottamatta Ottoa esittävää Risto Jussilaa, jota pidetään poikkeuksellisen luontevana lapsinäyttelijänä. 2000-luvun kriitikko pitää elokuvaa pehmeämpänä muihin Puupää-elokuviin verrattuna, jopa pirttihirmu Justiinasta tulee lempeäsydäminen.
Oskar Nissinen

Oskar Petrus Nissinen, sukunimi vuoteen 1905 Nissin (26. heinäkuuta 1864 Sortavala – 27. maaliskuuta 1937 Sortavalan maalaiskunta) oli suomalainen filosofian maisteri, maanviljelysneuvos ja kansanedustaja.
Nissisen vanhemmat olivat kauppias Alexander Johan Nissin ja Fredrika Berg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884, valmistui maanmittariksi 1886 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1888 ja maisteriksi 1890.
Nissinen toimi maanviljelijänä omistamallaan Niemelänhovin tilalla Sortavalan maalaiskunnassa. Hän oli myös Niemelän tietopuolisen meijeri- ja karjakkokoulun johtajana. Nissinen sai maanviljelysneuvoksen arvon 1920.
Nissinen oli talonpoikaissäädyn jäsenenä mukana säätyvaltiopäivillä 1900–1906. Hän oli nuorsuomalaisen puolueen ja joulukuusta 1918 kokoomuksen kansanedustajana 1917–1919 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi myös Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Oskar Nissinen oli naimisissa vuodesta 1891 Vera Lisitzinin kanssa.
Venciūnai

Venciūnai on kylä eteläisessä Liettuassa, Alytusin kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 588 asukasta.
Into the Millennium Tour

Lavaesiintyminen

Kiertueen lavaesiintyminen sisälsi viisikulmaisen lavan jossa oli 360-asteen katsojapaikat. Lavalla oli viisikulmainen ulompi väylä missä oli viisi ramppia lavan keskikohtaan. Tämä lavan osa oli normaalisti korkeammalla kuin muu lava, mutta sitä pystyi alentamaan jotta bändi pystyi astumaan sisään tai menemään ulos "lavan alta". Instrumentaalinen bändi oli ulomman ja sisemmän väylän välissä, missä pojat erotettiin toisistaan ramppien avulla.

Esitys ja show-elementit

Bändillä oli kuusi instrumentaalista jäsentä sekä 10 tausta tanssijaa (5 naista ja 5 miestä), jotka tanssivat silloin kun bändin pojat eivät. Joskus bändin jäsenet hajaantuivat ja esiintyivät jokainen lavan eri kulmassa, mutta toisinaan kaikki olivat lavan samassa kulmassa.
Bändi käytti useita asuja esityksen aikana. He käyttivät "futuristisia" asuja ensimmäisen osion aikana; nuo puvut korvattiin puolessa välissä kiertuetta. Alkuperäiset asut sisälsivät siniset ruutukuvioiset poolopaidat ja siniset liivit. Myöhemmät asut sisälsivät mm. haarniskan kaltaiset paidat, jotka oli suunniteltu jokaiselle jäsenelle erilaisiksi. Näistä asuista tuli tunnetuimmat kiertuevaatteet, koska lehdistö ottaa useimmiten kuvia vain kiertueen alkuosista.
Ensimmäisten kolmen kappaleen jälkeen, jokainen jäsen esitteli itsensä yleisölle samaan aikaan kun muut vaihtoivat vaatteita "avaruusliiveistä" tummiin trenssitakkeihin lavan takana "As Long As You Love Me" esitystä varten, mikä esitettiin "tuoli rutiinilla". Taustatanssijat esittivät ja bändi soitti musiikkia sillä aikaa kun pojat vaihtoivat nahka-asusteisiin seuraavaa kappaletta varten. Kun pojat esittivät kappaleen "Quit Playing Games With My Heart" heidät kytkettiin vaijereihin ja he "leijuivat" yleisön yllä esittäen kappaletta. Sen jälkeen pojat vaihtoivat asunsa punamustiin moottoripyörä yläosaan ja mustiin housuihin. Lavan kulmiin asennettiin metallitikapuut, joissa he esittivät kappaleen "Don't Want You Back".
Seuraavaksi he esittivät kappaleen "The Perfect Fan" jolloin lavalla oli viisi eri äiti-tytär pari jotka oli tuotu yleisön joukosta. Vaihdettuaan valkoisiin asuihin Backstreet Boys esitti sekoituksen kolmesta hitti kappaleestaan "Everybody (Backstreet's Back)", "We've Got It Goin' On" ja "Thatä's The Way I Like It".
Seuraavaksi pojat nostettiin lavan keskustaan mikkien kanssa ja he lauloivat litanian balladeja. He tanssivat "hattu-tanssin" "All I Have To Give" kappaleen kanssa. Esittäessään "Show Me The Meaning Of Being Lonely" he tanssivat hetken naistaustatanssijoiden kanssa.
Bändi palasi lavalle esittämään street version kappaleesta "It's Gotta Be You". Sitten he esittelivät instrumentaaliset bändin jäsenet ja he esittivät soolon. Lopulta he kiertelivät lavalla samalla kun katosta satoi konfetteja ja lopettivat konsertin.
Lopuksi bändi palasi vielä kerran lavalle esittämään "I Want It That Way"-kappaleen. Esityksen jälkeen pojat toivottivat katsojille hyvää yötä.
Välimerentyräkki

Ulkonäkö ja koko

Välimerentyräkin lehdet ovat harmaat, pitkulaiset ja niitä on paljon. Kasvin varret ovat suoria ja vahvoja, ja alaosastaan paljaita. Välimerentyräkki kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi. Kasvin kukinto on lyhytlapakkoinen ja muodoltaan tiheä sarja. Välimerentyräkki kukkii tammikuun lopulta toukokuun alkuun.

Levinneisyys

Välimerentyräkki kasvaa kotoperäisenä Välimeren alueella. Pohjois-Amerikassa kasvia tavataan Yhdysvaltojen länsirannikolla Kalifornian osavaltion Alamedan piirikunnassa, jonne se on istutettu.
Pirta

Pirta eli kaide pitää kangaspuiden loimilangat halutulla etäisyydellä toisistaan eli pirran avulla loimeen saadaan haluttu tiheys. Pirta on luhaan kiinnitettävä (yleensä metallinen) kehikko, jossa on tasavälein ohuita säleitä eli piitä. Loimilangat pujotellaan säleiden väliin.
Pirran numero ilmaisee, kuinka monta piinrakoa on kymmenellä senttimetrillä (esim. pirta nro 40 > 40 lankaa/10 cm). Jos loimen tiheydeksi halutaan esimerkiksi 4 lankaa/cm, valitaan pirta numero 40 ja pujotetaan kuhunkin rakoon yksi loimilanka. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää pirtaa numero 20 (kaksi loimilankaa/rako), pirtaa numero 80 (yksi loimilanka joka toiseen rakoon) jne.
Verenpunainen yö

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Verenpunaista yötä atmosfääriltään loistavasti luonnostelluksi tyylinautinnoksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo elokuvaa uskollisimmaksi muttei aivan parhaaksi kirjan elokuvasovituksista ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Jerry Springer

Gerald ”Jerry” Norman Springer (s. 13. helmikuuta 1944 Lontoo, Iso-Britannia) on yhdysvaltalainen talk show -juontaja ja demokraattipoliitikko. Hän juonsi sensaatiohakuista ohjelmaansa The Jerry Springer Show vuosina 1991–2018 ja toimi vuosina 1977–1978 Cincinnatin pormestarina.
Springer syntyi Englannissa juutalaisille vanhemmille, jotka olivat paenneet Natsi-Saksasta. He muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1949. Springer suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Tulanen yliopistossa vuonna 1965 ja Juris Doctor -tutkinnon Nortwestern Universityssa vuonna 1968. Hän oli myös mukana Robert F. Kennedyn presidentinvaalikampanjassa vuonna 1968.

Poliittinen ura

Springer oli ehdolla Yhdysvaltain kongressiin vuonna 1970, muttei tullut valituksi. Hänet valittiin Cincinnatin kaupunginvaltuustoon vuonna 1971, mutta hän joutui eroamaan hänen tunnustettuaan käyttäneensä prostituoidun palveluita. Hänet valittiin uudelleen vuonna 1974 ja vuonna 1977 hänet valittiin yhdeksi vuodeksi Cincinnatin pormestariksi. Hän harkitsi kongressiehdokkuutta myös vuonna 2003.

Jerry Springer Show

Jerry Springer Show alkoi 20. syyskuuta 1991. Aiheet olivat aluksi poliittisia ja vieraina olivat muiden muassa Oliver North ja Jesse Jackson. Katsojaluvut jäivät kuitenkin alhaisiksi ja uuden tuottajan myötä ohjelmaa muutettiin radikaalisti. Myöhempi suosio perustuukin lähinnä ohjelman vieraiden väkivaltaiseen käytökseen ja jaksoissa käsiteltäviin kiistanalaisiin aiheisiin, kuten aviorikokset, homoseksuaalisuus, prostituutio ja transvestismi.
Ohjelmaa on parodioitu muun muassa Austin Powers -elokuvissa ja Simpsoneissa. Koomikko Stewart Leen ja muusikko Richard Thomasin tekemä musikaali Jerry Springer – The Opera perustuu Springerin ohjelmaan. Se sai suuren suosion Edinburghissa vuonna 2002, jonka jälkeen sitä on esitetty muun muassa Lontoon West Endissä. Ohjelma lopetettiin vuonna 2018 ja sitä tehtiin ehdittiin tehdä yli 4 000 jaksoa.
Lentäjän viimeinen urotyö

Juoni

Lentäjän viimeinen urotyö kertoo yhdysvaltalaisesta revyytytöstä, Suzanne "Suzy" Trentistä (Harlow), joka asuu Lontoossa vuonna 1914. Hän rakastaa irlantilaista keksijää Terry Moorea (Tone), joka työskentelee saksalaisen naisen omistamassa tekniikkayrityksessä. Heidän avioliittonsa jälkeen Terry murhataan ja Suzy pakenee Pariisiin, missä hän tapaa lentäjä Andre Charvillen (Grant), kun sota on puhkeamaisillaan.

Muuta

Harlow, Tone ja Stone näyttelivät viimeksi yhdessä draamassa Vaarallinen nainen vuonna 1934. Tone ja Harlow näyttelivät viimeksi yhdessä musikaalielokuvassa Trocadero vuonna 1935. Ja sitä ennen draamassa Vaarallinen nainen ja komediassa Bombshell vuonna 1933. Myös Stone ja Harlow näyttelivät viimeksi yhdessä seikkailuelokuvassa Matkalla Singaporeen vuonna 1935, komediassa Punatukkainen Lilli vuonna 1932 ja rikoksessa Salaperäinen kerho vuonna 1931.
Lentäjän viimeinen urotyö oli ehdokkaana vuonna 1937 parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi laulusta "Did I Remember", jonka säveltäjänä oli Walter Donaldson ja sanoittajana Harold Adamson.
Nypykät

Nypykät oli heinolalainen vuosina 1988–1995 toiminut rockfolk-yhtye. Teatteriryhmä Metkun piirissä oli syntymäisillään orkesteri, ja se perustettiin 1988 Nuorison taidetapahtumaa varten. Nypykät koki huippuhetkensä alkuvuosien ahkeran keikkailun ja omakustannelevyjen (singlet Lastenlaulu ja Jazzilla taivaaseen/Kanuunaralli) aikana.
Singlet julkaistiin uudelleen nimellä The Kings of Polkka -EP, kun orkesteri teki levytyssopimuksen Poko Rekordsin kanssa. Albumi Kanuunaralli julkaistiin alkuvuodesta 1991. Kotimaan kiertäminen lisääntyi ja ulottui aiempaa laajemmalle. Orkesterin tunnuspiirteet, hilpeä lavaesiintyminen ja ratkiriemukas polkanjytke, eivät kauan kestäneet ”oikeaa” muusikkoutta. Levy-yhtiö ei uskonut uuteen materiaaliin, ja pääosin vanhoista lauluista koottu EP Elämä on sumfaraa julkaistiin 1992. Poko Records julkaisi 1991–1992 Nypyköiden singlet Niukkasen toimisto/La Suklaamuna, Kaunis Barcelona/Mustekalan mailla ja Nisse Polkka/Mikävä. Vanhojen laulujen esittäminen, ongelmat ja ristiriidat johtivat eroamisiin 1993.
Pienentynyt Nypykät yritti jatkaa omakustanteilla, singlellä "Lainattu seteli" ja EP:llä Siivekäs ystävä. Uutta levytyssopimusta ei syntynyt. Yhtye koottiin kolmen keikan ajaksi vuonna 2001, jolloin ilmestyi myös live-albumi Livekala. Kokoelman Keräilyerä 1994–1995 julkaisi 2012 Spiridom.
Vuonna 2007 osa Nypykät-yhtyeessä toimineista muusikoista oli mukana perustamassa Tupakan Ystävät -yhtyettä. Kolme albumia tähän mennessä julkaissut yhtye on esittänyt keikoillaan useita Nypykät-kappaleita.
1992 ja 2001 livenauhoituksia kokoava Livekala ja perkeet julkaistiin 2016 Rocket Recordsin toimesta.
Vasemmistososialistinen vihreä ryhmä

Vasemmistososialistinen vihreä ryhmä (tansk. Venstresocialistiske Grønne Gruppe, VSG) on Pohjoismaiden neuvostossa toimiva vasemmistolainen puolueryhmä. VSG:hen kuuluu kahdeksan puoluetta seitsemästä neuvoston jäsenmaasta ja itsehallintoalueesta. Ryhmän tavoitteita ovat muun muassa pohjoismaisen hyvinvointimallin vaaliminen ja kehittäminen sekä Pohjoismaiden kansainvälisen aseman edistäminen. VSG korostaa myös kestävää kehitystä, monikulttuurisuutta ja vapaata sivistystyötä. VSG on neuvoston neljästä ryhmästä pienin.
Wesley A. Clark

Nuoruus

Wesley Clark syntyi vuonna 1927. Hänen vanhempansa olivat Wesley Clark Sr. ja Eleanor Kittell. Hän opiskeli Berkeleyn yliopistossa fysiikkaa, josta hän valmistui vuonna 1947.

MIT:llä

Clark suoritti jatko-opintojaan reaktorifysiikassa Hanfordissa. Massachusetts Institute of Technologyn Lincoln-laboratorio houkutteli hänet vuonna 1951. Clark pääsi mukaan ryhmään, joka suunnitteli Whirlwind I -tietokonetta, joka oli keskeinen osa ilmavoimille suunnitteilla ollutta SAGE-tutkajärjestelmää.
Clark jatkoi 1950-luvulla kahden kokeellisen tietokoneen, TX-0:n ja TX-2:n suunnittelutyössä. TX-0 oli ensimmäinen transistoritietokone. Clark suunnitteli TX-0:n yhden ihmisen käytettäväksi. Hän teki logiikan teknisen kumppaninsa Ken Olsenin valmistamaan laitteistoon. TX-2:n kohdalla Clark puolestaan keskittyi graafiseen käytettävyyteen. MIT:n tohtorikoulutettava Ivan Sutherland havaitsi, että Clarkin järjestelmä pystyi toteuttamaan Vannevar Bushin 20 vuotta aiemmin esittämän vuorovaikutuksen. Sutherland kehitti TX-2:lle Sketchpad-nimisen graafisen suunnittelun ohjelman.

Washington University in St. Louis

Clark työskenteli 1964–1972 St. Louisin Washington-yliopistossa. Siellä hän teki yhteistyötä Charles Molnarin kanssa ja kehitti makromoduuleista koottavaa tietokonetta LINCia, jonka suunnittelu oli aloitettu jo MIT:ssä. LINC oli varhainen PC-koneiden edeltäjä.
Clark kiinnostui LINCin kautta myös modulaarisesta tietokoneverkosta ja ehdotti 1970-luvun alussa tällaisia IMP-viestienvälistyssolmujen pohjalle. Bolt Beranak and Newman -niminen yritys kehitti Clarkin ehdotuksen pohjalta Honeywell-minitietokoneet ARPANETin selkärangaksi.

Viimeiset vuodet

Clark jätti yliopistomaailman vuonna 1972 ja jatkoi uraansa konsulttina. Hän perusti yhdessä vaimonsa Maxine Rockoffin kanssa Clark, Rockoff, and Associatesin. Clark toimi 1980-luvulla useita kertoja Sutherland, Sproull, and Associatesin konsulttina, kunnes Sun Microsystems osti yrityksen ja perusti Sun Labsin.
Clark kuoli 88-vuotiaana kotonaan Brooklynissä. Kuolinsyy oli sepelvaltimotauti.
Uuden-Kaledonian lippu

Yleiskatsaus

Vuonna 2008 Uuden-Kaledonian hallitus keskusteli virallisen lipun ja kansallislaulun käyttöönottamisesta. Ranskan lippu jäi kuitenkin ainoaksi viralliseksi lipuksi. 
Heinäkuussa 2010 Uuden-Kaledonian kongressi äänesti Kanak lipun käyttämisestä Ranskan lipun ohella. 17. heinäkuuta 2010 Ranskan pääministeri François Fillon osallistui seremoniaan Nouméassa, jossa Kanak-lippu nostettiin salkoon Ranskan lipun viereen. 
Kanak-lipun käyttöönotosta tuli kiistanalainen. Jotkut halusivat Uuden-Kaledonian lipuksi kokonaan uuden lipun, jossa olisi piirteitä Ranskan lipusta sekä Kanak-lipusta.
Kapea Sailampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,5 metriä mpy.