google/wiki40b huggingface dataset:
Super-Suikkis

Super-Suikkis oli Seinäjoella vuoden 1971 paikkeilla muodostettu rockyhtye, joka voitti Nuorison taidetapahtuman big band -sarjan ja pian sen jälkeen pop-yhtyeitten Suomen-mestaruuden vuonna 1972. Sen kantavana voimana oli aluksi Esko ”Suikki” Jääskä, ja hänen lähdettyä perustamaan uutta Bestsellers Orchestraa Super-Suikkiksen johdossa jatkoi saksofonisti Martti Jalava. 
Super-Suikkis oli jatkoa vuonna 1967 perustetulle pienemmälle Suikkis-kokoonpanolle. Super-Suikkis ja Bestsellers Orchestra olivat kokoonpanoltaan noin kymmenjäsenisiä ja sisälsivät myös puhallinsektion. Ohjelmistona oli cover-versioita vastaavanlaisella kokoonpanolla esiintyneiden kansainvälisten esikuvien musiikista, kuten Blood, Sweat & Tears, Chicago ja monet soul-laulajat.
Vuodenvaihteessa 1972–1973 Super-Suikkiksessa soittivat trumpetisti ja sovittaja Jääskän lisäksi Irma Risku (trumpetti), Veli-Matti Vaivila, Jukka Hirvonen ja Martti Jalava (saksofonit), Mikko Jääskä (kitara), Heikki Hyvönen (sähköurut), Paavo Sillanpää (basso), Juhani Kaukosalo (rummut), Peppi Seraidaris (lyömäsoittimet) sekä Jorma Heikkilä (laulu). Toisinaan laulusolistina toimi Suikki Jääskän vaimo Raya eli Raija Jääskä.
Helsingin Sanomien Julius Heikkilä kirjoitti maaliskuussa 1973 Suikkiksen erikoisen pukeutumisen tuovan mieleen jazz-eksentrikko Sun Ran, mutta musiikin olevan helposti popiksi tunnistettavaa, etupäässä cover-versioita muiden kappaleista. Tuolloin ohjelmistossa oli erityisen monta afrorock-yhtye Osibisan kappaletta.
Super-Suikkiksen ja Bestsellers Orchestran eri puolille Suomea hajaantuneita entisiä muusikoita kokoontui syksyllä 2010 Seinäjoelle yhtä konserttia varten. Heistä kuusi päätti jatkaa vakituisemminkin nimellä Soulful of Blues with Soul Sisters and Downtown Horns (SOB).
Super-Suikkiksen musiikkia kuullaan Sibelius-akatemian rytmimusiikin tutkimusyksikön vuonna 2009 julkaisemalla kokoelma-albumilla Lakeuden tango ja Bothnia Punk.
Jyväskylän yliopiston kasvitieteellinen puutarha

Historiaa

Jyväskylän seminaari sai uudet, Seminaarinmäelle sijoittuvat rakennukset 1880 -luvulla. Samassa yhteydessä alueelle sijoitettiin L. A. Jernströmin suunnittelema puutarha, joka valmistui 1883. Varsinainen puutarhaopetus aloitettiin 1898. Opetuksen lisäksi puutarhalla järjestettiin kesäisin noin kaksi viikkoa kestäviä puutarhakursseja seminaarin opiskelijoille.
Varsinainen kasvitieteellinen puutarha Seminaarinmäelle perustettiin 1990. Sen tehtävä oli palvella biologian alojen tutkimusta ja opetusta. Kasvitieteelliseen puutarhan kasvikokoelma käsittää noin 570 lajia.
Nykyisin kasvitieteellinen puutarha on Jyväskylän museon kasvitieteellisen osaston yksikkö.
Urho Hyttinen

Urho Ilmari Hyttinen (23. maaliskuuta 1895 Mikkeli – 24. lokakuuta 1973) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Petter Hyttinen ja Amanda Åberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Maria Jetsun kanssa.

Opinnot

Hyttinen kävi kaksi luokkaa Mikkelin lyseota ja suoritti osittain viidennen luokan samassa koulussa vuonna 1920. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927 ja Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1930 sekä palosuojelukurssin vuonna 1935.

Jääkärikausi

Hyttinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 26. syyskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 21. kesäkuuta 1916, mutta hänet siirrettiin Altonan työosastoon 8. joulukuuta 1916, mistä hänet laskettiin jälleen siviilitöihin 4. elokuuta 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Takaisin Suomeen Hyttinen palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen 15. tammikuuta 1919 kersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een (myöhemmältä nimeltään Pohjois-Savon rykmentti). Hän toimi rykmentissä kulutusaliupseerina 6. komppaniassa ja 1. tammikuuta 1920 alkaen saman komppanian vääpelinä. Armeijasta hän erosi 1. toukokuuta 1922 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Juvan suojeluskuntaan 1. heinäkuuta 1922 alkaen, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1928 alkaen palvelukseen Pohjois-Savon rykmenttiin (minkä myöhempi nimi oli Pohjan rykmentti) ja hänet määrättiin 1. komppanian vääpeliksi.

Talvi- ja jatkosota

Hyttinen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 37:n 1. pataljoonassa komppanianvääpelinä ja talousupseerina. Välirauhan aikana hänet siirrettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 6:n muonittajaksi ja toimi samalla armeijan ruoanpitokurssien opettajana. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin 32. Talouskomppaniaan osallistuen sotatoimiin Soutjärven alueella. Myöhemmin hänet siirrettiin komppanian esikuntaan talousupseeriksi ja rahastonhoitajaksi, kunnes vuonna 1942 hänet siirrettiin Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin esikuntaan kasarmiupseeriksi ja keräyspäälliköksi. Tässä tehtävässä hän palveli aina sodan päättymiseen saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi Maan Romun Pohjois-Savon piirin hankintapäälliköksi. Hänet haudattiin Kuopioon.
Patrick Bell

Patrick Bell (12. toukokuu 1799 – 22. Huhtikuu 1869) oli Skotlannin kirkon kappalainen ja keksijä.

Elämäkerta

Bell syntyi Auchterhousen maaseutupitäjässä Skotlannin Angusissa maanviljelijäperheeseen. Myöhemmin Bell valitsi uskonnon opiskelun St Andrewsin yliopistossa. Hän toimi Carmyllien seurakunnan kappalaisena vuodesta 1843 kuolemaansa saakka.

Niittokone

Bell keksi niittokoneen työskennellessään isänsä tilalla. Hänen kiinnostuksensa koneisiin sai hänet kehittämään hevoskäyttöistä niittokonetta sadonkorjuun nopeuttamiseksi. Vuonna 1828 hänen niittokonetta käytettiin menestyksellä niin isän tilalla kuin naapuritiloilla.
Tässä niittokoneessa oli pyörivä 12 siiven rulla, joka työnsi korret leikkuuterään, joka oli tehty kolmion muotoisista kiinteitä teriä vasten edestakaisin liikkuvista teristä. Hihnakuljetin siirsi katkaistut varret koneen viereen aumaksi. Kaksipyöräistä konetta työnsi kaksi vetojuhtaa.
Bell ei koskaan hakenut patenttia niittokoneelleen. Jumalalle omistautuneena hän katsoi, että hänen keksintönsä tulisi hyödyttää koko ihmiskuntaa. Tämän vuoksi hän ei yrittänyt tavoitella taloudellista etua koneensa menestyksestä maailmalla.
Toukokuun 3. 1831, Yhdysvalloissa myönnettiin patentti William Manningille oleellisesti samaa rakennetta käyttävästä niittokoneesta. Joulukuun 31, 1883 samankaltainen leikkuukonepatentin sai Obed Hussey. Ravistavan leikkuukoneen patentoi Cyrus McCormick kesäkuun 21 vuonna 1834. MCCormick veljineen rakensivat koneita suuria määriä konetta ja kehittivät International Harvester Company kutsutun yrityksen.
Eurosport

Suomessa

Suomessa suuri osa Eurosportin ohjelmista on suomeksi selostettuja. Aikaisemmin Suomessa Eurosportin mainokset eivät olleet kotimaisia, vaan osaksi kansainvälisiä englanninkielisiä ja osaksi norjankielisiä. Vuodesta 2017 lähtien Eurosportilla on näytetty kansainvälisten mainosten lisäksi myös suomalaisia mainoksia.

Eurosport 2

Eurosport 2 aloitti lähetyksensä 10. tammikuuta 2005. Kanavalla nähdään suoria urheilulähetyksiä, urheilun kohokohtaohjelmia ja uutisia. Eurosport 2 lähettää ohjelmaa 13 kielellä, englanniksi, ranskaksi, italiaksi, saksaksi, kreikaksi, venäjäksi, puolaksi, romaniaksi, ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, turkiksi ja suomeksi.

Eurosport Player

Eurosport Player on Eurosportin suoratoistopalvelu internetissä. Palvelun avulla voi katsoa Eurosport 1:n ja Eurosport 2:n ohjelmia suorana tai jälkikäteen. Lisäksi palvelussa on kattava arkisto ja useita lisäkanavia muun muassa talviurheilujen maailmancupeista, tenniksen Grand Slam -turnauksista ja suurimmista snooker-turnauksista.
Whittaker Chambers

Jay Vivian (David Whittaker) Chambers (1. huhtikuuta 1901 Philadelphia – 9. heinäkuuta 1961 lähellä Westminsteriä, Maryland) oli yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja Yhdysvaltain kommunistisen puolueen entinen jäsen, joka nousi julkisuuteen syyttäessään 1940-luvun lopussa ulkoministeriön virkamies Alger Hissiä vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi ja paljastaessaan samalla vapaaehtoisesti myös oman osallisuutensa vakoiluun 1930-luvulla.
Columbian yliopistossa opiskellut Chambers liittyi kommunistipuolueeseen 1920-luvun puolivälissä ja toimi muutamia vuosia kommunistisen Daily Workerin sekä 1930-luvun alussa The New Masses -nimisen lehden toimittajana. Hän kuului 1930-luvun puolivälissä Baltimoressa toimineeseen kommunistien salaiseen soluun, tehtävänään pitää yhteyttä Yhdysvaltain hallitukseen Washingtonissa soluttautuneisiin kommunisteihin. Petyttyään Neuvostoliittoon Stalinin vainojen myötä hän erosi kommunistipuolueesta huhtikuussa 1938 ja ryhtyi myöhemmin ilmiantamaan kommunisteja Yhdysvaltain viranomaisille. Vuodesta 1939 Chambers työskenteli Time-lehdessä.
Ollessaan elokuussa 1948 kongressin epäamerikkalaista toimintaa tutkivan valiokunnan (HUAC) kuultavana Chambers ilmoitti Alger Hissin olleen yksi seitsemästä Washingtonin virkamiehestä, jotka olivat kuuluneet 1930-luvun puolivälissä kommunistien vakoojarenkaaseen. Kun Chambers toisti väitteensä hieman myöhemmin julkisesti Meet the Press -radio-ohjelmassa, ilman kongressin tutkinnan tuomaa syytesuojaa, Hiss haastoi hänet oikeuteen kunnianloukkauksesta ja vaati 75 000 dollarin korvauksia. Kun Hissin lakimiehet vaativat Chambersia todistamaan väitteensä, hän toi julkisuuteen salaisten asiakirjojen kopioita, jotka hän kertoi saaneensa Hissiltä kymmenen vuotta aiemmin. Niin sanotut ”Baltimoren asiakirjat” käsittivät kuutisenkymmentä sivua kirjoituskoneella kirjoitettuja kopioita ulkoministeriön asiakirjoista ja ”kurpitsa-asiakirjat” mikrofilmirullia, jotka Chambers oli kätkenyt maatilallaan Marylandissa ontoksi kovertamaansa kurpitsaan. Hiss sai lopulta tuomion väärästä valasta. Ratkaisevana todisteena olivat ”Baltimoren asiakirjat”, joka tunnistettiin Hissin käsialalla ja hänen kirjoituskoneellaan kirjoitetuiksi. Chambersia vastaan ei nostettu syytteitä, sillä itse vakoilun osalta rikos oli jo vanhentunut.
Chambers julkaisi vuonna 1952 myyntimenestykseksi muodostuneen omaelämäkerran nimellä Witness. Hän työskenteli vielä myöhemmin National Review -lehden toimittajana. Chambers sai presidentti Ronald Reaganilta postuumisti Presidential Medal of Freedom -palkinnon vuonna 1984. Vuonna 1988 hänen kotitilansa merkittiin National Register of Historic Places -rekisteriin.
Jevgeni Levinson

Jevgeni Adolfovitš Levinson (ven. Евге́ний Адо́льфович Левинсо́н, 19. lokakuuta 1894 Odessa – 21. maaliskuuta 1968 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.
Jevgeni Levinson valmistui vuonna 1927 taideteknisestä korkeakoulusta (VHUTEIN). Vuosina 1932–1945 hän toimi Leningradin rakennusinsinööri-instituutin (LISI) ja vuosina 1945–1968 Repinille nimetyn maalaustaiteen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin instituutin (IŽSA) opettajana (vuodesta 1947 lähtien professorina).
Levinsonin suunnittelemat rakennukset edustavat myöhäistä konstruktivismia, Stalinin ajan klassismia ja 1950–1960-lukujen funktionalismia. Hänen töitään Pietarissa ovat mm. Lensovetin kulttuuripalatsi (1930–1936), Lensovetin asuintalo (1931–1934), Kevyen teollisuuden talo Voznesenski-prospektilla (1931–1934), Petrovskaja-rantakadun asuintalo (1935–1940), Nevan piirineuvoston rakennus (1937–1940) sekä Štšemilovkan (1937–1940, 1958–1964) ja Moskovski-prospektin (1937–1946) asuinkorttelit. Toisen maailmansodan jälkeen Levinson osallistui Puškinin ja Pavlovskin jälleenrakennukseen. Vuonna 1951 hän sai Stalin-palkinnon Andrei Grušken kanssa suunnittelemastaan Puškinin rautatieasemasta. Levinsonin käsialaa ovat myös Avtovon metroaseman erikoiset lasipylväät. Arkkitehti osallistui Piskarjovkan hautausmaan muistoalueen suunnitteluun (1960). Hänen myöhäisvaiheen teoksiaan ovat Nevski-kulttuuripalatsi Obuhovskoi Oborony -prospektilla, Kamennoostrovski-prospektin Muotitalo (molemmat 1963–1968) sekä Sovetskaja-hotellin ensimmäinen vaihe (1968).
Vuosina 1931–1968 Levinson asui ja työskenteli Aleksandr Sokolovin kanssa suunnittelemassaan Neuvostokaupan työntekijöiden osuuskuntatalossa (Kamennoostrovski-prospekti 55). Rakennuksen seinässä on arkkitehdista kertova muistolaatta.
Jared Leto

Elämä

Jared Leto oli levoton nuori, joka jätti koulun kesken. Myöhemmin hän kuitenkin paransi tapansa ja opiskeli taidekouluissa maalaamista ja elokuvantekoa. Leto on tunnettu itsekriittisyydestään, julkisuuden ja seurapiirien karttamisesta, erakkoluonteestaan ja hyvästä huumorintajusta. Hänen vanhempansa erosivat Leton ollessa nuori joten hänen äitinsä Constance kasvatti hänet ja hänen vanhemman veljensä Shannonin. Heidän isänsä meni uudelleen naimisiin, mutta kuoli pian sen jälkeen.
Letolla on kaksi velipuolta sekä veli Shannon, joka soittaa rumpuja 30 Seconds to Marsissa.

Elokuvaura

Vuonna 1992 Leto muutti Los Angelesiin tullakseen näyttelijäksi. Hänen ensimmäinen suuren yleisön esiintymisensä oli vuonna 1994 televisiosarjassa Niin sanottu elämäni (My So-Called Life), jossa hän esitti Jordan Catalanoa. Sen jälkeen Leto siirtyi elokuva-alalle ja on näytellyt noin 20 elokuvassa, joista tunnetuimpia ovat Veteen piirretty viiva (1998), Urban Legend – kauhutarinoita (1998), Fight Club (1999), Amerikan psyko (2000), Unelmien sielunmessu (2000), Highway – vaarojen valtatie (2002), Panic Room (2002), Aleksanteri (2004) ja Lord of War (2005).
Vuonna 2009 Leto näytteli elokuvassa Mr. Nobody, joka sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla.
Vuonna 2014 hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla ja Golden Globella elokuvasta Dallas Buyers Club.

Musiikkiura

Musiikillisen uransa Leto aloitti vuonna 1998, perustamalla yhtyeen 30 Seconds to Marsin veljensä Shannonin kanssa. 30 Seconds to Marsin musiikkityyli on lähinnä alternative rock. 30 Seconds to Mars on julkaissut neljä albumia. Esikoisalbumi 30 Seconds to Mars julkaistiin vuonna 2002, jota myytiin noin 108 000 kappaletta ja toinen albumi, A Beautiful Lie on myynyt platinaa. Kolmas albumi, This Is War julkaistiin Suomessa 4. joulukuuta 2009 ja Yhdysvalloissa 8. joulukuuta 2009. Neljäs albumi Love Lust Faith + Dreams julkaistiin toukokuussa 2013. 30 Seconds to Mars on ensimmäinen yhdysvaltalainen yhtye, joka on kuvannut musiikkivideonsa Kiinan kielletyssä kaupungissa ja Grönlannissa.
Jännitelähteiden peruskytkennät

Jännitelähteiden peruskytkennät ovat sarjaankytkentä ja rinnankytkentä.
Keskenään samanlaisten tasajännitelähteiden (esimerkiksi akut, paristot) sarjaankytkentää käytetään, kun halutaan saada aikaan korkeampi lähdejännite. Sarjaankytkennässä tasajännitelähteet kytketään siten, että ensimmäisen lähteen plus-napa on kytketty toisen lähteen miinus-napaan, toisen lähteen plus-napa kolmannen miinus-napaan ja niin edelleen. Vapaaksi jäävät äärimmäisinä olevien lähteiden navat muodostavat yhdistetyn lähteen ulosottonavat.
Sarjaankytkennässä yhdistetyn lähteen lähdejännite saadaan komponenttilähteiden lähdejännitteiden summana ja sisäinen resistanssi samoin komponenttilähteiden sisäisten resistanssien summana.
Tasajännitelähteiden rinnankytkennässä komponenttilähteiden plus-navat kytketään yhteen ja samoin miinus-navat yhteen. Keskenään samanlaisten lähteiden ollessa kysymyksessä lähdejännite säilyy samana, mutta sisäinen resistanssi pienenee, jolloin kuormitettavuus paranee. Rinnankytkennässä muodostuneen yhdistetyn lähteen sisäinen resistanssi saadaan laskemalla komponenttilähteiden sisäisten resistanssien käänteisluvut yhteen ja ottamalla summasta käänteisluku.
Kodintekniikassa sarjaankytkentää käytetään varsin yleisesti paristojen käytön yhteydessä (esimerkiksi taskulamput, audiolaitteet). Rinnankytkentä on harvinaisempi, sillä jos kahdesta rinnankytkettävästä paristosta toisessa on hieman poikkeava jännite, niin virta alkaa kulkea paristojen välillä itsekseen, jolloin energiaa kuluu hukkaan paristojen sisäisissä resistansseissa. Esimerkki rinnankytkennästä on auton käynnistäminen apuakun avulla.
The Circus (Take Thatin albumi)

Kaupallinen menestys

Ensimmäisten neljän päivän aikana "The Circus" myi Isossa-Britanniassa 306 000 kappaletta, mikä teki siitä vuoden nopeimmin myyneen albumin ja yhden kaikkien aikojen nopeimmin myyneistä maassa. Yhteensä ensimmäisellä viikolla albumia myytiin 432 490 kappaletta, mikä oli maan historian kolmanneksi korkein ensimmäisen viikon myyntimäärä . "The Circus" nousi myös heti Ison-Britannian albumilistan ykköseksi. 19. joulukuuta se ylitti miljoonan kappaleen myynnin ollen Oasiksen "Be Here Now" -levyn jälkeen toiseksi nopeimmin Isossa-Britanniassa miljoona kappaletta myynyt albumi. Toistaiseksi "The Circus" on myynyt 1 133 000 kappaletta, mikä ylittää platinarajan nelinkertaisesti. Irlannin albumilistalla "The Circus" nousi suoraan kolmanneksi ja nousi kärkipaikalle seuraavalla viikolla.

Kiertue

Albumin julkaisuun liittyen Take That lähtee "The Circus Live" -stadionkiertueelle vuonna 2009. Kiertueesta tuli Ison-Britannian kaikkien aikojen nopeimmin myynyt, kun pääsylippuja myytiin päivässä 35 miljoonan punnan edestä ja viidessä tunnissa myytiin 600 000 lippua . Aikaisemmin ennätystä piti hallussaan Michael Jacksonin "Bad World Tour" vuonna 1987 .
Winai Kraibutr

Winai Kraibutr (thaiksi วินัย ไกรบุตร, s. 16. kesäkuuta 1970 Thaimaa) on thaimaalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa Nang-Nak (1999), Bang Rajan (2000), Krai Thong (2001), Kuon puos keng kang (2001), Immortal Enemy (2003), Plon Naya (2004) ja Queens of Langkasuka (2008).
Matemaattinen malli

Matemaattinen mallintaminen on matemaattisissa luonnontieteissä ja insinööritieteissä käytettävä menetelmä, jonka avulla voidaan analysoida monimutkaisia systeemejä. Sään ennustaminen on tyypillinen esimerkki ongelmasta, joka voidaan parhaassakin tapauksessa ratkaista ainoastaan matemaattisella mallilla tietokoneessa. Perinteisiä matemaattisessa mallintamisessa käytettäviä menetelmiä ovat esimerkiksi elementtimenetelmä ja differenssimenetelmä. Nykyisin matemaattisia malleja käytetään laajalti, mm. biologiassa, taloustieteessä ja teknisessä suunnittelussa.
Matemaattisen mallin rakentaminen liittyy läheisesti teorian rakentamiseen. Malli yleensä rakennetaan siten, että siinä käytettävät matemaattiset rakenteet toteuttavat teorian asettamat oleellisimmat vaatimukset. Matemaattiset mallit ovat usein approksimatiivisia, eli likimääräisiä. Likimääräisyys on tietokoneen laskukyvyn asettama käytännön välttämättömyys. Malli yleensä suunnitellaan käytettävää likimääräistä mallia silmällä pitäen.
Akateeminen vartti

Akateeminen vartti on Pohjoismaiden, Saksan, Sveitsin ja Iso-Britannian yliopistoissa vanhastaan noudatettu käytäntö, jonka mukaan luennot alkavat viisitoista minuuttia yli tasatunnin.
Tavan historia liittyy siihen, että aikoinaan yksittäisillä henkilöillä ei ollut omaa kelloa. Kun kaupungeissa oli kuitenkin tornikellot, jotka löivät tasatunnit, osattiin tämän lyönnin perusteella kokoontua luennolle noin viisitoista minuuttia myöhemmin. Historiallisesti tämä tapa on kotoisin keskiajalta, jolloin yleisesti oli tapana kokoontua tuo ”vartti” myöhässä juuri yllä kuvatusta syystä.
Laajemmassa mielessä akateemisella vartilla voidaan tarkoittaa muissakin yhteyksissä noudatettua käytäntöä, että tilaisuudet alkavat viisitoista minuuttia ilmoitetun ajankohdan jälkeen. Akateeminen vartti sisältyy tilaisuuksiin yleensä, kun alkamisajankohta on ilmoitettu esimerkiksi ”kello 14” eikä ”kello 14.00”.
Akateeminen Wartti on puolestaan Helsingissä järjestettävä korkeakouluopiskelijoiden leikkimielinen viestijuoksu, jossa 15 minuutin aikana joukkueet pyrkivät etenemään mahdollisimman pitkälle.
Boualem Sansal

Boualem Sansal (s. 1949 Alger, Algeria) on palkittu ranskaksi kirjoittava algerialainen kirjailija.
Sansal on valmistunut insinööriksi ja väitellyt tohtoriksi taloustieteissä. Hän oli aiemmin teollisuusministeriön palveluksessa mutta joutui pois esikoisteoksen ilmestyttyä.
Sansalin kirja Le village de l'Allemand ou le journal des frères Schiller kertoo kahdesta algerialaisveljeksestä, joille paljastuu, että heidän isänsä oli Algeriaan paennut natsirikollinen. Kirjailija vertaa ääri-islamilaisuutta ja natsismia toisiinsa. Hänen kirjojaan ei saa julkaista Algeriassa, mutta hän on saanut useita palkintoja Ranskassa.
Sansalille on myönnetty vuonna 2011 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto. Hän sai palkinnon ansioistaan kulttuurienvälisenä ymmärtäjänä ja vuoropuhelun edistäjänä. Samalla haluttiin osoittaa arvostusta Pohjois-Afrikan demokratiakehitykselle. Hänen palkittu esikoisromaaninsa Le serment des barbares ilmestyi 1999.
Hedwig Courths-Mahler

Hedwig Courths-Mahler (oik. Ernestine Friederike Elisabeth Mahler, 18. helmikuuta 1867 Nebra – 26. marraskuuta 1950 Rottach-Egern am Tegernsee) oli saksalainen kirjailija, jonka rakkausromaanit olivat suosittuja eri puolilla Eurooppaa erityisesti 1920-luvulla.
Courths-Mahlerin teoksia julkaisivat suomeksi monet kustantajat vuosina 1918–1927 yhteensä runsaat 50, mutta niistä ei otettu lisäpainoksia. Niiden romanttiset tarinat sijoittuvat yleensä saksalaisen aateliston piiriin ja edustavat kristillis-siveellistä moraalia. Kansanvalistus ja Kirjasto-lehdessä 1922 hänen tyyliään luonnehdittiin näin:
Courths-Mahler näkyy mielellään kirjoittavan avioliittodraamoja, joissa mies ja vaimo kiihkeästi rakastavat toisiaan, mutta syystä tai toisesta eivät tahdo sitä tunnustaa. Sitten tulee jonkunlainen katastroofi, nainen jättää kodin ja senjälkeen molemmat huomaavat, etteivät voi elää toisittaan. Niin he yhtyvät jälleen ja loppu on sitten kovasti onnellista.
Eteenpäin-lehti suhtautui Courths-Mahlerin teoksiin tyrmäävästi:
On varmaa, että kun nuoret neitoset tällaisia teoksia ahmivat, heille ei koskaan voi kehittyä taidetajua – eikä muutakaan tervettä arvostelukykyä. On surkeaa, että tällaiset kirjat pääsevät muokkaamaan nuorten naistemme maailmankatsomusta.
Aamulehden arvostelu vuodelta 1926 oli myötämielisempi:
Hän osaa – – tarjota sellaista kepeää, helposti sulavaa ja kauniilla moraalilla, mielenjaloudella ja tunteellisuudella höystettyä hengenravintoa, jota suuri yleisö tai ainakin eräs sen suuri osa tarvitsee ja kaipaa pieneksi, vaivattomaksi virkistykseksi elämän arkisen aherruksen ja harmauden lomassa.
Vehkuri (Kouvola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,9 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Lappalanjärven alueeseen (14.181) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 89,5 metriä mpy.