google/wiki40b huggingface dataset:
Brenda Blethyn

Brenda Blethyn OBE (s. 20. helmikuuta 1946) on brittiläinen näyttelijä. Naispääosa elokuvassa Salaisuuksia ja valheita (1996) toi hänelle Baftan, Golden Globen ja Cannesin parhaan näyttelijättären palkinnon ja parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Vuoden 1998 Oscar-gaalassa Blethyn oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi elokuvasta Laululintu (1998). Hän näytteli myös muun muassa elokuvassa Ylpeys ja ennakkoluulo (2005).
Blethyn myös esiintyy nimiosassa brittiläisessä rikossarjassa Vera Stanhope tutkii (Vera), jota alettiin esittää Suomessa YLE1:llä joulukuussa 2012. 
Blethynistä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri vuonna 2003. Näyttelijä julkaisi omaelämäkerran syksyllä 2006.
Don Johnson

Varhainen elämä

Don Johnson syntyi Flat Creekissä Missourissa. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja äitinsä kosmetologi. Johnsonilla on kaksi veljeä ja yksi sisko sekä isänsä toisesta avioliitosta yksi siskopuoli.
Johnson valmistui Kansas South High Schoolista vuonna 1967 ja kävi Kansasin yliopiston collegea Lawrencessa Kansasissa. Sen jälkeen hän opiskeli näyttelemistä American Conservatory Theaterissa San Franciscossa. Hän kilpaili Yhdysvaltain television Napakymppiä vastaavassa The Dating Gamessä vuonna 1969.

Näyttelijänura

Johnson näytteli vuonna 1970 komediassa The Magic Garden of Stanley Sweetheart. Hän sai huomiota ja hyvät arvostelut myös roolistaan elokuvassa A Boy and His Dog (1975).
Johnsonin roolityöt A Boy and His Dogia seuranneen kymmenen vuoden aikana eivät saaneet paljonkaan huomiota. Vuonna 1984 hän sai etsivä Sonny Crockettin roolin rikossarjassa Miami Vice. Sarjaa kuvattiin vuoteen 1989 saakka, ja se teki Johnsonista tunnetun. Sonny Crockettin roolista Johnson voitti Emmyn draamasarjan pääosasta vuonna 1985 sekä parhaan televisiosarjan miesnäyttelijän Golden Globen vuonna 1986. Seuraavana vuonna hän oli ehdolla samassa kategoriassa. Miami Vicen tuotannon aikana Johnson näytteli myös televisioelokuvissa, kuten Pitkässä kuumassa kesässä (1985).
Miami Vicen jälkeen Johnson esitti pääosaa suositussa etsiväsarjassa Nash Bridges vuosina 1996–2001. Hän näytteli myös elokuvissa, kuten Tin Cupissa (1996).
Johnson esitti asianajaja Grant Cooperia televisiosarjassa Just Legal (2005), joka lakkautettiin kuitenkin vain muutaman jakson jälkeen. Johnson on 2010-luvulla esiintynyt sivuroolissa HBO:n sarjassa Eastbound and Down sekä Quentin Tarantinon elokuvassa Django Unchained (2012). Vuonna 2015 Johnson esitti öljypohattaa ABC:n sarjassa Blood and Oil. Hän on myös tehnyt cameoesiintymisiä joissain elokuvissa ja mainoksissa.
Johnson kävi vuodesta 2010 alkaen oikeutta Rysher Entertainmentin kanssa Johnsonin osittain omistaman televisiosarjan Nash Bridges tuotoista. Juttu sovittiin vuonna 2013 ja Johnson sai 15 miljoonaa dollaria korkoineen.

Musiikkiura

Johnson kirjoitti Dickey Bettsin kanssa laulut ”Blind Love” ja ”Can’t Take It with You”, jotka The Allman Brothers Band julkaisi albumillaan Enlightened Rogues (1979). Johnson julkaisi 1980-luvulla kaksi omaa musiikkialbumia, Heartbeat (1986) ja Let It Roll (1989). Heartbeatin nimikkokappale nousi singlelistan viiden kärkeen, mutta Let It Roll myi vaatimattomasti.

Perhesuhteet

Johnson on ollut naimisissa näyttelijä Melanie Griffithin sekä Kelley Phlegerin kanssa. Johnson ja Griffith menivät keskenään naimisiin kahdesti. Johnsonilla on viisi omaa lasta: poika suhteesta Patti D’Arbanvillen kanssa, tytär, näyttelijä Dakota Johnson, avioliitosta Griffithin kanssa sekä kolme lasta avioliitosta Kelley Phlegerin kanssa. Hän on myös yhden Griffithin pojan adoptioisä.

Moottoriveneily

Johnson voitti vuonna 1988 APBA Offshore World Cupin superveneiden luokassa.
Sturenkatu

Sturenkatu (ruots. Sturegatan) on Helsingin vilkkaimmin liikennöityjä katuja. Se on Helsingin itäisen kantakaupungin tärkeä poikittaiskatu. Sturenkatu alkaa Helsinginkadulta Alppiharjun kaupunginosasta, Linnanmäen huvipuiston eteläpuolelta, jatkuu koilliseen Vallilan kaupunginosan läpi ja päättyy Hämeentiehen. Se jakaa Alppiharjun Alppilaan ja Harjuun.
Sturenkatu on saanut nimensä Sture-sukuun kuuluneiden Ruotsin valtionhoitajien, Sten Sture vanhemman, Sten Sture nuoremman ja Svante Sturen mukaan. Katu kuuluu Kalliossa ja Alppiharjussa olevien historiallisten merkkihenkilöiden mukaan nimensä saaneiden katujen ryhmään. Suomenkieliseksi nimeksi vahvistettiin vuonna 1909 Sturekatu ja vuonna 1928 nykyinen kirjoitusasu.

Julkinen liikenne

Sturenkadulla on vilkas kaukobussiliikenne. Sitä kautta kulkevat lähes kaikki Kampista lähtevät kaukoliikenteen bussit Tuusulanväylän (Tuusula, Järvenpää), Lahdenväylän (Lahti, Jyväskylä, Mikkeli), Porvoonväylän (Porvoo) ja Itäväylän (Kouvola, Kotka) suuntiin.
Sturenkadulla on raitiovaunukiskot Porvoonkadun risteyksen ja Hämeentien välisellä osuudella, mutta niitä ei käytetä tällä hetkellä varsinaiseen linjaliikenteeseen raitiolinja 1:n siirryttyä ajamaan Sörnäisten kurvin kautta. Sturenkadun ylittää kuitenkin edelleen usea raitiolinja: linja 3 Porvoonkadun kohdalla, linja 9 Aleksis Kiven kadun kohdalla ja linja 7 Mäkelänkadun kohdalla. Sturenkatua sivuavat myös linjat 1 ja 8 Helsinginkadun risteyksessä ja linjat 6 ja 8 Hämeentien risteyksessä.

Rakennuksia, puistoja ja patsaita lounaasta koilliseen

Merkittäviä rakennuksia Sturenkadun varrella on muun muassa Alvar Aallon suunnittelema Kulttuuritalo. Lenininpuisto sijaitsee Kulttuuritalon pohjoispuolella, ja sinne on kulkuyhteys Sturenkadulta. Kalliolan setlementin ja kansalaisopiston rakennus sijaitsee Sturenkadun toisella puolella vastapäätä Kulttuuritaloa. Porvoonkadun risteyksessä on Työläisnaisen patsas ja sen ympärillä pieni Työläisäidinpuisto.
Pasilan konepajan laaja tontti rajoittui itäpäässään Sturenkatuun. Paikalle on rakennettu 2007-2016 uusi asuntoalue Konepaja.
Teollisuuskadun ja Roineenkadun välissä Sturenkadun oikealla puolella sijaitsee kaunis juuri ennen talvisotaa rakennettu, nyt suojeltu rakennushistoriallisesti arvokas funkkisrakennus, jossa toimi alun perin Oy Volvo-Auto Ab (vuoteen 1980).
Puijonkatujen välissä Sturenkadun vasemmalla puolella sijaitsee pienehkö Puijon puistikko.
Paavalinkirkko sijaitsee lähellä Sturenkadun ja Hämeentien risteystä Paavalinpuiston takana. Puistossa sijaitsee Niilo Rikulan veistämä nyrkkeilijä Gunnar Bärlundin patsas.
Ohituskaistatie

Ohituskaistatie on tietyyppi, jossa yksiajorataiselle tieosuudelle on merkitty ylimääräinen kaista helpottamaan hitaamman ajoneuvon, esimerkiksi kuorma-auton, ohittamista. Ohituskaistat on useimmiten merkitty ennakolta tauluilla, joissa kerrotaan etäisyys ohituskaistan alkuun. Kaistan alkaessa taulut kertovat ohituskaistan pituuden. Ajoradassa on ohituskaistan osoittavat merkinnät koko ohituskaistan matkan. Liikenneturvallisuussyistä kohtaavalle liikenteelle on asetettu ohituskieltomerkit omaan kulkusuuntaansa nähden ja kulkusuunnat on erotettu sulkuviivalla.
Mikäli ohituskaistojen kohdalla vastakkaisten ajosuuntien välillä on kaide, puhutaan silloin keskikaidetiestä. Tämä rakenne kohentaa liikenneturvallisuutta estämällä ajoneuvon ajautumisen vastaantulevien kaistalle. Ohituskaistatien kaistaluku on yleensä 2+1 tai 1+2.
Hyvin usein ohituskaistat on rakennettu ylämäkiin, jolloin raskaan liikenteen ajonopeudet ovat hitaimmillaan. Henkilöautojen kuljettajat saavat ylläpidettyä tasaisen nopeuden ohittamalla raskaan liikenteen näissä kohdissa.
Ohituskaistatie toimii tarkoituksen mukaisella tavalla, mikäli liikenne ei ole liian vilkasta. Liian ruuhkaisilla teillä liikenne saattaa jakautua liki tasan ohituskaistan ja tavallisen kaistan välillä, jolloin ohituskaistan päättyessä saattaa syntyä vaaratilanteita ohituskaistaa kulkevien ajoneuvojen pyrkiessä jälleen yhdelle kaistalle.
Termi ohitustie, yleisemmin puhekielessä käytetty muoto ohikulkutielle, ei viittaa ajoneuvojen ohittamiseen vaan on peräisin ajalta, jolloin Suomen tieverkkoa parannettiin niukkojen määrärahojen puitteissa lyhyin, ruuhkaiset taajamat kiertävin osuuksin. Päätieverkon uudistamisen edettyä useat näistä ohitusteistä ovat nykyisin osa moottoritieverkostoa, kuten esimerkiksi Lahden ohitustie.
Rudolf von Alt

Rudolf Ritter von Alt (28. elokuuta 1812 – 12. maaliskuuta 1905) oli itävaltalainen taidemaalari. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa. 
Itävallan ulkopuolella von Alt työskenteli mm. Italian kohteissa. Hän lähti vuonna 1863 Krimiin ja 1867 Sisiliaan. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1882. Hän kuoli Wienissä 92-vuotiaana ja sai hautapaikan Zentralfriedhofista. 
Adolf Hitler ihaili myöhemmin varsinkin Rudolf von Altin realistista maisemamaalaustaidetta. Suurinta osaa Altin teoksista säilytetään eri wieniläisissä museoissa. Taiteilijan myöhemmässä työssä on vaikutteita impressionismista.
Patrik Vartama

Patrik Vartama (s. 12. huhtikuuta 1998) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Hyvinkään Tahkoa. Vartama debytoi Superpesiksessä kaudella 2017 Hyvinkään Tahkon riveissä. Vartama on pelaamissaan 91 Superpesiksen runkosarjan ottelussa lyönyt kaksi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, tuonut 79 juoksua ja kerännyt 279 kärkilyöntipistettä. Neljässä pudotusoeliottelussa hän on lyönyt yhden ja tuonut yhden juoksun sekä kerännyt kuusi kärkilyöntipistettä.
Pateniemen koulu

Historia

Koulutoiminta Herukassa alkoi jo vuonna 1873, jolloin Pateniemen sahan omistajan Johan Gustav Bergbomin sisar perusti koulun silloisen sahan työntekijöiden lapsille. Alkuperäinen koulurakennus on tiettävästi purettu jo 1890-luvulla. Kunnallisen koulun perustamista esitettiin, mutta kuntakokous hylkäsi esityksen. Kansakoulujen tarkastajan kuvernöörinvirastoon tekemän valituksen johdosta Haukiputaan kunta velvoitettiin perustamaan koulu, ja ensimmäiseksi kunnallisen koulun tilaksi kunta vuokrasi torpan Juho Mälliseltä.
Vuonna 1912 valmistuneen Etelä-Kellon koulun eli nykyisen Kuivasojan koulun jälkeen oppilasmäärän edelleen lisääntyessä rakennettiin Ab Uleå Oy:n lahjoittamalle tontille ensimmäinen koulurakennus, niin kutsuttu A-talo, joka valmistui 1923. Sen rinnalle rakennettiin hirsirakenteinen B-talo, joka valmistui 1936. Ensimmäiset kivirakennukset valmistuivat 1952.
Vanhin koulurakennus asetettiin home- ja muiden ongelmien vuoksi käyttökieltoon ja se purettiin elokuussa 1998. Uuden koulurakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Huttu-Hiltunen Oy ja se valmistui kesällä 1999. Koulun tontille valmistui elokuussa 2000 Arkkitehtitoimisto Mattila & Malmivirran suunnittelema liikuntahalli.
Prigorodnyn konflikti

Tausta

Venäjän keisarikunta oli siirtänyt Prigorodnyn alueelle Terekin kasakoita. Neuvostoliitto pakkosiirsi Terekin kasakat alueelta, koska he olivat tukeneet neuvostovastaisia joukkoja Venäjän sisällissodan aikana. Prigorodnyn alue annettiin Inguusheille, jotka olivat tukeneet Bolshevikkeja.
Vuonna 1944 Inguusheja ja Tshetsheenejä syytettiin yhteistyöstä natsien kanssa ja  Josef Stalinin käskystä Inguushit ja Tshetsheenit siirrettii Siperiaan ja keski-aasiaan. Asuttamattomaksi jäänyt Prigorodny annettiin Pohjois-Ossetialle.
Vuonna 1957 inguushit ja tshetsheenit saivat palata alkuperäisille asuinalueilleen mutta Prigorodny jäi osaksi Pohjois-Ossetia. Neuvosto viranomaiset yrittivät estää Inguusheja palaamasta Prigorodnyyn mutta he onnistuivat muuttamaan alueelle ja ostamaan talojaan takaisin osseeteilta. Vuosien 1973 ja 1980 välillä Inguushit vaativat alueen liittämistä Inguushiaan. 
Vuonna 1991 jännitteet lisääntyivät, kun inguushit vetosivat Neuvostoliiton korkeimman neuvoston säätämään lakiin.

Konflikti

Vuoden 1992 kesäkuussa ja syyskuun lopussa militanttiuden määrä kasvoi inguushien keskuudessa. Samaan aikaan osseetit alkoivat syrjiä Pohjois-Ossetian inguusheja. Inguushitaistelijat marssivat kohti Prigorodnya ja yöllä 30 lokakuuta alkoi viikon kestänyt taistelu. Inguushi ja osseettimiliisien taistellessa Prigorodnyssa, muualla Pohjois-Ossetiassa asuvat inguushit häädettiin kodeistaan. Venäläiset OMON-joukot osallistuivat aktiivisesti taisteluun.
31 lokakuuta venäläinen valtuuskunta saapui alueelle lopettaaksen väkivallan mutta venäläisten rauhanturvaajien sijoittaminen alkoi vasta marraskuun alussa. Vaikka venäläisjoukot estivät osseetteja tekemästä väkivaltaisuuksia, he olivat pääasiassa osseettien puolella. 2 marraskuuta Boris Yeltsin ilmoitti että Prigorodny jäisi osaksi Pohjois-Ossetiaa.
Jakson 5 alkuaine

Jakson 5 alkuaine on alkuaine, joka sijaitsee jaksollisen järjestelmän viidennessä jaksossa. Viides jakso sisältää 18 alkuainetta, alkaen rubidiumista ja päättyen ksenoniin.

Ominaisuudet

Viidennen ryhmän alkuaineista ovat metalleja muut paitsi antimoni ja telluuri, jotka ovat puolimetalleja, sekä epämetallit jodi ja ksenon.
Kaikilla muilla viidennen jakson alkuaineilla paitsi teknetiumilla on ainakin yksi vakaa isotooppi, tinalla peräti kymmenen. Luonnossa useimmat viidennen jakson alkuaineet ovat melko harvinaisia. Epävakaata teknetiumia maapallolta ei ole löydetty luonnosta lainkaan, mutta keinotekoisesti sitä on pystytty valmistamaan.
Vain harvoilla tämän jakson alkuaineilla tiedetään olevan biologista merkitystä. Jodi on tärkeä kilpirauhashormonin ainesosana. Myös molybdeeni on tärkeä hivenaine. Muista tämän jakson alkuaineista varsinkin kadmium ja antimoni ovat hyvin myrkyllisiä.
Viidennen jakson alkuaineista hopea, tina ja antimoni ovat olleet tunnettuja jo esihistoriallisena aikana. Yttrium, zirkonium, molybdeeni ja telluuri löydettiin 1700-luvun lopulla, muut tämän jakson alkuaineet 1800-luvulla paitsi teknetium, jota valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1934.
Monacon hallitsija

Yleistä

Monacoa hallitseva Grimaldi-suku nousi hallitsija suvun asemaan vuonna 980 taistelussa saraseeneja vastaan ja sai palkkioksi näin ollen Monacon hallitsevaksi. Monaco oli Genovan suojeluksessa vuoteen 1331 saakka jolloin siitä tuli itsenäinen valtio. Monacon hallitsija käytti tuolloin  nimeä  Seigneur de Monaco eli Monacon herra.
Vuosina 1641-1859 Monaco oli Ranskan protektoraatti. Hallitsija sai tuolloin arvo nimen Monacon suurruhtinas. Vuonna 1731 Grimaldin suku sammui miehen puolelta ja Monacon hallitsijaksi nousi Louise Hippolyte Grimaldi.
Hän solmi avioliiton ranskalaisen aatelismiehen Jacques Francois Leonor De Goyon de Matignon ya de Thorignyn kanssa] joka oli Estoutevillen ja Vaentinoisin herttua.
Uudeksi sukunimeksi tuli De Matignon-Grimaldi. Vuosina 1859-1861 Monaco oli Piemonten suojeluksessa ja vuosina 1861-1918 Monaco oli jälleen itsenäinen mutta vuodesta 1918 se on ollut taas Ranskan suojeluksessa. Ranskan vallankumouksen aikana Monaco oli osa Ranskaa ja ruhtinas eli maanpaossa.
Grimaldi-suku palautettiin valtaistuimelle vuonna 1815.
Vuonna 1918 Ranska ja Monaco solmivat sopimuksen jossa Monacon itsenäisyyden eli suvereniteetin taajaksi tuli Ranska. Sopimuksen mukaan Monaco palautetaan osaksi Ranskaa mikäli nykyinen ruhtinassuku sammuu kokonaan.
Monacon nykyinen ruhtinas Rainier III:n nousi valta istuimelle vuonna 1949, isoisänsä Louis II:n kuoleman jälkeen. Rainier III:n äiti Louis II:n tytär Charlotte Louvet, joka oli alun perin Louis II:n avioton tytär ja myöhemmin legitimoitu lapsi vuodesta 1919 alkaen, luopui oikeuksistaan kruunuun poikansa Rainier III:n hyväksi ennen Louis II:n kuolemaa.
Ciro Ferrara

Ura pelaajana

Ferrara edusti urallaan seuratasolla Napolia ja Juventusta. Hän saavutti Napolin riveissä muun muassa kaksi Italian mestaruutta, Italian Cupin voiton ja UEFA Cupin voiton sekä Juventuksen riveissä muun muassa viisi Italian mestaruutta, Italian Cupin voiton, Mestarien liigan voiton ja Intercontinental Cupin voiton.
Ferrara pelasi Italian maajoukkueessa 49 maaottelua vuosina 1987–2000. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1988 EM-kisoissa, vuoden 1990 MM-kotikisoissa ja vuoden 2000 EM-kisoissa.

Ura valmentajana

Ferrara oli mukana Italian valmennusryhmässä vuoden 2006 MM-kisoissa. Kisojen jälkeen hän siirtyi Juventuksen nuorisoakatemian valmennustehtäviin. Elokuussa 2008 hän suoritti FIFA Pro-valmentajantutkinnon. 
Toukokuussa 2009 Ferrara sai ensimmäisen pestinsä päävalmentajana, kun Juventus palkkasi hänet erotetun Claudio Ranierin seuraajaksi. Ferraran tehtävänä oli turvata Juventuksen kolmas sija Serie A:ssa.  Hän onnistui tässä ja nosti Juventuksen myös Milanin ohi toiseksi. Ferrara palkittiin kauden jälkeen kahden vuoden jatkosopimuksella. 
Kausi 2009–2010 sujui Ferraran johtamalta Juventukselta takkuillen. Putoaminen Mestarien liigasta jo lohkovaiheessa ja kehnot otteet myös Serie A:ssa ovat johtaneet huhuihin Ferraran potkuista. Tammikuussa 2010 seurajohto päätti AC Milanille kärsityn 0–3-tappion jälkeisessä kriisikokouksessaan, että Ferrara saa vielä yhden mahdollisuuden, kun joukkue kohtaa Coppa Italiassa SSC Napolin. Tappio ottelusta tietäisi potkuja. Lopulta Ferraran kohtaloksi koitui putoaminen cupin puolivälierissä FC Internazionale Milanoa vastaan ja hänen sai potkut 28. tammikuuta. 
Lokakuussa 2010 Ferrarasta tuli Italian U21-maajoukkueen uusi päävalmentaja. Hänen apuvalmentajanaan aloitti entinen seurakaveri Angelo Peruzzi.  Ferrara jätti juniorimaajoukkueen heinäkuun alussa 2012 ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Serie A:han palanneen UC Sampdorian päävalmentajaksi.  Sarjanousija voitti Ferraran alaisuudessa syyskauden 17 ottelustaan viisi, esimerkiksi Genovan derbyn Genoa CFC:tä vastaan. Kolmen ottelun voitoton putki johti joulukuun puolivälissä 2012 potkuihin. Sampdoria oli tuolloin Serie A:ssa sijalla 14. 
Kesällä 2016 Ferraran valmennusura jatkui Kiinan toiseksi korkeimalla sarjatasolla Wuhan Zallin päävalmentajana. Hän sai potkut tehtävistään maaliskuussa 2017.
Henry Fuseli

Henry Fuseli (saks. Johann Heinrich Füssli) (6. helmikuuta 1741 Zürich – 16. huhtikuuta 1825 Putney, Surrey) oli saksalais-sveitsiläistä syntyperää oleva brittiläismaalari ja taidekirjailija.
Fuseli syntyi Zürichissä toisena perheen kahdeksastatoista lapsesta. Hänen isänsä oli muotokuvamaalari Johann Caspar Füssli (1706–1782), joka halusi poikansa työskentelevän kirkolle ja lähetti tämän Collegium Carolinum -yliopistoon Zürichiin. Siellä Henry tapasi Johann Kaspar Lavaterin ja heistä tuli hyvät ystävät.
Valmistuttuaan papiksi vuonna 1761 Fuselin täytyi lähteä maasta autettuaan Lavateria paljastamaan epäoikeudenmukaisen tuomarin, jonka perhe tahtoi myöhemmin kostaa teon. Fuseli matkusti ensin Saksan läpi ja päätyi lopulta vierailulle Englantiin vuonna 1765, jossa elätti itsensä satunnaisella kirjoittelulla. Hän tutustui Joshua Reynoldsiin, jolle näytti piirroksiaan. Reynoldsin kehotuksesta Fuseli omistautui täysin taiteelle. Vuodet 1770–1778 hän vietti Italiassa, missä hän perehtyi erityisesti Michelangeloon. Hän muutti nimensä Füsslistä Fuseliksi, koska se kuulosti italialaisemmalta.
Vuoden 1779 alussa Fuseli palasi Britanniaan pysähtyen matkallaan Zürichissä. Siellä Alderman Boydell tarjosi hänelle työtä ja Fuseli maalasi hänen galleriaansa useita teoksia. Hän myös julkaisi englanninkielisen version ystävänsä Lavaterin fysiognomiaa käsittelevästä teoksesta. Lisäksi Fuseli avusti William Cowperia valmistelemaan Homeroksen tekstien käännöksiä.
Vuonna 1788 Fuseli avioitui Sophia Rawlinsin kanssa, joka oli alun perin yksi hänen malleistaan ja pian tämän jälkeen hän osallistui Royal Academyn (kuninkaallinen taideakatemia) toimintaan Lontoossa. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tehtiin akateemikko eli merkittävä taideyhteisön jäsen. Vuonna 1799 Fuseli järjesti näyttelyn, jossa oli sarja John Miltonin teosten innoittamia töitä. Teokset olivat valmistuneet yhdeksän vuoden ajanjaksolla ja Miltonin aihepiireihin lukeutuvia töitä oli 47, joista monet hyvinkin kookkaita. Vuoden kestänyt näyttely ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti. Vuonna 1799 Fuseli kuitenkin nimitettiin maalaustaiteen professoriksi akatemiassa. Neljä vuotta myöhemmin hän erosi virastaan mutta palasi siihen taas vuonna 1810 jatkaen työtään kuolemaansa saakka.
Fuseli kuoli vuonna 1825 Putney Hillissä 84 vuoden iässä ja haudattiin St Paulin katedraaliin. Ennen kuolemaansa hän oli jo kartuttanut omaisuuttaan ja kuolikin melko varakkaana miehenä.
Iso Peltointaustanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129 metriä mpy.
Azan

Azan oli kreikkalaisessa mytologiassa Arkaan ja Eraton poika ja Afeidaan ja Elaton veli. Hänen mukaansa osaa Arkadiasta, jonka hän peri isältään, alettiin kutsua Azaniaksi.
Azanin kunniaksi järjestettiin hänen kuolemansa jälkeen kilpailut.
Häränsilmä (Janakkala)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 ha ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat kokonaan ojitettua suota. Lampi on autio.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Mallasjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Siihen laksee oman suon ojat ja viereisen metriä korkeammalla oleva Paha-Valkeen laskuoja. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,6 metriä mpy. Lammen laskuoja on jatkettu kaakkoon ja se juoksee ilman uomaa jyrkkää rinneettä alas Mustavirtaan, joka laskee vuorostaan Mallinkaistenjärveen.
HMS Wallflower

Palvelus

HMS Wallflower poimi 19. elokuuta 1941 merestä kymmenen elonjäänyttä brittiläisestä matkustaja-aluksesta Aquilasta, joka oli joutunut Saksan laivaston sukellusveneen U-201 torpedoimaksi (49°23′N, 17°56′W ). Alus poimi 28. elokuuta 1942 28 merestä eloonjäänyttä hollantilaiselta  rahtialukselta Abbekerkiltä, jonka sukellusvene U-604 oli torpedoinut Atlantilla kolme päivää aiemmin (52°05′N, 30°50′W ). Alus upotti 25. elokuuta 1943 Vigon länsipuolella HMS Wandererin kanssa syvyyspommein sukellusveneen U-523 (42°03′N, 18°02′W ).
HMS Wallflower oli poistettu aktiivipalveluksessa olleiden alusten luettelosta heinäkuussa 1945. Se myytiin 29. heinäkuuta 1946. Alus muutettiin 1949 poijualukseksi Spermacet Whalinginille, joka nimesi sen Asbjörn Larseniksi. Alus myytiin 1951 Kosmokselle, joka muutti sen kesän kuluessa Kielissä kalastusalukseksi. Se makasi ankkurissa pari seuraavaa vuotta, minkä jälkeen se palasi palvelukseen. Aluksen viimeinen kausi oli 1965–1966, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Sandefjordissa ainakin lokakuussa 1966. Alus myytiin romutettavaksi Grimstadissa.
Alkutuotanto

Alkutuotannossa luonnonvaroista valmistetaan perustuotteita ja materiaaleja edelleen jalostettavaksi. Monia tämän sektorin tuotteita käytetään raaka-aineena muilla teollisuudenaloilla. Alkutuotantoon luetaan taloustieteessä kaivostoiminta ja louhinta, kalastus sekä maa- ja metsätalous. Tilastonnissa kaivostoiminta lasketaan kuitenkin kuuluvaksi jalostuksen toimialaan.
Kolarin vaakuna

Kolarin vaakuna on Kolarin kunnan tunnus, joka on saanut aiheensa kunnan nimestä. Vaakuna kuvaa miilunpolttoa, joka alkoi alueella jo 1600–luvulla ruukin hiilentarpeen tyydyttämiseksi. Miilunpolttajia, sysimiehiä, kutsuttiin nimellä kolari, josta vähitellen muodostui koko pitäjän nimi.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi alaisen harjakoron jakama hopeiseen ja mustaan kenttään; yläkentässä viisi nousevaa punaista tulikielekettä vieretysten”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kolarin kunnanvaltuusto hyväksyi sen 24. heinäkuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. joulukuuta samana vuonna.
Koksi

Koksi on kivihiilestä kuivatislaamalla valmistettua hiiltä, joka on kivihiiltä puhtaampaa ja lämpöarvoltaan parempaa polttoainetta. Kivihiilen laatu vaihtelee myös paljon, mutta koksin valmistuksella saadaan laatueroja tasoitettua helpottaen muun muassa kulutuslaskelmia. Koksin aikakausi alkoi teräksen massatuotannon myötä ja höyrylaivojen ja höyryveturien polttoaineena se oli välttämätön riittävän toimintasäteen saavuttamiseksi. Kivihiiltä voitiin käyttää vain lyhyillä matkoilla.
Tärkein koksin käyttömuoto nykypäivänä ovat metallurgiset pelkistysreaktiot, varsinkin raudan valmistus. Koksin sisältämä hiili toimii pelkistimenä. Masuunissa tapahtuvassa pelkistymisreaktiossa koksin sisältämä hiili riistää metallioksideista hapen hapettuen itse ensin hiilimonoksidiksi ja edelleen hiilidioksidiksi ja pelkistäen oksidit vapaiksi metalleiksi.
Menetelmän valmistaa takkirautaa koksin avulla kehitti englantilainen Abraham Darby I.