Jack Kerouac

Varhainen elämä

Jack Kerouac (alkuperäiseltä nimeltään Jean-Louis Lebris de Kerouac) syntyi 12. maaliskuuta 1922 Lowellissa Massachusettsissa. Hänen äitinsä työskenteli kenkätehtaassa ja isä kirjanpainajana. Kerouacin suku oli kanadanranskalaista, ja hän puhui äidinkielenään joualia, kanadanranskan murretta. Aamuisin hän kävi ranskankielistä koulua, ja iltapäivisin hän opiskeli englantia.
Lowellista Kerouac muutti New Yorkiin, missä hän kävi jalkapallostipendin turvin Horace Mann Schoolia. Kerouac sai töitä merimiehenä ja kiinnostui jazz-musiikista.
Kerouac aloitti vuonna 1940 opinnot Columbian yliopistossa. Siellä hän tapasi kirjailijat Allen Ginsbergin ja William S. Burroughsin, joista tuli hänen elinikäisiä ystäviään ja myöhemmin Kerouacin kanssa beat-liikkeen keskushahmoja.

Armeijassa

Kerouac palveli merivoimissa helmikuussa 1943, jolloin hän oli 20-vuotias. Hän vihasi koulutuksen sääntöjä ja kuria. Peruskoulutuskautta ehti kestää 10 päivää, kunnes hänet siirrettiin päänsäryn, levottomuuden, eristäytymisen ja apatian vuoksi sairaalaan. Armeijan lääkärit diagnosoivat hänellä kuuloharhojen ja suuruudenhullujen ajatusten perusteella ensin skitsofrenian, jota kutsuttiin silloin varhaisdementiaksi (dementia praecox). Diagnoosi korjattiin muutaman kuukauden kuluttua eristäytyväksi (eli skitsoidiksi) persoonallisuudeksi, ja Kerouac arvioitiin sopimattomaksi palvelukseen, joka keskeytettiin.

Kirjailijanura

Kerouacin esikoisteos The Sea is My Brother (1942, julkaistu 2011) sai alkunsa Kerouacin päiväkirjasta, jossa hän kertoo kokemuksistaan merimiehenä. Kirja kuvaa päähenkilön Wesley Martinin kapinointia yhteiskuntaa vastaan.
Kerouacin ensimmäinen julkaistu romaani The Town & the City (1950) sai myönteiset arviot, mutta sitä pidettiin Thomas Wolfen romaanien jäljitelmänä. Toisen romaaninsa Matkalla Kerouac kirjoitti kolmen viikon aikana vuonna 1951, mutta se julkaistiin vasta 1957. Kirja on nonkonformistinen seksin, jazzin ja loputtoman matkustamisen kuvaus. Ennen Matkalla-romaanin julkaisemista Kerouac kirjoitti muita romaaneja, kuten Doctor Sax (1959), Maggie Cassidy (1959) ja Tristessa (1960).
Kun Matkalla julkaistiin 1957, se sai myönteiset arvostelut ja nosti Kerouacin tunnetuksi. The New York Timesin kriitikko Gilbert Millstein kehui romaanin kirjallisia ansioita, ja yleisölle se edusti murtautumista traditiosta.
Esikoisteoksena jälkeen Kerouac pyrki uudistamaan omaa kirjoitustyyliään ja yhdisti spontaania proosaansa luonnosteluun. Visions of Cody (1951–1952, julkaistu 1972) oli seikkaperäinen ja runollinen matkakuvaus. Kerouac kirjoitti myös sonetteja ja oodeja sekä käytti bluesista ja jazzista tuttuja idiomeja. Hän otti vaikutteita haiku-runoudesta, ja romaanissa Dharmapummit (1958) haikuja on proosan seassa.
Kerouac opiskeli ja harjoitti buddhalaisuutta vuodesta 1953 vuoteen 1956 ja kirjoitti buddhalaista kirjallisuutta. 1960-luvulla Kerouac kirjoitti joitain omaelämäkerrallisia teoksia. Kirjan Tuuliajolla Big Surissa hän kirjoitti 10 päivässä asuessaan Lawrence Ferlinghettin mökissä. Visions of Gerardissa Kerouac puolestaan kirjoittaa veljensä kuolemasta ja teoksessa Turha mies Duluoz lapsuudestansa, koulunkäynnistänsä ja varhaisen Beat-aikakauden skandaaleista.

Yksityiselämä ja kuolema

Kerouac oli naimisissa kolme kertaa. Hänellä oli tytär toisesta avioliitostaan.
Kerouac oli 1960-luvun lopulla alkoholisoitunut, ja hän asui St. Petersburgissa kolmannen vaimonsa ja äitinsä kanssa. Kerouac kuoli vuonna 1969 sisäiseen verenvuotoon. Kuollessaan hän oli rahaton, ja useimpia hänen kirjojaan ei ollut enää myynnissä.

Teemat ja kirjallinen tyyli

Kerouac kirjoitti 1950-luvun taloudellisen nousukauden kulutuskeskeistä elämäntapaa vastaan. Hän halusi irtautua tavallisesta elämästä ja yhteiskunnan asettamista paineista sekä tutkia elämää ja sen tarkoitusta.
Kerouac oli hyvin spontaani ja omaperäinen kirjoittaja. Hän kirjoitti teoksensa yhdeltä istumalta eikä muokannut tekstiään jälkeenpäin, sillä hän uskoi muokkauksen olevan ”kirjallista valehtelua”. Hän kuitenkin kirjoitti joistain teoksistaan useita versioita. Kerouac käytti usein ajatusviivaa tavanomaisen pilkutuksen sijaan, millä hän teki proosastaan lineaarisempaa ja runollisempaa. Hänen kirjoittamistaan ohjasivat ääni, alkusoinnut ja assonanssi. Kerouac rinnasti itsensä puhallinsoittajaan, joka soittaa yhtä pitkää nuottia.