google/wiki40b huggingface dataset:
Bob Gaudio

Robert ”Bob” Gaudio (s. 17. marraskuuta 1942 New York) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti 1960- ja 1970-lukujen The Four Seasons -yhtyeestä, jonka hän perusti Frankie Vallin kanssa. Gaudio on valittu Songwriters Hall of Fameen ja The Four Seasonsin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen.

Elämä ja ura

Gaudio syntyi Bronxissa ja osoitti nuorella iällä lahjakkuutta pianonsoitossa. Hänen soitonopettajanaan toimi jazzpianisti Sal Mosca. Ensimmäisen yhtyeensä hän perusti teini-ikäisenä Bergenfieldissä New Jerseyssä. The Royal Teens -nimellä esiintyvät pojat nauhoittivat vuonna 1957 singlen ”Short Shots”, josta tuli seuraavan vuoden alussa hitti levy-yhtiö ABC-Paramountin uudelleenjulkaisemana. Kappale nousi parhaimmillaan Billboardin top 100 -listan viiden kärkeen. Yhtye lähti kiertueelle saman vuoden huhtikuussa ja julkaisi 1958–1959 lisää singlejä, joista monet olivat osaksi Gaudion säveltämiä ja sanoittamia. The Royal Teensin viimeiseksi listasijoitukseksi jäi 29. sija kappaleella ”Believe Me” marraskuussa 1959. Bob Gaudio jätti yhtyeen vuonna 1960.
Gaudio haki vuonna 1960 paikkaa Frankie Vallin johtamasta lauluyhtye The Four Loversista. Yhtyeen muut jäsenet – Valli, laulaja-kitaristi Tommy DeVito ja bassolaulaja Nick Massi – olivat huomattavasti teini-ikäistä Gaudiota vanhempia, mutta Gaudio hyväksyttiin kokoonpanoon. Yhtye muutti nimensä The Four Seasonsiksi ja teki tiivistä yhteistyötä philadelphialaisen tuottaja-lauluntekijä Bob Crewen kanssa. The Four Seasonsin vuoden 1961 ensisingle ”Bermuda” ei menestynyt, mutta jo seuraavana vuonna yhtye löi läpi Gaudion säveltämällä kappaleella ”Sherry”, joka nousi ykkössijalle Billboard Hot 100 -listalla syyskuussa 1962. Lokakuussa yhtye julkaisi Gaudion ja Crewen yhdessä tekemän kappaleen ”Big Girls Don’t Cry”, joka myös nousi listan kärkeen. The Four Seasonsin kolmas listaykkönen oli Gaudion ja Crewen ”Walk like a Man” alkuvuodesta 1963.
The Four Seasonsin lisäksi Gaudio teki Bob Crewen kanssa kappaleita myös muille artisteille, muun muassa Jerry Butlerille ja The Shirellesille. Heidän The Four Seasonsille tekemiinsä hitteihin kuuluvat muun muassa ”Silence Is Golden”, ”Rag Doll” ja ”Bye, Bye, Baby (Baby, Goodbye)”. Valli nauhoitti heidän kappaleensa ”Can’t Take My Eyes off You” sooloartistina vuonna 1967. Lisäksi Gaudio teki vaimonsa Judy Parkerin kanssa yhtyeelle hittikappaleet ”Who Loves You” sekä 54 viikkoa Billboardin listalla pysyneen singlen ”December ’63 (Oh, What a Night)”.
Gaudio on tuottanut Neil Diamondille neljä albumia. Hänen Diamondille ja Barbra Streisandille kirjoittamansa duettokappale ”You Don’t Bring Me Flowers” oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Diamond esiintyi The Jazz Singer – tie tähtiin -elokuvan pääosassa vuonna 1980 ja Gaudio toimi elokuvan musiikkiraidan tuottajana. Muita elokuvia, joihin Gaudio on säveltänyt tai tuottanut musiikkia, ovat muun muassa Kauriinmetsästäjä (1978), Dirty Dancing – kuuma tanssi (1987), Mafiaveljet (1990) ja Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993).
Aerosteon

Fossiilit

Aerosteonin fossiileita on löydetty Argentiinasta, Anacleton muodostelmasta. Aerosteonista on löydetty sekalaisia fossiileita, muun muassa osittainen kallo, selkä-ja kaulaluita ja lonkkaluu.

Ulkonäkö ja koko

Aerosteon kasvoi yhdeksän metriä pitkäksi.
Aerosteonin ehkä mielenkiintoisin ominaisuus on että sillä oli linnunkaltainen hengityselimistö. Aerosteonin hengityselimistö edusti varhaisessa vaiheessa lintujen hengityselimistöä.
Air Raid

The Transformers

Air Rain on yksi Autobottien rakentamista ja Vector Sigman henkiin herättämistä Aerialboteista.

War for Cybertron

Air Raid on peloton ja huimapäinen Autobotti, joka on aina valmiina taisteluun. Sen sijaan, että hyökkää suoraan ensimmäisenä Decepticonien kimppuun, hän mieluummin ampuu heitä kauempaa. Hänelle tärkeintä on lähinnä hauskanpito. Air Raid käyttää aseinaan EMP-haulikkoa ja energonnuijaa.

Transformers: Dark of the Moon-videopeli

Transformers: Dark of the Moon -pelissä Air Raid esiintyvästä kolmesta Aerialbotista. Xbox 360-, PlayStation 3- ja Wii-versioissa hän on pelattava hahmo moninpelitilassa.
Missourinsavikka

Ulkonäkö ja koko

Missourinsavikka kasvaa 30–120 cm korkeaksi. Useimmiten kasvi on kookaskasvuinen. Kasvin nuoret osat ovat tavallisesti jauhoisia. Varsi on pysty, kova ja runsashaarainen. Väriltään varsi on vihreä- tai punaraitainen, lehtihangat ovat usein punaisia. Kierteisesti olevat lehdet ovat usein väriltään tummanvihreitä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa pituudeltaan tavallisesti yli 6 cm ja muodoltaan vinoneliömäinen ja tavallisesti niukkahampainen. Hampaat ovat teräviä, tyvihampaat ovat muita isompia. Ylimmät varsilehdet ovat usein kapeita, muodoltaan suikeita tai kapeanpuikeita sekä ehytlaitaisia. Vihreä kukinto on lehdetön, kapean tähkämäinen ja pienisykeröinen. Suomessa missourinsavikka kukkii syys-lokakuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on noin 1,2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, terävähköreunainen, kiiltävä ja pinnaltaan melkein sileä. Suomessa missourinsavikka elää levinnäisyysalueensa pohjoisrajoilla ja tuottaa erittäin harvoin siemeniä.
Muista savikkalajeista missourinsavikka muistuttaa läheisesti ainakin jauhosavikkaa (C. album) ja soijasavikkaa (C. probstii).

Levinneisyys

Missourinsavikka on alkujaan kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta on levinnyt tulokkaana muun muassa Eurooppaan. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan etelä- ja länsiosista.

Elinympäristö

Suomessa missourinsavikka on harvinainen uustulokas, jota voi kasvaa erilaisilla joutomailla kaatopaikoilla, myllyillä ja satamissa.
Säkäkorkeus

Säkäkorkeus on yksi neljällä jalalla seisovien eläinten kokoa kuvaamaan käytetyistä mitoista. Säkäkorkeus mitataan maasta tasajaloin seisovan eläimen lapaluihin kaulan ja selän yhtymäkohtaan eli säkään. Yleisimmin säkäkorkeudesta puhutaan hevosten ja koirien yhteydessä.
Varsinkaan hevosen säkäkorkeus ei ole kovinkaan absoluuttinen mitta, koska muun muassa hevosen ryhdikkyyden ja kavioiden vuolemisen aste voi nostaa tai madaltaa säkäkorkeutta useilla senttimetreillä. Asiaan vaikuttavat myös kengät, joiden korkeus vähennetään mitatusta säkäkorkeudesta. Suurin merkitys hevosen tarkalla säkäkorkeudella on silloin, kun ratkaistaan onko eläin säkäkorkeudeltaan yli vai alle 148 cm eli voiko sillä osallistua ponikilpailuihin.  Useimpien koira- ja hevosrotujen rotumääritelmät antavat rodun jalostukseen hyväksyttäville eläimille tarkat korkeusrajat, joita eläimen ei tule ylittää eikä alittaa. Kilpailuihin ja jalostukseen liittyvissä tapauksissa säkäkorkeus ratkaistaan virallisella mittauksella, joka hevosilla tehdään vuosittain kunnes poni on täyttänyt kahdeksan vuotta ja katsotaan täysikasvuiseksi.
HPV-rokote

HPV-rokote on tarkoitettu papilloomaviruksen eri muotoja ja niiden aiheuttamia haittoja vastaan. Papilloomavirusinfektio voi kehittyä joissakin tapauksissa kohdunkaulansyöväksi. Suomessa on markkinoilla kahden lääketehtaan HPV-rokotetta.

Rokotteen tarjoama suoja

Rokote (Gardasil) suojaa valmisteyhteenvedon mukaan HPV-tyyppien 6, 11, 16 ja 18 aiheuttamia sairauksia vastaan. Virustyypit 6 ja 11 ovat yhteydessä kondyloomaan ja 16 ja 18 kohdunkaulansyöpään. Nämä neljä virustyyppiä eivät vastaa kuitenkaan kaikista tavattavista kondylooma- ja kohdunkaulan syöpätapauksista: tyypit 6 ja 11 aiheuttavat noin 90 % todetuista kondyloomista ja tyypit 16 ja 18 noin 70 % kohdunkaulansyövistä.
Alatyyppejä 16 ja 18 vastaan rokotteen suojaava vaikutus on valmistajan valitseman tutkimusryhmän tulosten mukaan lähellä sataa prosenttia. Rokotussuoja kestää tutkimusten mukaan ainakin 10 vuotta.

Kohderyhmä

Rokotteen teho on osoitettu 9–26-vuotiailla naispuolisilla henkilöillä, mutta sen käyttöä suositellaan 11–26-vuotiailla naisilla. Rokote tehoaa parhaiten kun se annetaan ennen ensimmäistä sukupuolikontaktia.

Turvallisuus

Merkittävin raportoitu haittavaikutus on injektiokohdan ohimenevä kipu ja turvotus. Päänsärkyä on esiintynyt joka toisella. Harvemmilla on ollut kuumetta, oksentelua, ripulia tai lihassärkyä.
Rokote ei sisällä eläviä viruspartikkeleita, joten sen käyttöön ei liity HPV-infektion riskiä.

Kansalliset rokoteohjelmat ja kustannukset

Useissa maissa on käynnistynyt keskustelu HPV-rokotteen sisällyttämisestä kansalliseen rokoteohjelmaan. Asiaa harkitaan muun muassa Englannissa ja Yhdysvalloissa. Suomessa rokote otettiin kansalliseen rokoteohjelmaan ja rokotukset alkoivat syksyllä 2013. Rokoteohjelman kalleutta on arvosteltu, sillä esiteini-ikäisten kertarokottaminen Suomessa maksaisi 15 miljoonaa euroa, mikä on yhtä paljon kuin koko muu suomalainen rokoteohjelma yhteensä. Tehosterokotteiden tarve vielä lisää kustannuksia.
Trollywood

Trollywood on kutsumanimi ruotsalaisen Trollhättanin elokuvateollisuudelle. Siellä työskentelee Film i Väst -yritys. Trollhättanissa, Uddevallassa ja lähialueilla on kuvattu esimerkiksi elokuvat Dancer in the Dark, Under solen, Tsatsiki, mutsi ja poliisi, Fucking Åmål ja Kimpassa. Trollywoodissa on tuotettu 65 prosenttia ruotsalaisista elokuvista.
Toiminta aloitettiin 1990-luvulla, kun alueella oli työttömyyttä ja sen takia piti laajentaa elinkeinoelämän toimintaa uusille aloille. Vuonna 2004 kaupungin elokuvateollisuus työllisti 2000 ihmistä.
Victor Maréchal

Victor Maréchal (7. lokakuuta 1838 – 21. syyskuuta 1887) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Versaillesin hiippakuntaan 6. heinäkuuta 1862 ja nimitettiin Lavalin hiippakunnan piispaksi 16. huhtikuuta 1887. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. heinäkuuta Pierre-Antoine-Paul Goux, jota avustivat Paul-Félix-Arséne Billard ja Alfred-François Fleury-Hottot.
Särkijärvi (Hämeenlinna, Evo)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126 metriä mpy.
Tärölä

Tärölä (ven. Тя́рлево, Tjarlevo) on taajama Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin eteläisimmässä osassa Venjoen rannalla. Hallinnollisesti Tärölä on Puškinin piiriin kuuluva kunta (vuodesta 2005, aikaisemmin kuului lakkautettuun Pavlovskin piiriin). Asukkaita on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 1 600 henkeä.
1900-luvulle saakka Tärölä oli Venjoen luterilaiseen seurakuntaan kuuluneiden inkerinsuomalaisten asuttama kylä. 1800-luvun lopulla seudulle syntyi pietarilaisten huvila-asutusta. Vuonna 1958 Tärölä sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Siellä toimii urheilukoulu, Puškinin piirin vesilaitos, maatalousyritys Nevskoje, leipomo ja kaksi maatalouden tutkimuslaitosta.
Orokit

Orokit eli ultat ovat Venäjällä Sahalinin saarella asuva tunguusilaista orokin kieltä puhuva kansa. Nimitys orok perustuu ilmeisesti poroa tarkoittavaan sanaan oron. Sitä ei tule sekoittaa samankantaisiin nimityksiin orotšit tai orotšenit, joista jälkimmäinen on tarkoittanut kaikkia poronhoitoa harjoittavia tunguuseja. Nykyisin kansan ja kielen nimitykseksi on vakiintumassa ulta. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.

Asuinalue ja lukumäärä

Orokit jakautuvat kahteen ryhmään. Pohjoisryhmä asuu Sahalinin alueen Valin taajamassa ja eteläryhmä lähellä Poronaiskin kaupunkia. Vuonna 1897 pohjoisorokkeja laskettiin olleen 445 henkeä ja eteläorokkeja 304. Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskennassa rekisteröitiin 162 pohjoisryhmän jäsentä. Eteläryhmän asuinalue kuului tuolloin Japaniin. Myöhemmissä Neuvostoliiton väestönlaskennoissa osa orokeista luettiin orotšeiksi tai Sahalinin evenkeiksi. 1990-luvulla orokkien todelliseksi lukumääräksi arvioitiin noin 400 henkeä.
Venäjän vuoden 2002 väestölaskennassa orokit rekisteröitiin nimellä ulta. Ultia eli orokkeja laskettiin olevan 346 henkeä, joista 298 asui Sahalinilla. Orokin kielen puhujia on vain muutamia kymmeniä. Kaikki orokit osaavat venäjää.

Etninen historia

On arveltu, että orokit ja ultšat muodostivat aikaisemmin yhtenäisen poronhoitajakansan, josta osa muutti muutamia satoja vuosia sitten Sahalinille. Orokin, ultšan ja nanain kielet ovat läheistä sukua keskenään. Kansatieteelliset tutkimukset osoittavat orokkien asuneen Sahalinilla jo pitkään.

Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat kalastus ja metsästys. Kesällä orokit asuivat kiinteissä asutuksissa, talvella he liikkuivat poroilla. 1800–1900-lukujen vaihteessa alettiin harjoittaa kaupallista hylkeenpyyntiä ja kalastusta. Poronhoidosta jouduttiin vähitellen luopumaan ja eteläorokit asettuivat vakituisiin asutuksiin. Suhteet naapurikansoihin nivheihin ja ainuihin sekä mantereelta muuttaneisiin ultšoihin, nanaihin ja udeheihin olivat läheiset. Perinteiseen uskontoon kuului luonnonhenkien palvonta, karhunpeijaiset ja šamanismi.

Nykytilanne

Neuvostoaikana pohjoisorokit koottiin Valin taajamaan, johon perustettiin yksi suuri kolhoosi (myöhemmin sovhoosi). Eteläorokit muodostivat kalastuskolhoosin. Elintavat ja kulttuuri ovat muuttuneet voimakkaasti, mutta kansallinen itsetunto on vahva ja nuoriso on kiinnostunut kansansa perinteistä.
Armando Manzanero

Armando Manzanero Canché (s. 7. joulukuuta 1935 Mérida, Meksiko) on meksikolainen muusikko ja säveltäjä. Häntä pidetään Meksikon sodan jälkeisen ajan merkittävimpänä romanttisen musiikin säveltäjänä.
Duckman

Arvostelu

Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Duckman oli sijalla 48.
Anna-Maija Raittila

Anna-Maija Raittila (vuodesta 1961 Nieminen; 23. heinäkuuta 1928 Joensuu – 25. elokuuta 2012 Helsinki) oli evankelisluterilaisen kirkon piirissä tunnettu kirjailija ja virsien sanoittaja. Hän kirjoitti, suomensi ja toimitti yli 300 teosta.

Elämäkerta

Raittilan vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Raittila (1890–1950) ja Kaisa o.s. Jokinen (1895–1955), puoliso vuodesta 1961 suomentaja Taisto Nieminen (1940–2000). Taiteilija Tapani Raittila ja teologi Pekka Raittila olivat Anna-Maija Raittilan veljiä.
Koulutukseltaan Raittila oli teologian kandidaatti (1952). Hän toimi uskonnon ja psykologian opettajana, vuodesta 1967 vapaana kirjailijana ja suomentajana sekä vuodesta 1982 retriittien ohjaajana ja kouluttajana.
Päätyönsä Raittila teki vapaana kirjailijana – runoilijana – ja hänet tunnettin erityisesti virsistä. Hän oli mukana myös vuoden 1986 virsikirjauudistuksessa. Hän työskenteli vuosina 1973–1984 virsikirjakomiteassa. Nykyisessä virsikirjassa on 22 hänen kirjoittamaansa virttä sekä 65 hänen kääntämäänsä ja 45 hänen uudistamaansa virttä. 
Hän oli jäsenenä Ruotsin kirkon virsikirjan käännöstyöryhmässä vuosina 1994–2001 ja siinä on 181 hänen kirjoittamaansa, kääntämäänsä tai muokkaamansa virttä. Hän oli myös mukana tekemässä Ruotsin kirkon edellistä suomenkielistä virsikirjaa, joka joka ilmestyi 1972 (Ruotsin virsikirja Kuninkaan käskystä toimitettu 1972). 
Hän sai Suomen evankelisluterilaisen kirkon Mikael Agricolan ristin vuonna 2007, kun merkki myönnettiin ensi kertaa. Tämän lisäksi hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan kunniatohtorin (honoris causa) arvo vuonna 1980 ja valtion kääntäjäpalkinto 1971. Raittila sai vuonna 2003 Vuoden kristillinen kirja -palkinnon teoksestaan Vehnänjyvän päiväkirja 1963–1989.
Raittilan juuret olivat vanhoillislestadiolaisuudessa, mutta hän erosi siitä 1960-luvun kiistojen yhteydessä elämänsanalaisuuden haarautuessa erilleen. Hän palasi 2000-luvulla takaisin entiseen uskonyhteisöönsä.
Raittilalla oli keskeinen rooli ekumeenisen Taizé-liikkeen ajatusten levittämisessä Suomeen 1970-luvulta lähtien. Hän toimi Sinapinsiemen-yhdistyksessä ja oli perustamassa Omenapuukylää Halikon Vartsalaan 1979. Morbackan yhteisö oli Omenapuukylän toiminnan jatkaja. Hän on kääntänyt lukuisia Taizé-liikkeen vaikutuksesta syntyneitä hymnejä ja lauluja (ns. Taizé-hymnejä) 
Raittila asui vuodesta 1984 vuoteen 2008 Kaarinassa Morbackan hiljaisuuden yhteisössä, josta muutti helsinkiläiseen palvelutaloon asumaan 2008.  
Mari Teinilä on kirjoittanut elämäkerran Anna-Maija Raittila: Luottamuksen pyhiinvaeltaja (Kirjapaja 2001).
Ville Rajala (yleisurheilija)

Ville Valtteri Rajala (s. 18. huhtikuuta 1993) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edustaa Alajärven Ankkureita ja on pituudeltaan 190 cm. Häntä valmentaa Tapio Rajala.
Rajala on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 110 metrin aitajuoksussa 2016. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai hopeaa 60 metrin aitajuoksussa 2016. Hänellä on SM-mitaleja myös nuorten sarjoissa.
Rajala sai alle 20-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hopeaa 110 metrin aitajuoksussa 2012. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran Tukholmassa 2015. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi hallimaaottelun 60 metrin aitajuoksussa Växjössä 2016.
Rajalan ennätys 110 metrin aitajuoksussa on Jämsässä 29. kesäkuuta 2017 juostu 14.13. Hallissa hän on juossut 60 metrin aidat parhaimmillaan 7,99 Kuortaneella 24. tammikuuta 2016.
Timo Laitinen

Timo Sakari Laitinen (s. 12. huhtikuuta 1958 Helsinki) on suomalainen juristi, Valtiokonttorin pääjohtaja ja Suomen Liikunta ja Urheilu SLU ry:n entinen puheenjohtaja. Koulutukseltaan Laitinen on oikeustieteen kandidaatti.
Laitinen työskenteli Valtiokonttorissa viisi vuotta ennen nimitystään pääjohtajaksi. Sitä ennen hän toimi Talent Partnersin toimitusjohtajana sekä työskenteli Pohjola-yhtiöissä. Laitisella on myös paljon luottamustoimia ja hän on aktiivinen vaikuttaja suomalaisessa liikunta- ja urheilukulttuurissa. Laitinen toimii valtion yhteishankintayksikkö Hansel Oy:n hallituksen puheenjohtajana, Työeläkevakuuttajat TELA ry:n hallituksen varapuheenjohtajana ja Urheilijoiden ammatinedistämissäätiön hallituksen jäsenenä. Laitinen oli myös huippu-urheilun strategiatyöryhmän jäsen vuosina 2009–2010. Vuosina 2004–2012 hän toimi Suomen Liikunta ja Urheilu SLU ry:n puheenjohtajana. Vuonna 2013 Laitinen oli puoli vuotta Valon (Valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio) puheenjohtaja. Vuosina 2014–2016 Laitinen oli Golfliiton liittohallituksen puheenjohtaja. Vuoden 2018 alusta hän on toiminut Suomen urheilun eettisen keskuksen SUEKin hallituksen puheenjohtajana.
Nuoruudessaan Laitinen pelasi ykkösdivisioonassa koripalloa. 
Timo Laitinen on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.
Naisten Salibandyliigan kausi 2009–2010

Ensimmäinen vaihe: Indians – Erä III

Liigakarsintojen ensimmäisessä vaiheessa kohtasivat I-divisioonan lohkojen voittajat espoolainen Westend Indians ja edellsikaudella liigasta pudonnut helsinkiläinen Erä III. Ottelupari pelattiin paras kolmesta järjestelmällä, eli nousuun tarvittiin kaksi voittoa. Ratkaisuun tarvittiin kaikki kolme ottelua, joista Indians voitti kotonaan kahdesti ja pelaa näin kaudella 2010–2011 naisten salibandyliigassa. Erä III jatkoi liigakarsintojen toiseen vaiheeseen, jossa se kohtasi liigassa runkosarjan 11. sijoittuneen Oilersin.

Ensimmäinen vaihe: NiceBandy – SPV

Liigakarsintojen ensimmäisessä vaiheessa kohtasivat myös I-divisioonan toiseksi sijoittuneet joukkueet saarijärveläinen NiceBandy ja seinäjokelainen SPV. Ottelupari pelattiin paras kolmesta järjestelmällä. NiceBandy voitti SPV:n suoraan kahdessa ottelussa, ja eteni liigakarsintojen toiseen vaiheeseen, jossa se kohtasi liigan runkosarjassa 10. sijoittuneen Kooveen.

Toinen vaihe: Koovee – NiceBandy

Liigakarsintojen toisessa vaiheessa kohtasivat I-divisioonan toiseksi sijoittuneiden keskinäisen kohtaamisen voittanut NiceBandy ja liigan runkosarjassa 10. sijoittunut Koovee. Koovee voitti NiceBandyn suoraan kolmessa ottelussa ja säilytti paikkansa naisten salibandyliigassa kaudella 2010–2011.

Toinen vaihe: Oilers – Erä III

Otteluvoitot Erä III:lle 1–0.

Puolivälierät

Puolivälieräparit valittiin siten, että runkosarjassa ensimmäiseksi sijoittunut NST sai valita sijoille 5.–8. sijoittuneista joukkueista vastustajan itselleen. NST valitsi kahdeksanneksi sijoittuneen TPS:n. Toiseksi sijoittunut areenatseva suomenmestari Classic valitsi seitsemänneksi sijoittuneen Happeen. Kun Porvoolainen PSS valitsi Nurmijärveläisen SB-Pron, jäi runkosarjan neljänneksi sijoittuneelle Tiikereille oululainen OLS.
Otteluparit pelataan paras viidestä järjestelmällä, eli välieriin pääsemiseksi tarvitaan kolme voittoa.

NST – TPS

Otteluvoitot NST:lle 2–0.

Classic – Happee

Otteluvoitot Classicille 2–0.

PSS – SB-Pro

Otteluvoitot tasan 1–1.

Tiikerit – OLS

Otteluvoitot Tiikereille 2–1.
Waldorfinsalaatti

Waldorfinsalaatti tai waldorf-salaatti on New Yorkissa sijainneen Waldorf-hotellin mukaan nimensä saanut salaatti, joka sisältää omenaa, lehtiselleriä tai juuriselleriä sekä saksanpähkinää majoneesista, ranskankermasta tai jogurtista valmistetussa kastikkeessa. Se tarjoillaan tyypillisesti lehtisalaattipedillä alkuruoaksi tai kevyenä ateriana.

Historiaa

Salaatti kehitettiin vuosien 1893 ja 1896 välillä Waldorf-hotellissa, joka oli nykyisen Waldorf-Astoria Hotelin edeltäjä. Sen kehittäjäksi mainitaan yleisimmin hotellin ravintolan päähovimestari Oscar Tschirky. Vuonna 1896 waldorfinsalaatti mainittiin hänen mukaansa nimetyssä keittokirjassa, mutta resepti ei vielä tuolloin sisältänyt pähkinöitä. Saksanpähkinät olivat mukana, kun resepti julkaistiin vuoden 1928 Rector Cook Bookissa.

Resepti

Waldorf-Astoria Hotelin keittiömestarin David Garcelonin mukaan salaatin valmistus aloitetaan pinnoittamalla saksanpähkinät munanvalkuaisella ja sokeri-mausteseoksella (fenkoli, korianteri, cayennepippuri) ja laittamalla ne uunipellille paahtumaan, kunnes sokeri on karamellisoitunut. Sillä välin pilkotaan kuorittu juuriselleri ja hapahkot omenat julienne-tyyppisiksi tulitikkumaisiksi suikaleiksi mandoliinileikkurilla tai terävällä veitsellä.
Alun perin waldorfinsalaatin kastike tehtiin majoneesista, mutta nykyisin Waldorf-Astoria Hotelin keittiö valmistaa kastikkeen kevyemmin ranskankermasta, sitruunamehusta, saksanpähkinäöljystä, valkopippurista ja ripauksesta mustatryffeliä. Keittiömestarin mukaan myös hapankerma tai jogurtti-majoneesisekoitus tai jokin muu pähkinäöljy toimivat hyvin.

Muunnelmia

Waldorfinsalaatin resepteissä käytetään joskus juurisellerin sijasta lehtisellerin varsia, jolloin mausta tulee hieman raikkaampi ja kevyempi. Saksanpähkinöiden sijasta käyvät myös hieman makeammat pekaanipähkinät. Salaattiin voidaan lisätä myös ruokaisampia aineksia, kuten kanaa, kalkkunaa sekä viinirypäleitä, rusinoita tai taatelinpaloja.
Aarne Ulappa

Aarne Martti Ulappa (11. marraskuuta 1896 Turku – 18. elokuuta 1934) oli suomalainen taidemaalari.
Ulappa kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1914–1917. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuonna 1930.