google/wiki40b huggingface dataset:
Sotilasvala

Sotilasvala on lupaus, jonka varusmies antaa lakisääteisesti varusmiespalveluksen alkuvaiheessa. Jos sotilas ei halua vannoa valaa, vaihtoehtoinen lupausmenettely on sotilasvakuutus eli juhlallinen vakuutus. Ennen vannomista sotilaalle on annettava tietoa sotilaan oikeuksista ja velvollisuuksista ja kerrottava valan merkityksestä. Vala vannotaan joukko-osaston (tai vastaavan joukon) komentajan edessä ja tämän osaston lipun läsnä ollessa. Aiemmin mihinkään uskontokuntaan kuulumattomat saivat antaa vain vakuutuksen, mutta nykyinen lainsäädäntö ei tee eroa uskontokuntiin kuuluvien ja kuulumattomien välillä .
Normaalisti sotilasvala vannotaan alokas- eli peruskoulutuskauden päättyessä noin seitsemän viikon palveluksen jälkeen. Valatilaisuus järjestetään olosuhteista riippuen joko varuskunnassa tai lähiympäristön kunnassa ja siitä pyritään tekemään mahdollisimman vaikuttava maanpuolustusjuhla. Yleensä valaan kutsutaan varusmiesten omaiset, ja tilaisuuteen liittyy valaparaati, kenttähartaus, kalustoesittely sekä kenttälounas. Valan vannomisen jälkeen varusmiehet nimitetään alimpaan sotilasarvoon, jonka yleisnimitys on sotamies ja joka on varusmiehen aselajista riippuen esimerkiksi jääkäri, tykkimies, pioneeri, viestimies, autosotamies, lentosotamies tai matruusi. Sotilasvakuutus annetaan yleensä samana päivänä pienemmässä tilaisuudessa. Yleensä myös vakuutuksen antaneet sotilaat osallistuvat valatilaisuuteen rivissä, mutta eivät vanno valaa enää uudestaan.

Valan kaava

Suomalaisen sotilasvalan ja -vakuutuksen kaava vahvistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1918. Tämän jälkeen kaava on kokenut vain vähäisiä kielellisiä uudistuksia. Viimeisimmässä uudistuksessa sana miehekkäästi korvattiin sanalla ryhdikkäästi.
WEGA

WEGA on alkujaan saksalainen radio- ja televisioyhtiö, jonka Sony osti vuonna 1975. Yhtiön alkuperäinen nimi oli Wuerttembergische Radio-Gesellschaft mbh ja se perustettiin Stuttgartissa, Saksassa vuonna 1923.
Sony valmistaa nykyään WEGA-tuotemerkillä LCD-televisioita.
Helsingin työväenopisto

Helsingin työväenopisto on vuonna 1913 perustettu Helsingin kaupungin omistama oppilaitos. Työväenopiston toiminnan tarkoituksena on ylläpitää ja parantaa kaupungin aikuisväestön kykyä selviytyä ja toimia muuttuvassa yhteiskunnassa. Opiston opetus on osa elinikäisen oppimisen prosessia, jossa korostuvat vapaan sivistystyön periaatteet.
Työväenopistossa voivat opiskella kaikki yli 16-vuotiaat asuinpaikastaan riippumatta. Vuosittain noin 70 000 kurssilaista osallistuu opetukseen. Lukukausittain ohjelmassa on yli 2 200 erilaista kurssia. 
Opistolla on Ilmonet-niminen palvelu, jonka kautta ilmoittaudutaan kursseille.
Opetusta järjestetään seuraavissa aineissa: kielet, suomea maahanmuuttajille, käsityö (tekstiilityö ja tekninen työ), kotitalous, tietotekniikka, luonto ja ympäristö, ihminen, yhteiskunta ja kulttuuri, merenkulku, musiikki, kuvataide, kirjallisuus, teatteri ja äidinkieli, liikunta, hyvinvointi ja terveys sekä kasvatus ja aikuiskasvatus. Lisäksi työväenopisto tarjoaa avoimen yliopisto-opetuksen kursseja.
Työväenopiston toiminta jakautuu ympäri kaupunkia. Opiston päärakennus on Kalliossa Helsinginkatu 26:ssa. Muut toimipisteet ovat etelässä Kaapelitehtaalla, idässä Stoassa, Vuotalossa ja Silkkikutomossa, koillisessa Malmitalossa, lännessä Kanneltalossa ja Pohjois-Haagassa sekä pohjoisessa Oulunkylätalossa. Lisäksi opetusta on hajautettu muun muassa eri peruskoulujen tiloihin.
Lukuvuosi on jaettu 12 viikon pituiseen syys- ja kevätlukukauteen. Suuri osa opiskelusta on pitkäjänteistä, jopa usealle vuodelle jakautuvaa. Kurssivalikoimassa on aiheesta riippuen myös intensiivi- ja lyhytkursseja sekä yhden lukukauden mittaisia kursseja. Kurssimuotoisen opetuksen lisäksi opiskelijoille tarjotaan paljon itseopiskelumahdollisuuksia.
Työväenopistolla järjestetään vuosittain satoja luentoja, konsertteja, näyttelyitä ja tapahtumia, joista suurin osa on maksuttomia eikä niihin tarvitse ilmoittautua ennakkoon.
Nisse Hirn

Niilo "Nisse" Taavi Kristian Hirn, nimimerkki Filmimies, (24. tammikuuta 1911 Helsinki – 25. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja. 
Hirn teki merkittävimmät elokuvakäsikirjoittajan saavutuksensa Teuvo Tulion elokuvien parissa. Nimimerkillä ”Filmimies” hän kirjoitti Tuliolle muun muassa elokuvat Sellaisena kuin sinä minut halusit (1943) Rakkauden risti (1946) Levoton veri (1946) ja Intohimon vallassa (1947). Niiden lisäksi hän toimi myös käsikirjoittajana Valentin Vaalalle (Sysmäläinen 1938, Rikas tyttö 1939) ja Orvo Saarikivelle (Hätävara 1939, Poikamies-pappa 1941, Oi, aika vanha kultainen...! 1942).
Kansan Elokuva

Kansan Elokuva oli suomalaisen työväenliikkeen 1940-luvun lopulla perustama elokuvajärjestö (Kansan Elokuva ry, 1945) ja sen rinnalle kahta vuotta myöhemmin perustettu yhtiö (Kansan Elokuva Oy, 1947). Yritys, yhdistys ja niiden ympärille muodostetut muut yhtiöt ja yhdistykset asetettiin konkurssiin joulukuussa 1961.

Kansan Elokuva ry

Vuonna 1945 perustetun yhdistyksen tarkoituksena oli ”edistää elokuva-alan kaikinpuolista kehittämistä Suomessa kansanvaltaisia, sosialistisia ja sivistyksellisiä päämääriä silmälläpitäen”. Yhdistyksen perustajia olivat Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliitto, Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP) ja Suomen Kansan Demokraattinen Liitto. Yhdistys auttoi työväentalojen elokuvateatteritoiminnan aloittamista ja pyörittämistä antamalla neuvontaa teatterien sisustuksessa, koneiden hankinnassa, turvallisuuskysymyksissä ja rahoituksessa. Se piti yllä myös elokuvien vuokraustoimintaa, jota vuoden 1956 toimintakertomuksessa kutsuttiin maan laajimmaksi. Vuoden 1956 aikana järjestettiin 9 466 elokuvaohjelmaa. Jäsenteattereita oli 71 ja niissä yhteensä 16 525 istumapaikkaa.

Kansan Elokuva Oy ja Allotria Filmi Oy

Yhdistyksen rinnalle vuonna 1947 perustetun Kansan Elokuva Oy:n takana oli SDP ja muita sosialidemokraattisia järjestöjä. Sen tarkoituksena oli harjoittaa koko maata käsittävää elokuvatoimintaa. Yhtiö kuului Janne Hakulisen johtamaan Työväen Yhteisöjen Keskus -yhtiöryhmään, ja sen prokuristeina toimivat muiden muassa Topo Leistelä (1949–1954), Erik Blomberg (1955–1960) ja Armand Lohikoski (1960–1961). Koko Työväen Yhteisöjen Keskus kaatui konkurssissa joulukuussa 1961.
Yrityksen nimi muutettiin vuonna 1955 Allotria Filmi Oy:ksi vuonna 1953 Helsingin Vallilaan perustetun samannimisen elokuvateatterin mukaan. Vuonna 1958 Allotria Filmi perusti elokuvateatterin myös Poriin. Allotria Filmi toi maahan ruotsalaisen Nordisk Tonefilmin elokuvia ja muita eurooppalaisia ja yhdysvaltalaisia filmejä. Allotria Filmillä oli myös valokuvaamo ja valokuvalaboratorio.
Allotria Filmin johtajana toimi Erik Blomberg ja sen työntekijöitä olivat muiden muassa Ossi Skurnik ja uraansa aloitteleva Jukka Virtanen.

Koulu- ja järjestöelokuva ry

Vuonna 1956 perustettiin Koulu-ja järjestöelokuva r.y. hankki koulujen ja yhdistysten käyttöön elokuvia ja niiden esitysvälineitä. Vuonna 1956 sen filmivalikoimaan sisältyi lähes 500 elokuvaa, valtaosin 16 millimetrin mutta yhä enemmän myös 8 millimetrin kopioina. Tuolloin yhdistys alkoi välittää englannin ja ranskan kielikursseja elokuvamuodossa ja vuokrata musiikkielokuvia ”filmitanssiaisten” järjestämiseksi.

Elokuvatuotantoa

Kansan Elokuva Oy tuotti vuosina 1946–1955 yhteensä 76 lyhytelokuvaa. Allotria Filmi Oy jatkoi toimintaa 98 lyhytelokuvalla, joista valtaosa oli Ajan kuvastin -nimisiä, elokuvateattereiden alkufilmeinä esitettäviä uutiskatsauksia.
Claude Bazin de Bezons

Claude Bazin de Bezons (1617 Pariisi – 20. maaliskuuta 1684) oli ranskalainen asianajaja ja poliitikko sekä Ranskan akatemian jäsen.

Elämäkerta

Bazin de Benzons syntyi Pariisissa 1617, tarkempaa aikaa ei ole tiedossa. Hänen isänsä oli Claude Bazin, joka oli avioitunut vuonna 150 Marie Chanterelin kanssa. Ranskan kuningas Ludvig XIII aateloi isän vuonna 1611 antamalla hänelle Bezonsin läänityksen.
Claude Bazin de Bezons toimi asianajajana kuninkaan suuressa neuvostossa, ja vuonna 1643 hänen valittiin jäseneksi Ranskan akatemiaan, jonka dekaaniksi hän tuli.
Hän oli toiminut kuninkaallisena oikeuden- poliisin ja talousasioiden intendenttinä ensiksi Soissons'issa ja sittemmin Languedocissa vuosina 1654–1674. Tänä aikana hän on myös Toulousen ja Montpellier’n yliopistojen yliopistouudistusta toteuttavan komission johtajana. Kun hän palasi takaisin Pariisiin, hänet nimitettiin valtioneuvokseksi kuninkaan neuvostoon.
Hänen jäämistöstään ei ole löydetty kuin hajanaisia kirjallisia tekstejä, joitakin puheita ja esityksiä sekä vuonna 1635 keisari Ferdinand II:n ja Saxin herttuan Juhana Yrjö I välillä Prahasa solmitun tekstin ranskannos.
Valkopiippo

Ulkonäkö ja koko

Valkopiippo kasvaa mätästävästi 30–70 senttimetriä korkeaksi. Kasvin tyvilehdet ovat 3–6 millimetriä leveät, teräväkärkiset ja harmaanvihreät. Valkopiipon kukintona on perällisiä sykeröitä. Kukkien kehälehdet ovat väriltään vaaleat tai hieman punertavat. Hedelmänä on 3 mm pitkä kota, joka on kastanjanruskea.

Valkopiippo Suomessa

Suomessa valkopiippo on harvinainen, mutta vakinainen uustulokaskasvi, joka kasvaa puistoissa ja satamissa.  Sitä on tavattu Etelä-Suomesta Tornion ja Kuusamon korkeudelle.
Kuutti Lavonen

Kuutti Johannes Lavonen (s. 7. helmikuuta 1960 Kotka) on suomalainen taidemaalari, taidegraafikko, valokuvataiteilija ja professori.  Hän on toiminut Kuvataideakatemian professorina  ja kirjoittanut runokirjan Havahtumisia sekä maalannut Tyrvään  Pyhän Olavin kirkon kirkkomaalauksia.

Opinnot

Lavonen opiskeli Italiassa Urbinossa, Instituto Superiore per le Industrie Artistichessa vuosina 1978–1979, minkä jälkeen hän siirtyi Suomen taideakatemian kouluun, josta hän valmistui taidegraafikoksi vuonna 1984.
Parhaillaan hän suorittaa kuvataiteen tohtorin tutkintoa Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa (2005-).

Taiteellisesta työstä

Lavonen taiteellisen työn debyytti tapahtui Helsingissä 1978.  Sittemmin Lavonen on esiintynyt kymmenissä ryhmä- ja yksityisnäyttelyissä. Lavosen teoksia on ollut esillä myös monissa kansainvälisissä näyttelyissä. Pidetyn taiteilijan töitä on hankittu lukuisiin yksityiskoteihin, toimitiloihin ja kokoelmiin. Kuutti Lavonen on kuulunut Suomen pidetyimpiin ja johtaviin taidegraafikoihin viimeistään hänen Didrichsenin taidemuseossa Helsingissä 2004-2005 olleesta näyttelystään lähtien.  Lavosen viimeaikaisista töistä tunnetuimpia ovat hänen kymmenet kirkkomaalauksensa Tyrvään  Pyhän Olavin kirkkoon yhdessä Osmo Rauhalan kanssa. Kotimaisten kokoelmien ohella töitä sisältyy esimerkiksi Viron taidemuseon (Viro) ja Malagan yliopiston (Espanja) kokoelmiin. 
Lavonen kuuluu tamperelaisen taidegrafiikan vedostuspaja Himmelbaun palveluja käyttäviin taiteilijoihin.

Perhe

Lavosen vanhemmat olivat kuvataiteilija Ahti Lavonen ja tekstiilitaiteilija Maija Lavonen. Lavosella on kaksi lasta yhdessä filosofian tohtori Ulla Tuomarlan kanssa. Pariskunta on eronnut.
Güellin puisto

Güellin puisto (kat. Parc Güell, esp. Parque Güell) on Antoni Gaudín suunnittelema puisto Gràcian kaupunginosassa Barcelonassa. Puisto on yksi 1900-luvun tunnetuimmista maisema-arkkitehtuurin luomuksista, ja vuodesta 1984 lähtien se on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puisto sijaitsee Muntanya Peladalla (suom. 'paljaaksi ajeltu vuori'). Kyseessä ei itse asiassa ole varsinainen vuori, vaan korkea kukkula, jonka kasvillisuus on harvaa ja yksinkertaista kuivan maan kasvillisuutta. 
Toimeksiantaja Eusebi Güell halusi asuintalostaan "kaupunkipuutarhan", ja Güellin puiston rakennustyöt aloitettiin vuonna 1900. Puiston oli tarkoitus olla 60 yksityisen tontin lähiö, mutta vaikka Güell myikin muutaman tontin, alkuperäinen suunnitelma ei koskaan toteutunut, vaan puistosta tuli vuonna 1923 kaupungin omaisuutta.
Gaudí tahtoi kunnioittaa luontoa puistoa suunnitellessaan, minkä vuoksi hän halusi luoda luonnollisen, tyypilliseen Välimeren alueen kasvistoon perustuvan ympäristön, joka vaatii vähän ylläpitoa ja kestää hyvin kuivuutta. Hän halusi myös säilyttää alueen yhtä mäkisenä kuin se alun perinkin oli, ja tästä syystä hän suunnitteli alueen kävelytiet niin, että mäkisimmille osuuksille rakennettiin alueen kivillä päällystettyjä siltoja sen sijaan, että maata olisi ruvettu tasaamaan.
Puisto valmistui 1914, ja sitä ympäröi kivimuuri, jossa on seitsemän sisäänkäyntiä. Pääsisäänkäynti sijaitsee Olot-kadulla, ja sen molemmilla puolilla puiston sisäpuolella on kaksi tyypillisellä katalonialaisella trencadís-keramiikalla mosaiikkimaisesti koristeltua paviljonkia, jotka rakennettiin vuosina 1901 ja 1902. Gaudí suunnitteli paviljongit niin, ettei kummassakaan ole ainoatakaan suoraa kulmaa, ja niiden alkuperäinen tarkoitus oli toimia talonmiehen asuntona ja isännöintirakennuksena.
Heti sisäänkäynnin edestä nousevat portaat niin sanottuun sadan pylvään saliin (Sala de las Cien Columnas), joka on sivuseinätön, 84 pylvään tukema avoin sali. Useat pylväistä ovat tarkoituksellisesti kallellaan, ja niiden tukema salin katto on koristeltu mosaiikein. Tämän puiston osan alkuperäinen tarkoitus oli toimia alueen asukkaiden markkinapaikkana. Portaikon keskiössä on koko puiston ehkä kuvatuin kohde, niin ikään värikkäin mosaiikein koristeltu liskomainen patsas, joka symboloi lohikäärmettä. Portaat jatkuvat sadan pylvään salin viertä myöten ja johtavat salin katolle, missä sijaitsee puiston kuuluisa näköalapaikka, josta näkee yli koko Barcelonan kaupungin aina merelle saakka. Gaudín arkkitehti Josep M. Jujolin kanssa yhteistyössä suunnittelemaa, vuonna 1906 valmistunutta näköalapaikkaa kiertävät käärmemäisesti kiemurtelevat värikkäin kaakelein koristellut kaiteet, joihin on rakennettu kiinni penkkejä vierailijoita varten. Näköalapaikalta lähtee kävelyteitä puiston eri osiin, joista läntisessä osassa huomionarvoisinta on suuri risti, joka seisoo toisella Barcelonan keskustaan avautuvalla näköalapaikalla.
Alueella sijaitsee myös Gaudín itselleen rakennuttama talo, jossa hän puiston rakennustöiden aikaan asuikin, ja jossa nykyisin toimii pienimuotoinen Gaudí-museo, Casa-Museu Gaudí.
Valkoluomikerttuli

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan valkoluomikerttuli on noin 10–15 cm. Koiraan selkä, siivet ja pyrstö, lukuun ottamatta keltaista alapuolta, ovat väriltään oliivin vihreät. Pää, kaula ja kurkku ovat mustat. Silmiä ympäröi leveä katkennut rengas. Vaysa on keltainen. Naaraan pää ja kaula ovat väriltään oliivinvihreät. Silmiä ympäröivät ylä- ja alapuolilta valkeat kaaret. Nuoret yksilöt muistuttavat naarasta, mutta voivat olla väriltään vaaleampia. Valkoluomikerttulin koivet ovat vaaleanpunertavat. Laji muistuttaa rämekerttulia (Oporonis agilis) ja korpikerttulia (Oporornis philadelphia), mutta eroaa näistä valkoisen silmänympäryksensä perusteella, joka puuttuu näiltä lajeilta tai on epätäydellisempi kuin valkoluomikerttuleilla. Valkoluomikerttuli muistuttaa kuitenkin niin paljon räme- ja korpikerttulia, että niiden arvellaan jakautuneen omiksi lajeikseen yhteisestä kantamuodosta viimeisimmän jääkauden lämpimimpinä interglasiaalisina kausina, joiden jälkeen metsäalueet joutuivat jälleen jäämassoilla eristetyiksi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Valkoluomikerttulit pesivät kalliovuorilta Tyynenmeren rannoille ja pohjois-etelä-suunnassa aina Yukonista keskiseen Meksikoon. Lajia tavataan havu-, lehti- ja sekametsistä sekä tiheiköistä rannikoilta aina 3 000 metrin korkeuteen saakka. Talveksi laji muuttaa Keski-Amerikkaan.

Ravinto ja lisääntyminen

Ravintonaan valkoluomikerttulit käyttävät hyönteisiä. Niitä ne etsivät yleensä maasta tai pensaiden lehtien seasta. 
Laji rakentaa kuppimaisen pesänsä kuivista puun oksista ja muista kasvinosista. Lopuksi pesä viimeistellään hienommilla kasvikuiduilla. Naaras munii yleensä kahdesta kuuteen vaihtelevasti kuvioitua kermanvalkeaa munaa.  Poikaset kuoriutuvat noin kahden viikon hautomisen jälkeen ja poistuvat pesästä noin yhdeksän päivän kuuluttua kuoriutumisestaan. Nuorten lintujen vanhemmat kuitenkin huolehtivat jälkeläisistään vielä kunnes ne ovat tarpeeksi vanhoja itsenäistyäkseen.
Hankmo

Hankmo on Mustasaaren kunnassa sijaitseva kahden kylän, läntisen ja itäisen (Västerhankmo ja Österhankmo) muodostama kyläkokonaisuus. Lisäksi se tarkoittaa myös Kyröjoen suussa sijaitsevaa niemimaata, joka aikoinaan on ollut suistosaari. Hankmon länsipuolella sijaitsee toinen suuri niemimaa Petsmo. Hankmossa sijaitsee ruotsinkielinen kyläkoulu Hankmo skola.

Hankmon nimestä

Vanhoista asiakirjoista löytyvät muodot Hankama, Hankamoy (14443), Hankkamaa (n. 1490) ja Hankkmo. Nimen alkuosaan sisältyy vanhan riistanpyyntivälineen nimi hanka tai hangas, joka esiintyy paikannimissä muuallakin Suomessa (Hankasalmi, Hankavesi, Hankamäki). Loppuosa "maa" tarkoittaa suurta saarta, jollainen Hanganmaa oli ennen kuin se maankohoamisen vuoksi kuroutui kiinni mantereeseen nykyiseksi niemimaaksi.
Ahti Anthos

Ahti Ilmari Anthos (29. kesäkuuta 1897 Toholampi – 30. joulukuuta 1944) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat nimismies Karl Johan Blomqvist ja Iida Hedvig Oravala. Hänen puolisonsa oli Hilja Maria Salmi.

Koulutus

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1916 ja kirjoittautui Nylands Nationiin. Hän jatkoi opintojaan kauppakorkeakoulussa vuonna 1917. Tykistöupseerien täydennyskursseille hän osallistui Lappeenrannassa vuonna 1920, Hämeenlinnan hyökkäysvaunukursseille hän osallistui vuonna 1922, sotakorkeakoulukursseille Saksassa hän osallistui vuosina 1923–1925, Hämeenlinnan kranaatinheitinkurseille hän osallistui vuonna 1926. Itse hän toimi tuntiopettajana suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1922–1923 ja 1927–1928.

Jääkäriaika

Ahti Ilmari Anthos liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 11. tammikuuta 1918, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 16. tammikuuta 1918.

Sisällissodan jälkeen

Sisällissodan jälkeen hän jäi Suomen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin Suomen tykistökouluun, josta hänet tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä määrättiin Hämeen kenttätykistöryktnentti n:o 1:een, jossa hän toimi aluksi 3. patteriston adjutanttina. Jaosjohtajaksi 9. patteriin hänet siirrettiin 12. syyskuuta, jonka jälkeen hän on toiminut jaosjohtajana 6. ja 8. patterissa, kunnes hänet nimitettiin 7. patterinpäälliköksi. Suomen armeijasta hän erosi 24. tammikuuta 1923. Armeijapalveluksen jälkeen hän otti vastaan suojeluskuntajärjestön Yliesikunnan tykistöosaston päällikön apulaisen tehtävät 15. huhtikuuta 1923. Nuoremmaksi sotilastarkastajaksi hänet nimitettiin 1. helmikuuta 1925. Suojeluskuntain yliesikunnan päällystökoulun johtajaksi hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1928. Suojeluskuntajärjestön sotilastarkastajan virkaan hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1931, josta virasta hän erosi 30. syyskuuta 1934.
Sydämen lisälyöntisyys

Sydämen lisälyöntisyys eli ekstrasystolia on rytmihäiriö, jossa sydämen kammiot supistuvat ennenaikaisesti, mikä johtaa ylimääräiseen tai väärään aikaan tulevaan sydämenlyöntiin. Lisälyönti eli ekstrasystole voi olla peräisin sydämen eteisistä tai kammioista. Lisälyöntisyys on yleensä harmiton ilmiö, jota kokee elämänsä aikana noin joka toinen ihminen. Lisälyöntisyys näkyy EKG:ssa ylimääräisenä sydämenlyöntinä, jonka muoto voi olla poikkeava.

Eteislisälyöntisyys

Eteisperäinen lisälyönti syntyy, kun eteisessä oleva paikallinen kohta lähettää sähköisen impulssin, joka ehtii käynnistää sydämenlyönnin ennen sinussolmuketta. Ylimääräisen lyönnin jälkeen sydän pitää pienen tauon. Lisälyönti saattaa tuntua muljahduksena rinnassa tai sydämen hetkittäisenä pysähtymisenä. Eteisperäiset lisälyönnit ovat vaaraton ilmiö, jota esiintyy yleisesti terveissäkin sydämissä.

Kammiolisälyöntisyys

Kammioperäinen lisälyönti aiheutuu sydämen kammiosta lähtevästä impulssista, joka käynnistää ennenaikaisen sydämenlyönnin. Kuten eteisperäisenkin, henkilö voi aistia kammioperäisen lisälyönnin muljahduksena tai pysähdyksen tunteena rinnassa. EKG:ssa kammioperäinen lisälyönti eroaa normaaleista sydämenlyönneistä siten, että QRS-kompleksi on leveä ja P-aalto yleensä puuttuu. Kammioperäiset lisälyönnit ovat tavallisesti harmittomia, mutta saattavat joskus olla aihe sydämen lisätutkimuksille.
Taka Hirose

Taka Hirose (s. 28. heinäkuuta 1967, Nagoya) on Feeder-yhtyeen japanilainen basisti.
Hirose syntyi Nagoyan kaupungissa Chubun alueella. Hän aloitti bassonsoiton 14-vuotiaana ja soitti kouluaikoinaan useissa jazz-ja heavy metal -yhtyeissä. Opiskeltuaan hän muutti Tokioon ja myöhemmin Lontooseen, jossa hänestä tuli yksi Feederin perustajajäsenistä. Hän on työskennellyt myös graafisena suunnittelijana.
Taka Hirose on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Valkoinenlammi (Ruovesi, Pohtio, itäinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 156,8 metriä mpy.

Luontoarvoja

Lampi sisältyy Helvetinjärven kansallispuistoon ja se sijaitsee sen pohjoispuolella.
Aittakorven koulu

Aittakorven koulu on Kotkassa Aittakorven kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, jossa toimivat vuosiluokat 1–5 (vuosina 2014–2015 luokat 1–6). Koulussa on 20 hengen henkilökunta, ja koulun rehtorina on työskennellyt Pekka Posti vuodesta 1991 lähtien. Oppilaita on noin 190, jotka ovat lähinnä Aittakorvesta, Lankilasta, Pirosenvuoresta ja Sutelasta. 
Koulu remontoitiin vuosien 2011–2013 aikana merkittävien kosteusvaurioista johtuvien sisäilmaongelmien takia, jolloin suurin osa koulusta rakennettiin uudestaan. Koulun uudistumisen myötä sinne saatiin muun muassa atk-luokka ja teknisen käsityön luokka, ja samoihin tiloihin muutti myös esiopetus. Uuden koulurakennuksen rakentamiseen ja sisustukseen käytettiin 7,3 miljoonaa euroa. Atk-luokkahuone muutettiin 2018 englanninkielen luokaksi.
Hannu Saloniemi

Hannu Saloniemi (s. 11. lokakuuta 1944 Nummi) on Helsingin yliopiston kotieläinhygienian professori, joka oli luomassa suomalaista tuotantoeläinten terveystarkkailu- ja sairaustilastointijärjestelmää 1980-luvulla ja oli keskeinen eläinten hyvinvoinnin edistäjä 1980–2012.
Hannu Saloniemi valmistui eläinlääketieteen lisensiaatiksi 1970 ja eläinlääketieteen tohtoriksi 1980 Eläinlääketieteellisessä korkeakoulussa Helsingissä ja sai eurooppalaisen erikoiseläinlääkäritutkinnon Dipl. European College of Veterinary Public Health 2005. Hänet nimitettiin professoriksi 1987. Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan dekaanina Saloniemi toimi 1997–2006. Saloniemi oli 2003 perustetun Helsingin yliopistokollegion ensimmäinen puheenjohtaja, toimi akateemisena asiantuntijana yliopistouudistushankkeessa 2008–2009 ja oli Helsingin yliopiston taloutta pohtineen reformiryhmän jäsen 2011–2012. Saloniemi toimi eläinlääketieteellisen tiedekunnan promoottorina tohtoripromootiossa 2008. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän on vuodesta 2004 lähtien.
Saloniemi on ollut aktiivinen tutkimustiedon soveltaja ja ansanomaistaja mm. lehmien ja sikojen terveyteen sekä maitohygieniaan liittyen. Hän oli Maitohygienialiitto ry:n puheenjohtaja 1994–2009 ja Walter Ehrström-säätiön  puheenjohtaja 2004–2011, 2012–. International Society for Animal Hygiene -järjestön presidenttinä hän toimi 1994–1997.Eläinten hyvinvoinnin kehittäjänä hän on ollut perustamassa Helsingin yliopiston Eläinten hyvinvoinnin tutkimuskeskusta ja maa- ja metsätalousministeriön Eläinten hyvinvointikeskusta. Saloniemi oli useiden maa- ja metsätalousministeriön asettamien eläinten sairauksien ehkäisyä ja eläinten hyvinvointia käsitelleiden työryhmien puheenjohtaja tai jäsen. Hän toimi valtioneuvoston asettaman Tuotantoeläinten hyvinvoinnin neuvottelukunnan puheenjohtajana 2009–2012.