Homoseksuaalisuus ja kristinusko

Kristinuskon piirissä on nykyään erilaisia käsityksiä homoseksuaalisuuden hyväksyttävyydestä. Yleensä konservatiiviset kristityt tuomitsevat erityisesti homoseksuaaliset teot synneiksi, kun taas vapaamieliset pitävät sitä luonnollisena hyväksyttävänä vaihtoehtona.

Historia

Perinteisesti kristinuskon piirissä homoseksuaalisuus on torjuttu syntinä. Antiikissa ja keskiajan Bysantissa aina 1300-luvulle asti hyväksyttiin miesten väliset ystävyys- tai veljeysliitot. Edesmennyt Yalen historian tutkija John Boswell esitti kirjassaan, että kyseessä olisi ollut samaa sukupuolta olevien avioliittoon rinnastettava kirkollinen toimitus. Sekä ortodoksinen kirkko, jossa liitto on käytössä vielä joillakin alueilla, sekä katolinen kirkko, jossa ystävyysliitosta on luovuttu, pitävät ystävyysliittoa veljeksi ottamisena hengellisessä mielessä eikä se näiden tahojen mukaan ole lainkaan seksuaalinen suhde.
Joidenkin tulkintojen mukaan tällaisiin liittoihin sisältyi merkityksiä, jotka nykyisin yhdistettäisiin lähinnä parisuhteisiin, ja homoseksuaalisesti suuntautuneet miehet hyödynsivät niitä omiin suhteisiinsa.

Eräitä herätysliikkeitä ja kirkkoja

Vapaa kristillisyys, esimerkiksi Helluntailaisuus, pitää homoseksuaalista käyttäytymistä syntinä, ei homoseksuaalisuutta itseään. Suomessa myös lestadiolaisten mukaan homoseksuaalinen käyttäytyminen on syntiä. Heteroseksuaalisuutta pidetään terveenä. Hanna Salomäen väitöskirjan (2010) mukaan herätysliikkeistä kaikkein torjuvimmin homoseksuaaleihin suhtautuvat Suomen suurin herätysliike, vanhoillislestadiolaiset, ja ev.-lut. kirkon pienin, lähinnä Länsi-Suomessa vaikuttava rukoilevaisuus. Vanhoillislestadiolaisista 92 % ja rukoilevaisista 94 % "ei pidä homoseksuaalisuutta koskaan hyväksyttävänä". Suvaitsevimmin homoseksuaaleihin suhtaudutaan herännäisyyden eli körttien piirissä, jossa torjuvia on 20 %, eli sama osuus kuin suomalaisissa keskimäärin.
Ruotsin kirkko salli v. 2009 samasukupuolisten parien kirkollisen vihkimisen, ja sama ratkaisu tehtiin Tanskan luterilaisessa kirkossa, kun avioliittolaki uudistettiin kesäkuussa 2012. Suomessa piispainkokous linjasi 2016 että kirkollinen vihkiminen ei ulotu samaa sukupuolta oleviin pareihin. 2017 Helsingin hiippakunta antoi moitteen homopareja vihkineelle papille.

Eheytyminen

1970-luvulla syntyi niin sanottu ex-gay-liike, jonka mukaan uskon avulla homoseksuaalit voisivat "vapautua" homoseksuaalisuudesta ja jopa "eheytyä" heteroseksuaaleiksi. Liikkeet syntyivät vastareaktiona homoseksuaalisuuden poistamiselle virallisista sairausluokituksista, jolloin osa sairausleiman ylläpitämistä ajavista psykoanalyytikoista aloittivat poliittisen liikkeen, joka tukeutui uskonnollisiin liikkeisiin. Liikkeet itse, kuten Suomessa muun muassa Aslan ry, ovat myöntäneet että "eheytyminen" ei muuta itse seksuaalista suuntautumista, ja että homoeroottisten tunteidenkin poistuminen kokonaan on äärimmäisen harvinaista. Maailmanlaajuisesti liike on järjestäytynyt Exodus Global Alliancen alaisuuteen ja sillä on satoja jäsenjärjestöjä ympäri maailmaa. Homoseksuaalisuutta tunne-elämän rikkinäisyytenä, josta voi eheytyä, on Suomessa korostanut erityisesti herätysliikepohjainen Aslan ry.

Homomyönteinen kristillisyys

Maailman ensimmäinen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille suunnattu kirkkokunta oli Metropolitan Community Church, joka aloitti toimintansa Kaliforniassa syksyllä 1968. Sen perustaja Troy D. Perry oli aiemmin ollut helluntailainen pastori, mutta hänen uransa oli päättynyt 1960-luvun alussa homoseksuaalisuuden johdosta.
Suomalaisessa uskonnollisessa kentässä seksuaalivähemmistöjen asiaa puolustamaan on syntynyt kristillinen Yhteys-liike. Elisabeth Ohlsonin kohua herättänyt, myös Helsingissä nähty Ecce homo -valokuvanäyttely edustaa homoseksuaalisuuden hyväksyvää kristillisyyttä. Setan piirissä toimii Helsingin seudun Setan kristillinen ja elämänkatsomuksellinen Malkus-ryhmä.
Osassa Suomen evankelis-luterilaisista seurakunnista järjestetään seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille suunnattuja sateenkaarimessuja.