google/wiki40b huggingface dataset:
Tabasaranit

Tabasaranit ovat kansa, joka elää pääosin Dagestanissa. Heitä on noin 200 000 (2011) henkeä. Tabasaranit puhuvat tabasaranin kieltä. Heidän kulttuurinsa on hyvin samanlainen samalla alueella asuvien lezgien kanssa. Suurin osa heistä on sunnamuslimeja.
Chargiino

Chargiino on hiukkasfysiikassa hypoteettinen hiukkanen, joka esiintyy supersymmetrisissa teorioissa. Se on sekoitus higgsiinoista ja gaugiinoista ollen siten fermioni. Chargiinojen spin on ½.
Yleisemmin chargiinoiksi nimitetään supersymmetristen fermionien sekoituksesta muodostuneita massaominaistiloja. Minimaalisessa supersymmetrisessa standardimallissa (MSSM) chargiinot muodostuvat varattujen gaugiinojen sekä varattujen higgsiinojen lineaarikombinaatioina. Sähköheikon symmetriarikon jälkeen varatuilla higgsiinoilla () on samat kvanttiluvut kuin varatuilla heikkoa isospiniä vastaavilla gaugiinoilla (varatut winot: ). Tästä syystä nämä mittaominaistilat sekoittuvat keskenään muodostaen lineaarikombinaationa massaominaistilat, joita nimitetään chargiinoiksi. Koska mittaominaistiloja on neljä, on myös massaominaistiloja neljä. Koska negatiiviset ja positiiviset mittaominaistilat esiintyvät lineaarikombinaatiossa symmetrisesti, on varsinaisia massoja kuitenkin vain kaksi. Usein ajatellaankin, että chargiinoja on kaksi, joista kumpikin voi olla sekä negatiivisesti että positiiviseti varautunut.
Mikael Pentikäinen

Ura

Pentikäinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1984 ja valmistui Sanoman toimittajakoulusta vuonna 1990. Vuonna 1992 hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi.
Vuonna 1991 Pentikäinen työskenteli Sanoman toimittajakoulun assistenttina ja vuosina 1992–1996 Helsingin Sanomien toimittajana. Vuosina 1996–1999 hän oli Etelä-Saimaan päätoimittaja ja 1999–2004 STT:n päätoimittaja ja toimitusjohtaja. 
Pentikäinen oli Helsingin Sanomien vastaava päätoimittaja vuosina 2010–2013. Vuosina 2004–2010 Pentikäinen oli Sanoma Newsin toimitusjohtaja ja 2009–2010 Sanomalehtien liiton hallituksen puheenjohtaja. Vuosina 2010–2012 Pentikäinen oli Helsingin Sanomien kustantaja.Sanoma Oy:n toimitusjohtajaksi Pentikäinen siirtyi vuonna 2004 ja jatkoi tehtävässä kunnes aloitti Helsingin Sanomien kustantajana ja vastaavana päätoimittajana vuonna 2010. Pentikäisen päätoimittajakaudella Helsingin Sanomat muuttui broadsheetista tabloidiksi tammikuussa 2013.
Toukokuun lopulla 2013 Pentikäinen irtisanottiin Helsingin Sanomien päätoimittajuudesta luottamuspulan vuoksi. Sanoma-uran jälkeen Pentikäinen ryhtyi yrittäjäksi ja työskenteli viestinnän konsulttiyhtiö Tekirin neuvonantajana. 
Pentikäisen kirja Luottamus julkaistiin helmikuussa 2014 vaalien alla. Kirjassa Pentikäinen kertoo näkemyksensä siitä, mitä on luottamus ja miten jokainen voi rakentaa sitä omassa elämässään. Pentikäinen on uransa aikana pohtinut luottamusta niin päätoimittajana, toimitusjohtajana kuin luottamusmiehenäkin. Osin omakohtainen, osin muiden kokemuksiin ja tutkimustietoon nojaava Luottamus-kirja on itsetutkistelua mutta myös pohdintaa luottamuksen olemuksesta ja yhteiskunnallisesta merkityksestä. Helsingin Sanomien tilaamassa arviossa Kauppalehden toimittaja Heikki Haapavaara kutsui teosta luonteeltaan hyväksi johtajaoppaaksi.
Marraskuussa 2014 Pentikäinen nimitettiin Maaseudun Tulevaisuuden päätoimittajaksi. Hän aloitti päätoimittajana tammikuussa 2015 ja vastaavana päätoimittajana helmikuussa 2015. Lokakuussa 2015 hänet valittiin Suomen Yrittäjien toimitusjohtajaksi. Hän aloittaa tehtävässä toukokuussa 2016.

Politiikka

Vuonna 1988 Pentikäinen oli Keskustan opiskelijaliiton puheenjohtaja ja järjestön julkaisun Politiikan Puntarin päätoimittaja. Opiskeluaikanaan hän oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston (1985–1991) ja hallituksen (1988–1989) jäsen. Hän jätti puolueen jäsenyyden aloittaessaan toimittajan uransa.
Pentikäinen oli keskustan ehdokas 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän sai 17 732 ääntä eikä tullut valituksi. Myöhemmin Pentikäinen arvioi myönteisten näkemystensä esimerkiksi Natosta ja naispappeudesta olleen liian radikaaleja keskustan kannattajille.

Yksityiselämä

Pentikäisen isä on professori Juha Pentikäinen ja veli Kirkon Ulkomaanavun toiminnanjohtaja Antti Pentikäinen. Hänen sisarensa on tutkija Mari Leppänen. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1991 ja hänellä on viisi lasta.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Pentikäinen on lestadiolainen.
Pauliina Laitinen-Littorin

Pauliina Laitinen-Littorin (aiemmin Laitinen-Laiho, s. 2. lokakuuta 1970) on suomalainen taideasiantuntija ja taidemarkkinoiden tutkija. 
Porista kotoisin oleva Laitinen-Littorin väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kulttuurihistorian laitokselta vuonna 2001 aiheesta Kotimaiset taidemarkkinat 1980- ja 90-luvulla. Hän on myös kirjoittanut useita alaan liittyviä teoksia. Vuodesta 1999 alkaen Laitinen-Littorin on toiminut kolumnistina ja bloggaajana Taloustaito-lehdelle sekä pitänyt luentoja taidesijoittamisesta, taiteen keräilystä, taiteen hinnasta ja taiderikollisuudesta. Hän toimii taidekonsulttina omassa yrityksessään tehden muun muassa asiantuntijalausuntoja viranomaisille.
Vuosina 2001–2003 Laitinen-Littorin toimitti ja juonsi Nimetön-kuvataideohjelmaa Yleisradiolle. Vuonna 2011 hän käsikirjoitti ja toimi asiantuntijana MTV3:lla näytetyssä televisio-ohjelmassa Taiteilijaelämää Salmelassa. Keväällä 2014 Fox-kanavalla alkaneessa Rojua, rojua -ohjelmassa hän esiintyy taideasiantuntijana. Vuonna 2018 Laitinen-Littorin on nähty Huutokaupan metsästäjät-TV-sarjan suomalaisversiossa. 
Laitinen-Littorin valittiin vuonna 2009 Kokoomuksen Naisten Liiton varapuheenjohtajaksi. Hän asettui ehdolle eduskuntavaaleissa 2011 ja sai 1 051 ääntä Satakunnan vaalipiirissä. 
Laitinen-Littorin oli vuosina 1994–2012 naimisissa Heikki Laiho Oy:n toimitusjohtajan Mika Laihon kanssa. Marraskuussa 2014 hän avioitui ruotsalaisen ulkomaankaupan alalla työskentelevän Sverker Littorinin kanssa. Laitinen-Littorinilla on kaksi poikaa.
Inka Friedrich

Inka Friedrich (s.1965, Freiburg im Breisgau) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvista Ich liebe das Leben (2003), Summer in Berlin (2005), Die Mauer – Berlin '61 (2006), Nichts ist vergessen (2006) ja A Year Ago in Winter (2008).
Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa Kriminalisti, Tatort ja Polizeiruf 110.
Inka Friedrich on opiskellut Berlin State Schoolissa musiikkia ja esittävää taidetta.
Armas Kaarlo Raunio

Armas Raunio (1911 – 26. joulukuuta 1994 Helsinki) oli tamperelainen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hän debytoi Tampereella vuonna 1936.

Taide

Armas Raunio maalasi paljon maisemia sekä kaupunki- ja pihanäkymiä. Hän teki myös laatukuvia, henkilötutkielmia, omakuvia sekä tilausmuotokuvia. Raunion maalaukset ovat usein värikkäitä. Hänen tuotannossaan ilmenee realismia, fantasiaa ja huumoriakin. 1960-luvun töissä näkyy abstraktin ilmaisun vaikutteita ja 1970-luvun muotokuvissa fotorealismin innoitusta. Raunion myöhemmissä töissä on nähtävillä eri tyylilajien yhdistelyä.

Näyttelyt

Raunio osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuonna 1945 ja 1952 sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotis näyttelyyn vuonna 1993.  
Ulkomailla Raunion töitä on ollut esillä Ruotsissa Norrköpingissä 1948, Tanskassa Odensessa 1955, Norjassa Trondheimissa 1955 sekä Neuvostoliitossa Kiovassa 1961. Hänen töitään myös on ollut esillä vuosina 1989-1990 Skissä, Solnassa ja Gladaxessa ystävyyskuntanäyttelyissä.
Vuonna 2011 Tampereen taidemuseo, Hiekan taidemuseo ja Tampereen taiteilijaseura järjestivät Armas Raunion näyttelyn.

Julkinen taide

Raunio on tehnyt Tampereelle koristemaalauksen 1956 Raholan kansakouluun sekä seinämaalaukset 1957 Nuolian ja Järvensivun kansakouluihin.
Dominic Toninato

Seuraura

Toninato kävi high schoolin Duluth East High Schoolissa. Fargo Force varasi varasi hänet 204. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2011. Toninato pelasi kauden 2011–2012 vielä suurimmaksi osaksi Duluth Eastissa. Hän oli kauden päätteeksi ehdolla koko Minnesotan osavaltion parhaana high school -pelaajana palkittavan Mr. Hockey Awardin voittajaksi, mutta palkinto meni kuitenkin Lakeville Southin Justin Kloosille. Toninato valittiin osavaltion toiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana neljä ottelua Farco Forcen USHL-joukkueessa. 
Toronto Maple Leafs varasi Toninaton viidennellä kierroksella 126. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Varsinaisella USHL:n tulokaskaudellaan 2012–2013 hän jakoi Forcen sisäisen pistepörssin voiton Brendan Harmsin kanssa tehoilla 29+41=70, joilla he jakoivat koko liigan pistepörssin kahdeksannen sijan Dubuque Fighting Saintsin Peter Quennevillen kanssa. Toninato eteni Forcen kanssa aina Clark Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Dubuque Fighting Saints otteluvoitoin 3–0. Hänet valittiin kauden päätteeksi USHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Vuodet 2013–2017 Toninato kävi Minnesota-Duluthin yliopistoa. Sophomore -vuotenaan 2014–2015 hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Tony Cameranesin jälkeen. Toninato jakoi koko NCHC:n maalipörssin yhdeksännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Hän valittiin kauden päätteeksi sarjan Honorable Mention (suom. kunniamaininta) -tähdistökentälliseen. Junior -vuotenaan 2015–2016 Toninato jakoi UMD:n sisäisen maalipörssin voiton ja NCHC:n maalipörssin kymmenennen sijan Austin Farleyn kanssa 15 osumallaan. Senior -vuotenaan 2016–2017 hän nousi joukkueensa kapteeniksi. Toninato oli 16 osumallaan UMD:n kolmanneksi paras maalintekijä ja hän jakoi NCHC:n maalipörssin kahdeksannen sijan neljän muun pelaajan kanssa. Toninato voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden, hänet valittiin parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi ja finaaleiden tähdistökentälliseen.
Toninato ei tehnyt missään vaiheessa tulokassopimusta hänet varanneen Toronto Maple Leafsin kanssa, vaan hänestä tuli varauksen umpeuduttua elokuussa 2017 vapaa agentti ja Toninato teki tämän jälkeen kaksivuotisen tulokassopimuksen Colorado Avalanchen kanssa elokuussa 2017. Seura lähetti hänet syksyn harjoitusleirin päätteeksi AHL-joukkue San Antonio Rampagen vahvuuteen. Toninato teki NHL-debyyttinsä 18. marraskuuta 2017 vieraissa Nashville Predatorsia vastaan. Hän pelasi keskushyökkääjänä Sven Andrighetton ja Nail Jakupovin ketjussa ja sai jääaikaa 10.20 minuuttia. Hän joutui kuitenkin jättämään noin puolet ensimmäisestä erästä väliin, kun Predatorsin Austin Watson taklasi Toninaton voimalla selästä laitaan ajassa 11.47. Toninato loukkasi niskaansa ja Watson sai tilanteesta 5+20-minuutin rangaistuksen ja kahden ottelun pelikiellon. Toninato palasi kuitenkin jäälle ottelun toiseen erään.

Maajoukkueura

Toninato osallistui Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueen leirille elokuussa 2013.

Muuta

Toninaton isä Jim on entinen Minnesota-Duluthin yliopistokiekkoilija.
Vesilinna (Jyväskylä)

Vesilinna on yhdistetty vesi- ja näkötorni Jyväskylässä Harjun laella. Vesilinnassa toimii myös ravintola Vesilinna ja Jyväskylän yliopiston museon Keski-Suomen luontomuseo. Vesilinnan on suunnitellut Olavi Kivimaa, ja se valmistui vuonna 1953. Tornin korkeus on 34 metriä ja vesisäiliöiden tilavuus 3 000 m³.

Vesilinnan vaiheita

Aiemmin Harjulla oli puinen näkötorni (vuodelta 1887) ja viiden metrin korkuinen kivinen vesisäiliö (vuodelta 1910). Arkkitehti Alvar Aalto kaavaili 1920-luvulla paikalle kulttuurisaunaa, koska Harjun portaat eivät hänen mielestään johtaneet minnekään, Harjun laella kun ei hänestä ollut mitään kovin ihmeellistä nähtävää. 
Uutta vesisäiliötä tarvittiin kaupungin kasvamisen takia toisen maailmansodan jälkeen. Siitä haluttiin tehdä näköalan tarjoava vesitorni. Kesken rakennustöiden vuonna 1952 tornia päätettiin korottaa, jotta siihen saataisiin kello. Sen saaminen oli vaikeaa, kunnes Ruotsista saatiin hankkeelle rahoitus (Eskilstunan kaupunki) ja tekijä (Westerstrandin kellotehdas). Vesilinna valmistui vuonna 1953, ja sen kello alkoi näyttää aikaa neljään ilmansuuntaan.
Noin vuonna 2000 alkuperäinen kello museoitiin ja tilalle asennettiin sähkötoiminen kello. Sen luotettavuus oli kuitenkin vaihtelevissa oloissa heikko, ja vanha kello palautettiin vuonna 2011 museosta kunnostettuna entiselle paikalleen. Vuosituhannen vaihteessa Vesilinnaa remontoitiin: ravintola muutettiin ympärivuotiseen toimintaan soveltuvaksi, rakennus sai nykyaikaiset hissit ja alakertaan kunnostettiin luontomuseon tilat.
Christy Martin

Nyrkkeilyura

Martin aloitti ammattilaisuransa 21-vuotiaana ottelussa toista ensikertalaista Angela Buchanania vastaan. Kamppailu päättyi tasatuloksen. Martinin ura kehittyi hitaasti ja vasta vuonna 2003 hän pääsi IBA-liiton mestaruusotteluun, jossa hävisi neljännen erän tyrmäystappiolla Laila Alille.
Vuonna 2009 Martin sai WBC-liiton mestaruuden, kun hän voitti Dakota Stonen hajaäänituomiolla täysien erien jälkeen. Kamppailussa Martin mursi kymmenennessä erässä oikean kätensä mutta selviytyi ottelun loppuun ja kohosi näin 41 - vuotiaana kaikkien aikojen vanhimmaksi naismestariksi enemmistöpäätöksellä.

Muuta

Aviomies pahoinpiteli Martinin marraskuussa 2010 saaden siitä 25 vuoden vankeustuomion.
Egnatia Mariniana

Egnatia Mariniana oli roomalainen keisarinna ja todennäköisesti keisari Valerianuksen vaimo ja Gallienuksen äiti. Hän varmasti kuoli ennen vuotta 254, sillä tältä ajalta löydetyssä kolikossa kunnioitetaan Marinianaa jumalana (DIVAE MARINIANAE). Marinianan isä oli mitä luultavimmin eräs Egnatius Victor Marinianus, joka toimi Arabian provinssin legaattina ja Moesia Superiorin maaherrana. Mikäli tämä on totta, Marinianan koko nimi oli Egnatia Mariniana, mikä selittäisi myös Gallienuksen koko nimen, joka oli Publius Licinius Egnatius Gallienus.
Sedaatio

Sedaatio on lääketieteen termi, jolla tarkoitetaan ihmisen tai muun eläimen rauhoittamista tai lamaamista keskushermoston toimintaa vaimentavalla lääkeaineella eli sedatiivilla siten, että tajunnan taso laskee.
Sedaation aste vaihtelee lievästä voimakkaaseen. Lievä sedaatio on lähinnä potilaan maltillista rauhoittamista siten, että potilas kykenee esimerkiksi vastaamaan suullisiin kysymyksiin. Sedaation asteen kasvaessa potilaan muisti, keskittymiskyky ja lihastoiminnot heikkenevät ja lopulta potilas nukahtaa. Sedaation vahvin muoto on niin sanottu nukutus eli yleisanestesia, jossa potilaan tajunnan taso on laskenut niin vahvasti, ettei tuntoaisti enää toimi eikä potilas pysty yleensä myöskään hengittämään ilman lääketieteellisiä apukeinoja.

Sedaatio lääketieteellisten toimenpiteiden yhteydessä

Osa potilaista pelkää esimerkiksi hammaslääketieteellisiä toimenpiteitä siinä määrin, että on käytettävä rauhoittavia lääkkeitä. Myös itse toimenpide saattaa olla niin epämiellyttävä, että rauhoittava lääkitys katsotaan tarpeelliseksi, vaikkei potilas koe hoitopelkoa.
Leikkaushoitoa edeltävän sedaation tavoitteena on yleensä kivun, pelon ja ahdistuksen lievitys sekä hengityskoneen letkun ja hoitotoimenpiteiden sietäminen. Ideaalinen sedaatioaste on tällöin kevyt, josta potilas voidaan herättää helposti puheella.
Usein riittävän ja oikein ohjautuvan tehon saavuttamiseksi sedatiiviset lääkeaineet on annettava laskimoon (i.v.-sedaatio): laskimonsisäisellä annostelulla potilaan yksilöllinen annos titrataan kohdalleen. Itse toimenpiteiden suorittamisessa ei tule ongelmia ja potilaiden toipuminen on nopeaa.
Myös suun kautta otettuna (oraalinen sedaatio) rauhoittavat lääkkeet saavat pääosalla potilaita aikaan hyvän sedaation. Tällä annostelulla ongelmaksi jää potilaan yksilöllinen vaste lääkkeeseen: osa ylisedatoituu ja osa alisedatoituu.
Kuolevan potilaan olon helpottamiseksi käytetään palliatiivista sedaatiota, kun muut toimenpiteet eivät auta esimerkiksi kipuihin.
Huumeidenkäyttäjän tavoitteena voi olla sedaatio.
Herta Müller

Elämä

Herta Müller syntyi saksankielisellä Baanaatin alueella Romaniassa vuonna 1953. Hän kuuluu Romanian saksalaisvähemmistöön, tarkemmin Baanaatin svaabilaisiin (saks. Banater Schwaben). Ylioppilastutkinnon jälkeen Müller opiskeli Timișoaran läntisessä yliopistossa germanistiikkaa ja romanialaista kirjallisuutta. Vuonna 1976 hän aloitti työt kääntäjänä eräässä koneyrityksessä, mutta joutui jättämään työn vuonna 1979 kieltäydyttyään yhteistyöstä Romanian salaisen poliisin Securitaten kanssa. Hän hankki elantonsa opettamalla kouluissa ja lastentarhoissa ja antamalla yksityistä saksanopetusta.
Müllerin ensimmäinen teos Matala maa ilmestyi Romaniassa sensuroituna vuonna 1982, ja kaksi vuotta myöhemmin kokonaisuudessaan Saksassa. Hänellä oli läheisiä yhteyksiä Aktionsgruppe Banat -ryhmittymään, jonka jäsenet joutuivat Romaniassa vaikeuksiin. Müller itse ei kuitenkaan ollut ryhmän varsinainen jäsen. Vuonna 1987 Romanian hallintoa julkisesti arvostellut Müller muutti silloisen aviomiehensä, kirjailija Richard Wagnerin kanssa Länsi-Saksaan.
Müllerin tuotannon toistuvia teemoja on sanottu olevan sorto, pako ja diktatuuri. Hän on julkaissut 22 teosta ja niitä on käännetty yli 20 kielelle. Suomeksi on julkaistu neljä kirjaa Tammen Keltaisessa kirjastossa ja romaani Hengityskeinu Otavan kirjastossa.
Müllerin romaani Hengityskeinu perustuu runoilija Oskar Pastiorin kokemuksiin pakkotyöläisenä Neuvostoliitossa.
Kuningattarien laakso

Kuningattarien laakso on Egyptissä Luxoria vastapäätä Niilin länsirannalla Theban nekropolissa sijaitseva muinaisen Egyptin faaraoiden vaimojen hautapaikka.

Historia

Kuningattarien laakso otettiin käyttöön Uuden valtakunnan 18. dynastian alussa noin 1550 eaa. samalla kun faaraot alettiin haudata hiukan pohjoisempana sijainneeseen Kuninkaiden laaksoon. Aluksi laaksoon haudattiin prinssejä ja prinsessoja sekä joitain kuningasperhettä lähellä olevia yksityishenkilöitä. Kuninkaiden puolisoiden suosituimmaksi hautapaikaksi laakso tuli 19. dynastian aikana. Kuningattarien ohella laaksoon haudattiin myös kuninkaiden lapsia.
Laakson tutkimukset aloitti Egyptiläisen museon tutkija Ernesto Schiaparelli vuosina 1903−1906. Kolme hautaa on nykyisin avoinna yleisölle.

Haudat

Kuningattarien laakso on leveä ja loivasti nouseva, lähes aina kuiva vadi, ja sinne pääsy on helpompi kuin Kuninkaiden laaksoon. Haudat sijaitsevat vadin molemmin puolin.
Kuningattarien laaksosta on löydetty vuoteen 2000 mennessä 98 hautaa, joista yli puolen alkuperäistä omistajaa ei tiedetä. Haudat ovat usein koristelemattomia, keskeneräisiä, romahtaneita, tulvien tuhoamia tai tyhjennettyjä. Hautojen perustyypit eroavat kuitenkin toisistaan, ja sen perusteella voidaan päätellä jotain omistajista. Prinsessoiden ja nimeämättömien kuningattarien haudoissa oli vain yksi päähuone ja korkeintaan kaksi sivukammiota. Prinssien haudoissa oli yleensä kaksi pitkää käytävämäistä huonetta ja niitä leveämpi arkkukammio. Kuningattarien haudat olivat mutkikkaimmin toteutetut. Näistä merkittävin on Ramses II:n puolison Nefertarin hauta, jonka yksityiskohtainen ja mestarillinen koristelu kuvaa kuningattaren matkaa tuonpuoleisessa. Kuningashaudoista poiketen kuningattarien haudoissa ei nähdä kuvia kuninkaiden Manalan kirjoista, vaan niiden asemesta käytettiin yksityishaudoissa tavattavia Kuolleiden kirjojen vinjettejä.
Laaksossa on myös Uuden valtakunnan ajan jälkeisiä pieniä hautoja sekä 300-luvulla rakennetun kristityn luostarin rauniot.
Riihimäen varuskunta

Riihimäen varuskunta on Riihimäellä sijaitseva, vuosina 1910–1913 venäläiselle sotaväelle rakennettu varuskunta, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Vanhojen punatiilisten kasarmirakennusten lisäksi varuskunnassa sijaitsee muun muassa arvokas varuskuntakirkko. Riihimäen varuskunta lakkasi olemasta hallinnollinen yksikkö 31. joulukuuta 2014, jolloin sen hallinto siirtyi Hämeenlinnaan.

Varuskunnan perustaminen ja Viaporin kapina

Riihimäen varuskunnan perustaminen tuli ilmeiseksi sen jälkeen, kun Venäjän keisarikunta alkoi pelätä saksalaisten maihinnousua Etelä-Suomeen Pietaria kohti suunnattavaa hyökkäystä varten. Venäjä oli menettänyt suuren osan Itämeren laivastostaan Venäjän–Japanin sodan aikana, jolloin se pyrki toteuttamaan Pietari Suuren merilinnoituksena tunnetun ajatuksen sulkea Suomenlahti etenevältä Saksan laivastolta rannikkotykein ja maajoukoin.
Viaporin kapinan aikana 1906 suomalaiset punakaartit räjäyttivät rautatiesillan, joka esti venäläisiä kuljettamasta joukkoja sotilasjunalla Viipurista Helsinkiin Viaporin kapinan kukistamiseksi. Näin tarve rautatieyhteyksien sotilaallisesta turvaamisesta nopeasti liikkuvan ratsuväen avulla tuli ilmeiseksi.

Sisällissodan aika ja Riihimäen vankileiri

Keväällä 1918 varuskunnassa sijaitsi punaisten vankileiri "tunnetuille punakaartin vastustajille". Saksalaisten edetessä huhtikuussa Helsingistä kohti Riihimäkeä punaiset pakenivat teloitettuaan vangit mielivaltaisesti.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana varuskunta oli aluksi Riihimäen punakaartin hallussa, jonka jälkeen se siirtyi saksalaisten hallintaan huhtikuun lopulla. Ennen lähtöään varuskunnasta punaiset teloittivat yhdeksän vankinaan pitämää valkoista. Tämän jälkeen valkoiset ampuivat paikkakunnalla yli 140 punaista, joista suurimman osan varuskunnan alueella.
Sisällissodan jälkeen varuskunnassa toimi Riihimäen vankileiri, joka sittemmin tunnettiin myös pakkotyölaitoksena. Leirillä oli enimmillään noin 8 500 punavankia. Heistä kuoli teloituksissa, nälkään tai kulkutauteihin lähes tuhat. Kyseessä oli Suomen kuudenneksi suurin vankileiri.

Viestirykmentti

Viipurissa 1938 perustettu Viestirykmentti sijoitettiin 1944 Riihimäen varuskuntaan, jossa se toimi lakkauttamiseensa asti 31.12.2014.

Muuta

Varuskunnassa toimii myös Leijona Catering Oy:n Liesi-niminen varuskuntaravintola sekä sotilaskoti.
Riihimäen varuskunta-alueen ampumarataa käytettiin Riihimäen Erämessujen yhteydessä muun muassa hirvi-, luodikko-, trap-, peräkiekko-, riistamaali- ja pistooliammuntaan.  Ampumaradan toiminta päättyi Puolustusvoimauudistuksen myötä 31.12.2014.
Pinhead

Pinhead on kuvitteellinen hahmo Clive Barkerin Hellraiser-maailmassa. Elokuvissa häntä esittää näyttelijä Doug Bradley. Pinheadillä ei alun perin ollut nimeä, vaan häntä kutsuttiin vain ”Kenobiittien Johtajaksi”. Elokuvien fanit keksivät hahmolle nimen ”Pinhead”.

Tietoja hahmosta

Pinhead oli alun perin tutkimusmatkailija ja ensimmäisen maailmansodan veteraani, Britannian armeijan kapteeni Elliot Spencer. Hän muuttui Pinheadiksi, ”kärsimyksen enkeliksi” ja Kenobiittien johtajaksi avattuaan demonisen Lemarchandin laatikon, ja tultuaan Kenobiitti Xipe Totecin hengen riivaamaksi.
Pinheadin täytyy tarkoituksellisesti kutsua paikalle avaamalla Lemarchandin laatikko, mikä mahdollistaa Kenobiittien pääsyn tähän maailmaan. Pinhead ei tapa harkitsemattomasti, tai kostonhalusta, vaan koska arvoituslaatikon avaaja kutsuu hänet Helvetistä. On myös huomioitava, että laatikon avaaminen itsessään ei aiheuta avaajan kuolemaa: Hellbound: Hellraiser II:ssa Pinhead estää Kenobiittejä tappamasta henkisesti sairasta Tiffanya, joka ratkaisee ja avaa laatikon ilkeän tohtori Channardin manipuloinnin johdosta. ”...kädet eivät kutsu meitä, vaan halu...” Pinheadin erottaa muista tyypillisistä tappajista myös mahdollisuus neuvotteluun ja kaupankäyntiin. Sekä Hellraiserissä, että Hellraiser: Hellseekerissä Kirsty tekee kaupat Pinheadin kanssa tarjoten hänelle ”sieluja” omansa sijasta, ja täten säilyttäen henkensä.
Pinhead ei myöskään tapa nopeasti. Hän ja Kenobiitit ovat hyvin perehtyneitä kidutukseen. Kuolema ei lopeta uhrien kärsimystä, koska he päätyvät helvettiin, jossa (Pinheadin sanoin) ”Meillä on ikuisuus aikaa tutustua lihaanne.”

Pinhead: Sadisti vai Helvetin johtaja?

Pinheadin rooli on vaihdellut elokuvien myötä. Alkuperäisessä Hellraiserissä hän oli yksinkertaisesti vain ”yliluonnollinen sadisti”, joka kidutti laatikon arvoituksen ratkaisijoita. Neljänteen Hellraiseriin mennessä hänestä on tullut jonkinlainen korkea-arvoisempi demoni Helvetin hierarkiassa. Pinheadin tehtävä seitsemännessä elokuvassa on vaikea ymmärtää kuuden aiemman elokuvan antamien tietojen pohjalta, siksi jotkut Hellraiser fanit pitävätkin vain kolmea ensimmäistä elokuvaa merkittävinä.