google/wiki40b huggingface dataset:
Tikkipokeri

Tikkipokeri eli tikkipokka on 2–4 hengen korttipeli. Nimen mukaisesti tikkipokassa yhdistyy kaksi korttipeliä, tikki ja pokeri.

Pelin kulku

Jokaiselle pelaajalle jaetaan 10 korttia. Näistä korteista kukin pelaaja valitsee itselleen kaksi viiden kortin kättä, toisen tikkiin ja toisen pokeriin. Jos pelaajalla ei ole kädessään yhtäkään ässää tai kuvakorttia, saa hän ottaa uudet 10 korttia. Pokerikäsi asetetaan sivuun ja ensiksi pelataan tikki. Tikki pelataan perinteisillä tikin säännöillä, eli noudatetaan maapakkoa ja viimeisen tikin voittaja ansaitsee pisteen. Tämän jälkeen katsotaan pokerikädet ja pokerin voittaja saa myös yhden pisteen. Mikäli sama pelaaja voittaa kierroksen molemmat pelit, saa hän lisäpisteen. Pelin voittaa pelaaja, joka saa ensimmäisenä tasan 12 pistettä. Kuitenkin jos pelaaja menee yli 12 pisteen, putoaa hän seitsemään pisteeseen.
On olemassa myös toinen pelitapa tikkipokkaan. Pelaajille jaetaan 5 korttia käteen. Ensimmäisenä kortin lyö pöytään se joka on jakajaa ennen. Sen jälkeen peli on kuin normaalia tikkiä mutta se joka voittaa tikin saa 2 pistettä. Tikin jälkeen katsotaan kortit samanlailla kun pokerissa. alle 10 pareista saa 1 pisteen, kolmosista 2 ja nelosista voittaa pelin. peli pelataan 15. Yli 10 ja 10 pareista saa 2 pistettä ja kolmosista 3. Väristä saa 5, suorasta 8, täyskädestä 5, värisuorasta 10. Pokeri tyyliset pisteet saa se pelaaja jolla on parhaat kortit. Mutta jos tikki menee tasan? Silloin 2 pistettä jaetaan tasan mutta jos voittajia on kolme niin jokainen saa 1 pisteen. Pelissä silti voi huijata eli voitte vaihtaa kaverin kanssa kortteja pimeästi mutta jos tämä huomataan teidät poistetaan pelistä.

Lisä- ja miinuspisteet

Tietyillä käsillä pelaaja voi saada lisä- tai miinuspisteitä.
Kakkoslopetus: Mikäli pelaaja voittaa tikin lyömällä viimeisenä korttinaan kakkosen, saa hän siitä yhden lisäpisteen.
Kolmoslopetus: Lisäpisteen voi myös ansaita ottamalla kiinni tikissä toisen pelaajan kakkoslopetusyrityksen saman maan kolmosella ja voittamalla kyseisen kierroksen.
Janarisuora: Janarisuora on suora, jonka korkein kortti on 10 tai pienempi. Voittamalla pokerin janarisuoralla, pelaaja ansaitsee lisäpisteen. Jos janarisuoralla ei kuitenkaan voita pokeria, sakotetaan pelaajaa tästä yhdellä miinuspisteellä.
U-10-bonus: Jos pelaaja voittaa sekä tikin että pokerin kädellä, joka ei sisällä yhtään ässää tai kuvakorttia, hän saavuttaa vielä yhden lisäpisteen. (Kuten tästä huomaamme, aina ei kannata vaihtaa kortteja, vaikka se olisi mahdollista)
Yhdellä kierroksella pelaaja voi siis saavuttaa yhteensä peräti kuusi pistettä. Tämä onnistuu esimerkiksi yhdistelmällä "kakkoslopetus - janarisuora - U-10-bonus".
Tie 88 (Viro)

Kantatie 88 kulkee Koillis-Virossa Rakverestä Tudun ja Tudulinnan kautta Peipsijärven pohjoisrannalle Alutagusen kunnan Rannapungerjan kylään valtatielle 3.

Tien kulku

Kantatie 88 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Tyros

Kaupungin perustaminen

Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä 1500-luvulla eaa. Herodotoksen mukaan kaupunki perustettiin noin vuoden 2750 eaa. tienoilla, ja varhaisimmat monumentit ovat vuoden 1300 eaa. ajoilta. Sankhuniathon, Eusebiuksen kirjallinen teoksen sanotaan osoitetun "Berytuksen Abilaluksen kuninkaalle". Mahdollisesti Abibaal oli siis Tyroksen kuningas. Eusebios Kesarealainen mainitsee teoksessa Sankhuniathon, että Tyros oli Hypsuraniuksen ensimmäinen valtaus. Amarna-kirjeissä vuodelta 1350 eaa. Tyros on mainittu kirjeessä, jossa kaupungin johtomies Abi-Milku kirjoittaa faarao Akhenatenille.

Varhainen historia

Antiikin maailman kauppa oli keskittynyt Tyroksen kauppakaupunkiin. Tyroslaiset kauppiaat olivat ensimmäiset jotka pystyvät navigoimaan Välimeren vesillä. He perustivat siirtokuntia muun muassa Aigeianmeren saarille, Kreikkaan, Afrikan pohjoisrannikolle, Karthagoon ja muihin paikkoihin Sisiliassa, Korsikassa, Espanjassa Tartessosiin, ja Herakleen pylväitten luona Cadizissa". Kuningas Daavidin ajalla n. 1000 eaa. ystävyysliitto tuli voimaan Juudeaan, Israelin  ja Tyroksen kuninkaan Hiram I:n välillä.
Tyros oli usein Egyptin hyökkäyksen kohde. Salmanassar V, hyökkäsi Foinikiaa vastaan viisi vuotta ja Nebukadressar II (586-573eaa) 13 vuotta ilman menestystä, vaikkakin oli tehty kompromissirauha, jossa Tyros joutui maksamaan veroja babylonialaisille. Myöhemmin Tyros joutui Persian hallintaan.
Vuonna 332 eaa., kaupungin valtasi Aleksanteri Suuri, joka rakensi maakannaksen seitsemän kuukauden saarron jälkeen mantereelta saareen.
Vuonna 315 eaa. Aleksanterin kenraali Antigonus aloitti Tyroksen saarron ja valtasi kaupungin vuotta myöhemmin.
Vuonna 126 eaa. Tyros hankki itsenäisyytensä seleukeilta ja säilytti sen vuoteen 64 eaa., jolloin Tyros joutui Rooman valtakunnan vallan alle.
Tyros on mainittu useita kertoja Raamatussa sekä vanhassa että uudessa testamentissa

Myöhempi historia

Ensimmäisen, vuonna 1111 järjestetyn epäonnistuneen saarron jälkeen ristiretkeläiset valtasivat Tyroksen vuonna 1128, jolloin siitä tuli yksi tärkeimmistä kaupungeista Jerusalemin kuningaskunnassa. Vuonna 1291 Mamelukien valtakuntaa seurasivat ottomaanit, jotka hallitsivat Tyrosta vuoteen 1920 asti.

Nykyaika

Tyros vahingoittui pahoin 1978 operaatio Litanissa ja 1982 Libanonin sodassa Israelin ja PLO:n välillä. PLO on käyttänyt Tyrosta tukikohtana, ja Israel melkein tuhosi sen tykistöllä. Vuonna 2006 Hizbollah käytti Tyrosta tukikohtana rakettihyökkäyksille Israelia vastaan.
Sisteri

Sisteri, cittern eli sisterni (engl. cittern, myös citharen, cithren, cittharn; saks. Cister, Cither, Cythar, Halszither, Zister, Zitter; ransk. cistre; it. cetara, cetera, cetra; esp. citara, cithara, citola) on 18:lla tai 19:llä kiinteällä metallista tai luusta tehdyllä otenauhalla varustettu metallikielinen näppäilysoitin, jonka kielisilta on liikuteltavissa. Sisterin edestäpäin katsottuna päärynää muistuttava runko on matala ja pohja tasainen tai vain hieman kupera. Soittimen kielten määrä on vaihdellut rakentajasta ja rakennuspaikasta riippuen: ranskalaiset sisterit olivat usein nelikuoroisia (kieliä kahdeksan), italialaiset kuusikuoroisia (kieliä 12), englantilaiset ja saksalaiset viisikuoroisia (kieliä kymmenen). Bassokokoisen sisterin eli ceteronen (saks. gross Cither, gross Zittern; ransk. cisteron; it. ceterone, citara tiorbata) kielten määrä on enimmillään 28.
Sisteri oli suosionsa huipulla 1500–1600-luvuilla. Renessanssiaikana soittimen katsottin periytyvän antiikin kitharasta (κιθάρα), vaikka edeltäjäksi on pikemmin osoitettava keskiaikainen citole.
Sisterin 1600- ja 1700-luvulla syntyneitä paikallisia erityismuotoja ovat mm. kellositra, englanninkitara ja portugalinkitara. Saksalaisella kielialueella sisteri koki uuden tulemisensa 1900-luvun vaihteessa, jolloin kehitettiin Thüringenin metsäsitra (saks. Lutherzither, Thüringer Waldzither, Waldzither, Wartburglaute), joka oli suosittu varsinkin Wandervogel-liikkeen parissa.
Sango

Historia

Sango oli alun perin ubangilaisiin kieliin perustuva yksinkertainen välikieli, jota käytettiin heimojen välisen kaupankäynnin yhteydessä. Vasta Keski-Afrikan pääkaupungin, Banguin, nopea kasvu 1960-luvulta lähtien loi ensimmäisen sangoa äidinkielenä puhuvan sukupolven, kun kieli muuttui siirtolaisvanhempien markkinakielestä kaupunkilaislasten arkikieleksi. Ensin se johti kielen kehittymiseen erityisesti sanaston kasvamisen osalta. Toiseksi sango sai pääkaupungin kielenä lisää arvovaltaa ja siitä tehtiin Keski-Afrikan kansallinen kieli 1964 ja virallinen kieli 1991.

Kirjoitusjärjestelmä

Sangossa on seitsemän vokaalia: a, e, ɛ, i, o, ɔ, u. Niistä viisi (i, a, ɛ, ɔ, u) voi ääntyä myös nenän kautta. Virallisessa oikeinkirjoituksessa e ja ɛ kirjoitetaan e:nä sekä o ja ɔ kirjoitetaan o:na. Niinpä nenävokaalit kirjoitetaan in, en, an, on, un.
Vokaaleilla voi olla jokin kolmesta äänenkorkeudesta, jotka vaikuttavat sanan merkitykseen. Kirjoituksessa matalaa korkeutta ei merkitä (e), keskikorkeus merkitään yläpisteillä (ë) ja korkea äänenkorkeus väkäsellä (ê). Siten do-re-mi kirjoitettaisiin do-rë-mî.
Sangon konsonantit ovat: p, b, t, d, k, g, kp, gb, mb, mv, nd, ng, ngb, nz, f, v, s, z, h, l, r, y, w. Ääntämyksestä on huomattava, että ng ääntyy [ŋg] ja ngb ääntyy [ŋb].
Lewis Williamson

Lewis Williamson (s. 11. marraskuuta 1989 Dundee, Skotlanti, Iso-Britannia) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura

Hän aloitti uransa karting-sarjoissa kahdeksanvuotiaana voittaen British Open-, British Grand Prix Super Kart-, The Scottish Open- ja 125 ICC -tittelit vuoteen 2008 mennessä. 
Vuonna 2008 Williamson siirtyi Britannian Formula Renault -sarjaan. Hän sijoittui kuudenneksi talvisarjassa ja neljänneksi Portugalin Formula Renault -talvisarjassa. Hän ajoi myös muutaman kilpailun Formula Jedi -sarjassa. Vuonna 2009 Williamson sijoittui kymmenenneksi Britannian Formula Renault -sarjassa. Samana vuonna hän sai British Racing Driver's Clubin Rising Star -palkinnon. Hän jatkoi sarjassa seuraavana vuonna sijoittuen sarjan toiseksi. Palkinnoksi Williamson sai McLaren Autosport Awardin ja mahdollisuuden testata McLarenin F1-autoa. Vuonna 2011 Williamson kilpaili World Series by Renault -sarjassa neljä kilpailua saavuttamatta pisteitä. Hän kilpaili myös GP3-sarjassa Arden-tallissa. Hän starttasi paalupaikalta Valencian kilpailuun, jossa hän sijoittui toiseksi. Sprinttikilpailussa hän ajoi kuudenneksi. Hän voitti yhden kilpailun Silverstonen sprinttikilpailussa ja sijoittui sarjan kahdeksanneksi.
Vuonna 2012 Williamson kilpaili jälleen World Series by Renault -sarjassa. Hän ajoi viisi kilpailua, kunnes hänet korvattiin António Félix da Costalla. Myöhemmin Williamson teki paluun GP3-sarjaan siirtyen Status GP -talliin. Hän keräsi 11 pistettä sijoittuen sarjan 17:ksi. Vuonna 2013 Williamson jatkoi GP3:ssa uudessa Bamboo Engineering -tallissa. Hän saavutti yhden kolmossijan ja 44 pistettä sijoittuen sarjan 11:ksi.
Haarautuvan rakkauden talo

Tarina

Haarautuvan rakkauden talo kertoo sivistyneeksi tarkoitetusta avioerosta. Juhanin (Björkman) ja Tuulan (Knihtilä) avioliitto natisee liitoksissaan. He kuitenkin sopivat asuvansa saman katon alla, kunnes meren rannalla Kuusisaaressa sijaitseva suuri talo saadaan myytyä. Laskut maksetaan puoliksi, vaikka yksityisellä sektorilla yritysvalmentajana työskentelevä nainen ansaitseekin paremmin kuin julkisella puolella perheterapeuttina toimiva mies.
Miehen paras ystävä, naisiin menevä gynekologi houkuttelee tämän ulos elvyttämään seuraelämää. Seurauksena aviomies rikkoo paria sitoviksi tarkoitettuja sääntöjä tuomalla ravintolasta kotiin naisen yhdeksi yöksi. Kostoksi aviovaimo alkaa lämmitellä aiempaa syrjähyppysuhdettaan, komeaa lentotaksikuskia, joka laskeutuu pariskunnan talon rantaan vesitasollaan.
Rikosjuonteen elokuvaan tuo virolainen ilotyttö (Easteden) ja tätä jäljittävä mafioso (Outinen).

Tuotanto

Elokuvan lopullista leikkausasua muokattiin rajusti vielä lehdistönäytösten välissä.

Vastaanotto

Nyt-liitteen Veli-Pekka Lehtonen arvioi elokuvan muotopuoleksi; hilpeäksi farssiksi se on liian vakavamielinen ja erodraamaksi taas liian kevyt. Elina Knihtilän ja Hannu-Pekka Björkmanin kohtauksissa on hänestä elämää, sähinää ja oikean yhteenoton tuntu. Käsikirjoituksen vitseistä osa hukkuu epätarkkaan ohjaukseen ja näyttelijäntyöhön.
Pyhäjoen lukio

Pyhäjoen lukio on Pyhäjoella toimiva lukio. Se on aloittanut toimintansa elokuussa 1987. Pyhäjoen lukion rehtorina toimi pitkään Pekka Viitanen. Nykyisin rehtorin tehtäviä hoitaa Tauno Rajaniemi. Aluksi lukio toimi rivitalorakennuksessa, mutta syksyllä 1999 lukio muutti uuteen koulurakennukseen. Lukiossa opiskelee noin sata opiskelijaa, jotka ovat kotoisin pääosin Pyhäjoelta.
Isabel Sanford

Eloise Gwendolyn Sanford eli Isabel Sanford (29. elokuuta 1917 – 9. heinäkuuta 2004) oli afroamerikkalainen näyttelijä, jolla oli rooleja muun muassa sarjoissa Perhe on pahin ja The Jeffersons. Hän vieraili lisäksi esimerkiksi Simpsoneissa.
Sanford syntyi New Yorkissa ja voitti vuonna 1981 Emmy-palkinnon. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1967 Oscar-palkitussa Arvaa kuka tulee päivälliselle -elokuvassa. 
Isabel Sanfordilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Matti Geschonneck

Matti Geschonneck (s. 8. toukokuuta 1952 Potsdam, Brandenburg, Itä-Saksa) on saksalainen ohjaaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Duell in der Nacht (2007), Silberhochzeit (2006), Die Nachrichten (2005), Mord am Meer (2005), Die Mutter (2002), Jenseits der Liebe (2001), Ganz unten, ganz oben (1999), Der Rosenmörder (1998), Reise in die Nacht (1998), Angst hat eine kalte Hand (1996) ja televisiosarja Stolberg, jota Geschonneck on ohjannut vuodesta 2006. Hän opiskeli Eisenstein-insitituutissa Moskovassa.
Geschonneck elää yhdessä Eva-Marie Hagenin kanssa.
Lamberto Leoni

Lamberto Leoni (s. 24. toukokuuta 1953 Argenta) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui viiteen Formula 1 -osakilpailuun kausilla 1977–1978. Hän pääsi mukaan kilpailuun vain Argentiinan GP:ssä 1978, jossa hän keskeytti. Hän ei saavuttanut pisteitä.
Leoni kilpaili myös Formula 3- ja Formula 2 -sarjoissa. Hän siirtyi myöhemmin Formula 3000 -luokkaan, missä hän kilpaili omalla First Racing -autollaan vuonna 1987. Tiimi yritti myöhemmin mukaan F1-sarjaan huonolla menestyksellä Marco Apicellan voimin.
Krymtšakit

Krymtšakit (krymtšakiksi кърымчах qrımçax tai кърымчахлар qrımçaxlar) eli kriminjuutalaiset ovat Krimin niemimaalta kotoisin oleva juutalaisryhmä. Heidän perinteinen kielensä on krimintataaria lähellä oleva krymtšakin kieli. Nimitystä krymtšakki ryhdyttiin käyttämään 1800-luvulla erotukseksi karaiimeista ja Krimille muuttaneista aškenasijuutalaisista.
Vuonna 1989 krymtšakkeja oli Neuvostoliitossa 1 448 henkeä. Ukrainassa oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 408 krymtšakkia ja Venäjällä vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 157.
1300–1500-luvuilla Krimin juutalaisten keskuksena toimi Kaffa eli nykyinen Feodosijan kaupunki. 1700-luvun lopulla keskukseksi tuli Karasubazar eli nykyinen Belogorsk. 1800-luvulla krymtšakit muodostivat pienen köyhän yhdyskunnan, jonka jäsenet harjoittivat käsityöammatteja, maanviljelystä ja kauppaa. Vuoden 1897 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3 345 krymtšakkia, mutta vuonna 1912 heitä arvioitiin olleen jo 7 500 henkeä. Myöhemmin luku väheni Venäjän sisällissodan, nälänhädän ja Palestiinaan muuton seurauksena. Vuonna 1926 krimtšakkeja oli Neuvostoliitossa 6 383 henkeä, joista pääosa asui Krimillä, osa Novorossijskissa ja Suhumissa. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset tuhosivat valtaosan kansasta. Vuonna 1948 Krimillä oli enää 700–750 krymtšakkia ja koko maassa noin 1 400–1 500.
Krymtšakeilla on rikas kansanperinne. Kirjakielinään he ovat käyttäneet krymtšakin lisäksi jiddišiä, hepreaa ja venäjää.
Glorfindel

Juoni

Glorfindel kuitenkin palaa Kolmannella ajalla Fornostin taistelun lopussa ja myöhemmin Elrond Puolhaltia lähettää hänet Frodon oppaaksi Rivendelliin. On hyvin epätavallista, mutta ei mahdotonta, että haltia palaa Mandosin saleista takaisin Ardaan, mutta Glorfindelille näin kävi. Tolkien kertoi itse, että Glorfindel palasi valarin käskystä ilmeisesti istarin kanssa Keski-Maahan. Glorfindel oli se, joka ennusti Angmarin Noitakuninkaasta että: ”Miehen kädestä hän ei tule kuolemaan”. Tämä ennustus toteutui kun Éowyn, nainen, tappoi Noitakuninkaan Pelennorin kenttien taistelussa. Peter Jacksonin elokuvassa Arwen korvaa Glorfindelin Frodon auttajana. Ralph Bakshin animaatioversiossa Glorfindel kirjoitettiin myös ulos, tällä kertaa hänet korvasi Legolas.
Anfield

The Kop

Perinteisesti uskollisimmat ja äänekkäimmät Liverpoolin kannattajat seuraavat otteluita Kop-päätykatsomosta. ”Spion Kop” on etenkin Britanniassa melko yleinen nimitys katsomonosille, jotka ovat rakenteeltaan jyrkkiä. Nimi perustuu siihen, että ne muistuttavat Ladysmithissä Etelä-Afrikassa sijaitsevasta kukkulasta, jonka laella käytiin toisen buurisodan aikana Spion Kopin taistelu. Anfieldin päätykatsomo lienee ensimmäinen, jolle kyseinen nimitys annettiin virallisesti (1928).
Litteäselkäkilpikonna

Koko ja ulkonäkö

Litteäselkäkilpikonna on saanut nimensä litteästä kilvestä, joka on väritykseltään oliivinvihreä. Kilpi on sileä ja ohut, mistä johtuen se vahingoittuu helposti. Sen päällä on keratiinikerros, joka suojaa kilpeä ja räpylöitä, mutta ne ovat siitä huolimatta hyvin herkät. Selkäkilven reunat ovat ylöspäin kääntyneet. Kilpi on muodoltaan soikea ja sen alapuoli on vaaleankeltainen. Kilven pituus on 102–125 senttimetriä ja koko kilpikonnan paino on noin 70 kilogrammaa. Naaraat ovat koiraita kookkaampia, mutta koiraiden häntä on pidempi. Pää on pyöreä ja on yleensä kilven tapaan oliivinvihreä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Litteäselkäkilpikonnan levinneisyysalue on paljon suppeampi kuin muilla merikilpikonnilla. Sitä tavataan vain Australian pohjoisosien ja sen lähiympäristön trooppisista vesistä. Niitä liikkuu myös Uuden-Guinean vesillä. Litteäselkäkilpikonnan elinympäristöä ovat sameat ja matalat rannikkovedet, joissa on pehmeä pohja. Niitä elää myös lahdissa lähellä rannikkoa. Litteäselkäkilpikonnat karttavat koralliriuttoja heikon ruumiinrakenteensa vuoksi.

Elintavat

Litteäselkäkilpikonnan elintavat ovat vielä osittain hämärän peitossa. Niiden tiedetään nukkuvan kivien suojissa veden alla, jossa ne voivat olla jopa tunteja ennen kuin niiden tarvitsee käydä pinnalla haukkaamassa happea. Jos kilpikonnat ovat stressaantuneita tai hereillä, ne eivät voi pidättää hengitystä yhtä pitkään kuin muulloin. Litteän kilpensä ja melamaisten eviensä ansiosta litteäselkäkilpikonnat voivat uida jopa 24 kilometrin tuntivauhtia. Litteäselkäkilpikonnien kommunikoinnista ei tiedetä juuri mitään. Ne ovat muiden kilpikonnien tapaan pitkäikäisiä ja voivat elää jopa satavuotiaiksi. Litteäselkäkilpikonnan ravintoa ovat merimakkarat, nilviäiset, meduusat, kalmarit ja katkaravut. Ne syövät kasviravintoa harvoin tai eivät ollenkaan. Kilpikonnat itse ovat suurten haiden, miekkavalaiden ja suistokrokotiilien ravintoa.

Lisääntyminen

Naaraat nousevat munimaan Australian rannoille useimmiten marras-joulukuussa, mutta satunnaisesti ympäri vuoden eri lisääntymisrannoilla. Ne käyvät munimassa useita kertoja lisääntymiskauden aikana. Munia on kerralla noin 50. Munat hautuvat 47–58 päivää, minkä jälkeen poikaset kaivautuvat hiekasta ja kiiruhtavat veteen turvaan maapedoilta. Vastakuoriutuneilla poikasilla on oliivinvihreä kilpi, mutta suomut ovat mustat. Kilven pituus on vain noin 6 senttiä ja paino 43 grammaa. Lisääntymiskykyisiksi ne tulevat arviolta 10-vuotiaina. Litteäselkäkilpikonnien, kuten muidenkin merikilpikonnien, varhaisvuosien elinvaiheet tunnetaan huonosti.
Joensuun yliopiston ylioppilaskunta

Joensuun yliopiston ylioppilaskunta (JoYY) perustettiin 1. lokakuuta 1969 ja sen toiminta loppui Itä-Suomen yliopiston perustamisen yhteydessä vuoden 2010 alussa. Sen jäseniä olivat automaattisesti kaikki Joensuun yliopistossa perustutkintoa suorittavat opiskelijat, sekä vapaaehtoisesti jatko-opiskelijat ja ulkomaalaiset vaihto-opiskelijat. JoYY julkaisi yhdessä Kuopion yliopiston ylioppilaskunnan kanssa Itä-Suomen ylioppilaslehteä Uljasta, jonka päätoimittaja oli Veera Järvenpää (2009–2010).
Ylioppilaskunnan ylintä toimivaltaa käytti edustajisto, joka valittiin kahden vuoden välein. Edustajistoon kuului 31 jäsentä. Toimeenpanovaltaa käytti hallitus. Ylioppilaskunnassa työskenteli kahdeksan henkilöä. Ylioppilaskunnan pääsihteeri oli Pekka Koivaara (2009–2010). Ylioppilaskunnan puheenjohtajana toimi Sanna Hämäläinen (2008-2010) ja hallituksen puheenjohtajana Perttu Koistinen (8.4.2009-2010).
JoYY:n tavoitteena oli edistää jäsentensä hyvinvointia yliopistolain velvoittamalla tavalla. JoYY oli Suomen ylioppilaskuntien liiton (SYL:n) jäsen. Entisen JoYY:n toimipaikka sijaitsee Suvantokadulla, josta tilat hankittiin 2008. Aikaisemmin JoYY:n toimitilat olivat Pielisjoen linnassa (1972–1984) ja Opiskelija-asuntoyhtiö Joensuun Ellin omistamassa Joensuun ylioppilastalossa Niskakadulla (1985–2008).
Joensuun yliopiston ylioppilaskunta lakkautettiin Kuopion yliopiston ylioppilaskunnan (KYY) ja emoyliopistojensa tavoin vuoden 2010 alussa, kun uusi Itä-Suomen yliopisto ja Itä-Suomen yliopiston ylioppilaskunta (ISYY) aloittivat virallisesti.

Savonlinnan ylioppilaskunta

Savonlinnan ylioppilaskunta oli Joensuun yliopiston ylioppilaskunnan Savonlinnan alaosasto; se on rekisteröity yhdistys.

Joensuun ylioppilastalo

Ylioppilastalo valmistui vuonna 1985 Niskakadun ja Koulukadun kulmaan. Kyse on Joensuun Ellin talosta, josta JoYY varasi 300 neliömetriä toimistoiksi ja kirjakahvila Lyyralle ja studioteatteri Montulle. JoYY:sta tuli Ellin vuokralainen 1992. Vuonna 1996 talo remontoitiin. Kerubin kuppila avautui Lyyran paikalle 2003. Ylioppilaskunta muutti talosta 2008 ostettuaan omat tilat Suvantokadulta. Ylioppilastalon seinässä on Teppo Laurinollin reliefiteos.
John Akar

Elämä

Akar syntyi pienessä Rotifunkin kaupungissa Moyamban piirikunnassa, Eteläisessä maakunnassa. Hänen äitinsä kuului sherbrojen etniseen ryhmään ja hänen isänsä oli libanonilainen. Akar kävi E.U.B:n peruskoulua Rotifunkissa, josta hän jatkoi Freetownin Albert Academyyn. Valmistuessaan toisen asteen koulutuksesta Akar muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan radioalaa sekä televisioalaa.
Balladi Cable Hoguesta

Juoni

Erakko Cable Hogue (Robards) löytää erämaastaan vettä ja perustaa lähteelle postivaunujen levähdyspisteen. Paikalle ilmestyy huijarisaarnaaja ja naistenmies (David Warner), joka epäilee Hoguen hankkeen laillisuutta. Hogue matkustaa kaupunkiin rekisteröimään lähteen valtauksensa ja tapaa saluunassa ihanan naisen, Hindyn (Stevens) ja asettuu tämän kanssa asumaan lähteen ääreen. Aika on kuitenkin muuttumassa: auto ajaa pysähtymättä ohi, tarvitsematta vesitaukoa.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1983 sen olevan Peckinpah’n kaunein lännenelokuva, joka yhdistää modernia kuvakieltä vahvaan lajityypin perinteen tuntemukseen: ”Herkän, ilmavan ja eloisan westernin sytytyslankoina toimivat autenttinen ympäristökuvaus, vapauttava huumori ja tasa-arvoinen ihmiskäsitys.”
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Trakooma

Trakooma eli vanhalta nimeltään silmäpasko on tarttuva side- ja sarveiskalvon tulehdus, jonka aiheuttaa Chlamydia trachomatis -bakteerin eräät tyypit. Trakooma aiheuttaa sarveiskalvon sameutumista ja hoitamattomana sokeutumista. Trakooma on yksi maailman yleisimmistä sokeutumisen syistä. Suomessa tautia ei enää esiinny. Nykyään trakoomaa hoidetaan antibiooteilla.

Trakooman historiaa

Trakooma on yksi ihmiskunnan historian vanhimmista tunnetuista tarttumataudeista : se on mainittu muinaisen Egyptin ja Kiinan teksteissä. Euroopassa tauti tuli tunnetuksi vasta Napoleonin sotien aikana, kun kymmenet tuhannet brittiläiset ja ranskalaiset sotilaat palasivat koteihinsa sairastuneina trakoomaan taisteltuaan Egyptissä. 
Trakooma rehotti 1800-luvun Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, jossa tosin Yhdysvallat kielsi maahanpääsyn trakoomaa sairastavilta. Australiaan trakooma saapui eurooppalaisten siirtokuntalaisten mukana. Siitä ei ole tietoa, esiintyikö trakoomaa Australiassa ennen eurooppalaisten saapumista, mutta vaikuttaa epätodennäköiseltä, että joukko nomadimetsästäjä-keräilijöitä olisi onnistunut pitämään yllä niin hyvää hygieniaa, ettei tautia olisi lainkaan esiintynyt.

Hoito

WHO on kehittänyt neljän vaiheen SAFE-strategian trakooman hoitamiseksi ja ehkäisemiseksi :
1) S: Leikkaus (surgery) korjaa sairauden loppuvaiheessa esiintyvän, sokeutta aiheuttavan vaiheen, jossa sisäänpäin kääntyneet silmäripset hankaavat sarveiskalvoa.
2) A: Antibiootit (atsiromysiini, Zithromax©), joilla hoidetaan aktiivista tulehdusta.
3) F: Kasvojen puhtaus (facial cleanliness) lisää henkilöhygieniaa ja rajoittaa siten sairauden leviämistä.
4) E: Ympäristön muutos (environmental change) parantaa veden ja viemäröinnin saantia.