google/wiki40b huggingface dataset:
Tripoljen kulttuuri

Tripoljen kulttuuri (myös Cucutenin kulttuuri) oli kivikautinen kulttuuri Itä-Euroopassa. Se on nimetty romanialaisen Cucutenin ja ukrainalaisen Trypillian kaupunkien mukaan, koska niistä tehtiin kulttuuriin liittyvät ensimmäiset arkeologiset löydöt. Löydöt on ajoitettu ajalle 5000-3000 eaa. Kulttuurin aikana perustettiin suuria asutuskeskuksia, jotka sijaitsivat nykyisten Romanian, Ukrainan ja Moldovan alueella. Kaikki asutuskeskukset poltettiin tarkoituksella ja yksi selitys voi olla, että kansa saattoi pitää maailmaa syklisenä: noin 60-80 vuoden välein kokonaisia kaupunkeja uhrattiin ja sitten siirryttiin uuteen paikkaan.
Veriyskä

Veriyskä on yskää, jonka mukana keuhkoista nousee veristä limaa tai harvemmin pelkkää verta.
Veriyskä voi olla oire erilaisista sairauksista. Nuorilla veriyskän taustalla on yleensä jokin tulehdustauti. Ikäihmisillä tyypillisiä veriyskän aiheuttajia ovat myös krooninen keuhkoputkentulehdus, tuberkuloosi tai keuhkosyöpä.
Veriyskää potevalta potilaalta otetaan keuhkokuva, vaikka se ei aina osoita mahdollista tuberkuloosia tai kasvainta. Useimmiten veriyskä paranee itsestään.
Veriyskää hoidetaan tapauskohtaisesti sen mukaan, mikä tekijä oireen laukaisi.
Kiina-alkaloidit

Kiina-alkaloidit ovat alkaloideja, joita esiintyy kiinapuiden (Cinchona) suvun kasvien lehdissä, kuoressa ja juurissa. Kiina-alkaloideihin kuuluvia yhdisteitä on eristetty noin 150. Kiina-alkaloideja on lajista riippuen kuoressa 5–15 massaprosenttia ja tavanomaisimmat ryhmän alkaloideista ovat kiniini, kinidiini, kinkoniini ja kinkonidiini. Kiina-alkaloideja ja niiden johdannaisia käytetään lääketieteessä malarialääkkeinä ja orgaanisissa synteeseissä.

Kinoliinityypin kiina-alkaloidit

Suurin osa kiinapuiden kuoressa ja juurissa esiintyvistä alkaloideista ovat kinoliinityypin alkaloideja, joiden rakenne koostuu kinoliinirenkaasta, jota yhdistää kinuklidiinirenkaaseen metyleenialkoholiryhmä. Kinuklidiinirenkaaseen on usein myös liittynyt vinyyliryhmä. Näitä ovat muun muassa kiniini, kinidiini, kinkoniini ja kinkonidiini. Näiden lisäksi tunnetaan myös niiden dihydrojohdannaisia, joissa on vinyyliryhmän sijasta etyyliryhmä, kupreiineja, joissa alkoholiryhmän tilalla on eetteriryhmä, toisiintumisilla muodostuneita kinotoksiinityypin kiina-alkaloideja, joissa on kinuklidiinirenkaan sijasta piperidiinirengas esimerkiksi kinisiinit ja kinisinolit, sekä johdannaisia, joissa hydroksyyliryhmä on hapettunut karbonyyliryhmäksi esimerkiksi kininoni, kinidinoni, kinkoninoni ja kinkonidoni. Kinoliinityypin kiina-alkaloideissa on kaksi emäksistä typpiatomia, jotka pystyvät vastaanottamaan protonin.

Indolityypin kiina-alkaloidit

Indolityypin kiina-alkaloideissa on kinoliinirenkaan sijasta indolirengas ja niitä esiintyy erityisesti kiinapuiden lehdissä. Niitä ovat muun muassa kinkonamiini, kinkofylliini, kinkofyllamiini ja isokinkofyllamiini sekä näiden johdannaiset. Monet indolityypin kiina-alkaloidit ovat kinoliinityypin alkaloidien biosynteesin esiasteita.

Biologinen aktiivisuus

Monella kiina-alkaloideilla on malarialoisioita tappavia ominaisuuksia ja potenteita kiniiniä käytetään edelleen malarialääkkeenä. Kinidiiniä käytetään sydämen rytmihäiriöiden hoitoon. Monilla ryhmän alkaloideista on myös antibakteerisia ja antiameebisia ominaisuuksia.
Alenka Gotar

Alenka Gotar (s. 1977) on slovenialainen sopraano. 
Gotarilla on klassinen koulutus, ja hänellä on ollut useita rooleja muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin ja Antonín Dvořákin oopperateoksissa. Laulajanuran ohella hän toimii musiikinopettajana.
Gotar edusti Sloveniaa vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Helsingissä kappaleella ”Cvet z juga” sijoittuen finaalissa viidenneksitoista.
Aune Mänttäri

Aune Mänttäri (o.s. Partanen, s. 23. heinäkuuta 1936 Kontiolahti) on kauppapuutarhuri ja entinen kansanedustaja. Mänttäri toimi Suomen Maaseudun Puolueen (1972) ja Suomen Kansan Yhtenäisyyden puolueen (1972–1975) eduskuntaryhmissä. Hän on työskennellyt kukkakauppiaana Joensuussa (1964–1998) sekä puutarhaviljelijänä Kontiolahdella (1962–1992) ja Vehkalahdella, nykyisessä Haminassa (1998–).
Vuoden 1991 eduskuntavaaleissa Mänttäri oli Naisten puolueen ehdokas. Eduskuntavaaleissa 1995, kunnallisvaaleissa 2008 ja eurovaaleissa 2009 hän on esiintynyt Itsenäisyyspuolueen listalla.
Federico Villagra

Pienet luokat

Villagra aloitti uransa rallin parissa vuonna 1998 Argentiinan rallissa, jossa hän keskeytti. Villagra voitti Group N4 -luokan mestaruuden neljästi vuosina 2001-2004 ja Group N -luokan kilpailut Argentiinassa vuosina 2006 ja 2007.

WRC

Vuonna 2007 Villagra perusti yksityisen tallin Rallin MM-sarjaan Munchi's Ford nimellä käyttäen Ford Focus WRC-kalustoa. Hän ajoi kauden aikana pisteille Japanin rallissa ollen seitsemäs saavuttaen kaksi pistettä. Hän jatkoi tallin kuljettajana vuosina 2008-09 ajaen kahdesti neljänneksi. Vuonna 2010 Villagra saavutti kauden aikana uudistuneen pistejärjestelmän ansiosta 36 pistettä sijoittuen MM-sarjan yhdeksänneksi päihittäen mm. Citroenin junioritallissa ajaneen Kimi Räikkösen.

IRC

Villagra ajoi myös IRC -sarjassa ja Argentiinan rallissa, jossa sijoittui kuudenneksi. Villagran viimeiseksi ajoksi jäi pitkäksi aikaa MM-ralli Espanjassa 2011, kunnes hän palasi vuonna 2015 ajamaan kotikisassaan Argentiinassa. Rallin MM-sarjassa hän on saavuttanut 83 pistettä.
Laulu

Laulumusiikin historia

Laulu on todennäköisesti ollut olemassa niin kauan kuin musiikkikin, esihistoriallisista ajoista lähtien. Se tunnetaan kaikissa kulttuureissa, ja sen synty on ilmeisesti yhtä väistämätön tapahtuma kuin puhekielenkin kehitys. Länsimaisessa musiikissa laulu oli merkittävin osa musiikkiesityksiä keskiajalta renessanssiin, jonka jälkeen soitinten kehitys johti instrumentaalisuuden nousuun vähintään yhtä merkitykselliseksi sävelten tuottamisen tavaksi.
Keskiajalla laulumusiikki oli aluksi monofonista (yksiäänistä) ja usein kiinteässä yhteydessä uskonnollisiin toimituksiin kirkon ollessa vallitsevassa asemassa kulttuurissa. Jo 400–600-luvulla vakiintui Gregoriaaninen laulu, jonka sävelmistö säilyi useiden vuosisatojen ajan lähes muuttumattomana. Koska kirkkomusiikin säveltäjillä ei ollut juuri mahdollisuuksia käyttää luovuuttaan sävelissä, lisäsivät he niihin uudenlaisia sanoja ja tekstiosia, kuten trooppeja ja sekvenssejä. 1200-luvulla alkoi kehittyä myös polyfoninen laulu, jossa gregoriaanisten sävelten pohjalta luodussa melodiassa yksi tai useampi ääni liikkui kontrapunktisesti melodian yläpuolella. Maallisessa musiikissa yksinkertaisia, usein kertosäkeellisiä lauluja esittivät Ranskassa trubaduurit ja truveerit sekä Saksassa minnelaulajat ja myöhemmin mestarilaulajat.
Renessanssin aikana laulumusiikin ääniala laajentui huomattavasti, ja samalla melodiat vuoroin yksinkertaistuivat ja monimutkaistuivat tyylien muuttuessa. Tunnetuimpia ajan laulumusiikin säveltäjiä olivat Giovanni Pierluigi da Palestrina ja Josquin des Prez. 1550–1610-luvuilla Venetsiassa syntyi polykoraalinen musiikkityyli, joka oli aikansa kehittyneintä musiikkia ja levisi vähitellen muuallekin Eurooppaan merkiten samalla barokkiin siirtymistä musiikissa. 1600-luvulla puhdas tai laulun säestämä soitinmusiikki alkoi olla vallitseva tyyli maallisessa musiikissa lukuun ottamatta oopperoita, jotka olivat kehittyneet renessanssin aikana suosituiksi viihdetapahtumiksi ja joita muun muassa Händel ja Alessandro Scarlatti kehittivät edelleen. Kirkkomusiikissa vokaaliteokset, kuten oratoriot, messut, motetit ja kantaatit jatkoivat suosiotaan erityisesti Bachin ja Händelin myötä.
Klassismin suuret säveltäjänimet Haydn, Mozart ja Beethoven sävelsivät myös vokaaliteoksia, joista tunnetuimpia ovat Haydnin oratoriot Luominen ja Vuodenajat, Mozartin oopperat ja Requiem sekä Beethovenin yhdeksännen sinfonian finaaliosa. Taidemusiikissa pelkistä vokaaliosista koostuvat teokset olivat jo hyvin harvinaisia. Romantiikan aikana laulumusiikin merkitys kasvoi monien säveltäjien tuotannossa, erityisesti Franz Schubertin liedeissä, joita hän sävelsi useita satoja. Myös oopperoiden suosio jatkui suurena esimerkiksi Wagnerin ja Verdin myötä. Sitä vastoin suuressa osassa musiikista laulusta oli luovuttu kokonaan.
Kun musiikkiala alkoi teollistua vuoden 1887 jälkeen, ensimmäisten savikiekkojen tullessa myyntiin, myös laulun merkitys tasavertaisena musiikin osana soitinten kanssa korostui. Eri musiikkityyleissä, kuten popmusiikissa ja rockissa, selvänä enemmistönä ovat juuri soitetut kappaleet, joissa laulu johdattelee melodian kulkua.
Santa Cruise

Tuuliajolla 2012

Alus joutui tuuliajolle 27. helmikuuta 2012 Intian valtamerellä ollessaan matkalla Madagaskarilta Seychellien pääkaupunkiin. Aluksen konehuoneessa syttyi tulipalo, joka sammutettiin, mutta sähköt eivät toimineet, joten alus lähetti hätäkutsun. Tapauksen sattuessa aluksella oli runsaat tuhat matkustajaa, ei suomalaisia. 1. maaliskuuta alus saatiin hinattua Mahén satamaan.Aluksen suojana on alueella toimivien merirosvojen varalta yhdeksänhenkinen erikoisryhmä. Costa Allegra on myyty romuksi Aliagaan 6. syyskuuta 2012.
Hino järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 207 ha (hehtaaria) ja se on 2,9 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järvenselkä on muodoltaan kuin suuri taipunut makkara. Saaria on kuusi, joiden yhteinen pinta-ala on 4,7 ha. Pikksaar on 300 metriä pitkä, mutta se on hyvin kapea. Mar'asaar ja Valgõsaar sijaitsevat vierekkäin ja ne ovat yli 200 metriä pitkät. Pidusaar ja Kõosaar sijaitsevat järven itärannan tuntumassa. Pienin saarista on Tsõõriksaar. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 180,0 m meren pinnan yläpuolella. Järveen laskee joitakin lyhyitä ojia ja järven laskuoja on vain 90 metriä pitkä. Se laskee viereiseen Mustjärveen, jolla on laskuojana Siksälä oja, joka laskee Sika silgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 7,5 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys 10,4 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0064 km³ (kuutiokilometriä) eli 6,4 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 11,5 kilometriä. Järven itä-, koillis- ja etelärantojen ympäristössä on peltomaita ja koillisessa sijaitsee teollisuuslaitos.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti oligotrofiseksi järveksi, jolla tarkoitetaan ravinnetasoltaan karua järveä (viroksi oligotroofne tai vähetoiteline, OL). Silloin järven vedessä on vähän ravinteita ja siksi vedessä elävien bakteerien ja levien yhteinen biomassa jää myös pieneksi. Koko ravintoketju, joka on riippuvainen järven perustuotannon tarjonnasta, kärsii ravinnon vähyydestä ja silloin hyönteisten ja kalojen sekä laji- että yksilömäärät jäävät vähäisiksi.
Intercity-Express

ICE-T

ICE 3:n suunnittelun aikaan DB vaati uusia kallistuvakorisia junayksiköitä, jotta perinteisillä radoilla, joita ei voida uudistaa suurnopeusradoiksi, voitaisiin ajaa suurempia nopeuksia. Näihin kallistustekniikka ostettiin FIATilta Pendolino-junista. ICE-TD-nimisiin dieselyksiköihin Siemens kehitti itse kallistustekniikan, mutta niissä on ollut niin paljon teknisiä vikoja, että ne on vedetty pois käytöstä. On myös esitetty epäilyjä, että ne aiheuttaisivat niin paljon käyttökustannuksia, että edes täysi juna ei olisi voitollinen.

Historia

ICEn alkuperä oli konsepti uudesta suurnopeuksisesta maanpäällisestä julkisesta liikenteestä Saksassa, joka kilpailisi Transrapid-yksiraidejärjestelmän kanssa. ICE menestyi ja se otettiin käyttöön koko maassa, mutta myös Transrapidin kehitys on jatkunut.
On väitetty, että ICE menestyi osaksi sen takia, että se pystyy kulkemaan perinteisillä raiteilla (vaikkakaan ei täydellä nopeudella, asemien lähellä jopa S-Bahn-lähijunat menevät niiden ohitse). Vanhojen raiteiden käyttö tarkoittaa myös sitä, että normaalijunien täytyy odottaa myöhässä olevia ICE-junia, joka johtaa myöhästymisten kumuloitumiseen.
ICE teki raidekulkuneuvojen nopeuden maailmanennätyksen 1. toukokuuta 1988, vaikkakin sen on sen jälkeen rikkonut ranskalainen TGV.
Mirja Jämes

Mirja Leena Salminen (o.s. Jämes, s. 13. lokakuuta 1924 Jyväskylä) on entinen suomalainen yleisurheilija.
Jämes karsiutui Lontoon 1948 olympialaisten 80 metrin aitajuoksun alkuerissä. Hän voitti ensimmäisenä suomalaisnaisena akateemisen maailmanmestaruuden, 80 metrin aitajuoksussa vuonna 1947.
Seuratasolla "Mirkku" Jämes edusti Jyväskylän Kisa-Tovereita. Hän voitti Suomen mestaruuden 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1945, 1947 ja 1948, 100 metrin juoksussa vuosina 1945 ja 1947, pituushypyssä vuonna 1945 sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1945, 1946, 1947 ja 1948.
Tomáš Andres

Seuraura

Andres on HC Slovan Ústečtí Lvin kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana HC Slavia Prahan junioreihin kaudeksi 2011–2012. Kaudella 2012–2013 Andres voitti seuran B-nuorten sisäisen tehotilaston lukemalla +26. Kaudella 2013–2014 hän oli Slavian A-nuorten paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 12+22=34. Andres oli joukkueen paras pistemies myös pudotuspeleissä tehoilla 2+2=4. Kaudella 2014–2015 hän debytoi Slavian Extraliga-joukkueessa, jossa Andres pelasi 24 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen, kuusi playout-ottelua tehopistein 1+2=3 sekä kymmenen karsintasarjan ottelua tehden yhden maalin. Joukkue putosi kauden päätteeksi 1. česká hokejová ligaan.
Kaudella 2015–2016 Andres jatkoi Slavia Prahassa pelejään 1. ligassa, kunnes seura lainasi hänet marraskuussa 2015 suuremman peliajan perässä loppukaudeksi samassa sarjassa pelaavan kasvattajaseuransa HC Slovan Ústí nad Labemin (ent. HC Slovan Ústečtí Lvi) joukkueeseen. Loppukaudella Andres kuitenkin palasi Slaviaan ja vahvisti seuran A-nuoria, joiden sisäisen tehotilaston hän voitti pudotuspeleissä lukemalla +4. Kesäkuussa 2016 Andres teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Andres ei jatkanut Slaviassa enää jatkosopimuskaudellaan, vaan hän siirtyi kesäkuun 2016 lopulla try-outille Mestis-joukkue KeuPa HT:hen. Elokuussa Andres sai joukkueeseen kauden 2015–2016 kattavan sopimuksen.

Maajoukkueura

Andres on pelannut 23 nuorten ja 12 poikien maaottelua. Hän on kuulunut Tšekin alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Vuoripeikonjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,3 metriä mpy.
Parc del Laberint

Parc del Laberint eli Labyrinttipuisto on Barcelonan Hortan kaupunginosassa sijaitseva yhdeksän hehtaarin kokoinen puisto, jonka erikoisuutena ovat muotoillut pensasistutukset, joista tärkein on puiston keskellä sijaitseva pensaslabyrintti, minkä mukaan puisto on myös saanut nimensä. Muotoonsa veistettyjen pensasistutusten lisäksi puistossa on kukkaistutuksia, suihkulähteitä sekä italialaisen arkkitehti Domenico Baguttin veistoksia, muun muassa labyrintin keskellä kohoava Eroksen patsas.
Labyrinttipuiston rakennutti vuonna 1791 markiisi Joan Antoni Desvalls omaksi puutarhakseen. Puiston sydän, uusklassinen sypresseistä muodostuva labyrintti, on alkujaan Desvallsin ranskalaisen puutarhurin ja tämän 50 apulaisen käsialaa. Avattuna sypressilabyrintin pituus olisi noin 750 metriä.
Puistoon kuuluu myös romanttistyylinen osa, jardí romàntic, joka on markiisin jälkeläisten rakennuttama, samoin kuin puiston ekologisia periaatteita noudattava kastelujärjestelmä.
Parc del Laberint on Barcelonan vanhin puisto ja se on nykyisin Barcelonan kaupungin omistuksessa. Puisto on kaupungin erityissuojeluksessa, mistä syystä sitä kutsutaan virallisesti puiston sijaan ulkoilmamuseoksi.
Stanley Tong

Stanley Tong (s. 7. huhtikuuta 1960 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen elokuvaohjaaja. Hänen töitään on muiden muassa Jackie Chanin tähdittämä The Myth (2005). 
Kanadassa opiskellut Tong aloitti uransa elokuvien parissa stunttina.
Charles Demuth

Charles Demuth (9. marraskuuta 1883 Lancaster, Pennsylvania – 23. lokakuuta 1935 Lancaster, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli syntyperäinen pennsylvanialainen ja opiskeli Pennsylvanian taideakatemiassa sekä myöhemmin Pariisissa. 
Demuthin tunnetuimpia teoksia ovat Turkish Bath with Self Portrait (1918) ja The Figure 5 in Gold (1928). Hän oli avoimesti  homoseksuaali.
Demuth kärsi lapsuudestaan saakka heikosta terveydestä, ja hänen kuolemansa Pennsylvaniassa 51-vuotiaana aiheuttivat diabeettiset komplikaatiot.
Vuorilaulumesikko

Levinneisyys

Vuorilaulumesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen yli 2 000 metrin korkeudella merenpinnasta, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viipurin pamaus

Viipurin pamaus on kansantarinan mukaan suuri räjähdys, joka 30. marraskuuta 1495 käänsi pakosalle Venäjän sotaväen, joka oli juuri valloittamaisillaan Viipurin. Kansantarinoiden mukaan puolustusta johtanut Knut Posse olisi aikaansaanut Viipurin pamauksen jonkinlaisella räjähtävällä seoksella. Joidenkin tarinan variaatioiden mukaan venäläisten pakenemisen olisi aiheuttaut taivaalla nähty valoilmiö, joka olisi muistuttanut Pyhän Andreaan ristiä (X:n muotoinen). Tämä on tyypillinen pyhimyksiin liittyvä keskiaikainen legenda, jollainen liittyy lukuisiin taisteluihin eri puolilla Eurooppaa.
Tarinan historiallisuudesta ja tapahtumien täsmällisestä kulusta on erilaisia käsityksiä. Tiedetään, että Venäjän joukot saapuivat vuosien 1495–1497 sodan, vanhan vihan aluksi, syyskuun lopussa 1495, Viipurin edustalle. He alkoivat piirittää muurilla ympäröityä kaupunkia ja linnaa. Suomen puolella sotilaita oli vain muutama tuhat, ja lisää yritettiin värvätä talonpojista. Ensimmäiset hyökkäykset torjuttiin, mutta marraskuun lopulla venäläiset hyökkäsivät kaikella voimallaan kohti kaupunkia, ja taistelu näytti jo menetetyltä. Hyökkääjät olivat onnistuneet tunkeutumaan kaupungin muureille ja miehittämään torneja. Sen jälkeen tapahtui jotain, joka sai venäläiset vetäytymään. Ruuti tunnettiin ja erilaiset ampuma-aseet olivat kuuluneet sodan molempien puolien arsenaaliin jo pitkään.
Yhden tarinan mukaan Viipurin linnan komentaja Knut Posse asetutti ruutimiinan tai terva- ja pikitynnyreitä yhden tornin alle ja räjäytti sen ilmaan. Räjähdyksestä selvinneet venäläiset eivät tajunneet, mitä oli tapahtunut ja pakenivat kauhuissaan. Toisen tarinan mukaan venäläiset pakenivat, koska he pelästyivät pimeälle taivaalle ilmestynyttä valoilmiötä. Päivä kolmaskymmenes marraskuuta oli Pyhän Andreaan päivä, ja he luulivat valoilmiötä Andreaan ristiksi. He luulivat pyhimyksen suojelevan kaupunkia ja lopettivat hyökkäyksen.
Nykypäiviin asti säilynyttä, tarinan toistavaa materiaalia on tuotettu jo muutaman vuosikymmenen sisällä. Olaus Magnus on kuvannut vuonna 1539 Carta marinassa Viipurin kohdalle pyöreään torniin suuren räjähdyksen.
Viipurin pamauksesta kertoo muun muassa kalevalamittainen kansanruno.
Anna Karina

Anna Karina (oik. Hanne Karin Blarke Bayer, s. 22. syyskuuta 1940 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalaissyntyinen näyttelijä, joka työskentelee Ranskassa.
Karina aloitti uransa Tanskassa muun muassa kabaree-esityksissä, mainoksissa ja lyhytfilmeissä. Hän muutti Pariisiin vuonna 1958. Karina työskenteli mallina, kunnes ohjaaja Jean-Luc Godard löysi hänet. Heidän ensimmäinen yhteinen elokuvansa oli Pikku sotilas (1960). Godard oli tarjonnut hänelle osaa elokuvassa Viimeiseen hengenvetoon, mutta hän torjui sen riisuutumiskohtauksen vuoksi. Karina on esiintynyt seitsemässä Godardin elokuvassa, kuten Nainen on aina nainen ja Laittomat. Karinan ura ei ole kuitenkaan rajoittunut Godardin elokuviin, vaan hän on näytellyt myös muiden ohjaajien elokuvissa. Hän ohjasi oman ensimmäisen ohjaustyönsä Vivre Ensemble vuonna 1973 ja on käsikirjoittanut elokuvan Last Song. Anna Karina on ollut suosittu myös laulajana. Hän on edelleen aktiivinen näyttelijä, ja hänen tuorein elokuvansa näyttelijänä on Moi César, 10 ans 1/2, 1m39 (2003).
Anna Karina paljastaa syyn ranskalaisen elokuvan uuden aallon lumoon: "Se edusti vapautta ajatuksissa, puheissa, kaikessa tekemisessä. Tietty huolettomuus. Elokuvat olivat älyllisiä, mutta eivät opettavaisia."
Karina on julkaissut kolme romaania ja tehnyt useita levyjä. Nimen Anna Karina hänelle keksi Coco Chanel, kun hän toimi valokuvamallina ja mainoksissa ennen näyttelijäuraansa." Anna Karina ja Jean-Luc Godard olivat avioliitossa vuosina 1961–1968.
Aksel Theodor Sahlgren

Aksel Theodor Sahlgren (21. joulukuuta 1867 Kannus – 11. helmikuuta 1931 Lappeenranta) oli suomalainen opettaja. Sahlgren kirjoitti ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista ja valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi vuonna 1891, minkä jälkeen hän toimi vuodesta 1895 lähtien Lappeenrannan yhteiskoulun luonnontieteen ja maantiedon opettajana sekä myöhemmin koulun johtajana.
Sahlgren oli näkyvästi mukana myös Lappeenrannan kunnalliselämässä. Vuoden 1905 suurlakon aikana hänet valittiin kaupungin 12-henkisen suurlakkokomitean johtajaksi. Myöhemmin Sahlgren edusti perustuslaillisia, ja hän toimi yhdysmiehenä paikallisen työväenliikkeen ja porvariston välillä ja oli jopa puhujana joissakin Lappeenrannan työväenyhdistyksen tilaisuuksissa.
Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Sahlgren valittiin kaupungin järjestyksenpidosta vastanneen toimikunnan johtoon yhdessä muun muassa tuomari Arne Mannströmin ja työläisiä edustaneen Rieti Itkosen kanssa. Myöhemmin kesällä Sahlgren oli mukana organisoimassa Lappeenrannan suojeluskuntaa ja marraskuussa hän perusti suojeluskuntaosaston myös naapurikuntaan Lemille. Lappeenrannan työväestön saatua tietoonsa suojeluskuntien perustamisen Sahlgren toimi välittäjänä neuvotellen paikallisen työväenlehden Kansan Äänen päätoimittajien Emil Lehénin ja Otto A. Paappasen kanssa.
Suomen sisällissodan aikana valkoiset valtasivat Lappeenrannan 26. huhtikuuta 1918, minkä jälkeen Sahlgren nimitettiin kaupungin komendantiksi. Reilun viikon kuluttua hän puuttui Lappeenrannassa summittaisesti tehtyihin punaisten teloituksiin. Sahlgren pyysi Viipurin sotilaspiirin komentajaa siirtämään pois tehtävistään ravintoloitsija Uno Sereniuksen, joka oli vastuussa suuresta osasta kaupungissa tehdyistä teloituksista.
John Didrik Stenberg

John Didrik Stenberg (31. maaliskuuta 1841 Helsinki – 30. tammikuuta 1886 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja liikemies, joka perusti Helsinkiin nimeään kantavan tehtaan.
Stenbergin vanhemmat olivat tehtailija Johan Daniel Stenberg ja Mathilda Johanna Hartmuth. Hän valmistui koneinsinööriksi Saksassa 1861, opiskeli valtion avustuksella ulkomailla, hoiti omaa teknillistä toimistoa Viipurissa ja johti 1867–1871 Paul Wahl & Co:n konepajaa Varkaudessa. Vuonna 1871 hänestä tuli isänsä perustaman konepajan J. D. Stenberg & Sönerin johtaja, mutta 1882 hän perusti oman yrityksen Helsingin Siltasaarelle, joka muutettiin hänen kuolemansa jälkeen 1892 osakeyhtiöksi. Stenberg oli Helsingin taide- ja teollisuus­näyttelyn johtohenkilöitä 1876 ja teki lahjoituksia ruotsinkielisen kulttuuritoiminnan hyväksi. Jonatan Reuter laati vuonna 1928 teoksen John Didrik Stenberg: en minnesteckning, John Stenbergin ranta -niminen katu taas tuli Siltasaareen vuonna 1984.
Stenbergin puoliso vuodesta 1867 oli Pauline Siliverstov (k. 1930).