google/wiki40b huggingface dataset:
Linnadoktriini

Linnadoktriini (engl. castle doctrine) on oikeudellinen oppi, jonka mukaan yksilöllä ei ole velvollisuutta poistua paikasta, jossa hänellä on laillinen oikeus asua (esimerkiksi oma koti). Jos joku oikeudettomasti rajoittaa yksilön oikeutta olla laillisesti paikallaan, yksilöllä on oikeus käyttää tarvittaessa kuolettavaa voimaa ja torjua oikeudeton hyökkäys. Linnadoktriini ei ole tarkasti määritelty laki, mutta sillä voi olla periaatevaikutusta lainsäädäntöön (esimerkiksi hätävarjeluun) ja tuomioistuinten ratkaisuihin. Linnadoktriinin tulkinnallisuus liittyy muun muassa siihen, onko yksilöllä velvollisuus ensin paeta ennen kuin hän on oikeutettu käyttämään kuolettavaa voimaa hyökkääjään.
Käsite on tunnettu erityisesti Yhdysvalloissa, jossa monet osavaltiot ovat omaksuneet sen osavaltion lainsäädäntöön. Linnadoktriinia ei pidä sekoittaa toiseen samankaltaiseen termiin, ns. Stand-your-ground-periaate, joka viittaa yksilön oikeuteen puolustautua voimakeinoin myös kodin ulkopuolella.

Oikeuskäytäntöä

Suomen Korkein oikeus on antanut tuomioita hätävarjelua koskevissa jutuissa, jotka ovat tapahtuneet asunnossa tai liiketiloissa.

Jutussa KKO 1997:182 henkilö A oli tullut raivoissaan toisen asunnolle, uhannut tappaa veitsellä ja aikoi ampua haulikolla asunnossa asuneen henkilön M. Puolustautuakseen M oli ottanut pienoiskiväärin ja ampunut tähtäämättä kohti A:ta, joka oli kuollut luodista saatuihin vammoihin. Korkein oikeus katsoi, että kyse oli hätävarjelusta ja siten oikeutettu:
A:n mielentilan ja edellä kuvattujen olosuhteiden perusteella M:llä ei ole A:n laukauksen estämiseksi ollut muuta vaihtoehtoa kuin ampua A:ta. Tilanne on kehittynyt niin nopeasti, ettei M:llä ole ollut aikaa tähdätä laukaustaan. M:n teko on siten ollut rikoslain 3 luvun 6 §:ssä tarkoitetulla tavalla hyökkäyksen torjumiseksi välttämätön. Edellä sanotuilla perusteilla Korkein oikeus katsoo M:n suorittaneen teon hätävarjelutilanteessa.
Jutussa KKO 1988:49 raastuvanoikeus ja hovioikeus olivat aiemmin hyväksyneet hätävarjeluna tehdyn ampumisen huoltoasemalla. Korkein oikeus puolestaan katsoi puolustautuneen osapuolen käyttäneen liian suuria voimakeinoja ampumisella. Korkein oikeus äänesti asiasta. Eri mielipiteen antanut korkeimman oikeuden jäsen kirjoitti:
Oikeuskäytännössä on edellä mainittujen rikoslain säännösten soveltamiselle hätävarjelutilanteessa, josta nytkin on kysymys, asetettu ahtaat rajat. Näin on asianlaita ollut varsinkin silloin, kun hyökkäyksen kohteeksi joutunut henkilö itse on käyttänyt ampuma-asetta. Esillä olevassa tapauksessa tilanne huoltoasemalla on kuitenkin kehittynyt niin nopeasti ja yllättäen, ettei B oman turvallisuutensa vuoksi ole voinut muulla tavoin menetellä. B:llä on yksityisenä kansalaisena ollut kerrotussa tilanteessa oikeus varjella itseään ja omaisuuttaan. Tästä syystä katson, ettei B ole tuottamuksellaan aiheuttanut A:lle reisiluun vammaa. Näillä ja muutoin alempien oikeuksien mainitsemilla perusteilla jätän hovioikeuden tuomion pysyväksi.
Dan Green

Ura

Green aloitti uransa aluksi näyttelijänä esiintyen teatterissa, televisiossa ja Independent-elokuvissa. Vuosia myöhemmin hänen ystävänsä Tony Salernon kehotuksesta Green kokeili ääninäyttelemistä ja teki aluksi sivuääniä Pokémoniin. Samalla hän alkoi työskennellä 4Kids Entertainmentille ja sai tilaisuuden koe-esiintyä Yu-Gi-Oh! -sarjan päähahmoa Yugi Motoa. Alun perin rooli meni toiselle näyttelijälle, joka kuitenkin kieltäytyi Yugi Muton ääniroolista ja tämän myötä Green sai uransa ensimmäisen merkittävän ääniroolin. Sarjan ollessa suosittu Yhdysvalloissa Green kertoi olevansa yllättynyt olevansa tunnettu henkilö, jota ei kuitenkaan tunnistettu New Yorkin kaduilla ja kaupoissa. Samalla hän kertoi haastattelussa suosikki Yu-Gi-Oh! -hahmonsa olevan Maximilion J. Pegasus ja suosikkikortin olevan Dark Magician. Myöhemmin Green sai Pokémonissa Treeckon ääniroolin, joka kesti aina sarjan kahdeksanteen tuotantokauteen asti. Pokémon on samalla hänen pitkäaikaisin sarja, johon Green on tehnyt äänirooleja jo vuodesta 2001 lähtien.
Green tunnetaan myös Knucklesin äänenä Sonic X:ssä, sekä Sonic the Hedgehog -peleissä, kuten Shadow the Hedgehog ja Sonic Riders. Dubbaamisen lisäksi hän on tehnyt alkuperäisiä äänirooleja muun muassa Teini-ikäisiin mutanttininjakilpikonniin, Princess Natashaan, G.I. Joe: Sigma 6, Kappa Mikeyn ja Eläköön Pinataan. Lisäksi Green tekee mainosjuontoja muun muassa 4Kidsin omistamalle kanavalle 4Kids TV:lle.

Muuta

Green on opiskellut ääninäyttelemistä kuusi vuotta Juilliard Schoolissa Joshua Sethin alaisuudessa. Hän oli naimisissa näyttelijä Michal Friedmanin kanssa, mutta tämä kuoli 25. marraskuuta 2011 synnytettyään pariskunnan kaksoslapset.
Green on myös kertonut epämieltymyksensä 4Kidsin tapaan sensuroida animea, mutta ymmärtää heidän tarkoituksensa.
Onni Haini

Onni Ville Haini, vuoteen 1930 Höylä (18. maaliskuuta 1902 Hankasalmi – 11. tammikuuta 1956) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkeillä Onni Höylä, O. Kaskamo, O. H. ja Onni-setä.

Henkilöhistoria

Hainin vanhemmat olivat asemamies Aleksander Höylä ja Hilda Hänninen ja puoliso vuodesta 1934 Helmi Siekkinen. Haini opiskeli Työväen Akatemiassa 1926–1927 ja toimi Sosiaalidemokraattisen raittiusliiton luennoijana ja nuorisotyön sihtereinä 1928–1933. Vaasan läänin itäisen vaalipiirin sosiaalidemokraattisen piirijärjestön palveluksessa hän oli 1933–1936, TUL:in 1936–1940 ja Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liiton 1940–1942. Lastenlehti Sarastuksen toimittajana 1930–1933 työskennellyt Haini oli Pohjolan Työn päätoimittaja 1942–1946 ja Työn Voiman vuodesta 1946.
Ignatius (suku)

Ignatius on usean suomalaisen suvun sukunimi. Tunnetuin on Viipurista lähtöisin oleva pappissuku, jonka jäsenet ovat sittemmin vaikuttaneet useilla eri aloilla.

Viipurin Ignatius-suku

Tunnetuin Ignatius-suku on lähtöisin Viipurin pitäjästä, jossa maa- ja verokirjojen alkaessa 1540-luvulla asui suvun jäseniä Ignattalan, Konkkalan, Naulasaaren ja Vatikiven tiloilla. Sukunimi esiintyi asiakirjoissa muodoissa 'Ignatt' ja 'Ignata' ja myös 'Ignattínen'. Suvun varhaisin nimeltä tunnettu jäsen on Jääsken nimismiehenä vuosina 1535-1544 toiminut Per Maununpoika Ignatt, jonka pojanpoika Johan (Juho) Erikinpoika Ignatt muutti 1580-luvulla Vatikiven tilalta pakoon rajaseudun levottomuuksia Viipurin kaupunkiin. Tämän poika Niilo Juhonpoika Ignatt asui porvarina Viipurin kaupungissa. Hänen poikansa, Juvan kirkkoherrana 1658–1680 toiminut Matthias Nicolai Ignatius (k. 1680) käytti vuonna 1669 sukunimeään ensi kerran muodossa Ignatius. Hänen jälkeläisissään oli pappeja useassa polvessa. Hänen vanhempi poikansa Andreas (Anders) Ignatius (k. 1710) toimi Helsingin triviaalikoulun rehtorina ja sittemmin Helsingin kirkkoherrana. Andersin jälkeläisten joukossa oli lakimiehiä kolmessa sukupolvessa, mutta sukuhaara sammui Suomessa 1800-luvun alussa, joskin kaksi poikaa siirtyi Pietariin 1810-luvulla. Suomessa pappissuku jatkui Matthias Nicolai Ignatiuksen nuoremmasta pojasta, Viitasaaren kappalaisena ja kirkkoherrana vuosina 1691–1703 toimineesta Sigfrid Ignatiuksesta (k. 1703).
Ruokolahden kirkkoherra Bengt Jacob Ignatiuksen poika Kristian Ignatius muutti Pietariin ja edelleen Englantiin 1810-luvun lopulla ja vaikutti siellä mm. Venäjän konsulina, koulumiehenä ja tietokirjailijana nimellä Christian Ignatius Borissow. Borissow-nimisenä tämä sukuhaara vaikuttaa edelleen Englannissa.

Muut Ignatius-suvut

Karjalassa on esiintynyt muitakin Ignatius-nimisiä sukuja, joiden sukulaisuutta Viipurista lähtöisin olevaan sukuun ei ole voitu osoittaa. Yhden suvun ensimmäinen asiakirjoista löytynyt jäsen on Kiteellä asunut Martti Ignatius (1715–1771), jonka jälkeläisistä on tehty sukuselvitys. Tämän suvun keskeinen asuinpaikka on ollut Pielisjärven Koriseva.
Víctor Erice

Víctor Erice (s. 30. kesäkuuta 1940 Karrantza, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen elokuvaohjaaja. Ericen pääteoksia ovat Mehiläispesän henki (1973), Etelä (1983) ja Unelma valosta (1992). Hän on ollut kahdesti ehdolla Cannesin Kultaisen palmun saajaksi.
Hän kävi elokuvakoulun, mutta on lukenut myös lakia, valtiotiedettä ja taloustiedettä yliopistossa Madridissa.
Jouna Alameri

Jouna Olavi Alameri, vuoteen 1936 Almberg (28. elokuuta 1895 Oulu – 3. elokuuta 1976) oli everstiluutnantti, joka toimi muun muassa Ilmavoimien esikunnan esikuntapäällikkönä ja ilma- ja väestönsuojelun tehtävissä.
Jouna Alameren vanhemmat olivat insinööri Albert Julius Almberg ja Eva Helena Rosengren ja puoliso vuodesta 1925 Aune Hannele Blomstedt, arkkitehti Yrjö Blomstedtin tytär. Alameri kävi Vöyrin sotakoulun, suoritti sotakorkeakoulun ensimmäisen ilmakomentajakurssin ja opiskeli School of Army Cooperation -oppilaitoksessa. Puolustusvoimien palveluksessa hän oli vuodesta 1918, ensin komppanian ja patterin päällikkönä ja sitten laivueen, eskaaderin ja lentorykmentin komentajana vuoteen 1935. Ilmavoimien esikunnan koulutusosaston päällikkö hän oli 1935 ja ilmavoimien esikunnan päällikkö 1935–1940. Viimeksi mainittuna vuonna hän toimi lentorykmentin ja maavoimien ilmakomentajana ja Oulun läänin väestönsuojelutarkastajana, vuonna 1941 hänestä tuli III armeijakunnan ilmasuojelukomentaja. Päämajassa hän toimi ilmasuojelukomentajana 1941–1943 ja Pohjois-Suomen ilmasuojelujoukkojen komentajana 1943–1944. Evakuointikeskus Roin komentaja Alameri oli 1944 ja Oulun läänin väestönsuojelutarkastaja 1944–1945. Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton palvelukseen hän tuli kamreeriksi ja konttoripäälliköksi vuonna 1945, erottuaan vakinaisesta palveluksesta.
Alameren tytär Eila Erika (s. 1928) avioitui vuonna 1953 päätoimittaja Simopekka Nortamon kanssa.
Friedrich Delitzsch

Friedrich Delitzsch (3. syyskuuta 1850 Erlangen – 19. joulukuuta 1922 Langenschwalbach) oli saksalainen assyriologi, tieteenalansa pioneereja. Delitzsch toimi professorina Leipzigissa Breslaussa ja Berliinissä, ja hänen lukuisien oppilaidensa joukossa oli myös Knut Tallqvist.
Delitzschin isä oli hebraisti ja teologi, Erlangenissa ja Leipzigissa professorina toiminut Franz Delitzsch. Friedrich Delitzsch opiskeli aluksi vertailevaa kielitiedettä, mutta siirtyi 1873 Eberhard Schraderin johdolla assyriologian alalle. Hän valmistui 1874 Leipzigissa ja toimi siellä ensin ylimääräisenä professorina ja vuodesta 1885 vakinaisena professorina. 1893 hän siirtyi Breslauhun ylimääräiseksi professoriksi, mikä virka vakinaistettiin vielä samana vuonna. 1899 hän aloitti opettajansa Schraderin jälkeen Berliinissä professorina. Samana vuonna hän tuli johtajaksi Kuninkaallisten museoiden (Königliche Museen) Lähi-idän osastoon, missä virassa hän jatkoi vuoteen 1919.
Vuonna 1881 hän alkoi oppilaansa Paul Hauptin kanssa julkaista aikakauslehteä Assyriologische Bibliothek ja 1889 sarjaa Beiträge zur Assyriologie. 1902 ja 1905 Delitzsch matkusti Assyriaan ja Babyloniaan ja vieraili merkittävillä rauniopaikoilla.
Óscar Carmelo Sánchez

Óscar Carmelo Sánchez (16. heinäkuuta 1971 – 23. marraskuuta 2007) oli bolivialainen jalkapalloilija (libero), joka pelasi Bolivian maajoukkueessa MM-kilpailuissa 1994 Yhdysvalloissa.
Sánchez pelasi bolivialaisessa The Strongest -joukkueessa ja vuosina 1997–2000 argentiinalaisessa Gimnasia y Esgrima de Jujuyssa. Hän menehtyi syöpään 36-vuotiaana.
David Navarro

Ura

Navarro on Valencian junioriakatemian kasvatti. Vuonna 2001 hän nousi edustusjoukkueeseen. Seuraavien kuuden kauden aikana Navarro ei saanut säännöllisesti peliaikaa, mutta oli mukana voittamassa muun muassa kahta pääsarjamestaruutta vuosina 2002 ja 2004. Euroopan kentillä hän onnistui maalinteossa 26. helmikuuta 2004 turkkilaista Beşiktaşia vastaan. Valencia eteni aina finaaliin asti vuoden 2004 UEFA Cupissa, ja kohtasi siellä Marseillen. Finaali päättyi Valencian 2–0-voittoon.
6. maaliskuuta 2007 Mestarien liigan kotiottelussa Internazionalen vastaan ottelun päätyttyä tasatulokseen 1–1 Navarro ryntäsi vaihdosta kentälle, jossa hän oli ollut koko pelin ajan. Ristiriitaa hänellä syntyi muun muassa Inter-pelaaja Nicolás Burdisson kanssa, jonka nenä murtui Navarron lyötyä häntä kasvoihin joukkuetovereiden estelyistä huolimatta. Tämän jälkeen Navarro pakeni joukkueen pukuhuoneeseen Julio Cruzin, Iván Córdoban ja Maiconin jahdatessa häntä. Myöhemmin vielä Inter-maalivahti Francesco Toldo kävi selvittelemässä tapahtunutta Valencian pukuhuoneessa.
7. maaliskuuta 2007 UEFA syytti Valencia-pelaajia Navarroa ja Carlos Marchenaa sekä Inter-pelaajia Cruzia, Córdobaa ja Maiconia epäurheilijamaisesta käyttäytymisestä. Myöhemmin Navarro pahoitteli tekojaan ja esitti anteeksipyynnön Burdissolle.
14. maaliskuuta 2007 UEFA:n tutkittua videolta ottelun tapahtumat, se rankaisi Navarroa kuuden kuukauden pelikielolla kaikista Euroopan sarjoista. Myöhemmin useiden valitusten jälkeen FIFA lievensi rangaistusta niin, että Navarro kykenee pelaamaan kansallisia pelejä ja maaotteluita. Näin hän pystyi pelaamaan vielä kauden 2006–2007 lopun otteluissa.
Kauden 2007–2008 Navarro pelasi lainalla Mallorcassa. Otteluita kaudella kertyi yhteensä 18. Heinäkuussa 2008 hän palasi Valenciaan, mutta hänet päätettiinkin lainata uudelleen vuoden sopimuksella Mallorcaan kaudeksi 2008–2009.
Kaudet 2009–2010 ja 2010–2011 Navarro pelasi jälleen Valenciassa, mutta kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi sveitsiläiseen Neuchâtel Xamaxiin. Hän kuitenkin palasi kesken kauden Espanjaan, seuranaan tällä kertaa Levante.
Takaperänjärvi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,9 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Ormajoen valuma-alueella (35.79), jonka Ormajärven valuma-alueeseen (35.792) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,7 metriä mpy.
Lenkkitossu

Arvostelu

Arvostelijoiden mukaan lenkkitossu on epäergonominen, koska se muuttaa juoksijan askellusta kanta-astunnan suuntaan. Ihmisen jalkaterässä on luontainen iskunvaimennus, joka perustuu siihen, että jalka tulee maahan päkiä edellä. Paksupohjainen, jäykkä ja tuettu lenkkikenkä haittaa tätä iskunvaimennusmekanismia ja aiheuttaa rasitusvammoja. Viime vuosina jotkut juoksijat ovat siksi siirtyneet käyttämään kevytjalkineita tai juoksemaan paljain jaloin.
Keraaminen laatta

Keraaminen laatta on kova pinnoitemateriaali, jota käytetään muun muassa lattioiden ja seinien verhouksena. Keraamisen laatan etuja ovat helppohoitoisuus, pinnan kestävyys sekä lämmön- ja kosteudensietokyky. Kuumuudenkestävyys tekee siitä sopivan materiaalin jopa avaruussukkulan alapinnan lämpökilpeen.

Yleistä

Keraamisia laattoja valmistetaan lukuisia eri tyyppejä, muotoja ja kokoja. Laattatyypit poikkeavat esimerkiksi pinnan mukaan: pinta voi olla lasitettu, tiivis tai huokoinen. Suorien laattojen lisäksi valmistetaan erityyppisiä reunalaattoja, profiililaattoja ja pyöristettyjä laattoja. Erikoistuotteina valmistetaan esimerkiksi hapon- tai tulenkestäviä, ja sähköä johtavia laattoja. Laatan pinta vaihtelee ominaisuuksiltaan esimerkiksi lasituksen tai polttoasteen mukaan. Mahdollinen lasitustapa ja lasituksen paksuus vaikuttavat laatan kulutuskestävyyteen.
Keraamisia laattoja käytetään usein kylpyhuoneiden ja muiden märkätilojen verhouksessa.

Lasitus

Lasituksen avulla laatan pinta saadaan tiiviiksi, kulutusta kestäväksi ja helppohoitoiseksi. Lasite voi olla värillistä tai väritöntä. Lopputuloksena saatava pinta voi olla matta, puolikiiltävä tai kiiltävä, ja väri tasainen tai kirjava. Lasituksen pinta voi olla tasainen tai poltossa halkeillut. Silkkipainannan tai siirtokuvien avulla lasitukseen voidaan saada monimutkaisiakin kuvioita.

Laattatyypit

Kaakelilaatta on kuivapuristamalla valmistettu lasitettu laatta, jota käytetään lähinnä seinälaatoituksissa.
Klinkkerilaatta on kaakelilaattaa tiiviimpi, lasitettu tai lasittamaton laatta. Laatan pinta voi olla sileä, karhea, uritettu tai kohokuvioitu. Klinkkerilaatat valmistetaan kuivapuristamalla, ja ne ovat yleensä kaakelilaattoja mittatarkempia, paremmin kulutusta kestäviä, ja esimerkiksi pakkasenkestäviä.
Mosaiikkilaatta on pienikokoinen kaakeli- tai klinkkerilaatta, joka toimitetaan valmiiksi tukipaperiin tai -verkkoon kiinnitettynä ryhmänä.
Keraaminen tiililaatta on huokoinen laatta, joka voi olla myös reiällinen. Huokoisteena käytetään esimerkiksi sahanpurua.
Pingyao

Historia

Pingyao on säilyttänyt Ming- ja Qing-dynastian aikaisen kaavansa. Yli 300 kohteessa kaupungissa tai sen lähellä on muinaisia raunioita ja lähes 4 000 suojeltua Ming- ja Qing-tyylistä asuinrakennusta. Kadut ja kauppojen julkisivut ovat pääosin säilyttäneet historiallisen ulkoasunsa.
Kevättä ja syksyä -kaudella kaupunki kuului Jin-valtakuntaan ja taistelevien läänitysvaltioiden kaudella Zhaon valtakuntaan. Qin-dynastian aikana kaupunki tunnettiin nimellä Pingtao ja Han-dynastian aikana nimellä Zhongdu. Vuonna 1986 kaupunki nimitettiin yhdeksi Kiinan historia- ja kulttuurikaupungeista, ja vuonna 1997 se liitettiin maailmanperintöluetteloon.

Kaupunginmuurit

Pingyaon kaupunginmuurit rakennettiin keisari Hongwun kolmantena hallintovuotena. Muurissa on kuusi ulkolinnaketta ja kuusi porttia. Muurit ovat noin 12 metriä korkeat ja ympärysmitaltaan 6 000 metriä, ja niiden ulkopuolella on neljä metriä leveä ja syvä vallihauta. Jokaisessa kulmassa sijaitsevan tornin lisäksi muurissa on 72 vartiotornia ja yli 3 000 puolustussakaraa.
Vuonna 2004 osa eteläisestä muurista sortui, mutta se on nyt korjattu. Muuri on kuitenkin pääosin vahingoittumaton, ja sitä pidetään yhtenä parhaiten säilyneistä muinaisista tämän kokoluokan kaupunginmuureista, ja siksi se on merkittävä maailmanperintökohde.

Talouselämä

Pingyao oli myöhäisen Qing-dynastian aikana Kiinan talouselämän keskus. Tuolloin kaupungissa vaikutti 20 rahoituslaitosta, jotka muodostivat yli puolet koko valtion laitoksista. Yksi niistä oli Rishengchang, jota pidetään Kiinan ensimmäisenä pankkina.
Fania Marinoff

Fania Marinoff (jidd. פאַניאַ מאַרינאָוו ven. Фаня Маринов) (20. maaliskuuta 1890 Odessa, Venäjän keisarikunta (nyk. Ukraina) – 17. marraskuuta 1971) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura

Marinoff näytteli sivu- ja päärooleja kymmenissä Broadway-näytelmissä vuosina 1903–1937 ja kahdeksassa yhdysvaltalaisessa mykkäelokuvassa vuosina 1914–1917.

Elämä

Marinoff oli nuorin 13 sisaruksesta. Hän lähti Yhdysvaltoihin jo lapsena vanhemman veljensä Louisin kanssa, jonka kanssa hän asui siihen asti, kunnes hän noin 14-vuotiaana liittyi kiertävään teatteriseurueeseen. Hän avioitui Carl Van Vechtenin kanssa 1914. He olivat tutustuneet kaksi vuotta aiemmin, ja avioliitto kesti yli 50 vuotta huolimatta juoruista, joiden mukaan Van Vechten olisi ollut homoseksuaali. Marinoff kuoli Englewoodissa New Jerseyssä keuhkokuumeeseen.
Hevia

Hevia (oik. José Ángel Hevia Velasco, s. 1967) on espanjalainen Asturiasta kotoisin oleva gaita-säkkipillin soittaja. Hän esiintyy usein yhdessä rumpuja soittavan siskonsa Maria Josén kanssa. Vuonna 1992 hän voitti säkkipillisolistin ensimmäisen palkinnon Festival Interceltique de Lorient -festivaaleilla.
Hevian kenties tunnetuin kappale on Busindre Reel (1999) levyltä Tierra de Nadie (No Man's Land).
Willow Weep for Me

”Willow Weep for Me” on Ann Ronellin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuodelta 1932.
Ronell, joka tunnettiin kappaleen säveltämisen aikaan syntymänimellään Ann Rosenblatt, esitteli kirjoittamansa kappaleen Irving Berlinille ja tämän yhteistyökumppanille Saul Bornsteinille vuonna 1932. Bornstein ei pitänyt kappaleen tempovaihteluista eikä siitä, että Ronell oli omistanut sävellyksen George Gershwinille. Tin Pan Alleyn musiikkityöläisillä oli omat kirjoittamattomat sääntönsä, eikä kappaleen omistamista kilpailijalle katsottu hyvällä. Lisäksi kappaleen kaupallista vetoa lievensi sävellyksen rytminen monimutkaisuus; pianistin vasen ja oikea käsi soittavat kappaleessa eri tahtilajissa.
Rosenblattin vastahakoisuudesta huolimatta Berlin kuitenkin ihastui kappaleeseen heti ja alkoi soitattaa sitä radiossa. Laulaja Muzzy Marcellino äänitti ensimmäisen version Ted Fio Riton orkesterin kanssa lokakuussa 1932, ja saman vuoden joulukuussa singlelistalle nousi Paul Whitemanin orkesterin nauhoitus, joka ylsi lopulta listan toiselle sijalle.
”Willow Weep for Men” suosio auttoi Ronellia saamaan sanoittajan paikan Disneyn piirroselokuvaan Kolme pientä porsasta, johon hän sanoitti kappaleen ”Who’s Afraid of the Big Bad Wolf?” (suom. ”Pahaa sutta ken pelkäisi”).
Kappaleesta on tullut suosittu jazzstandardi. Count Basie perusti vuoden 1939 sävellyksensä ”Taxi War Dance” kappaleen sointuihin. Art Tatum äänitti vuonna 1949 tunnetun soolopianosovituksen kappaleesta. Louis Armstrong äänitti lauletun version vuonna 1957 Oscar Petersonin yhtyeen säestämänä. Myös muun muassa Sarah Vaughan, Dexter Gordon ja Modern Jazz Quartet ovat levyttäneet kappaleen.
David Lagercrantz

David Gunnar Fransiscus Lagercrantz (s. 4. syyskuuta 1962 Solna) on ruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli iltapäivälehti Expressenin palveluksessa vuoteen 1993 asti, jonka jälkeen hän siirtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi. Hän on julkaissut muun muassa reportaasikirjan Änglarna i Åmsele (1998), joka käsittelee Åmselen kolmoismurhaa, sekä romaaneja.
Suomessa Lagercrantz tunnetaan jalkapalloilija Zlatan Ibrahimovićin elämäkerrasta. Lagercrantz haastatteli Ibrahimovićia yli sata tuntia. Kirja ilmestyi ruotsiksi marraskuussa 2011, ja sitä myytiin yli 500 000 kappaletta ennen saman vuoden joulua. Kirja on myyty yli 20 maahan, ja se oli ehdolla August-palkinnon saajaksi.
Lagercrantzilta tilattiin neljäs osa Stieg Larssonin Millennium-romaanisarjaan. Kirja Det som inte dödar oss, suomenkieliseltä nimeltään Se mikä ei tapa, julkaistiin samanaikaisesti 25 maassa 27. elokuuta 2015.
Lagercrantz on kirjailija Olof Lagercrantzin ja suomalaissyntyisen Martina Ruinin poika (filosofi Hans Ruinin tyttärenpoika). Hänen sisarensa on näyttelijä Marika Lagercrantz.
Sulttaani

Sulttaani (arab. سلطان‎) on islamilaisessa maailmassa käytetty hallitsijan arvonimi.
Tuhatluvulla turkkilaiset seldžukit (pääkaupunkeina mm. Nishapur ja Merv) loivat keskiaasialaisen jättivaltakunnan, joka oli rajoiltaan lähellä sassanidien entistä valtiota. 
Islaminuskon mukaan kalifin virka oli jakamaton, joten islamilaisessa maailmassa saattoi olla vain yksi kalifi. Bagdadin abbasidikalifit nauttivat suurta uskonnollista arvovaltaa, joten seldžukit käyttivät sitä hyväkseen ja asettuivat buyidit karkotettuaan Bagdadin abbasidikalifin "suojelijoiksi".
Todellista vallankäyttäjää edusti seldžukeilla sulttaani-instituutio, joka alkoi murtaa kalifin asemaa koskevaa oppia, vaikka aluksi molemmat elivät rinnakkain. 900-luvulla oli jo eletty kolmen kalifin järjestelmässä (Bagdad, Egypti ja Córdoba), eikä yksikään niistä kyennyt voittamaan muita. Seldzukkien sulttaanin virka ei tavoitellut ylintä uskonnollisen auktoriteetin asemaa kuten kalifi al-Mamunin 800-luvulla luoma idea kalifaatista alun perin oli tehnyt. Siihen ei liioin sisältynyt ajatusta yhdestä ainoasta uskovien komentajasta. Tämä teki mahdolliseksi useiden rinnakkaisten sulttaanikuntien olemassaolon, ja niitä alkoikin ilmestyä eri puolille. 
Seldžukit eivät ilmeisesti itse luoneet sulttaani-instituutiota vaan omaksuivat sen ghaznavideiltä.
Free Record Shop

Free Record Shop on kansainvälinen levykauppaketju, joka toimii pääasiallisesti Benelux-maissa. Kaupan valikoimiin kuuluvat myös elokuvat, tietokonepelit ja kirjat. Ketjun ensimmäisen liikkeen avasi Hans Breukhoven 1971 Alankomaihin. Ketju levisi myös Suomeen 2000-luvun alussa, ensimmäinen liike Suomessa avattiin Helsingin Aleksanterinkadulle vuonna 1998. Sillä oli 2000-luvun puolivälissä Suomessa 17 myymälää. Ketju lopetti toimintansa Suomessa 22. kesäkuuta 2007.