google/wiki40b huggingface dataset:
Keltaängelmä

Ulkonäkö ja koko

Keltaängelmä kasvaa 50–100 cm korkeaksi. Kasvi on pitkäjuurakollinen ja rönsyllinen. Lehdet ovat 10–25 cm pitkiä, korvakkeellisia ja kaljuja. Lehtilapa on puikea ja 2–3-kertaa parilehdykkäinen. Lehdykän ruoti on joskus korvakkeellinen, lapa vastapuikea tai kapean vastapuikea sekä kolmihalkoinen tai kärjestä isohampainen. Lehdyköitten liuskat ovat tylpähköjä tai suippoja, kärkilehdykkä on pituudeltaan 3–-4 cm. Kukinto on lähes lehdetön, runsaskukkainen, yleensä tiheä, lyhyehkö ja usein leveä kerrannaishuiskilo. Pienikokoiset kukat ovat jokseenkin pystyjä ja niiden kukkaperä on alle yhden senttimetrin pituinen. Varhain varisevia kehälehtiä on 4–5 kappaletta. Väriltään ne ovat tavallisesti vihertävänvalkoisia. Heteitä on runsaasti. Pystyt palhot ovat 3–5 mm pitkiä ja vaaleankeltaisia, ponnet 1,2–2,3 mm pitkiä, tylppiä tai tavallisesti otapäisiä. Suomessa keltaängelmä kukkii kesä–elokuussa. Hedelmä on perätön, 3–4,5 mm pitkä pähkylä. Pähkylä on 10-harjuinen ja kapeaodallinen.
Keltaängelmä muistuttaa ulkonäöltään hoikkaängelmän alalajeja etelänhoikkaängelmää ja pohjanhoikkaängelmää. Se voi myös risteytyä hoikkaängelmän kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.

Levinneisyys

Keltaängelmää tavataan lähes koko Euroopasta lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaan länsiosia, eteläisintä Italiaa, Kreikkaa, Etelä-Venäjää, Islantia ja mantereen arktisia alueita. Levinneisyysalue jatkuu Aasiassa edelleen Länsi-Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Lisäksi lajia kasvaa myös Turkissa ja Marokossa. Suomessa keltaängelmää voi tavata koko maasta aivan Pohjois-Lappia lukuun ottamatta. Laji yleisyys kuitenkin vaihtelee suuresti. Runsaimmillaan laji on Ahvenanmaalla, Uudellamaalla, Hämeessä sekä Pohjois-Pohjanmaan ja Etelä-Lapin rannikkoseuduilla. Monin paikoin maan keski- ja itäosissa, esimerkiksi Savossa ja Keski-Suomessa, laji on hyvin harvinainen ja kadonnut monilta vanhoilta kasvupaikoiltaan.

Elinympäristö

Keltaängelmä vaatii kasvupaikaltaan runsaasti kosteutta. Se kasvaa rantaniityillä, -pensaikoissa ja -lehdoissa, pellonojissa, tervaleppäkorvissa sekä kosteilla niityillä. Joskus lajia tavataan myös hieman kuivemmilla kasvupaikoilla.

Käyttö

Keltaängelmä on vanha hyötykasvi, jota käytettiin ennen vanhaan yleisesti villan värjäämiseen. Keltaista väriä saatiin erityisesti kasvin juurakoista. Kasvia on käytetty kansanlääkinnässä myös haavojen parantamiseen. Keltaängelmän juuren pääasiallinen alkaloidi on berberiini.
Arild Midthun

Arild Midthun (s. 6. toukokuuta 1964 Bergen) on norjalainen Disney-sarjakuvien tekijä.
Arild Midthun aloitti sarjakuvapiirtäjän uransa 13-vuotiaana bergeniläisessä sanomalehdessä Tormod Løklingin käsikirjoittamalla stripillä. Sen jälkeen hän on avustanut norjalaista Mad-lehteä, Pytonia, ja Mustanaamiota. Lisäksi Midthun on piirtänyt paljon kotimaassansa perinteisiä joulualbumeja ja päivästrippiä Poppa & Pestus. Hänen ensimmäinen Suomessa ilmestynyt Ankka-sarja on Ei perheen pienimmille, joka julkaistiin Aku Ankka -lehdessä vuonna 2005. Midthun on piirtänyt paljon Pohjola-aiheisia sarjoja, muun muassa Hansa-tarinasarjan, jossa ankat poikkesivat jokaisessa Hansaliiton kaupungissa, myös Turussa sekä Pohjan sota -tarinasarjan, jossa Ankat etsivät esi-isänsä aarretta Pohjoismaissa. Lisäksi monissa hänen tarinoissaan seikkailee Pohjolan jumalia.
Midthun asuu nykyisin Sonissa Oslon eteläpuolella vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Norjalaisen Aku Ankka -lehden Donald Duckin toimittaja on hänen vanha ystävänsä Tormod Løkling.
Elonkehä (lehti)

Elonkehä on syväekologinen kulttuurilehti, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehden tarkoituksena on edistää elämää suojelevaa ja ekologisesti kestävää kulttuuria ja yhteiskuntaa sekä ylläpitää kriittistä keskustelua kestämättömästä kulutus- ja talouskasvuyhteiskunnasta. Vuodesta 2014 alkaen Elonkehää on julkaissut Vihreä Elämänsuojelun Liitto ry. Aiemmin julkaisijana toimi sittemmin lakkautettu Elonkehä ry.
Lehti alkoi ilmestyä Ekologisen puolueen lehdistötuella vuoden 1995 eduskuntavaalien jälkeen. Nykyisin lehti on puoluepoliittisesti sitoutumaton kulttuurilehti. Elonkehä on ainoa suomalainen puolueen pää-äänenkannattaja, jonka julkaisu jatkuu edelleen puolueen toiminnan loputtua. Lehteen ovat aiemmin kirjoittaneet muun muassa Pentti Linkola, Eero Paloheimo ja Lasse Nordlund. Elonkehässä julkaistaan mm. omavaraistaloutta ja ekokyläasumista käsitteleviä artikkeleita, ympäristöfilosofisia ja syväekologisia kirjoituksia, kolumneja, haastatteluja, kirja-arvioita sekä runoja ja taidetta.
Elonkehä-lehden kahta ensimmäistä vuosikymmentä kuvataan kirjassa Elonkehän puolesta – Syväekologisen kulttuurilehden kaksi vuosikymmentä Linkolasta Vadéniin (2015).
Elonkehä on valittu Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:n laatulehtikilpailun finaaliin vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2018.
Suur Tõll (vuoden 1980 elokuva)

Suur Töll on virolaisen Jüri Arrakin vuonna 1980 tekemä animaatioelokuva. Elokuva kertoo samannimisestä virolaisessa mytologiassa esiintyvästä, saarenmaalaisesta hiidestä/jättiläisestä. Elokuvassa oli vahvoja nationalistisia piirteitä, ja se kiellettiinkin Neuvosto­liitossa.

Tarina

Suur Tõll on hiidenmaalainen jättiläinen, joka rakentaa vaimonsa kanssa taloa. Tõllin vastustaja Piru lähettää saksalaiset ritarit valtaamaan Hiidenmaan ja alistamaan virolaiset kristityiksi. Monia virolaisia ja hiisiä tapetaan, kunnes Suur Tõll puuttuu asiaan. Töll torjuu saksalaisten ensimmäisen hyökkäyksen, mutta samalla Piru hajottaa hänen talonsa, surmaten samalla Suur Tõllin vaimon. Tästä kimmastuneena Tõll heittää Pirun mereen, haudaten samalla vaimonsa. Saksalaiset hyökkäävät Tollin kimppuun, ja lopulta Tõll saa surmansa vietyään monia ritareita ensin mukanaan.
Twerkkaus

Twerkkaus eli twerking on seksuaalisesti provosoiva tanssityyli, jota tanssitaan erityisesti hip-hop -musiikin tahtiin. Tanssin ominaisliikkeet ovat alavartalopainotteisia ja ne tapahtuvat yleensä madalletussa kyykkyasennossa. Twerkkaus tuli valtayleisön tietoisuuteen poptähti Miley Cyruksen esiintymisestä MTV Music Video Awardseissa elokuussa 2013.
Twerking on terminä lisätty myös Oxfordin yliopiston julkaisemaan englannin kielen sanakirjaan.
Brickell Key

Historia

Henry Flagler johti 2,7 metrin syvyisen, Miamijoen suusta johtavan kanavan kaivamista vuonna 1897. Projekti johti kahden pienen saaren muodostumiseen. Edward N. Claughton, Sr. osti saaret 1943 ja yhdisti ne yhdeksi, 180 000 neliömetrin kokoiseksi kolmionmuotoiseksi kokonaisuudeksi. 1970-luvun lopulla Swire Properties osti suurimman osan saaresta Claughtonilta
Hietikkosara

Ulkonäkö ja koko

Hietikkosaralla on pitkä ja vankka suikertaen kasvava juurakko. Sen versot nousevat riveinä juurakon nivelistä. Varsi ja lehdet ovat 10–30 senttimetriä pitkiä. Lehdet ovat tummanvihreitä ja 1,5–3,5 millimetriä leveitä. Hietikkosaran kukintona on kartiomainen 3–8 cm pitkä tähkistö, jossa on 5–15 kappaletta tähkiä. Pullakot ovat vaaleanruskeita, 4–5,5 mm pitkiä ja niiden suuodan kärjessä on kaksi kärkiloven erottamaa hammasta.
Hietikkosaralla voi esiintyä pullakoissa Suomessa harvinaista hietikkosarannoki (Anthracoidea arenaria) -nokisientä.

Elinympäristö

Pohjoismaissa hietikkosara kasvaa merenrantahietikoilla ja nummilla. Suomessa se on hyvin harvinainen etelärannikon laji.
Mustakoiso

Ulkonäkö ja koko

Mustakoiso on mustamarjainen, 20-50 cm korkea kasvi. Sillä on ohuet, hammaslaitaiset lehdet, valkoiset tähdenmuotoiset kukat joiden keskusta on keltainen ja mustat, kiiltävät marjat. Se kukkii heinä-lokakuussa. Mustakoisoa muistuttava kasvi on eteläisessä Suomessa esiintyvä karvaiselta mustakoisolta näyttävä kehtokoiso (Solanum physalifolium).

Levinneisyys

Suomessa sitä tavataan satunnaiskasvina pihoilla, puutarhoissa, joutomailla ja satamissa Etelä- ja Keski-Suomessa.
Kander

Virtaama

Kanderin virtaama vaihtelee vuosien 1981-2008 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Hondrichissa - ennen Simmen yhdistymistä Kanderiin - on ollut 21 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (26 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1996 (16 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (273 m³/s) ja pienin vuoden 2006 helmikuussa (3,4 m³/s).

Oikaisu

Kander laskee nykyään Thuninjärveen Spiezissä. Alun perin joki laski Aareen viitisen kilometriä pohjoisempana, Thunissa. Oikaisu tehtiin vuosina 1711-13, kun harjun läpi tehtiin 250 metriä pitkä uoma tulvien estämiseksi alajuoksulla.
Miss Gay Finland

Miss Gay Finland on Helsinki Pride -viikolla järjestettävä kilpailu, jonka tarkoituksena on edistää seksuaalivähemmistöjen tasa-arvoa ja yhteisöllisyyttä sekä kannustaa olemaan ylpeästi oma itsensä. Kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2013.

Kilpailun järjestäminen

Miss Gay Finlandiksi valitaan vuodeksi kerrallaan valovoimainen, fiksu ja persoonallinen ihminen toimimaan hyvän tahdon lähettiläänä ja esikuvana suomalaisille seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille. Kilpailu tukee vuosittain vaihtuvaa hyväntekeväisyyskohdetta. Miss Gay Finland 2018 valittiin 15. kesäkuuta 2018. Finaaleissa valittiin voittajan lisäksi tekstiviestiäänien perusteella yleisön suosikki, sekä toinen ja kolmas sija. Teksiviestiäänestyksen tuotot menivät translaki-kampanjalle. Kilpailun järjestäjinä toimivat tapahtuman perustaja Kristiina Puukko yhdessä aiemmista voittajista ja finalisteista koostuvan työryhmän sekä kilpailun pääyhteistyökumppanin ravintola DTM:n kanssa.
Tadeusz Konwicki

Tadeusz Konwicki (22. kesäkuuta 1926 Nowa Wilejka – 7. tammikuuta 2015 Varsova) oli puolalainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Konwicki syntyi Vilnan lähellä Nowa Wilejkassa (liett. Naujoji Vilnia), silloisessa Puolassa, nykyisessä Liettuassa. Muutettuaan sodan päätyttyä vuonna 1945 Krakovaan hän aloitti opintonsa Jagellon yliopistossa. Hän työskenteli toimittajana Odrodzenie-lehdelle ja muutti vuonna 1947 Varsovaan. Vuonna 1948 valmistui hänen Kotiarmeijan (Armia Krajowa) partisaanivuosiaan muisteleva romaani Rojsty, joka kuitenkin julkaistiin vasta vuonna 1956, jolloin ns. suojasään myötä tuli mahdolliseksi käsitellä ei-kommunistisen Kotiarmeijan vaiheita.
Konwickin romaaneista Keltaisessa kirjastossa on julkaistu suomenkielisinä käännöksinä Pieni ilmestyskirja vuonna 1983 ja Isoäitini tarina 1997. Aiemmin on suomennettu hänen kansainvälinen läpimurtoteoksensa Puolalainen unikirja 1963. Kirjailija asui Varsovassa, jossa hän jatkoi työtään esseiden ja lehtiartikkeleiden laatijana.
Konwickin tunnetuimpia elokuvia ovat Kesän viimeinen päivä (1958) ja Taru rakkaudesta (1961).
Konwicki kuoli kotonaan 88-vuotiaana 7. tammikuuta 2015.
Kari Nenonen

Kari Juhani Nenonen (24. huhtikuuta 1949 Helsinki – 19. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kirjallisuuden suomentaja.
Paitsi kirjoja, Nenonen kirjoitti myös Jerry Cottonia ja sen kilpailijaa G-mies Kottosta sekä monenlaisia kevyitä sarjoja. Lisäksi hän kirjoitti salanimellä ja anonyymisti kertomuksia lehtiin. Hän suomensi nelisenkymmentä teosta. 1980-luvulla Nenonen kirjoitti Hulkkonen-suomilänkkäreitä. 
Nenonen aloitti uransa 1970-luvun puolivälissä, jolloin hän kirjoitti lyhyitä romanttisia kertomuksia Kolmiokirjalle eri salanimillä tai nimettä. Vuonna 1981 Kolmiokirja julkaisi Nenosen omalla nimellä pitkän romanttisen viihderomaanin Valtapeli. 1980-luvulla Nenonen alkoi kirjoittaa myös miehille tarkoitettuja sarjoja, kuten lännensarja Finnwestiä. Sarjoja julkaisi ennen muuta Viihdeviikarit-kustantamo, jonka taskukirjat ilmestyivät ilman tekijännimeä. 1980-luvun lopulla hän julkaisi muutaman teoksen omalla nimellään.
Kari Nenosen omista teoksista romaanit Se ken tulee viimeiseksi on kuolema ja Ken kuolleita kutsuu sekä novellikokoelma Noitarovio edustavat kauhukirjallisuutta. Romaani Messias on tieteiskertomus, joka kertoo Jeesuksen kloonaamisesta Torinon käärinliinasta löydetyn DNA:n avulla.
1980-luvun lopulla Nenonen yritti liittyä Suomen kirjailijaliittoon. Hän täytti liiton vaatimukset kahdesta julkaistusta teoksesta, mutta häntä ei hyväksytty jäseneksi, mikä synnytti julkista keskustelua.
Halo Wars 2

Pelaaminen

Halo Wars 2 on reaaliaikainen strategiapeli. Pelissä on kaksi eri ryhmittymää; United Space Nation Command (UNSC) ja Banished. Kampanja koostuu 13 tehtävästä ja tukee yhteistyöpeliä.

Kehitys

Halo Wars 2:n kehittäminen aloitettiin jo vuonna 2014, mutta se julkistettiin vasta vuoden 2015 Gamescom-messuilla. Yhteistyössä 343 Industriesin kanssa pelin kerrottiin kehittävän Total War -strategiapelisarjasta tunnettu Creative Assembly ja sen julkaistavan Xbox Onelle ja Windows 10 -tietokoneille. Julkaisuajankohdaksi kerrottiin tuolloin vuoden 2016 syksy, mutta Electronic Entertainment Expo 2016 -messutapahtumassa julkaisuajankohdaksi varmistui vuoden 2017 kevät. Amerikkalainen Blur Studio vastaa välianimaatioista. Sillä on myös aiempaa kokemusta Halo-sarjan peleistä, viimeisimpänä Halo 2 Anniversarysta.
Välttääkseen Halo: The Master Chief Collectionin epäonnistuneen julkaisun 343 Industriesin johtaja Bonnie Ross lupasi studion järjestävän kaikista tulevista sarjan peleistä betatestin. Konsolipelaajille avoin beta järjestettiin vuoden 2016 kesäkuun puolivälissä. Alun perin betan oli tarkoitus kestää viikon verran, mutta sitä jatkettiin aluksi kahdella päivällä ja myöhemmin vielä yhdellä päivällä.
PC- ja konsolipelaajien oli alun perin tarkoitus voida pelata keskenään, mutta ominaisuudesta luovuttiin varhaisessa vaiheessa. Kehittäjät haluavat tehdä pelistä helposti lähestyttävän vasta-alkajille. 343 Industriesin strategiapeliosaston johtaja Dan Ayoyb uusien pelimuotojen saaneen vaikutteita multiplayer online battle arena -lajityypin peleistä.

Markkinointi

Ensimmäinen traileri Halo Wars 2:sta julkaistiin vuoden 2015 Gamescom-messuilla ja toinen seuraavana vuonna E3-messuilla, jonka lisäksi vierailijoille annettiin mahdollisuus kokeilla pelin demoa. Helmikuussa 2016 343 Industries ja leluvalmistaja Mattel julkistivat yhteistyösopimuksen Halo-aiheisten lelujen tuottamisesta. Kesäkuun puolivälissä järjestetyn betan pelaajille jaettiin ilmaisia kultaisia REQ-pakkauksia Halo 5:een.
Kesämaksaruoho

Ulkonäkö ja koko

Kesämaksaruoho on kooltaan pieni eli 5–10 cm korkea. Vanhemmiten varsi kaartuu alaspäin. Lehdet ovat litteitä ja liereitä. Ne sijaitsevat varressa kierteisesti. Kukinto harsu viuhko ja kukkien väri on keltainen. Hedelmä monisiemeninen tuppilo.

Levinneisyys

Sitä tavataan pääasiassa Saksassa ja Ranskassa vuoristoalueilla. Suomessa sitä tavataan sekä etelässä että Enontekiöllä. Sitä esiintyy soraisilla ja kallioisilla paikoilla, mäenrinteillä ja kedoilla.

Kasvupaikka ja elinympäristö

Se kasvaa laikuittan Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rannikkoalueella. Kasvaa myös paikoitelleen Etelä-Suomessa, ja käsivarren pohjoisimmassa osassa.
Viritetyt vehkeet

Viritetyt vehkeet (engl. Pimp My Ride) oli yhdysvaltalainen televisiosarja, jota juonsi rap-artisti Xzibit. Sarjan ideana oli korjata ja tuunata köyhempien ihmisten huonokuntoisista ajoneuvoista näyttäviä menopelejä. Sarjassa Xzibit käy ensin korjattavan auton omistajan luona kylässä ja auton omistaja kertoo auton historiasta ja vioista. Tämän jälkeen auto lähtee West Coast Customsin (nyttemmin GAS) pajalle, jossa firman työntekijät tekevät yhteenvedon ja suunnittelevat auton uudestaan sisustaa myöten.
Sarjan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 4. maaliskuuta 2004. Sarjaa esittää MTV. Sarjaa on tehty viisi tuotantokautta. Suomessa sarjaa esitetään Nelosella ja MTV Finlandilla. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi alkoi Nelosella syksyllä 2005. Sarjan toinen tuotantokausi alkoi Nelosella toukokuussa 2006.
Myös Britannian MTV:llä pyörii oma versio Viritetyt vehkeet -sarjasta nimellä Pimp My Ride UK. Brittiversio ei ole menestynyt yhtä hyvin kuin amerikkalainen. Eräässä jaksossa muokattiin kuitenkin poptähti Madonnan vanhasta pakettiautosta disko Sorry-musiikkivideota varten.
Sarjan saatua huomattavaa menestystä alettiin tehdä myös Pimp My Ride International -ohjelmaa, johon voi päästä mukaan kuka tahansa romun auton omistaja, mistä päin maailmaa vain. Sarjasta on tehty myös samanniminen peli, joka on julkaistu Xbox 360:lle PS2:lle ja PSP:lle. Vuonna 2015 selvisi, että tämä tosi tv-ohjelma olikin osittain lavastettua. Autoihin ei monestikaan jätetty televisioita, kaiuttimia yms, vaan ne poistettiin heti kuvauksen jälkeen. Kustomoitujen autojen omistajien piti näytellä iloista ja innostunutta.
Regensburger Domspatzen

Regensburger Domspatzen on Saksassa Regensburgissa toimiva poikakuoro ja perustettu vuonna 975. Se on maailman vanhin poikakuoro.
Kuoroa johtanut paavi Benedictuksen veli sulki silmänsä kuorossa harjoitetulle väkivallalle. Kuoron johtajat ja muut aikuiset raiskasivat ja pahoipitelivät laulajia vuosikymmenet, kunnes asia paljastui julkisuuteen vuonna 2010.
Välimeren ruokavalio

Välimeren ruokavalio perustuu kreikkalaisten, eteläitalialaisten ja espanjalaisten 1940- ja 1950-luvuilla noudattamiin ruokailutottumuksiin, joita pidetään nykyisin yleisesti terveellisinä.
Perinteiset ruoat ovat Välimerellä nykyaikana osin väistyneet uudempien ruokalajien tieltä niin että alueen perinteistä ruokavaliota noudatetaan tyypillisimmillään lähinnä Kreikan saaristossa ja Etelä-Italiassa. Vuonna 2010 Välimeren ruokavalio valittiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.

Sisältö

Välimeren eri maiden ruokakulttuurit poikkeavat toisistaan, joten Välimeren ruokavaliolle ei ole yhtä ja selkeää määritelmää. Välimeren ruokavalion katsotaan kuitenkin yleensä sisältävän runsaasti kylmäpuristettua oliiviöljyä, vihanneksia, hedelmiä, viljatuotteita, pähkinöitä ja papuja, kohtuullisessa määrin kalaa, lihaa, maitotuotteita ja punaviiniä sekä pieniä määriä kananmunia ja sokeroituja ruokia. Joidenkin määritelmien mukaan vilja nautitaan Välimeren ruokavaliossa kokojyvätuotteiden muodossa.
Unesco sisällyttää Välimeren ruokavalion määritelmäänsä myös ruokakulttuuriin kuuluvan yhteisöllisyyden.

Terveellisyys

Useat tutkimukset viittaavat siihen, että perinteinen Välimeren ruokavalio edistää terveyttä. Esimerkiksi laajan kreikkalaistutkimuksen mukaan alkoholin kohtuukäyttö, lihan ja lihajalosteiden vähäinen kulutus sekä vihannesten, hedelmien, pähkinöiden, oliiviöljyn ja papujen runsas käyttö vähentää kuolleisuutta.
British Medical Journal Online Firstin julkaiseman artikkelin mukaan 1 574 299:llä ihmisellä 3–18 vuotta kestäneiden tutkimuksen tuloksena Firenzen yliopiston tutkijat selvittivät, että Välimeren ruokavalion noudattaminen vähentää ennenaikaisen kuoleman riskiä 9 %, sydän- ja verisuonitaudin riskiä 9 %, Parkinsonin taudin riskiä 13 %, Alzheimerin taudin riskiä 13 % ja syövän riskiä 6 %.
Kulttuurihistoriallinen museo

Kulttuurihistoriallinen museo on museotyyppi, joka on keskittynyt tallentamaan esineitä ihmisen ja kulttuurin kehityksestä. Kulttuurihistorialliset museot keskittyvät usein johonkin ajanjaksoon tai maantieteelliseen alueeseen tai ne keskittyvät johonkin erikoisalaan.

Määritelmä

Kulttuurihistorialliseksi museoksi määritellään Suomessa museo, joka tallentaa esineitä esimerkkeinä ihmisen ja kulttuurin kehityksestä. Muualla maailmassa vastaavia museoita kutsutaan historiallisiksi museoiksi. Anglosaksisassa tiedemuseoihin luokitellaan myös tieteen ja tekniikan museot, jotka puolestaan Suomessa sijoitetaan kulttuurihistoriallisten museoiden alatyypiksi.

Kokoelma

Kulttuurihistoriallisen kokoelman kerääminen on vaativin museolaitoksen tehtävistä. Keruualana on koko inhimillinen kulttuuri, joten aineistoa on valtavasti. Monet kulttuurihistorialliset museot pyrkivätkin siksi erikoistumaan ersimerkiksi johonkin tiettyyn aikajaksoon tai maantieteelliseen alueen. Lisäksi on olemassa suppean alan erikoismuseoita, kuten tiemuseoita, kotimuseoita, myllymuseoita ja urheilumuseoita.
Erityisesti kulttuurihistorillaisten museoiden ongelmana on nykyajan tavaramäärän valtavuus. Ihmisillä on käytössä kotona, töissä ja vapaa-aikana hirveä määrä esineitä, professori Tapio Periäisen mukaan Suomessa on 2000-luvulla noin 80 miljardia esinettä. Tavaran määrä selittää sen, että kulttuurihistoriallisten museoiden kokoelmat ovat kasvaneet 1970-luvulta alkaen moninkertaisiksi.

Tutkimus

Kulttuurihistoriallisissa museoissa tehdään monenlaista tutkimusta. Esinetutkimuksessa tutkitaan museokokelmassa olevia esineitä. Museologi Roy Brigdenin mukaan esineillä voi olla kolme informatiotasoa. Ensimmäisellä tasolla ovat esineen yksityiskohdat, kuten materiaali, valmistusmenetelmä ja tyyli. Toisella tasolla on suullinen tieto, jota on tiedossa valmistuksesta, käyttöönotosta tai käyttövaikutuksesta. Kolmantena tasona on dokumentaatio, kuten arkisto-, kuva- ja kirjallisuusmateriaalit, jotka ovoivat antaa tietoja esineestä.
Kulttuurihistorialliset museot tekevät kuitenkin tutkimusta myös muualla kuin itse museorakennuksessa. Museoilla on perinteisesti ollut laaja ja monipuolista osaamista muun muassa rakennustutkimuksesta, jonka tavoitteena on ollut usein ulkomuseon perustaminen. Museot ovat Suomessa tehneet esimerkiksi kunnittaisia ja maakunnallisia inventointeja, joissa ne ovat kerännyt tietoa kulttuurihistoriallisesti merkittävistä kohteista.
Ftaalihappo

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen ftaalihapolle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Martti Backman

Martti Olavi Backman (s. 28. toukokuuta 1948 Lahti) on suomalainen toimittaja. Hän on toiminut Iltalehden ja Suomen Kuvalehden päätoimittajana. Backman on myös toimittanut useita MOT-ohjelmia Yleisradiolle.
Backman valmistui Sanomien toimittajakoulusta 1970 ja valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1976.
Pirkkiö

Pirkkiö on kylä Tornion kaupungissa, Torniojoen suun Suomen puolella. Pirkkiö ulottuu Parasniemen pappilasta, Kristinebergin kautta aina Röyttään saakka. Siihen kuuluu myös saaria, kuten Kuusiluoto, Sassi ja Oxö. Pirkkalaisten sanotaan olleen Pirkkiön ensimmäisiä asukkaita. Pirkkiössä sijaitsee mm. 1797 valmistunut Alatornion kivikirkko.
Pirkkiö on nykyään Tornion nopeimmin kehittyvää asuntoaluetta. Tornionjoen sivuhaaran, Kirkkoputaan rannalla sijaitseva ns. "Uusi Pirkkiö" on yksi Tornion, Lapin ja koko pohjoisen Suomen hintavimmista asuinalueista. Talot Pirkkiössä ovat usein kaksikerroksisia omakotitaloja.
Pirkkiön Puuluodossa sijaitsee Alatornion Pirkkojen hiihtokeskus.
SRV-yhtiöt

Hallitus ja johtoryhmä

SRV Yhtiöt Oyj on konsernin emoyhtiö ja vastaa konsernin johtamisesta, rahoituksesta ja hallinnosta. Emoyhtiö hoitaa myös tytäryhtiöiden taloushallinnon ja muut hallintopalvelut. 
Hallituksen puheenjohtaja ja pääomistaja on vuorineuvos Ilpo Kokkila. 
Vuonna 2017 hallituksen jäsenet ovat Ilpo Kokkila (pj), Minna Alitalo, Juhani Elomaa, Juhani Hintikka, Olli-Pekka Kallasvuo (vpj) ja Timo Kokkila.
SRV:n toimitusjohtajana toimii Juha Pekka Ojala. 
Vuosina 2010–2015 toimitusjohtajana toimi Jukka Hienonen. Hienonen kertoi joulukuun 2014 lopulla jättävänsä toimitusjohtajan tehtävät omasta aloitteestaan. Hänen seuraajanaan aloitti vuoden 2015 alussa SRV:n varatoimitusjohtajana toiminut Juha Pekka Ojala.

Historia

Konserni pohjautuu vuonna 1987 perustettuun SRV Viitoset -rakennusliikkeeseen. Yhtiö sai nimensä termistä Suomen rakennusvienti, Viitoset viittaa perustajaosakkaisiin, joita oli viisi yksityishenkilöä. Yhtiön ensimmäinen hanke oli lihakombinaatti Rakveressä, Virossa.
Viitoset-konserni laajeni 1990-luvun rakennusalan laman aikana nopeasti useiden yritysostojen kautta, kohteena muun muassa Teräsbetoni Oy, Turun Rakennusryhmä Oy, Arvo Westerlund Oy ja Tehorakentajat Oy. Samaan aikaan perustettiin tytäryhtiöt Viroon ja Latviaan.
Vuonna 2001 konserni jakautui kahdeksi yhtiöksi; konsernin emoyhtiö SRV Yhtiöt Oyj:ksi ja hallintayhtiö Pontos Baltic Holding Oy:ksi. Jako valmisteli yhtiön Kampin keskuksen rakennusurakkaa, joka aloitettiin vuonna 2002. Keskus valmistui 2006 ja myytiin kiinteistösijoitusyhtiöille.
Vuonna 2005 yhtiön omistajat myivät 48 % yhtiön osakkeista vasta perustetulle SRV Henkilöstö Oy:lle, jonka kautta konsernin henkilöstö voi sijoittaa yhtiöön. Ylimääräinen yhtiökokous 27. huhtikuuta 2007 sulautti absorptiofuusiolla SRV Henkilöstö:n ja SRV Yhtiöt 30. syyskuuta 2007.
Vuonna 2011 SRV Toimitilat Oy (ent. SRV Viitoset Oy) ja SRV Asunnot Oy (ent. Arvo Westerlund Oy) sulautettiin yhdeksi toiminnalliseksi kokonaisuudeksi SRV Rakennus Oy:öön.
SRV uudisti brändiään vuonna 2017, ja sen väriksi valittiin keltainen.