google/wiki40b huggingface dataset:
Gaboninkutoja

Levinneisyys

Gaboninkutojaa tavataan Atlantin rannikkoalueella Angolassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Lajin kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Gaboninkutoja on vähenemässä ja sen esiintymät sirpaloitumassa elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Storumanin kunta

Kuntajaon kehitys

Stenselen pitäjä erotettiin Lyckselen pitäjästä vuonna 1822. Tärnan seurakunta oli erotettu kappeliseurakunnaksi samaisesta Lyckselen seurakunnasta jo vuonna 1780. Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan Stensele ja Tärna muodostivat yhdessä Stenselen maalaiskunnan. Tärnan maalaiskunta erotettiin omaksi maalaiskunnaksi vuonna 1903. Stenselen maalaiskuntaan perustettiin kaksi taajaväkistä yhdyskuntaa: Storuman vuonna 1936 ja Stensele vuonna 1937. Vuoden 1952 kuntauudistus ei vaikuttanut aluejakoon. Taajaväkiset yhdyskunnat lakkautetiin vuosina 1963 ja 1964. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Stenselen ja Tärnan maalaiskunnat yhdistettiin Storumanin kunnaksi, joka sai nimensä keskustaajamansa mukaan.

Vaakuna

Stenselen maalaiskunnalla oli oma vaakuna, mutta se ei ole käytössä Storumanin kuntavaakunana.

Muita paikkakuntia

Abborrberg, Ankarsund, Bastansjö, Grundfors, Harrsjö, Kaskeluokt, Klippen, Laisaliden, Umnäs
John Pasquin

John Pasquin (s. 30. marraskuuta 1944) on yhdysvaltalainen ohjaaja. Hän tuli alun perin tunnetuksi televisiosta, mutta vakiinnutti maailmanmaineensa vasta elokuvan Mutta mitä tapahtui joulupukille? (1994) myötä. 
Pasquin on naimisissa näyttelijä JoBeth Williamsin kanssa.
Genshirō Inagaki

Inagaki Genshirō (jap. 稲垣源四郎 - japanilaiset nimet ilmoitetaan oletusarvoisesti ensin sukunimi ja sitten etunimi, 1911 Tokio, Japani – 1995) oli kyūdōn Heki ryū Insai han (Heki ryū koulukunnan Insai-haaran) päämies, 9. dan hanshi. Hän seurasi tehtävässä opettajaansa Urakami Sakaeta.
Inagaki aloitti budo-uransa karatella. Hän tapasi karate salissa legendaarisen Funakoshi Gichinin - Shotokan karaten perustajan. Hänen isompi veljensä oli kuitenkin sitä mieltä, että kyūdō sopisi paremmin. 1930-luvulla Inagaki opiskeli insinööriksi Wasedan yliopistossa Tokiossa, ja valmistui 1936. Samassa yliopistossa hän opiskeli kyūdōta Heki ryū Insai han päämiehen Sakae Urakamin oppilaana. Sodan aikana Inagakikilla oli tehdas, joka valmisti osia luoteihin. Kun toista maailmansotaa seurannut budolajien harjoittamiskielto Japanissa päättyi 1957, järjestettiin keisari Hirohiton edessä perinteinen kyūdō-kilpailu, jonka Inagaki voitti. Inagaki jatkoi Urakamin oppilaana tämän kuolemaan asti v. 1971. Urakamilla oli poika, jonka vaimo Hiroko oli Inagakin kanssa mestari Urakamin parhaita oppilaita. Loppujen lopuksi vanha mestari päätti tehdä Inagakista koulukunnan seuraava mestari. Inagaki myi tehtaansa ja aloitti täyspäiväisen kyūdō-harjoituksen. Kymmenen vuoden aikana hän joka toinen päivä kulki mestarinsa luo, kahden tunnin junamatka suuntaan Tokiosta, ja sai viimein Heki-ryū-koulukunnan korkeimman eli Shinanka Hyaku Shu-arvon. Tätä voi saada vain henkilö, josta tulee koulukunnan seuraava mestari. 
Kun Japanin kouluministeriö 1970-luvulla päätti ottaa kyūdōn yhdeksi oppiaineeksi he kääntyivät suoraan Inagakin puoleen, joten Inagakista tuli ensimmäinen akateemisen kyūdō-professuurin haltija ja Wasedan sekä myöhemmin myös Tsukuban (aikaisemmalta nimeltään Tokion pedagoginen yliopisto) yliopistojen kyūdō-opettaja. Vuonna 1966 saksalainen arkitehtuurin opiskelija Manfred Speidel aloitti opiskelunsa Wasedan yliopistossa. Koska jokin budo-laji oli pakollinen, valitsi hän kyūdōn ja päättyi Inagakin oppilaaksi. Speidel asui jopa jonkin aikaa Inagakin talossa, kun tämän poika oli muuttanut USA:han. Hampurilaisesta jousiammuntaseurasta tuli viesti Speidelille, että he mielellään halusivat tutustua kyūdōn Saksassa. Niinpä Speidel kysyi Inagakilta, että suostuisiko hän tällaiseen matkaan. Inagaki oli luvannut mestarilleen, että levittäisi Heki-koulukuntaa niin paljon kuin pystyi. Niinpä hän hyväksyi kutsun. Syyskuussa 1969 he saapuivat Hampuriin ja Inagaki esitti lajinsa. Ryhmä katsojia pyysivät, että kurssia järjestettäisiin ja niin Inagaki jäi viikoksi sinne kurssia vetämään. Häntä pidetään tärkeimpänä Suomen, Saksan, Italian ja Itävallan kyūdōhon vaikuttaneena opettajana. Inagaki kävi Suomessa 8 kertaa vuosina 1987-1993 vetämässä viikon pituisia seminaareja. 
Heki-ryū-koulukunnan Insai-haara on nimetty perustajansa Genpachiro Shigeuji Yoshidan Buddhalaisen nimen "Insain" mukaan. Hän oli 1600-luvulla Japanin shōgun Tokugawa Ieyasun opettaja jousiammunnassa. Tästä syystä Heki-ryūn Insai-haaraa kutsutaan myös nimellä Heki-tōryū, shōgunin perheen koulukunta.
Pienet soturit

Juoni

Puolustusministeriön leivissä oleva Globotech-niminen yritys fuusioituu Heartlandin leikkikalutehtaan kanssa. Kaksi Heartlandin leikkivälineen tuotantopäällikköä, Irwin ja Larry, tapaavat Globotechin johtajat kokouksessa ja päättävät tuoda markkinoille aivan uudenlaisen lelusarjan. Larryn tehdessä leluihin paristotilausta hän tilaa puolustusministeriöltä X1000-prosessorit, jotka joutuvat leluihin. Prosessorit on suunniteltu käytettäväksi aseissa ja niin leluista tulee kuin aitoja sotilaita.
Osa leluista päätyy ohiolaiseen leluliikkeeseen, jossa juuri kaupunkiin muuttanut 13-vuotias Alan Abernathy hoitaa isänsä liikettä. Alan kysyy lelurekan kuljettajalta, Joelta, voisiko ostaa joitakin näistä leluista ja maksaa myöhemmin. Pienen suostuttelun jälkeen Joe antaa periksi ja antaa yhden mutanttinuken Alanille. Hahmo on nimeltään Archer, sotilaiden vastassa olevien mutanttien eli Gorgoneiden johtaja. Kauppaan tulee pikkuveljensä Timmyn kanssa 14-vuotias naapurintyttö, Christy, joka on tullut katsomaan veljelleen syntymäpäivälahjaa. Timmyn mennessä varastoon yksi leluista ampuu häntä imukupilla otsaan ja Timmy ihastuu leluihin heti. Christyn huomatessa lelujen korkean hinnan hän lähtee raahaamaan kiukuttelevaa Timmyä kotiin. Alanin mentyä kotiin hän tajuaa että hänen ostamansa lelu ei ole pelkästään muutamia lauseita puhuva ja kävelevä ukko, vaan älykäs olento, jonka kanssa hän pystyy käymään jopa keskusteluita.
Mikael Hakkarainen

Pelityyli

Jatkoaika.com -verkkolehden mukaan Hakkarainen on monipuolinen keskushyökkääjä, jonka taitotaso riittää hyökkäyspään ratkaisuihin, mutta joka selviää hyvin myös puolustuspään velvoitteistaan. Sivuston mukaan hän kuitenkin tarvitsee lisää voimaa, joka saattaisi tuoda myös Hakkaraisen luisteluun ja laukaukseen kaivattua potkua.

Seuraura

Hakkarainen on Jokereiden kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin. Hakkarainen oli kaudella 2012–2013 C-nuorten SM-karsinnoissa seuran kakkosjoukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 6+13=19. Hän nousi kesken kauden kuitenkin Bluesin C-nuorten ykkösjoukkueeseen, jossa Hakkarainen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 hän nousi seuran C-nuorten varakapteeniksi. Hakkarainen oli pudotuspeleissä tehoilla 3+8=11 joukkueen paras syöttäjä kahdeksalla syöttöpisteellään ja hän jakoi Bluesin sisäisen pistepörssin voiton Markus Lahtisen kanssa. Hakkarainen voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Hänet palkittiin sarjan herrasmiespelaajana Holger Granström -palkinnolla sekä valittiin tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2015–2016 Hakkarainen siirtyi Yhdysvaltoihin NAHL-junioriliigan Brookings Blizzardiin. Hän oli tehoilla 13+27=40 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hakkarainen valittiin kauden päätteeksi liigan tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen ja keskisen divisioonan tulokkaiden tähdistökentälliseen. Chicago Steel varasi hänet koko USHL:n varaustilaisuuden kuudentena pelaajana kesällä 2016. Hakkarainen siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017, mutta hänen joukkueensa vaihtui liigassa kesken kauden Muskegon Lumberjacksiin. Kaudella 2017–2018 Hakkarainen jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Mathias Emilio Pettersenin kanssa tehoilla 15+31=46.
Chicago Blackhawks varasi Hakkaraisen "yli-ikäisenä" (20 vuotta) viidennellä kierroksella 139. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Hän siirtyi kaudeksi 2018–2019 Providence Collegen yliopistojoukkueeseen. Hakkarainen pelasi siellä vain yhden ottelun, mutta hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen ympäristöönsä ja jätti opiskelunsa. Hakkarainen palasi lokakuussa 2018 takaisin Muskegon Lumberjacksin USHL-joukkueeseen. Hän aloitti siellä vahvasti tehden ensimmäiseen yhdeksään otteluunsa 18 tehopistettä. Hakkarainen valittiin marraskuussa liigan viikon pelaajaksi. Hän teki USHL:n runkosarjassa lopulta 42 ottelussa tehot 19+28=47, joilla Hakkarainen oli Lumberjacksin neljänneksi paras pistemies. Pudotuspeleissä hän oli neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä Jagger Joshuan kanssa.
Toukokuussa 2019 Hakkarainen teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella on 925 000 dollaria. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti Hakkaraisen AHL-joukkue Rockford IceHogsin vahvuuteen.

Maajoukkueura

Hakkarainen oli mukana Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmässä vuoden 2016 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin viimeisten joukossa lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Hakkarainen on pelannut kuusi poikien maaottelua.
Neuvostoliiton XII mekanisoitu armeijakunta

Perustaminen

Armeijakunta perustettiin maaliskuussa 1941 vastineena Saksan Länsi-Euroopassa saavuttamille voitoille. Perustettaessa siihen kuuluivat 23. ja 28. panssaridivisioona sekä 202. mekanisoitu divisioona. Armeijakunta liitettiin Neuvostoliiton 8. armeijaan, jonka reservinä se oli Liettuassa Šiauliaissa noin 75 kilometriä luoteeseen Kaunasista. Yhtymän komentajana oli operaatio Barbarossan alkaessa kesäkuussa 1941 kenraalimajuri N. M. Shestopalov.

Sotatoimet

Saksan pohjoisen armeijaryhmän kärjen ylitettyä Niemenjoen ja edettyä noin 80 kilometriä määräsi Luoteen rintaman komentaja Kutznetsov yhtymän vastahyökkäykseen. Saksan ilmavoimat havaitsi marssivan osaston ja VIII ilma-armeijakunnan Junkers Ju 88 -pommikoneet iskivät siihen Šiauliain lounaispuolella. Neuvostoliiton 23. panssaridivisioona menetti hyökkäyksissä 40 panssarivaunua ja kuorma-autoa. Seuraavien päivien aikana 28. panssaridivisioona menetti ilmahyökkäyksissä ja nelipäiväisessä taistelussa 84 panssarivaunua. Raseiniain taistelusta selvinneet joukot vetäytyivät heinäkuussa Viroon.
Eversti P. P. Poluboiarovin Fedorenkolle armeijakunnan tilasta Raseiniain taistelun jälkeen lähettämän raportin mukaan armeijakunta oli ollut taisteluissa kaksitoista päivää ja sillä oli jäljellä 80 loppuun käytettyä panssarivaunua ja 15-17 panssariautoa. Armeijakunta lakkautettiin  elokuussa.
Jeff Buckley

Elämä ja ura

Jeff Buckley syntyi Kalifornian Anaheimissa. Hän oli Mary Guibertin ja Tim Buckleyn ainoa poika. Isä oli myös laulaja-lauluntekijä ja julkaisi folk- ja jazz-levyjä 1960- ja 1970-luvuilla.
Helmikuussa 1990 Jeff Buckley muutti New Yorkiin, mutta sai vain vähän tilaisuuksia toimia muusikkona. Hän tutustui intialaiseen ja pakistanilaiseen qawwali-musiikkiin ja ihaili Nusrat Fateh Ali Khania, joka on tunnetuimpia tyylin edustajia. Samoihin aikoihin Buckley innostui myös blues-legenda Robert Johnsonin musiikista.
Syyskuussa 1990 Buckley muutti Los Angelesiin, kun hänen isänsä entinen manageri Herb Cohen tarjoutui auttamaan häntä demonauhan tekemisessä. Seuraavana keväänä hän lensi takaisin New Yorkiin ja teki ensiesiintymisensä isälleen omistetussa konsertissa. Hän alkoi työskennellä yhdessä Gary Lucasin kanssa ja kirjoitti laulut "Grace" ja "Mojo Pin". Syksyllä Buckley esiintyi Lucasin yhtyeen kanssa. Buckley jätti bändin ja esiintyi yksinään eri klubeissa ja kahviloissa Ala-Manhattanilla. Hän kutsui itseään ”ihmis-jukeboksiksi”, koska hän esitti muun muassa Leonard Cohenin, Edith Piafin ja Sly Stonen musiikkia. Hän sai yleisönsuosiota ja myös levy-yhtiöt kiinnostuivat hänestä.
Lokakuussa 1992 Buckley allekirjoitti kolmen levyn levytyssopimuksen Columbia Recordsin kanssa.  Hänen ensimmäinen albuminsa Grace julkaistiin elokuun 23. päivänä 1994. Levy ei ollut suuri myyntimenestys, mutta kriitikot ja muut muusikot pitivät siitä. Levy myi kultaa Ranskassa ja Australiassa ja lopulta vuonna 2002 myös Yhdysvalloissa. Kappaleet "Grace", "Last Goodbye" ja "Hallelujah" ovat nousseet klassikoiksi vuosien saatossa.
Yli kahden vuoden ajan Buckley oli kiertueella ympäri maailmaa. Näistä konserteista on tehty myös live-äänityksiä, joita on julkaistu hänen kuolemansa jälkeen. 1996–1997 välisenä aikana Buckley työsti materiaalia seuraavalle albumilleen, jonka nimikin oli jo päätetty: My Sweetheart the Drunk. Hän ei saanut kuitenkaan työtään päätökseen.
Toukokuun 29. päivänä vuonna 1997 Buckley meni uimaan Wolf-jokeen. Pian yhtyeen roudari Keith Foti huomasi, että Buckleytä ei enää näkynyt. Hänen ruumiinsa löytyi viikkoa myöhemmin. Sekä poliisi että kuolinsyyn tutkija totesivat, että kyseessä oli puhdas hukkumisonnettomuus. Buckleyn kuoleman jälkeen julkaistiin postuumisti erilaisia albumeita, joista yksi oli Sketches for My Sweetheart the Drunk, joka sisälsi materiaalia, jota Buckley oli tehnyt hänen toiselle suunnitetulle albumille My Sweetheart the Drunkille. Tämän kokoamisessa valvojana oli Buckleyn hyvä ystävä Chris Cornell.
2000-luvulla julkaistiin uudelleen albumit Live at Sin-é ja Grace remasteroituina sekä livealbumeita yms. Vuonna 2007 julkaistiin ensimmäinen "best of..." kokoelma So Real: Songs From Jeff Buckley.
Alex Biega

Junioriura

QMJHL-joukkue Rimouski Océanic varasi Biegan vuoden 2004 CHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella. Biega päätti kuitenkin pelata Salisburyn yliopiston jääkiekkojoukkueessa. Vuonna 2005 Saint John Sea Dogs varasi hänet QMJHL:n laajennusvarauksessa, mutta hän ei pelannut Saint Johnissa. Yhden kauden Salisburyssa pelattuaan Biega siirtyi Harvardin yliopistoon, jossa pelasi neljän kauden ajan. Hänet valittiin ensimmäisellä kaudellaan NCAA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Biega valittiin myös joukkueensa arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kausina 2007–2008 ja 2008–2009 Biega valittiin kolmanteen tähdistökentälliseen. Viimeisenä vuotenaan Harvardissa hän oli joukkueen kapteeni. Neljän Harvardin kauden aikana Biega teki 15 maalia ja 70 tehopistettä pelaamissaan 131 ottelussa. Lisäksi hän keräsi 144 rangaistusminuuttia.
Buffalo Sabres varasi Biegan viidennellä kierroksella 147. pelaajana NHL:n vuoden 2006 varaustilaisuudessa, mutta Biega ei tehnyt Sabresin kanssa sopimusta, koska olisi tuolloin menettänyt oikeutensa pelata NCAA:ssa. 27. toukokuuta 2010, valmistumisensa jälkeen Biega teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Sabresin kanssa.

Ammattilaisura

Biega teki ammattilaisdebyyttinsä 9. lokakuuta 2010 AHL:n Portland Piratesissa. Hän teki iski ensimmäisen maalinsa 20. marraskuuta Piratesin voittaessa 2–1 Worcester Sharksin. Hän pelasi tulokaskautensa aikana AHL:ssä 61 ottelua, joissa teki kolme maalia ja 18 tehopistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 12 ottelua ja teki niissä yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen.
Kauden 2011–2012 Biega aloitti Sabresin uudessa AHL-farmijoukkueessa Rochester Americansissa. Häntä ei nostettu NHL-kokoonpanoon kauden aikana. Rochesterissa hän teki 65 ottelussa viisi maalia ja 23 tehopistettä. Kahdessa pudotuspeliottelussa hän sai kaksi syöttöpistettä. Biega pelasi myös kauden 2012–2013 kokonaan AHL:ssä, jossa pelasi Rochesterissa 72 ottelua ja teki niissä viisi maalia sekä 25 tehopistettä. Pudotuspeleissä kolmessa ottelussa hän syötti kaksi maalia.
Biega solmi vapaana agenttina 5. heinäkuuta 2013 Vancouver Canucksin kanssa yhden vuoden mittaisen pelaajasopimuksen. Hän pelasi kauden 2013–2014 Vancouverin farmijoukkue Utica Cometsissa, jossa teki 22 tehopistettä. Heinäkuussa 2014 Biega teki yhden vuoden jatkosopimuksen Canucksin kanssa.
Kaudella 2014–2015 Biega teki Uticassa 10 pistettä 25 ottelussa, jonka jälkeen hänet nostettiin Canucksin NHL-kokoonpanoon. Biega debytoi NHL:ssä 16. helmikuuta 2015. Hän teki ensimmäisessä ottelussa maalin iskiessään 3–2 -voittomaalin Minnesota Wildia vastaan. Hän pelasi kauden 2014–2015 aikana seitsemän NHL-ottelua. AHL:ssä Biega pelasi Uticassa 62 ottelua, joissa teki 19 tehopistettä. Lisäksi hän pelasi 23 pudotuspeliottelua Utican edettyä AHL:n finaaliin, jossa se kuitenkin hävisi Calder Cupin Manchester Monarchsille.
Biega teki kaksivuotisen yhden suunnan jatkosopimuksen Canucksin kanssa 2. helmikuuta 2016.

Muuta

Biegan veli on Danny Biega, joka pelaa Carolina Hurricanesin organisaatiossa.
Leonteus Lampsakoslainen

Leonteus (muinaiskreikaksi Λεοντεύς) (200-luvun alku eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Lampsakoksesta.
Leonteus oli Epikuroksen välitön oppilas. Hän oli naimisissa Themistan kanssa, joka opiskeli myös Epikuroksen Puutarhassa. Heidän kerrotaan pitäneen Epikurosta niin suuressa arvossa, että he nimesivät poikansa tämän mukaan.
Strabon kuvaa Leonteusta yhdeksi Lampsakoksen ”kaupungin kyvykkäimmistä miehistä” yhdessä Idomeneuksen kanssa. Plutarkhos kuvaa Leonteuksen Lykofronille kirjoittaman kirjeen, jossa tämä kertoo Epikuroksen kunnioittaneen Demokritosta, koska tämä oli jouduttanut häntä oikean tiedon saavuttamisessa; ja että Epikuros oli alun perin julistanut olevansa ”demokritoslainen”.
Dynaaminen analyysi

Dynaaminen analyysi on tietokoneohjelmien analysointia suorittamalla ohjelmia todellisessa tai virtuaalisessa prosessorissa. Jotta dynaaminen analyysi voisi onnistua riittävän hyvin, tarvitaan riittävät testitiedot ja tulotiedot, jotta voidaan tuottaa riittävän tarkat vastaukset käyttäytymisen tuloksena. Yleensä dynaamisen analyysin suorittamiseksi ohjelmistoa joudutaan muuttamaan vähän (koodin instrumentointi), tai muutoin joudutaan varmistamaan, että suoritus kattaa riittävän osan koodista.
HMS Dido (37)

Palvelus

HMS Dido liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 15. Risteilijäviirikköön. Alus osallistui marraskuussa 1940 saksalaisten alusten etsintään näiden upotettua HMS Jervis Bayn. Alus siirrettiin huhtikuussa 1941 täydennyksenä Välimeren laivastoon.
HMS Dido osallistui tapahtumiin Kreetan vesillä ja Punaisella merellä. Alukseen osui lentopommi Kreetan taisteluiden aikana ja sen vauriot korjattiin tilapäisesti Durbanissa ja Simonstownissa ennen purjehdusta Yhdysvaltoihin Brooklynin laivaston telakalle. Alus saapui 10. elokuuta telakalle ja poistui sieltä 3. joulukuuta.
Korjausten aikana alukselta poistettiin Q-tornin paikalla ollut nelituumainen, puolen tuuman konekiväärit. Q-tornin tilalle sijoitettiin alkuperäisessä suunnitelmassa ollut kaksiputkinen 5,25 tuuman tykkitorni ja lisäksi asennettiin viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
HMS Dido palasi Välimerelle suojaamaan Maltan saattueita, otti osaa Sirten toiseen taisteluun sekä  tulitti Pohjois-Afrikan rannikon kohteita. Alus liitettiin tammikuussa 1943 Bônen niemimaalle sijoitettuun Force Q:hon. Alus palasi huhtikuussa Englantiin huollettavaksi.
Huollon aikana aluksella korvattiin kolme yksiputkista neljällä kaksiputkisella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samalla tutkajärjestelmää täydennettiin tutkilla 272, 282, 284 ja 285.
HMS Dido palasi palvelukseen kesäkuussa palaten Välimerelle Sisilian maihinnousuun, Anzion maihinnousuun ja tulitukitehtäviin pitkin Italian rannikkoa. Alus liitettiin elokuussa osastoon, joka tuki maihinnousua Etelä-Ranskaan (operaatio Dragoon), minkä jälkeen se palasi Englantiin. Alus palveli pohjoisilla merialueilla ja Norjan rannikolla sodan loppuun.
Sodan jälkeen HMS Dido liitettiin 10. Risteilijäviirikköön ollen huollettavana maaliskuusta elokuuhun 1946. Palvelukseen palatessaan alus liitettiin 2. Risteilijäviirikköön, kunnes poistettiin palveluksesta lokakuussa 1947. Alus sijoitettiin Gairlochin reserviin, mistä se siirrettiin 1951 edelleen Portmouthin reserviin. Alus saapui 18. heinäkuuta 1957 T W Wardille Barrow-in-Furnessiin romutettavaksi.
Tšeljabinskin traktoritehdas

Tšeljabinskin traktoritehdas (ven. Челябинский тракторный завод, TšTZ) on vuonna 1933 perustettu konetehdas Tšeljabinskissa Itä-Uralilla.
Tehdas perustettiin ensimmäisen viisivuotissuunnitelman mukaan neuvostohallituksen vuoden 1929 päätöksellä nimellä I. V. Stalinin Tšeljabinskin traktoritehdas (ven. Челябинский тракторный завод им. И. В. Сталина). Vuonna 1941 sen nimeksi vaihdettiin Panssariteollisuuden kansankomissariaatin Kirovin tehdas Tšeljabinskissa (ven. Кировский завод наркомтанкопрома в г. Челябинске) ja vuosina 1971–1992 se oli V. I. Leninin mukaan nimetty Tšeljabinskin traktoritehdas.
Tehdas perustettiin yhdysvaltalaisten ja muiden ulkomaalaisten asiantuntijoiden avulla. Tehtaan suunnitteli Albert Kahn Inc. Detroitista. Ensimmäisen valmistettavan traktorin malliksi otettiin amerikkalainen Caterpillar 60. Ensimmäisen mallin nimeksi tuli Stalinets-60 (S-60). Vuonna 1937 alkoi dieselkäyttöisen, Pariisin maailmannäyttelyssä jo palkitun 65-hevosvoimaisen Stalinets-65:n valmistus. Maaliskuussa 1940 valmistui 100 000. traktori. Samana vuonna tehdas aloitti myös KV-panssarivaunun koesarjan.
Toisen maailmansodan aikana Tšeljabinskiin evakuoitiin kokonaan tai osin seitsemän tehdasta, joista muodostettiin epävirallisesti Tankograd-nimellä tunnettu tehdas. Merkittävimmät kokonaan siirretyt tehtaat olivat Harkovan moottoritehdas nro 75 ja Leningradin Kirovin tehdas, minkä vuoksi tehdas sai sen nimen. Tehtaassa koottiin 18 000 panssariajoneuvoa ja 48 500 dieselmoottoria.
Sodan jälkeen jatkettiin traktoreiden valmistusta. Miljoonas traktori TšTZ-merkillä valmistui 1984.
Venäjän federaatio yksityisti tehtaan 1992 ja 1998 se ajautui konkurssiin. Tuotantoa jatkoi TšTZ-Uraltrak. Maaliskuussa 2011 Uralvagonzavod osti 63,3 % osuuden tehtaasta, jolloin sen kokonaisomistukseksi tuli 80 % ja loput olivat Tšeljabinskin alueen hallinnolla.
Papijärv

Maantietoa

Järvellä on järvenlaskun muodossa yhteinen alkuhistoria Jõemõisan ja Kaiun järvellä, joka kerrotaan Jõemõisan artikkelissa. Järven pinta-ala on 41 ha (hehtaaria) ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvessä on yksi saari Linnusaar, joka on 80 metriä pitkä ja jonka pinta-ala on 0,5 ha. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 39,8 m meren pinnan yläpuolella. Siihen laskevat eteläpäähän Ristimurru kraavi, joka tuo eteläpuolelta metsien ja entisten peltojen kuivatusvesiä, ja Uhmardu jõki, joka tuo Verbaveresta asti peltomaiden ja soiden kuivatusvesiä sekä myös Saare järven laskuojan vesiä. Järven itärannassa on ruopattu kanava Kaiun järveen. Järven valuma-alueen laajuus on 216,0 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys 2,8 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0011 km³ (kuutiokilometriä) eli 1,1 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä ja rannat ovat autiot ja ruovikkoisia ja soistuneita. Järven itäpuolella sijaitsee seitsemän entistä maatilaa.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluutensa vuoksi lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (viroksi makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Panseksuaalisuus

Panseksuaalin seksuaalinen mielenkiinto kohdistuu ihmiseen tämän sukupuolesta riippumatta. Tyypillisesti panseksuaalisuudeksi lasketaan aikuisten välinen yhteisymmärryksessä tapahtuva seksuaalinen mielenkiinto. Määritelmän ulkopuolelle jääviä parafilioita kuten eläimiin, lapsiin tai kuolleisiin kohdistuvaa seksuaalisuutta ei pidetä panseksuaalisuutena, vaikka termi kirjaimellisesti luettuna kattaisikin ne.