Jaakko Wallenberg

Jaakko Pietarinpoika Wallenberg (ent. Maunuksela; 14. heinäkuuta 1756 Valtaala, Isokyrö – 30. heinäkuuta 1798 Hämeenlinna) oli suomalainen lasimestari ja herätysliikkeen johtaja. Hän perusti böhmeläisen uskonsuunnan.

Elämäkerta

Jaakko Wallenbergin isä oli Pietari Erkinpoika Maunuksela ent. Waro s. 1682 Ruovedellä, k. 11.6.1758 Isonkyrön Valtaalassa. Synnyinpaikan sijainti kartastossa (WGS84) N62 58.088 E22 23.244.
Isä tuli Kyrönmaalle täyttämään Napuen taistelun aiheuttamaa miesvajausta. Hän avioitui vuonna 1718 Yryselän Waron Maria-lesken kanssa, joka kuoli jo seuraavana vuonna. Avioliitosta syntyi yksi tytär. Kun venäläisten vangitsema Marian Matti-veli pakeni ja palasi takaisin 1721, joutui Pietari luovuttamaan isännyyden hänelle. Pietari avioitui uudelleen 1720 Maria Heikintyttären kanssa ja muutti Isonkyrön Valtaalan Maunukselaan (omaksui talon nimen, kuten Pohjanmaalla oli pitkään tavallista). Maria kuoli 1752. Avioliitosta syntyi neljä lasta, joista toiseksi vanhimmasta, Matista, tuli Ala-Maunukselan talon isäntä. Pietari avioitui uudelleen Maria Tanttarin (Dantzar) kanssa, josta avioliitosta syntyi ainoastaan yksi lapsi, Jaakko Pietarinpoika. Pietari kuoli vain kaksi vuotta pojan syntymän jälkeen. Äiti eli vuoteen 1802.
Nuorimmaisena lapsena joutui Jaakko hankkiutumaan ansiotyöhön jo hyvin nuorena. On kuitenkin varsin erikoista, että hän kulkeutui oppiin aina Somerolle saakka, Åvikin lasitehtaalle. Asiakirjojen mukaan ainakin hänen velipuolensa isännöimässä Mieltyn talossa valmistettiin 1700-luvun loppupuolella lasinvalmistuksessa käytettävää potaskaa (E-P:n historia III s. 399), joten Jaakon lähiympäristöstä oli suhteita lasiteollisuuteen. On todennäköistä, että velipuolet lähettivät Jaakon lasitehtaalle oppiin.
Åvikin lasinpuhaltajat olivat pääosin saksalaisia. Heistä monet olivat omaksuneet Jakob Böhmen uskontofilosofisen ajattelun (Gottesfreunde). Jaakko tuli kyseisen ajattelutavan kanssa tekemisiin mitä todennäköisimmin juuri näiden saksalaisten välityksellä. Tosin Böhmen ajatuksia oli levinnyt Kyrönmaalle muitakin teitä. Siitä todistavat muun muassa Erikssonin veljekset ja Kärmäki Laihialta sekä niin sanottu Pohjanmaan Mystikoiden toiminta etenkin Vähänkyrön Merikaarrosta. 
Jaakko Maunuksela suoritti lasimestarin tutkinnon todennäköisesti Turussa. Varsinaisen mestarinnäyte suoritettiin siihen aikaan Tukholmassa. Myös Tukholmaan oli levinnyt böhmeläisiä ajatuksia, joita esimerkiksi Anders Collin (1754–1830) käänsi ruotsiksi ja toimitti suomalaisille, joilla oli täällä omat paikalliset kääntäjänsä ja käsin jäljentäjänsä. Mestaritutkinto toi mukanaan myös nimen Wallenberg. Jaakko palasi synnyinseuduilleen noin 25-vuotiaana suorittamaan ammattiinsa kuuluvia lasitustöitä. Nurmon kirkon lasitustöiden yhteydessä hän tapasi tulevan vaimonsa Maria Yrjöntytär Yli-Loukon, jonka kanssa avioitui 30.9.1781. Avioliitosta syntyi 9 lasta, joista vain 4 eli aikuisikään saakka.
Wallenbergin perhe asusti ensin Lapualla, josta muutti Härmän (Ala-Härmän, nykyisen Kauhavan kaupungin) Kauppiin. Sinne Wallenberg perusti lasinpuhaltaja Henrik Söderbergin kanssa lasitehtaan Lapuanjoen varteen paikkaan, josta oli saatavissa soveltuvaa hiekkaa, puutavaraa ja vettä.
Tehtaan paikka kartastossa (WGS84) on N63 09.621 E22 50.260. Tehdas lienee toiminut muutaman (parin)vuoden ajan, mutta lasihytin palaminen, muiden taloudellisten seikkojen ohella, lopetti teollisen toiminnan.

Herätysliike

Kiinnostus Wallenbergin edustamia ja esittämiä uskontofilosofisia ajatuksia kohtaan kasvoi vähitellen aina satapäiseksi kansanliikkeeksi saakka. Varsin pitkään liike sai toimia vapaasti. Ainakin kaksi kirkon pappia, Samuel Birling ja Juhana Gummerus, osallistuivat seuroihin. Wallenberg oli jälkimmäisen papin lapsen kummi. Liikkeen laajetessa oli välirikko kuitenkin väistämätön jo siitäkin syystä, etteivät kaikki kannattajat katsoneet tarpeelliseksi suorittaa kirkollisia maksuja eli kymmenyksiä. Jakob Böhme kutsui laitoskirkkoa kuvaannollisesti ”muurikirkoksi”, jolla ei ollut suurtakaan merkitystä yksilön hengellisen avautumisen edistämisessä.
Wallenberg haastettiin Lapuan käräjille ja tuomittiin "väärien uskonnollisten oppien levittämisestä" kuolemaan harhaoppisuuden ja epäsiveellisen toiminnan nojalla. Ainoa laissa oleva rangaistukseen oikeuttava peruste lienee ollut konventikkeliplakaatti, Ruotsissa 1726 annettu asetus, jolla kiellettiin kaikki yksityiset hartauskokoukset. Konventikkeliplakaattia käytettiin Suomessa 1800-luvulla herännäisyyttä vastaan Kalajoen käräjillä. Asetus kumottiin kirkkolaissa vasta 1869. Hovioikeus lievensi Wallenbergin tuomion määräämättömäksi ajaksi työvankeutta (jota pidettiin "viivästettynä kuolemantuomiona"), ja Wallenberg kuoli varsin pian, 30. heinäkuuta 1799 (klo 12.00)  Hämeenlinnan vankilassa, ilmeisesti lavantautiin.
Liikkeen hengellisen johtajan poistuminen johti sen kuihtumiseen. Vain Kuortaneella se sai jalansijaa hieman pidemmäksi aikaa Isak Vasumäen mukaan nimetyn vasulaisuuden nimissä, tosin muuntuneena. Vasulaisten seuroissa nähtiin muun muassa Heikki Klemetin äiti, Kuortaneen papin tytär.
Liikkeen suoranainen vaikutus myöhempien sukupolvien ajatteluun ei liene ollut kovin suuri. Erottautuminen yleisestä, tuohon aikaan ainoasta sallitusta ajattelutavasta vaatinee kantavaksi voimakseen karismaattisen johtajan. On otettava huomioon, että Böhmen filosofia ei ole muodollista, helposti omaksuttavaa.
Wallenbergin opettama ”käärmeenpään poljenta” lienee käsitettävä jonkinlaiseksi ”mantraksi”, joka auttoi keskittämään ja sitomaan harhailevaa mieltä. ”Taivaallinen morsian” taas kuvannee todellista (alkuperäisen Adamin) viisautta, ”Sofiaa”, jonka ihmiskunta (langenneena Adamina) oli kadottanut suunnatessaan aktiviteettinsa pääosin ulkonaisiin asioihin. Tietämättömät ja pahansuopaiset ihmiset tulkitsivat symboliset ilmaukset konkreettisiksi väittäessään, että wallenbergiläiset ja Wallenberg itse harjoittivat epäsiveellisyyttä valitessaan jopa nuoria tyttöjä ”taivaallisiksi morsiamikseen”. Morsiameksi lienee kuitenkin valittu juuri sellainen puhdas ja viaton henkilö, johon valitsija ei luonnostaan liitä mitään lihallista vetovoimaa. Tapa lienee siten ollut lähinnä henkinen mielikuvaharjoitus.
Pyrkimys voimakkaisiin tunnetiloihin, ”hihhulointi”, ei sekään liene ollut alkuperäisen wallenbergiläisyyden tavoitteena, pitihän Böhme Mestari Eckhartin tapaan jo tavanomaista uskonnollista melankoliaakin lähinnä esteenä todellisen henkisyyden tiellä. Seuraavilla, jo hieman vapaammilla vuosisadoilla monien suomalaisen sivistyksen esitaistelijoiden hengellinen ajattelutapa oli todellisuudessa varsin lähellä böhmeläistä filosofiaa Runebergistä Snellmaniin ja Lönnrothiin, Topeliuksesta Leinoon sekä muilta taiteenaloilta esimerkiksi Gallen-Kallelaan.

Wallenberg kirjallisuuden aiheena

Jaakko Wallenberg on ollut muun muassa Artturi Leinosen Profeetta-kirjan (1926) esikuvana (Jaakob Valli). Antti Tuuri on kirjoittanut hänestä romaanin 2004. Jälkimmäisen pohjalta on tehty Suomen kuvalehden artikkelisarja Käärmeenpään polkijat sekä  "Sinapinsiemen"-kamariooppera (2001), jonka sävelsi Kimmo Hakola. Oopperan sisältö kertoo Wallenbergin näkemyksien sisällöistä.