google/wiki40b huggingface dataset:
Emy Storm

Emy Storm (synt. Emmy Karolina Storm, 20. toukokuuta 1925 Alfta, Hälsingland, Ruotsi – 24. marraskuuta 2014 Malmö) oli ruotsalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti roolistaan Vaahteramäen Eemeli -elokuvien Alma-äitinä.

Tausta

Emmy Karolina Storm varttui metsätyöläisperheessä ja muutti Tukholmaan viisitoistavuotiaana. Hän työskenteli aluksi kotiapulaisena ja tarjoilijana. NK:n johtaja Ragnar Sachs löysi näyttelemisestä jo pitkään kiinnostuneen Stormin illanvietosta, jossa tämä oli viihdyttämässä illallisyleisöä.

Ura

Sachs auttoi Stormin ensimmäiseen työpaikkaansa Gösta Terserusin studiolla Munkbronissa. Hän sai vuonna 1950 pienen roolin Ingmar Bergmanin Tolvskillingsoperanissa Intima Teaternissa. Tätä ennen hän oli jo esiintynyt pikkurooleissa muun muassa elokuvissa Juhlapäivälliset (1948) ja Anderssonskans Kalle (1950). Storm jatkoi vuosina 1951-1953 teatteriopintoja Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa, josta hänet kiinnitettiin Riksteaterniin ja myöhemmin vuonna 1956 Norrköping-Lnköpingin kaupunginteatteriin. Esiinnyttyään jonkin aikaa Dramatenilla hän siirtyi vuonna 1962 Malmön kaupunginteatteriin, jossa hän pysyi aina vuoteen 1983 saakka.
Stormia on kutsuttu ruotsalaisen teatterin mesta morsaksi, ja hän sai omien sanojensakin mukaan heti kypsiä naishahmoja kuvaavia rooleja. Tärkeimpinä rooleinaan hän on itse pitänyt Federico García Lorcan näytelmiä. Elokuva- ja televisioyleisö tuntee hänet puolestaan parhailleen äitirooleistaan elokuvissa Korppikortteli (1963), Vaahteramäen Eemeli -elokuvasarjassa 1970-luvulla sekä Hedebyborna-televisiosarjassa vuosina 1978, 1980 ja 1982. Storm on myös toiminut yhdistyselämässä Kulturarbetarnas Socialdemokratiska föreningissaissa. Hänet palkittiin vuonna 1979 Kvällspostenin Thalia-palkinnolla ja vuonna 1997 Teaterförbundetin Gösta Ekman -stipendillä.

Yksityiselämä

Storm oli avioliitossa näyttelijä Göte Fyhringin kanssa vuodesta 1951 aina kuolemaansa saakka. Hän menehtyi 89-vuotiaana aivoverenvuotoon hoivakodissa Malmössä.
Masdar Institute of Science and Technology

Opiskelijat

Masdar Institute hyväksyi 92 oppilasta 22 maasta ensimmäisenä toimintavuotenaan, jonka jälkeen se on hiljalleen kasvattanut opiskelijamääräänsä. Yliopiston tavoite on vakiinnuttaa opiskelijoiden määrä noin kahdeksaansataan. Ensimmäinen suomalainen Master of Science valmistui yliopistosta vuoden 2012 kesällä Engineering Systems and Management -koulutusohjelmasta.

Opetus ja tutkimus

Opetus Masdar Institutessa alkoi syyskuussa 2009. Käytännössä jokainen yliopistoon opettamaan saapuneista professoreista on suorittanut vähintään yhden lukuvuoden lisäopinnot Massachusetts Institute of Technologyssa. Opetuksen lisäksi henkilökunta tekee laajasti tutkimustyötä, osin yhteistyössä MIT:n kanssa. Johtava suomalainen vesitutkija, filosofian tohtori Simo Pehkonen opettaa ja tekee tutkimusta yliopiston Chemical Engineering -koulutusohjelmassa.
Sotilaslääketieteen keskus

Tulevaisuus

Yksikkö lakkautettiin itsenäisenä joukkona vuoden 2014 lopussa ja se sulautettiin uuteen perustettavaan Puolustusvoimien Logistiikkalaitokseen.
Prioriteettijono

Toteutus

Tyypillinen toteutus prioriteettijonolle on keko, jolla kaikki prioriteettijonon operaatiot onnistuvat vähintäänkin asymptoottisessa suoritusajassa log(n).
Tuotteen elinkaari

Tuotteen elinkaari tarkoittaa esineen, ohjelmiston tai muun vastaavan käyttöaikaa tuotteena. Tuotteen elinkaari alkaa jo esisuunnitteluvaiheessa, tuotteelle asetettavia vaatimuksia kartoitettaessa ja tuotteen ominaisuuksia määriteltäessä. Ominaisuuksien määrittelyn jälkeen suunnitteluvaihessa tuote muokkaantuu yleensä useiden iteratiivisten suunnittelusyklien ja mahdollisten prototyyppivaiheiden aikana. Suunnitteluvaiheen jälkeen tuote  siirtyy tuotantoon ja valmistuu käyttäjille käytettäväksi. Käytön aikana sitä huolletaan ja parannellaan vikoja korjaamalla sekä uusia ominaisuuksia lisäämällä. Tuotteen elinkaaren viimeinen vaihe on tuotteen poistuminen käytöstä joko jätteeksi tai kierrätykseen.
Työkaluksi yhdistämään eri vaiheiden toimintoja ja hallintaa on kehitetty erityisiä tietokoneohjelmia, niin sanottuja PLM-järjestelmiä (engl. PLM - Product lifecycle management, tuotteen elinkaaren hallinta). 
Tuotteen elinkaarelle voidaan myös laskea kokonaiskustannukset, elinkaarikustannus, ja tutkia eri vaiheiden osuutta niistä.
Tuotteen paras käyttöikä on sen elinkaaren keskivaiheen osa ja hiukan sen jälkeinen osa. Silloin vikoja on vähiten, toiminnallisuus hyvä ja käyttökelpoisuus parhaimmillaan. Tuotteen lisäksi elinkaarta ajatellaan myös yksittäisen laitteen elinkaarena.
Tuottajan näkökulmasta tuotteen elinkaari on se aika, joka alkaa tuotteen esisuunnitteluvaiheesta ja päättyy tuotteen tuotannon sekä teollisen tai kaupallisen tuen loputtua. Tuotteen tai palvelun loppukäyttäjä arvioi tuotetta sen hyödyllisyyttä ja kustannustehokkuutta elinjaksoa hallitsemalla.
Lee Petty

Lee Petty (14. maaliskuuta, 1913 – 5. toukokuuta, 2000) oli yhdysvaltalainen rata-autoilija, joka kilpaili 1950- ja 1960-luvuilla
Petty syntyi lähellä Randlemannin-kaupunkia Pohjois-Carolinassa ja aloitti 35-vuotiaana ralliautoilun. NASCAR-lajin yhtenä pioneerina, hän voitti NASCAR:in mestaruuden kolmasti ja tunnetun Daytona 500-kilpailun v.1959.
Lee Pettyn poika Richard Pettystä tuli NASCAR:in kaikkien aikojen voittaja. Poikiensa Richardin ja Mauricen kanssa, Lee perusti Petty Enterprises:sin, josta tuli NASCAR:in menestynein talli.
1990 Lee Petty äänestettiin Pohjois-Carolinan urheilun hall of fameen. Samana vuonna Lee myös valittiin Kansainväliseen autourheilun hall of fameen.
Lee Petty kuoli toukokuun 5:n päivän aamuna kello 4:50 Moses Cones -sairaalassa Greensborossa, Pohjois-Carolinassa, useita viikkoja vatsaan kohdistuneen leikkauksen jälkeen. Lee oli kuollessaan 86-vuotias ja haudattiin Level Cross United Methodist Church-hautausmaalle, Randlemanin kaupunkiin, Pohjois-Carolinaan.
Puutavara-auto

Puutavara-auto on erityisesti puutavaran kuljetukseen metsästä tehtaille rakennettu, yleisimmin kolmiakselisen kuorma-auton ja neliakselisen täysperävaunun yhdistelmä. Siihen kuuluu auton perusrunko, puutavaranosturi, pankot, kuormankiristimet sekä pankoilla varustettu perävaunu. Puutavara-autoa ei rakenteensa vuoksi juurikaan käytetä muihin kuljetuksiin.
Suomalaisista metsistä korjatusta raakapuusta kuljetetaan suoraan tehtaalle asti puutavara-autoilla yli 80 prosenttia ja kaksi muutakin puun siirtotapaa, uitto ja rautatie, tarvitsevat autokuljetuksia.
Marcoussis

Historia

Kaupungin alueella on merkkejä hyvin varhaisesta asutuksesta, erityisesti tällainen paikka sijaitsee alueen eteläisen laakson eräällä mäellä, jossa on kaivettu esiin kiviesineiden valmistamo. Kuitenkin kylä kehittyi voimakkaasti vasta kun Saint Wandrillen vaatimattoman luostarin ympärille. Tämä luostari oli samannimisen normandialaisluostarin sivuluostari. Vuonna 854 eräässä Kaarle Kaljupään antamassa asiakirjassa mainitaan Marcoussis. Alussa ei toki ole kyse kuin eräänlaisesta viinitarhasta, joka on Butin alainen ja lähellä Arpajon kaupunkia. Kun munkit menettivät Bution luostarin niin ne siirtyivät Marcoussis’n 1100-luvun alkupuolella.
Kuitenkin arkistoiden puuttuminen estää mahdollisuuden tarkempaan kuvaukseen tuon aikakauden luostarista. Tiedetään vain se, että vuonna 1296 oli luostarissa vain yksi ainut munkki, kun kylässä oli kuitenkin noin 120 asukasta. Kuitenkin 1400-luvulla uudet munkit saapuivat ottamaan raunioituneen luostarin haltuunsa.
Marcoussis’n historiaan liittyy myös Ranskan kuninkaan Kaarle VI Mielipuolen valtiovarainministerin Jean de Montagun henkilö. Hän rakennutti paikkakunnalle linnan, josta on jäljellä vain perustuksen rauniot ja eräs torni. Myös Kaarle VI sedällä Berryn herttualla on pieni roolinsa kaupungin historiassa, sillä hän lahjoitti luostarin kirkolle marmorisen Netsyt Marian patsaan, tämä oli ehkä lukusista kuninkaallisten alueelle tekemistämetsästysretkistä.
Londonderry

Historia

Londonderry on ikivanha kaupunki. Seutu on ollut asuttuna tuhansia vuosia.
Irlantilainen pyhimys Colmcille perusti luostarin kaupunkiin vuonna 546. Hänen kunniakseen nimettiin vuonna 1633 valmistunut Pyhän Columban katedraali (St Columb's Cathedral). Se oli ensimmäinen Britteinsaarille rakennettu katedraali uskonpuhdistuksen jälkeen.
Kaupunkiin tehtiin Irlannin ensimmäinen asemakaava 1613.
Kaupungin suojamuurit valmistuivat vuonna 1618. Londonderry on nykypäivänä yksi Euroopan parhaiten säilyneistä muurin ympäröimistä kaupungeista. Muuri, joka on paikoin jopa kahdeksan metriä korkea ja yhdeksän metriä leveä, on ympärysmitaltaan noin kaksi kilometriä pitkä. Muurilla on yhä 24 alkuperäistä tykkiä.

Piiritys

Muurit suojasivat kaupunkia Derryn piirityksessä vuosina 1688-1689.
Piirityksen ratkaisut saivat alkunsa kun 13 kisälliä (Apprentice Boys) sieppasivat kaupungin avaimet ja lukitsivat kaupungin portit kuningas Jaakko II:lta ja hänen jakobiittijoukoiltaan. Protestanttinen varuskunta sinnitteli kuukausia kaupungissa huonoissa olosuhteissa. Piiritys loppui kun kolme laivaa, Mountjoy, Phoenix ja Jerusalem, purjehtivat Foylen poikki ja toivat muonaa nälkiintyneille kaupunkilaisille.

Talous

Londonderryn talous oli viime vuosikymmenille asti riippuvainen tekstiiliteollisuudesta. DuPont on tehnyt siellä useita moderneja keinokuituja.
Liisa Äärynen

Liisa Marjatta Äärynen (s. 1946 Jurva) on Ilmajoki-lehden entinen pitkäaikainen päätoimittaja ja palkittu kuvanveistäjä.
Äärynen on opiskellut kuvanveistoa Terho Sakin ja Kari Ovaskan johdolla sekä kuvataidetta yleisemmin muun muassa Oiva Polarin yksityisoppilaana. Hän on osallistunut näyttelyihin Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1970 alkaen. Vuonna 2004 hän voitti valtakunnallisen reliefikilpailun.
Liisa Äärynen tekee figuratiivisia pronssiveistoksia ja näköismuotokuvia, kuten reliefejä Seinäjoen Tangomarkkinoiden tangokuninkaista ja -kuningattarista. Hänen töissään hahmot ovat usein mittasuhteiltaan venytettyjä ja hoikkia ja veistosten tilanteet humoristisia ja liioiteltuja.
Äärynen on toiminut jokakesäisen, kuvataidetta kaikkialta Suomesta esittelevän Art Ilmajoki –näyttelyn johdossa sen perustamisesta 1979 lähtien. Hän toimi Seinäjoen Taiteilijaseuran sihteerinä 2004–2011 ja on sen johtokunnan jäsen. Hän oli perustamassa Ilmajoen kulttuuriyhdistys Kytöä ja on sen hallituksen jäsen. Äärynen on opettanut kuvanveistoa Ilmajoki-opistossa ja Etelä-Pohjanmaan Opistossa.
Vähä Ojajärvi (Ikaalinen)

Maantietoa

Järven pituus on 550 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 5,1 hehtaaria. Se sijaitsee Ojajärven eteläpuolella ja järviä yhdistää leveä jokimainen uoma. Järvillä on myös samat vedenpinnan korkeudet. Siihen laskee vain kaksi suo-ojaa, jotka ovat Ahvenlammen, sen lähellä oleva nimettömän lammen ja Aittolammen laskuojia. Järvessä on vain yksi pieni luoto. Rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja se on puoliksi suota ja puoliksi kalliosta kangasmetsää. Järvi on autio lukuun ottamatta pientä kämppää 50 metriä länsirannasta.
Noin 100 metriä itään sijaitsee nimetön lampi, jonka pituus on 60 metriä.

Pirkan Taival

Pirkan Taipaleen Parkanoon johtava reitti ohittaa Vähä Ojajärven sen eteläpuolelta. Reitillä on nuotiopaikka Vähä Ojajärven kohdalla suon reunassa olevalla kalliolla. Itäpuolella reitti kiertää viereisen Ahvenlammen.
Pätkis

Pätkis on Fazerin valmistama maitosuklaalla kuorrutettu suklaapatukka, jossa on täytteenä minttutryffeliä. 18 g painoinen Pätkis-patukka on ollut myynnissä vuodesta 1978 lähtien. Pätkistä myydään myös 36 g painoisina patukoina nimellä Iso Pätkis ja 140 g painoisiin pusseihin pakattuna.
Vuoden 2017 arvion mukaan Pätkistä myydään vuosittain yli 12 miljoonaa kappaletta, ja se on vuodesta toiseen ollut kappalemäärässä mitattuna Suomen myydyimpiä patukoita. 2017 Iso Pätkis oli Keskon ja S-ryhmän myyntitilastoihin perustuen Suomen 4. myydyin makeinen.
Keväällä 2009 myyntiin tuli salmiakin makuinen Pätkis Salmiakki.
Kesällä 2015 Pätkiksestä tehtiin myös jäätelötuote.
2017 Fazer valmisti Suomen itsenäisyyspäivän satavuotisjuhlan kunniaksi 8 kappaletta maailman pisimpiä Pätkiksiä, joista kukin painoi 350 g ja ne olivat 95 cm pitkiä. Ne olivat siten 11 kertaa normaaleja Pätkiksiä pidempiä.
2018 tammikuussa myyntiin tuli 99 g painoinen Pätkis-suklaalevy. Syksyllä 2019 Fazer kasvatti muiden täytesuklaalevyjen ohessa Pätkis-suklaalevyn kokoa 99 grammasta 121 grammaan.
Monomania

Monomania (kreik. mono, yksi ja mania, pakkomielle) on itsepintaista yhden asian ajattelemista tai tavoittelua. Monomaniaa poteva ajattelee vain yhdenlaisia ajatuksia päiväkausia.
Edgar Allan Poen novellissa Berenice päähenkilö Egaeus ei voi ajatella muuta kuin rakastettunsa hampaita.
Gorazd II

Goradz, alkuperäiseltä nimeltään Matĕj Pavlik (26. toukokuuta 1879 Hrubá Vrbka – 4. syyskuuta 1942 Praha) oli Määrin ortodoksisen kirkon piispa Tšekkoslovakiassa. Hänen kirkostaan saivat turvapaikan vastarintarintataistelijat, jotka murhasivat Böömin ja Määrin protektoraatin virkaa tekevän protektorin Reinhard Heydrichin. 
Jotta Määrin ortodoksinen kirkko ei joutuisi miehitysviranomaisten vainoamaksi, piispa Goradz otti vastarintataistelijoiden kätkemisestä täyden vastuun syyttäen vain itseään. Hän lähetti asiaa käsittelevän ilmiantokirjeen itsestään saksalaisille miehitysviranomaisille. Hänet pidätettiin 27. kesäkuuta 1942 ja hän joutui heti kidutuksen uhriksi. Hänet teloitettiin 4. syyskuuta samana vuonna.
Serbian ortodoksinen kirkko julisti piispa Goradzin vuonna 1961 marttyyriksi ja vuonna 1987 pyhimykseksi.
Michael Giles

Michael Rex Giles (s. 1. maaliskuuta 1942 Waterloovillessä, Hampshiressä) on englantilainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten roolistaan progressiivisen rockyhtye King Crimsonin perustajajäsenenä ja ensimmäisenä rumpalina. Giles erosi yhtyeestä jo vuonna 1969, debyyttialbumi In the Court of the Crimson Kingin julkaisun jälkeen. Hän soitti rummut myös yhtyeen kakkosalbumille In the Wake of Poseidon (1970), mutta vain sessiomuusikkona. Ennen King Crimsonia hän oli myös jäsenenä veljensä Peterin sekä Crimsonin johtohahmon Robert Frippin kanssa perustamassaan lyhytikäiseksi jääneessä Giles, Giles & Fripp -yhtyeessä.

Biografia

Jätettyään King Crimsonin Giles levytti yhtyeen niin ikään jättäneen Ian McDonaldin kanssa musikaalisesti Crimson-edeltäjäänsä kevyemmän, joskin likipitäen teknisesti yhtä haastavan McDonald and Giles -albumin. 1970-luvulla hän oli sessiomuusikkona ja yhteistyössä monien artistien kanssa, kuten Leo Sayer, Steve Winwood ja Yvonne Elliman. Giles levytti myös vuonna 1978 oman sooloalbumin, Progressin. Albumi julkaistiin vasta vuonna 2003. Giles työskentelee edelleen sessiomuusikkona.
Vuonna 2002 Giles oli perustamassa eräiden muiden entisten King Crimson -jäsenten kanssa 21st Century Schizoid Bandiä (nimi on alluusio Crimsonin debyyttialbumin ykköskappaleeseen). Yhtyeeseen liittyi myös Gilesin vävypoika, entinen Level 42 -jäsen, kitaristi-laulaja Jakko Jakszyk. Yhden kiertueen jälkeen Giles kuitenkin väsyi työhön yhtyeen kanssa, ja rumpaliksi siirtyi myöhemmin vuoden 2007 helmikuussa kuollut toinen entinen Crimson-rumpali Ian Wallace.

Tekniikka

Gilesin soittotekniikka on mutkikasta ja joskus polyrytmistä sekä tempovaihdoksia suosivaa, ja siinä kuuluvat selvästi miehen jazz-vaikutteet. Asia tulee esille In the Court of the Crimson King -albumin monissa mutkikkaissa rumpusovituksissa, jotka tulevat ehkä parhaiten esille albumin tunnetuimmassa "21st Century Schizoid Man" -kappaleessa.

Siviilissä

Giles elää toisen avioliittonsa vaimon, Maryn, kanssa Englannissa, Bournemouthissa Dorsetissa. Hänellä on kaksi poikaa ja kaksi tytärtä.
Gustaf Helsingius

Gustaf Fredrik Helsingius (26. marraskuuta 1884 Seinäjoki – 23. tammikuuta 1935) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat vaivaishoidon tarkastaja, hovineuvos Gustaf Adolf Helsingius ja Anna Roos. Kirjailija Torsten Helsingius oli hänen veljensä. Helsingius vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Margit Stockmannin kanssa.

Opinnot

Helsingius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1905 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1906–1907 ja suoritti useita opintomatkoja ulkomaille opiskellen muun muassa arkkitehtuuria ja taideteollisuutta.

Jääkärikausi

Helsingius työskenteli 1912–1914 Antwerpenissä Venäjän konsulaatissa suomalaisena sihteerinä, kunnes liittyi ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, jonka päämääränä oli Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella sotilaskoulutusta antanut Pfadfinder-kurssi. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, missä joukossa otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Helsingius oli kesällä vuonna 1916 komennettuna noin seitsemän viikon ajaksi Suomen toimiston palvelukseen Berliiniin. Lisäksi hän oli komennettuna 4. toukokuuta 1917 alkaen Saksan laivastoon ja hänet määrättiin Libaun rannikkokipinälennätinaseman palvelukseen. Takaisin pataljoonan yhteyteen hän palasi komennukseltaan 6. helmikuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Helsingius määrättiin 31. toukokuuta 1918 päämajaan ylipäällikön adjutantiksi, josta hänet siirrettiin 10. elokuuta 1918 alkaen Sotaväen esikunnan henkilötoimiston päälliköksi. Armeijasta hän erosi 26. toukokuuta 1920 ja siirtyi Oy Stockmannin palvelukseen henkilöstöpäälliköksi, josta hänet ylennettiin myöhemmin mainospäälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.

Luottamustoimet

Helsingius toimi Lippumalliehdotuksia laatineen komitean jäsenenä vuonna 1919 ja upseerien ylentämistä koskevia asioita käsitelleen komitean jäsenenä vuonna 1919 sekä uutta virkaikäluetteloa laatineen komitean jäsenenä vuonna 1919. Jääkäriliiton johtokunnan varajäsenenä hän toimi vuosina 1932–1934.
HMS Rattlesnake (1910)

Palvelus

Alus liitettiin valmistuttuaan 1. hävittäjälaivueeseen, josta se siirrettiin 5. hävittäjälaivueeseen 1911. Laivueen mukana alus siirtyi Välimerelle, jossa se oli edelleen ensimmäisen maailmansodan puhjetessa. Alus myytiin 9. toukokuuta 1921 romutettavaksi.
Marja Lallo

Marja Hanna Kaarina Lallo (s. 1. maaliskuuta 1919 Helsinki) on suomalainen kääntäjä, joka on suomentanut saksankielisiä lastenkirjoja.
Dantian

Dantian (丹田 pinyin: dāntián; Wade-Giles: tant'ien; japani: tanden; korea: 단전 danjeon; thai: dantian ตันเถียน; kirjaimellisesti "sinooperipelto", myös "eliksiiripelto") on kiinalaisen fysiologian mukaan kolme sormenleveyttä navan alapuolella, kahden sormenleveyden syvyydessä sijaitseva alue, jota pidetään ihmisen fyysisenä painovoimakeskuksena.
Sana dan merkitsee sinooperia, josta valmistetaan elohopeaa. Kiinalaisessa alkemiassa sinooperia ja siitä valmistettua elohopeaa käytettiin alkemistisen kullan sekä kuolemattomuuspillerien valmistamiseen. Kun kullanvalmistus alettiin käsittää ihmisen oman energian jalostamisena kuolemattomuuden saavuttamiseksi, sinooperi tuli symbolisoimaan elämäneliksiiriä. Tämän takia dan voidaan kääntää myös eliksiiriksi.
Dantian on keskeinen käsite sekä fyysisissä että meditatiivisissa harjoituksissa.
Fyysisissä harjoituksissa kuten qigong ja kamppailulajit, harjoittajan pitää kerätä energiansa (qi) dantianiin sekä suorittaa liikkeet pitäen sitä liikeratojen keskipisteenä, josta energia johdetaan liikkeen välityksellä eri ruumiinosiin tai vastustajaan.
Taolaisissa ja buddhalaisissa meditatiivisissa harjoituksissa sekä hengitysharjoituksissa kuten neidan (kiinalainen alkemia), neigong ja daoyin, qitä kierrätetään dantianista tiettyjä reittejä pitkin ympäri kehoa ja palautetaan sitten takaisin dantianiin varastoon. Dantianiin keskittyminen auttaa ajatusten ja tunteiden hallinnassa. Lopulta voidaan saavuttaa samadhi.
Myöhemmässä historian vaiheessa joidenkin oppien puitteissa alettiin puhua kolmesta dantianista: ala-, keski- ja ylädantian. Kolme dantiania ovat kolmen aarteen, jingin, qin ja shenin keskuksia.
Aladantian on varsinainen dantian navan alapuolella. Sitä kutsutaan myös kultaiseksi uuniksi. Se on fyysisen voiman keskus ja liittyy jingiin ja munuaisiin.
Keskidantian on qin keskus. Sen sijainnista on kaksi eriävää mielipidettä. Toisen mukaan se sijaitsee sydämen seudulla ja liittyy kateenkorvaan. Toisen näkemyksen mukaan se sijaitsee sisuspunoksessa (solar plexus).
Ylädantian löytyy aivoista kulmakarvojen välin takaa. Se vastaa kolmatta silmää ja aivolisäkettä. Se on shenin, mielen ja hengen keskus.
Dantianeja käytetään energian varastointiin, luovuttamiseen, muuntamiseen ja energiavirtojen yhdistämiseen.
Japanilaisista opeista puhuttaessa alatanden sekoitetaan usein "haraan", joka todellisuudessa tarkoittaa vatsaa. Mestaruutta kalligrafiassa, miekkailussa, teeseremoniassa, kamppailulajeissa ja muissa perinteisissä opeissa kutsutaan japanilaisittain "haran kautta toimimiseksi".
Xing yi quan

Xing yi quan (形意拳) on yksi suurimpia kiinalaisia "sisäisiä" taistelulajeja. Laji tunnetaan "muotonyrkkeilynä" tai "aienyrkkeilynä" Lajin tunnusomaisia piirteitä ovat aggressiiviset ja suoraviivaiset liikkeet sekä räjähtävät tekniikat. Vastustaja on tarkoitus kohdata ja voittaa mahdollisimman nopeasti.

Lajin historia

Tarun mukaan kenraali Yue Fei kehitti lajin Song-dynastian aikana (920-1127) perustaen sen käsitekniikat keihäällä pistämiseen. Kehittämänsä lajin hän opetti upseereilleen.
Lajia opetettiin salassa kunnes 1600-luvun alussa vaeltava taolainen opetti sen kenraali Ji Ji Kelle. Tämän jälkeen se siirtyi Cao Jiwulle, Shaanxin armeijan komentajalle, joka liitti sen osaksi upseereidensa koulutusta. Lajin tämä tyyli eli Shaanxi xing yi quan tuli laajasti tunnetuksi.

Lajin pääperiaatteet

Lajin aseharjoitteluun kuuluvat yleensä seiväs, keihäs, lyömämiekka ja suora miekka. Laji pyrkii kehittämään kolmea pääosa-aluetta: vastustajan tasapainon horjuttaminen säilyttämällä oma; toimimisen, iskemisen ja ajatuksen yhtenäisyys; äänen käyttö vastustajan häiritsemiseen ja pelottamiseen.

Nykyinen tyyli

Lajin yksinkertaistettua muotoa opetettiin kiinalaisille jalkaväensotilaille toisen Kiinan-Japanin sodan aikana (1937-1945). Kenichi Sawai esitteli lajin Japanissa nimellä "taiki ken" ja perinteiset xing yi-tekniikat muunnettiin pistimelle ja sapelille sopiviksi.
Marcello Rosati

Marcello Rosati (s. 2. helmikuuta 1983) on vatikaanilainen jalkapalloilija, jolla on myös Italian kansalaisuus. Hänen pelipaikkansa on puolustava keskikenttä. Tällä hetkellä Rosati edustaa vatikaanilaista Redemptoris Mater-jalkapalloseuraa. Rosati on 176 senttimetriä pitkä. Hän on pelannut Vatikaanivaltion jalkapallomaajoukkueessa 56 peliä ja tehnyt seitsemän maalia.
Pinacosaurus

Ulkonäkö ja koko

Pinacosauruksen pituudeksi on arvioitu noin 5 metriä ja painoksi 1,9 tonnia. Se oli varsin kevytrakenteinen ankylosauridi, ja sen jalkaluut olivat sirommat ja jalkaterät pienemmät kuin ryhmän muilla edustajilla. Pinacosauruksen eturaajat olivat raskaasti panssaroidut ja niissä oli viisi varvasta, kun taas takaraajoissa oli neljä. Kyljissä ja lanteissa oli lyhyitä piikkejä. Pinacosauruksen pää oli hyvin pieni ja kallossa oli enemmän aukkoja kuin muilla ankylosaurideilla.

Löydöt

Pinacosaurus tunnetaan useasta yksilöstä, minkä ansiosta koko eläin on pystytty rekonstruoimaan. Pelkästään poikasia on löydetty yli 15, sillä kahdessa eri löydöksessä on useita toisiaan vasten painautuneita poikasia, jotka luultavasti kuolivat hiekkamyrskyssä. Pinacosaurus on yksi harvoista panssariselistä, jonka poikasia ylipäätään on löydetty. Poikaset antavat hyvän käsityksen siitä, miten eläimen selkäpanssari ja luuranko liittyivät toisiinsa, kun taas aikuisilla yksilöillä tämä on vaikeasti tulkittavissa.

Elintavat

Pinacosaurus eli aavikoilla, ja käytti luultavasti ravinnokseen vesireittien ja keitaiden kasvillisuutta. Hiekkamyrskyssä kuolleet poikaset osoittavat eläimen liikkuneen laumoina. Pinacosaurus käytti pientä häntänuijaansa aseena pieniä teropodeja vastaan. Alueella ei luultavasti elänyt suurikokoisia petodinosauruksia, jotka olisivat käyneet täysikasvuisen Pinacosauruksen kimppuun.