google/wiki40b huggingface dataset:
Lukukeskus

Lukukeskus (aiemmin Kirjailijakeskus) on vuonna 1972 perustettu lukemista edistävä järjestö ja kirjailijavierailujen välittäjä. Valtakunnallisesti toimiva Lukukeskus välittää vuosittain yli tuhat kirjailijaesiintymistä. Lisäksi se järjestää lukukampanjoita ja toimii lukemisen ja lukutaidon asiantuntijajärjestönä. Järjestö julkaisee verkossa nuorille suunnattua Lukufiilis-lehteä sekä kirjallisuuskritiikin Kiiltomato.net-verkkolehteä. Aiemmin se julkaisi myös lasten Vinski-kirjallisuuslehteä.
Lukukeskuksella on erityinen asema erityisesti lasten ja nuorten lukemisen edistämisessä. Opettajat ja kirjastoalan ammattilaiset eri puolilta Suomea käyttävät Lukukeskuksen palveluja työssään. Asiantuntijuuden kysyntä lukemiseen ja lukutaitoon liittyvissä kysymyksissä on kasvanut merkittävästi. Lukukeskus toimii yhteistyössä kirjailijoiden, kääntäjien, kustantajien, kirjastojen, koulujen sekä kulttuurijärjestöjen kanssa. Keväällä 2012 avatussa kirjailijatietokannassa on lähes 400 kauno-, tieto- ja näytelmäkirjailijaa, kääntäjää ja kirjallisuuden ammattilaista.
Lukukeskuksella on kymmenen kirjallisuuden alan jäsenjärjestöä: Finlands Svenska Författareförening, Kansanvalistusseura, Suomen arvostelijain liitto, Suomen Kirjailijaliitto, Suomen kirjastoseura, Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto, Suomen Nuorisokirjailijat, Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat, Suomen tietokirjailijat ja Äidinkielen opettajain liitto. Järjestön toimintaa rahoittavat Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö sekä suomalaiset säätiöt. Vuonna 2013 merkittävimmät tukijat olivat ministeriön lisäksi Svenska kulturfonden, WSOY:n kirjallisuussäätiö, Konstsamfundet, Jenny ja Antti Wihurin rahasto ja Alfred Kordelinin säätiö.
Lukukeskuksen toiminnanjohtaja on tammikuusta 2015 Ilmi Villacís. Hallituksen puheenjohtajana toimii vuodesta 2018 kirjailija Juha Itkonen.
Džamilja Nurmanbetova

Džamilja Nusupžanova Nurmanbetova (s. 22. helmikuuta 1964 Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta) on filosofian tohtori ja Nur Otanin Astanan osaston puheenjohtaja. 2016 hänet valittiin valtiopäiväedustajaksi mažilikseen.
Julius Caesar (vuoden 1970 elokuva)

Tuotanto

Julius Caesar kuvattiin Technicolor-menetelmällä Englannin Hertfordshiren Borehamwoodissa MGM British Studiosilla, Buckinghamshiren Iver Heathissa Pinewood Studiosilla ja Espanjassa.

Ensi-illat ja vastaanotto

Julius Caesar sai ensi-iltansa Lontoossa 4. kesäkuuta vuonna 1970. Yhdysvalloissa elokuva ensiesitettiin New Yorkissa 3. helmikuuta vuonna 1971. Commonwealth United Entertainment toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa ja American International Pictures Yhdysvalloissa.
Elokuva sai osakseen lähinnä negatiivista palautetta. Robardsin roolisuoritusta Brutuksena kritisoitiin puiseksi.

Muuta

John Gielgud näytteli Cassiusta Julius Caesarissa (1953), jonka ohjasi Joseph L. Mankiewicz.
Charlton Heston oli näytellyt kerran aiemmin Mark Antonya, varhaisessa Julius Caesarin elokuvaversiossa Julius Caesar, joka sai ensi-iltansa vuonna 1950. Heston näytteli Mark Antonya vielä vuonna 1972 julkaistussa Anthony ja Kleopatra, joka perustuu Shakespearen Antonius ja Kleopatra -näytelmään. Heston myös ohjasi elokuvan.
Richard Johnson näytteli Mark Antonya monta kertaa teatterilavoilla 1960-1990-luvuilla molemmissa Julius Caesar ja Antonius ja Kleopatra -näytelmissä.
Julius Caesar on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Eivør Pálsdóttir

Ura

Eivør esiintyi ensimmäistä kertaa Färsaarten televisiossa vuonna 1997. Vuonna 1999 Eivør liittyi rockyhtye Clickhazeen. Vuotta myöhemmin hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa, Eivør Pálsdóttir, jonka kappaleet olivat laulettu tanskan ja fäärin kielillä. Vuonna 2002 hän muutti Reykjavíkiin opiskelemaan klassista musiikkia ja jazzia. Pian tämän jälkeen Eivør liittyi laulajaksi Kristian Blakin perustamaan Yggdrasil-yhtyeeseen. Vuonna 2003 ilmestyi Eivørin toinen sooloalbumi, Krákan. Kolmannen sooloalbuminsa Eivør hän julkaisi vuonna 2004. Albumi on tehty yhteistyössä kanadalaisen tuottajan Bill Bournen kanssa, ja siitä tuli kaikkien aikojen myydyin färsaarelainen albumi USA:ssa ja Kanadassa. Neljäs pitkäsoitto, Trøllabundin, 2005, on samalla Tanskan Radion Big Bandin 40-vuotisjuhlalevy. Vuonna 2007 hän julkaisi viidennen studioalbuminsa Mannabarn/Human Child. Levystä on olemassa sekä fäärin- että englanninkielinen versio, ja Eivørillä olikin hetken aikaa kaksi versiota samasta levystä samaan aikaan sekä Färsaarten- että Islannin Top 5 -listalla. Kuudes studioalbumi Larva julkaistiin 2010. Viimeisin albumi Room julkaistiin vuonna 2012. Syksyllä 2013 levy julkaistiin myös Saksassa, missä Eivør kävi konsertoimassa syksyllä 2013 ja keväällä 2014. Eivørin uusin levy Bridges julkaistiin 27. helmikuuta 2015. Levynjulkaisua seuraa kuukauden mittainen kiertue Saksassa.
Musiikkityyliltään Eivør on vaikeasti luokiteltavissa. Itse hän määritteleekin sosiaalisessa mediassa genrensä yksinkertaisesti "Eivør!". Alkuaikoina kappaleet oli laulettu yksinomaan fäärin kielellä, sittemmin Eivør on laulanut myös kaikilla muilla pohjoismaisilla kielillä. Kolmen viimeisen albumin aikana kieli on vaihtunut lähes pelkästään englantiin, mutta lokakuussa 2015 Eivør julkaisi toisen albuminsa samana vuonna, fäärinkielisen Slør-albumin.
Keväällä 2017 Eivør esiintyi brittiläisessä Later... with Jools Holland -tv-ohjelmassa. Toukokuun lopussa hän aloittaa ensimmäisen Britannian-kiertueensa, jonka kynnyksellä on tarkoitus julkaista 2015 ilmestyneen fäärinkielisen Slør-albumin englanninkielinen versio. 
Suomessa Eivør esiintyi ensimmäisen kerran huhtikuussa 2017 Helsingin Tavastialla ja Tampereen Olympia-korttelissa.
Morgaušin piiri

Morgaušin piiri (ven. Морга́ушский райо́н, Morgaušski raion, tšuvassiksi Муркаш районӗ, Murkaš raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1944 perustetun piirin pinta-ala on 845 neliökilometriä ja asukkaita on 36 900 henkeä (vuonna 2008).
Piiri sijaitsee Tšuvassian luoteisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Mari Elin tasavaltaan, idässä Tšeboksaryn, etelässä Alikovon ja lännessä Jadrinin piireihin. Hallinnollinen keskus on Morgaušin kylä. Piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa.
Koillisosan kautta virtaa Volga. Muita jokia ovat Bolšoi Tsivilin sivujoet Sorma ja Bolšaja Šatma. Pinta-alasta 75 % on maatalousmaata ja 12 % metsää.
Piirin pohjoisosan läpi kulkee Moskovan ja Kazanin välinen M7-valtatie. Volgan rannalla on Iljinkan matkustajalaituri. Piirikeskuksesta Morgaušista on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Tšeboksaryyn 47 kilometriä.
Asukkaista 98 % on tšuvasseja.
Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä perunan ja viljan viljelyyn. Teollisuus perustuu maataloustuotannon jalostukseen ja paikallisia raaka-aineita hyödyntävään rakennustarvikkeiden valmistukseen.
Piirissä toimii kolme museota ja kaksi kansanteatteria. Paikallislehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen Çĕnterü jalavĕ.
William Banting

William Banting (1796–1878) oli englantilainen puuseppä ja hautausurakoitsija, joka teki vähähiilihydraattista ruokavaliota tunnetuksi suurelle yleisölle. Hänen ruokavalioperiaatteensa levisivät niin laajalle, että ruotsin kielen verbi banta (suom. laihduttaa) on johdettu hänen nimestään.
Banting kärsi vuosikaudet ylipainosta ja siitä johtuvista muista oireista, kuten pahenevasta kuuroudesta. Hän pääsi viimein eroon liikalihavuudestaan muuttamalla jyrkästi ruokavaliotaan korvalääkäri William Harveyn suosituksen mukaisesti. Ruokavalio pohjautui ranskalaisen fysiologi Claude Bernardin ajatuksiin maksan, sokerin ja tärkkelyksen roolista aineenvaihdunnassa.
Banting piti uutta ruokavaliotaan niin merkittävänä, että julkaisi aiheesta kertovan Letter on Corpulence Addressed to the Public -kirjasen vuonna 1863. Julkaisun sisältämät ajatukset tyrmättiin yleisesti lääketieteen edustajien parissa epätieteellisinä, mutta suuri yleisö otti ne innolla vastaan havaittuaan ruokavalion toimivaksi.
William Bantingia voidaan perustellusti pitää vähähiilihydraattisen ruokavalion "isänä", vaikka viime vuosikymmeninä Robert Atkinsista on ollut tunnetuin kyseisen ruokavalion puolestapuhuja.
Gramnegatiivinen bakteeri

Gramnegatiivinen bakteeri on gramvärjäyksessä punaiseksi värjäytyvä bakteeri. Sen soluseinä koostuu varsinaisesta solukalvosta (sisämembraani), ulkokalvosta (ulkomembraani) ja näiden väliin jäävästä periplasmisesta tilasta. Gramnegatiivisten bakteerien peptidoglykaani on kiinni ulkokalvon sisäpinnassa. Periplasmisessa tilassa on ravinnon sisäänottoon erikoistuneita entsyymejä ja muita proteiineja. Gramnegatiivisten bakteerien ulkokalvon pinnalla voi lisäksi olla lipideistä ja hiilihydraateista muodostuneita lipopolysakkarideja, joita kutsutaan myös endotoksiineiksi.
Lipopolysakkaridit ovat pyrogeenejä eli kuume- ja tulehdusreaktioita aiheuttavia molekyylejä. Ne ovat gramnegatiivisilla bakteereilla tuotettujen lääkkeiden valmistuksessa vakava ongelma. Paksuutensa vuoksi gramnegatiiviset bakteerit ovat teollisesti melko hyödyttömiä. Siksi ne soveltuvatkin parhaiten kalliiden solunsisäisten lääkeproteiinien tuottoon.

Esimerkkejä gramnegatiivisista bakteereista

Suuri gramnegatiivisten bakteerien ryhmä on proteobakteerit, joihin kuuluvat muun muassa Escherichia coli, Salmonella, Pseudomonas aeruginosa, Moraxella catarrhalis, Helicobacter pylori, Legionella ja Stenotrophomonas. Muita merkittäviä gramnegatiivisia bakteereita ovat syanobakteerit ja spirokeetat.
Lääketieteellisesti merkittäviin gramnegatiivisiin kokkibakteereihin kuuluvat tippurin aiheuttava Neisseria gonorrhoeae, aivokalvontulehduksen aiheuttava Neisseria meningitidis ja hengitystieinfektioita aiheuttava Moraxella catarrhalis.
Tauteja aiheuttavia gramnegatiivisia basilleja on sen sijaan enemmän. Hengitystieinfektioita aiheuttavat muun muassa Haemophilus influenzae, Klebsiella pneumoniae, Legionella pneumophila ja Pseudomonas aeruginosa. Etupäässä virtsatieinfektioita aiheuttavat Escherichia coli, Proteus mirabilis, Enterobacter cloacae ja Serratia marcescens. Pääsääntöisesti suolistoinfektioita puolestaan aiheuttavat Helicobacter pylori, Salmonella enteritidis ja Salmonella typhi.
Diogo

Diogo da Costa Oliveira (tunnetaan myös taitelijanimellä Diogo; s. 4. tammikuuta 1988 São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on 174 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kiloa.
Diogo aloitti ammattilaisuransa Brasilian suurseurassa Internacionalissa. Hän tuli ammattilaiseksi samana vuonna, kun Internacional voitti seurajoukkueiden MM-kultaa eli vuonna 2006. Tammikuussa 2010 hän siirtyi Norjan pääsarjassa Tippeligaenissa pelanneen Stabækin riveihin. Vielä saman vuoden joulukuussa hän siirtyi takaisin kotimaansa alasarjoihin. Diogo siirtyi Interiin syksyllä 2014 loppukauden kestäneellä sopimuksella ja debytoi Veikkausliigassa syyskuussa IFK Mariehamnia vastaan.
Estenomi

Estenomi AMK on kauneudenhoitoalan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tutkinto suoritetaan kauneudenhoitoalan koulutusohjelmassa, ja se on laajuudeltaan 210 opintopistettä. Koulutus kestää 3,5 vuotta ja valmistaa erilaisiin kauneudenhoitoalan asiantuntijatehtäviin. Estenomit voivat työskennellä kauneusalan palveluyrityksen asiantuntijana sekä kosmetiikan osto- ja myyntitehtävissä. Koulutus antaa myös valmiudet toimia itsenäisenä yrittäjänä.
Emma Morano

Emma Martina Luigia Morano (29. marraskuuta 1899 – 15. huhtikuuta 2017) oli italialainen nainen, joka oli maailman vanhin ihminen 337 päivän ajan kuolemaansa saakka. Samalla Morano oli viimeinen elänyt tiettävästi 1800-luvulla syntynyt henkilö. Morano on myös kaikkien aikojen toiseksi vanhimmaksi todistettavasti elänyt eurooppalainen, vanhimmaksi elänyt italialainen ja kuudes henkilö maailmassa, joka on saavuttanut vähintään 117 vuoden iän. Morano on tällä hetkellä tiettävästi seitsemänneksi vanhimmaksi koskaan elänyt henkilö.
Morano oli kotoisin Piemonten alueelta. Hänen vanhempansa olivat Giovanni Morano ja Matilde Bresciani, ja hän oli kahdeksanlapsisen perheen vanhin lapsi. Perheessä on muutoinkin esiintynyt pitkäikäisyyttä, sillä hänen äitinsä ja osa sisaristaan saavuttivat 90 vuoden iän ja sisar Angela Morano eli 102-vuotiaaksi.
Salaisuudeksi pitkään ikäänsä Morano kertoi, että hän ei käyttänyt päihteitä, söi kolme kananmunaa päivässä ja suhtautui tulevaisuuteen positiivisesti.
Aheru järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 233 ha (hehtaaria) ja se on 2,6 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 69,3 m meren pinnan yläpuolella. Kuussaarõ järven ja Härjäsilmän yhteinen laskuoja sekä Murujärven laskuoja laskevat eteläpäässä sijaitsevaan Karaskin lahteen. Sen huomattavin laskuoja on Laanemetsa oja, joka on samalla järven läpivirtausoja. Se lähtee järven luoteispäästä ja se laskee 200 metrin jälkeen pieneen Mudajärveen, josta se jatkaa matkaansa ensin etelään ja sitten länteen. Se yhtyy rajajokeen Koiva jõgeen 7,5 kilometrin päässä Aheru järvestä. Järven valuma-alueen laajuus on 52,4 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys 4,5 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00880 km³ (kuutiokilometriä) eli 8,78 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 10,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsää tai soistunutta metsää. Seutu on harvaan asuttua seutua.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (viroksi kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on samalla rehevöitynyt.
Kakku

Kakku (vanhahtavasti tai murteellisesti kaakku) on leivonnainen, joka koostuu useimmiten sokerista, kananmunista, jauhoista ja leivinjauheesta valmistetusta taikinasta.
Täytekakku koostuu taikinan lisäksi kermavaahdosta ja täytteestä, joka on usein valmistettu marjoista, suklaasta tai hedelmistä. Muita kakkutyyppejä ovat muun muassa voileipäkakku, joka koostuu yleensä vuokaleivästä ja täytteistä, joita voivat olla esimerkiksi majoneesi, kinkku, lohi ja juustoraaste.
Perinteisesti kakkuja on leivottu juhliin, esimerkiksi syntymäpäivän, häiden tai valmistujaisten kunniaksi. Lasten syntymäpäiväkakkuihin on tapana laittaa kynttilöitä täytettävien vuosien mukaan.
Kakut ovat suosittuja myös komedian piirissä; monissa vanhoissa komediaelokuvissa tapahtuu kakutus, eli kermakakkuja heitellään ihmisten kasvoille.

Raakakakku

Raakakakkua tai sen ainesosia ei kypsennetä, vaan kakku valmistuu pakkasessa jähmettymällä. Raakakakku on aina gluteeniton ja maidoton ja useimmiten vegaaneille sopiva. Kakun pohjaan käytetään useimmiten pähkinöitä korvaamaan viljatuotteet. Vegaaninen kakku makeutetaan hunajan sijaan esimerkiksi agavesiirapilla, riisisiirapilla tai vastaavalla.
Valokaariuuni

Valokaariuuni on uuni, jossa varautunutta metallia, kuten terästä kuumennetaan valokaaren avulla.
Valokaariuunien koko vaihtelee kapasiteetiltaan noin tuhatkiloisista (käytetään valurautavalimoissa) 400-tonnisiin (käytetään sekundäärisen teräksen valmistamiseen). Tutkimuslaboratorioissa ja hammashoitoloissa ne ovat kapasiteetiltaan vain muutamia kymmeniä grammoja.
Valokaariuunilla päästään noin 1800 celsiusasteen lämpötilaan. Toisin kuin induktiouunissa, varautunut materiaali altistetaan suoraan valokaarelle ja virtaus uunien navoissa läpäisee varautuneen materiaalin.
Valokaariuuni on tehokas tapa esimerkiksi romu- ja harkkometallin sulatuksessa metalliteollisuudessa.

Historia

1800-luvulla valokaariuunia käytettiin jo raudan sulattamiseen. Sir Humphry Davy suoritti ensimmäisen valokaariuunikokeen vuonna 1810; Pepys tutki valokaarihitsausta vuonna 1815; Pinchon yritti valmistaa lämpösähköuunin vuonna 1853; ja vuosina 1878–1879 Sir William Siemens hankki patentin valokaareen perustuvaan sähköuuniin.
Ranskalainen Paul Héroul kehitti ensimmäiset varsinaiset kaupalliset valokaariuunit vuonna 1907 Yhdysvalloissa. Alun perin siitä saatu ”sähköteräs” oli erikoistuote esimerkiksi työstökoneisiin ja jousiteräkseen. Valokaariuunia käytettiin myös kalsiumkarbidin valmistamiseen karbidilamppuihin.
Vaikka valokaariuunia käytettiin laajalti toisessa maailmansodassa seostettujen terästen valmistukseen, niiden laajamittainen käyttö yleistyi vasta myöhemmin.
Gunnar Wallin

Gunnar Wallin (5. toukokuuta 1895 Uusikaupunki – 9. tammikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija.
Könkämäeno

Könkämäeno (ruots. Könkämäälven, pohjoissaameksi Rádjeeatnu yläjuoksulla, Geaggáneatnu alajuoksulla) on  Ruotsin ja Suomen rajajoki  Enontekiön ja Kiirunan kuntien välillä Käsivarressa. 
Joki saa alkunsa Kilpisjärvestä ja laskee alas käsivartta saaden seurakseen käsivarren koillisrajalta Lätäsenon. Tämän vesien yhtymän jälkeen joki muuttuu Muonionjoeksi. Könkämäeno on urheilukalastajien suosima perhokalastusjoki yhdessä Lätäsenon kanssa.
Joen kalakannat ovat huvenneet viime vuosien saatossa voimakkaasti, mihin syynä paikalliset pitävät liiallista turismikalastusta. Myös Kilpisjärven jätevedenpuhdistamon päästöongelmat ja laulujoutsenen runsas määrä syksyisin ovat voineet vaikuttaa kalakantaan heikentävästi.
NovaLogic

Pelit

Yrityksen tunnettuja pelejä ovat muun muassa Delta Force -sarja. Useat yrityksen pelit käyttivät vokseligrafiikkaa polygonien sijaan.
Taiwanin maantiede

Taiwan muodostuu nykyään pääasiassa Taiwanin saaresta. Saaren pituus on 390 kilometriä ja leveys leveimmästä kohdasta 140 kilomertriä. Taiwanin lisäksi Kiinan tasavallan hallinnassa on myös muutamia pieniä saaria Taiwaninsalmen toisella puolella Kiinan rannikolla. Saarivaltion kokonaispinta-ala on 35 980 neliökilometriä, josta sisävesiä on 2,8 prosenttia. Sen itäpuolella sijaitsee Filippiinienmeri.

Maasto ja kasvillisuus

Taiwanin keski- ja itäosia hallitsevat korkeat vuoret. Keskivuoristo (Taiwan Shan) muodostuu merenalaisen vuorijonon huipuista, joista korkein huippu on Yu Shan (3 952 metriä). Vuoriston pituus on noin 270 kilometriä. Osittain saaren suurten korkeuserojen vuoksi Taiwanilla on monia erityyppisiä elinympäristöjä. Saaren länsiosissa on laaja tasanko, jossa viljellään riisiä. Puunhakkuun kannattamattomuuden vuoksi Taiwanin sisämaassa on runsaasti ainavihantia metsiä, jotka kasvavat jopa kolmen kilometrin korkeudessa. Alarinteillä kasvaa subtrooppista ainavihantaa metsää. Näiden metsien yleisiä puulajeja ovat Castanopsis hystrix, Cryptocarya chinensis ja kamferipuu (Cinnamomum camphora). Ylärinteillä kasvaa havupuuvaltaisia metsiä, joiden lajistoon kuuluu mäntyjä (Pinus), kuusia (Picea), hemlokkeja (Tsuga), pihtoja (Abies) ja valesypressejä (Chamaecyparis).

Ilmasto

Taiwanin ilmasto on pohjoisessa subtrooppinen ja etelässä trooppinen. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun. Keskilämpötila on kesällä korkeintaan 35 astetta ja talvella vähintään 10 astetta. Vuoristossa voi kuitenkin sataa lunta. Vuodessa sataa keskimäärin 2 500 millimetriä, mutta vuoristossa sademäärä voi olla monta kertaa korkeampi.

Ongelmia

Maanjäristykset ja taifuunit ovat yleisiä Taiwanissa, ja ne aiheuttavat suurta tuhoa saarivaltiolle. Taifuunien seurauksesta syntyvät maanvyörymät aiheuttavat suuria vahinkoja etenkin länsipuolen maanviljelylle.

Luonnonsuojelu

Taiwanissa on yhdeksän kansallispuistoa: Etelä-Penhu,  Dongsha, Kinmen, Shei-pa, Taroko, Yangmingshan, Yushan ja Kenting.
Dr15

Historia

1978 Valtionrautatiet katsoi, että Dr12-veturien käytön jatkaminen vaatisi niiden uudistamista.  Vuonna 1978 tehtiin VR:n, Oy Wärtsilä Ab:n ja Oy Strömberg Ab:n kesken sopimus Dr12 2239:n modernisoinnista.  Veturin koneistoa uusittiin ja tilalle vaihdettiin laivadieselmoottori. Veturin suurin nopeus nostettiin 140 km/h:iin. Ohjaamoiden ergonomiaa parannettiin ja myös veturin etupää rakennettiin ohjaamon osalta uudelleen, joka aiheutti veturin turvanokan lyhentymisen.
Dr15 osoittautui tehokkaaksi veturiksi, mutta sen vanhat ratamoottorit eivät kestäneet uuden dieselmoottorin tuottamaa tehoa. Ratalinjojen sähköistys oli myös käynnissä, ja dieselveturien tarve pikajunavetureina vähenemään päin, joten Dr15-vetureita ei valmistettu lisää. VR halusi myös modernimpia ja yleiskäyttöisempiä vetureja, joten hankinnoissa päädyttiin keskiohjaamoisiin Dr16-vetureihin. Päätyohjaamollinen linjaveturi ei tarjonnut samoja ominaisuuksia vaihtotyökäyttöön, joita hankinnoista päätettäessä pidettiin tärkeinä.
Kun veturi oli hylätty, siitä riisuttiin osa tekniikasta pois. Veturin rungon museoinnista puhuttiin sen sijaitessa Hyvinkään konepajalla, mutta lopulta se romutettiin 1990-luvun puolivälissä.
Zsolt Erdei

Amatööriura

Erdein amatööriura oli menestyksekäs. Hän saavutti amatöörinä kaikkiaan 212 voittoa ja kärsi 20 tappiota. Erdei voitti kotikaupungissaan Budapestissa pidetyissä vuoden 1997 MM-kisoissa keskisarjan kultamitalin voitettuaan loppuottelussa kuubalaisen Ariel Hernándezin. EM-kisoissa hän voitti kultaa 1998 Minskissä ja 2000 Tampereella ja hopeaa 1996 Vejlessä.
Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 Erdei sijoittui pronssille hävittyään välierässä Venäjän Gaidarbek Gaidarbekoville. Neljä vuotta aikaisemmin Atlantan kisoissa hän sijoittui yhdeksänneksi.

Ammattilaisura

Erdei ryhtyi ammattilaiseksi Sydneyn olympialaisten jälkeen. Ammattilaisbebyytissään joulukuussa 2000 hän voitti Philip Houthoofdtin ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Lokakuussa 2002 Erdei voitti Jim Murrayn viidennen erän tyrmäyksellä ottelussa avoimesta WBO-liiton raskaan keskisarjan intercontinental-tittelin.
Puolustettuaan intercontinental-titteliään kolmesti hän pääsi tammikuussa 2004 iskemään meksikolaista Julio César Gonzálezia vastaan WBO-liiton maailmanmestaruutta. Karlsruhessa käyty ottelu kesti täydet 12 erää ja Erdei julistettiin lopulta voittajaksi kaikin tuomariäänin. Erdei on sittemmin puolustanut mestaruuttaan 11 kertaa voitokkaasti.
Discophon

RCA:n aikakausi

Ab Discophon Oy perustettiin Suomeen vuonna 1956 edustamaan amerikkalaista RCA -levymerkkiä. Toiminta sai vauhtia, kun vuonna 1958 Mosse Vikstedt tuli Musiikki-Fazerilta hoitamaan yhtiötä. Hän tuli toimitusjohtajaksi vuonna 1969 ja jäi eläkkeelle vuonna 1984. Vikstedtin uraan mahtui monia tunnettuja kiinnityksiä kuten Lasse Mårtenson, Carola, Eero ja Jussi, Konsta Jylhä sekä Hullujussi.
Vikstedt otti Rauno Lehtisen yhtiön tuotantopäälliköksi vuonna 1961. Letkis menestyi eri puolilla Eurooppaa ja Latinalaisessa Amerikassa. Vuonna 1967 tuotantopäälliköksi vaihtui Aarno Raninen. Suuri myyntimenestys 
oli Eero Raittisen vuonna 1968 laulama Vanha holvikirkko. Listamenestystä RCA-merkille olivat Seija Simola, Tauno Palo ja Kristian.
Ulkomaiset edustukset olivat Discophonille keskeisiä. 1960-luvulla Elvis Presley, Perry Como, Paul Anka ja The Monkees sekä 1970-luvulla The Sweet, David Bowie ja Baccara takasivat myynnin. 1970-luvulla kotimaisia menestyksiä olivat Erkki Liikanen ja Hullujussi-yhtye. Hullujussin levytyksiä myytiin lähes 150000 kappaletta. Kari Tapio aloitti levytysuransa Discophonilla vuonna 1972. Erkki Liikanen hallitsi singlelistaa muun muassa Syksyn sävelillään kuten Evakkoreki, Jokkantii ja Kolmen konstin timpermanni. Kaksi ensimmäistä takasivat voiton kilpailussakin ja muut neljä päätyivät kakkossijalle kansan mielestä.

Oma Kerberos

Vuonna 1979 syntyi oma Kerberos-levymerkki. Sen lisäksi Discophon tuotti joitakin äänitteitä Musica, MCA ja Q -levymerkeillä.
Vuonna 1983 alkoi yhteisomistus ruotsalaisen Sonet levy-yhtiön kanssa ja omistus oli puoliksi kummastakin maasta. Toimitusjohtajaksi oli tullut Vasili Gugi Kokljuschkin, kun Mosse Vikstedt jäi eläkkeelle.
1980-luvulla  RCA-levymerkki siirtyi BMG-yhtiön omistukseen. Vuonna 1991 PolyGram osti Ruotsin Sonetin. Sittemmin Discophonin silloiset omistajat Marie-Louise Höeg, Gugi Kokljuschkin, Mosse Vikstedt, Maija Kuusi ja Hans-Ove 
Regen myivät yhtiön Musiikki-Fazerlle keväällä 1992.
Kansainvälinen Warner Music Group osti pörssilistautuneen Fazer Musiikki yhtiön ja se sulautui 30. marraskuuta 1994 uudelleen nimettyyn Warner Music Finlandiin.