google/wiki40b huggingface dataset:
Aalto-yliopiston ylioppilaskunta

Jäsenet

Ylioppilaskunnan jäseniä ovat kaikki yliopiston opiskelijat, jotka on otettu opiskelijoiksi alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon johtaviin opintoihin lukuun ottamatta tilauskoulutukseen osallistuvia opiskelijoita. Ylioppilaskunnan hallitus voi hyväksyä jäseniksi myös muita yliopiston opiskelijoita.

Päätöksenteko

Yliopistolain nojalla ylioppilaskunnan päätösvaltaa käyttää hallitus ja edustajisto. Hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus. Ylioppilaskunnan hallinnosta määrätään tarkemmin ylioppilaskunnan säännöissä, jotka edustajisto hyväksyy ja rehtori vahvistaa.
Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan ensimmäiset säännöt hyväksyttiin edustajiston ensimmäisessä kokouksen jatkokokouksessa 20.8.2009.

Hallitus

Edustajisto valitsee hallituksen. Sääntöjen nojalla hallitukseen kuuluu vähintään kuusi ja enintään kymmenen jäsentä, mukaan lukien puheenjohtaja. Hallituksen puheenjohtajana toimii vuonna 2019 Tapio Hautamäki.

Taloustoimikunta

Edustajisto valitsee hallituksen esityksestä taloustoimikunnan. Taloustoimikuntaan kuuluu puheenjohtaja mukaan lukien kahdeksasta kymmeneen jäsentä. Taloustoimikunnan tehtävänä on ylioppilaskunnan omaisuuden hallinta ja hoitaminen sekä työjärjestyksessä ja ylioppilaskunnan taloudenhoidon ohjesäännössä määrättyjen asioiden valmistelu ja toimeenpano.
Alicante CF

Historiaa

Alicante Club de Fútbol perustettiin vuonna 1918. Suurimman osan historiastaan se on pelannut Tercera Divisiónissa, joka oli alun perin Espanjan kolmanneksi ja 1970-luvulta lähtien neljänneksi korkein sarjataso.
Espanjan sisällissodan jälkeisellä kaudella 1939–1940 Alicante pelasi ensimmäistä kertaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Sarja oli jaettu viiteen kahdeksan joukkueen lohkoon, ja Alicante sijoittui omassa lohkossaan kolmanneksi, joka on sen paras sijoitus sarjassa. Seuraavaksi kaudeksi sarjajärjestelmää kuitenkin uudistettiin, ja Alicante pudotettiin Terceraan, jossa se pelasi aina 2000-luvulle asti lukuun ottamatta lyhyitä vierailuja Segundassa vuosina 1951–1952 ja 1956–1958 sekä runsaan kymmenen vuoden jaksoa aluesarjoissa 1960- ja 1970-luvuilla.
Kauden 2000–2001 päätteeksi Alicante onnistui nousta Tercerasta Segunda División B:hen ja kauden 2007–2008 päätteeksi 50 vuoden tauon jälkeen Segundaan koetettuaan onneaan nousukarsinnoissa myös edellisenä kolmena kautena. Noususta joukkue karsi Fuerteventuran ja Ponferradinan kanssa. Joukkue putosi kuitenkin jo yhden kauden jälkeen takaisin Segunda B:hen sijoituttuaan Segundan kolmanneksi viimeiseksi.
LoveGame

Musiikkivideo

"LoveGamen" musiikkivideon ohjasi Joseph Kahn ja se julkaistiin 13. helmikuuta 2009.
Videon tapahtumat sijoittuvat metroasemalle ja siksi se muistuttaakin monilta yksityiskohdiltaan Michael Jacksonin "Bad"-kappaleen videota. Vaikka video kuvattiin Los Angelesissa tammikuussa 2009 samoihin aikoihin kappaleen "Eh, Eh (Nothing Else I Can Say)" kanssa, sen kuvamaailma viittaa selkeästi New Yorkiin. Video alkaa otsikolla "Streamline presents" (suom. Streamline esittää) ja siinä kolme miestä kävelee Times Squaren läpi. He avaavat viemärikaivon, jonka luukussa lukee "Haus of Gaga". Sen jälkeen Gaga näkyy alasti päällään vain sinistä ja violettia maalia ja glitteriä ja hän istuu penkin päällä hyväillen kahta miestä, joiden hiuksiin on ajeltu sanat "Love" and "Fame".
Kuva siirtyy metroon, jossa harmaavalkoiseen trikooasuun ja huppuun pukeutunut Gaga alkaa laulaa. Hän kantaa tavaramerkikseen muodostunutta, hohtavaa "diskokeppiä" (engl. disco stick), jolla hän hätistelee ympärillään seisovia miehiä, ja pitää ketjusta tehtyjä aurinkolaseja. Kertosäe alkaa ja Gaga siirtyy tanssijoineen metroaseman läpi tanssien portaita alas. Portaiden päässä näkyy "Poker Facen" videon tapaisesti kaksi tanskandoggia. Kuva siirtyy metrovaunuun, jossa toisen säkeistön aikana Gaga tekee tanssikoreografioita pitäen yllään mustaa nahkatakkia ja mustia, niittikoristeisia alushousuja. Ryhmä siirtyy metrosta parkkipaikalle, jossa Gaga ja taustatanssijat tanssivat maassa ja auton päällä puristellen jalkovälejään. Tässä kohtaa poliisit tulevat pidättämään tanssijoita ja Gaga menee mustat väljät housut jalassa, ihonvärinen toppi päällä ja poliisilakki päässään lipunmyyntiluukun sisään miespoliisin kanssa. Lippuluukussa he suutelevat ja hyväilevät toisiaan ja poliisi vaihtuu miehestä naiseksi ja takaisin aina kameran siirtyessä edestakaisin vasemmalta oikealle. Lopussa laulaja siirtyy taustatanssijoineen parkkipaikalle tanssimaan ja videon viime sekunneilla kaikki puristavat taas jalkoväliään ja suoristavat nyrkkiin puristetun kätensä ilmaan. Parkkipaikka- ja lippuluukkukohtauksien aikana tulee useita vilauksia videon alun, siniseen ja violettiin maaliin ja glitteriin maskeeratusta ja kahta miestä hyväilevästä Gagasta.
Laulun sanat ja sen musiikkivideon suorasukaisen seksuaalinen sisältö herättivät mediassa paljon kohua. Laulun kertosäkeen ydin on virke I wanna take a ride on your disco stick (suom. haluan ratsastaa diskokepilläsi) ja kappaleessa esiintyvät myös mm. virkkeet I'm educated in sex (suom. olen seksuaalisesti koulutettu) ja I want it bad (suom. haluan sitä kovasti). Australialainen tv-kanava Network Ten ja MTV Arabia kielsivät "LoveGamen" videon näyttämisen kanavallaan.
Takalammi (Hattula)

Maantietoa

Lampi sijaitsee Vaimaroisen länsipuolella kangasmaastossa. Sen pinta-ala on 7,5 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat alavaa metsämaata. Lammen etelärannalla sijaitsee kolme vapaa-ajan asuntoa, jonne johtaa tie valtatieltä 10 Hämeenlinnan Nummenkylän suunnalta.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122,8 metriä mpy. Lyhyt laskuoja laskee Keskilammiin, jonka vedenpinta on 10 senttimetriä alempana. Takalammiin laskee kaksi suo-ojaa, jotka tuovat Kaivettusuon kuivatusvesiä ja Kakarilammin vesiä.
Convention

Convention (lat. convenire) tai lyhyemmin Con on tapahtuma, johon harrastajat kerääntyvät jonkin tietyn elokuvan, sarjan tai genren (tyylilajin) vuoksi. Tapahtumassa harrastajat osallistuvat erilaisiin aktiviteetteihin, kuten luentoihin, työpajoihin, näytöksiin, kokouksiin tai esimerkiksi luennoivat itse. Jäljempänä näistä käytetään nimitystä "con".

Suomessa järjestettävät conit

Suomessa järjestetään vuosittain useita erilaisia coneja, joihin osallistuu lukuisa joukko eri alan harrastajia. Näyttävimmät ryhmät ovat anime, manga, roolipelit sekä scifi, unohtamatta kuitenkaan muita genrejä. Suurelle yleisölle selkein ja näyttävin harrastuksen muoto on cosplay, jota lähes jokaisen genren harrastajat harrastavat.
Mil

Historiaa

Mil Moskovan helikopteritehdas perustettiin Neuvostoliiton Ministerineuvoston päätöksellä 12.12.1947. Yhtiö on saanut nimensä pääsuunnittelijaltaan Mikhail Mililtä, joka johti helikoptereiden suunnittelua 1940-luvun jälkipuolelta kuolemaansa 1970 asti.
Vuonna 2006 pääosa venäläisistä kopteritehtaista (Mil, Kamov ja Rostvertol sekä suuri joukko muita toimipisteitä) yhdistettiin holdingyhtiö Oboronpromin yhteyteen.
PZL TS-11 Iskra

PZL TS-11 Iskra (puol. Iskra - kipinä) on puolalaisen PZL -lentokonetehtaan valmistama suihkuharjoituskone.

Kehitys

Kone valmistettiin Puolan ilmavoimien spesifikaatioon. Sen suunnitteli Tadeusz Sołtyk, josta tuli tyyppimerkintään TS. Suunnittelu alkoi vuonna 1957. Sen prototyypissä oli Armstrong Siddeley Viper -suihkumoottori, joka antoi noin 8 000 Newtonin työntövoiman. Ensilento tapahtui 5. helmikuuta 1960. Seuraavissa, vuonna 1961 lentäneissä prototyypeissä oli puolalainen WSK HO-10 -suihkumoottori.

Käyttöhistoria

Vuonna 1964 TS-11-prototyyppi saavutti neljä maailmanennätystä. Iskra kilpaili Varsovan liiton standardikoneen asemasta, mutta hävisi kilvan tšekkiläiselle Aero L-29 Delfinille. Iskraa rakennettiin 424 kappaletta vuoteen 1987 asti. Intia osti noin 80 konetta - se poisti nämä koulukoneet käytöstä vuonna 2004.
Iskran seuraajakandidaatti PZL I-22 Iryda epäonnistui.
Puolan Ilmavoimien taitolento-osasto Team Iskry käyttää TS-11-koneita.
Type 89 I-Go

Historia ja kehitys

Type 89:n kehitys pohjautui ensimmäiseen japanilaisten omaan projektiin kevyestä panssarivaunusta. Prototyyppi oli kuitenkin painonsa takia niin hidas, että Japanin sotilasjohto ei ollut vakuuttunut. Vaunusta tehtiin uusi suunnitelma, joka tällä kertaa sain vaikutteita brittiläisestä Vickers Medium C-vaunusta, jollainen oli ostettu japaniin vuonna 1927. Suunnitelma tästä uudesta kevyestä vaunusta valmistui huhtikuussa 1928 ja ensimmäinen prototyyppi vuotta myöhemmin huhtikuussa 1929 ja vaunu sai nimekseen type 89. Myöhemmin vaunun luokitus muutettiin kevyestä keskiraskaaksi panssarivaunuksi, sillä sen paino nousi lopulta useiden parannusten myötä yli kymmeneen tonniin.
Tarvittavan tuotantokapasiteetin saavuttamiseksi sopimus vaunun valmistamisesta solmittiin Mitsubishin kanssa. Vaunun tuotanto alkoi vuonna 1931 ja pian Type 89:stä tuli Japanin armeijan tärkein panssarivaunumalli.

Käyttöhistoria

Kiinan-Japanin sodan aikana Type 89:ää käytettiin jalkaväen tulitukivaununa. Lyhyt 57 mm kanuuna todettiin tehokkaaksi aseeksi konekivääripesäkkeiden tuhoamiseen ja toisaalta panssari oli tarpeeksi paksu kiväärikaliiperisten aseiden luoteja vastaan. Myöskään vaunun alhainen nopeus ei tämäntyyppisissä tehtivissä ollut ongelma.

Halhin-Golin taistelut

Khalkhin Golin taistelun aikana 2.7.1939 kenraaliluutnantti Yasuoka Masaomin komentamat panssarijoukot aloittivat hyökkäyksen Neuvostoliiton 7. ja 11. panssariprikaatia vastaan. Taisteluun osallistunut panssariyksikkö koostui kolmannesta ja neljännestä panssarivaunurykmentistä; Kolmannen panssarivaunurykmentin kalustona oli 26 Type 89-vaunua, neljä keskirastaksta Type 97 Chi-Ha-vaunua, seitsemän Type 94-tankettia ja neljä Type 97 Te-Ke-tankettia. Neljännen rykmentin kalustona oli puolestaan 35 Type 95 Ha-gō-vaunua, kahdeksan Type 89-vaunua ja kolme Type 94-tankettia.

Myöhempi käyttö

Myöhemmin Type 89-vaunuja käytettiin muun muassa Filippiinien ja Burman sotaretkillä, Malaijan taistelussa sekä Kiinassa. Vuonna 1942 vaunumalli alkoi vähitellen poistua rintamakäytöstä, mutta niitä käytettiin usein kiinteinä asepesäkkeinä Japanin miehittämillä alueilla.
Vielä Ranskan Indokiinan sodan alussa Ranskalaiset perustivat joitain panssarivaunuyksiköitä, jotka oli varustettu ranskalaisilla ja japanilaisilta jääneillä vaunuilla. Näistä yksiköistä käytettiin nimeä 'Commando Blindé du Cambodge'.
Tears for Dolphy

Kappaleet

Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Akihito

Keisarina

Akihito nousi valtaan isänsä kuoltua 7. tammikuuta 1989 ja hänet vihittiin virallisesti keisariksi sintoseremonioin 12. marraskuuta 1990. Hänen vaimonsa on keisarinna Michiko. Keisariparilla on kolme lasta: Naruhito (aiemmin prinssi Hiro, s. 1960), Fumihito (prinssi Akishino, aiemmin prinssi Aya, s. 1965) ja Sayako Kuroda (aiemmin prinsessa Nori, s. 1969). Keisaripari on tehnyt lukuisia valtiovierailuja sekä kruununprinssiparina että hallitsijaparina. Vuonna 1992 Akihito vieraili Kiinassa, mikä oli Japanin keisarille ensimmäinen Kiinan-vierailu. Toukokuussa 2000 Akihito vieraili Suomessa.
Heinäkuussa 2016 levisi japanilaisissa tiedotusvälineissä huhu, jonka mukaan keisari Akihito luopuisi lähivuosina vallasta terveydellisiin syihinsä vedoten ensimmäisenä keisarina yli kahteensataan vuoteen. Palatsi kuitenkin kiisti jyrkästi väitteet pian sanoen, ettei keisarilla ole aikomusta luopua vallasta. Kesäkuussa 2017 Japanin parlamentti kuitenkin hyväksyi lain, joka mahdollistaa Akihiton eroamisen. Iäkäs keisari on kärsinyt terveysongelmista ja toivonut voivansa jättää tehtävänsä. Akihiton kruununperijä olisi hänen vanhin poikansa Naruhito. Edellinen vallasta luopunut keisari oli Kōkaku, joka luopui vallasta vuonna 1817.
Joulukuussa 2017 Japanin hallitus ilmoitti, että Akihito luopuu kruunusta 30. huhtikuuta 2019. Kyseessä on ensimmäinen kerta 200 vuoteen, kun Japanin keisari luopuu vallasta.
Camden (Alabama)

Asukkaat

Kaupungin asukkaista 56,7 prosenttia on mustia ja 43,3 prosenttia valkoisia. 0,351 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 100 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 38,3 vuotta.
Chrysler Europe

Historia

Chryslerilla ei ollut vahvaa jalansijaa Euroopassa, toisin kuin kilpailevalla General Motorsilla, joka omisti saksalaisen Opelin ja brittiläisen Vauxhallin. Vuonna 1958 Chrysler osti Fordilta 15 prosenttia ranskalaisen Simcan osakkeista. Omistusosuus kasvoi 63 prosenttiin vuonna 1963, kun Chrysler osti Fiatin osuuden Simcasta. Samana vuonna Chrysler hankki lisäksi 35 prosenttia espanjalaisesta Barreirosista, josta tuli kokonaan osa Chrysler Europea vuonna 1969.
Chrysler oli vuonna 1962 epäonnistunut aikeissaan ostaa osuus brittiläisestä Leyland Motorsista, mutta vuonna 1964 se puolestaan osti 30 prosentin osuuden Rootes Groupista. Chrysler osti yhtiön kokonaan itselleen vuonna 1967. Rootesista tuli vuonna 1970 muodollisesti Chrysler (UK) Ltd. ja Simcasta Chrysler (France). Rootesin valmistama Hillman-merkki lakkautettiin vuonna 1976, jonka jälkeen sen malleista tuli Chryslereita.
Vuonna 1978 Chrysler Europe myytiin nimellisellä yhden dollarin hinnalla ranskalaiselle PSA-konsernille. Uusi omistaja lopetti Simca-merkin käytön ja muutti sen entiset mallit Talbot-merkkisiksi, samoin kuin aiemmin Chrysler-merkillä myydyt mallit. Chrysler säilytti oikeudet Avenger-malliin, jonka valmistuksen PSA-konserni lopetti vuonna 1981. Chrysler kuitenkin jatkoi mallin valmistusta Etelä-Amerikassa.
Noppabaseball

Pelin kulku

Pelissä kumpikin pelaaja komentaa omaa joukkuettaan. Sisävuorossa olevat toimivat lyöjinä ja ulkovuorossa olevat syöttäjänä ja kiinniottajina. Kun sisävuorossa oleva joukkue on saanut kolme paloa, joukkueet vaihtavat vuoroja. Pelin voittaa se pelaaja, jonka joukkue on kerännyt eniten juoksuja pelin päätyttyä. Aloitusvuoro arvotaan nopalla, eli suurimman silmäluvun saanut saa valita, onko hänen joukkueensa ensin sisällä vai ulkona. Syöttäminen lyöntivuorossa olevalle pelaajalle tapahtuu siten, että ulkovuoroa pelaava pelaaja asettaa kämmenen taakse piilottamansa nopan näyttämään joko ykköstä, kakkosta tai kolmosta. Nämä tarkoittavat erilaisia syöttöjä (1=laiton syöttö, 2=tavallinen syöttö ja 3=kierresyöttö). Pelaaja siis valitsee jonkin näistä eikä heitä noppaansa. Vastapuoli eli sisävuorossa oleva pelaaja taas pyrkii arvaamaan, minkälaisen syötön syöttäjä aikoo heittää, ja asettaa omaan noppaansa vastaavan luvun myös kämmenellä suojaten. Kumpikaan pelaaja ei saa nähdä toisen valitsemaa lukua. Tämän jälkeen nopat paljastetaan ja tuloksia verrataan seuraavasti (Tarkoittaa kuka on valinnut minkäkin numeron. Ylhäällä lyöjän valintanumerot ja sivulla syöttäjän valintanumerot)
            Lyöjä   
Syöttäjä   1     2      3
  1    väärä   huti   huti
  2    huti    osuma  huono
  3    huti    huono  osuma
Kun syöttö on väärä, pallon ei ole tarkoituskaan osua syöttörinkiin, vaan lyöjää halutaan huijata lyömään ilman osumista. Jos taas lyöjä arvaa syötön vääräksi, hän jää rauhallisesti odottamaan pallon putoamista maahan ja syötön tuomitsemista vääräksi. Mikäli saman lyöjän aikana syötetään kaksi väärää syöttöä, pelaaja saa vapaataipaleen ja voi siirtää pisimmälle edennyttä nappulaansa kentällä (tai lyöjää, jos kentällä ei ole ketään) yhden pesän verran eteenpäin. Huomattava on, että jos pelaaja yrittää lyödä väärin syötettyä palloa, kyseessä ei enää olekaan väärä syöttö vaan lyönti on huti. Jos sama lyöjä lyö kolme hutia lyöntivuoronsa aikana, kyseinen pelaaja palaa. Osuman sattuessa sisävuorossa oleva pelaaja heittää noppaa ja saa sen jälkeen päättää, lähteekö juoksemaan vai ei. Jos hän päättää yrittää juosta, ulkovuorossa oleva pelaaja heittää myös noppaansa, ja jos hän saa suuremman tuloksen (yhtä suuri ei riitä) kuin lyöjä, joku juoksijoista on palanut - ulkovuorolainen saa päättää kuka; muussa tapauksessa sisävuorossa oleva pelaaja voi siirtää kaikkia pesillä olevia juoksijoita yhden pesän verran eteenpäin. Jos lyöjä onnistuu heittämään kuutosen, hän on lyönyt kunnarin ja sisävuorossa oleva pelaaja saa tyhjentää kaikki pesänsä kotiin (juoksu jokaisesta juoksijasta sekä kunnarin tekijästä). Huono osuma on muuten samanlainen osuman kanssa, mutta jos tällöin juoksuyrityksen osalta sattuu palo, kyseessä on koppi ja kaikki juoksijat haavoittuvat ja joutuvat palaamaan kotipesään (ei juoksuja). Kolme haavaa vastaa yhtä paloa.
Oblivia

Oblivia on monitaiteellinen ja kansainvälinen esitystaideryhmä. Oblivian jäsenet ovat Suomesta, Iso-Britanniasta ja Islannista.
Oblivia on perustettu Helsingissä vuonna 2000. Ryhmän teoksissa muoto ja sisältö ovat yhtä; tyyliä leimaavat konseptuaalisuus, minimalismi ja komiikka. Obliviassa monitaiteellisuus näkyy tekijöiden eri taustojen esiin tuomisessa kollektiivisesti toteutetuissa luomuksissa. Oblivia kiertää useissa eri maissa. Entertainment Island -trilogia, joka sai ensi-iltansa Kiasma-teatterissa, on saavuttanut suuren kansainvälisen suosion ja kiertänyt yli kymmenessä maassa.
Unsuk Chin

Unsuk Chin (kor. 진은숙; s. 14. heinäkuuta 1961 Soul) on korealainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä vuosina 1985–1988 Saksassa György Ligetin johdolla ja asuu siellä nykyään. Hän on säveltänyt myös muun muassa sellokonserton sekä oopperan Alice in Wonderland (Lewis Carrollin kirjan Liisan seikkailut ihmemaassa pohjalta).
Unsuk Chin sai vuonna 2004 viulukonsertostaan Grawemeyer-palkinnon. Vuonna 2017 hän sai 150 000 euron arvoisen Wihurin Sibelius-palkinnon.
Unsuk Chinin puoliso on pianisti Maris Gothóni.
Georgette Leblanc

Georgette Leblanc (8. helmikuuta 1875 Rouen – 27. lokakuuta 1941 Cannes) oli ranskalainen sopraano, näyttelijä ja kirjailija. Hän oli Nobel-palkitun kirjailijan Maurice Maeterlinckin pitkäaikainen kumppani ja puoliso (1895–1918), jolle Maeterlinck omisti kirjansa Le trésor des humbles (1896) (Köyhäin aarteet, suom. F. E. Sillanpää).

Musiikillinen ura

Georgette Leblanc suoritti ensiesiintymisensä lyyrisenä laulajana Pariisin Opéra-Comique'ssa 23. lokakuuta 1892, Émile Zolan  tekstiin pohjautuvassa oopperassa L'Attaque du Moulin, johon musiikin oli säveltänyt Alfred Bruneau. LeBlanc esiintyi useissa päärooleissa Maeterlinckin teoksissa. Hänet kuitenkin hyllytettiin ehdottomasti tunnetuimman näytelmän Pelléas et Mélisande pohjalta tehdyn oopperan pääroolista 1902, kun rooli annettiin säveltäjä Claude Debussyn tahdosta Mary Gardenille. Kirjailija Maurice Maeterlinck kimpaantui asiasta ja loisti poissaolollaan oopperan esityksistä. Jean Sibelius sävelsi samaiseen näytelmään musiikkia, Opus 46 (1905).

Kirjallinen ura

Georgette Leblanc kirjoitti lastenkirjoja, matkakertomuksia ja mm. kaksiosaisen, omaelämäkerrallisen teoksen "Souvenirs", jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1931. Hän asui Maurice Maeterlinckin kanssa Nizzassa. Myöhemmän kumppaninsa kirjailija, kustannustoimittaja Margaret Andersonin kanssa hän asui Seine-Maritimessa. Sekä Anderson että Leblanc olivat kreikkalais-armenialaisen mystikko G. I. Gurdjieffin oppilaita, ja he kuuluivat Gurdjieffin erityiseen 'Köysi' -naisryhmään, johon kuului myös kirjailija Kathryn Hulme. Georgette oli kirjailija Maurice Leblancin sisar, Maurice tuli erityisesti tunnetuksi luomastaan  Arsene Lupin -romaanihahmosta.
 Jean Cocteau oli Georgetten läheinen ystävä.

Elokuva

Yksi Georgette Leblancin uran huippukohtia oli pääosa Marcel L'Herbierin ohjaamassa elokuvassa "L' Inhuman" (1924). 
Leblanc sairastui syöpään ja hän kuoli Cannesissa Alpes-Maritimes -departementissa. Hänet on haudattu 'Notre Dame des Agnes' -hautausmaalle Margaret Andersonin viereen.
Naginata

Naginata (jap. なぎなた, 長刀 tai 薙刀) on perinteinen japanilainen salkoase. Se rakentuu varresta jonka päähän on kiinnitetty kaareva terä. Naginata oli suosiossa erityisesti Japanin feodaaliaikaan.

Historia

Ensimmäiset viittaukset naginataan löytyvät Kojikista, vanhimmasta säilyneestä Japanin historiasta kertovasta kirjasta, jossa sana ”naginata” esiintyy ensimmäisen kerran. Nara-kaudella sen ottivat käyttöön sōhei-soturipapit ja ensimmäiset naginatan käytöstä taistelussa (naginatajutsu) kertovat tekstit löytyvät vuonna 1086 kirjoitetussa kirjassa Oshu Gosannenki (”Päiväkirja kolmesta vuodesta Oshussa”). Japanin historian professorin Karl Fridayn mukaan ensimmäinen kirjallinen maininta naginatasta on vuodelta 1146.
Gempei-sodan (1180-1185) aikaan ratsuväen käyttö kasvoi ja naginatan ollessa erinomainen ase ratsukkoa vastaan taistellessa myös sen suosio nousi. Naginatan vaikutuksesta japanilaiseen haarniskaan kehitettiin osat (”sune-ate”) suojaamaan myös jalkoja.
Samurai-luokan naisten odotettiin kykenevän puolustamaan kotiaan miesten ollessa sotimassa ja Edo-kaudella naginata saavutti huomattavaa suosiota naisten keskuudessa. Sen pituus tarjosi keinon pitää mahdollinen hyökkääjä etäisyydellä, jolla tämä ei kyennyt käyttämään hyväkseen miehen voimakkaamman fyysisen rakenteen tuomia etuja. Tuliaseiden saapuminen Japaniin ja Meiji-restauraation aiheuttaman länsimaalaistumisen seurauksena perinteiset taistelutaidot, naginata mukaan lukien, menettivät suosionsa. Harjoittelun luonne muuttui mielen ja ruumiin vahvistamiseksi ja Shōwa-kaudella naginatan harjoittelusta tuli osa koulujärjestelmää.

Naginatan rakenne

Naginatan pituus määräytyy käyttäjänsä mukaan. Varren tulisi olla käyttäjän pituinen ja terän 2–3 shakua eli noin 60–90 senttimetriä. Terä on useimmiten kärkeä kohden kaartuva ja se taotaan samalla tavoin kuin katanatkin. Karkaisussa hamara jätetään terän suuta pehmeämmäksi, jotta terästä kokonaisuutena tulisi sitkeämpi ja vaara sen katkeamisesta iskuista ja väännöstä näin vähenisi. Yleensä varren ja terän välissä on tsuba eli väistin.
Joskus naginatan varren tyvipäähän saatettiin liittää metallinen kantarauta ishizuki (suom. kivipistin), joka toimi terän vastapainona. Se oli lisäksi tehokas ase ja pienen poikkipinta-alansa ansiosta erityisen hyvä haarniskan läpäisyyn.

Naginata nyt

Toisen maailmansodan jälkeen taistelulajien harjoittaminen kiellettiin viideksi vuodeksi. Vuonna 1950 puretun kiellon jälkeen alkanutta naginatatyyliä kutsutaan atarashii naginataksi (uusi naginata). Noin 80 000 naginatan käytön harjoittelijoista valtaosa harjoittelee uutta naginataa (naginatadō), mutta jotkut vanhat koulukunnat kuten tendō-ryū naginatajutsu sekä modernit lajit kuten bujinkan budō taijutsu opettavat edelleen perinteistä naginatan käyttöä. Nykyisin naginatadōta harjoittelee enemmän naisia kuin miehiä.
Franciszek Lessel

Franciszek Lessel (n. 1780 Varsova – 26. joulukuuta 1838 Piotrków Trybunalski) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti. Hän aloitti musiikinopintonsa isänsä Wincenty Ferdynand Lesselin johdolla ja lähti loppuvuodesta 1799 Wieniin Joseph Haydnin sävellysoppilaaksi. Hän piti konsertteja jousiyhtyeen jäsenenä ja pianistina jo ennen Wieniin lähtöään. Wienin-aikanaan Lessel vieraili Puolassa useita kertoja, ja hän palasi sinne lopullisesti Haydnin kuoltua vuonna 1809. Tällöin hän alkoi esittää pianistina omia teoksiaan. Hän soitti myös lasiharmonikkaa ja antoi musiikin opetusta.
Lesselin sävellysten joukossa ovat suosittu pianokonsertto ja Grande Polonaise. Hän teki elämänsä aikana myös lukuisia musiikkiin liittymättömiä töitä.
Lesselin teoksissa on helposti tunnistettavissa W. A. Mozartin vaikutus; luonteenomaista hänen tyylilleen on improvisatorinen virtuoosisuus. Lesselin pianokonsertto (C-duuri, op. 14) oli ensimmäinen Puolassa esitetty kotimainen pianokonsertto. Lesselin tuotanto oli hyvin todennäköisesti tuttua Frédéric Chopinille.
Ayanami (1929)

Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa 15. marraskuuta 1942.