Paul Morphy

Perhe ja lapsuus

Paul Charles Morphy syntyi New Orleansissa, Louisianassa 22. kesäkuuta vuonna 1837. Hänen perheensä oli arvostettu ja varakas. Paulin isä, Alonzo Morphy, oli syntyjään espanjalainen ja ammatiltaan lakimies. Hän työskenteli sekä yleisenä syyttäjänä että osavaltion korkeimman oikeuden tuomarina. Paulin äiti, Thelcide Carpentier, taas oli merkittävän ranskalaisen perheen tytär. Paulilla oli kaksi sisarta, Malvina Morphy Sybrandt ja Helena Morphy sekä veli, Edward Stephen Morphy. Paulin isoisoisä, Michael Murphy, oli irlantilainen. Paul olikin osa hyvin monikulttuurista perhettä. Hän kasvoi sivistyneessä ilmapiirissä, ja perheen sunnuntain viettoon kuului muun muassa musiikki ja shakki.
Morphyn suvussa oli useita shakinpelaajia. Niin Paulin vanhempi veli Edward, kuin hänen isänsäkin Alonzo Morphy olivat aktiivisia amatööripelaajia. Merkittävin shakinpelaaja Morphyjen perheessä oli kuitenkin Paulin setä Ernest, joka oli niin vahva, että häntä kutsuttiin New Orleansin shakkikuninkaaksi. Paul oppi shakin säännöt jo kahdeksanvuotiaana. Samanikäisenä Paulin isä vei hänet katsomaan ensimmäisiä shakin yhdysvaltainmestaruuskilpailuja. Kisat pidettiin New Orleansissa, ja mestaruuden voitti newyorkilainen Charles Stanley. Paulin sedän mukaan kukaan ei virallisesti opettanut poikaa pelaamaan shakkia, vaan Paul oppi seuraamalla toisten pelejä. Katseltuaan erään kerran isänsä ja setänsä välistä shakkipeliä useita tunteja Paul kertoi myöhemmin sedälleen, että hänen olisi kuulunut voittaa peli. Ernest hämmästyi, sillä ei tiennyt Paulin edes osaavan pelata. Vielä suuremmaksi hämmästykseksi Paul laittoi nappulat laudalle pelin asemaan ja näytti siirtosarjan, jolla setä olisi voittanut pelin. 
Paul Morphyn shakkitaidot kasvoivat nopeasti. Suurin osa kunniasta kuuluu Ernestille, joka pelasi Paulin kanssa usein. Vuonna 1846 kenraali Winfield Scott sattui käymään New Orleansissa. Hän oli ylpeä shakkitaidoistaan ja yksi aikansa johtavista amatööripelaajista. Scott tiedusteli, voisiko pelata paikallisia vahvoja pelaajia vastaan muutaman pelin. Hänelle vastattiin myöntävästi, mutta yllätyksekseen hän sai vastaansa 9-vuotiaan Paul Morphyn. Scott piti koko juttua huonona pilana, mutta suostui lopulta pelaamaan. Paul voitti kuitenkin molemmat pelit, joista ensimmäinen päättyi vain kymmenessä siirrossa.
Vuonna 1849 Paul pelasi kymmeniä pelejä ranskalaista mestaria, Eugène Rousseauta, vastaan. Pelien pöytäkirjat ovat suurelta osin tuhoutuneet, mutta Morphyn tiedetään voittaneen noin yhdeksänkymmentä prosenttia peleistä.
Vuonna 1850 unkarilainen mestari Johann Löwenthal, yksi maailman parhaista pelaajista pistäytyi käymään New Orleansissa. Hän oli kierrellyt ympäri Yhdysvaltoja antamassa simultaaninäytöksiä ja pelannut paikallisten mestarien kanssa. New Orleansissa häntä vastaan asettui nuori, vain kaksitoistavuotias, Paul Morphy. He pelasivat kolmen pelin ottelun, ja Morphy voitti jokaisen pelin. Löwenthal suuttui tappiostaan siinä määrin, että väärensi yhden pelin loppusiirrot tehden siitä tasapelin. Huijaus onnistui melko hyvin, ja useissa shakkihistoriaa käsittelevissä kirjoissa mainitaan vieläkin ottelun tulokseksi kaksi voittoa Morphylle ja yksi tasapeli. Kahdentoista vuoden ikäisenä Paulista oli tullut jo niin vahva pelaaja, että pystyi voittamaan setänsä pelaamalla itse sokkona.

Euroopan valloitus

Amerikkalaiset shakkipelaajat povasivat Morphysta haastajaa Euroopan parhaille pelaajille. Helmikuussa 1858 New Orleansin shakkikerho pyysi kirjeitse englantilaista mestaria, Howard Stauntonia, jota pidettiin maailman parhaana pelaajana, matkustamaan New Orleansiin Morphyn vastustajaksi. Shakkikerho lupasi korvata kaikki Stauntonin matkan mahdolliset kulut ja tarjosi palkintorahoiksi 5 000 dollaria, joista tuhat olisi mennyt Stauntonille joka tapauksessa. Staunton vastasi kirjeellä, jossa hän kohteliaasti kieltäytyi kutsusta vedoten työkiireisiin. Staunton kirjoitti kuitenkin englantilaiseen Illustrated London News -lehteen kolumnin, jossa hän sanoi, että jos Morphy haluaa todella näyttää taitonsa maailmalle, hänen täytyy tehdä se ensi vuodeksi suunnitellulla matkallaan Eurooppaan. Morphy otti Stauntonin kolumnin haasteena ja alkoi heti suunnitella matkaa Eurooppaan. Aluksi Morphyn perhe piti Paulia liian nuorena matkalle, mutta New Orleansin shakkiväki sai taivuteltua perheen tahtoonsa. He tarjoutuivat myös maksamaan Morphyn kustannukset matkasta ja Englannista pidettävästä Birminghamin turnauksesta, johon Morphyn oli tarkoitus osallistua. Morphy kuitenkin kieltäytyi rahoista, koska ei halunnut itseään pidettävän ammattilaisena, joka pelaa shakkia rahan takia.

Englannin-matka

Morphy lähti New Yorkista 8. kesäkuuta ja saapui Liverpooliin 21. päivä. Hänen oli tarkoitus pelata kesäkuun lopussa Birminghamin turnauksessa, matkustaa Lontooseen ja kohdata Staunton siellä, jatkaa matkaa Pariisiin ja mahdollisesti Berliiniin kohdatakseen Euroopan mestarit ja palata marraskuussa kotiin. Englannin shakkiliitto oli kuitenkin, Morphyn lähdettyä jo matkalle, siirtänyt Birminghamin turnauksen elokuuhun, joten Morphy matkusti Lontooseen vieraillakseen shakkikerhoissa ja haastaakseen Stauntonin otteluun. Staunton kuitenkin hylkäsi Morphyn haasteen vedoten myöhäiseen ajankohtaan, eikä suostunut muihin kuin neuvottelupeleihin. Lontoolaisista pelaajista Morphyn kanssa suostui pelaamaan muun muassa Thomas Barnes. Morphy saavutti hänestä 19 voittoa häviten 8 peliä.
Morphy aloitti vähitellen uudet neuvottelut Stauntonin kanssa ottelun ajankohdasta. Staunton antoi ymmärtää, että hän ottelisi Morphyn kanssa, mutta vaati kuukauden lykkäystä hioakseen avauksiaan ja loppupelitaitojaan. Sillä aikaa Morphy pelasi ottelun vanhan ystävänsä, Löwenthalin, kanssa. Morphy voitti yhdeksän peliä, pelasi kaksi tasan ja hävisi kolme. Hän kuitenkin lahjoitti ottelun voittorahat ja hieman ylimääräistä Löwenthalille. Elokuussa Morphy tiedusteli Stauntonilta kirjeitse, milloin he voisivat kohdata ottelussa. Staunton pyysi muutaman viikon viivytystä. Morphy jätti kuitenkin osallistumatta Birminghamin turnaukseen, koska oli luvannut perheelleen, ettei pelaisi rahasta turnauksissa. Morphy lähti kuitenkin kisapaikalle, mutta pelasi tätä ennen englantilaista kirkonmiestä, Owenia, vastaan. Morphy antoi taas sotilaan ja aloitussiirron tasoitusta, mutta voitti ottelun 6-1. Kuultuaan Morphyn vetäytymisestä Staunton osallistui turnaukseen,, mutta putosi jo toisella kierroksella. Morphy jatkoi ottelun järjestämistä Stauntonia vastaan, ja lopulta Staunton lupasi pelata hänen kanssaan marraskuussa.

Ranskan-matka

Morphy oli saanut tarpeekseen Englannista ja matkusti Pariisiin otellakseen paikallisten ja muiden mestareiden kanssa. Hän saapui sinne 2. syyskuuta ja oli heti innokas pelaamaan ranskalaisia mestareita vastaan. Hän antoi otteluidensa lomassa silloin tällöin simultaaninäytöksiä.
Pariisin shakkipelien keskus oli kahvila nimeltä Café de la Régence. Ensimmäisenä Morphy otteli Daniel Harrwitzia vastaan, joka oli paikan ehdottomasti paras pelaaja. Voittoon vaadittiin seitsemän voitettua peliä. Kun Morphy johti ottelua 5½-2½, Harrwitz keskeytti pelaamisen. Harrwitz ei kuitenkaan koskaan myöntänyt tappiotaan. Tässä vaiheessa Staunton perui hänen ja Morphyn välisen ottelun kokonaan vedoten työesteisiinsä.
Lokakuussa 1858 Morphy pelasi kaikista kuuluisimman shakkipelinsä. Oopperapeliksi kutsuttu peli pelattiin Sevillan parturin väliajalla, kun kaksi aatelista kutsui Morphyn aitioonsa pelaamaan kevyen pelin. Braunschweigin herttua Karl sekä hänen ystävänsä kreivi Isouard pelasivat Morphya vastaan mustilla. Aateliset eivät olleet kovinkaan kummoisia shakinpelaajia, mikä näkyi lopputuloksessa; Morphy voitti jo 17 siirrossa. Tapa, jolla Morphy voitti vastustajansa, teki pelistä yhden shakin tunnetuimmista peleistä.
Morphyn seuraava vastustaja oli Adolf Anderssen. Anderssen oli voittanut ylivoimaisesti Birminghamin turnauksen ja häntä pidettiin yleisesti Stauntonia vahvempana pelaajana. Anderssen matkusti Pariisiin otellakseen Morphyn kanssa. Ottelun on sanottu olleen 1800-luvun huomattavimpia shakkitapahtumia. Ottelun voittaja tulisi olemaan maailman vahvin pelaaja.
Anderssen aloitti ottelun vahvasti. Hän voitti ensimmäisen pelin ja toinenkin päättyi tasan. Morphy voitti kuitenkin seuraavat viisi peliä, jonka jälkeen ottelu vaikutti ratkenneelta. Kahdeksannessa pelissä Anderssen sai taisteltua omalla avauksellaan tasapelin. Hän hävisi seuraavista kolmesta pelistä kaksi ja Morphy oli näin voittanut ottelun 7-2. Morphy oli nyt epävirallisesti maailman paras shakinpelaaja.
Anderssenin ottelun jälkeen Morphy pelasi enää vain vähän shakkia Pariisissa. Helmi-maaliskuussa hän voitti Augustus Mongredien, joka oli Lontoon shakkikerhon puheenjohtaja, murskavoitolla 7-0. Ottelun jälkeen Morphy oli valmis vetäytymään takaisin Yhdysvaltoihin.

Vetäytyminen shakista

Morphy asettui äitinsä kotiin asumaan ja pyrki aloittamaan uransa lakimiehenä.  Hänen shakinpelaajan maineensa sai kuitenkin ihmiset epäilemään, pystyisikö hän muuhun kuin shakin pelaamiseen. Morphy alkoi masentua elämästään eikä pelannut enää shakkia kilpailumielessä.
1861 alkoi Yhdysvaltain sisällissota, mutta Morphy ei halunnut tarttua aseisiin. Hän matkusti Havannaan lokakuussa 1862, jossa hän antoi muutamia sokkopelinäytöksiä ja pelasi kevyitä pelejä. Kuubasta hän matkusti Pariisiin, jossa hän viipyi vuoteen 1864 asti. Morphy viettii aikaansa vanhan ystävänsä, Arnous de Riviéren, kanssa ja palasi helmikuussa Havannan kautta kotiinsa. Morphy yritti jälleen turhaan siirtyä lakimiehen ammattiin. Hän kävi vielä 1867 äitinsä painostuksesta Pariisissa ja viipyi siellä puolitoista vuotta.
Morphy vetäytyi erakoksi ja alkoi kärsiä vainoharhaisuudesta ja harhakuvitelmista. Hän ajautui riitoihin myös lankonsa kanssa, ja haastoi tämän jopa oikeuteen. Ironista kyllä, Morphy hävisi elämänsä ainoan oikeusjutun. 1870-luvulla Morphyn vainoharhaisuus vain kasvoi ja hänen mielenterveytensä romahti. Hänen perheensä koetti saada hänet psykiatriseen sairaalaan vuonna 1882 siinä kuitenkaan onnistumatta. Samaan aikaan Louisianan merkittävistä henkilöistä koottiin kirjaa ja Morphy olisi haluttu mukaan. Morphy kieltäytyi, koska hänellä ei ollut mitään ammattia, eikä hänellä siis ollut mielestään mitään asiaa sellaiseen kirjaan.
Osa Morphyn kielteisyydestä shakkia kohtaan johtui siitä, että hänen kosimansa nainen kieltäytyi naimisiinmenosta, koska Morphy oli "vain shakinpelaaja". Morphyn masennus paheni, ja viimeisinä elinvuosinaan hän alkoi noudattaa tarkkoja päivärutiineja. Aina keskipäivisin hän kävi kävelyllä hienosti pukeutuneena ja iltaisin oopperassa. 10. heinäkuuta 1884 hän oli taas lähtenyt pitkälle kävelymatkalle. Päivä oli kuuma ja Morphy meni palattuaan kotiinsa heti kylmään kylpyyn. Kuuma päivä ja jääkylmä vesi olivat kuitenkin liikaa Morphylle; hän kuoli aivoverenvuotoon kylvyssä vain 47 vuoden iässä.
Morphy haudattiin St. Louisin hautausmaalle, New Orleansiin.