google/wiki40b huggingface dataset:
Christopher Alesund

Historia ja pelityyli

Alesund siirtyi NiPiin vuonna 2012 saksalaisesta SK Gamingista. NiPin riveissä hän on voittanut muun muassa kahdesti DreamHack-turnauksen. Entisen joukkueensa fnaticin, jota Alesund edusti vuodet 2009-2010, riveissä hän voitti kerran DreamHackin. Vuosina 2013 ja 2014 Alesund on valittu maailman parhaaksi CS:GO -pelaajaksi ja häntä pidetään myös yhtenä kaikkien aikojen parhaista CS:GO:n pelaajista. GeT_RiGhT:illa on äärettöman taidokas tähtäys sekä täydellinen peliäly joukkueensa sisällä. Hänen pelityylinsä useasti estää vihollisjoukkueen strategiat, joka auttaa NiP:iä.

Saavutukset

Counter-Strike Global Offensive pelissä Christopher voitti yhdessä Ninjas in Pyjamasin kanssa vuonna 2014 pelatun ESL One Cologne major turnauksen. Vuonna 2016 hän saavutti joukkueensa kanssa voiton DreamHack Malmö-turnauksessa. NiP voitti myös vuoden 2015 Summer Assembly-tapahtuman CS:GO-turnauksen.

Ammattilaisura

Cristopher aloitti pelaamisen lapsena isoveljensä Robinin avustuksella. Hän pelasi Quakea, Doomia, AQ2:ta, Quake2:a. Myöhemmin Alesund tutustui Counter-Strikeen, josta tuli hänen intohimonsa. 
Cristopherin ensimmäinen kunnon voitto oli Fnatic-joukkueen kanssa vuonna 2009 IEM III Global Finaalissa. Se oli hänen ensimmäinen turnauksensa ja Fnaticia pidettiin altavastaajana koko turnauksen ajan. Hän sanoi: "Olimme olleet yhdessä joukkueena 2-3 kuukautta ja kävelimme turnauksesta ulos kainalossa 50 000$ ensimmäisestä sijasta oli mahtava tunne erityisesti, koska olin vasta 18-vuotias." Hänen toinen mahtava hetkensä oli, kun hänet julistettiin vuoden Counter-Strike pelaajaksi vuosina 2013 ja 2014 ja vuoden eUrheilu-pelaajaksi toisena vuonna. Hänen lempitapahtumansa oli vuoden 2009 e-Stars Soulissa, Etelä-Koreassa. "Se tapahtuma oli enemmänkin vierailemista Koreassa ja käymässä läpi Soulia. Christopherin toiseksi mieluisin tapahtuma oli vuoden 2014 ESL One Katowice. "Yleisö oli paras ja kiihkein mitä olen ikinä nähnyt.", sanoo Christopher.
Alesund valittiin maailman toiseksi parhaaksi pelaajaksi vuosina 2010 ja 2011 ja maailman parhaaksi pelaajaksi vuosina 2013 ja 2014. Vuonna 2015 hän oli sijalla 11.
Tropico 5

Vastaanotto

Metacritic-kerääsivustolla pelillä on 75/100 pistettä.
Siviä Heinämaa

Siviä Signe Maria Heinämaa, sukunimi aik. Hermansson (15. lokakuuta 1877 Perniö – 14. tammikuuta 1949 Helsinki ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lastenkirjailija. Hänen veljenpoikansa tyttäriä ovat kirjailija Anna Heinämaa ja filosofi Sara Heinämaa, ja hänen sisarensa on opettaja Alli Heinämaa.
Heinämaa toimi Heinolan opettajaseminaarin harjoituskoulussa kansakoulun alaluokkien opettajana ja opettajankouluttajana vuosina 1908–1944. Hän kirjoitti useita alakoulun oppikirjoja ja lapsille tarkoitettuja uskonnollisia kirjoja.
Jack Teagarden

Elämä

Teagarden syntyi Vernonissa, Texasissa, vuonna 1905. Hänen äitinsä oli ragtime-pianisti ja sisaruksista nuorempi veli Charlie soitti trumpettia, sisar Norma pianoa ja toinen veli Clois rumpuja. Jack aloitti viisivuotiaana myös soittaa pianoa, mutta vaihtoi myöhemmin baritonisaksofoniin ja lopulta 10-vuotiaana pasuunaan. Hän soitti erinäisissä yhtyeissä Yhdysvaltojen lounaisosassa, mukaan lukien orkesterinjohtaja Peck Kellyn kokoonpanossa vuosina 1921–1922. Hän myös johti lyheyn aikaa omaa yhtyettään Kansas Cityssä.
Teagarden löi itsensä läpi vuonna 1928 muuttaessaan New Yorkiin. Hän soitti Ben Pollackin yhtyeessä ja tämän lisäksi nauhoitti muun muassa Roger Wolfe Kahnin, Eddie Condonin, Red Nicholsin ja Louis Armstrongin kanssa. Laulajana hänen debyyttinsä oli Condonin yhtyeen vuonna 1928 nauhoittama ”Makin’ Friends”. Vuonna 1933 hän liittyi Paul Whitemanin orkesteriin, mikä viivästytti osaltaan pasunistin nousua huipulle. Hän menetti viisivuotisen pestinsä takia mahdollisuuden liittyä yhtyeeseen, jonka Teagardenin kanssa Pollackin alaisuudessa soittaneet muusikot halusivat perustaa vuonna 1935. Koska Teagarden oli kiinni Whitemanin orkesterissa, nousi perustetun yhtyeen johtajaksi lopulta Bob Crosby.
Teagardenin soittotyyli ei päässyt juurikaan esiin Whitemanin musiikkityylissä. Hän soitti toisinaan trumpetistiveljensä Charlien ja saksofonisti Frank Trumbauerin kanssa nimellä ”The Three T’s”. Vuonna 1939 Teagarden lopulta jätti Whitemanin perustaakseen oman yhtyeensä, mutta ei saavuttanut suurta kaupallista suosiota ja oli yhtyeen hajotessa vuonna 1946 vararikon partaalla.
Vuosina 1947–1951 Teagarden nauhoitti Louis Armstrongin All-Stars-yhtyeen kanssa. Myöhemmin hän johti Dixieland-sekstettiä, jossa soittivat muun muassa Jimmy McPartland, Earl Hines ja Jackin veli Charlie Teagarden. Yhtye pysyi koossa koko Teagardenin loppu-uran asti. Vuonna 1963 pasunisti järjesti perheensä kanssa yhteisen konsertin Montereyn jazzfestivaaleilla. Teagarden kuoli tammikuussa 1964 keuhkokuumeeseen.
Kapina tehtailla

Tausta ja julkaisu

Seppo Aalto on kertonut, että ajatus kirjasta Kapina tehtailla lähti noin 2008. Hän tutustui tuolloin Mirja Turusen teokseen Veripellot, joka käsittelee Suomen sisällissodan tapahtumia Kouvolassa. Aalto on itse kotoisin Kuusankoskelta ja oli kuullut alueen hurjista tapahtumista jo aiemminkin.
Aalto alkoi kirjoittaa Kapina tehtailla -kirjaa vuonna 2016. Teoksen julkaisi vuonna 2018 kustannusyhtiö Siltala.

Sisältö

Kapina tehtailla käsittelee Suomen sisällisotaa Kymintehtaiden työntekijöiden näkökulmasta. Siinä kerrotaan työläisten kapinasta, punaisten vallasta, punakaartista ja terrorista sekä sodanjälkeisestä valkoisesta terrorista.

Vastaanotto

Kapina tehtailla valittiin vuoden 2018 Tieto-Finlandia-palkinnon saajaksi. Valinnan tehneen Virpi Suutarin mukaan teoksen paikallistarkkuus ja tapahtumien sijoittaminen laajoihin yhteyksiin osoittaa vaikuttavasta yhteiskunnallisesta tutkimuksesta ja ymmärryksestä.
Myös Helsingin Sanomien Veli-Pekka Leppänen kehuu Aallon paikallistuntemusta. Hän kirjoittaa myös, että Aalto on kirjoittanut teoksensa osoittaen tapahtuneen mutta osoittelematta ketään. Kirja on suora kuvaus yhteisöstä sodassa. Kymen Sanomien arvostelussakin nostetaan kirjan suorapuheisuus ja toisaalta äärimmäisen tarkka tutkimus tapahtuneesta. Arvostelun mukaan yksityiskohtia on jopa liiallisesti.
Vaggerydin kunta

Vaakuna

Vaggerydin ja Skillingarydin kauppaloilla oli aiemmin omat vaakunansa, joista kumpikaan ei ole kunnan nykyisenä vaakunana.
Joshua Ho-Sang

Seuraura

Ho-Sang pelasi Toronto Marlborosin joukkueessa GTMMHL-juniorisarjaa, jonka jälkeen Windsor Spitfires varasi hänet viidentenä pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2012. Ho-Sang siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013, jolloin hän oli Spitfiresin neljänneksi paras pistemies tehoilla 14+30=44. Kaudella 2013–2014 Ho-Sangin pistetili lähes kaksinkertaistui ja hän voitti joukkueen sisäisten piste-, maali- (Brady Vailin kanssa) ja syöttöpörssin tehoilla 32+53=85. Ho-Sang pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
27. maaliskuuta 2014 Ho-Sang taklasi Spitfiresin kauden viimeiseksi jääneessä ottelussa, neljännessä neljännesvälieräottelussa London Knightsin Zach Bellia sillä seurauksella, että Bell menitti tasapainonsa ja mursi jalkansa. Ho-Sang sai tilanteesta kahden ottelun jäähyn kiinnipitämisestä. Huhtikuussa hänelle langetettiin peräti 15 ottelun pelikielto kauden 2014–2015 alusta. 
New York Islanders varasi Ho-Sangin ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän oli varaustilaisuudessa joukkueen toinen varaus viidentenä varatun Michael Dal Collen jälkeen. Saman vuoden lokakuussa Ho-Sang teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Islandersin kanssa. Kesken kauden 2014–2015, marraskuussa 2014 Spitfires kauppasi hänet Niagara IceDogsiin vaihdossa Hayden McCooliin sekä toisen kierroksen varausvuoroihin vuosille 2016, 2018 ja 2019. Ho-Sang oli tehoilla 14+48=62 joukkueen toiseksi paras pistemies Carter Verhaeghen jälkeen ja kevään 2015 pudotuspeleissä IceDogsin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+15=16.
Islandersin syksyn 2015 harjoitusleirillä Ho-Sang lähetettiin jo ensimmäisenä päivänä takaisin OHL:ään hänen myöhästyttyä leiriltä. Ho-Sang selitti myöhästymisensä sillä, että hän luotti henkilökunnan tai joukkuetovereidensa herättävän Ho-Sangin hotellissaan ajoissa.
Ho-Sangin ammattilaisuran ensimmäinen kausi oli 2016–2017. Sen hän aloitti Ilsandersin farmijoukkueessa Bridgeport Sound Tigersissa. Hänet nostettiin kuitenkin kesken kauden Islandersiin paikkaamaan loukkaantuneita pelaajia. Ho-Sang pelasi Islandersissa 21 tehoin 4+6. Sound Tigersissä hän teki 50 ottelussa 36 pistettä. NHL:ssä hän nosti pienen kohun, kun hän otti käyttöönsä pelinumeron 66, jota on käyttänyt aiemmin vain ja ainoastaan Mario Lemieux.

Maajoukkueura

Ho-Sang pelasi Canada Ontarion joukkueessa World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2013.

Muuta

Ho-Sangin isä on jamaikalainen ja äiti chileläinen.
Pisa

Historia

Pisa oli olemassa jo etruskien ja Rooman valtakunnan aikoihin. Pisan huippukausi sijoittuu keskiajalle, jolloin se oli Genovan, Amalfin ja Venetsian rinnalla yksi neljästä italialaisesta merivallasta. Pisa oli tärkeä kaupallinen keskus ja sillä oli hallussaan merkittävä laivasto Välimerellä. Se kilpaili mm. Genovan ja Venetsian kanssa.
Pisa valloitti osan Sardiniaa ja menestyksellisesti voitti monia kilpailevia kaupunkeja Sisiliassa ja Etelä-Italiassa. Pisan laivasto osallistui myös ristiretkiin. Kaupunkiin virranneita varoja käytettiin Campo dei Miracolin rakennusten, kuten tuomiokirkon ja Pisan kaltevan tornin, rakentamiseen.
Pisalla oli itsenäinen demokraattinen hallitus, ja kaupunkia hallitsi valtuusto. Paavin ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin välisessä valtataistelussa Pisa oli aina keisaria tukevien ghibelliinien puolella, ja tuki aktiivisesti mm. Fredrik I Barbarossaa, Fredrik II:ta ja Henrik VII:ttä. Keisarit tunnustivat Pisan itsenäisyyden ja olivat siinä määrin kiitollisia, että antoivat Pisalle herttua Henrik II:n sotasaaliit, jotka ovat yhä tallessa Pisan tuomiokirkossa.
Pisan valta alkoi hiipua vuonna 1284, kun se hävisi Genovalle Melorian meritaistelussa. Taistelussa kaupunki menetti merimahtinsa eikä koskaan toipunut tappiosta kunnolla. Pisa yritti kohottaa asemaansa 1300-luvulla, mutta lopulta Firenze valloitti sen vuonna 1406.

Nähtävyyksiä

Pisan ehdottomasti kuuluisin nähtävyys on Pisan kalteva torni, joka on osa arkkitehtonista kokonaisuutta Piazza dei Miracolissa ("Ihmeiden aukio") kaupungin vanhan keskustan pohjoispuolella. Piazza dei Miracolissa ovat myös kaunis tuomiokirkko (Duomo) ja kastekappeli.
Muita mielenkiintoisia nähtävyyksiä ovat Ritareiden aukio, jolla sijaitsee Palazzo della Carovana dei Cavalieri hienoine julkisivuineen, Borgo Stretto, jossa voi käyskennellä keskiaikaisten arkadioiden alla, ja Lungarnon kadut Arnon rannalla. Pisassa on kuuluisan kaltevan tornin lisäksi kaksi muuta kallellaan olevaa tornia.
Toivo Hukkinen

Toivo Aleksi Hukkinen (24. elokuuta 1891 Helsinki – 10. helmikuuta 1967) oli suomalainen lakimies, joka toimi Etsivän keskuspoliisin ensimmäisenä päällikkönä.
Hukkinen suoritti oikeustutkinnon vuonna 1913 ja sai varatuomarin arvon 1916, jonka jälkeen hän työskenteli Viipurin läänin Uudenkirkon nimismiehenä 1917–1918. Hänet nimitettiin vasta perustetun Etsivän keskuspoliisin johtoon 13. elokuuta 1919. Hukkisen nimitys ei tyydyttänyt aktivistipiirejä, joiden mukaan hänellä ei ollut selvää käsitystä salaisen poliisin tehtävistä eikä toiminnasta. Hukkinen ehti olla virassa vain muutaman kuukauden, kunnes hänet korvasi aktivisteihin lukeutunut Ossian Holmström, joka astui virkaan 31. joulukuuta 1919. Tämän jälkeen hän työskenteli Kaarlo Castrénin asianajotoimistossa vuosina 1920–1940 ja oli myös sen toinen osakas vuodesta 1924 lähtien. Vuosina 1940–1961 Hukkinen oli tupakkatehdas Fennian apulaisjohtajana. Hän oli yksi Suomi-Kreikka Yhdistyksen perustajajäsenistä vuonna 1957.
Edward Arthur Butler

Edward Arthur Butler (4. heinäkuuta 1843 Coton House, Warwickshire – 16. huhtikuuta 1916) oli englantilainen lintutieteilijä ja Britannian armeijan upseeri (Lieutenant-Colonel).
Butler opiskeli Eton Collegessa. Hän liittyi armeijaan 21-vuotiaana ja palveli Gibraltarissa, Intiassa ja Etelä-Afrikassa. Hän jäi eläkkeelle 1884. Vuonna 1872 Butler avioitui Clara Maria Francisin kanssa ja heille syntyi kolme lasta. Myös hänen poikansa Arthur Lennox Butler oli lintutieteilijä.
Butler oli innokas lintujen keräilijä ja taksonomi. Hänen kokoelmansa hankittiin British Museumiin, osaksi suoraan, osaksi muiden keräilijöiden, kuten Allan Octavian Hume ja Walter Rothschild, kokoelmien kautta.
Butlerin kunniaksi on nimetty aavikkopöllö (Strix butleri).
Joseph Aspdin

Elämä

Aspdin (tai Aspden) oli vanhin Yorkshiren Leedsissä asuneen muurari Thomas Aspdinin kuudesta lapsesta. Syntymäpäivää ei tiedetä, mutta poika kastettiin joulupäivänä 1778. Hän seurasi isäänsä muurarin ammatissa ja avioitui Mary Fotherbyn kanssa 1811.
Aspdin alkoi tehdä sementin sekoituskokeita ja sai vuonna 1824 patentin ”parannuksesta keinotekoisen kiven valmistustapaan”. Hän kutsui keksintöään Portland-sementiksi sen kalkkikivilajin mukaan, jota saatiin Portlandin saarelta Englannin kanaalista.
Heti patentin saatuaan Aspdin alkoi yhdessä naapurinsa William Beverleyn kanssa valmistaa uudenlaista sementtiä Wakefieldissä 15 kilometrin päässä Leedsistä, jonne hän perheineen muutti. Toisen patenttinsa Aspdin sai vuonna 1825.
1830-luvun lopulla tehtaan toiminnassa olivat jo mukana Aspdinin kaksi poikaa, esikoinen James kirjanpitäjänä ja nuorempi William tehtaanjohtajana.
William Aspdin perusti 1843 oman tehtaan Rotherhitheen lähelle Lontoota. Siellä hän esitteli uuden ja isänsä sementtiä huomattavasti vahvemman sementtilaadun. Joseph Aspdin jäi eläkkeelle 1844 ja siirsi perheyrityksestä omistamansa osuuden James-pojalle, jonka perustama sementtitehdas Ings Roadilla oli toiminnassa vuoteen 1900 saakka.
Joseph Aspdin kuoli 20. maaliskuuta 1855 kotonaan Wakefieldissä.
Rami Jridi

Ura

Jridi edusti uransa alussa EGS Gafsaa ja Jendouba Sportia, joissa hän toimi varamaalivahtina. Kesällä 2009 hän siirtyttyään Stade Tunisieniin hän nousi ykkösvahdiksi. Kauden päätyttyä Tunisie-Foot -sivuston lukijat äänestivät hänet Tunisian pääsarjan kauden parhaaksi maalivahdiksi.
Tammikuussa 2012 Jridi siirtyi kolmen vuoden sopimuksella CS Sfaxieniin. Seuraavalla kaudella hän juhli Sfaxienin kanssa Tunisian mestaruutta sekä CAF Confederation Cupin mestaruutta. Kauden päätteeksi Kawarji.com internetsivuston lukijat äänestivät hänet kauden 2012–2013 Tunisian parhaaksi maalivahdiksi.

Maajoukkueura

Jridi on kuulunut Tunisian maajoukkueeseen vuodesta 2010 lähtien toimien satunnaisesti maan kolmosvahtina. Hän pelasi lopulta ensimmäisen maaottelunsa 29. maaliskuuta 2011 ystävyysottelussa Omania vastaan. Ottelu päättyi Tunisian 2–1 tappioon. Jridi valittiin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuihin Tunisian joukkueeseen. Hän pelasi kisoissa yhden ottelun Gabonia vastaan, joka päättyi 1–0 tappioon.
Continental Mark II

Suunnittelu ja tavoite

Ford Motor Company aloitti Continentalin suunnittelut vuonna 1953. Auto päätettiin nimetä 1940-luvun Lincoln Continentalin kunniaksi yhdellä ratkaisevalla erolla: nimestä jätettiin Lincoln pois ja siitä tuli pelkkä Continental. Continental Mark II:n takana oli Henry Ford II:n veljen Bill Fordin johtama Continental-osasto, jolle Ford oli antanut vastuun tehdä äärimmäisen loisteliaita luksusautoja. Päämääränä ei ollut yksinomaan Cadillac Eldoradon ja Packard Caribbeanin edustama luksusluokka, vaan Continentalin tähtäin oli vieläkin korkeammalla: se suunnattiin brittiläisen Rolls-Roycen kilpailijaksi maailman kalliimpien loistoautojen luokkaan.
Continentalilla oli oma teollisuuslaitoksensa, jossa se valmistettiin suurimmaksi osaksi käsityönä tiukkojen standardien alaisena. Continental käytti Lincolnin uusia V8-moottoreita, jotka koottiin uudelleen ja yhdistettiin lopuksi Lincolnin kolminopeuksiseen Turbo-Drive-automaattivaihteistoon. Myös jälleenmyyntiverkostona käytettiin Fordin sijaan Lincolnin asiamiehiä.

Esittelytilaisuus ja myyntitulokset

Continental Mark II esiteltiin loppusyksystä 1955 Pariisin autonäyttelyssä. Auto sai mediassa paljon julkisuutta, ja yleisö ihastui välittömästi sen muotoiluun. Amerikkalaisista autoista poiketen Continental Mark II:ssa ei suosittu krominkäyttöä eikä aikakauden muotivillityksen tuomia siipiä. Auton keula oli silmiinpistävän pitkä ja perä vastaavasti lyhyt, mutta muotoilua pidettiin klassisen kauniina ja hienostuneena. Auton tunnusomaisin piirre oli tavaratilan ulkopuolelle takapuskurin päälle sijoitettu "Continental kit", jossa pidettiin vararengasta. Continentalin verhoilussa käytettiin ylellisiä nahka- ja kangasmateriaaleja ja varustetaso oli lähes täydellinen lukuun ottamatta ilmastointia, josta joutui maksamaan lähes 600 $. Continentalin saama palaute oli hyvää molemmin puolin Atlantia, mutta sen myynti takelteli pahasti. Korkea lähtöhinta karkotti ostajat ja ensimmäisen vuoden tuotantomääräksi jäi vain 2550 autoa.
Seuraavan mallivuoden uudistukset olivat maltillisia. Continentalin ulkoasu ja sisätilat jätettiin koskemattomiksi ja vähäiset muutokset tehtiin korin keventämiseksi ja moottorin tehon lisäämiseksi. Myyntitulokset eivät kuitenkaan lähteneet ylospäin ja vuoden 1957 Continentalia valmistettiin vain 446 kappaletta, joista kaksi oli convertibleä.
Vuoden 1957 lopulla Ford Motor Company päätti lopettaa Continental Mark II:n valmistuksen ja unohtaa ajatukset "Amerikan Rolls-Roycesta". Mark II:n seuraajaksi tuli Continental Mark III-mallisarja, joka oli edeltäjäänsä paljon edullisempi, ja jota myytiin Lincolnina.
Vaikka Continental Mark II epäonnistui kaupallisesti, siitä tuli yksi 1950-luvun unohtumattomimmista autoista 1950-luvulla.
Telekom Baskets Bonn

Historia

Joukkueen juuret sijoittuvat kahteen joukkueeseen: vuonna 1970 perustettuun Godesberger TV:hen ja SC Fortuna Bonniin, joka perustettiin 1973. Godesberger TV nousi 1986 2. Bundesliigaan ja vuonna 1990 se nousi vielä Bundesliigaan. Seuraavana vuonna seura kuitenkin joutui tippumaan 2. Bundesliigaan ja pian alkoivat seuran rahaongelmat. 1992 Godesberg fuusioitui BG Bonn 92:n kanssa. 1993 seuraa ryhtyi tukemaan Deutsche Telekom. Heinäkuussa 1995 Telekom Baskets Bonn perustettiin. Vuonna 2008 joukkue muutti Hardtberghallesta nykyiseen kotihalliinsa, Telekom Domeen.
Olof Granholm

Harry Olof Granholm (24. huhtikuuta 1924 Koivulahti – 5. marraskuuta 2016) oli suomenruotsalainen Vaasassa asunut kirjailija.
Pienviljeljäperheeseen syntynyt Granholm kävi kansakoulun ja työskenteli sitten saha- ja metsätyömiehenä, merimiehenä, teurastajana ja karjanostajana. Granholmin kirjailijanura sai alkunsa, kun hän joutui selkäkipujen takia vuoteenomaksi koko talven ajaksi. Hän hankki magnetofonin ja äänitti ajankulukseen mieleensä tulleita tarinoita. Näistä tarinoista syntyi Granholmin esikoisteos Bässpojken (1971, suom. Pässipoika 1986), jonka myötä hän ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Monet Granholmin kirjoista perustuvat hänen omiin elämänvaiheisiinsa. 
Vuonna 1986 Olof Granholm testamenttasi puolisonsa Sirin kanssa kaiken omaisuutensa heidän nimeään kantavalle säätiölle, jonka tarkoitus on edistää suomenruotsalaista kirjallisuutta. Säätiö jakaa vuosittain noin 45 000 euroa tähän tarkoitukseen. Summaan sisältyy vuodesta 1995 alkaen vuosittain jaettu, 10 000 euron suuruinen, 1700-luvulla eläneen runoilija Mikael Choraeuksen mukaan nimetty Choraeuspriset.
Esko Salervo

Esko Salervo (s. 1. kesäkuuta 1955 Helsinki) on suomalainen elokuva- ja televisiokäsikirjoittaja, dramaturgi, näytelmäkirjailija ja biologi.

Henkilöhistoria

Salervo on filosofian kandidaatti ja teatteritaiteen lisensiaatti, joka on työskennellyt muun muassa Kemin kaupunginteatterin johtaja-dramaturgina 1988-1990, Ryhmäteatterissa sekä Oulun kaupunginteatterissa ja Turun kaupunginteatterissa. Hän oli Suomen Näytelmäkirjailijaliiton puheenjohtaja 1996-1998. Hän on työskennellyt myös Yleisradion Radioteatterissa.

Kirjallinen tuotanto

Salervon ensimmäisiin näytelmäkäsikirjoituksiin kuuluvat Kylmät jäähyväiset (1981) Juha-Pekka Hotisen kanssa sekä Hämärän rajamailla (1984). Hän on käsikirjoittanut muun muassa Kari Paljakan (Sadetanssi, Enkelipeli) ja Åke Lindmanin (Harjunpää ja kiusantekijät, Tali-Ihantala 1944) ohjaamia elokuvia. Hän oli myös yksi Kotikatu-televisiosarjan alkuperäisistä käsikirjoittajista.
Jigme Dorji Wangchuck

Jigme Dorji Wangchuck (2. toukokuuta 1929 – 15. heinäkuuta 1972) oli Bhutanin kuningas. Hän nousi valtaan 27. lokakuuta 1952. Jigme Dorji Wangchuckin johdolla Bhutan liittyi vuonna 1971 Yhdistyneisiin kansakuntiin. Kuningas kuoli sairaalassa Nairobissa, Keniassa heinäkuussa vuonna 1972, hän oli saamassa lääketieteellistä hoitoa.
Jigme Dorji Wangchuck kärsi lähes koko ikänsä huonosta terveydestä. Hän sai sydänkohtauksen ensimmäistä kertaa ollessaan 20-vuotias.
Pahalammi (Kouvola, Anjala)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 350 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 34,6 metriä mpy.
Musta syyskuu (terroristijärjestö)

Musta syyskuu (arab. منظمة أيلول الأسود‎, Munaẓẓama Aylūl al-Aswad; engl. The Black September Organisation, BSO) oli palestiinalainen terroristijärjestö. Se perustettiin vuonna 1970. Nimensä järjestö otti 16. syyskuuta 1970 alkaneesta Mustan syyskuun nimellä tunnetusta konfliktista, jossa Jordanian kuningas Hussein julisti maahan sotilasvallan estääkseen kiihkoarabien vallankaappausyritykset. Konflikti johti tuhansien palestiinalaisten kuolemiin tai karkotuksiin Jordaniasta. Musta syyskuu -järjestö aloitti toimintansa Fatahin sisällä pienenä ryhmittymänä. Ajan myötä ryhmään liittyi ihmisiä myös muista järjestöistä.
Musta syyskuu on tullut tunnetuksi 11 israelilaisen urheilijan kidnappaamisesta ja murhaamisesta, sekä saksalaisen poliisin surmaamisesta syyskuussa 1972 Münchenin olympialaisten aikana, kts. Münchenin verilöyly.

Järjestön rakenne

Historioitsijoilla, toimittajilla ja virallisilla lähteillä on eri käsityksiä siitä toimiko Musta syyskuu Fatahin komennuksessa, eli myös silloin PLO:n ja Jasser Arafatin alaisuudessa.
Fatahin perustajajäseniin kuuluva ja Arafatin puolustusjohtajana toiminut Abu Iyad on sanonut Mustasta syyskuusta: "se ei ole terroristijärjestö, vaan toissijainen vastarintaliikkeen yksikkö, jonka toimien poliittisia ja sotilaallisia tavoitteita on mahdoton kokonaan käsittää. Musta syyskuu on myös sanoutunut irti kaikista siteistä PLO:hon ja Fatahiin".
Toista näkökulmaa esittää taas se ajatus, että Musta syyskuu on toiminut vain peitetarkoituksessa Fatahin toimille, jotta Fatahin nimeä ei suoraan yhdistettäisi iskuihin. USA:n ulkoministeriökin luokitteli 1970-luvulla juuri Fatahin Mustaa syyskuuta johtavaksi organisaatioksi. Fatahin on arvioitu tarvinneen toimilleen jatkajaa sen ja PLO:n liittoutuessa, mikä rajoitti huomattavasti Fatahin merkitystä aseellisena järjestönä.
Mustan syyskuun terroristisoluihin kuului arviolta neljä tai vähän enemmän jäseniä, miehiä ja naisia. Solut pidettiin tietämättöminä toisista soluista. Ohjeet soluille tulivat ulkopuolelta; pienillä ryhmillä ei ollut omaa johtajaa. Mustan syyskuun solut Euroopassa ja ympäri maailmaa muodostuivat palestiinalaisista ja muista arabeista, jotka olivat asuneet maissaan useampia vuosia tavallisina opiskelijoina, liikemiehinä, opettajina ja diplomaatteina.
Vuonna 1973 PLO lakkautti Mustan syyskuun toiminnan, koska "poliittisesti ajateltuna ulkomailla tapahtuvalla terrorismilla ei saataisi mitään hyvää aikaan". 1974 Jasser Arafat käski PLO:n pidättäytymään väkivallasta Israelin ulkopuolella, Länsirannalla ja Gazan alueella.
Mossad piti järjestön korkeimpana johtajana myyttistä Ali Hassan Salamehia, jonka paikallistamisessa israelilaisilla oli suuria vaikeuksia. Münchenin verilöylyn kostoiskuissa Mossad luuli paikantaneensa Salamehin Norjan Lillehammeriin mutta sen sijaan he teloittivatkin täysin viattoman arabin. Vasta monia vuosia myöhemmin Salameh kuoli israelilaisten autopommi-iskussa Beirutissa.