google/wiki40b huggingface dataset:
Iivari Kainulainen

Iivari Kainulainen (27. maaliskuuta 1874 Käkisalmi – 11. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, joka lukeutui 1910-luvulla maansa suosituimpiin laulajiin.
Kainulainen oli suutarimestarin poika, joka työskenteli ennen viihdeuraansa räätälinä. Hän debytoi Suomalaisessa teatterissa 13. lokakuuta 1901, jolloin hän näytteli Huotarin osan Tukkijoella-näytelmässä. Hän saavutti suurimman menestyksensä teatterin saralla laulunäytelmissä. Kainulaisen elämäntavat eivät kuitenkaan olleet parhaita mahdollisia, ja elämäntyylinsä vuoksi hän joutui jättämään teatterin. Tämän jälkeen hän aloitti kuplettilaulajan uran. Kainulaisen suosiota verotti kuitenkin se, että hänen oman ohjelmistonsa määrä oli varsin vähäinen. Hän esitti muun muassa kansansävelmiä sekä Oskar Merikannon ja Erkki Melartinin sävellyksiä. On myös otaksuttu, että Kainulaisen veli, kirjailija Ruupert Kainulainen, olisi tehnyt hänelle kappaleita. Levytysuransa Kainulainen päätti vuonna 1929. 1930-luvulla Kainulainen esiintyi muun muassa kahdessa Valentin Vaalan elokuvassa. Merkittävin Kainulaisen elokuvarooleista oli pursimies Pirske Erkki Karun ohjaamassa Georg Malmstén -”esimusikaalissa” Meidän poikamme merellä.
Mäntymäki (Helsinki)

Mäntymäki (ruots. Tallbacka) on kallioinen ja metsäinen kukkula Helsingissä Eläin­tarhan alueen etelä­laidalla lähellä Töölön­lahtea. Sen ohi kulkee etelä- ja itä­puolitse Helsinginkatu, pohjoispuolitse Mäntymäentie. Länsi­puolella kukkulan edustalla on laaja aukio, Mänty­mäen kenttä.

Historia

Alueella sijaitsi 1800-luvulla kaupungilta vuokratulla tontilla Tallberg-niminen huvila. Nimi Tallbacka tuli käyttöön 1890-luvulla. Myös nykyinen suomenkielinen käännösnimi oli käytössä jo vuonna 1901 ja virallistettiin 1909. Mäntymäen pohjoisreunassa on vanha puutalo, niin sanottu Mäntymäen Mökki, joka alun perin oli Mäntymäen toisella puolella sijainneen pumppu­aseman vartio­tupa ja vartijan työ­suhde­asunto. Nykyisin siellä toimii työhuoneyhteisö, mökkiä myös vuokrataan muille.
Mäntymäki on 1900-luvun alusta lähtien ollut työväenliikkeen ja sosiali­demokraattien kokoontumispaikka, jossa on pidetty muun muassa vappujuhlia. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Mäntymäelle perustettiin hautausmaa, jonne haudattiin rintamalla kaatuneita punakaartilaisia. Sodan päätyttyä vainajat siirrettiin Malmin hautausmaan joukkohautaan.

Mäntymäen kenttä

Mäntymäen kenttä (ent. Messukenttä) on laaja aukio Mänty­mäen länsi­puolella, kukkulan ja Töölön kisahallin välissä. Sen läntistä reunaa pitkin kulkee Olympiastadionille johtava Paavo Nurmen tie. Aukion pohjoispuolella, Stadionin edustalla on Paavo Nurmen patsas, länsilaidassa Lasse Virénin patsas.
Nimi Messu­kenttä vahvistettiin vuonna 1956. Tuohon aikaan nykyinen Töölön kisahalli oli Messu­halli, jossa järjestettiin messuja ja muita näyttelyjä, ja suurten messujen aikana viereinen Messukenttäkin oli osana näyttelyaluetta. Vuonna 1962 aukion itäreunaan, Mäntymäen eteen, rakennettiin väli­aikaiseksi tarkoitettu Messu­hallin lisärakennus, yleisesti Helsingin rumimpana rakennuksena pidetty C-messu­halli eli ns. Kansojen halli, joka purettiin 1975 Suomen Messujen muutettua uuteen Messukeskukseen Itä-Pasilaan. Samoihin aikoihin aukion nimi muutettiin Mäntymäen kentäksi.
Mäntymäen kenttä toimii läheisiin julkisiin rakennuksiin kuten Stadioniin, Töölön kisa­halliin ja Oopperaan liittyvänä pysäköinti­alueena. Suomen Messujen muutettuakin siellä on toisinaan järjestetty myös yleisö­tapahtumia, muun muassa tivoleita, ja myös Sirkus Finlandian teltta on aikoinaan ollut useita kertoja pystytettynä sinne. Aukion kohdalla olevalla osalla Mänty­mäen­tietä on vuosittain myös käytössä muun muassa Helsinki City Marathonin ja Naisten Kympin lähtöpaikka.
Suunnitelmien mukaan Pisara-radan Töölön asema tulisi lähelle Mäntymäkeä. On ehdotettu, että sen valmistuessa tai mahdollisesti jo aikaisemmin osa nykyisin Elielinaukiolla olevista, Mannerheimintietä pitkin kulkevien bussilinjojen päätepysäkeistä siirrettäsiin Mäntymäen kentälle.
Kumba (elokuva)

Juoni

Elokuvassa seurataan pienen mutta pontevan, ulkoasultaan muista poikkeavan seepran seikkailua. Kumba-seepra syntyy etuosaltaan raidallisena, mutta takapäästään valkoisena. Kun seepralauma ja muut savannin eläimet joutuvat kuivuuden keskelle, taikauskoinen lauma haluaa nähdä pienokaisen raitojen puuttumisen olevan yhteydessä sateettomuuteen. Kumba ei tästä lannistu, vaan lähtee etsimään myyttistä keidasta, josta vesipulaan saataisiin helpotusta. Matkasta muodostuu seikkailu, jonka aikana pieni seepra löytää monia ystäviä ja kohtaa tovereineen useita vaaroja. Kumba oppii arvostamaan omaa erilaisuuttaan ja matkakumppaniensa vahvuuksia.

Palkintoja

Elokuvan ohjaaja ja tuotantoyritys voittivat useita palkintoja animaatioelokuvalla. Kumba sai muun muassa Afrikan elokuva-akatemian palkinnon (AMAA, Africa Movie Academy Award) ja Sansibarin kansainvälisen elokuvafestivaalin (ZIFF, Zanzibar International Film Festival) palkinnon sekä Etelä-Afrikan elokuva- ja televisiopalkinnon (SAFTA, South African Film and Television Award) vuoden parhaasta animaatio-elokuvasta, sekä kiinalaisen Setsuanin televisiofestivaalin Kultainen panda -palkinnot parhaasta animaatiosta ja parhaasta ulkomaisesta animaatiosta.
Varkauden lukio

Historiaa

Varkauden lukion historiaa voidaan tarkastella vuonna 1919 perustetun Varkauden Suomalaisen Yhteiskoulun toiminnan kautta. Tämän yhteiskoulun ensimmäiset opiskelijat saivat keskikoulun päästötodistuksen vuonna 1923. Vuonna 1927 koulun laajensi opetustaan yliopistoon johtavilla lisäluokilla, ja koulussa aloitti kuudes luokka. Koulun nimeksi tuli Varkauden Yhteiskoulu. Ensimmäiset ylioppilaat tästä kahdeksanluokkaista yhteiskoulusta valmistuivat keväällä 1930. Valtionkouluksi koulu muuttui syyskuun 1947 alusta ja nimeksi tuli Varkauden Yhteislyseo. Kun elokuussa 1975 Varkaus siirtyi peruskoulujärjestelmään, keskikoulut sulautettiin kunnallisiin peruskouluihin. Valtion ylläpitämä yhteislyseo muuttui Varkauden vastaamaksi Päiviönsaaren lukioksi. Oppilasmäärä oli syyskauden 1975 alussa 269. 
1960-luvulle tultaessa Varkauden kauppalaan perustettiin Kuoppakankaan yhteiskoulu, josta tuli myös yliopistoon valmistava oppilaitos. Sen ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat keväällä 1964. Yhteiskouluun avattiin myös iltalinja. Peruskoulu-uudistusten myötä Kuoppakankaan yhteiskoulu jaettiin Kuoppakankaan yläasteeksi ja Kuoppakankaan lukioksi; iltakoulusta tuli Kuoppakankaan lukion iltalinja. 
Joulukuussa 1993 kaupunginvaltuusto päätti yhdistää kaupungin kaksi lukiota syyslukukauden 1995 alusta lähtien. Nimen Varkauden lukio saanut lukio sovitettiin Kuoppakankaan lukion rakennuksiin. Oppilaita uuteen lukioon tuli 477.
Valkjärvi (Orivesi, Kutema)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,2 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Sen luoteispuolella kohoaa Kutemavuori lähes 60 metriä korkeamalle ja sen juurella sijaitsee Kuteman kulmakunta. Järven pohjoisranta on etelärantaa jyrkempi. Sillä on kartan mukaan yksi saari järven länsipäässä. Järven rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 14199 ja valtatieltä 9, joka ohittaa järven alle 100 metrin päästä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Kutemajärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi lyhyttä metsäojaa, joista länsirantaan tuleva vaikuttaisi olevan laskuoja Kutemajärvestä. Järven laskuoja lähtee sen kaakkoispäästä ja se laskee yhdessä Kailajärven laskuojan kanssa 400 metrin päässä Kartiskajärveen. Ojalle tulee sillä matkaa pudotusta 1,0 metriä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi oli ”Walkejärvi” ja siiteä oli piirretty laskuoja ”Iso Katetxx?”-järveen . Vuoden 1956 peruskartassa järven karttanimi oli ”Valkijärvi” ja sen laskuoja kulki kuin se tekee nykyään. Kutemajärven välisellä kannaksella kulki oja, jonka varrella oli Kuteman peltopalstoja. Järvi oli tuolloin autio, mutta vuonna 1977 sillä oli jo neljä mökkiä.
Kvadrupelallianssi

Kvadrupelallianssi eli neljän vallan liitto oli Englannin, Ranskan ja Itävallan vuonna 1718 perustama valtioliitto, johon Hollanti liittyi 1719. Se perustettiin vastustamaan Espanjan valtapyrkimyksiä, erityisesti ministeri Giulio Alberonin valloitussuunnitelmia.
Arkkutekstit

Arkkutekstit ovat muinaisessa Egyptissä hauta-arkkuihin ja sarkofageihin kirjoitettuja uskonnollisia tekstejä. Varhaisimmat arkkutekstit tulivat käyttöön  Vanhan valtakunnan neljännen dynastian (2613-2494 eaa.) aikana,  mutta pyramiditeksteihin pohjautuvat loitsut yleistyivät vasta kuudennen dynastian (2345–2181 eaa.) aikaan.

Arkkutekstien kehitys

Ensimmäiset arkkutekstit olivat tavallisia uhrikaavoja, joissa vedottiin Osiris- ja Anubis -jumalia täyttämään vainajan perustarpeet tuonpuoleisessa. Tekstit sijoitettiin keskelle arkun kantta ja arkun kylkien yläosaan. Keskivaltakunnan kahdennentoista dynastian aikaan arkkujen ulkopuolelle alettiin kirjoittaa arkkutekstejä myös pystysuoriin vinjetteihin. Samaan aikaan arkun sisäpuolen koristelun merkitys kasvoi ja tekstien sisältö monipuolistui.
Uuden valtakunnan aikana 1600-luvulta eaa. alkaen käyttöön otettu, papyruskääröille kirjoitettu Kuolleiden kirja perustuu arkkuteksteihin.
Rauhalammi (Mänttä-Vilppula)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Mirko Jozić

Ura

Jozićin pelaajaura jäi vaatimattomaksi ja hän siirtyi valmentajaksi jo kolmikymppisenä, kun hänestä tuli vuonna 1970 NK Junakin päävalmentaja. Kaksi vuotta myöhemmin Jozić siirtyi Jugoslavian liiton palvelukseen ja hän toimi 16 vuoden ajan maan juniorimaajoukkueiden päävalmentajana. Jozić johdatti Robert Prosinečkin ja Davor Šukerin tähdittämän Jugoslavian U20-maajoukkueen alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuteen vuonna 1987. 
Vuonna 1989 Jozić lähti uusien haasteiden perässä Etelä-Amerikkaan, jossa hän valmensi neljä vuotta chileläisseura Colo-Coloa. Vuonna 1991 hän luotsasi Colo-Colon Copa Libertadoresin mestariksi ensimmäisenä chileläisseurana. Menestys seuratasolla nosti Jozićin arvostusta maassa ja 1994 hänestä tuli Chilen maajoukkueen päävalmentaja. Maajoukkuepesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja 1995 hän valmensi lyhyen aikaa meksikolaisseura Club Américaa. 
Eurooppaan Jozić palasi vuonna 1995, kun hänestä tuli HNK Hajduk Splitin päävalmentaja. Hän viihtyi Kroatiassa kuitenkin vain kauden 1995/96 ajan, kunnes siirtyi Saudi-Arabiaan Al-Hilalin peräsimeen. Etelä-Amerikkaan Jozić palasi vielä 1998 argentiinalaisen Newell's Old Boysin päävalmentajaksi. Kaudella 1998/99 hän valmensi portugalilaista Sportingia. Kesällä 2000 hänestä tuli Kroatian maajoukkueen päävalmentaja. Hän luotsasi kotimaansa MM-kisoihin 2002 , mutta tien katkettua jo lohkovaiheeseen jätti Jozić tehtävänsä kisojen jälkeen.
CIRG

CIRG (Critical Incident Response Group) on FBI:n taktinen tukiryhmä, jonka tehtävä on varmistaa että FBI:lla on jatkuvasti kansallisen tason taktisia tiimejä valmiina turvaamaan kansallista turvallisuutta. CIRG:llä on jatkuvasti 6 taktista HRT-tiimiä hälytysvalmiudessa. Hälytysvalmiudet on suunniteltu niin, että 2 tiimiä olisi lähtövalmiina 30 minuutin sisällä käskystä, toiset 2 tiimiä 2 tunnin sisällä ja loput 2 taktisena reservinä, jotka lähetetään paikalle tarvittaessa. Yhdessä valmiusyksikössä on 16 taktisen koulutuksen saanutta henkilöä sekä tarvittaessa lisäyksiköitä.

Osastot

CIRG:hen kuuluu 2 eri koulutuksen saanutta taktista ryhmää: HRT (Hostage Rescue Team) ja OTU (Operations Training Unit), joista OTU:n tehtävänä on antaa HRT:lle taktinen koulutus ja kehittää sitä, sekä järjestää koulutusta ympäri USA:n maaperää.

Historia

CIRG on aloittanut toimintansa 1994, ennen sitä FBI:llä oli useita eri yksiköitä moniin eri tilanteisiin. 1994 FBI:n hallinto totesi, että toimintaa pystytään parantamaan kehittämällä erikoisyksikkö, joka on koulutettu kaikkiin tilanteisiin, joita paikallisella poliisilla ei ole resursseja tai lupaa hoitaa.
Power Macintosh 7500

Power Macintosh 7500 on Applen 8. elokuuta 1995 julkaisema tietokone. Malli julkaistiin yhtä aikaa Power Macintosh 7200:n kanssa, josta poiketen 7500 sisälsi paikan tytärkortille. Power Macintosh 7500:n tuotanto lakkautettiin yhdeksän kuukauden kuluttua 18. toukokuuta 1996, jolloin Power Macintosh 7600 julkaistiin.

Yleistä

Power Macintosh oli eräitä ensimmäisistä Macintosheista, jossa oli PCI-laajennuspaikkoja. Tytärkortin ansiosta laitteen PowerPC 601 -suoritin oli helppo päivittää. Outrigger-kotelo helpotti pääsyä keskusyksikön sisälle.
Limoviikuna

Kuvaus

Limoviikuna voi kasvaa luonnonvaraisena jopa 30 metriä korkeaksi puuksi. Lehdet ovat 6–13 cm pitkiä, soikeita ja pitkäkärkisiä sekä kiiltäviä. Lajikkeet eroavat toisistaan lehtien koon, värin sekä värityksen kirjavuuden suhteen.

Koristekasvikäyttö

Limoviikuna kasvaa parhaiten valoisalla kasvupaikalla, mutta sietää myös varjoa. Lehdet ovat herkkiä valaistuksen muutoksille. Kasvupaikan vaihdos aiheuttaa lehtien karisemista, mutta yleensä uusia kasvaa tilalle. Kesällä normaali huoneenlämpö ja kohtuullinen kastelu on sopivaa, talvella noin 18 astetta ja kastelua vähennetään. Huonekasvinakin limoviikuna voi kasvaa liian suureksi, jolloin se tarvitsee leikkaamista. Kasviin voi tulla pieniä viikunoita pareittain. Jos kukat pölyttyvät, niistä tulee kypsyttyään oranssinpunaisia ja lopulta violetinmustia.

Kasvin lisääminen

Keväällä kasvista voi ottaa 10 cm:n pituisia latvapistokkaita. Pistokas juurtuu paremmin, jos sen alaosan 12 mm on vaaleanruskeaa ja puutunutta. Jotta kumivuoto ei tuki pistokkaan tyveä, alimman kolmanneksen lehdet poistetaan ja pistokkaat pidetään vedessä 30 minuutin ajan. Sen jälkeen vesi ravistellaan pois ja pistokkaan leikkauspinta kastetaan juurrutushormoniin. Pistokkaat pannaan kylvömultaan, suojataan muovipussilla ja pidetään valoisassa paikassa, ei kuitenkaan suorassa auringossa.

Allergisoiva vaikutus

Limoviikunan on todettu aiheuttavan allergiaa ja astmaa. Se on yleisimpiä allergisoivia huonekasveja.
Papiamentu

Levinneisyys ja puhujat

Ethnologuen arvion mukaan papiamentun puhujia on 263 200. Kieli on ollut Bonairen virallinen kieli vuodesta 2010. Papiamentu on virallinen kieli de facto myös Curaçaolla, Aruballa ja Sint Eustatiusksella , Saballa. Eniten papiamentun puhujia asuu Curaçaolla (arviolta 115 000 vuonna 2011).

Piirteet

Papiamentu on kreolikieli ja siihen viitataan joskus Karibian alueen huomattavimpana espanjalaispohjaisena kreolikielenä. Monet muut alueen kreoleista pohjautuvat englantiin tai ranskaan. Tarkemmin kieli on kuitenkin kehittynyt pidginportugalista, joka on ajan myötä espanjalaistunut. Esimerkiksi papiamentun muoto-oppi on lähellä Guinea-Bissaussaja Kap Verdellä puhuttavia portugalin pidginmuotoja. Espanja on vaikuttanut etenkin papiamentun rakenteeseen ja sanastoon. Vaikutteita on tullut myös arawakilaisista kielistä, Länsi-Afrikan kielistä, hollannin kielestä ja ladinon kielestä.

Historia

Papiamentu saattaa olla lähtöisin portugalilaisten orjakauppaisen 1400- ja 1500-luvuilla afrikkalaisten paikallisten kanssa käyttämästä pidginistä. Portugalilaiset hallitsivat tuolloin Kap Verden ja Senegalin rannikon Goréen saaria. ABC-saarille kieli päätyi mahdollisesti portugalilaisten myydessä orjia espanjalaisille näistä orjakaupan tukikohdistaan. Kielen alkuperästä on kuitenkin myös toinen teoria, jonka mukaan kieli on perua Portugalista paenneista juutalaisista, jotka levittivät kieltä joko Kap Verden ja Brasilian kautta, tai suoraan ABC-saarille. Juutalaisten puhuman ladinon tiedetään vaikuttaneen kieleen ja etenkin monet Curaçaon varhaiset asukkaat olivat taustaltaan Iberian niemimaan juutalaisia. J8uutalaisten usein harjoittama kauppiaan ammatti on saattanut tehdä heidän kielestään saaren yleiskielen. Hollantilaiset karkottivat sittemmin ABC-saaria hallinneet espanjalaiset ja he alkoivat välittää orjia Curaçaon kautta. Tällöin papiamentu sai vaikutteita myös afrikkalaisista kielistä. Kieltä alettiin käyttää virallisissa asiakirjoissa 1700-luvulta lähtien ja yleinen kirjallinen kieli siitä oli tullut 1800-luvun aikana. Papiamentulla tehtiin ensin koulu- ja virsikirjoja. Ensimmäinen papiamentunkielinen sanomalehti alkoi ilmestyä vuonna 1871.
Nykyisin papiamentu on yksi niistä harvoista Karibian kreolikielistä, joita käytetään laajasti koulutuksessa, mediassa ja politiikassa.
Stasanor

Stasanor (muinaiskreikaksi Στασανωρ, 300-luku eaa.) oli kreikkalainen sotilas joka palveli Aleksanteri Suurta. Hän oli kotoisin Kyproksen Soloista ja luultavasti Soloin hallitsijasuvun jäsen.
Stasanor kuului Aleksanteri Suuren lähipiiriin (hetairoi) vuodesta 332/331 eaa. alkaen. Stasanor sai tehtäväkseen vangita Arian kapinaan nousseen satraapin Arsakeen vuonna 328 eaa. Stasanor toi kapinallisen Aleksanterille kahleissa ja hänet nimitettiin Arian uudeksi satraapiksi. Myöhemmin Aleksanteri antoi Stasanorin hallitavaksi myös Drangianan. Kun Aleksanteri oli palaamasta Intian sotaretkeltään Stasanor saapui häntä vastaan Karmaniaan mukanaan suuri määrä kameleja ja muita kuormaeläimiä. Stasanor palasi maakuntaansa, mutta saapui taas Aleksanterin luokse tämän ollessa Susassa. Tällä kertaa Stasanorilla oli mukanaan persialaisia sotilaita, joita oli koulutettu Aleksanterin määräysten mukaan. Stasanor oli mukana Medeios Larissalaisen järjestämissä juhlissa, joiden jälkeen Aleksanteri sairastui ja myöhemmin menehtyi. Diadokit päättivät Babylonissa että Stasanor saisi jatkaa Arian ja Drangianan satraappina. Triparadisoksessa vuonna 321 eaa. Stasanor nimitettiin tärkeämmän Baktrian ja Sogdianan satraapiksi.
Antigonos I:n ja Eumeneen välisessä sodassa Stasanor tuki ilmeisesti Eumenesta, mutta ei itse lähtenyt sotaan vaan lähetti ainoastaan joukkoja joita johti Stasandros. Vuoden 317 eaa. jälkeen Stasanorista ei tiedetä mitään. Seleukos I valtasi Baktrian vuonna 305 eaa., joko Stasanorilta tai tämän seuraajalta.
Sommonlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Iso-Lano

Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,8 ha ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata tai taajama-aluetta. Järvellä on yksi laajentuma, mutta muuten se on 150 metriä leveä. Itäpuolelta Ilolanharju työntyy järveen kiinni. Eteläosan kapeikossa, joka erottaa pääaltaasta erilleen Pikku-Lanon, sijaitsee kolme saarta. Järven länsirannalla on vain vapaa-ajan asutusta, mutta itärannalla ulottuvat taajaman asuinalueet rantaan asti. Yhdystie 3171 kulkee paikoin rantaa viistäen.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Pääjärven alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,8 metriä mpy. Pääjärvestä alkaa kahden järven ketju, josta ylimmäinen Leppälammi laskee alimmalineen Iso-Lanoon Viianportaan kautta. Järvien vedenpinnan korkeusero on vain 10 senttimetriä. Iso-Lanon kanssa samaan järvialtaaseen voidaan lukea alempana oleva laajentuma Pikku-Lano. Se kapenee Teuronjoeksi ennen Hämeenkosken vanhainkotia. Alueen vedet virtaavat Teuronjoesta Mommilanjärven ja Ansionjärven kautta Puujokeen, josta ne päätyvät Hiidenjoen kautta Vanajaveteen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli ”Puolimatkajärvi”. Sen eteläpäässä sijaitsi kaksi vesimyllyä, joita varten on saatettu padota joen luusua. Kartassa on järvi piirretty leveämä luusuaan asti. Myllyjen kohdalla joen ylitti postitie.
Vuoden 1979 peruskartassa Pikku-Lanon etelään työntyvä lahti on nykyistä pitempi. Se on patoamalla lyhennetty ennen vuoden 1988 kartan julkaisua.
Sitruunamelissa

Käyttö

Lehtien maku on raikas ja sitruunainen ja sopii erityisesti salaatteihin, teehen ja syötäväksi sellaisenaan. Kansanlääkinnässä sitä on käytetty rauhoittavana ja verenpainetta alentavana rohtona.
Emeinsieppokerttu

Levinneisyys

Emeinsieppokerttua tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Lajia on kuvattu paikallisesti runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Privacy International

Toiminta

Privacy International on mm. julkaissut maailman yksityisyysluokituksen.
Nikkud

Kehitys

Hepreassa lähinnä pitkiä vokaaleja voidaan merkitä käyttämällä eräitä konsonanttikirjaimia ikään kuin ylimääräisinä merkkeinä (lat. matres lectionis ’lukemisen äidit’) varsinaisten konsonanttien ohessa, mutta tämä menetelmä on ylimalkainen. Kun heprea oli menettänyt asemansa puhuttuna kielenä, tarkempaa vokalisointia tarvittiin sen varmistamiseksi, että Raamatun tekstien lukutapa pysyisi muuttumattomana.
Nikkud-järjestelmän kehittivät Tiberiaksessa vaikuttaneet masoreeteiksi kutsutut rabbiinit länsimaisen ajanlaskun ensimmäisen vuosituhannen jälkipuoliskolla. Nikkud-merkit koostuvat lähinnä pisteistä ja lyhyistä viivoista, jotka ovat konsonantteihin verrattuna pieniä, joten ne voitiin lisätä tekstiin jälkikäteenkin. Nykyään nikkud on ainoa varsinainen heprean vokalisointijärjestelmä, joka on yhä merkittävissä määrin käytössä.
Koska vokaalimerkkejä ei alkuperäisissä teksteissä käytetty, on vokalisoinnin oikeellisuudesta kehkeytynyt myöhemmin kiivaitakin oppiriitoja. Ennen masoreettien vokaalimerkkejä oikea lukutapa siirtyi sukupolvelta toiselle suullisena perimätietona. Esimerkiksi Jumalan nimen JHWH (יהוה) alkuperäisestä lukutavasta ollaan erimielisiä (vrt. Jahve ja Jehova). Kymmenen käskyn kiellon nojalla juutalaiset eivät lausu Jumalan nimeä ääneen, vaan lukevat sen kohdalla esimerkiksi sanan Adonai (Herra). Siksi konsonantteihin יהוה on merkitty sanan Adonai tai jonkin muun lukutavan vokaalit, eikä alkuperäisiä vokaaleja tiedetä.
Kaupunki meressä

"Kaupunki meressä" ("The City in the Sea") on Edgar Allan Poen runo. Lopullinen versio ilmestyi 1845, mutta siitä oli julkaistu aiemmin 1831 versio nimellä "The Doomed City", ja myöhemmin ilmestyi versio nimellä "The City of Sin". Runo kertoo kaupungista, jota hallitsee kuolema, ja siinä on tavanomaisia goottilaisen romaanin aineksia.

Vaikutteet

Poe on saanut vaikutteita useista teoksista, muun muassa Samuel Taylor Coleridgen Kubla Khanista, ja hänen on syytetty plagioineen runoon "The City in the Sea" vähemmän tunnettua runoa. Poe on saanut vaikutteita myös Josephuksen teoksesta Juutalaissodan historia, jossa kuvataan Gomorran kaupunkia.

Suomennos

Runo on ilmestynyt suomeksi Poen runojen suomennosvalikoimassa Rakkauden ja kuoleman lauluja, jonka on suomentanut Oskar Nousiainen.
Lyijytapakulo

Esiintyminen

Lyijytapakulot elävät Etelä-Amerikassa Brasilian kaakkoisosan kosteissa vuoristometsissä noin 540 000 neliökilometrin alalla. Lajin taksonomia on epäselvä, sillä siitä on vastikään (Maurício 2005) erotettu omaksi lajikseen eteläisempi serramadorintapakulo S. pachecoi aikaisemmin erotetun hiiritapakulon S. notorius lisäksi.