google/wiki40b huggingface dataset:
Suldaan Said Ahmed

Suldaan Said Ahmed (s. 1993) on suomalainen kansalaisaktivisti ja poliitikko. Hän on vasemmistoliiton puoluevaltuuston varapuheenjohtaja, varakansanedustaja ja kuuluu myös Helsingin kaupunginvaltuustoon. Said Ahmed on ensimmäinen pakolaistaustainen henkilö, joka on Suomessa valittu puoluevaltuuston puheenjohtajistoon. Suldaan Said Ahmed on aktiivinen somevaikuttaja, ja hänet tunnetaan sosiaalisessa mediassa myös nimellä Musta Leijona.

Elämä

Somaliassa syntynyt Said Ahmed muutti Suomeen vuonna 2008 perheenyhdistämisen kautta. Hän asui aluksi Pohjois-Karjalassa Kontiolahdella, kunnes muutti Helsinkiin vuonna 2011. Nykyään Said Ahmed työskentelee Helsingin Diakonissalaitoksen yhteisötyöntekijänä. Hän on aikaisemmin työskennellyt muun muassa vartijana.
Said Ahmed pyrki Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäistä kertaa sitoutumattomana vasemmistoliiton ehdokkaana vuonna 2012, jolloin hän sai 91 ääntä. Said Ahmed valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kunnallisvaaleissa, jolloin hän sai yli 1 000 ääntä ja oli vasemmistoliiton viidenneksi suosituin ehdokas Helsingissä. Said Ahmed on vasemmistoliiton ehdokkaana myös vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Said Ahmedin on kertonut, että hänen kimppuunsa käytiin ennen vaaleja metroasemalla Helsingissä 25. maaliskuuta 2019 ja häntä loukattiin sanallisesti. Hän teki rikosilmoituksen.

Näkemyksiä

Said Ahmed kannattaa perustuloa. Hänen mukaansa vasemmistoliiton kaltainen työväenpuolue ei voi puolustaa työväenluokan etuja ilman sosialismia.

Perhe

Suldaan Said Ahmedin veljiä ovat jalkapalloilijat Ahmed Said Ahmed ja Abdulkadir Said Ahmed.
Everything Changes Tour

Everything Changes Tour oli brittiläisen Take That -yhtyeen konserttikiertue vuosina 1993–1994.

VHS-julkaisu

Berliinin Deutschlandhallessa pidetty konsertti nauhoitettiin ja siitä tehtiin VHS-julkaisu "Take That - Live In Berlin".
Ruha Wolley

Ruha Wolley ry on lapualainen lentopalloseura. Se perustettiin vuonna 1986 ja se toimi aluksi nimellä Ruhan Lentopalloilijat kunnes sen nimi myöhemmin muutettiin paremmin nykyaikaan sopivaksi. Alussa seura ei ollut virallisesti rekisteröitynyt. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa 3-sarjassa E-P.n alueella. Ruha Wolley on voittanut kyseisessä sarjassa useita mitalleja, sekä voittanut ep.n alueen aluemestaruuden kahdesti. Junioreiden paras sijoitus on Power cup pronssi Loimaalta. Ala-aste ikäisten lentopallokoulu on myös toiminut useana vuotena. Naiset aloittivat virallisen sarjatoiminnan 2017 nousten keväällä 2018 kolmossarjaan. RuWo pelaa kotiottelunsa Ruhan ala-asteella.
Saippuoitumisluku

Saippuoitumisluku kertoo, kuinka monta milligrammaa kaliumhydroksidia kuluu yhden rasvagramman rasvojen neutraloimiseen ja esterien saippuoitumiseen. Esimerkiksi soijaöljyn saippuoitumisluku on 192 ja kookosöljyn välillä 248-265, mikä tarkoittaa sitä, että gramman soijaöljyä saippuoimiseen tarvitaan 192 milligrammaa kaliumhydroksidia ja gramman kookosöljyä 248-265 milligrammaa.
Saippuoitumisluvun määrittelee kaava 1000*m(KOH)/m(rasva).
Harmaapääalbatrossi

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 81 cm ja siipien kärkiväli 200–215 cm. Nimensä mukaisesti lajilla on tuhkanharmaa pää, kaula ja niska. Selkäpuoli, pyrstön ja siipien yläpuolet ovat mustahkot ja alapuoli valkoinen. Nokka on musta ja siinä on oranssi kärki ja keltaiset reunat. Sukupuolet ovat samanväriset. Nuoret linnut ovat tummempia kuin aikuiset.

Esiintyminen

Harmaapääalbatrossi pesii eteläisillä valtamerillä. Etelä-Georgialla ja Islas Diego Ramirezilla eteläisellä Atlantilla, Prince Edward Islandilla, Marionsaarella, Crozet ja Kerguelen saarilla Intian valtamerellä sekä Australialle kuuluvalla Macquariesaarella ja Uudelle-Seelannille kuuluvalla Campbellsaarella. Lajin kokonaispopulaatio on noin 184 730 yksilöä. Pesiviä pareja on yhteensä noin 92 300. Laji on taantunut ja on uhanalainen. Pääsyy vähenemiselle on pitkäsiimakalastus.

Elinympäristö

Pesimäsaaret ovat kallioisia. Pesimäajan ulkopuolella laji vaeltelee Antarktiksen vesillä ja eteläisillä valtamerillä.

Lisääntyminen

Laji pesii vain joka toinen vuosi, jos pesintä onnistuu ja poikanen kasvaa lentokykyiseksi. Pesinnän epäonnistuessa pari pesii uudelleen seuraavana vuonna. Pesä on maassa ja munia on vain yksi. Haudonta-aika on 72 päivää ja molemmat puolisot osallistuvat hautomiseen. Poikanen on lentokykyinen keskimäärin 141 päivän ikäisenä. Emot ruokkivat sitä keskimäärin 1,2 päivän välein, keskimäärin 616 gramman annoksilla. Poikanen on painavimmillaan noin 5 kg hieman ennen lentoonlähtöään.
Laji pesii ensi kerran vasta noin 13-vuotiaana. Poikanen palaa syntymäyhdyskuntaansa vasta 6–7 vuoden ikäisenä. Pesii yhdyskunnissa kuten kaikki albatrossit.

Ravinto

Pääravintona ovat kalmarit, mutta syö myös kaloja ja jonkin verran äyriäisiä.
Derlei

Ura

Derlei aloitti uransa Brasiliassa alemman sarjatason joukkueista. Vuonna 1999 hän siirtyi portugalilaiseen União Leiriaan. Siellä hän pelasi kolmen vuoden aikana yhteensä 91 liigaottelua ja teki niissä 42 maalia. Viimeisenä kautenaan União Leiriassa, 2000–2001, Derlei teki 21 pääsarjamaalia ja joukkue sijoittui José Mourinhon johdolla pääsarjassa seitsemänneksi.
Kesällä 2002 Derlei siirtyi Portugalin suurseura FC Porton riveihin, jonne myös Mourinho siirtyi valmentamaan. Derlei oli joukkueensa parhaita maalintekijöitä, kun se pelasi kauden aikana myös Mestarien liigaa sekä UEFA Cupia. UEFA Cupin finaalissa vuonna 2003 Derlei teki kaksi maalia skotlantilaista Celticiä vastaan.
Tammikuussa 2005 hänet myytiin FK Dynamo Moskovaan 7 miljoonan euron siirtosummalla. Kaksi vuotta vietettyään Venäjällä, jossa hän oli kummallakin kaudella joukkueensa yksi parhaita maalintekijöitä, Derlei siirtyi takaisin Portugaliin SL Benficaan lainasopimuksella. 2. helmikuuta 2007 hän teki ensiesiintymisensä Benfican paidassa, kotiottelussa Boavistaa vastaan.
Heinäkuussa 2007 Derlei jätti Benfican ja siirtyi paikallisvastustaja Sporting Clube de Portugalin riveihin vuoteen 2009 kestävällä sopimuksella. Derleistä tuli yksi harvoista pelaajista, jotka ovat uransa aikana edustaneet kaikkia kolmea Portugalin suurseuraa Portoa, Benficaa ja Sportingia. Ensimmäisellä kaudellaan Sportingissa Derlei kärsi useista loukkaantumisista. Derlein sopimus Sportingin kanssa päättyi kauteen 2008–2009.
Racketlon

Pelin kulku

Se pelaaja, joka kahden pelaajan keskinäisessä pelissä kerää enemmän pisteitä, on voittaja. Voitettujen lajien lukumäärä ei ratkaise, vaan kaikissa lajeissa yhteensä saadut pisteet. 
Esim. pelaajien A - B ottelu:
Pöytätennis 21 – 4
Sulkapallo 12 - 21
Squash 19 - 21
Tennis 17 - 21
Yhteensä: 69 - 67
Pelaaja A on ottelun voittaja.
Mikäli pelaajien yhteenlasketut ottelupisteet ovat tasan, ratkaistaan voittaja seuraavasti: viimeisen lajin (tennis) jälkeen suoritetaan arvonta, jonka voittaja saa valita, ottaako hän itselleen syötön vai syötön vastaanoton. Pelataan tenniksessä 1  (yksi) piste, jonka voittaja on koko ottelun voittaja. Tässä ratkaisevassa pisteessä syöttäjällä on vain yksi syöttö (ei kakkossyöttöä).

Suomen racketlonliitto ry.

Suomen racketlonliitto ry. perustettiin lokakuussa 2005 Vantaalla liikuntakeskus Crossissa lajin SM-kilpailujen yhteydessä. Perustavina seuroina tuolloin olivat MyyrSquash (Vantaa), Jyväskylän Tennis Seura (JTS), Racketlon Club Uleåborg (RCU), Imatran Pallo-Salamat (PaSa) ja Lahden Kortteliliiga. 
Ensimmäiset racketlonliiton hallituksen jäsenet olivat pj. Martti Vottonen (MyyrSquash), Henri Bruun (JTS), Tommi Laine (RCU), Kari Hukkanen (PaSa), Jari Utriainen (Lahden Kortteliliiga) ja sihteerinä toimi Markku Merta (MyyrSquash).
Axel Berg

Aksel Ivar Berg (ven. Аксель Иванович Берг, 10. marraskuuta 1893 Orenburg – 9. heinäkuuta  1979 Moskova) oli suomalaissukuinen upseeri, joka kohosi huomattavaan asemaan Neuvostoliitossa. Hän palveli maan varapuolustusministerinä 1953–1957. Berg oli myös insinööriamiraali Neuvostoliiton laivastossa, Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen ja sosialistisen työn sankari. Hänellä oli merkittävä rooli kybernetiikan kehityksessä Neuvostoliitossa.
Bergin isä oli suomalainen kenraali Johan Alexander (Ivan Alexandrovich) Berg (1830–1900) Venäjän armeijassa ja toimi Akselin syntyessä Orenburgin prikaatin esikuntapäällikkönä, äiti Elisabeth oli italialaista syntyperää  ja toimi muun muassa englannin kielen opettajana. Isovanhemmat olivat viipurilainen apteekkari Alexander Berg ja hänen puolisonsa Emilia Berg.

Ura

Ensimmäisen maailmansodan aikana Berg toimi navigaattorina englantilaisella sukellusveneellä E 8, joka kuului englantilaiseen sukellusveneosastoon ja toimi Venäjän Itämeren laivaston yhteydessä. Liittoutuneiden intervention aikana Berg toimi sukellusveneiden Рысь ja Волк komentajana.
Sittemmin Berg siirtyi radiotekniikan tutkijaksi ja opettajaksi. Vuodesta 1924 alkaen hän julkaisi useita radiotekniikan ja elektroniikan oppikirjoja. Vuonna 1937 Berg pidätettiin vakoilusta syytettynä. 900 päivää kestäneen tutkinnan jälkeen hänet vapautettiin vuonna 1940. Vuonna 1943 Berg asetettiin Neuvostoliiton tutkakehityksen johtoon. Hän sai vuonna 1946 akateemikon arvon.
Gerard ter Borch

Gerard ter Borch (joulukuu 1617 – 8. joulukuuta 1681), oli tunnettu hollantilainen taidemaalari, joka edustaa Hollannin kultakauden taidetta.

Elämäkerta

Gerard ter Borch syntyi vuoden 1617 joulukuussa Zwollessa Overijssel:n maakunnassa Alankomaiden Tasavallassa.
Hän sai erinomaisen koulutuksen isältään, Gerard ter Borch Vanhemmalta, joka oli myös taiteilija, mikä kehitti nuorukaisen lahjakkuutta hyvin varhain. Tutkimus osoittaa, että Ter Borch oli Amsterdamissa vuonna 1632, jossa hän opiskeli mahdollisesti Willem Cornelisz Duysterin tai Pieter Codden oppilaana. Duysterin vaikutuksen voi jäljittää Ioniden Bequestissa vuonna 1638 päivättyyn kuvaan (Victoria and Albert Museum). Vuonna 1634 hän opiskeli Pieter de Molijn oppilaana Haarlemissa. Osoitus tästä Haarlemin ajasta on teos Consultation (1635), joka on esillä Berlin Galleryssa.
Vuonna 1635 hän oli Lontoossa, ja myöhemmin hän matkusti Saksassa, Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa. Hänen sisarestaan Gesinasta tuli myös taidemaalari. Ter Borch oli Roomassa vuonna 1641, jolloin hän maalasi pieniä muotokuvia kuparille Jan Six, Nuoren naisen muotokuva (Six Collection, Amsterdam) ja Herrasmiesten muotokuva (DMK Kokoelma Nuermberg). Vuonna 1648 hän oli Münsterissa historiallisen kongressin aikana. Kongressi ratifioi rauhansopimuksen espanjalaisten ja hollantilaisten välillä. Ter Borch työsti aiheesta pienen kuparille maalatun kuvan — teos, joka yhdessä muotokuvan Mies Seisoo kanssa edustaa mestaria National Collectionissa Lontoossa. Kuvan osti markiisi Hertford Demidoffin huutokaupassa 1280, ja se esiteltiin National Galleryssa Sir Richard Wallacen toimesta hänen sihteerinsä, Sir John Murray Scottin ehdotuksesta.
Ter Borch oli kutsuttu vierailulle Madridiin, jossa hän työskenteli ja sai ritarin arvonimen kuningas Philip IV:ltä, mutta huhutaan, että juonittelun seurauksena hänen oli pakko palata Alankomaihin. Hän asui todennäköisesti jonkin aikaa Haarlemissa, mutta asettui lopulta Deventeriin, jossa hänestä tuli jäsen kunnanvaltuustossa - tässä roolissa hän esiintyy Haagin galleriassa olevassa muotokuvassa. Gerard ter Borch kuoli Deventerissä vuonna 1681.

Teokset

Ter Borch on merkittävä laatukuvamaalari. Hän on tunnettu draperioiden renderöinnistä, kuten esimerkiksi teoksissa Kirje ja Uljas Keskustelu, jonka on kaivertanut Johann Georg Wille.
Ter Borchin teokset ovat verrattain harvinaisia; noin kahdeksankymmentä on luetteloitu. Näistä kuusi on Eremitaasissa, kuusi Berlin Museumissa, viisi Louvressa, neljä Dresdenin museossa, kolme Getty Centerissä, ja kaksi Wallace Collectionissa. Vuonna 2010 Blake Gopnikin ylistämä Muotokuvapari on Corcoran Galleryssa Washington DC:ssä. Suomessa Sinebrychoffin taidemuseossa on yksi Gerard ter Borchin teos, Viiniä juova nainen.
Taiteilijan maalausta Kosijan vierailu, n. 1658, öljy kankaalle, 80 x 75 cm, Andrew W. Mellon-Kokoelma, käytettiin Marilyn Stokstad'sin Art History -teoksen toisen painoksen kannessa.
Andreas Birnbacher

Arvokilpailut

Junioreiden MM-kilpailuissa Hochfilzenissä 2000 Birnbacher saavutti kultaa viestissä, hopeaa normaalimatkalla ja pikakilpailussa sekä pronssia takaa-ajossa. Hanty-Mansijskissa 2001 hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden pikakilpailussa, takaa-ajossa ja viestissä. EM-kilpailuissa hän voitti miesten viestikultaa Kontiolahdella 2002.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Oberhofin MM-kilpailuissa 2004, Birnbacher oli normaalimatkalla 14:s. Anterselvan MM-kisoissa 2007 hän saavutti yhteislähdössä hopeaa. Nollat ampunut Birnbacher hävisi kaksi sakkokierrosta ampuneelle Michael Greisille 15,4 sekuntia. Birnbacher oli samoissa kisoissa takaa-ajossa 13:s, pikamatkalla 17:s ja normaalimatkalla 19:s. Östersundin MM-kilpailuissa 2008 Birnbacher oli pikakilpailussa kahdeksas, takaa-ajossa 21:s ja yhteislähdössä 16:s. Hän hiihti kolmannen osuuden Saksan pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa ja kultaa voittaneessa sekaviestijoukkueessa.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Birnbacher oli normaalimatkalla 12:s, takaa-ajossa 13:s, yhteislähdössä 15:s ja pikakilpailussa 23:s. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän oli pikakilpailussa kuudes, takaa-ajossa viides, normaalimatkalla kahdeksas ja yhteislähdössä 16:s. Ruhpoldingin MM-kisoissa 2012 Birnbacher hiihti kolmannen osuuden pronssia saaneessa Saksan sekaviestijoukkueessa ja toisen osuuden Saksan miesten viestin pronssijoukkueessa. Normaalimatkalla ja yhteislähdössä hän oli neljäs, takaa-ajossa 12:s ja pikakilpailussa 16:s. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Birnbacher hiihti toisen osuuden Saksan pronssijoukkueessa miesten viestissä. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli normaalimatkalla kahdeksas ja yhteislähdössä 11:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Birnbacher oli normaalimatkalla 22:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksi.

Maailmancup

Maailmancupissa Birnbacher on kilpaillut kaudesta 2001–2002 lähtien. Kaudella 2004–2005 hän oli kolmas Pokljukan pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Kaudella 2006–2007 Birnbacher oli toinen Östersundin normaalimatkalla ja Anterselvan yhteislähdössä sekä kolmas Pokljukan yhteislähdössä. Kaudella 2007–2008 hän oli kokonaiskilpailussa kymmenenes.
Kaudella 2010–2011 Birnbacher sai ensimmäisen voittonsa Holmenkollenin pikakilpailussa. Kaudella 2011–2012 hän voitti Hochfilzenin takaa-ajon sekä Oberhofin ja Anterselvan yhteislähtökilpailut ja oli Holmenkollenin yhteislähdössä toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa Birnbacher sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2012–2013 hän oli toinen Östersundin takaa-ajokilpailussa, voitti Hochfilzenin pikakilpailun ja Pokljukan yhteislähdön, oli toinen Sotšin normaalimatkalla ja kolmas Hanty-Mansijskin pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli viides.
Kaudella 2014–2015 Birnbacher oli kolmas Hochfilzenin pikakilpailussa.
Birnbacher lopetti uransa kesäkuussa 2016.
John Roberts

Nuoruus ja opinnot

John Glover Roberts syntyi 27. tammikuuta 1955 Buffalossa New Yorkin osavaltiossa Rosemary (o.s. Podrasky) ja John Glover "Jack" Roberts vanhemman (1928–2008) perheeseen. Hänellä oli kolme sisarta. Hänen isänsä oli työnjohtaja Bethlehem Steelissä.  
Roberts kävi roomalaiskatolisen peruskoulun Notre Dame Elementary Schoolin Long Beachissä Kaliforniassa. Vuonna 1973 hän valmistui katolisesta La Portessa Indianan osavaltiossa sijainneesta sisäoppilaitoksesta La Lumiere Schoolista hyvin arvosanoin. Sen jälkeen hän meni Harvard Collegeen ja valmistui sieltä vuonna 1976 Bachelor of Arts -tutkinnolla historiasta arvosanalla summa cum laude.
Tämän jälkeen hän siirtyi Harvard Law Schooliin, jossa hän muun muassa toimi Harvard Law Review'n toimittajana. Hän valmistui lakimieheksi arvosanalla magna cum laude vuonna 1979.

Nimitys korkeimpaan oikeuteen

19. heinäkuuta 2005 presidentti George W. Bush nimitti Robertsin Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden eläkkeelle jäävän tuomarin Sandra Day O’Connorin tilalle. 5. syyskuuta 2005 Bush peruutti nimityksensä ja asetti Robertsin ehdokkaakseen 3. syyskuuta kuolleen korkeimman oikeuden puheenjohtajan William Rehnquistin seuraajaksi, ja 29. syyskuuta 2005 senaatti hyväksyi nimityksen. Robertsista tuli nuorin korkeimman oikeuden puheenjohtaja sitten vuoden 1801, jolloin John Marshall astui samaan tehtävään 45 vuoden iässä. Roberts edustaa korkeimman oikeuden konservatiivisiipeä.
Jauhojärvi (Ähtäri)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 239 hehtaaria eli 2,4 neliökilometriä. Se on 3,4 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Se sijaitsee Alavuden ja Virtain rajojen lähellä Ison Haapajärven länsipuolella. Järven ympäristö on alavaa metsämaata. Järvellä on avoin järvenselkä, vaikka järvellä kaksi pientä saarta Jauhosaari ja Kotikari. Järven pohjoispäätä kutsutaan Jokilahdeksi.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 8,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0080 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,3 metriä ja suurin syvyys on yli 10 metriä. Syviä kohtia on kaksi. Syvin kohta sijaitsee Jauhosaaren kohdalla järven vastarannalla ja toinen sijaitsee järven eteläosassa. Järven pohjoisosassa Syväkarinkallion edustalla on yli yhdeksän metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 8,9 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Peltoja ulottuu rantaan asti esimerkiksi pohjoisessa Jauhoperällä ja Rajalanmäellä sekä etelässä Sirppiperällä. Alueen haja-asutus käsittää muutaman talon, josta kuusi on maatiloja. Rannoille on rakennettu noin 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 17193 tai siitä haarautuvalta Siipiperän kautta Heinäperälle johtavalta kylätieltä. Alavuden raja tulee aivan pohjoisrajan tuntumaan ja Virtain raja etelärantaan asti.

Vedenlaatu

Jauhojärvi on karuhko ja kirkasvetinen järvi. Sen vedenlaatua on tutkittu vuosina 1985–2006 ja veden kokonaisfosforipitoisuus on ollut 10–20 mikrogrammaa litrassa vettä. Samalla veden väriluku on vaihdellut 40–60 Pt mg/l.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Vähä Haapajärven valuma-alueeseen (35.428) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,4 metriä mpy.
Järvi sijaitsee valuma-alueensa latvoilla ja siksi sen kautta virtaa vain vähän vettä. Se saa pääosan vedestään ympäristöstään siihen johdetuista metsäojista. Laajoja suoalueita ovat läntinen Linjasuo, eteläinen Kivineva ja itäinen Hirvineva. Valuma-alueella on yli hehtaarin kokoista järviä yksi, joka laskee Jauhojärveen. Se on Pieni Kaksipuolonen.
Järven laskujoki on MyllyPuro, joka laskee Isoon Haapajärveen, josta vesireitti jatkuu Vähään Haapajärveen, mikä laskee lopulta Peränteeseen. Peränne on osa Ähtärin reitin pääuomaa. Myllypurossa on pudotusta 6,3 metriä.
Taneli Typpö

Taneli Typpö (2. maaliskuuta 1878 Vehkalahti – 17. maaliskuuta 1960 Lohjan maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Typön vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Typpö ja Juliana Henrikintytär. Hän kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja hän toimi maanviljelijänä Virolahdella vuoteen 1914, Viipurin maalaiskunnassa 1914–1920, Vahvialassa 1921–1939 ja 1941–1944 sekä Lohjan maalaiskunnassa 1940–1941 ja 1944–1960. Typpö oli lisäksi Vahvialan terveyskaitsijana 1934–1939. Suomen sisällissodan jälkeen Typpö oli vankilassa poliittisista syistä 1918.
Typpö oli SDP:n kansanedustajana 1909–1918 sekä 1922–1929 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja kuului Vahvialan kunnallislautakuntaan ja kunnanvaltuustoon.
Typpö oli naimisissa vuodesta 1902 Helena Seppälän kanssa.
Makramee

Makramee tai makramee-solmeilu (engl. macramé) on käsityötekniikka, jossa solmuja käyttämällä saadaan aikaan koristeellisia nyörejä tai pintoja. Solmeilulla tehty tekstiili eroaa valmistustekniikaltaan kahdesta kankaiden päätyypistä, kudoksesta ja neuloksesta.
Makramee-solmeilua tehdään erilaisilla nauhamaisilla materiaaleilla, kuten puuvillalangalla, helmilangalla, narulla ja nahka- tai muovisuikaleilla. Tekniikassa käytetään monenlaisia solmuja, joita vaihtelemalla työn ulkonäöstä saadaan koristeellinen. Yleisiä solmuja ovat tasosolmu, kaksoistasosolmu, silmusolmu, kohosolmu, vetosolmu ja munkinnyöri. Makramee-työhön voidaan yhdistää helmiä, riipuksia tai muita koristeita.
Makramee-tekniikan avulla voidaan tehdä muun muassa koruja, avaimenperiä, vöitä ja koristetekstiilejä. Useat ystävännauhat on myös tehty makrameeta käyttäen.

Historia

Makramee-solmeilu sai luultavasti alkunsa 1200-luvun arabien kehittämänä. Arabikäsityöläiset solmivat tekstiilien päiden ylimääräiset langat reunakoristeiksi. Termi makramee tulee arabian kielen sanasta migramah, joka voi tarkoittaa reunakoristelua tai kirjottua huntua. Tekniikka siirtyi maurien mukana Espanjaan ja sieltä muualle Eurooppaan. Makramee saapui Englantiin 1600-luvun loppupuolella kuningas Vilhelm III:n hallitessa, ja 1800-luvun viktoriaaninen aikakausi oli tekniikan kulta-aikaa. Makramee-solmeilu on ollut suosittua merimiesten keskuudessa, jotka käyttivät tekniikkaa esimerkiksi koristeissa ja riippumatoissa. Myös Etelä- ja Keski-Amerikassa on käytetty erilaisia solmeilutekniikoita. 1900-luvulla makramee saavutti suosiota muun muassa hippiliikkeen keskuudessa.
Utgrynnan

Utgrynnanin saari

Utgrynnanin saari koostuu moreenista ja suurista kivistä. Saarella kasvaa muun muassa ruohoa ja voikukkaa. Utgrynnanilla tavataan lukuisia lintulajeja, muun muassa haahkoja, lokkeja ja tiiroja. Saarella on nykyisin yksi 1800-luvulta peräisin oleva kalastajamökki ja 2018 rakennettu kalastajamökki.
Mawu

Mawu on luojajumalatar Dahomeyn fon-kansan luomiskertomuksessa. Ensin Mawu synnytti jumalat ja jumalattaret. Heihin kuuluivat Maan jumalat, joita hallitsi Mawun esikoispoika Da Zodji, ukkosen jumalat johtajanaan toinen poika Sogbo, ja meren jumalat, joita johti kolmas poika Agbè. Tämän jälkeen Mawu muovaili ihmiskunnan savesta. Oikeastaan Mawu on yhdistetty jumalolento: hänen toinen puoliskonsa on Lisa, ja kun heidät mainitaan yhdessä, he ovat kaksikasvoinen Mawu-Lisa. Mawu on Maan ja kuun jumalatar, Lisa taivaan ja auringon. Mawun silmät hohtavat heikkoa valoa ja saavat kuun loistamaan. Mawu huomasi, että ihmiset tarvitsivat paikan jossa elää, joten hän päätti luoda Maan kosmisen käärmeen, Aido-Hwedon avulla.
HMS Bee (1915)

Palvelus

HMS Bee rakennettiin alun perin Tonavan jokilaivueeseen. Alus oli Port Saidissa marraskuusta 1915 huhtikuuhun 1916. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä se siirrettiin maaliskuussa 1918 Kiinan laivastoasemalle Hongkongiin. Alus palveli Jangtsella partioaluksena.
Aluksesta tehtiin vuonna 1920 Jangtsen partio-osaston lippulaiva. Se oli 12. joulukuuta 1937 osallisena Panayn kahakassa, jolloin se joutui HMS Ladybirdin kanssa keisarillisen Japanin maavoimien tykistön tulitukseen lähellä Wuhua. Alukseen osui yksi kranaatti.
HMS Bee poistettiin palveluksesta vuonna 1938, kun tykkivene HMS Scorpion otti vastaan lippulaivan tehtävät. Alus myytiin 22. maaliskuuta 1939 Shanghaissa romutettavaksi 5 225 punnalla.