google/wiki40b huggingface dataset:
Paula Wessely

Paula Wessely (20. tammikuuta 1907 – 11. toukokuuta 2000) oli itävaltalainen näyttelijä. 
Wessely syntyi Wienissä ja aloitti näyttelijänuransa teatterissa. Hän teki debyyttinsä Volkstheaterissa vuonna 1924. Hänen ensimmäinen tärkeä elokuvaroolinsa oli Naamiaisten Leopoldine Dur 1934. Tunnetuin rooli lienee ollut toisen maailmansodan kansallissosialistisessa propagandaelokuvassa Heimkehr (1941).
Wessely oli 1930-luvulta alkaen naimisissa näyttelijä Attila Hörbigerin kanssa aina siihen saakka, kunnes mies kuoli vuonna 1987. Parilla oli kolme tytärtä, joista yksi on kuuluisa näyttelijä Christiane Hörbiger (s. 1938). 
Wessely toimi sodan jälkeen lähinnä teatterinäyttelijänä, kunnes vetäytyi vuonna 1987. Hän sairastui 93-vuotiaana huhtikuussa 2000 akuuttiin keuhkoputkentulehdukseen ja kuoli 11. toukokuuta wieniläisessä sairaalassa.
Jonne Piippo

Jonne Aapeli Piippo (19. kesäkuuta 1914 Lapinlahti – 14. lokakuuta 1985 Mikkeli) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Piipon vanhemmat olivat puuseppä Aapeli Piippo ja karjakko Liisa Pekkala. Hän kävi keskikoulun ja sen jälkeen vuosina 1931–1936 Kajaanin seminaarin valmistuen kansakoulunopettajaksi. Piippo toimi opettajana Sulkavalla 1936–1937, Kiuruvedellä 1937–1944, Lappajärvellä 1944–1949 ja viimeksi Vihdissä Palajärven koululla 1949–1974.
Piippo oli naimisissa kutoja Vilma Kyllikki Huhtalan kanssa vuodesta 1945. Pojat Kari Piippo (1945) ja Matti Piippo (1954).
Lounas (sanomalehti)

Lounas oli Porissa vuosina 1886–1892 ilmestynyt sanomalehti.
Maltillisen suomenmielinen Lounas perustettiin Porin ja Satakunnan maakuntalehdeksi. Monipuolisesta sisällöstään ja melko suuresta levikistään huolimatta se ei pärjännyt kilpailussa fennomaanisen Satakunnan kanssa. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden vastaavina toimittajina työskentelivät Matti Kauppinen (1886–1887) ja Emil Forsgren (1887–1892).
Swordquest

Kilpailu

Atari piti kilpailun, jossa pelattiin Swordquest -pelejä ja yritettiin löytää vihjeitä, jotka lähetettiin sitten Atarille. Kilpailua ei kuitenkaan pidetty loppuun, koska Atari ostettiin.

Earthworld

Earthworld oli ensimmäinen Swordquest-peli.

Fireworld

Fireworld oli toinen Swordquest-peli

Waterworld

Waterworld oli kolmas ja viimeinen Swordquest-peli. Palkintoa ei saanut kukaan, koska Atarin ostettiin, kun Swordquest-kilpailu oli käynnissä. Tämä tekee Waterworldin todella harvinaiseksi peliksi.
Bennyn video

Tarina

Benny on todellisuudesta vieraantunut poika, joka tarkkailee maailmaa videoiden, television ja oman videokameransa kautta. Benny tappaa videovuokraamon luona tapaamansa tytön varastamallaan siantappolaitteella. Tapahtuma tallentuu osin videolle, minkä hän parin päivän päästä näyttää vanhemmilleen. Vanhemmat päättävät hävittää ruumiin ja olla kertomatta kenellekään. Benny ja äitinsä menevät lomamatkalle Egyptiin siksi aikaa, kun isä paloittelee ja hävittää ruumiin. Kotiin palattuaan Benny näyttää poliiseille videon, jossa vanhemmat keskusteluvat ruumiin hävittämisestä, mutta ei videota, jossa hän tappaa tytön.
Matias Kettilmundinpoika

Matias Kettilmundinpoika (noin 1280 – 1326) oli valtaneuvos, drotsi ja Suomen käskynhaltija.
Matias Kettilmundinpoika oli Ruotsin päämies ja drotsi vuosina 1318–1319. Hänet nimitettiin Turun linnan päälliköksi vuonna 1324 ja häntä kutsuttiin arvonimellä capitaneus Finlandensis eli Suomen päämies. Virassaan hän käytti hyvin suurta valtaa, sillä hänellä oli kuninkaan tuomiovalta sekä korkein hallinnollinen ja sotilaallinen valta Suomessa, tarkkaan ottaen Varsinais-Suomessa, Satakunnassa ja läntisellä Uudellamaalla. Matias toi Turun linnaan ritariajan loiston ja järjesti juhlia sekä sisusti linnan arvokkaasti. Hän ehti toimia virassaan vain pari vuotta, sillä hänen testamenttinsa on vuodelta 1326. 
Matias Kettilmundinpojan testamentissa vuodelta 1326 mainitaan myös hänen haukankesyttäjänsä (falkiner).
Juho Sairio

Opinnot

Sairio kävi Helsingin suomalaista reaalilyseota ja erosi kahdeksannelta luokalta vuonna 1915 yhtyäkseen jääkäriliikkeeseen. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1918.

Jääkärikausi

Sairio liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppamaan 15. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Suomen sisällissota

Sairio astui 7. helmikuuta 1918 Suomen armeijan palvelukseen Vänrikiksi ylennettynä ja saapui 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan ja liittyi sisällissotaan yliluutnantti von Hertzenin hiihto-osastoon aluksi joukkueen- ja myöhemmin osastonjohtajaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Antooran-Pastuskerin akselilla, Suodenniemessä ja Epilän-Tampereen akselilla. Hän toimi 3. huhtikuuta 1918 alkaen Ylöjärvellä ja Kyröskoskella kutsuntajoukkojen kouluttajana ja siirtyi myöhemmin Porin rykmenttiin, missä toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 2. pataljoonan 7. komppaniassa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Sairio palveli edelleen Porin rykmentin 2. pataljoonassa ja hänet siirrettiin 18. kesäkuuta 1918 alkaen konekiväärikomppanian päälliköksi, mistä hänet siirrettiin edelleen 4. heinäkuuta 1918 Suomen valkoiseen kaartiin ja sijoitettiin 2. pataljoonan esikuntaan.
Itulimaska

Ulkonäkö ja koko

Itulimaska kasvattaa alle viiden millin pituisia yksijuurisia versoja, jotka ovat muodoltaan lähes pyöreitä ja ehytlaitaisia. Verson yläpuoli on oliivinvihreä ja usein punertava, alapuoli on kokonaan punainen. Kukinto on vaatimaton ja siinä on kaksi hedekukkaa ja yksi emikukka. Kukinto sijaitsee verson laidan taskussa kalvon suojaamana. Syksyllä itulimaska muodostaa pieniä, juurettomia tai lyhytjuurisia talvehtimisversoja, jotka painuvat pohjaan talvehtimaan.
Laji muistuttaa suuresti lähisukulaistaan pikkulimaskaa (L. minor).

Levinneisyys

Itulimaska on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta ja läntisestä Aasiasta. Euroopasta lajia on tavattu monin paikoin. Suomessa itulimaskaa on tavattu paikoitellen rannikolta Saaristomereltä, Ahvenanmaalta ja Pohjanlahdelta aina Ouluun saakka.

Elinympäristö

Itulimaska kasvaa rehevöityneissä vesissä, Suomessa usein merenrannan ja saariston kalliolammikoissa.
Maxi Jazz

Autot

Musiikin lisäksi Maxi Jazz tunnetaan autojen ystävänä. Hänen omistamia autoja ovat muun muassa Subaru Impreza P1, Ford Escort Mk2 RS2000, Ford Sierra RS Cosworth ja Marcos Mantis GT.
9. joulukuuta 2001 Maxi Jazz joutui vakavaan auto-onnettomuuteen, jonka seurauksena useita Faihlessin keikkoja jouduttiin perumaan.
Hänellä on myös ajokielto, jonka mukaan hän ei saa ajaa Britanniassa.
Shippō

Shippō (jap. 七宝) on fiktiivinen hahmo manga- ja animesarja Inuyashassa. Shippō on japania ja tarkoittaa seitsemää jalokiveä. Shippōn nimen kirjoitusasu vaihtelee, suomenkielisessä mangassa käytetään nimeä Shippoo.
Shippō on kitsune (yōkai-kettu), joka kuuluu Inuyashan ja Kagomen seurueeseen. Alussa Shippō hyökkää Inuyashan ja Kagomen kimppuun tarkoituksenaan varastaa näiden keräämät Shikon no taman sirpaleet. Hän haluaa käyttää niitä tullakseen vahvemmaksi ja täten voidakseen kostaa isänsä kuoleman.
Shippōlla ei ole ongelmia ihmisten kanssa toisin kuin useilla yōkailla. Inuyasha ja Shippō nahistelevat usein Kagomen yrittäessä pitää heitä erossa toisistaan. Shippō pitää molemmista hyvin paljon ja toivoo, etteivät nämä väittelisi keskenään, yrittäen saada Inuyashaa pyytelemään anteeksi Kagomelta näiden riideltyä.
Shippō ei tavallisesti osallistu taisteluihin nuoren ikänsä ja pienen kokonsa johdosta, mutta hän on pelastanut heidät usein illuusioillaan, jotka toisinaan ovat olleet hyvinkin hyödyllisiä.
Einari Laaksovirta

Einari Kustaa Laaksovirta (vuoteen 1903 Dahlström, 17. lokakuuta 1885 Luhanka – marraskuu 1935 Moskova) oli suomalainen työväenliikettä tukenut juristi, joka toimi sisällissodan aikana punaisten hallinnossa ja asui lopun ikänsä emigranttina Neuvosto-Venäjällä.
Laaksovirran vanhemmat olivat  maanviljelijä Jakob Fredrik Dahlström ja Ida Helenius. Laaksovirta oli naimisissa vuodesta 1909 laulunopettaja Signe Devedelacsin kanssa. Laaksovirran sisaruksia olivat Oriveden kansanopiston johtaja Aarne Laaksovirta, varatuomari Onni Laaksovirta ja Otto Wille Kuusisen ensimmäinen puoliso Saima Kuusinen.
Laaksovirta pääsi ylioppilaaksi 1905 Jyväskylän lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1907 ja molempain oikeuksien kandidaatiksi 1912. Hän työskenteli Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta (SDP) lähellä olleessa työväen lakiasiaintoimistossa ja päätyi puolustusasianajajaksi poliittisiin oikeudenkäynteihin. Vuonna 1917 hän oli K. J. Ståhlbergin johtaman perustuslakikomitean sihteerinä. Sisällissodan alettua Laaksovirta kutsuttiin Suomen kansanvaltuuskunnan alaiseen hallintoon Suomen Pankin johtokuntaan sekä lainvalmistelukuntaan. Hän sai erikoistehtäväksi auttaa lankoaan Otto Wille Kuusista Suomen uuden valtiosääntöehdotuksen laatimisessa. Molemmat joutuivat huhtikuussa 1918 pakenemaan Venäjälle.
Laaksovirta ei osallistunut merkittävästi Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) toimintaan, mutta sai ilmeisesti Neuvostohallitukselta salaisia ulkomaankommenuksia. Hänellä oli sittemmin sekalaisia ja vaihtuvia tutkijanvirkoja Petroskoissa, Vladivostokissa ja Moskovassa. Laaksovirta pidätettiin yhdessä muun niin sanotun Mannerin ryhmän kanssa heinäkuussa 1935 osana käynnistyviä Stalinin vainoja. Koska hän oli tutkimuksiaan varten tilannut Suomesta oikeistolaista kirjallisuutta sekä pitänyt yhteyttä Suomeen jääneeseen vaimoonsa, häntä syytettiin Etsivän keskuspoliisin ilmiantajaksi, joka olisi kavaltanut Suomen kommenukselle lähetetyn Toivo Antikaisen. Laaksovirta tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin marraskuussa 1935.
Rob Goris

Jääkiekkoura

Hyökkääjänä pelannut Goris aloitti jääkiekkoilun kotikaupungissaan Herentalsissa, jossa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana kaudella 1998–1999. Goris vietti joukkueessa lähes koko seurajoukkueuransa ja voitti Belgian-mestaruuden vuosina 2002 ja 2009 sekä Belgian Cupin vuosina 1999, 2000 ja 2003. Hän pelasi myös vuodet 2003–2005 toisessa pääsarjajoukkueessa, Olympia Heist op den Bergissä, jossa Goris voitti Belgian-mestaruuden vuonna 2004.
Goris edusti Belgiaa I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2004 sekä II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista jälkimmäinen turnaus päättyi A-lohkon pronssiin. Hän on toiminut myös Belgian A-maajoukkueen kapteenina.

Pyöräilijäura

Goris aloitti maantiepyöräilyn lopetettuaan jääkiekkoilun ja hän voitti Palmes Cransin tallissa kansallisen amatöörisarjan mestaruuden. Hän loi sittemmin myös ammattilaisuraa Veranda's Willems-Accentin tallissa.
Goris toimi vuoden 2012 Ranskan ympäriajossa belgialaisen televisioyhtiön VRT:n asiantuntijana. Hän sai 5. heinäkuuta 2012 sydänkohtauksen ja kuoli hotellihuoneessaan Rouenissa, jonne ympäriajon neljäs etappi päättyi.

Muuta

Belgian maajoukkueessa pelanneet jääkiekkoilijat Vincent ja Mitch Morgan ovat Gorisin serkkuja.
Mount Fridtjof Nansen

Mount Fridtjof Nansen on Etelämantereella sijaitseva 4010 metriä korkea vuori Axel Heibergin ja Livin jäätiköiden lähellä Kuningatar Maudin vuorilla paikassa 85°21′S 167°33′E. Vuorta ei pidä sekoittaa Mount Nanseniin, joka myös sijaitsee Etelämantereella, mutta Victorianmaalla. Vuoren löysi ensimmäisenä etelänavalla käynyt Roald Amundsen vuonna 1911.
Holger Klingstedt

Torsten Holger Klingstedt (26. maaliskuuta 1900 Tampere – 30. joulukuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1933–1945 ja ylimääräinen professori 1945–1947. Hän oli kromosomitutkija mutta julkaisi tutkimuksia myös teoreettisen biologian ja mikrotekniikan aloilta.
Pariisi–Tours

Historia

Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran amatöörikilpailuna vuonna 1896 ja se on yksi vanhimmista pyöräilykilpailuista. Kilpailun järjestäjänä toimi Paris-Velo-lehti. Seuraavan kerran kilpailun järjesti aikakauslehti l'Auto vuonna 1906 ja siitä lähtien se on järjestetty vuosittain. l'Auto muutti kilpailun ammattilaisille tarkoitetuksi. Nykyään kilpailun järjestäjänä toimii Amaury Sport Organisation, joka vastaa myös Ranskan ympäriajon järjestämisestä.

Reitti ja olosuhteet

Kilpailun reitti on muuttunut useasti vuosien saatossa kilpailun kokonaismatkan kuitenkin säilyessä noin 250 km. Varsin aikaisessa vaiheessa kilpailun lähtö siirrettiin pois Pariisista, ensin Versailles'hin ja myöhemmin nykyisen paikkaansa Saint Arnould en Yvelinesiin. Vuosina 1919–1926 kilpailun reitissä tapahtui suuria muutoksia, joiden tavoitteena oli tehdä kilpailun lopusta vaativampi. Reittiin lisättiin mutka Chinon kaupunkiin, minkä myötä Toursia lähestyttiin mäkisempää maastoa pitkin ja samalla kilpailun kokonaismitta kasvoi 342 kilometriin. Tästä huolimatta kiriajajat jatkoivat kilpailun dominointia ja vuonna 1959 järjestäjät päättivät lisätä loppuun kolme kierrosta, joiden aikana noustiin Aloutte-mäen päälle. Tämäkään ei kuitenkaan auttanut ja vuonna 1965 muutosta yritettiin jälleen. Tällä kertaa kiellettiin ulkopuolisten vaihtajien käyttö ja ajajat pakotettiin käyttämään vain kahta eri vaihdetta. Kilpailun voitti alankomaalainen, ensimmäistä vuottaan kilpaillut Gerben Karstens, joka oli valinnut käyttöönsä välitykset 53×16 ja 53×15. Karstensin keskinopeus 246 km reitillä oli 45,029 km/h, mikä tuohon aikaan oli kilpailun ennätys. Vaihteiden käytön rajoittaminen huomattiin kuitenkin varsin pian toimimattomaksi ratkaisuksi sillä vuoden 1966 kilpailu päättyi lähes vastaavanlaiseen massakiriin kuin vuonna 1964, joten vaihteiden rajoituksista luovuttiin, eikä niitä ole käytetty vuoden 1966 jälkeen.
Vuosina 1974–1987 reittiin tehtiin jälleen merkittäviä muutoksia, kun kilpailu ajettiin jopa päinvastaiseen suuntaan eli Toursista Pariisiin ja reittiä muutettiin muutenkin vuosittain. Tuohon aikaan kilpailu tunnettiin välillä nimellä Grand Prix d'Automne ja välillä se oli nimetty lähtö- ja maalipaikkoina toimineiden kaupunkien mukaan. Monien mielestä kilpailu menetti luonnettaan näiden vuosien aikana, jolloin kilpailu ajettiin välillä Toursista Versailles'hin (1974–1975), Bloista Chaville'en (1976–1977 ja 1979–1984) Bloista Autodrome de Montiéryyn (1978) ja Créteil'stä Chavilleen (1985–1987). Vuonna 1988 kilpailu ajettiin alkuperäistä reittiä päinvastaiseen suuntaan. Tuulella on merkittävä vaikutus kilpailussa ja erityisesti lounaanpuoleinen tuuli tekee kilpailusta raskaan. Vuonna 1988 Peter Pieters voitti vastatuuleen ajetun kilpailun vain 34 km/h keskinopeudella, joka oli hitain kilpailun historiassa 57 vuoteen. Toisaalta vuonna 2003 Erik Zabel voitti myötätuuleen ajetun kilpailun 47,550 km/h keskinopeudella, mistä hän sai Ruban Jaune eli "Keltaisen nauhan", joka annetaan korkeimmasta keskinopeudesta pyöräilyn klassikkokilpailussa.
SALT II

SALT II oli toinen kierros Strategisten aseiden rajoittamisneuvotteluja (eng. Strategic Arms Limitation Talks) vuosina 1972–1979. Niihin osallistuivat Yhdysvallat ja Neuvostoliitto, jotka hakivat rajoitteita strategisten ydinaseiden tuotantoon. SALT II oli jatkoa SALT I -neuvotteluiden menestykselle.
Lydia Ko

Lydia Ko (s. 24. huhtikuuta 1997, Soul) on korealaissyntyinen uusiseelantilanen golfammattilainen ja olympiamitalisti. Ko saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 olympiahopeaa. Huhtikuuhun 2019 mennessä Ko oli voittanut 2 major-tourin kilpailua ja 15 LPGA-tourin kilpailua.
Östgöta Correspondenten

Östgöta Correspondenten on ruotsalainen sanomalehti, jota on julkaistu Linköpingissä vuodesta 1838. 
Lehden perusti Henrik Bernhard Palmær, joka möi sen Carl Fredrik Ridderstadille vuonna 1840. Ridderstad oli lehden päätoimittajana vuoteen 1886. Ridderstadin aikana lehdestä tuli Ruotsin suurimpia Tukholman ulkopuolella. Alkujaan lehti oli poliittisesti liberaali, mutta sen suunta muuttui myöhemmin konservatiiviseksi.
Seututie 127

Seututie 127 on Lohjan Pusulassa kulkeva seututie. Se alkaa Hyönölän kylästä ja vie Ikkalan kylään. Tie on pituudeltaan noin kymmenen kilometriä, ja se on vanha maalaistie.
Makron (maljakkomaalari)

Makron oli punakuvioista tyyliä edustanut kreikkalainen maljakkomaalari 400-luvun eaa. alussa, noin 490–480 eaa. Hän työskenteli todennäköisesti yhdessä savenvalaja Hieronin kanssa, toisin kuin useimmat kauden maalarit, jotka toimivat yhteistyössä useiden valajien kanssa. Hän maalasi pääasiassa viinipikareita. Makron kuuluu omaperäisine teoksineen niin sanotun ankaran tyylin loppukauteen.
Makronin tekeminä pidetään noin 350 maljakkoa, ja punakuviokaudelta on eniten töitä säilynyt juuri häneltä, joskin vain yksi on signeerattu. Hän kuvasi taitavasti sekä miehiä että naisia. Hänen hahmojensa naiset olivat tunnettuja hienostuneista kampauksistaan ja vaatteistaan.
Coelia Concordia

Coelia Concordia oli viimeinen vestaali, Vestan neitsyt. Hän oli Vestalis Maxima, Vestan neitsyiden johtajatar. Vestan temppeli lakkautettiin v. 391.
Leo Funtek

Leo Funtek (21. elokuuta 1885 Ljubljana, Itävalta-Unkari – 13. tammikuuta 1965 Helsinki) oli slovenialaissyntyinen, Suomessa elämäntyönsä tehnyt viulisti, pianisti ja kapellimestari. Funtek toimi Sibelius-Akatemian orkesterinjohdon professorina 1950–1955.
Funtek lähetettiin 18-vuotiaana Leipzigiin opiskelemaan. Sieltä hän jatkoi Suomeen opettajansa Hans Sittin kautta. Funtek toimi Suomessa ensin Helsingin kaupunginorkesterin konserttimestarina ja sitten Viipurin kaupunginorkesterin kapellimestarina. Viipurista hän palasi parin vuoden päästä Helsinkiin konservatorion opettajaksi.
Ensimmäisen maailmansodan takia Funtek joutui poistumaan Suomesta, sillä Suomi kuului vielä Venäjän keisarikuntaan, joka oli sodassa Itävalta-Unkarin vastapuolella. Sodan jälkeen Funtek palasi Suomeen ja nousi Helsingin kaupunginorkesterin johtoon ja jatkoi edelleen opettajantöitä. Vuonna 1925 Funtek pääsi myös Suomalaisen oopperan 1. kapellimestariksi.
Opettajana Funtek tunnetaan etenkin kapellimestarien kouluttajana. Hänen opetuksessaan nousi useita suomalaisia kapellimestareita, kuten Aarre Hemming, Paavo Berglund, Jorma Panula ja Onni Kelo. Viihdemuusikkona tunnettu Pauli Granfelt oli 1930-luvun lopulla Funtekin viulistioppilaana.
Leo Funtek oli musiikkiarvostelijana muun muassa Nya Pressen -lehdessä. Hän teki arvostettuja sovituksia kuuluisien säveltäjien teoksista, esimerkiksi Modest Musorgskin sarjasta Näyttelykuvia. Lisäksi hän laati tutkielman itävaltalaisesta säveltäjästä Anton Brucknerista ja teki kapellimestarina Brucknerin sävellyksiä tunnetuiksi Suomessa. Hän esiintyi myös kamarimuusikkona (viulu ja piano) sekä useiden laulajien säestäjänä.
Leo Funtekin puoliso vuodesta 1928 oli laulaja (sopraano) Ingeborg Liljeblad-Funtek.
Helsingin pörssi

Helsingin pörssi eli Nasdaq Helsinki on suomalaisten arvopapereiden markkinapaikka, jossa arvopaperivälittäjät käyvät kauppaa muun muassa osakkeilla, optioilla, warranteilla ja joukkovelkakirjalainoilla. Helsingin pörssi on perustettu vuonna 1912, ja se kuuluu nykyään ruotsalaiseen OMX-konserniin. OMX siirtyi yhdysvaltalaisen Nasdaqin omistukseen vuonna 2007 tehdyllä kaupalla ja muodosti vuonna 2008 NASDAQ OMX Groupin. Sen edeltäjä, Helsingin Pörssiyhdistys, perustettiin vuonna 1862.
Fabianinkadulla sijaitsevan, vuonna 1912 valmistuneen vanhan pörssitalon on suunnitellut arkkitehti Lars Sonck. Pörssikauppa muuttui 1990-luvulla sähköiseksi, minkä jälkeen meklarit jättivät talon. Talossa ovat silti edelleen NASDAQ Helsingin toimistotilat. Lisäksi rakennuksessa toimii myös ravintola ja perinteikäs Pörssiklubi.
Listatut osakkeet on jaettu 2. lokakuuta 2006 lähtien kolmeen ryhmään markkina-arvon mukaan: suuret (Large Cap), keskisuuret (Mid Cap) ja pienet yhtiöt (Small Cap). Samalla muodostettiin yhteinen Pohjoismainen lista, jossa ovat samoin ryhmiteltynä myös ruotsalaiset ja tanskalaiset yhtiöt samalla listalla. 
Pörssin yleistä kehitystä kuvaavissa OMXH-, OMXH CAP- ja OMX Helsinki 25 -indekseissä otetaan huomioon kaikkien kauppojen yhteenlaskettu kurssikehitys. Cap-indeksissä yksittäisen osakkeen korkein mahdollinen painoarvo on 10 prosenttia, ja OMX Helsinki 25 -indeksissä huomioidaan ainoastaan 25 vaihdetuinta yhtiötä.
Nasdaq Helsinki on lisäksi ylläpitänyt 4. huhtikuuta 2011 alkaen First North Finland -markkinapaikkaa kasvuyhtiöitä varten.
Helsingin pörssissä tehdyillä kaupoilla on verovapaus varainsiirtoverosta, joka pitää suorittaa pörssin ulkopuolella tehdyistä kaupoista.
Huhtikuussa 2006 pörssi ilmoitti luopuvansa pörssieristä, ja 25. syyskuuta 2006 lähtien kauppaa on käyty yksittäisillä osakkeilla.
Osakkeilla käydään jatkuvaa kauppaa noin kello 10:stä kello 18.20:een. Jatkuvaa kaupankäyntiä edeltää avaushuutokauppa, ja sen jälkeen on päätöshuutokauppa, jonka päättyessä kello 18.30 määräytyy osakkeen päivän päätöskurssi. Sopimuskauppojen raportointi on mahdollista kello 19.00 asti.
Hääppöset

Lastenorkesteri Hääppöset on tammikuussa 2007 perustettu uutta lapsille tehtyä ohjelmistoa esittävä yhtye. Sen jäsenet ovat lastenkulttuurin, teatterin ja musiikin ammattilaisia.
Hääppösten ensimmäinen albumi Valokuvauspäivä julkaistiin 26. marraskuuta 2008. Albumin julkaisi 100% Record Company. Nykyiset kappaleet ovat Kalle Ryökkään ja Johanna Vikstenin säveltämiä ja sanoittamia. Yhtye käyttää esiintyessään kokemuksiaan improvisaatioteatterista lapsiyleisön mukaan tempaamiseksi: joka esityksessä on 1–2 yleisön ehdotusten pohjalta improvisoitua kappaletta.
Hääppöset julkaisi Espoon Sellosalissa taltioidun Lavalla-live-dvd:n vuonna 2011. 
Hääppösten uusin albumi Luontokappaleita julkaistiin 27.11.2015. Se sisältää 17 kappaletta. Vieraana levyllä ovat mm. Pelle Miljoona sekä Maltti ja Valtti. 
Yhtye esiintyy päiväkodeissa, kouluissa, kulttuurikeskuksissa ja festivaaleilla sekä järjestää lapsille työpajoja musiikin teosta. Ryhmä myös kouluttaa Metropolia-ammattikorkeakoulun opiskelijoita improvisaatiossa. Hääppöset ovat esiintyneet myös Yle TV2 -kanavan Pikku Kakkonen -lastenohjelmassa.
Tukholman kaupunginteatteri

Tukholman kaupunginteatteri (ruots. Stockholms stadsteater) on Tukholman kaupungin ylläpitämä laitosteatteri, joka on yleisömääriltään Ruotsin suurin. Teatteri perustettiin vuonna 1956, mutta ensimmäinen näytäntökausi toteutui vasta syksyllä 1960. Aluksi teatteri sijaitsi väliaikaisissa tiloissa Folkets hus -rakennuksessa kaupungin pohjoisella rautatientorilla (Norra Bantorget). Väliaikaistilat olivat kuitenkin lopulta käytössä melkein 30 vuoden ajan, kunnes vuonna 1990 teatteri sai uudet näyttämötilat Sergelin torin varrelta. Teatterin päänäyttämöt sijaitsevat siten nykyisin aivan Tukholman keskustassa, tunnetussa Kulturhuset-kulttuuritalossa.
Vuonna 2005 Tukholman kaupunginteatterin yleisömäärä oli yhteensä noin 450 000. Tukholman toiseksi suurin teatteri, Kuninkaallinen draamateatteri, jää yleisömäärissä selvästi jälkeen vuotuisilla alle 300 000:n kävijämäärillään. Kaupunginteatteri tuottaa vuosittain 30–40 näyttämöteosta, joita esitetään yhdeksällä eri näyttämöllä. Teatterin henkilökuntaan kuuluu monia suosittuja ruotsalaisnäyttelijöitä. Kaupunginteatterin palveluksessa on yhteensä noin 100 näyttelijää ja taiteellista henkilökuntaa yhteensä noin 140 henkeä.
Kaupunginteatterin johtaja on Maria Sid.
Friedrich Gottlieb Klopstock

Friedrich Gottlieb Klopstock (2. heinäkuuta 1724 Quedlinburg – 14. maaliskuuta 1803 Hampuri) oli saksalainen runoilija. Hänen oodinsa ja muinaisaiheiset näytelmänsä toimivat esikuvina saksalaiselle ja pohjoismaiselle kirjallisuudelle. Klopstockin pääteos oli mahtipontinen heksametrieepos Messias (1748–1773).