google/wiki40b huggingface dataset:
Kaarlo Sarkko

Kaarlo Sarkko (29. tammikuuta 1938 Helsinki – 28. heinäkuuta 1983 Helsinki) oli oikeustieteilijä, joka toimi valtakunnansovittelijana 1973–1975, Helsingin yliopiston työoikeuden professorina 1975–1983 ja työtuomioistuimen presidenttinä 1983. Sarkko oli puolueeton realisti, joka saavutti sekä työnantajien että työntekijöiden luottamuksen. Hänestä työskentely työmarkkinajärjestöjen kanssa oli tervetullutta vaihtelua yliopiston teoreettiseen ilmapiiriin. Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 45-vuotiaana.

Koulutus ja ura

Sarkko kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1956 ja suoritti Helsingin yliopistossa lainopin kandidaatin tutkinnon 1959. Hän suuntautui alusta alkaen tutkijan uralle opiskellen 1961–1962 Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa New Yorkissa, jossa hän suoritti Master of Comparative Law -tutkinnon. Vuosina 1962–1963 Sarkko toimi Halikon tuomiokunnan notaarina ja 1963 Suomen Selluloosayhdistyksen palveluksessa. Turun yliopiston valtiosääntöoikeuden ja kansainvälisen oikeuden assistenttina hän oli 1963. Lakitieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1963 ja sai samana vuonna varatuomarin arvon. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli 1969 Helsingin yliopistossa aiheenaan työrauhavelvollisuus.
Kaarlo Sarkko aloitti työuransa Helsingin yliopistossa vertailevan oikeustieteen laitoksen amanuenssina 1963–1964, jatkoi maa- ja vesioikeuden sekä työoikeuden tilapäisenä assistenttina 1964–1965 ja assistenttina 1965–1970. Käytännön kokemusta työoikeudesta hän sai jo väitöskirjavaiheessa toimiessaan työsopimuslakikomitean sihteerinä 1967–1969. Yliopistoura jatkui työoikeuden dosenttina 1969–1970, siviilioikeuden virkaatekevänä apulaisprofessorina 1969–1970, työoikeuden virkaatekevänä apulaisprofessorina 1970 ja apulaisprofessorina 1971–1975. Työoikeuden viransijaisena professorina Sarkko oli 1971–1973 ja työoikeuden henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1975–1983.
Yliopistouransa ohella Sarkko oli työtuomioistuimen sihteerinä, varajäsenenä ja jäsenenä 1969–1982 sekä korkeimman oikeuden ylimääräisenä oikeusneuvoksena 1979. Työriitojen piirisovittelijana hän toimi 1972–1973 ja valtakunnansovittelijana 1973–1975. Virkaehtokomitean puheenjohtajana hän toimi 1973–1975, työneuvoston puheenjohtajana 1978–1982, sekä työsuhdeturvakomitean jäsenenä ja puheenjohtajana 1978–1981. Lisäksi Sarkko toimi monen toimikunnan ja lautakunnan jäsenenä ja puheenjohtajana.
Kosmologia uskonnoissa

Kosmologia tarkoittaa uskontojen yhteydessä erilaisia uskonnollisia ja mytologisia oppeja kaikkeuden alkuperästä. Ne ovat usein niin kutsuttujen luomiskertomuksien muodossa.
TB-veljeskunta

TB-veljeskunta (ruots. TB-Orden) on pohjoismainen kunnallisvirkamiesten yhteisö, joka perustettiin vuonna 1928. Se toimii myös Suomessa, jossa sen jäsenlooseihin kuuluu vuonna 1950 perustettu Helsingin TB – Helsingfors TB.
Nimellä Tjänstemannabröderna Göteborgissa vuonna 1928 perustettu TB syntyi miespuolisten kunnallisvirkailijoiden järjestöksi. Vuonna 1931 se järjestäytyi veljeskunnan muotoon ja vuonna 1948 se laajeni muihin Pohjoismaihin. Suomeen perustettiin Helsingin TB vuonna 1950.
Vuonna 1993 veljeskunnan jäsenpohjaa laajennettiin koskemaan kaikkia miespuolisia viranhaltijoita, joilla on paikallishallintoon liittyviä työtehtäviä. Samalla nimestä Tjänstemannabröderna luovuttiin ja viralliseksi nimeksi tuli TB-Ordens Nordiska Storloge. Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa siitä käytetään lyhennettä TB, Tanskassa ja Islannissa TBO.
Vuonna 2007 järjestöön alettiin hyväksyä jäseniksi myös naisia.
TB:n paikallisloosit valitsevat edustajansa kerran vuodessa kokoontuvaan suurloosivaltuustoon, joka on TB-veljeskunnan korkein päättävä elin. Toimeenpaneva elin on nimeltään suurloosikollegio; sen muodostavat seitsemän valtuutettujen nimittämää veljeskuntaneuvosta.
Keskusjärjestö, suurloosi, toimii Göteborgissa. Se julkaisee TB-Tidender-jäsenlehteä, joka on ilmestynyt 2–4 kertaa vuosittain vuodesta 1948 lähtien . Toinen TB:n julkaisu on jäsenmatrikkeli. Joka kolmas vuosi pidetään kaikille veljille avoimet suurherrapäivät, joiden tarkoituksena on tarjota eri pohjoismaiden kunnallisvirkamiehille mahdollisuus solmia suhteita keskenään ja tutustua isäntämaahaan. Ensimmäiset suurherrapäivät Helsingissä järjestettiin vuonna 1968.
Paikalliset loosit pitävät loosikapitteliksi kutsutut kokouksensa kerran kuukaudessa lukuun ottamatta kesäkuukausia. Kokouksissa kuullaan ajankohtaisia esitelmiä, joita seuraa keskustelu. Loosin vihkimisen vuosipäivää (herrainpäivä) vietetään juhlallisimmin.
Torsten ja Wanja Söderbergin palkinto

Torsten ja Wanja Söderbergin palkinto on merkittävä pohjoismainen muotoilun ja taidekäsityön palkinto.
Palkinto perustettiin jotta ”Röhsska museet voisi vuosittain jakaa palkinnon taidekäsityön ja taideteollisuuden edistämiseksi uutta luovasta ja merkittävästä teosta taideteollisuudessa ja muotoilussa”. Palkintosumma on miljoona Ruotsin kruunua.
Palkinnon taustalla ovat Ragnar Söderbergin säätiö ja Torsten Söderbergin säätiö. Söderbergin veljeksillä oli muun muassa perheyritys Söderberg & Haak AB ja 1930-luvulla he perustivat nykyisen Ratos AB:n. Palkinto perustettiin 1992, ja se on jaettu vuosittain vuodesta 1994 Röhsska museetissa Göteborgissa muotoilijalle tai taidekäsityöläiselle, joka toimii Pohjoismaissa. Palkintosumman lisäksi palkittu voi asettaa töitään näytteille erityisnäyttelyyn Röhsska museetiin palkinnonjaon yhteydessä.
Gustav Fechner

Gustav Theodor Fechner (19. huhtikuuta 1801 Groß Särchen, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 18. marraskuuta 1887 Leipzig, Saksin kuningaskunta) oli saksalainen luonnontutkija, filosofi ja psykologi. Fechner tunnetaan kokeellisen psykologian alkuvaiheissa kehitetyn psykofysiikan uranuurtajana. Filosofina hänet tunnetaan erityisesti panpsyykkisen maailmankuvan kehittäjänä. Fechner toi ensimmäisenä kvantitatiivisiä tutkimusmenetelmiä psykologian alueelle.
Fechner syntyi pappisperheeseen. Hän opiskeli aluksi Soraussa (nykyisen Puolan alueella). Vuonna 1817 hän opiskeli lääketiedettä Dresdenissä ja vuodesta 1818 lähtien Leipzigin yliopistossa. Hän vietti loppuelämänsä Leipzigissä, jossa hänestä tuli fysiikan professori vuonna 1834. Fechner sai hermoromahduksen 1839 kaksisuuntaisen mielialahäiriön seurauksena. Hän kärsi myös syömishäiriöstä ja väliaikaisesta sokeudesta. Hän sai pitää professorin tittelinsä ja sai eläkettä yliopistolta, mutta menetti oppituolinsa jonkin ajan kuluessa Wilhelm Weberille. Toivuttuaan 1846 hän jatkoi luennointia eri aiheista, kuten mielen ja ruumiin suhteesta vuoteen 1875 asti.
Pizarro (1895)

Palvelus

Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodassa alus oli Karibialla Nuevitasissa päällikkönään luutnantti Leal. Elokuussa Yhdysvaltojen vallattua Nuevitasin alus tuhottiin.
Leppävirran Kiekko -75

Historia

Leppävirran Kiekko -75 perustettiin 3. lokakuuta 1975, ja seuran ensimmäinen sarjaottelu pelattiin 13. joulukuuta samana vuonna. 
Kaudella 2006–2007 miesten edustusjoukkue pelasi Suomi-sarjan karsintasarjassa, muttei noussut Suomi-sarjaan. Kaudella 2007–2008 joukkue pelasi taas karsintasarjassa, ja kauden päätteeksi se nousi ensimmäistä kertaa Suomi-sarjaan. Seura otti vastaan sarjapaikan.
GNU

GNU on Unixin kaltainen vapaa käyttöjärjestelmä, jonka kehitystyön käynnisti Richard Stallman tammikuussa 1984. Nimitys on rekursiivinen akronyymi, joka tulee sanoista ”GNU’s Not Unix” ('GNU ei ole Unix'). GNU:ta kehittävää GNU-projektia hallinnoi Free Software Foundation.
Projektissa koottiin olemassa olevia vapaita ohjelmistoja, esimerkiksi BSD-projektin ohjelmia, ikkunointiympäristö X ja ladontajärjestelmä TeX, sekä ryhdyttiin tekemään niitä, mitä ei vielä ollut – keskeisimpinä C-kääntäjää ja ydintä.
Koska GNU oli suunniteltu yhteensopivaksi Unixien kanssa, yksittäisiä GNU-ohjelmia saatettiin käyttää ennen käyttöjärjestelmän valmistumista. GNU-ohjelmista tulikin suosittuja Unix-piireissä ja niiden jakelusta tuli projektin merkittävä tulonlähde.
Itse asiassa GNU-projektin kehitystyökalut edistävät ohjelmien siirrettävyyttä (engl. porting), niin että monet GNU-ohjelmat ovat käytettävissä hyvin monella alustalla, esimerkiksi myös Windowsissa.
Projektin tarpeisiin luodut lisenssit kuten GNU General Public License (GPL), GNU Lesser General Public License (LGPL) ja GNU Free Documentation License (GFDL) ovat sittemmin levinneet myös muuhun käyttöön.

Hurd ja Linux

GNU-järjestelmän ytimen, Hurdin, kehitys osoittautui oletettua vaikeammaksi. Kun Linus Torvalds julkaisi 1992 GPL-lisenssillä Linux-ytimen, joka oli yhdistettävissä GNU-projektin kokoamiin ohjelmiin, Linuxista tuli vapaiden käyttöjärjestelmien keulakuva. Linuxin myötä unelma täysin vapaasta käyttöjärjestelmästä on toteutunut, vapaat ohjelmistot ovat saaneet paljon julkisuutta ja vapaiden ohjelmien tarjonta on lisääntynyt huimasti.
Toisaalta Torvaldsin pragmaattinen suhtautuminen vapauteen (vrt. avoin lähdekoodi) harmittaa vapautta korostavaa Stallmania ja FSF:ää. Tästä seurasi riita Linux-jakeluiden nimistä: Linux vai GNU/Linux. Vapautta korostava Debian käyttää jälkimmäistä. Kuitenkin vain harva Linux-jakelu on GNU projektin suosittelema. Esimerkiksi Debianissa GNU-projekti näkee ongelmana, että sen palvelimilla on ei-vapaita ohjelmavarastoja, jotka eivät virallisesti sisälly itse Debianiin, mutta joista käyttäjät pääsevät helposti tietoiseksi.

Luotettavuus

Avoimen lähdekoodin ohjelmat voivat olla suljettuja luotettavampia, koska jokainen käyttäjä voi tarkistaa lähdekoodin ja parantaa sitä, tarvittaessa ulkopuolisia asiantuntijoita käyttäen. Tämä etu edellyttää, että tarpeeksi merkittävä käyttäjäjoukko käyttää mahdollisuutta hyväkseen, ja että ohjelmiston kehittämisestä vastaavat eivät sorru sisällyttämään liikaa huonosti tarkastettua koodia.
Vertailuja käytännön luotettavuudesta, turvallisuudesta ja suorituskyvystä avointen ja suljetun lähdekoodin ohjelmistojen ja vapaiden ja suljettujen käyttöjärjestelmien välillä on tehty useita, mutta vertailu on vaikeaa.
Sebastián Coates

Ura

Coatesin ura alkoi uruguaylaisessa Nacionalissa. Hän nousi edustusjoukkueeseen 2009, minkä jälkeen hän voitti seurassa muun muassa kaksi mestaruutta ja hänet valittiin Uruguayn pääsarjan parhaaksi pelaajaksi. Elokuussa 2011 Coates siirtyi englantilaiseen Liverpooliin noin 7 miljoonan punnan siirtosummalla.
Loukkaannuttuaan maajoukkuepelissä Coates lainattiin kasvattajaseuraansa Nacionaliin vuoden 2014 tammikuussa. Kauden 2014-2015 hän oli lainassa Sunderlandissa. Heinäkuussa 2015 Coates siirtyi virallisesti Sunderlandin riveihin nelivuotisella sopimuksella. Siirtosummaa ei julkistettu.
31. tammikuuta 2016 Coates siirtyi lainalle Portugalin liigan Sportingiin kaudeksi 2016–2017. 2. helmikuuta 2017 Coates siirtyi pysyvällä siirrolla Sportingin riveihin. Sopimus ulottuu 30. kesäkuuta 2022 saakka. 
Uruguayn maajoukkueessa Coates pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2011. Hän oli mukana 2011 Copa Américan voittaneessa joukkueessa ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi nuoreksi pelaajaksi. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi Englanti-ottelussa kaksi minuuttia. Coates on pelannut maajoukkueessa 16 maaottelua.
Pohjois-Karjalan opisto

Pohjois-Karjalan opisto oli kansanopisto Pyhäselän Niittylahdessa, Joensuussa. Opisto on perustettu 1895 ja siellä järjestettiin ammatillista sekä vapaan sivistystyön kansanopistokoulutusta. 1.1.2018 Pohjois-Karjalan opisto toimii nimellä Riveria, joka on Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymän oppilaitos.
Opisto on perustettu vuonna 1895 Kontiolahteen, ja sen ensimmäisenä johtajana toimi Johan Herman Hakulinen vuoteen 1928. Hän tunsi pohjoismaisen Grundtvig-kansanopistoaatteen. Vuonna 1899 opisto siirtyi Niittylahteen, jossa uusi rakennus valmistui kolmen vuoden kuluttua. Opetus käsitti muun muassa Kalevalaa ja kunnallistietoa, mutta myös käden taitoja kuten ruoanlaittoa. Toinen pitkäaikainen johtaja – vuoteen 1970 – oli Olli Tuominen, jonka aikana opisto muuttui kansankorkeakouluksi. Sota-aikana opisto toimi Joensuun Niinivaaralla, kun Niittylahden rakennukset olivat sotasairaalakäytössä. Vuodesta 1991 opisto on ollut osa maakunnallista koulutuskuntayhtymää.
Pohjan pojat (kolhoosi)

Pohjan pojat oli Pohjolan punaisen sissipataljoonan miesten vuonna 1922 Vienan Karjalaan perustama kolhoosi. Pataljoonan palattua Läskikapinana tunnetulta retkeltä osa siihen liittyneistä miehistä perusti Karjalan työkansan kommuuniin kuuluneen kolhoosin. Se kuitenkin hajosi pian. Syynä oli viranomaisten vastustus kansallismielisenä pidettyä toimintaa kohtaan.
Tremplin au Claret

Historia

Olympialaisissa mäen K-piste oli 70 metrissä, myöhemmin mäkeä remontoitiin ja K-piste siirrettiin 90 metriin ja HS-piste asetettiin 92 metriin. Lisäksi vuonna 1966 rakennettiin muovitettu K40 mäki, myöhemmin mäkeä remontoitiin ja K-piste siirrettiin 56 metriin ja HS-piste asetettiin 60 metriin.
Talviolympialaisissa 1968 normaalimäen kilpailun voitti Jiří Raška.
Vihertanssija

Taksonomia

Aikaisemmin vihertanssijan katsottiin kuuluvan Chloropipo-sukuun, jolloin sen validi tieteellinen nimi oli Chloropipo holochlora. Sittemmin se on siirretty yhdessä kolmen muun lajin kanssa kuuluvaksi vihertanssijoiden sukuun (Xenopipo). Viimeisimmässä luokassa vihertanssija kuuluu omaan sukuunsa Cryptopipo. Vihertanssijalla on neljä alalajia, joista C. h. litae -alalajin katsotaan joskus olevan oma lajinsa Xenopipo litae.

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan vihertanssija on noin 12 cm. Selästään vihertanssija on väritykseltään vaalean oliivinvihreä. Kurkku ja rinta ovat harmahtavat ja vatsa on väritykseltään vaalean keltainen. Jalat ovat linnulla harmaat ja pyrstö on pitkähkö. Koiras- ja naarasvihertanssijat eivät eroa toisistaan ulkonäöltään. Vihertanssijan voi sekoittaa monien muiden tanssijalajien naaraisiin, jotka ovat myös väriltään oliivinvihreitä. Siniselkätanssijanaaras (Chiroxiphia pareola) ja boliviantanssija (Chiroxiphia boliviana) eroavat vihertanssijasta jalkojensa värin perusteella. Sapajoa (Sapayoa aenigma) on vihertanssijaa kookkaampi ja nokka on suurikokoisempi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Vihertanssijaa tavataan Panaman itäosista ja Etelä-Amerikassa Andeilla Kolumbiasta, Ecuadorista sekä Perusta. Lintua tavataan alankomaiden ja vuorten alarinteiden kosteista metsistä ja harvemmin metsien reunamailta. Laji elää erityisesti aluskasvillisuuden joukossa. Vihertanssijan elinympäristöt sijaitsevat yleensä 500–1 300 metrin korkeudella merenpinnasta.

Elintavat

Vihertanssijan elintavat ovat huonosti tunnettuja. Laji liikkuu pääasiassa yksin, mutta saattaa liittyä myös sekaparviksi ja toisinaan sitä nähdään hedelmäpuissa. Lajia on tavattu pesivänä maaliskuussa ja toukokuussa.
Vähä Rautjalka

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Konniveden lähi-alueeseen (14.131) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 94,7 metriä mpy.
Uri Avnery

Uri Avnery, alkup. nimi Helmut Ostermann (23. lokakuuta 1923 Beckum, Westfalen, Saksa – 20. elokuuta 2018 Tel Aviv, Israel), oli israelilainen toimittaja, vasemmiston rauhanliikkeen aktivisti ja knessetin jäsen, joka oli alun perin revisionistisen sionistisen liikkeen jäsen.

Ura

Avneryn perhe muutti Palestiinaan vuonna 1933. Nuorena hän oli puolisotilaallisen järjestön Irgunin jäsen. Vuoden 1948 itsenäisyyssodassa hän palveli Israelin puolustusvoimissa. Myöhemmin hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan nimeltä In the Fields of Philistia (hepreaksi: בשדות פלשת‎, Bi-Sdot Pleshet).
1950- ja 1960-luvuilla hän oli viikkolehti Haolam Hazehin päätoimittaja ja kustantaja. Lehti oli tunnettu vallanpitäjiä kritisoivista ja sensaationhakuisista artikkeleistaan. Se näytti toimivan, sillä lehti oli vuosien ajan Israelin johtava vaihtoehtomedian julkaisu.
Avnery oli knessetin jäsen vuosina 1965–1973 ja jälleen vuosina 1979–1981. Hän tuli tunnetuksi tavatessaan Jasser Arafatin heinäkuussa 1982 Beirutin taistelun aikaan. Hän väitti olevansa ensimmäinen israelilainen, joka on tavannut PLO:n johtajan kasvotusten.
Avnery alkoi myöhemmin vasemmistoaktivistiksi ja perusti vuonna 1993 Gush Shalomin (hepreaksi: גוש שלום‎, Rauhanliike). Hän oli ateisti ja vastusti jyrkästi vanhoillisten vaikutusta uskonnollisessa ja poliittisessa elämässä.
Avnery kirjoitti muun muassa seuraaville uutis- ja mielipidesivustoille: CounterPunch, Information Clearing House ja LewRockwell.com. Hänen kirjoituksiaan on käännettynä myös Suomen aseistakieltäytyjien liiton sivuilla.

Dokumentti

Vuonna 2002 ohjaaja Yair Lev teki Avneryn elämästä dokumenttielokuvan Uri Avnery: Warrior for Peace.
Z9 Wolfgang Zenker

Valmistus

Alus tilattiin 4. elokuuta 1934 Germaniawerftiltä Kielistä telakkanumerolla 535. Sen köli laskettiin 22. maaliskuuta 1935 ja alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1936. Alus valmistui 2. heinäkuuta 1938. Alus nimettiin vallankumouksellisten taistelulaiva SMS Königin kannella 5. marraskuuta 1918 ampuman luutnantin Wolfgang Zenkerin mukaan.

Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa 13. huhtikuuta 1940.
Elias Siippainen

Elias Siippainen (22. tammikuuta 1888 Kuopio – 13. huhtikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen liikemies, näytelmäkirjailija ja suomentaja. 
Siippaisen vanhemmat olivat maalarimestari Otto Siippainen ja Stiina Loviisa Gerdt. Hän oli naimisissa vuodesta 1919 Siiri Julia Alangon kanssa. Siippainen kävi 1901–1906 Kuopion lyseota.
Faryd Mondragón

Seurajoukkueura

Mondragón aloitti uransa 1990-luvun alussa Deportivo Calissa ja edusti sittemmin useita seuroja Kolumbiassa, Paraguayssa ja Argentiinassa. Pisimpään, vuodet 1995–1998 ja 1999–2000, hän edusti argentiinalaista Independienteä.
Euroopassa Mondragón pelasi ensimmäistä kertaa keväällä 1999 lainalla espanjalaisen Real Zaragozan riveissä. Kauden 2000–2001 hän pelasi ranskalaisessa Metzissä. Joukkue ei yltänyt mainetekoihin, mutta France Football -lehti palkitsi Mondragónin kauden parhaana maalivahtina.
Metzistä Mondragón siirtyi turkkilaiseen Galatasarayhin, jota hän edusti vuoteen 2007 asti. Hän saavutti istanbulilaisseurassa Turkin superliigan mestaruuden vuosina 2002 ja 2006 sekä Turkin cupin voiton vuonna 2005. Kansallisten kilpailuiden ohella hän pelasi seurassa ollessaan myös 41 ottelua Mestarien liigassa ja UEFA-cupissa.
Kaudeksi 2007–2008 Mondragón siirtyi saksalaiseen Kölniin ja oli merkittävässä roolissa, kun seura saavutti kauden päätteeksi nousun pääsarjatasolle Bundesliigaan. Hän toimi ykkösmaalivahtina myös tulevana kahtena kautena, mutta menetti asemansa lokakuussa 2010 riitauduttuaan valmentaja Zvonimir Soldon kanssa maajoukkuetehtäviensä vuoksi. Joulukuussa 2010 Köln tiedotti, että Mondragón jättää seuran liigan talvitauon aikana. Kauden 2010–2011 alkaessa hän oli Bundesliigan vanhin pelaaja.
Tammikuussa 2011 Mondragón siirtyi Pohjois-Amerikan Major League Soccerin Philadelphia Unioniin samaan aikaan maanmiehensä Carlos Valdésin kanssa. Mondragónista tuli koko maalivahtiosastonsa uudistaneen Unionin ykkösmaalivahti, ja hänet nimettiin myös joukkueen kapteeniksi. Kokenut maalivahti johti Philadelphian MLS:n itäisen konferenssin kärkisijoille kaudella 2011, ja heinäkuussa 2011 hänet valittiin joukkueensa ainoana pelaajana liigan tähdistöotteluun. Tammikuussa 2012 Mondragón palasi Deportivo Caliin.

Maajoukkueura

Mondragón debytoi Kolumbian A-maajoukkueessa vuonna 1993, mitä ennen hän oli osallistunut olympiajoukkueen mukana vuoden 1992 kesäolympialaisiin. Hän kuului Kolumbian joukkueeseen vuosien 1993 ja 1997 Copa Américassa, vuosien 1994, 1998 ja 2014 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2003 ja 2005 Gold Cupissa. Vuoden 1998 MM-kilpailuissa hän oli maalilla kaikissa Kolumbian kolmessa ottelussa. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa hänestä tuli 43-vuotiaana siihen mennessä vanhin koskaan kisoissa pelannut, kun hänet otettiin vaihdosta kentälle alkulohkon viimeisen kierroksen ottelun loppuminuuteilla. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa Egyptin Essam El-Hadary rikkoi hänen ennätyksensä pelattuaan ottelun 45-vuotiaana.
Morhad Amdouni

Urheilu-ura

Amdouni debytoi arvokisoissa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 Pekingissä, mutta ei päässyt finaaleihin. Vuoden 2006 maastojuoksun EM-kilpailuissa Amdouni oli juniorisarjassa henkilökohtaisessa kilpailussa 12:s ja voitti joukkuekilpailussa pronssia. 
Vuoden 2007 maastojuoksun MM-kilpailuissa hän oli alle 20-vuotiaissa 38:s. Samana vuonna hän voitti kultaa 5 000 metrillä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Amdouni voitti myös juniorisarjassa sekä henkilökohtaisen että joukkuekilpailun maastojuoksun EM-kilpailuissa 2007.
Maastojuoksun EM-kilpailuissa 2008 hän oli alle 23-vuotiaiden sarjassa henkilökohtaisessa kilpailussa 8:s ja voitti joukkuekilpailussa pronssia.
Hänet valittiin vuoden 2009 Yleisurheilun MM-kilpailuihin Berliiniin, mutta ei päässyt finaaliin 5 000 metrillä. Samana vuonna hän juoksi alle 23-vuotiaiden 3 000 metrin Euroopan ennätyksen 7.37,50.
Vuonna 2010 Amdouni saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitslinsa kun Ranskan joukkue voitti kultaa Maastojuoksun EM-kilpailuissa Albufeirassa Portugalissa. Samoissa kisoissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 5:s.
Vuonna 2011 hän voitti toistamiseen Ranskan joukkueessa kultaa maastojuoksun EM-kilpailuissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli 7:s.
Vuonna 2015 hän pääsi Pekingin MM-kilpailuissa 1 500 metrillä välieriin. Hän voitti myös hopeaa joukkuekilpailussa maastojuoksun EM-kilpailuissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli 9:s.
Vuonna 2016 hän pääsi finaaliin yleisurheilun EM-kilpailuissa sekä 1 500 metrillä että 5 000 metrillä. Finaaleissa hän oli 1 500 meteillä 13:s ja 5 000 metrillä 5:s. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän oli joukkuekilpailussa 4:s ja henkilökohtaisessa kilpailussa 17:s.
Vuonna 2018 hän voitti kultaa Berliinin EM-kilpailuissa 10 000 metrillä ajalla 28.11,22. 5 000 metrillä hän sai pronssia ajalla 13.19,14.
AVUS

Historia

Radan rakensi AvD-autojärjestö (Automobilclub von Deutschland) kilpa-autoilun ja moottoriteollisuuden käyttöön. Alun perin se oli tarkoitus rakentaa jo vuonna 1907, mutta rahoitusongelmien vuoksi rakentaminen viivästyi. Ensimmäisen maailmansodan aikaan radan rakennustöissä käytettiin venäläisiä sotavankeja, mutta sitä ei saatu valmiiksi sodan loppuun mennessä. Lopulta liikemies Hugo Stinnes rahoitti loput rakennustyöt, ja rata avattiin syyskuussa 1921.
Valmistuessaan rata oli 19,5 kilometrin mittainen. Vuonna 1926 radalla ajettiin ensimmäinen urheiluautojen Saksan Grand Prix, jonka voitti Rudolf Caracciola Mercedes-Benzillä. Noihin aikoihin AVUS kamppaili tiukasti Nürburgringin kanssa. Siitä haluttiin tehdä maailman nopein moottorirata ja pohjoismutkaan tehtiin 43 % kallistus tiilistä. Hermann Lang ajoi kilpailun keskinopeudella 260 kilometriä tunnissa, mihin pystyttiin seuraavan kerran vasta kolme vuosikymmentä myöhemmin Indianapolisin 500 mailin kisassa.
Vuonna 1938 saksalainen Bernd Rosemeyer kuoli autojen nopeusennätysyrityksellä Frankfurt–Darmstadt-moottoritiellä ja AVUSin huippunopeudet todettiin liian vaarallisiksi Grand Prix -autoille. Nikolasseen etelämutkaa hidastettiin. Toisen maailmansodan jälkeen Berliinin muurin tarkastuspiste Dreilinden/Drewitzissä tuli vain parin kilometrin päähän etelämutkasta. Tämän johdosta rataa lyhennettiin noin puolella, kun uusi etelämutka tehtiin suorien väliin suurin piirtein niiden keskikohtaan. Radan uudeksi pituudeksi tuli 8,3 kilometriä. Vuonna 1954 radalla järjestettiin MM-sarjan ulkopuolinen Formula 1 -kilpailu, ja MM-sarjan osakilpailu kaudella 1959. Kilpailuviikonlopun aikana Jean Behra sai surmansa kun hänen Porschensa lensi kallistetusta pohjoismutkasta ulos, koska minkäänlaista suoja-aitaa ei ollut. Aikaisemmin samassa kohdassa vastaavaan tilanteeseen oli joutunut Richard von Frankenberg, joka kuitenkin oli kävellyt paikalta pois vahingoittumattomana. Kilpailun voitti Tony Brooks.
Vuonna 1967 mutkan kallistuksesta luovuttiin, koska se katsottiin liian vaaralliseksi kansainvälisiin kilpailuihin. Sittemmin radalla käytiin kuitenkin vain kansallisia DTM- ja Formula 3 -luokkien kilpailuita. 1980- ja 1990-luvulla rataan tehtiin lukuisia muutoksia, muun muassa lisättiin hidastusmutka, jotta pohjoismutkaan ei tultaisi niin kovalla vauhdilla. Tästä huolimatta radalla nähtiin lukuisia vaarallisen näköisiä onnettomuuksia. Vuonna 1995 brittiläinen Kieth O’dor kuoli STW-luokan kilpailussa. Viimeiset autokilpailut radalla käytiin vuonna 1998.