Postipankkitoiminta

Postipankkitoiminta tai alkujaan postisäästöpankkitoiminta on useissa maissa postilaitoksen yhteydessä harjoitettua pankkitoimintaa. Ensimmäinen postisäästöpankki, Post Office Savings Bank, perustettiin Isoon-Britanniaan vuonna 1861, ja sen esikuvan mukaisesti vastaava pankki perustettiin myöhemmin moniin muihinkin maihin. Tällöin postitoimistot ja -konttorit toimivat samalla postisäästöpankin konttoreina, joissa otettiin vastaan talletuksia ja välitettiin maksuja. 
Toisin kuin paikalliset säästöpankit, postisäästöpankki toimi alusta lähtien koko valtakunnan alueella, joten varoja saattoi tallettaa tai nostaa tilillä millä paikkakunnalla tahansa. Tämän vuoksi postisäästöpankin asiakkuus soveltui erityisesti sellaisille henkilöille, jotka joutuivat toistuvasti siirtymään paikkakunnalta toiselle. Alun perin postisäästöpankin erityisenä tehtävänä oli myös edistää säästäväisyyttä vähävaraisten sekä nuorison keskuudessa, ja tämän vuoksi se otti vastaan aivan pieniäkin talletuksia. 
Postisäästöpankit toimivat valtion takuulla, minkä vuoksi niiden maksukykyisyyteen voitiin ehdottomasti luottaa. Toisaalta säästötileille maksetut korot olivat pienempiä kuin yksityisissä pankeissa.
Nykyisin useimpien maiden postisäästöpankit, mikäli ne ovat yhä olemassa, ovat pitkälti menettäneet erikoisluonteensa ja tulleet tavallisten pankkien kaltaisiksi, monet myös yksityistetty. Joissakin maissa postikonttorit hoitavat kuitenkin edelleen myös pankin konttorin tehtäviä.

Brittiläinen pankki

Ensimmäinen postisäästöpankki oli Isoon-Britanniaan vuonna 1861 perustettu Post Office Savings Bank. Aloitteen sen perustamisesta teki pankkiiri W. Sikes, ja yhtenä aiheena sen perustamiseen olivat yksityisissä säästöpankeissa ilmenneet epäkohdat ja kavallukset. Hankkeen toteuttivat Britannian postilaitoksen uudistaja Rowland Hill sekä silloinen valtio­varain­ministeri William Ewart Gladstone, joka piti sitä samalla edullisena keinona hankkia valtiolle lainoja. Siihen saakka pankkeja oli ollut lähinnä vain suurissa kaupungeissa, ja ne palvelivat lähinnä varakkaita asiakkaita. Maalaisilla ja vähävaraisilla ei ollut muuta mahdollisuutta kuin säilyttää mahdollisia säästöjään kotonaan.
Alun perin Post OFfice Savings Bank otti vuodessa vastaan samalta asiakkaalta säästöjä enintään 30 puntaa, ja tilin saldo sai olla enintään 150 puntaa. Korkoa maksettiin vuodessa kutakin täyttä puntaa kohti 2,5 prosenttia. Myöhemmin rajoituksia muutettiin niin, että vuodessa voitiin tallettaa 500 puntaa eikä talletusten kokonaismäärälle ollut rajoituksia. Ensimmäisten viiden vuoden aikana avattiin yli 600 000 säästötiliä, joille talletettiin noin 8,2 miljoonaa puntaa. Vuonna 1927 tilejä oli jo 12 miljoonaa noin joka neljännellä maan asukkaalla, ja talletuksia oli yhteensä noin 283 miljoonaa puntaa.
Aluksi Post Office Savings Bank ylläpiti vain säästötilejä. Vuonna 1880 se alkoi myös välittää valtion obligaatioita, ja vuonna 1916 se laski liikkeeseen sotaobligaatiot, joiden nimeksi sodan päätyttyä vuonna 1920 tuli National Savings Certificates ("Kansalliset säästötodistukset"). Vuonna 1956 laskettiin liikkeeseen Premium Bond, josta tuli pankin suosituin säästömuoto. 
Vuonna 1969 Post Office Savings Bankin nimi muutettiin National Savings Bankiksi ("Kansallinen säästöpankki") ja myöhemmin muotoon National Savings and Investments (NS&I). Se toimii Britannian valtionvarainministeriön alaisena virastona. Se ottaa edelleen vastaan talletuksia yleisöltä, mutta vuonna 1968 Britannian posti perusti erillisen National Giro -nimisen pankin, joka myöhemmin yksityistettynä sai nimen Girobank. Vuonna 1989 sen osti Alliance & Leicester. Nykyisin Britannian yhtiöitetty postilaitos, Post Office Ltd, ottaa omalla nimellään vastaan talletuksia säästötileille, joita ylläpitävät Bank of Ireland -niminen liikepanki sekä Family Investments -niminen yhdistys.
Post Office Ltd:n pankkipalvelut ovat pitkälsi samankaltaisia kuin eräät NS&I:n palvelutkin ja käsittävät talletustilejä, yksilöllisiä säästötilejä, määräaikaistilejä ja obligaatioita.