Donald Rumsfeld

Varhainen elämä

Donald Henry Rumsfeld syntyi 9. heinäkuuta 1932 Jeannette Kearsleyn (o.s. Husted) ja George Donald Rumsfeldin poikana. Hänen isänsä oli amerikansaksalaisesta suvusta, joka oli muuttanut Yhdysvaltoihin 1870-luvulla. Donald kasvoi Winnetkassa Illinoisissa.
Rumsfeld opiskeli Princetonin yliopistossa, jossa suoritti alemman tutkinnon 1954. Hän palveli Yhdysvaltain laivastossa 1954–1957 ilmailukouluttajana. Koulutuksensa jälkeen hän lensi Grumman F9F Pantheria. Rumsfeld oli aktiivisessa reservissä aina vuoteen 1975, jolloin hänestä tuli puolustusministeri.

Kongressi

Vuonna 1957 hän tuli Washingtoniin kongressimiehen apulaiseksi. Investointipankkiuran jälkeen hänet valittiin edustajainhuoneeseen Illinoisista vuonna 1962 ja uudelleen 1964, 1966 ja 1968.

Nixonin hallinto

Rumsfeld erosi kongressista vuonna 1969, jotta hän voisi työskennellä presidentti Richard Nixonin hallinnossa. Samana vuonna hän sai työkseen Office of Economic Opportunity -viraston uudistamisen ja uudelleenorganisoimisen.
Nixon nimitti Rumsfeldin neuvonantajakseen joulukuussa 1970. 
Helmikuussa 1973 hän muutti Brysseliin NATO-edustajaksi.

Fordin hallinto

Rumsfeld pyydettiin takaisin Washingtoniin Nixonin erottua elokuussa 1974. Uusi presidentti Gerald Ford nimitti hänet valkoisen talon kansliapääliköksi. Hän toimi virassa vuosina 1974-1975.
Hänet nimitettiin puolustusministeriksi 20. marraskuuta 1975. Hän toimi tehtävässä tammikuuhun 1977 asti. Samana vuonna hän sai Presidential Medal of Freedom -kunniamerkin.

Yksityinen sektori

Puolustusministeriuransa jälkeen Rumsfeld siirtyi vuosiksi 1977–1985 lääkeyhtiö G.D. Searle & Co.:han, jossa hän oli toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana. Hän oli myös 1990–1993 General Instrument Corporationin toimitusjohtaja ja puheenjohtaja. Ennen uutta ministerinasemaansa Rumsfeld oli lääketehdas Gilead Sciences, Inc.:hin johtokunnan puheenjohtaja. Ennen tätä hän johti ballististen ohjusten uhkaa ja avaruuspuolustusta käsitteleviä komissioita.

Bushin hallinto

George W. Bush nimitti Rumsfeldin puolustusministeriksi 20. tammikuuta 2001. Varapresidentiksi vallittu Dick Cheney oli aiemmin suositellut Rumsfeldia Bushille. 
Bushin kaudella Rumsfeld oli erittäin näkyvä henkilö koska hän johti Pentagonia, kun Yhdysvallat hyökkäsi Afganistaniin ja vuonna 2003 Irakiin. Erityisesti arvosteltiin hänen lausuntojaan Bagdadin pommituksen aikana. Retoriikassaan ennen Irakin sotaa Rumsfeld jakoi Euroopan maat sotaa vastustavaan "vanhaan Eurooppaan" ja Yhdysvalloille myötämieliseen itä-Eurooppaan, eli "uuteen Eurooppaan."
Kahdeksan Abu Ghraibin vankilassa kidutettua miestä on haastanut Rumsfeldin oikeuteen.
Rumsfeld koki Irakin sodan aloituksen ja kulun vuoksi voimakasta arvostelua. Rumsfeldin suhdetta Pentagonin kenraaleihin pidetään huonona ja hän sai eläkkeelle jääneiden kenraalien taholta vaatimuksia erota.
Demokraattien välivaalivoiton jälkeen 8. marraskuuta 2006 republikaanilähteet ilmoittivat Rumsfeldin eroavan. Yhdysvaltain senaatti valitsi joulukuussa Rumsfeldin seuraajaksi keskustiedustelupalvelu CIA:n johtajana vuosina 1991–1993 toimineen Robert Gatesin äänin 95–2. Gates vannoi virkavalan ja aloitti tehtävässä 18. joulukuuta.
Rumsfeld on vaikuttanut useissa konservatiivisissa ja uuskonservatiivissa ajatushautomoissa, kuten Center for Security Policy, Hoover Institution, Project for the New American Century, Freedom House, RAND Corporation ja Committee for the Free World.
Ronald Reaganin hallinnon aikaan Rumsfeld auttoi Saddam Husseinia saamaan kemiallisia aseita. Rumsfeld mahdollisti Husseinin ostaa yhdysvaltalaisilta yrityksiltä pernaruttoa ja paiseruttoa. Vuonna 2003 toimiessaan puolustusministerinä, Rumsfeld osasi kertoa minkälaisia aseita Husseinilla on käytössään.

Eläköitymisen jälkeen

Donald Rumsfeld perusti The Rumsfeld Foundation-säätiön 2007. Se keskittyy julkisella palvelulla työskentelevien ihmisten rohkaisemiseen Yhdysvalloissa. Ulkomailla säätiö on tukenut mm. vapaiden talousjärjestelmien kasvua. Rumsfeld on tukenut säätiön toimintaa itse. Tammikuusta 2014 lähtien säätiö on sponsoroinut yli 90 yhteistyökumppania Keski-Aasiassa. Se on lahjoittanut 1.2 miljoonaa dollarin edestä opintotukia ja stipendejä. Säätiö on myös lahjoittanut 2.4 miljoonaa dollaria veteraanien tukemiseen.