google/wiki40b huggingface dataset:
Jarmo Leppiniemi

Jarmo Leppiniemi (s. 16. helmikuuta 1948 Jurva) on kauppatieteiden tohtori. Hänellä on laskentatoimen professuuri Helsingin kauppakorkeakoulussa vuodesta 1990 sekä useita neuvosto- ja hallitusjäsenyyksiä eri yhtiöissä ja yhteisöissä. Leppiniemi syntyi Jurvassa, mutta kävi koulunsa Porissa. Hän opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa, jonka assistentiksi hänet vuonna 1972 nimitettiin. Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta valitsi hänet vuoden opettajaksi vuonna 1985.
Jarmo Leppiniemi toimi Osakesäästäjien Keskusliiton puheenjohtajana 24 vuotta vuoteen 2008. Toukokuussa 2008 hän luopui tehtävästään ja hänet valittiin liiton kunniapuheenjohtaksi. Leppiniemi on puhunut osakesijoittamisen puolesta asiantuntijana ja muun muassa Ilta-Sanomien kolumnistina.
Marinko Matosevic

Tennisura

Maaliskuussa 2012 Matosevic pääsi karsintojen kautta mukaan Delray Beach International Tennis Championships -turnaukseen. Hän selvitti turnauksessa tiensä välieriin voittamalla puolivälierässä Ernests Gulbisin. Ensimmäisessä ATP-välierässään hän voitti Dudi Selan. Loppuottelussa hän hävisi Kevin Andersonille.
Johan Willgrén

Johan Otto Willgrén (30. heinäkuuta 1859 Orivesi – 3. tammikuuta 1931 Viipuri) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja ja muusikko.
Willgrén opiskeli aluksi Georg Schnéevoigtin oppilaana Tampereella ja sen jälkeen "Suomen torvisoiton isänä" tunnetun Adolf Leanderin johdolla. Hän perusti ja johti useita harrastajasoittokuntia ja vuonna 1898 hänestä tuli Helsingin palolaitoksen soittokunnan ensimmäinen kapellimestari. Willgrén kävi Richard Faltinin musiikkikoulua ja suoritti Helsingin orkesterikoulun loppututkinnon. 
Willgrén oli 8. Viipurin tarkka-ampujapataljoonan soittokunnan johtajana 1901–1902 ja venäläisen linnoituspataljoonan soittokunnan johtajana 1902–1904. Viipurin kaupunki palkkasi hänet sen jälkeen torvisoiton opettajaksi 1904. Tehtyään opintomatkan Skandinavian maihin ja Berliiniin 1908–1909 hän perusti Wiipurin Torvisoittokunnan 1909. 
Willgrén toimi Viipurissa kapellimestarina, musiikinopettajana, säveltäjänä ja sovittajana. Hän johti lukuisia konsertteja, perusti Karjalaan 16 siviilisoittokuntaa ja oli useiden sotilassoittokuntien kapellimestarina. Suomen itsenäistymisen jälkeen hän oli sotilaskapellimestarina Viipurin rannikkotykistöpataljoonassa, Karjalan ratsujääkärirykmentissä sekä viimeksi raskaassa tykistörykmentissä. Hänen sävellyksiään tunnetaan noin 80 ja soittokuntasovituksia lähes 2 000. Omana soittimena hänellä oli klarinetti mutta hän soitti myös pasuunaa ja baritonitorvea.
Johan Willgrénin poika Valdemar Willgrén, myöh. Vilpolinna toimi myös sotilaskapellimestarina ja teki soittokuntasovituksia. Kansalliskirjastossa oleva Willgrénin kokoelma sisältää muun muassa soittokuntasovituksia sekä yhden sävellyksen. Ainesito on vuosilta 1902-1924 ja sen lajoitti kirjastolle lehdistöneuvos Ritva-Liisa Elomaa huhtikuussa 2000. 
Vuonna 1996 Orivedellä pidettiin Johan Willgren-torvisoittofestivaali.
Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuu palvelut

Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuu palvelut oli ammattioppilaitos Joensuussa, joka toimi kolmessa toimipisteessä Otsolassa, Niskalassa ja Peltolassa. Oppilaitoksessa opiskellaan kaupan- ja hallinnon-,  sosiaali-, terveys-, liikunta- ja palvelualoja. Oppilaitos oli osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää.
Ammattiopisto Joensuu palveluissa oli vuosittain opiskelijoita noin 1200 ja henkilökuntaa noin 170 henkillöä. 
1.1.2018 alkaen Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuu palvelut on osa Riveria -oppilaitosta. Muutoksen taustalla on Ammatillisen koulutuksen reformi.

Opiskelu

Opiskelu on käytännönläheistä. Ammatillisiin perustutkintoihin sisältyy vähintään 20 opintoviikkoa työssäoppimista. Työssäoppiminen on suunniteltua, ohjattua ja arvioitua ammattitaidon opiskelua. Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuu tarjoaa opiskelijoilleen mahdollisuuden suorittaa ylioppilastutkintoon tähtääviä opintoja (kaksoistutkinto). Ammatillista tutkintoa opiskeleva voi suorittaa osan perustutkintoon kuuluvista opinnoista lukiossa ja osallistua ylioppilaskirjoituksiin.
Punahelttamesikko

Koko ja ulkonäkö

Punahelttamesikon pituus on noin 35 cm ja se on mesikoiden heimon suurikokoisia lajeja. Höyhenpuku on vatsapuolelta pähkinähakkimaisen harmaanruskean ja valkoisen kirjava, yläpuolelta kirvismäisen viiruinen. Vatsassa sillä on keltainen laikku ja kaulan sivuilla erikoinen pieni vaaleanpunainen heltta. Silmät ovat punaiset.

Esiintyminen

Laji esiintyy vain Australiassa, idästä Uudesta Etelä-Walesista Länsi-Australian lounaisosiin ja Tasmaniaan. Lajin esiintymisalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Laji elää avoimissa metsissä ja myös asutuksen tuntumassa.

Lisääntyminen

Punahelttamesikon pesä on risuista ja lehdistä laadittu ja sijaitsee 2–16 metriä maanpinnan yläpuolella. Munia on yleensä kaksi tai kolme. Pesällään se voi olla hyvin aggressiivinen muita lintuja ja ihmisiä kohtaan.

Ravinto

Meden lisäksi punahelttamesikko syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Pieni punainen kirja

Otteita puheenjohtaja Mao Zedongin teoksista, joka tunnetaan länsimaissa parhaiten nimellä Pieni punainen kirja, on kokoelma sitaatteja Kiinan kommunistisen puolueen puhemies Mao Zedongin puheista ja kirjoituksista. Vuonna 1964 ensimmäisen kerran julkaistu teos koostuu 427 sitaatista, jotka on jaettu teemoittain 33 lukuun.
Pieni punainen kirja on maailman laajalevikkisin kirja Raamatun jälkeen. Sitä on painettu noin 1,5 miljardia kappaletta. Kirjan merkitys laski Maon kuoltua 1976.
Tunnetuimpia kirjan lausuntoja ovat ”antaa kaikkien kukkien kukkia”, ”valta kasvaa kiväärin piipusta” ja ”paperitiikeri".
Suomeksi kirjaa alkoi painaa Kiinan suurlähetystö (Kustannus Oy Käännöskirjat) joulukuussa 1967. Toinen painos ilmestyi vuonna 1971 yhteistyössä Suomi–Kiina-seuran kanssa.
Tapio Simos

Tapio Simos (s. 1950) toimi VR Osakeyhtiön toimitusjohtajana eroamiseensa vuonna 2009 asti. VR:n johtoryhmään hän oli tullut 7 vuotta aikaisemmin, jota ennen hän oli toiminut teknisen tukkukaupan parissa.
Simos ilmoitti elokuussa 2009 lähtevänsä VR:ltä omasta pyynnöstään. Eronsa syyksi hän ilmoitti työasiat. Konsernin toimitusjohtaja Mikael Aro olisi halunnut hänen jatkavan tehtävässään. Simoksesta oli tehty heinäkuussa Lahden poliisille rikosilmoitus. Jutussa tutkittiin joulukuun 2008 ja toukokuun 2009 välillä tapahtuneita pahoinpitelyä, kunnianloukkausta, kotirauhan rikkomista ja yksityiselämää koskevan tiedon levittämistä. Simos kiisti syyllistyneensä rikoksiin sekä kiisti myös eronsa johtuneen epäilyistä. Syyttäjä päätti jättää syytteen nostamatta näytön puutteen takia.
Osuuspankintalo (Tampere)

Arkkitehtuuri

Talo oli alkuaan kolmikerroksinen, ja se edusti kansallisromanttista tyyliä niin ulkoa kuin sisältäkin. Keskellä pääjulkisivua kohosi korkea vuolukivillä verhottu torni. Vuonna 1940 talon länsipäätyyn osui talvisodassa pommi, joka hajotti tornin ja vaurioitti kaikkia kerroksia. Korjaustyöt vaikuttivat huomattavasti rakennuksen myöhempään ulkoasuun: 1950-luvulla talo korotettiin viisikerroksiseksi, mikä toi siihen piirteitä senaikaisesta liikerakentamisesta. Korotuksen suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer.
Viidennestä kerroksesta tehtiin sisäänvedetty.
Alkuperäisestä pääjulkisivusta ovat enää jäljellä lähinnä toisen ja kolmannen kerroksen graniittiset lohkomaiset pinnat. Myös porttikäytävän pielissä on säilynyt kiveen hakattuja jugendtyylisiä koristeita. Pankin sisätilat on nykyaikaistettu, eikä alkuperäisiä rakenteita juurikaan ole näkyvissä. Pankkisalin päätyä koristaa kuitenkin edelleen taiteilija Joseph Alasen seinämaalaus Elonkorjuu, joka oli osa vanhaa sisustusta.
Osuuspankintalon julkisivut ja pankkisali on suojeltu asemakaavalla. Suojelumerkinnän mukaan kyseessä on ”rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas sekä kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeä rakennus”, jota ei saa purkaa.
Niger (osavaltio)

Niger on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan länsiosassa. Nigerin pinta-ala on noin 76 363 neliökilometriä. Vuoden 2006 väestönlaskennan alustavien tulosten mukaan Nigerissä oli noin 3 950 000 asukasta. Väestössä on sekä kristittyjä että muslimeita, mutta osavaltio on päättänyt noudattaa islamilaista lakia.
Nigerin pääkaupunki on Minna. Osavaltioon saanut nimensä Niger-joesta. Kaksi Nigerian suurinta vesivoimalaa sijaitsevat tässä osavaltiossa, samoin Kainji-järven ympärille perustettu Kainjin kansallispuisto.
Mameli-luokka

Suunnittelu

Cavallinin ja Tosin suunnittelemat alukset olivat esikuvina useille Italian kuninkaallisen laivaston myöhemmille avomerikelpoisille sukellusveneluokille ja samalla luokan alukset olivat ensimmäiset avomerikelpoiset italialaiset sukellusveneet ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Luokan suunnittelussa otettiin huomioon sodassa sekä sotakorvauksina Saksalta saaduista sukellusveneistä saadut kokemukset. Luokan alusten rakennustyöt aloitettiin 1925 ja ne valmistuivat 1929.
Alusten uppouma pinnalla oli 810 ja sukelluksissa 993 tonnia. Niiden pituus oli 64,60, leveys 6,51 ja syväys 4,30 metriä. Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Ainoastaan keulan putkiin oli torpedotäyttö aluksen varastoissa eli aluksella oli kymmenen torpedoa. Lisäksi aluksilla oli 102 millimetrin 35 pituuskaliiperin kansitykki ja ilmatorjunta-aseina kaksi 13,2 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä. Miehistöä aluksilla oli 49 henkeä.
Alusten voimanlähteenä oli pinta-ajossa kaksi 1500 hevosvoiman Tosi-dieselmoottoria, jotka oli kytketty kumpikin omaan akseliin. Sukelluksissa käytettiin samoin akseleihin kytkettyjä 550 hevosvoiman CGE-sähkömoottoreita. Alusten suunniteltu nopeus pinta-ajossa oli 17,2 ja sukelluksissa 7,7 solmua. Aluksilla oleva 48 tonnin polttoainevarasto mahdollisti pinnalla 8 solmun nopeudella 3500 ja sukelluksissa neljän solmun nopeudella 65 merimailia.
Alusten suunniteltu sukellussyvyys oli 91,44 metriä, mutta Mameli saavutti maaliskuun 1929 sukelluskokeissa 115,82 metriä. Alusten ohjattavuus pinnan alla oli hyvä, mutta ne olivat pinta-ajossa epävakaita. Ongelman korjaamiseksi aluksiin asennettiin kylkiin laajennukset, mitkä laskivat alusten nopeuden pinta-ajossa viiteentoista ja sukelluksissa 7,25 solmuun.
Kathryn D. Sullivan

Sotilasura

Sullivan palveli merentutkimusupseerina Yhdysvaltain laivaston reservissä kommodorina. Hän erosi vuonna 1993 NASAsta saatuaan nimityksen NOAA:n päätiedemieheksi.

Ura NASAssa

Sullivan suoitti avaruuskävelyn avaruussukkula  Challengerin lennolla STS-41-G 11. lokakuuta 1984. Avaruuskävely kesti 3 tuntia 29 minuuttia. Hän osallistui myös avaruussukkulalennoille STS-31 (1990) ja STS-45 (1992). Hän on viettänyt 532 tuntia avaruudessa.

Ura NASAn jälkeen

NASAsta lähdön jälkeen Sullivan toimi  COSI Columbus -tiedekeskuksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana  Columbuksessa, Ohiossa. Nykyään hän toimii Ohion valtionyliopiston Battelle Memorial Instituten Center for Mathematics and Science Education Policyn johtajana ja COSIn vapaaehtoisena tieteellisenä avustajana. Presidentti  Bush nimitti hänet vuonna 2004 National Science Boardin jäseneksi.
Vuonna 2004 Sullivan nimettiin Astronaut Hall of Fameen.
Vuonna 2009 Sullivan valittiin kolmivuotiskaudelle American Association for the Advancement of Scienceen  (General Interest in Science and Engineering).
Hermann Albrecht

Hermann Albrecht (1915 – 1982) oli saksalainen tehtäväshakkilaatija, journalisti ja kansainvälinen tehtäväshakin tuomari. Vuoteen 1980 mennessä Albrechtillä oli koossa noin 80 000 kaksisiirtoisen tehtävän kokoelma.
Nina Sailo

Nina Sailo (o.s. Stünkel; 26. heinäkuuta 1906 Viipuri – 15. marraskuuta 1998) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän oli kuvanveistäjä Alpo Sailon puoliso ja työtoveri.

Elämä

Nina Stünkelin vanhemmat olivat arkkitehti Albert Stünkel ja Nina Meissner. Hän syntyi vuonna 1906 Viipurissa. Nina Sailo Aloitti taideopintonsa Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa vuosina 1921–1924, ja jatkoi opintojaan Taideyhdistyksen piirustuskoulussa (nyk. Kuvataideakatemia) Helsingissä vuonna 1925 sekä tämän jälkeen Lontoossa Englannissa, Technical School of Artissa 1930–1931.
Stünkel oli aluksi itseään lähes 30 vuotta vanhemman Alpo Sailon oppilas ja auttoi tätä 1935 Sortavalan valmistuneen Runonlaulajan patsaan tekemisessä. He menivät naimisiin 1938 ja saivat neljä lasta. Sailo tunnettiin kalevala-aatteen kannattajana ja suomalaisen kansankulttuurin kuvaajana. Karjala sekä kansallisromantismi tulivat tätä kautta myös Nina Sailon pääaiheiksi. Alpo Sailo oli Kalevalaseuran perustajajäseniä, sekä Akseli Gallen-Kallelan oppilas.
Pariskunta teki yhdessä useita runonlaulajien etsintämatkoja Karjalaan, ensimmäisen vuosina 1937–1938. Vielä jatkosodan loppuvaiheessa 1943–1944 he olivat lastensa kanssa Suomen miehittämässä Vienan Karjalassa Pirttilahdessa ja Vuokkiniemellä piirtämässä ja muovailemassa kuvia paikallisista kansanihmisistä ja suomalaisista rajajääkäreistä. Tuolloin syntyi myös 1989 Immolaan pystytetty Rajamiespatsas. Kesällä 1944 he joutuivat vetäytymään pois suomalaisten joukkojen mukana. Vielä 1951–1953 he olivat Ruotsn Värmlannissa kuvaamassa metsäsuomalaisten jälkeläisiä.
Miehensä kuoleman (1955) jälkeen Nina Sailo asui pääkaupunkiseudulla kuolemaansa asti.
Sailo valmisti pienempiä patsaita varainkeruita varten kuten mm. sotainvalideille ja Lotta Svärdille, sekä suunnitteli useita mitaleja.
Julkisista patsaista osa on pariskunnan yhdessä ja osa Nina Sailon yksinään suunnittelemia.
Yksisarvisen metsästys

Yksisarvisen metsästys on seitsemän myöhäisgoottilaisen kuvakudoksen sarja, joka on näytteillä Cloistersin museossa Pohjois-Manhattanilla. Se esittää tarujen yksisarvisen takaa-ajoa, neitsyen avulla tapahtuvaa vangitsemista ja aitaukseen sulkemista. Kuvaelma on tulkittu vaihtelevasti joko rakkaustarinaksi tai Jeesuksen ristiinnaulitsemisen ja ylösnousemuksen vertauskuvaksi. Pääaiheen lisäksi teoksessa on kuvattu peräti 101 eri kasvilajia, joista 85 on pystytty tunnistamaan. Kaikissa seinävaatteissa esiintyy myös kirjaimista A ja E koostuva monogrammi, jonka merkitystä ei ole pystytty selvittämään.
Tekstiilien alkuperästä tiedetään vain vähän – ne on mahdollisesti tilattu merkittäviin aatelishäihin. Taidehistorioitsijat ovat myös esittäneet, että kuvakudokset olisivat kuuluneet alun perin kahteen tai useampaan sarjaan. Todennäköisesti ne on suunniteltu Pariisissa ja valmistettu 1400- ja 1500-lukujen taitteessa Liègessä tai Brysselissä, joka kuului vielä tuolloin Etelä-Hollannille. Kankaat on kudottu värjätyistä villa- ja silkkilangoista, joista osa on kullattu tai hopeoitu. Keltaisena väriaineena on käytetty väriresedaa, punaisena värimataraa ja sinisenä värimorsinkoa.
Varhaisin kirjallinen maininta kuvakudoksista on vuonna 1680 laaditussa omaisuusluettelossa, jossa inventoidaan herttua François VI de La Rochefoucauldin Pariisin asunnon irtaimisto. Pariisista seinävaatteet siirrettiin La Rochefoucauldien linnaan Verteuilissa. Ranskan suuren vallankumouksen aikana ne ryöstettiin ja palautettiin suvun omistukseen vasta 1850-luvulla. Kadoksissaolonsa aikana kankailla oli suojattu hedelmäpuita hallalta ja yksi niistä oli tuhoutunut lähes kokonaan.
Amerikkalainen liikemies John D. Rockefeller, Jr. osti kuusi ehjää seinävaatetta reilulla miljoonalla dollarilla vuonna 1922, kun ne olivat näytteillä New Yorkissa. Rockefeller säilytti taideteoksia kotonaan vuoteen 1937 saakka, jolloin hän lahjoitti ne perusteilla olevan Cloistersin museon keskiaikaisen taiteen kokoelmaan. Ennen seuraavana vuonna järjestettyjä avajaisia museon onnistui hankkia myös seitsemännen seinävaatteen jäännökset kreivi Gabriel de La Rochefoucauldilta Ranskasta.
Vuonna 1998 Yksisarvisen metsästys entisöitiin Metropolitan Museum of Artin tekstiiliosastolla ja valokuvattiin museon digitaaliseen kokoelmaan.
Minja Koski

Minja Koski (s. 1982 Kuhmo) on nykyään Lahdessa asuva laulaja-lauluntekijä sekä näyttelijä. 
Koski on näytellyt muun muassa lahtelaisessa Teatteri Vanha Jukossa. Texicalli Records julkaisi Kaj Chydeniuksen ja Kosken albumin Myrskylinnut syksyllä 2014. Koski on laulanut myös Kaj Chydeniuksen kokoelma-albumeilla.
Omia kappaleitaan Koski julkaisee artistinimellä M. M on julkaissut kaksi albumia: Tehtaantyttö (Solina Records, 2017), sekä Näytän missä asun (Solina Records, 2019). Soundi antoi Tehtaantyttö -debyytille täydet viisi tähteä, ja MTV valitsi sen vuoden 2017 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. 
Koski on kirjoittanut myös kaksi lastennäytelmää, Ystävienpäivä (2012) sekä YstävienSPORTTIpäivä (2017), ja säveltänyt musiikkia näyttämöteoksiin.
Petr Holík

Ura

Holíkin ensimmäinen seura Tšekin pääsarjatasolla oli PSG Zlín, jossa hän pelasi vuosina 2010-2017. Kaudella 2015–2016 hän rikkoi piste-ennätyksensä nakuttamalla 41 tehopistettä 52:ssa ottelussa. Hän siirtyi KHL:n Severstaliin, jossa hän ehti pelata 10 ottelua tehoin 1+2=3. Hän siirtyi takaisin Extraligaan, HC Kometa Bron riveihin kaudeksi 2018–19.
Fred Wacker

Tekniikan ala

Wacker työskenteli collegen jälkeen teknikkona A-C Spark Plug -yrityksessä Michiganissa ennen kuin liittyi Yhdysvaltain laivastoon. Sodan jälkeen hän perusti omat yrityksensä Ammco Tools Inc. (autonosien valmistusta) vuonna 1948 sekä Liquid Controls Corp. (nesteenmittauslaitteet) vuonna 1954.

Harrastukset

Wacker keräili harrastuksenaan moottoripyöriä ja soitti jazzia perustamissaan Windy City Seven sekä Freddie Wacker's Big Band -bändeissä 1950-60-luvuilla. Hän pelasi myös squashia ja golfia, keilasi sekä purjehti.

Yhteisöt

Wacker ja hänen vaimonsa Jana kuuluivat 1950-60-luvuilla Chicagon seurapiireihin, mitä hän kommentoi seuraavasti Chicago Tribune -lehdelle vuonna 1967: "Pidän ehdottomasti itseäni liikemiehenä. Jos olen seurapiirihenkilö, niin se johtuu syntymästäni (saadusta statuksesta)."
Wacker perusti ja toimi Amerikan urheiluautokerhon Chicagon osaston (engl. The Chicago Branch of the Sports Car Club of America) puheenjohtajana. Yritysjohtajan statuksensa vuoksi hän kuului myös Nuorten johtajien organisaatioon (engl. Young President's Organization), Illinois'n valmistajien yhdistykseen (engl. Illinois Manufacturers' Association) sekä General Motorsin instituuttiin (engl. General Motors Institute).

Perhe

Wackerin isoisä Charles H. Wacker oli Chicagon kaupunginsuunnittelukomission johtoportaassa ja hänen kunniakseen Chicagon alueelle on nimetty tiealue Wacker Drive.
Wacker ja Jana saivat kolme lasta, jotka olivat tytär Wendy sekä pojat Frederick Wacker III ja Joseph C. Wacker.
Redmond Barry

Sir Redmond Barry (7. kesäkuuta 1813 Ballyclough, Corkin kreivikunta, Irlanti – 23. marraskuuta 1880 Melbourne, Victoria) oli irlantilainen tuomari, joka vaikutti australialaisen Victorian osavaltion varhaisiin kehitysvaiheisiin.
Barry valmistui Dublinin Trinity Collegesta vuonna 1837. Isänsä kuoleman jälkeen Barry muutti Irlannista Australiaan, sillä hän ei katsonut Irlannin tarjonneen hänelle työmahdollisuuksia. Barry saapui Sydneyyn laivalla 1. syyskuuta 1839. Kartoitettuaan työmahdollisuuksia Uudessa Etelä-Walesissa ja Van Diemenin maassa hän muutti hiljattain perustettuun Port Phillipin siirtokuntaan eli Melbourneen, jonne hän jäi asumaan loppuelämäkseen.
Vuonna 1846 Barry tapasi Louisa Barrow’n ja aloitti hänen kanssaan suhteen, joka kesti Barryn kuolemaan asti. He saivat neljä lasta mutta eivät koskaan menneet naimisiin.
Barry toimi Victorian korkeimman oikeuden tuomarina vuodesta 1852 alkaen. Vuonna 1853 Barry nimitettiin Melbournen yliopiston ensimmäiseksi kansleriksi. Hän jatkoi virassa kuolemaansa saakka. Barry oli perustamassa Melbourneen yleistä kirjastoa, josta kehittyi aikanaan Victorian osavaltionkirjasto (engl. State Library of Victoria). Barry tunnettiin myös aktiivisena hyväntekijänä ja kulttuurin harrastajana.
Vuonna 1855 Barry istui tuomarina Eurekan kapinan jälkeisessä oikeudenkäynnissä, ja vuonna 1880 Barry tuomitsi Ned Kellyn kuolemaan.
Barry kuoli lyhyen sairauden jälkeen 23. marraskuuta 1880, vain 12 päivää Ned Kellyn teloituksen jälkeen.
Andri Ševtšenko

Ura

Ševtšenko aloitti ammattilaisuransa Kiovan Dynamon riveissä vuonna 1994. Hän saavutti Dynamon riveissä viisi Ukrainan mestaruutta ja kolme Ukrainan Cupin voittoa sekä johdatti seuran Mestarien liigan välieriin vuonna 1999. Samana vuonna Ševtšenko siirtyi Italiaan AC Milanin riveihin. Hän edusti Milania seitsemän kauden ajan sekä saavutti seuran riveissä muun muassa Italian mestaruuden, Italian cupin voiton ja Mestarien liigan voiton. Chelsean riveihin Englantiin Ševtšenko siirtyi kesällä 2006. Hänen ensimmäinen kautensa uudessa seurassa oli vaikea.
Ukrainan maajoukkueessa Ševtšenko debytoi Kroatiaa vastaan maaliskuussa 1995. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Turkkia vastaan toukokuussa 1996. Ševtšenko sai viimein mahdollisuuden pelata arvoturnauksessa Ukrainan selvittyä vuoden 2006 MM-kisoihin. Hän toimi kisoissa joukkueensa kapteenina. Hän pelasi Ukrainan maajoukkueessa yhteensä 111 ottelua tehden niissä 48 maalia.
Ševtšenko lopetti urheilu-uransa kesän 2012 Euroopan-mestaruuskilpailujen jälkeen pyrkiäkseen politiikkaan. Hän oli Ukraina eteenpäin -puolueen ehdokkaana parlamenttiin vuoden 2012 vaaleissa.
Ahosuolaheinä

Ulkonäkö, koko ja maku

Ahosuolaheinä on 10–60 cm korkea monivuotinen ruohovartinen kasvi. Sen lehdet ovat soikeat ja kapeat. Lehtiruodin tyvellä vartta ympäröi kalvomainen korvaketuppi. Lehdet maistuvat happamilta ja suolaisilta. Maku muistuttaa vähän raparperiä tai ketunleipää. Kasvi on kaksikotinen: hedeyksilöiden kukat ovat punertavat ja heteet keltaiset, emiyksilöissä kukat ovat purppuranpunaiset. Kukinto on haaroittunut ja noin puolet kasvin koko korkeudesta. Kukat ovat pieniä. Pähkylät ovat noin 1,5 mm pitkiä, ruskeita ja kolmisärmäisiä. Ahosuolaheinällä on syvälle maahan ulottuva paalujuuri, ja se muodostaa myös juurisilmuja pintajuuristoonsa.
Ahosuolaheinä muistuttaa niittysuolaheinää (Rumex acetosa). Sen erottaa niittysuolaheinästä pienemmän koon ja lehtien tyviosien perusteella. Ahosuolaheinällä lehtien tyviliuskat ovat kääntyneet ulospäin, eli lehdet ovat muodoltaan keihäskantaiset.

Levinneisyys

Kasvi on kotoisin Euraasiasta, mutta se on levinnyt ihmisen mukana muuallekin pohjoisella pallonpuoliskolla. Pohjois-Amerikassa se on harmillinen rikkaruoho muun muassa pensasmustikan viljelmillä.

Kasvupaikka

Ahosuolaheinä menestyy kuivillakin paikoilla, kuten kallioilla, joutomailla, rantahietikoilla ja tienvarsilla. Se vaatii happaman maaperän. Hiekkaisilla pelloilla juuriversoista voimakkaasti leviävä ahosuolaheinä voi olla rikkakasvi.

Käyttö

Ahosuolaheinää on käytetty ravinnoksi keittoihin ja salaatteihin. Oksaalihapon takia sitä ei pidä käyttää liikaa.  Tekstiilien värjäyksessä siitä saadaan keltaista, tummanruskeaa, mustaa ja vihreää väriä, siemenistä punaista.