google/wiki40b huggingface dataset:
Opri

Juoni

Karjalaisevakko, kunnalliskotiin joutuva iloinen mummo, on Rakel Laakson parhaana pidetty tulkinta. "Unennäkijäksi tähän maailmaan pantu" mummo saa kohdata erityisesti äreän Akviliinan ennakkoluuloja mutta hän opettaa tälle, ettei vihanpito yli kuoleman ole hyväksi. Akviliina marisee, että hyvähän Oprin oli, jos oli niin hyvä mies, että puhui tälle kuoleman ylikin, kun hänellä oli ollut sellainen, että aina sai pelätä henkeään, kun mies tuli juovuksissa kotiin. Opri vastaa: 
»Sitähä se miulkii ol! Kylmäs aitas saip monet yöt pelätä ko mies rälläs ympär kyllää ja hakkas kottii tullessaa! Ja kaip se aiheestakkii ... en mie ees lasta hälle saanunna ... mutt nyt on hyvä! Hää kuunteloo ko mie puhun.»

Arviot

Aikalaisarviossa Juha Nevalaisen (Ilta-Sanomat) toteaa: "... se ei ole tyhjä ja yhdentekevä katsottava, niin kuin elokuvamme useimmiten." Laineen ohjaus sai monelta kiitosta, joskin Bengt Pihström (Nya Pressen) löysi siitä jatkuvuuden puutteen. Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) pitää onnistuneena ratkaisua, että näyttelijät ovat samoja, jotka esittivät roolejaan jo teatterissa.
2010-luvun arvioijankin mielestä Laineen ohjauksesta puuttuu punainen lanka ja tarina ei siksi etene sujuvasti. Näyttelijät vanhusten rooleissa saavat kuitenkin kiitosta ansiokkaasta tulkinnasta.
Zombie ja Kummitusjuna

Palkinnot

Zombie ja Kummitusjuna tuotti Jussi-palkinnot parhaasta miespääosasta (Silu Seppälä), kuvauksesta (Olli Varja) ja ohjauksesta (Kaurismäki). Ranskan Rouenin pohjoismaisten elokuvien festivaaleilla Kaurismäki sai elokuvasta lehdistöpalkinnon. San Sebastiánin elokuvajuhlilla Espanjassa Silu Seppälä valittiin festivaalin parhaaksi miesnäyttelijäksi. Zombie ja Kummitusjuna valittiin myös New Yorkin elokuvajuhlille.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo Zombien ja Kummitusjunan olevan syvällinen ja vaikuttava kokonaisuus ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Muotoilun tutkimuslaitos

Muotoilun tutkimuslaitos perustettiin Lahteen vuonna 1997. Sen perustamiseen vaikutti vahvasti Antti Hassi, joka myös toimi tutkimuslaitoksen johtajana vuoteen 2000 asti. Muotoilun tutkimuslaitos tarjosi elinkeinoelämälle ja julkiselle sektorille muotoiluun ja tuotesuunnitteluun liittyviä kehitystutkimuspalveluja. Toiminnan taustalla oli yhdistys (Muotoilun tutkimuslaitoksen tuki ry), jonka tarkoituksena oli edistää suomalaisten yritysten kilpailukykyä käyttäjälähtöisen suunnittelun avulla. 
Tutkimuslaitoksen toiminnan tavoitteena oli luoda yrityksille edellytyksiä onnistuneiden käyttäjäkokemusten tuotteistamiseen ja tukea yrityksiä toiminnan uudistamisessa. Laitos toimi lisäksi veturina erilaisissa kehitystutkimushankkeissa. 
Tutkimuslaitoksen palvelut liittyivät käyttäjätutkimuksen, strategiseen suunnittelun ja tuotesuunnittelun toimintamallien kehittämiseen. Laitoksen toteuttamia tutkimushankkeita olivat mm. ikääntyneiden tulevaisuuden asumisratkaisuja kehittänyt Väinö-hanke vuonna 2002  sekä KIDE-hankkeet. 
Keväällä 2005 Muotoilun tutkimuslaitoksesta tuli osa Lahden ammattikorkeakoulun innovaatiokeskusta ja hanketoiminta jatkui niissä puitteissa.
Kaakilan linnankallio

Linnavuori

Linnankallio sijaitsee Vesilahden kirkosta 1,6 kilometriä pohjoiskoilliseen. Linnankallio siijaitsee noin viisi kilometriä pitkällä Kaakilanniemellä Pyhäjärven rannalla. Niemen pohjoispuolella sijaitsee Toutosenselkä ja eteläpuolella Kirkkolahti. Kaakila on ollut ihmisten käytössä irtolöytöjen perusteella jo kivikaudelta lähtien. Linnankallio on 260×40 metriä suuri luoteis-kaakko-suuntainen kalliomäki. Kallion lakialue on kooltaan 190×20 metriä ja se kohoaa noin 30 metriä Pyhäjärven yläpuolelle. Sen koillisrinteet ovat jyrkät ja niissä sijaitsee pitkä yhtenäinen jyrkänne. Muissa ilmansuunnissa mäen rinteet ovat loivat ja ovat vaatineet puolustusvarustuksen. Kallion lounaisrinteellä on nähtävissä vielä kivimuurin jäänteitä, joiden pituus on noin 90 metriä. Ne ovat todennäköisesti jäänteitä puuvarustuksesta, jota kivet tukivat. Mäen pohjois- ja luoteispuolella ei niiden loivuudesta huolimatta löydy kivivalleja. Linnavuoren pohjois- ja luoteispuolelle on rakennettu kesämökkejä 1970-luvulla.
Kaakilanniemen kärkeä kutsutaan Linnannokaksi ja Linnankallion eteläpuolella sijaitsevan peltotilkun nimi on Linnanmoisio.

Tutkimuksia

Kohdetta ei ole koskaan tutkittu arkeologisilla kaivauksilla. Sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1924 (Julius Ailio), 1939 (Väinö Maajoki), 1946 (Jouko Voionmaa), 1988 (Jussi-Pekka Taavitsainen) ja 1995 (Jouko Pukkila ja Ville Laakso). Kohteen ympäristöä on raivattu avoimemmaksi vuonna 1992 (Olli Soininen).

Historiaa ja paikallisia tarinoita

Kaakilan linnankallio on kansantarinoiden ja 1990-luvulla tehtyjen tutkimusten perusteella toiminut pakolinnana. Tarinat kertovat Kaakilan uljaasta Urtista, joka kuului kuuluisan pakanapäällikö Kirmukarmun joukkoihin. Heidän kerrotaan taistelleen aikanaan novgorodilaisia ja kristinuskon levittäjiä vastaan. Urtin mukaan nimetty Uurte-saari sijaitsee Kaakilanniemen länsipuolella. Perimätiedon mukaan kivimuurin sisäpuolella on ollut myös lähde. Linnankallion kerrotaan myös olleen lappalaisten viimeinen tukikohta Vesilahdessa, mistä todisteena ovat Kaakilan lappalaisperäiset nimet, kuten Lapinniemi ja Lapinlahti. Linnankalliolla on myös poltettu vainovalkeita varoittamaan lähiseudun asukkaita lähestyvistä vihollisista. Niemen eteläpuolella sijaitsevan Kirkkolahden rannalla kerrotaan poltetun myös helavalkeita vielä 1900-luvun alkupuolella.

Hoitaminen ja opastus

Vuonna 1992 suoritettiin kolmen hehtaarin alueella perusraivaus, jonka tarkoituksena oli poistaa aluskasvillisuus rakenteiden ympäriltä ja poistaa kivivallien päältä puut. Myös alarinteille avattiin näkymä. Hoitoa on jatkettu useita vuosia poistamalla vesakkoa. Linnankalliolle johtaa polku, joka aiottiin merkitä puupaaluin. Polun alkuun pääsee henkilöautolla, jonka voi jättää vuoren juurelle. Linnavuori on eräs Vesilahden kunnan markkinoiman "Klaus Kurjen tien" kohteista.
Lukemista Nuorisolle

Lukemista Nuorisolle oli Porvoossa vuonna 1856 ilmestynyt lastenlehti.
Eero Salmelaisen eli Erik Rudbeckin toimittama Lukemista Nuorisolle oli Lasten Suomettaren ohella ensimmäinen suomenkielinen lastenlehti. Sen tarkoituksena oli julkaista uskonnollisia, historiallisia ja luonnontieteellisiä kertomuksia sekä kaikenlaisia viihdyttäviä ja opettavaisia tarinoita. Lehti ilmestyi epäsäännöllisesti ja sen viimeiset numerot tulivat ulos painosta vasta seuraavan vuoden puolella, jolloin tilaajia oli 484. Vuoden 1857 alussa Lukemista Nuorisolle yhdistettiin Lasten Suomettareen, jonka toimittajaksi myös Salmelainen siirtyi.
Georges Gilles de la Tourette

Elämäkerta

Gilles de la Tourette aloitti lääketieteen opintonsa Poitiersissa, vuonna 1873. Pian hän kuitenkin muutti Pariisiin. Hänestä tuli opettajansa, merkittävän neurologin Jean-Martin Charcot’n amanuessi. Charcot’n virka oli Salpêtrien sairaalassa. Charcot tuki Gilles de la Touretten uraa, sillä näki hänessä merkittävän lahjakkuuden, jolla olisi paljon annettavaa.
Gilles de la Tourette opiskeli ja luennoi psykoterapiasta, hysteriasta ja mesmerismin (nyk. hypnoosi) käytöstä ja mesmerismiä käsittelevistä juridisista seikoista. Sigmund Freudin tiedetään kuunnelleen Gilles de la Touretten mesmerismiä käsitteleviä luentoja.
Tourette päätteli vuonna 1884 tutkittuaan tietyistä pakonomaisista oireista kärsivää potilasjoukkoa, että kyseessä on ennestään tuntematon neurologinen oireyhtymä. Oireisiin kuului muun muassa pakonomainen muiden puheiden ja liikkeiden toistaminen. Gilles antoi oireyhtymälle nimeksi "Maladie des tics". Myöhemmin Charcot nimesi oireyhtymän sen nykyisellä nimellä "Touretten oireyhtymä".
Vuonna 1893 (eräiden tietojen mukaan vuonna 1896) eräs paranoidi naispotilas ampui Gilles de la Tourettea päähän, syyttäen tätä hypnoosista joka oli tehty hänelle ilman lupaa. Sekä Gilles de la Tourette että nykytietämys pitävät mahdottomana, että hypnoosi onnistuisi tahdonvastaisesti. Näihin aikoihin Gilles de la Tourette koki elämässään muitakin vastoinkäymisiä; sekä hänen poikansa että ystävänsä ja mentorinsa Charcot kuolivat.
Näihin aikoihin Gilles de la Tourette alkoi myös kärsiä maanis-depressiivisestä mielialahäiriöstä. Ehkäpä juuri sairautensa takia Gilles de la Tourette alkoi kirjoitella artikkeleita mitä erilaisimmista aiheista. Kuuluisaksi tuli hänen artikkelinsa hysteriasta ja Saksan armeijasta. Artikkeli suututti itsensä kansleri Otto von Bismarckin. Tourette pysyi kuitenkin tällöin vielä suhteellisen hyvässä kunnossa ja piti luentoja teatterista ja kirjallisuudesta.
Vuonna 1902 Gilles de la Tourette joutui eromaan virastaan terveydellisistä syistä. Hän kuoli vuonna 1904 Lausannessa, psykiatrisessa hoitolaitoksessa.
Espoo Art (taideyhdistys)

Espoo Art ry on espoolainen taideyhdistys, joka on perustettu vuonna 1976. Yhdistykseen kuuluu öljy-, akryyli- ja akvarellimaalareita, graafikoita, valokuvaajia ja kuvanveistäjiä. Jäseniä on yli 200, joista osa on ammattilaisia ja osa aktiivisia harrastajia.
Espoo Art toimii Mäkkylän taiteilijatalossa, Mäkkylänkuja 3. Taiteilijatalossa on työhuoneita noin 30:lle taiteilijalle.
Ahmed Abdi Godane

Elämäkerta

Godane vietti ilmeisesti lapsuutensa orpokodissa ja hänen setänsä oli alkoholisti. Hänen onnistui kuitenkin saada tukiraha islamin opiskeluihin Sudanissa ja Pakistanissa, joissa ollessaan hän omaksui jihadistisen ideologian 1990-luvulla. Hänen epäillään ylittäneen Pakistanin ja Afganistanin vastaisen rajan ja saaneen Afganistanissa koulutusta al-Qaidalta.
Godanen edeltäjän Aden Hashi Ayron kuoltua Yhdysvaltojen ilmaiskussa Etelä-Somaliassa Godane nousi al-Shabaabin johtoon. Godanen nousua järjestön johtoon voidaan pitää yllättävänä, sillä hän oli syntynyt Somalimaalla eikä hänellä ole näin klaanisiteitä etelään, jossa al-Shabaab pääasiallisesti toimi. Järjestön johtajan roolissa hän oli ensimmäistä kertaa julkisuuden keskipisteenä, kun hänet tuomittiin kuolemaan YK:n rakennukseen ja Etiopian lähetystöön Somalimaan pääkaupunki Hargeisassa tehdyistä pommi-iskuista. Ennen tuomion langettamista Godane oli ollut jonkin aikaa viranomaisten pidättämänä, mutta hänet oli päästetty vapaaksi. Godanella oli ilmeisesti läheiset suhteet al-Qaidan johtoon ja hän esiintyi esimerkiksi videoilla Ayman al-Zawahirin kanssa. Vuonna 2009 Godanen johtama al-Shabaabista tuli al-Qaidan alainen järjestö. Samalla järjestö alkoi suunnitella iskuja myös Somalian ulkopuolella.
Vuonna 2010 al-Shabaab teki pommi-iskun Ugandan pääkaupunki Kampalassa, jossa kuoli 78 jalkapallon maailmanmestaruuskisoja seurannutta henkilöä. Ugandan isku oli ensimmäinen al-Shabaabin ulkomailla tekemä. Vuonna 2013 vähintään 67 henkilöä kuoli Westgate-ostoskeskuksen verilöylyssä Kenian Nairobissa. Ulkomailla tehtyjen iskujen lisäksi Godane hyökkäsi myös kilpailijoitaan vastaan al-Shabaabin sisällä. Surmansa sai esimerkiksi yhdysvaltalaistaustainen jihadisti Omar Hammami. Joidenkin al-Shabaabin jäsenten tiedetään valittaneen Godanen toimista al-Qaidan johtaja al-Zawahirille.
Yhdysvallat oli vuonna 2012 asettanut Godanen surmaamiseen tai vangitsemiseen johtaville tiedoille 7 miljoonan dollarin palkkion. Godanen uskotaan myös toimillaan luoneen itselleen lukuisia vihollisia järjestönsä sisällä ja he olivat valmiita antamaan näitä tietoja Yhdysvalloille. Godane sai surmansa ilmaiskussa, jonka Yhdysvallat teki Shabeellaha Hoosen alueella kulkenutta saattuetta vastaan 1. syyskuuta 2014.
Kristiina Wiherheimo

Else Helene Kristiina Wiherheimo (o.s. Saanio, s. 7. tammikuuta 1949 Rovaniemi) on suomalainen tekstiilitaiteilija.
Wiherheimo valmistui tekstiilitaiteen linjalta Taideteollisesta oppilaitoksesta 1971. Wiherheimo on uransa aikana toiminut sekä kuvataiteen että muotoilun kentällä. Hänen teostensa keskeisiä piirteitä ovat laajat väripinnat, valot ja varjot.
Kristiina Wiherheimon julkisiin töihin lukeutuu Suomen Kansallisoopperan suuren näyttämön Rautaesirippu. Hänen töitään on valtion taidekokoelmissa sekä muun muassa Kone Oyj:n, Daniscon ja Vallila Interiorin kokoelmissa.
Vuonna 2008 Kristiina Wiherheimo valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi. Vuonna 2012 hän sai Ornamo-säätiön stipendin näyttelyn järjestämiseksi synnyinkaupunkissaan Rovaniemellä. Näyttely Saturnuksen renkaat oli esillä Kulttuuritalo Korundissa alkuvuodesta 2013.
Kristiina Wiherheimo on vuodesta 1983 ollut naimisissa sisustusarkkitehti, professori Yrjö Wiherheimon kanssa. Hänen isänsä oli valokuvaaja Matti Saanio ja äitinsä tekstiilitaiteilija Elsa Montell-Saanio.
Matias Pulli

Seuraura

Pulli on Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Kaudella 2010–2011 Pulli voitti tehoilla 11+10=21 TPS:n sisäisen piste- ja maalipörssin C-nuorten SM-karsinnoissa. Hän vahvisti kauden aikana myös TPS:n B-nuoria, jotka voitti SM-hopeaa. Pulli vaihtoi C-juniori-ikäisenä myös pelipaikkansa keskushyökkääjästä puolustajaksi. Kausi 2011–2012 B-nuorissa hänellä päättyi SM-pronssiin. Pullin kausi eteni kuitenkin suurimmaksi osaksi TPS:n A-nuorissa.
Kaudeksi 2012–2013 Pulli teki kolmivuotisen juniorisopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa. Hän ei kuitenkaan tehnyt liigadebyyttiään ensimmäisellä sopimuskaudellaan, vaan seuraavalla kaudella 2013–2014. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 4. helmikuuta 2014 Oulun Kärppiä vastaan. Kaikkiaan Pulli pelasi kauden kolme SM-liigaottelua. Marraskuussa 2014 hän teki kevääseen 2017 asti ulottuvan jatkosopimuksen TPS:n kanssa. Kaudella 2014–2015 Pulli pelasi 11 SM-liiga- ja neljä Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi loukkaantumisen vuoksi kuitenkin TPS:n A-nuorissakin vain seitsemän ottelua.
Kaudeksi 2015–2016 Pulli siirtyi TPS:stä koko kauden kattavalla lainasopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Lähet lainattiin tammikuussa 2016 myös toistaiseksi Savonlinnan Pallokerhoon, mutta Pulli ei pelannut varsin rikkonaisella alkukaudella lopulta otteluakaan Mestiksessä. Tammikuussa 2016 TPS lainasi hänet ja Oskari Siikin loppukaudeksi Espoo Bluesiin, josta vaihdossa TPS:ään siirtyivät lainalle Kalle Kaijomaa ja Jussi Makkonen.
Kesäkuussa 2016 Pulli purki sopimuksensa TPS:n kanssa yhteisymmärryksessä. Hän teki noin viikkoa myöhemmin vuoden mittaisen sopimuksen Savonlinnan Pallokerhon kanssa kaudeksi 2016–2017. Pulli voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Kausi 2017–2018 päättyi pronssiin.
Työmiehen Ystävä

Työmiehen Ystävä oli Helsingissä vuosina 1874–1876 ilmestynyt sanomalehti.
Helsingin kansankirjaston hoitaja C. Alb. Gröneberg perusti Työmiehen Ystävän tarjoamaan viihdettä ja valistusta työväelle. Kerran viikossa ilmestynyt viihteellinen lehti oli poliittisesti hyvin varovainen. Sen julkaiseminen loppui kannattamattomana.
Strom Thurmond

Ura

Toisessa maailmansodassa Thurmond osallistui Normandian maihinnousuun. Thurmond toimi Etelä-Carolinan kuvernöörinä vuosina 1947–1951. Hän edusti Yhdysvaltain senaatissa Etelä-Carolinaa demokraattina (1954–1956, 1956–1964) ja sen jälkeen republikaanina vuoteen 2003. Hän ei ollut uudelleen ehdolla vuonna 2002 ja jätti senaatin seuraavan vuoden tammikuussa.

Yksityiselämä

Thurmondin ensimmäinen aviopuoliso oli Jean Crouch. Pari meni naimisiin vuonna 1947, mutta Jean kuoli lapsettomana syöpään kolmetoista vuotta myöhemmin. Hän sai toisen vaimonsa, entisen Miss South Carolinan Nancy Janice Mooren kanssa neljä lasta: Nancy Mooren (1971–1993, kuoli liikenneonnettomuudessa), James Strom, Jr:n (1972–), Juliana Gertruden (1974–) ja Paul Reynoldsin (1976–). Hänestä tuli julkisesti isoisä ensimmäistä kertaa 17. kesäkuuta 2003.
Thurmond kuoli satavuotiaana vuonna 2003. Hän oli kuollessaan vanhin elossa ollut Yhdysvaltain senaattori.
Thurmondin kuoltua satavuotiaana Essie Mae Washington-Williams (1925–2013) myönsi olevansa Thurmondin avioton lapsi. Thurmond oli tullut isäksi 22-vuotiaana 16-vuotiaan afroamerikkalaisen Carrie ”Tunch” Butlerin synnytettyä lapsen hänelle.
Pieni suuri mies

Pieni suuri mies (engl. Little Big Man) on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut, Arthur Pennin ohjaama veijaritarinamainen lännenelokuva, joka kuvaa lännen valloituksen historiaa kriittisesti ja myyttejä purkaen. Elokuva perustuu Thomas Bergerin romaaniin. Elokuvassa 121-vuotias Jack Crabb (Dustin Hoffman) kertoo historiantutkijalle elämänvaiheistaan. Elokuva pyörii cheyenneintiaanien ja heidän kulttuurinsa tuhon ympärillä.  Lopussa on kuvattu Little Bighornin taistelu. Keskeisessä osassa esiintyviä todellisia henkilöitä ovat Wild Bill Hickok ja George Armstrong Custer. Pieni suuri mies menestyi kaupallisesti.
Todellisuudessa elänyt Pieni Suuri Mies (toiselta nimeltään Hyökkäävä Karhu)  oli lakotaintiaani, jolla ei nimen ja Little Bighornin taisteluun osallistumisen lisäksi ole muuta yhteistä elokuvan päähenkilön kanssa. Sen sijaan Curly-niminen crow-intiaani oli Custerin tiedustelijana samantapaisessa tehtävässä kuin Jack Crabb elokuvassa.
Elokuvan pääosia esittävät Dustin Hoffman, Faye Dunaway, Chief Dan George, Martin Balsam, Richard Mulligan ja Cal Bellini. Elokuvan jälkeisissä haastatteluissa Hoffman sanoi karjuneensa suoraa huutoa tunnin ajan, jotta hänen äänensä kuulostaisi 121-vuotiaalta.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1985 sen avaavan monitahoisen näkökulman intiaanien kulttuuriin. ”Taiteellinen voima syntyy yhteentörmäyksestä ja ristiriidoista, lopulta yksilötarinan jännitteisestä lomittamisesta historiallisiin perspektiiveihin.”
Pieni suuri mies valittiin vuonna 2014 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Sade Kahra

Sade Kahra (s. 31. tammikuuta 1974 Botkyrka) on ruotsinsuomalainen valokuvataiteilija ja kulttuurituottaja.
Sade Kahra varttui Sollentunassa, Tukholmassa ja muutti vuonna 1994 opiskelemaan Helsinkiin. Vuonna 2000 hän valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun valokuvataiteen osastolta. Kahran teoksia on ollut esillä Suomen ja Ruotsin lisäksi eri puolilla Eurooppaa sekä muun muassa Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Vuonna 2014 Kahra julkaisi kuvateoksen Fiskarsin kyläsaunan kylpijöistä.
Kahra on yksityisyrittäjänä tehnyt valokuvaajan ja visuaalisen suunnittelun toimeksiantoja sekä työskennellyt mm. näyttelysihteerinä ja valokuvauksen opettajana. Vuonna 2006 Kahra käynnistu Fiskarsin Ruukin vierasateljeeohjelman, jota hän koordinoi lähes seitsemän vuotta. Vuodesta 2013 lähtien Kahra on toiminut Valokuvakeskus Perin toiminnanjohtajana Turussa. Valokuvakeskus Peri perusti yhdessä Turun Taiteilijaseuran kanssa Turun Taidehallin vuonna 2019.
Child in Time

Taustaa

Deep Purplen toinen kokoonpano (Mark II) syntyi basisti Roger Gloverin ja laulaja Ian Gillanin liityttyä yhtyeeseen kesällä 1969. ”Child in Time” oli ensimmäisiä uuden kokoonpanon kappaleita yhdessä ”Speed Kingin” kanssa ja selvästi yhtyeen aiempaa tyyliä raskaampi.
”Child in Time” syntyi kosketinsoittaja Jon Lordin tapaillessa It’s a Beautiful Day -yhtyeen uutta kappaletta ”Bombay Calling”. Muu orkesteri yhtyi Lordin soittoon ja muutteli kappaletta joistain kohdista. Pääriffi säilyi kuitenkin samana, vaikka It’s a Beautiful Dayn versio onkin paljon nopeampi ja riffi soitetaan siinä jousisoittimilla. Gillan lauloi ydinsodasta kertovan sanoituksen spontaanisti: meneillään ollut kylmä sota ja sen tuoma uhka inspiroi häntä, joten sodanvastaisen kappaleen sanat syntyivät helposti.
Kaikki jäsenet pitivät lopputulosta onnistuneena ja kokoonpanon aloitettua esiintymiset heinäkuussa myös tämä kappale otettiin mukaan soittolistalle. Konserteissa kappale hioutui valmiiksi. Kappale esitettiin myös Concerto for Group and Orchestran ensiesityksessä 1969, jolloin Deep Purple esitti kolmen kappaleen setin ennen kuin yhtye yhdessä sinfoniaorkesterin kanssa soitti itse konserton. Kappaletta ei kuitenkaan vielä julkaistu Concerton konserttitallenteella, vaan ainoastaan konsertto itse. ”Child in Timesta” tuli kuitenkin Deep Purplen konserttien vakionumero, ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1970 Deep Purplen neljännellä studioalbumilla Deep Purple in Rock.

Kuvaus kappaleesta

»The story of a loser — it could be you. (suom. Häviäjän tarina – se voisit olla sinä.)» 
(Deep Purple in Rockin sisäkansissa oleva kuvaus kappaleesta.)
Kappale alkaa Jon Lordin rauhallisella Hammond-urkujen soitolla, johon pian liittyvät mukaan Ritchie Blackmoren soittama kitara ja Roger Gloverin soittama basso. Rumpali Ian Paice soittaa myös mukana, mutta aloittaa varsinaisen rumpukompin vasta, kun ensimmäinen säkeistö päättyy ja laulaja Ian Gillan aloittaa korkeat kirkaisut falsetissa. Gillan alkaa kirkua vähä vähältä voimakkaammin ja säröisemmin, ja samalla soitto kehittyy taustalla raskaammaksi. Seuraa Blackmoren pitkä blues-vaikutteinen kitarasoolo, jonka aikana tempo välillä nopeutuu.
Soolon jälkeen kappale alkaa alusta ja etenee samoin kuin ensimmäisellä puoliskolla: Gillan laulaa saman säkeistön uudelleen, mitä seuraa jälleen kiihtyvää falsettilaulua. Uutta soolo-osuutta ei kuitenkaan enää tule, vaan viimeisten kirkaisujen jälkeen kappale loppuu kaoottisiin riitasointuihin.

Vastaanotto

Kappaleesta on tullut yksi koko 1970-luvun tunnetuimmista, ja se on noussut Deep Purplen arvostetuimpien teosten joukkoon. Gillanin laulusuoritusta on kutsuttu hänen parhaakseen, ja myös Blackmoren kitarasoolo on saanut runsaasti kehuja. Kappaleen suosiota lisäsi sen sodanvastaisen sanoman sopiminen aikakautensa tunnelmiin. Radio Free Europen soiton ansiosta kappale sai mainetta myös rautaesiripun takana.
Esko Niinikorpi

Esko Niinikorpi (s. 15. maaliskuuta 1959) on suomalainen tuotesuunnittelija ja kuvataiteilija. Hän on työskennellyt Kaani-tuotemerkin pääsuunnittelijana vuodesta 1991 alkaen.  
Kaanin tunnetuimpia tuotteita ovat esimerkiksi Jazz-tuoteperhe, Daydream-säkkituoli, Mobile-tuoteperhe ja Sointu-tuoli. Uusimpiin tuotteisiin kuuluu PoP-lepotuoli.
Niinikorpi on työskennellyt aktiivisesti kuvataiteen parissa. 
Niinikorpi on jäsen Teollisuustaiteen Liitto Ornamo ry:ssä, Valokuvakeskus Peri ry:ssä, Runoyhdistys Nihil Interit ry:ssä.
Charles Henri Frédéric Dumont de Sainte-Croix

Charles Henri Frédéric Dumont de Sainte-Croix (27. huhtikuuta 1758 Oisemont Ranska – 8. tammikuuta 1830 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Hänen isänsä oli Jean Charles Nicoles Dumont de Sainte-Croix (k. 1798). Hän oli juristi ja toimi Pariisissa asianajajana ennen kuin hänestä tuli oikeusministeri. Vuosina 1804–1830 hän laati lintutieteellisiä kirjoituksia Dictionnaire des sciences naturelles'iin, jota toimitti Frédéric Cuvier (1773–1838). Hän oli René-Primevère Lessonin (1794–1849) appi.
Dumont tutki kolibreja (Trochilidae) ja nimesi ainakin sahanokkakolibrin (Ramphodon naevius). Hän nimesi myös australianisojalan (Megapodius reinwardt). Hänen kunniakseen on nimetty kultanaamamaina (Mino dumontii).
Klorendiinihappo

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa klorendiinihappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Kuumennettaessa yhdistettä voimakkaasti muodostuu klorendiinianhydridiä. Klorendiinihappo kuuluu niin sanottuihin reaktiivisiin palonsuoja-aineisiin. Klorendiinihappo saattaa olla karsinogeenista.

Valmistus ja käyttö

Klorendiinihapon valmistuksen lähtöaineet ovat heksakloorisyklopentadieeni ja maleiinianhydridi. Nämä reagoivat Diels–Alder-reaktiolla muodostaen klorendiinianhydridiä, joka hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa klorendiinihapoksi. Yhdiste puhdistetaan kiteyttämällä ja kuivataan.
Klorendiinihappoa käytetään suuria määriä palonsuoja-aineena. Erityisesti sitä käytetään tyydyttymättömien polyesterien valmistuksessa, koska sen karboksyylihapporyhmät voivat esteröityä. Näihin tuotteisiin lisätään ristisilloittavaksi reagenssiksi maleiinihappoa. Muita polymeerejä, joissa sitä käytetään palonsuoja-aineena ovat muun muassa alkydihartsit, epoksihartsit ja polyuretaanivaahdot. Yhdiste parantaa myös polymeerien korroosionkestävyyttä.