Bulgarian kieli

Historia

Bulgaria kuuluu eteläslaavilaisten kielten jatkumoon, ja siirtymä kroatia/serbian (serbokroatia), makedonian ja bulgarian välillä on vähittäinen ja keskinäinen ymmärrettävyys suurta.
Bulgarian kielen kehitys alkaa 800-luvulta, slaavien vaellettua Tonavan yli 500-luvulta ja asetuttua Balkanille, ja se jaetaan muinais-, keski- ja moderniin bulgariaan. Muinaisbulgarian aikana 800-luvulta 1000-luvulle slaavit ottivat käyttöön kyrilliset kirjaimet. Lähetyssaarnaajat Kyrillos ja Metodios käyttivät näitä kirjaimia slaavilaisheimojen kielen kirjoittamiseen, mistä syntyi muinaiskirkkoslaavi, joka jäi ortodoksisen kirkon liturgiseksi kieleksi. Keskibulgarian aikaa 1100-luvulta lähtien häiritsi vakavasti vuoden 1396 turkkilaisten valloitus, ja modernin bulgarian kirjakieli kehittyi kansankielen pohjalta vasta 1800-luvulla, Bulgarian itsenäistyttyä 1878. 1500-luvulta lähtöisin oleva nykykieli sai runsaasti vaikutteita turkista ja kreikasta, sekä myöhemmin venäjästä, ranskasta ja saksasta.
Itsenäisyyden alkuaikoina koillis-Bulgarian murteista tuli de facto kirjakieli, koska monet itsenäisyystaistelijat olivat tältä seudulta kotoisin, ja maan pääkaupunkina oli aluksi Tărnovo, ennen sen siirtoa Sofiaan.
Vanhassa bulgarian kirjaimistossa käytettiin aiemmin 44 kirjainta, jotka vastasivat 44 äännettä. 1800-luvulle tullessa osa äänteistä oli jäänyt käytöstä ja aakkosien lukumäärää vähennettiin Marin Drinovin uudistuksessa 1870-luvulla 32:een. Tämä aakkosto oli käytössä vuoden 1945 oikeinkirjoitusuudistukseen saakka, jolloin Ѣ/ѣ ja Ѫ/ѫ poistettiin käytöstä, jonka jälkeen käytössä on 30 kirjainta.

Kielioppi

Bulgarian kielen substantiiveilla on kolme sukua, maskuliini, feminiini ja neutri. 
Muista slaavilaisista kielistä poiketen bulgariassa ei ole sijataivutusta. Sen sijaan nomineilla on määräinen muoto, joka ilmaistaan sanan loppuun liitettävällä päätteellä, samoin kuin esimerkiksi romaniassa ja ruotsin kielessä: човек, ”henkilö”; määräinen muoto: човекът (tietty henkilö). Toisin kuin esim. ruotsissa, määräinen artikkeli lisätään vain yhteen lauseen nominiin, substantiiviin tai adjektiiviin. Artikkeleita ei ole.
Maskuliinisilla sanoilla on yksikössä erillinen määräinen objektimuoto, joka ilmaisee akkusatiivia (josta käytetään nimeä epätäydellinen artikkeli, bulg. непълен член) Kielihistoriallisesti se on muodostunut genetiivistä ja sitä käytetään myös prepositioiden kanssa: стол, ”tuoli”, столът, tietty tuoli, под стола, ”tuolin alla”.
Maskuliinisilla sanoilla on monikon lisäksi erityinen laskentamuoto, jota käytetään numeroiden ja joidenkin joukkoa ilmaisevien sanojen kanssa: два стола, ”kaksi tuolia”, няколко стола, ”muutama tuoli”, sen sijaan ilmaisussa много столове, ”monta tuolia” käytetään monikkoa. Laskentamuoto on muodostunut kielihistoriallisesti duaalista, mutta nykyisin se on suurimmalla osalla sanoista samanlainen kuin objektimuoto (poikkeuksia muun muassa -зъм-päätteiset ”ismi”-sanat).
Lisäksi sanoilla on vokatiivi henkilöä puhuteltaessa. Vokatiivin käyttöä tosin pidetään nykyisin epäkohteliaana tai töykeänä, ja ulkomaisten nimien kohdalla humoristisena.
Bulgarian verbeillä ei ole infinitiivimuotoa. Sanakirjamuotona on preesensin yksikön 1. persoona. Aikamuodoista aoristi ja imperfekti ovat jäljellä, kun ne muista slaavilaisista kielistä ovat hävinneet.
Adjektiivilla monikossa ei erotella eri sukuja, vaan käytetään yhtä monikkomuotoa, samoin kuin venäjässä, mutta toisin kuin naapurikieli serbokroatiassa. Sen sijaan adjektiivilla on kaikissa suvuissa epämääräinen ja määräinen muoto, ja maskuliinissa lisäksi subjekti/objekti- ja vokatiivimuodot.