google/wiki40b huggingface dataset:
Jussi Pekka Kasurinen

Akateemisen uran kohokohdat

Kasurinen kirjoitti diplomityönsä ohjelmoinnin opetuksen kehittämisestä otsikolla Siirtyminen C-kielestä Pythoniin ohjelmoinnin perusopetuksessa (2007). Jatko-opinnoissaan hän keskittyi ohjelmistotestauksen tutkimiseen ja kehittämiseen. Väitöskirja on otsikoitu Software Test Process Development (2011).
Yliopisto-opetuksen ja testauksen tutkimisen lisäksi Kasurinen on tutkinut myös digitaalista pelaamista, ohjannut lukuisi opinnäytetöitä ja opettanut lukuisia kursseja esiopetuksesta yliopisto-opetukseen.
Kasurinen työskenti Lappeenrannan teknillisellä yliopistolla vuodesta 2006 vuoteen 2017 tutkijana. Alkuvuodesta 2017 Kasurinen siirtyi Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun (XAMK) palvelukseen tutkimuspäälliköksi. Kasurinen palasti kuitenkin takaisin Lappeenrannan teknilliselle yliopistolle syksyllä 2018 saatuaan apulaisprofessorin viran.

Palkitsemiset akatemisella uralla

Kasurinen on saavuttanut Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan myöntämän palkinnon vuoden opintojaksosta kahdesti. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui 2008 Ohjelmoinnin perusteet -kurssista ja toisen kerran 2015 Game Development Project -kurssista .
Kasurisen julkaisut ovat myös palkittuja, muun muassa Computer Systems and Technologies konferenssi palkitsi 2016 Kasurisen “Games as Software – Similarities and Differences between the Implementation Projects” -artikkelin parhaan artikkelin palkinnolla.

Muu ura

Kasurinen on myös popularisoinut tiedettä kirjoittamalla useita kirjoja ja lehtiartikkeleita tutkimukseensa liittyvistä aiheista. Kasurinen käyttää kirjailijana koko nimeään, jotta häntä ei sekoitettaisi toiseen Jussi Kasuriseen, joka on myös julkaissut kirjallisuutta.

Muita saavutuksia

Kasurinen on listattu näyttelijänä Iron Sky: The Coming Race elokuvassa ja tuottajana lyhytelokuvassa Infirmity .
Kasurinen on työskennelly myös Finnish Software Measurement Association:ssa (FiSMA) .
Kasurisen Bacon-Erdos-indeksi on 8.
Markku Mannila

Markku Vilhelm Mannila (s. 9. lokakuuta 1938 Lapua) on suomalainen kääntäjä. Hän on saanut suomennoksistaan useita palkintoja.
Mannila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1958, filosofian kandidaatiksi vuonna 1964 ja filosofian lisensiaatiksi vuonna 1971. Hän opetti Tampereen yliopistossa yli 30 vuoden ajan saksan kielen kääntämistä ja tulkkausta. Mannilan suomennoksiin kuuluu yli 70 kauno- ja tietokirjallisuuden teosta. Hän on kääntänyt useimmiten saksasta tai ruotsista, mutta toisinaan myös englannista. Hän tuntee omien sanojensa mukaan olevansa kotonaan erityisesti saksan kielessä ja saksalaisessa kulttuurissa.
Mannila sai vuonna 1983 Valtion ulkomaisen kääntäjäpalkinnon. Vuonna 1986 hän sai Mikael Agricola -palkinnon Christoph Heinin teoksen Vieras ystävä suomennoksesta. Mannila on saanut myös Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinnon vuosina 1989, 1999, 2004, 2006 ja 2012. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Samuli Ratinen

Seuraura

Ratinen on Saarijärven NMKY:n kavsatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Jyvässeudun Kiekossa, josta Ratinen siirtyi edelleen JYPin nuorempiin C-nuoriin kaudeksi 2012–2013. Kaudella 2013–2014 Ratinen oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja jakoi JYPin sisäisen maalipörssin voiton Paavo Pakarisen kanssa tehoilla 11+10=21. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2015–2016 Ratinen oli JYPin B-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 24+32=56, joilla hän sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan pistepörssissä seitsemänneksi. Ratinen voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. 
Kaudella 2016–2017 Ratinen voitti JYPin A-nuorten sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 14+33=47, joilla hän jakoi koko A-nuorten SM-liigan pistepörssin yhdeksännen sijan Jokereiden Jaakko Heikkisen kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan seitsemän Mestis-ottelua JYP-Akatemiassa jääden ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2017 Ratinen teki JYPin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kautensa seuran A-nuorissa, joiden paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies Ratinen oli tehoilla 16+29=45. Hän teki JYPissä miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 3. lokakuuta 2017 valkovenäläistä H’K Njoman Hrodnaa vastaan. Ratinen merkittiin JYPin nelosketjun vasempaan laitaan Valtteri Hotakaisen ja Joel Sundin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.59 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä Ratinen teki 30. tammikuuta 2018 Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin JYPin toisen ketjun vasempaan laitaan Juha-Pekka Hytösen ja Ossi Louhivaaran viereen. Ratinen sai ottelussa jääaikaa 7.37 minuuttia, mutta hänen otteluunsa mahtui myös 2+10-minuutin arvoinen rangaistus, kun Ratinen taklasi toisessa erässä Sportin Ari Gröndahlia selästä. Hän pelasi JYPin SM-liigajoukkueessa kauden aikana kaikkiaan kolme runkosarja- ja kaksi CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Ratinen voitti CHL:n mestaruuden. Syyskuun 2017 lopulla hän pelasi kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Ratinen pelasi samaa sarjaa kauden loppuun myös KeuPa HT:ssä, jossa hän voitti Mestiksen mestaruuden.
Maaliskuussa 2018 Ratinen teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän teki ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Mestarien liigan kauden 2018–2019 avausottelussa 30. elokuuta 2018 vieraissa slovakialaista HC Banská Bystricaa vastaan. SM-liigassa Ratinen avasi maalitilinsä heti kahdella osumalla runkosarjan viidennellä kierroksella 22. syyskuuta 2018 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänen toinen osumansa jäi JYPin 1–2-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Ratisen varsinainen SM-liigan tulokaskausi toi lopulta 51 runkosarja- kolmessa playoff-ottelussa tehot 5+4=9. CHL:ssä hän teki kuudessa ottelussa tehot 1+1=2. Ratinen pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa.

Maajoukkueura

Ratinen on pelannut 18 nuorten ja viisi poikien maaottelua.
Gent–Wevelgem 2014

Gent–Wevelgem 2014 oli järjestyksessään 76. maantiepyöräilyn Gent–Wevelgem-kilpailu. Se käytiin 233 kilometrin reitillä Deinzestä Wevelgemiin 30. maaliskuuta 2014. Kilpailu kuului UCI World Touriin. John Degenkolb voitti massakiriin päättyneen kilpailun ennen Arnaud Démarea ja Peter Sagania.
Otavan Opisto

Historia

Otavan Opisto perustettiin alun perin Joroisiin Keski-Savon kansanopiston nimellä. Vuonna 1895 ensimmäinen rehtori Hjalmar Mikander lähti rehtoriksi Pohjois-Savon kansanopistoon Maaningalle ja vei mukanaan kaikki silloisen Keski-Savon kansanopiston opettajat. Opistoon kuitenkin valittiin uudet opettajat ja rehtori ja opisto jatkoi toimintaansa. Vuonna 1897 kansanopiston uudeksi sijoituspaikaksi päätettiin Otavan kylä Mikkelissä. Opiston rakennus Otavassa valmistui vuonna 1901 ja se oli valmistuessaan koko maan suurin kansanopistorakennus.

Muikku

Muikku on alun perin 1996 Internetix-nimellä perustettu Otavan Opiston verkko-oppimisympäristö, jota käytetään nykyisin mm. Nettilukiossa ja Nettiperuskoulussa.  
Internetix aloitti toimintansa projektitoimintana, josta syntyivät mm. YLE:n nettiradio Mikaeli sekä Metodix Oy. Internetixin Campus oli myös ensimmäinen suomalainen verkko-oppimisympäristö.
Hunajan maku

Juoni

Työväenluokkainen teinityttö Jo (Rita Tushingham) asuu itsekkään ja alkoholisoituneen äitinsä Helenin (Dora Bryan) kanssa. Kun äiti menee hetken mielijohteesta naimisiin senhetkisen miesystävänsä (Robert Stephens) kanssa, Jo joutuu muuttamaan pois. Hän saa asunnon työtoverinsa, kenkäkaupan ystävällisen homopojan Geoffreyn (Murray Melvin) luota. Pian Jo tulee raskaaksi irtosuhteestaan tummaihoisen merimiehen (Paul Danquah) kanssa. Geoffrey lupaa huolehtia lapsesta ja tarjoutuu jopa menemään Jon kanssa naimisiin. Kaikki näyttää hyvältä, kunnes äiti Helen joutuu miehensä hylkäämäksi ja hyökkää tytärtään ja tämän omituista perhekuviota vastaan.

Vastaanotto ja jälkimaine

British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Hunajan maun vuonna 1999 mukaan kaikkien aikojen sadan parhaan brittielokuvan listalle. 
The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Nikolai Gladkov

Nikolai Aleksejevitš Gladkov (ven. Николай Алексеевич Гладков, 1905 – 1975) oli neuvostoliittolainen lintutieteilijä.
Gladkov syntyi papin perheeseen Kurskin alueella. Hän tuli Moskovan yliopiston luonnontieteiden osastolle vuonna 1926. Alkuvuosina hän tutki kaloja mutta keskittyi sitten lintuihin. Hänestä kehittyi eräs Neuvostoliiton johtavista lintutieteilijöistä. Mihail Menzbierin suosituksesta hänet nimitettiin Staro-Peršinon biologisen aseman johtajaksi vuonna 1926. Vuodesta 1934 alkaen hän toimi museon vanhempana tutkijana.
Gladkov osallistui toiseen maailmansotaan ja joutui vangiksi. Amerikkalaiset joukot vapauttivat hänet Ranskassa sijainneesta vankileiristä vuonna 1944. Gladkov palasi museoon vuonna 1947 ja toimi sen lintutieteellisen osaston johtajana vuosina 1947–1954, jolloin hän siirtyi Moskovan yliopiston eliömaantieteen osastolle. Hän toimi useita vuosia biologisen tiedekunnan dekaanina, samoin maantieteen tiedekunnan dekaanina.
Gladkov nimitettiin Eläintieteellisen museon johtajaksi vuonna 1964, ja hän johti museota vuoteen 1969 asti. Hän toimi eliömaantieteen osaston professorina ja selkärankaisten osaston lehtorina. Gladkov julkaisi useita lintutieteellisiä teoksia sekä kirjoitti myös luonnonsuojelusta, eliömaantieteestä ja lintujen lentämisestä.
Gladkov toimitti yhdessä Georgi Dementjevin kanssa suurteoksen Neuvostoliiton linnuista Ptitsy Sovetskogo Sojuza vuosina 1951–1954.
Paukkuserpentiini

Paukkuserpentiinit ovat juhlissa käytettyjä pienimuotoisia ilotulitteita. Ne luovat pamahtavan äänen kun ne laukaistaan, joka johtuu pienestä määrästä räjähdettä. Niistä myös lentää (yleensä eri värisiä) paperinauhoja eli serpentiinejä. Räjähteenä paukkuserpentiineissä käytetään Armstrongin seosta. Joissain malleissa räjähdepanos on korvattu paineilmalla. käytetty määrä on 0.016g räjähdettä. Paperinarut eivät ole syttyviä.
Paukkuserpentiinejä myydään ympäri vuoden, mutta yleisimmin vapun aikaan.
Pencak silat

Pencak silat on indonesialainen itsepuolustuslaji. Laji muistuttaa jonkin verran muita itsepuolustuslajeja. Nimi Pencak Silat tarkoittaa suomeksi taistelulajeja.
Jokisokeus

Jokisokeus (onkosersiaasia) on Onchocerca volvulus -sukkulamadon aiheuttama sairaus, joka aiheuttaa sokeutta. Jokisokeudelle on altistunut jopa 40 miljoonaa ihmistä Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Sairauden aiheuttava sukkulamato tarttuu ihmisiin mäkäröiden välityksellä. Mäkärät elävät lähinnä kosteikoissa, joita on jokien lähettyvillä. Tästä tauti on saanut nimensä.
Tauti alkaa ihottumana ja ihonalaisena kutinana. Sukkulamadot voivat säilyä loisina ihmisessä jopa 20 vuotta. Ne vahingoittavat ihoa ja silmän pintaa siten, että ihminen sokeutuu. Sukkulamatonaaras voi kasvaa jopa 50-senttiseksi, kun taas uros 4-5-senttiseksi. Sukkulamato aiheuttaa turvotusta mm. haarojen alueella, ja ihosta tulee kuiva ja paperinen.
Sukkulamatoa voidaan torjua hyönteismyrkyillä. Jokisokeudelle on olemassa tehokas ja suhteellisen halpa lääke. Länsi-Afrikassa tauti on lääkkeen avulla saatu voitettua lähes kokonaan, mutta esimerkiksi Keski-Afrikassa tilanne on yhä paha.
Paikoitellen ihmiset välttävät viljavia alueita tartunnan pelossa, ja näin viljelykseen parhaiten soveltuvat alueet jäävät käyttämättä. Tämä pahentaa joidenkin alueiden nälkäongelmaa. Tehokkain tapa estää sairauden leviämistä on kuivattaa mäkäröiden lisääntymispaikkoja. Ihmisiä kehotetaan myös suojaamaan itsensä pitkähihaisilla vaatteilla ja kasvonsa verkkohatuilla sekä hakemaan vettä kuumimpaan aikaan keskipäivällä, jolloin mäkärät eivät liiku.
Myös Dorsetissa, Isossa-Britanniassa elää mäkäräislaji Simulium posticatum, "Blandfordinkärpänen", jonka purema aiheuttaa turvotusta, kutinaa ja pahoinvointia. Tämä ei kuitenkaan johtune ihmisessä menestyvästä loiseliöstä, toisin kuin jokisokeuden tapauksessa.
Miia Toivio

Miia Toivio (s. 1974 Ilmajoki) on runoilija, jonka esikoisrunokokoelma Loistaen olet (Teos) julkaistiin vuonna 2007. Teos oli ehdolla Tiiliskivi-palkinnon saajaksi.
Toivion runoja on myös julkaistu muun muassa Elävien runoilijoiden Klubin vuosikirjassa (MotMot 2004), Nokturnossa, Nuoressa Voimassa ja ruotsalaisessa runouslehti OEI:ssa. 
Toivio on työskennellyt runoklubien järjestäjänä, kirjallisuusarvostelijana ja runouslehti Tuli&Savun päätoimittajana vuosina 2003–2006. Hän on myös runoyhdistys Nihil Interitin aktiivijäsen.
Lavassaare

Lavassaare on kauppala (vir. alev) ja entinen kunta Virossa Pärnumaalla. Se on kuulunut vuodesta 2017 Pärnun kaupunkiin. Ennen Audruun liittämistä Lavassaare muodosti oman kauppalakunnan (alevvald). Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Audrusta tuli osa Pärnua.

Väestö

Vuonna 2011 Lavassaaren kunnassa (ja samalla Lavassaaren kauppalassa, alev) oli 460 asukasta, joista 384 (83,5 %) oli virolaisia, 51 (11,1 %) venäläisiä ja 27 (5,9 %) muita kansallisuuksia.
Lentotekniikan Kilta

Lentotekniikan Kilta ry on 4. marraskuuta 1966 Kauhavalla perustettu Ilmavoimien Teknillisen Koulun ja lentoteknillisen koulutushaaran joukko-osastokilta ja rekisteröity yhdistys. Teknillisen koulun siirryttyä Kauhavalta Kuoreveden Halliin, killan kotipaikaksi valittiin Kuorevesi, joka nykyisin kuuluu Jämsään. Paikallisosastotoiminta aloitettiin 1975. Lentoteknillinen kilta kuuluu Ilmavoimien kiltaliittoon ja Maanpuolustuskiltojen Liittoon.
Killan nykyinen puheenjohtaja on suolahtelainen Ahti Ojanen. Kilta kerää museoaineistoa Hallinportti-ilmailumuseolle ja harjoittaa tiedotusta sekä järjestää lentonäytöksiä Gloster Gauntletilla. Osa tiedotusta on neljästi vuodessa ilmestyvä Lentoratas-lehti (maksullinen). Killalla on myös Internet-sivut (www.lentotekniikankilta.fi) sekä Facebook-ryhmä.
Carl Löwenhielm

Carl Löwenhielm (3. marraskuuta 1772 – 9. kesäkuuta 1861) oli ruotsalainen kreivi ja armeijan upseeri, diplomaatti ja poliitikko. Hän oli Ruotsin hallituksen jäsen 1822–1839. Hänen epäillään olleen Ruotsin kuninkaan Kaarle XIII:n ja Augusta von Fersenin avioton poika.. Von Fersen oli naimisissa Ruotsin kuninkaallisen kanslerin Fredrik Adolf Löwenhielmin kanssa. Carl Löwenhielm oli siten Gustaf Löwenhielmin velipuoli. Löwenhielm edusti Ruotsia Wienin kongressissa.
Suomi-salaliitto

Suomi-salaliitto (Suomi-suunnitelma, Suomi-strategia) on thaimaalaisen journalistin, Sondhi Limthongkulin, vuonna 2006 esittämä teoria salaliitosta, jonka Thaimaan silloinen pääministeri Thaksin Shinawatra olisi tehnyt entisten vasemmisto-opiskelijoiden kanssa syrjäyttääkseen Thaimaan kuninkaan, kaapatakseen vallan ja tehdäkseen Thaimaasta yksipuoluetasavallan. Vaikka salaliiton olemassaololle ei löytynyt mitään todisteita, se haittasi Thaksinin ja hänen hallituksensa suosiota.
Nimitys tulee siitä, että väitteiden mukaan Thaksin ja entiset opiskelijat olisivat suunnitelleet salaliiton Suomessa pidetyssä tapaamisessa vuonna 1999.
Wilma Smith

Wilma Smith on fidžiläissyntyinen viulisti. Hän syntyi Suvassa ja opiskeli Aucklandin yliopistossa, Uudessa-Seelannissa.
Smithistä tuli vuonna 1980 yksi Lydian String Quartetin perustajajäsenistä. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Uuden-Seelannin sinfoniaorkesterin konserttimestariksi. Vuonna 2003 hän liittyi Melbournen sinfoniaorkesteriin.
Smith soittaa Guadagnini-viulua vuodelta 1761. Hän on voittanut muun muassa Naumburg-palkinnon vuonna 1984. Vuonna 1987 hän liittyi New Zealand String Quartetiin, jossa hän soitti viiden vuoden ajan.
Homoseriini

Ominaisuudet, biosynteesi ja biologinen rooli

Huoneenlämpötilassa homoseriini on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee erittäin hyvin veteen. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen luonnossa esiintyvän enantiomeerin S-homoseriinin eli L-homoseriinin (CAS 672-15-1) ominaiskiertokyky 5 M vesiliuoksessa on -8,8. R-homoseriinin (CAS 6027-21-0) ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +8,8. Homoseriinin raseemisen seoksen eli DL-homoseriinin CAS-numero on 1927-25-9.
Eliöt, jotka kykenevät tuottamaan homoseriiniä valmistavat sitä aspartaattisemialdehydistä homoseriinidehydrogenaasin katalysoimana. Homoseriinistä muodostuu treoniinia homoseriinikinaasin ja treoniinisyntaasin katalysoimana. Treoniinista voi muodostua edelleen isoleusiinia, joten homoseriini on myös isoleusiinin esiaste. Homoseriini on myös kolmannen aminohapon metioniinin biosynteesin esiaste. Kasveissa homoseriinistä muodostuu fosfohomoseriiniä homoseriinikinaasin katalysoimana ja tämä johdannainen kondensoituu kysteiinin kanssa kystationiiniksi, josta muodostuu edelleen metioniinia. Bakteereissa homoseriinistä muodostuu sen sijaan O-asetyylihomoseriiniä homoseriini-O-asetyylitransferaasin katalysoimana tai O-sukkinyylihomoseriiniä homoseriini-O-sukkinyylitransferaasin katalysoimana ja näistä välivaiheista muodostuu useamman vaiheen jälkeen metioniinia.
Histoni H4

Histoni H4 on tumallisten solujen DNA:ta järjestävä proteiini, histoni, jota koodava geeni on HIST4H4.
Yhdessä histoni H3:n kanssa H4 muodostaa tetrameerin, joka yhdessä histoneista H2A ja H2B muodostuneen dimeerin kanssa synnyttää kahdeksanmolekyylisen pallon. Tämän kompleksin ympärille kiertyy noin 146 emäsparia DNA:ta. Lisäksi H3-H4-kompleksiin liittyy liitinhistoni H1.
Histoni H4:n koko on noin 9950 daltonia. Siinä on runsaasti alfakierrettä. Ihmisen H4:ssä on ainakin 102 aminohappoa. Hiivan histonin H4-proteiinia koodaa 104 aminohappoa
Pythia

Pythia (m.kreik. Πυθία) oli Delfoin oraakkelin ennuspapittarien nimi antiikin Kreikassa. Samaa nimeä käytettiin kaikista papittarista henkilöstä riippumatta useita vuosisatoja. Laajimmassa vaiheessa oraakkelin ja Apollonin temppelin palveluksessa oli yhtä aikaa kolme Pythiaa. Pythia-papittaria (monikossa Pythiai) oli siis sekä samanaikaisesti että historian kuluessa lukuisia. Kyseessä oli siis eräänlainen virkanimi.
Nimi Pythia oli peräisin Delfoin alkuperäisestä nimestä Pytho. Tämän nimen kreikkalaiset johtivat sanasta pythein (πύθειν, ”mädäntyä”), mikä viittasi Apollonin paikalla surmaaman Python-hirviön mätänevään ruumiiseen.
Alun perin tehtävään valittujen tuli olla nuoria, neitsyitä ja vailla fyysisiä vammoja. Myöhemmin käytäntö vaihtui, sillä Ekhekrates-nimisen thessalialaisen kerrotaan kerran ihastuneen yhteen neitoon niin paljon, että raiskasi tämän. Tämän jälkeen ennuspapittarina käytettiin 50-vuotta täyttäneitä naisia, jotka pukeutuivat neidoiksi muistona aiemmasta käytännöstä. Viimeistään Aleksanteri Suuren vieraillessa oraakkelin luona 300-luvulla eaa. paikalla oli vanhempi Pythia.
Plutarkhos kertoo, että Pythia-ehdokkaat testattiin pirskottamalla heidän päällensä kylmää vettä. Ne ehdokkaat, jotka saivat vilunväreitä, hylättiin. Osa Pythioista oli tavallisia maalaistyttöjä, osa puolestaan varakkaista perheistä ja koulutettuja. Osa oli naimisissa ja osalla oli lapsia, mutta oletettavasti tehtävään kuului perheen jättäminen, kun papitar omistautui Apollonin palvelukseen. Papittaret pysyivät koko ikänsä Apollonin palvelijattarina. He saivat palkkaa, asunnon ja elatuksen, olivat vapaita verotuksesta ja saivat osallistua julkisiin tilaisuuksiin. On arveltu, että Delfoissa on saattanut olla eräänlainen Vestan neitsyitä muistuttava ammattikunta, jonka tehtävänä on ollut huolehtia temppelin hestia-tulesta, ja jonka joukosta Pythiat on valittu.
Ennuspapittarilla oli myös oikeat nimet, jotka olivat yleisesti tiedossa. Kreikkalaisessa perinteessä ensimmäinen Pythia oli nimeltään Femonoe. Myöhemmissä kertomuksissa nimestä tuli jopa arkkityyppinen Pythian nimi. Herodotos mainitsee Perialla-nimisen Pythian, joka poistettiin tehtävästään, koska oli ottanut lahjuksia, sekä Aristonike-nimisen Pythian, joka ennusti ateenalaisille juuri ennen Salamiin meritaistelua. Pausanias puolestaan mainitsee Ksenokleia-nimisen Pythian, joka kieltäytyi ennustamasta Herakleelle, koska tämä oli surmannut Ifitoksen. Piirtokirjoituksissa mainitaan lisäksi Theoneike-niminen Pythia.
Riippuen käytöstä, termillä ”Delfoin oraakkeli” voidaan viitata joko Pythiaan, laajemmin koko oraakkeli-instituution ennustuksia muotoilleine pappeineen, tai Apollon-jumalaan itseensä, jonka välikappaleena kukin Pythia toimi ennustukset lausuessaan.
Aleksandr Skrjabin

Aleksandr Nikolajevitš Skrjabin (ven. Алекса́ндр Никола́евич Скря́бин, 6. tammikuuta 1872 (J: 25. joulukuuta 1871) Moskova – 27. huhtikuuta (J: 14. huhtikuuta) 1915 Moskova) oli venäläinen säveltäjä ja pianisti. Skrjabin syntyi Moskovassa. Hän aloitti pianon soittamisen jo nuorena Nikolai Zverevin johdolla. Myöhemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa. Skrjabin oli kiinnostunut musiikin lisäksi teosofiasta. Hänen varhaisissa teoksissaan oli vaikutteita puolalaisen säveltäjä Frederic Chopinin musiikista. Myöhemmin säveltäjä onnistui luomaan hyvin omaperäisen tyylin. Musiikin venäläinen modernismi liitetään useimmin juuri hänen hahmoonsa. Hänen sävellystensä subjektiivisen mystiikan ja hysteerisen ekstaattisuuden on katsottu edustavan musiikin symbolismia ja futurismia. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluu muun muassa kymmenen pianosonaattia. Skrjabin sävelsi niiden lisäksi muun muassa pianokonserton fis-mollissa (op. 20), sinfoniat nro 1 (op. 26), nro 2 (op. 29) ja nro 3 (op. 43) sekä sinfoniset runoelmat Ekstaasin runoelma (op. 54) ja Prometeus, tulen runoelma (op. 60).
Skrjabin kuoli 43-vuotiaana verenmyrkytykseen.
Aleksandr Skrjabinin poika Julian Skrjabin, joka kuoli vain 11-vuotiaana, sävelsi myös.
Jordan Letškov

Jordan Letškov Jankov (bulg. Йордан Лечков Янков, s. 9. heinäkuuta 1967 Straldža, Bulgaria) on bulgarialainen entinen jalkapalloilija. Pelaajauransa jälkeen hän on muun muassa toiminut Slivenin pormestarina vuosina 2003–2011.
Letškovia pidetään yhtenä Bulgarian kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Hän oli yksi Bulgarian "kultaisen sukupolven" tähdistä. Letškov pelasi joko keskikentällä hyökkäävässä roolissa tai hyökkääjänä. Hänet tunnettiin myös kaljusta hiustyylistään.
Letškov edusti seuratasolla vuosina 1985–2002 kotimaassaan Sliveniä ja TsSKA Sofiaa sekä Saksassa HSV:tä, Ranskassa Marseillea ja Turkissa Beşiktaşia. Bulgarian maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1989–1998 45 ottelua ja teki niissä 5 maalia. Letškov edusti Bulgariaa 1994 MM-kilpailuissa ja 1996 EM-kilpailuissa. Hän oli yksi avainpelaajista Bulgarian sijoittuessa neljänneksi 1994 MM-kilpailuissa.
Letškov muistetaan erityisesti 1994 MM-kilpailujen puolivälieräottelusta hallitsevaa maailmanmestaria Saksaa vastaan. Hän teki ottelun voittomaalin komealla hyppypuskulla Bulgarian voittaessa 2–1.
Tietokonelaitteisto

Tietokonelaitteisto tai laitteisto (engl. hardware) koostuu tietokoneen fyysisistä laitteista. Laitteisto jaetaan usein keskusyksikköön, keskusmuistiin ja oheislaitteisiin, joihin kuuluu näppäimistö, näyttö, tulostin, levymuisteja ja verkkolaitteita.
Laitteiston lisäksi tietokoneessa on ohjelmisto (engl. software) ja joissakin tapauksissa laiteohjelmisto (engl. firmware). Lisäksi joissain sovelluksissa laitteiston ja ohjelmistojen ero on muuttunut epäselväksi: esimerkiksi suorittimeen voidaan ladata mikrokoodia, joka sitten suoritetaan. Samoin laitteistokuvauskielillä kuten esimerkiksi VHDL:llä (engl. Very-High-Speed Integrated Circuits Hardware Description Language) voidaan kirjoittaa tietokoneohjelmia muistuttavia malleja, jotka voidaan syntetisoida ja ladata sen jälkeen FPGA-piiriin (Field Programmable Gate Array) ja suorittaa.
Ritarinkannukset

Ulkonäkö ja koko

Isoritarinkannus (Delphinium elatum) ja jaloritarinkannukset ovat noin 2 metriä korkeita. Kukinnot ovat sinisiä, valkoisia tai roosanvärisiä.

Levinneisyys ja historia

Kiinanritarinkannusta (Delphinium grandiflorum) tavataan luonnonvaraisena Etelä-Siperiassa ja Länsi-Kiinassa. Sitä on myös viljelty ympäri Eurooppaa 1700-luvulta lähtien. Isoritarinkannus löydettiin Siperiasta 1600-luvulla. Jaloritarinkannusten ensimmäiset risteymät syntyivät Englannissa 1800-luvulla.

Elinympäristö

Ritarinkannukset menestyvät auringossa. Ne tarvitsevat kuohkean, syvämultaisen ja hyvin ravitun maan.