google/wiki40b huggingface dataset:
Sirkka-Liisa Hahmo

Sirkka-Liisa Hahmo (s. 14. syyskuuta 1941 Pirkkala) on suomalainen kielitieteilijä.   Hahmo opiskeli Tampereen yliopistossa ja valmistui 1968.  Hän lähti Groningenin yliopistoon vuonna 1970 ja toimi siellä suomen kielen opettaja-tutkijana fennougristiikan laitoksessa vuoteen 2000 asti.  Hahmo väitteli tohtoriksi Groningenissa 1994 ja hänet valittiin fennistiikan professoriksi Saksan Greifswaldin yliopistoon vuonna 2000. Hän jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 2008.  Hahmon erityisaloja ovat olleet historiallinen morfologia, etymologia ja lainasanatutkimus.
Hereford United FC

Perustaminen (1924–1959)

Hereford United FC on perustettu kesäkuussa 1924 kahden paikallisen seuran, St Martinsin ja RAOCin yhdistyessä. Ensimmäisen ottelunsa seura pelasi saman vuoden elokuussa Atherstone Townia vastaan häviten sen. Seura aloitti pelaamalla Birmingham Combination Leaguessa, nousten 1928 Birmingham Leagueen. Seura pääsi ensimmäisen kerran FA Cupin varsinaisille pelikierroksille 1933, kun seura putosi ensimmäisellä kierroksella Accrington Stanleya vastaan. Hereford United nousi Southern Leagueen (7. korkein sarjataso) 1939. Vuonna 1949 seura eteni FA Cupin toiselle kierrokselle, jossa Exeter City pudotti Herefordin. Seura pääsi uudestaan Cupin toiselle kierrokselle 1950, mutta tuolloin Weymouth oli parempi maalein 2–1.
Hereford United pääsi FA Cupin kolmannelle kierrokselle 1951, mutta Newport County oli parempi maalein 0–3. Samalla kaudella Hereford sijoittui Southern Leaguessa toiseksi. 1953 seura pääsi FA Cupissa toiselle kierrokselle, mutta hävisi uusintaottelun Scunthorpe Unitedille. Hereford uusi toisen kierroksen paikkansa seuraavana kautenaan häviten Wiganille 24 526 katsojan edessä, joka on edelleen kahden The Football Leagueen kuulumattoman seuran yleisöennätys. Muutaman heikomman kauden jälkeen, Hereford pääsi 1958 FA Cupissa kolmannelle kierrokselle, mutta 1. divisioonan Sheffield Wednesday oli Edgar Streetillä parempi maalein 3–0. Tuon ottelun yleisömäärä oli 18 114, joka on Edgar Streetin yleisöennätys. Hereford voitti Southern Leaguen North Western -lohkon 1959 häviämättä yhtään ottelua kotonaan.

Nousu Football Leagueen (1959–1990)

Vuonna 1964 Hereford putosi Southern League Premieristä, mutta nousi heti seuraavalla kaudella takaisin voitettuaan Division 1:n. Hereford voitti 1966 FA Cupin toisella kierroksella Millwallin, joka pelasi useita sarjatasoja korkeammalla kuin Hereford. Walesin maajoukkuepelaaja John Charles siirtyi Hereford Unitediin 1966. Vuonna 1969 joukkueen kaksi pelaajaa, Roy Evans ja Brian Purcell kuolivat auto-onnettomuudessa.
Hereford United eteni 1972 FA Cupissa neljännelle kierrokselle voittaen 1. divisioonan Newcastlen kolmannella kierroksella, joka oli 32 vuoteen ensimmäinen kerta, kun Football Leaguen ulkopuolinen joukkue voittaa pääsarjan joukkueen FA Cupissa. West Ham United kuitenkin pudotti Herefordin neljännellä kierroksella uusinnassa. Samana vuonna Hereford sijoittui sarjassa toiseksi. Kesäkuussa 1972 Hereford hyväksyttiin pelaamaan Football Leaguen sarjoissa ja siirtyi näin seuraavaksi kaudeksi 4. divisioonaan, jossa sijoittui heti ensimmäisellä kaudella toiseksi nousten 3. divisioonaan. Hereford voitti 3. divisioonan 1976 nousten 2. divisioonaan pudoten heti ensimmäisen kauden jälkeen takaisin 3. divisioonaan ja vuoden jälkeen aina 4. divisioonaan. 80-luvun alussa Hereford oli kolmesti 4. divisioonan kolmen viimeisen joukossa, mutta ei koskaan pudonnut pois Football Leaguesta.

Stadion

Hereford United pelaa kotiottelunsa Edgar Streetillä, joka on ollut kotistadion vuodesta 1924. Stadion kuului alun perin seuralle, mutta Herefordin kaupunki osti sen vuonna 1931. Stadionin kapasiteetti on 5 300, joista istumapaikkoja noin 2 000.
Richard Wilbur

Richard Purdy Wilbur (1. maaliskuuta 1921 New York, New York – 14. lokakuuta 2017 Belmont, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen runoilija.
Wilbur syntyi New Yorkissa. Hän opiskeli Amherst Collegessa ja Harvardin yliopistossa. Valmistuttuaan Amherstista vuonna 1942 hän palveli vuosina 1943–1945 toisessa maailmansodassa. Sen jälkeen hän opetti vuosikymmeniä Wesleyan Universityssä ja Smith Collegessa.
Wilbur julkaisi ensimmäisen runonsa jo 8-vuotiaana John Martin’s Magazinessa. Hänen ensimmäinen kokoelmansa The Beautiful Changes and Other Poems julkaistiin vuonna 1947. Hän voitti kokoelmallaan Things of This World vuonna 1957 sekä Pulitzerin että National Book Awardin.
Myöhemmällä urallaan Wilbur sai mm. toisen Pulitzerin (1989) ja Ruth Lillyn runopalkinnon (2006). Hänelle myönnettiin National Medal of Arts vuonna 1994.
Koverojärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Oriveden ja Kangasalan kuntaraja jakaa järven kahteen osaan pohjois-etelä-suunnassa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pajulanjärven valuma-alueeseen (35.762) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,9 metriä mpy. Siihen on johdettu metsä- ja suo-ojia esimerkiksi Lakeissuolta. Yksi ojista tulee Ahvenaisesta ja sen laskuoja laskee Lamminjärveen laskevaan Pitkäjärveen.
George Duke

Tausta

George Duke syntyi 12. tammikuuta 1946 San Rafaelissa, Kaliforniassa. Hän aloitti pianonsoiton 7-vuotiaana. Lukioaikoinaan hän soitti koulunsa jazz-yhtyeissä ja hän on kertonut myös nuorena kuulemansa kirkkomusiikin vaikuttaneen paljon omaan funk-tyyliinsä. Yliopistoaikoinaan Duke soitti San Franciscon Half Note -ravintolan yhtyeessä yhdessä Al Jarreaun kanssa ja säesti säännöllisesti jazzin suuria nimiä. Hän valmistui musiikin kandidaatiksi San Franciscon musiikkikonservatoriosta vuonna 1967 ja suoritti maisteritutkinnon vuonna 1970 San Francisco State Universityssa.

Ura

Duken pitkä ura ulottuu viidelle vuosikymmenelle, jonka aikana hän työskenteli yhteistyössä lukuisten kuuluisten muusikkojen, kuten Frank Zappan, Miles Davisin, Barry Manilowin, Dizzy Gillespien, Al Jarreaun, Don Ellisin, Cannonball Adderleyn, Nancy Wilsonin ja Joe Williamsin, kanssa. Muun muassa Zappa, Adderley ja Quincy Jones olivat läsnä vuonna 1969, jolloin Duke esiintyi yhdessä viulisti Jean Luc Pontyn kanssa Sunset Stripillä sijaitsevassa Thee Experiencessa. Konserttia pidetään eräänä Yhdysvaltojen länsirannikon fuusiojazzin merkkitapauksena, minkä jälkeen Zappa värväsi Duken Mothers of Invention -yhtyeeseensä vuodeksi 1970. Duke kirjoitti musiikkia yhdessä Zappan kanssa, ja tutustui tämän vaikutuksesta rockiin, proto-funkiin sekä eurooppalaiseen avant-garde -musiikkiin. Zappa opasti Dukea myös musiikkituottajan tehtäviin ja elektronisen musiikin potentiaaliin.
Duke aloitti soolouralla 1975 ja levytti yli kolmekymmentä sooloalbumia. Varhaisista albumeista monia, kuten Faces in Reflection ja Liberated Fantasies, pidetään jazzin ja jazz-funkin klassikkoina. Jazz-kriitikot eivät tosin aluksi katsoneet suopeasti Duken kokeiluja funk-, disco- ja soul-musiikkityylien yhdistämiseksi jazziin eikä hänen esiintymistään useita eri musiikkityylejä edustavien artistien kanssa. Cannonball Adderley esitteli Duken jazz-rock-basisti Stanley Clarkelle, jonka kanssa hän muodosti kokoonpanon the Clarke/Duke Project. Kokoonpanolla oli Top 20 -hitti Sweet Baby 1980-luvun alkupuolella.
Tuottajana Duken yhteistyökumppaneita jazz- ja pop-musiikkiartisteista olivat muun muassa Pointer Sisters, Gladys Knight, Smokey Robinson ja Melissa Manchester. Hän voitti Grammy-palkinnon tuottajana vuonna 2000 Dianne Reevesin levystä In the Moment – Live in Concert, joka valittiin myös vuoden jazz-albumiksi.

Yksityiselämä

George Duke oli naimisissa. Hänen Corine-vaimonsa kuoli syöpään vuotta ennen Georgea. Pariskunnalla oli kaksi poikaa. George Duke kuoli leukemiaan hoitopaikassaan Los Angelesissa 5. elokuuta 2013.
Piotr Sawicki

Karate

Sawicki saavutti kotimaassaan Puolassa aluksi pronssia vuoden 1993 Puolan mestaruuskilpailuissa ja vuotta myöhemmin hopeaa. Sawicki saavutti ensimmäisen mitalinsa Euroopan kisoissa Romaniassa 1995, jolloin hän hävisi loppuottelussa Antal Benczelle. Seuraavana vuonna Sawicki eteni toistamiseen loppuotteluun Kreikassa 1996, jolloin hän voitti maamiehensä Leszek Zgrzebniakin. Mestaruus oli Sawickin ensimmäinen EM-kilpailuissa. Sawicki kohtasi Zgrzebniakin toistamiseen seuraavien EM-kilpailujen loppuottelussa Puolassa. Toistamiseen Sawicki oli parempi ja hän voitti uransa toisen Euroopan mestaruuden.
Volga (Etelä-Dakota)

Asukkaat

Kunnan asukkaista 97,3 prosenttia on valkoisia ja 0,658 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 3,74 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 99,3 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kunnan väestön keski-ikä on 30,1 vuotta.
Lahja Linko

Elli Lahja Maria Linko (o.s. Helén, 24. maaliskuuta 1890 Luumäki – 31. toukokuuta 1966) oli suomalainen oopperalaulaja. Äänialaltaan hän oli mezzosopraano.
Lahja Linko opiskeli laulua Helsingin musiikkiopistossa Abraham Ojanperän johdolla vuosina 1910–1911 ja Pietarin keisarillisessa konservatoriossa vuosina 1911–1915 sekä teki opintomatkoja Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Hän oli kiinnitettynä Suomalaiseen Oopperaan vuosina 1919–1939 ja tänä aikana hänellä oli useita huomattavia rooleja mm. Richard Wagnerin ja Giuseppe Verdin sekä kotimaisissa oopperoissa. Hän esiintyi myös Georges Bizet'n oopperan Carmen pääroolissa.
Lahja Linko toimi laulunopettajana Sibelius-Akatemiassa vuosina 1932–1959 ja lehtorina vuosina 1950–1959. Hänen lauluoppilainaan olivat monet myöhemmin tunnetut laulajat, mm. Anna Mutanen, Sylvelin Långholm ja Maiju Kuusoja. Lahja Linko sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948.
Lahja Lingon puoliso vuodesta 1916 oli säveltäjä ja pianisti Ernst Linko. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Liisa Linko-Malmio.
Twilightning

Historia

Twilightning julkaisi ensimmäisen demonsa Change of Scepter vuonna 1999 kokoonpanolla Tommi Sartanen (laulu, kitara), Ville Wallenius (kitara), Jussi Kainulainen (basso), Mikko Naukkarinen (kosketinsoittimet) ja Juha Leskinen (rummut). Tätä seurasivat Affection Seeker vuonna 2000 ja Return to Innocence vuonna 2001, joista jälkimmäisellä kuultiin myös uutta laulajaa Heikki Pöyhiää. Viimeiseltä demolta päätyi kaksi kappaletta myös debyyttialbumi Delirium Veilille, joka julkaistiin vuonna 2003 Spinefarmin kautta.
Toisen, enemmän hard rock -vaikutteisen albuminsa Plague-House Puppet Show’n Twilightning julkaisi vuonna 2004. Tammikuussa 2006 ilmestyi minialbumi Bedlam, joka jäi kosketinsoittaja Naukkarisen viimeiseksi yhtyeessä. Twilightningin kolmas albumi Swinelords julkaistiin maaliskuussa 2007.
Yhtye ilmoitti toimintansa lopettamisesta heinäkuussa 2009.
Maki (1917)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1934.
Vânia Fernandes

Vânia Fernandes (s. 1985 Funchal) on portugalilainen laulaja.
Fernandes voitti Portugalin television järjestämän kykyjenetsintäkilpailun Operação Triunfon kolmannen kauden 2007–2008. Samana vuonna hän valmistui Madeiran musiikkiopistosta.
Fernandes edusti Portugalia vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Belgradissa kappaleella ”Senhora do mar (Negras águas)”. Hän sijoittui omassa semifinaalissaan toiseksi ja finaalissa 13:nneksi 69 pisteellä.
Lulu

Lulu on Alban Bergin ooppera, johon kuuluu prologi ja kolme näytöstä. Lulun libretto on säveltäjän kirjoittama ja perustuu Frank Wedekindin näytelmiin Maahinen (Erdgeist) ja Pandoran lipas (Die Büchse der Pandora) vuosilta 1895–1904. Keskeneräiseksi jääneen  oopperan kantaesitys viisiosaisena sarjana Zürichissä 1935 saavutti menestystä, muttei kuitenkaan yhtä paljon kuin Bergin toinen ooppera Wozzeck (1922, ensiesitys 14. joulukuuta 1925). Lopullisesti teos sai ensi-iltansa vasta vuonna 1979 Pariisissa Pierre Boulezin johtamana. Ooppera kertoo Lulusta, jota kohtaan sekä miehet että naiset tuntevat vastustamatonta seksuaalista vetoa mutta eivät kykene kohtelemaan häntä kuin halun kohteena ja objektina. Oopperan lopussa Lulu ajautuu prostituoiduksi Lontoon kaduille. 
Ooppera jäi keskeneräiseksi säveltäjän kuollessa vuonna 1935. Sen jälkeen, kun Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alexander von Zemlinsky olivat kieltäytyneet teoksen viimeistelemisestä, Bergin leski ilmoitti, ettei sitä voitu saattaa päätökseen, eikä luovuttanut hallussaan ollutta materiaalia kenellekään. Teoksen viimeisestä näytöksestä oli kuitenkin olemassa perinpohjaiset säveltäjän luonnokset sekä osa orkestroinnistakin valmiina, ja se esitettiin lopulta Friedrich Cerhan viimeistelemänä vuonna 1979.  
Saksalaisessa elokuvaversiossa Pandoran lipas (1929) Lulun surmaa lopuksi Viiltäjä-Jack.
Kevyen musiikin puolella Lulu tunnetaan samaiseen oopperaan pohjautuvana, Tuula Amberlan esittämänä iskelmäkappaleena, jonka Ensio Music julkaisi vuonna 1984.
Aaron Parks

Aaron Parks (s. 1983 Kalifornia) on yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän varttui 3-vuotiaasta lähtien Seattlessa ja opiskeli jo 15-vuotiaana Washingtonin yliopistossa matematiikkaa, tietojenkäsittelytiedettä ja musiikkia. Hän oli yliopistossa varhaisen pääsyn ohjelmassa, mutta 16-vuotiaana hän oli jo siirtynyt Manhattan School of Musiciin. Hän sai opetusta Kenny Barronilta, ja vuonna 2001 hänet nimitettiin American Pianists Associationin Cole Porter Fellow'ksi. Parks on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Terence Blanchardin, Joshua Redmanin, Kurt Rosenwinkelin, Christian Scottin, Gretchen Parlaton, Ambrose Akinmusiren, Kendrick Scottin, Philip Dizackin ja Mike Morenon kanssa. Parks on saanut kiittäviä arvioita The Guardianilta ja The New York Timesilta.
Syksyllä 2013 Parks julkaisi soolopianolevytyksen Arborescence.
Ultravox

Ultravox on 1974 perustettu brittiyhtye. Ultravox yhdisteli musiikissaan vaikutteita punkista, uudesta aallosta, glam rockista, elektronimusiikista ja progesta. 1980-luvun alussa yhtye edusti nk. futuristista tai uusromanttista uutta aaltoa. Ultravox oli myös nk. synthpop-musiikin uranuurtajia, vaikka käyttikin suurimmassa osassa musiikkiaan perinteisiä pop-yhtyesoittimia. Eräs erottuva elementti yhtyeen musiikissa on kosketinsoittaja/viulisti Billy Currien ARP-syntetisaattorin soolokäyttö yhdistettynä klassiseen wieniläisvaikutteiseen viuluun sekä pianoon. Toinen omaleimainen elementti oli runsas synteettisen basson ja elektronisten rytmisoitinten käyttö. Kuvatut piirteet kuulee mm. yhtyeen tunnetuimmalla hittikappaleella, 1980 levytetyn "Vienna"-albumin nimiraidalla.
Ultravox kokoontui vuonna 2009 "klassiseen" 1980-kokoonpanoonsa ja teki Return to Eden-nimikkeellä kiertueen aluksi Britteinsaarilla ja lopulta laajemmin Euroopassa. Kiertue sai jatkoa vuoden 2010 puolella, (Return to Eden 2) jolloin yhtye konsertoi myös Helsingissä Tavastialla 17.8. Return to Eden -kiertueelta yhtye on tehnyt myös DVD:n ja kaksi CD-levyä sisältävän julkaisun, joka on taltioitu huhtikuussa 2009 Lontoossa Roundhouse-teatterissa.
NRP Pedro Nunes (1934)

Palvelus

Alus muutettiin tutkimusalukseksi 1956 ja poistettiin palveluksesta 1976.
Windows on the World

Historia

Ravintoloitsija Joe Baum kehitti ja toteutti suunnitelman perustaa ravintolakompleksi World Trade Centerin Pohjoistornin ylimpiin kerroksiin. Olemassaolonsa aikana Windows on the Worldista oli yksi New Yorkin tunnetuimmista ravintoloista. Vuonna 1993 Windows on the World jouduttiin sulkemaan moneksi vuodeksi 25 miljoonaa dollaria maksaneen peruskorjauksen vuoksi World Trade Centerin pommi-iskun jälkeen. Ravintola avattiin uudelleen vuonna 1996. Vuonna 2000, ravintolan viimeisenä kokonaisena toimintavuotena, Windows on the Worldin tulot olivat 37 miljoonaa dollaria tehden siitä Yhdysvaltojen taloudellisesti menestyneimmän ravintolan. Windows on the Worldin viimeisenä pääkokkina toimi Michael Lomonaco.

Syyskuun 11. päivän iskut

Ravintolakompleksi tuhoutui syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001, kun 19 terroristia otti haltuunsa neljä matkustajalentokonetta Yhdysvalloissa. Yksi kaapatuista koneista oli American Airlinesin lento 11, joka törmäsi One World Trade Centeriin kello 8.46 paikallista aikaa. Iskuhetkellä Windows on the Worldissa oli käynnissä vakituinen aamiaistarjoilu ja Risk Waters Financial Technology -yhtiön kongressi. Kaikki ravintolassa lentokoneen törmäyshetkellä olleet ihmiset selvisivät hengissä törmäyksestä, mutta menehtyivät myöhemmin rakennuksen tulipaloihin. Yksi syy siihen, ettei kukaan ravintolassa olija selvinnyt, oli kaikkien uloskäyntien tuhotuminen iskussa. Osa asiakkaista ja henkilökunnasta menehtyi savumyrkytykseen, ja jotkut tekivät itsemurhan hyppäämällä rakennuksesta pakoon leviäviä tulipaloja. Loput, tulipaloista hengissä selvinneet, saivat surmansa kello 10.28, 102 minuuttia lentokoneen iskeytymisen jälkeen, kun One World Trade Center sortui. Iskuhetkellä ravintolassa oli töissä 72 henkilökunnan jäsentä (joista yksi oli Christine Olender, ravintolan aamuvuorossa ollut esimies, jonka epätoivoiset puhelinsoitot viranomaisille olivat viimeiset Windows on the Worldista saadut viestit), 16 Risk Waters -yhtiön työntekijää ja 76 muuta asiakasta. Viimeiset ihmiset, jotka lähtivät ravintolasta ennen iskua, olivat Michael Nestor, Liz Thompson ja Geoffrey Wharton. He lähtivät vain kaksi minuuttia ennen törmäystä kello 8.44.

Perintö

Syyskuun iskujen jälkeen perustettiin Windows of Hope Family Relief Fund -niminen rahasto, jonka tarkoituksena on tarjota tukea ja palveluja perheille, jotka menettivät Windows on the Worldissa työskennelleen omaisensa iskuissa. Rahaston perustajien joukossa olivat muun muassa ravintolan pääkokki Michael Lomonaco ja omistaja David Emil.
One World Trade Centeriin suunniteltiin Windows on the Worldin uudelleenavaamista; suunnitelma kuitenkin keskeytettiin maaliskuussa 2011 taloushuolien ja pienen kiinnostuksen takia.
Vuonna 2006 joukko Windows on the Worldin entistä henkilökuntaa perusti New Yorkiin Colors-nimisen ravintolan, jonka tarkoituksena on kunnioittaa iskuissa kuolleita työtovereita. Ravintolan ruokalistassa on yhtäläisyyksiä Windows on the Worldin ruokalistaan.
Hans Küng

Hans Küng (s. 19. maaliskuuta 1928 Sursee, Luzern, Sveitsi) on sveitsiläissyntyinen Saksassa yliopistouran luonut katolinen teologi, pappi, tietokirjailija ja arvokeskustelija. Küng on tullut kansainvälisesti tunnetuksi erityisesti ekumenian, uskontodialogin sekä katolisen kirkon uudistamisen puolestapuhujana. Küng on tunnettu katolisen kirkon toisinajattelija ja paavikriitikko.
Küng opiskeli teologiaa ja filosofiaa 1948–1957 Rooman Paavillisessa Gregoriana -yliopistossa sekä Sorbonnessa Pariisissa. Hän väitteli teologian tohtoriksi aiheenaan vanhurskauttaminen Karl Barthin teologiassa. Küng toimi koko yliopistouransa ajan Tübingenin Eberhard Karls -yliopistossa, vuodesta 1960 alkaen fundamentaaliteologian professorina, 1963–1980 dogmatiikan sekä ekumeenisen teologian oppituolin haltijana ja 1980–1996 ekumeenisen teologian professorina. 
Küng osallistui asiantuntijana Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen (1962–1965). Samoihin aikoihin hän alkoi hahmotella katolisen kirkon uudistusohjelmaa, jonka päämääräksi hän asetti ekumeenisen avartumisen, papiston pakollisesta selibaatista luopumisen sekä sukupuolten välisen tasa-arvon, johon sisältyisi myös naisten mahdollisuus pappisvihkimykseen. Hän asetti kyseenalaiseksi paavin erehtymättömyyden sekä katolisen kirkon kategorisen abortti- ja ehkäisykiellon.
Saksan katolinen piispainkokous epäsi 1979 Küngiltä kirkollisen opetusluvan (missio canonica) tämän kirkkokriittisten julkaisujen takia. Küng menetti professuurinsa katolisessa tiedekunnassa, mutta Küng oli suosittu luennoitsija eikä Tübingenin yliopisto halunnut menettää häntä. Küngiä varten perustettiin ekumeenisen teologian professuuri. Küng toimi myös ekumeenisen tutkimusinstituutin johtajana Tübingenin yliopistossa emeritoitumiseensa saakka 1996. Hän ei koskaan palannut katoliseen oppituoliin.
Kirjassaan Projekt Weltethos Küng lähtee hahmottelemaan maailmanlaajuista etiikkaa, maailmaneetosta, jonka voisivat hyväksyä sekä eri uskontojen kannattajat että ei-uskonnolliset ihmiset. Ajatus tulee esille myös Maailman uskontojen parlamentin julistuksessa 1993, johon Küng kirjoitti pohjatekstin. Julistuksessa suurten maailmanuskontojen edustajat ilmaisivat ensimmäistä kertaa yksimielisyytensä maailman etiikan periaatteista. Vuodesta 1995 lähtien Küng on ollut perustamansa Maailmaneetos-säätiön (Stiftung Weltethos) presidentti.
Jonathan Quick

Perhe

Quickilla on vaimo Jaclyn, tytär Madison Mychal Quick (s. 2010) sekä poika Carter (s. 2013). Jaclynin sisko Alicia on naimisissa Buffalo Sabersin Matt Moulsonin kanssa. Moulson on aiemmin pelannut Quickin joukkuetoverina Los Angeles Kingsin organisaatiossa kausina 2007–2008 ja 2008–2009.
Alalampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 10,2 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Lauhjoen valuma-alueeseen (14.147) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 91,9 metriä mpy.
Colton Orr

Ura

Winnipegissä syntynyt Orr pelasi juniorikiekkoa WHL-joukkueissa Swift Current Broncos, Kamloops Blazers ja Regina Pats. Varaamattomana pelaajana Orr teki sopimuksen Boston Bruinsin kanssa. Ensimmäisen NHL-pelinsä hän pelasi Washington Capitalsia vastaan. Ottelu jäi hänen kauden 2003–2004 ainoakseen. Työsulkukauden 2004–2005 jälkeen Orr oli pelannut 125 ottelua Providence Bruinsissa, tehnyt niissä 12 pistettä ja istunut jäähyllä 536 minuuttia.
Orr pelasi alkukauden 2005–2006 Bostonissa ennen kuin hänet asetettiin waiver -listalle, josta New York Rangers poimi hänet 29. marraskuuta 2005. Orr teki ensimmäisen pisteensä pelattuaan 15 ottelua Rangersissa. 
Orr pelasi Rangersissa kolmen kauden aikana 53 ottelua 2006–2007, 74 ottelua 2007–2008 ja täydet 82 ottelua kaudella 2008–2009. Ensimmäisen maalinsa Orr teki 9. helmikuuta 2007 Tampa Bay Lightningiä vastaan.
1. heinäkuuta 2009 Orr teki nelivuotisen sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Sopimuksen arvo oli miljoona dollaria per vuosi. Orrille kertyi heti ensimmäisellä Maple Leafs -kaudellaan 239 jäähyminuuttia.
Kaudella 2011–2012 Orr menetti paikkansa Torontossa pelatessaan vain viisi ottelua. Hän teki niissä yhden maalin ja tappeli kerran. 4. tammikuuta 2012 Toronto asetti Orrin waiver -listalle puolitoista vuotta ennen sopimuksen päättymistä. Kukaan ei Orria listalta poiminut, joten hän pelasi loppukauden farmiseura Toronto Marliesissa. Siellä hän pelasi 26 ottelua, joissa teki yhden maalin ja keräsi 46 jäähyminuuttia.
Kaudella 2012–2013 Orr pelasi 44 ottelua 48:sta Torontossa. Hän teki yhden maalin ja syötti kolme. Hän pelasi seitsemässä ottelussa pudotuspeleissä. Orr keräsi runkosarjassa liigan suurimman jäähymäärän: 155 minuuttia. 
13. heinäkuuta 2013 Toronto ja Orr tekivät kaksivuotisen jatkosopimuksen, jonka arvo oli 1,85 miljoonaa dollaria.
Renew Europe -ryhmä

Historia

Alde-ryhmän puheenjohtajana toimineen Guy Verhofstadtin mukaan nimenvaihdos tuli ajankohtaiseksi, kun Ranskan presidentti Emmanuel Macronin La République En Marche!-puolue siivitti toukokuun 2019 europarlamenttivaaleissa 21 paikallaan Alden vaalivoittoon. Eurooppamyönteistä ohjelmaa ajaneet macronilaiset osallistuivat vaaleihin nimellä "Renessanssi" ja ovat sittemmin pyrkineet eroon liberaali-sanasta.

Suomalaiset ryhmässä

Suomalaisia europarlamentaarikkoja ryhmässä kaudella 2019–2024 ovat Keskustan Elsi Katainen ja Mauri Pekkarinen sekä RKP:n Nils Torvalds.