Organon

Kokoelman synty

Organon on kaikkien muiden Aristoteleen säilyneiden teosten tavoin koottu vasta myöhemmän antiikin aikana. Myöhemmät peripateettiseen koulukuntaan kuuluneet kommentaattorit ryhmittelivät kuusi Aristoteleen logiikan alan tutkielmaa tämän yhteisen nimen alle. Kokoelma esiintyy viimeistään Andronikos Rhodoslaisen kokoamassa Aristoteleen teosten laitoksessa ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Aristoteles itse ei kuitenkaan ilmaissut, että Organoniin luetut teokset olisivat jotenkin muodostaneet yhteenkuuluvan kokonaisuuden. Teosten ryhmittely yhteisen nimen alle voidaan nähdä ilmaisuna siitä myöhempien peripateetikkojen näkemyksestä, että logiikka on ennemmin filosofian työväline kuin yksi osa sitä, niin kuin stoalaiset katsoivat.
Organonin sisältämien teosten järjestys ei ole kronologinen, vaan systemaattinen, koska alkuperäistä kirjoitusjärjestystä ei voida tietää varmasti. Teoksista Kategoriat ja Tulkinnasta vaikuttavat kuitenkin kuuluvan Aristoteleen varhaisimpiin. Topiikka, Ensimmäinen analytiikka ja Toinen analytiikka liittyvät läheisesti toisiinsa ja viittaavat toisiinsa usein. Aristoteles itse luki Ensimmäisen ja Toisen analytiikan yhdeksi teokseksi nimellä Analytiikat. Sofistiset kumoamiset puolestaan on eräänlainen lisäys Topiikkaan. Näistä Ensimmäinen analytiikka vaikuttaa kirjoitetun Topiikan ja Sofististen kumoamisten jälkeen, kun taas Toinen analytiikka sisältää myös joitakin varhaisempia osia.
Organonin ulkopuolisista Aristoteleen teoksista siihen liittyvät läheisesti Metafysiikka sekä Retoriikka, joka on monin osin riippuvainen Topiikassa esitetyistä näkemyksistä. Organoniin kuuluvien teosten lisäksi Aristoteleen nimiin on laitettu myös muita logiikan alan teoksia. Näitä ovat toinen Kategoriat-niminen teos sekä teokset Jaotteluita, Ongelmista ja Vastakohdista. Näistä neljästä teoksesta on säilynyt nykyaikaan vain katkelmia.

Vaikutushistoria

Hellenistisenä aikana Aristoteleen logiikka hävisi suosiossa stoalaiselle logiikalle. Myöhemmän antiikin aikana useat kommentaattorit kirjoittivat kommentaareja Aristoteleen logiikan alan teoksista. Tätä kautta Organon vaikutti suuresti keskiajan ajatteluun sekä lännessä että arabimaailmassa, kun taas stoalaisen logiikan teokset eivät ole säilyneet nykyaikaan.
Varhaisella keskiajalla suurinta osa Aristoteleen omista teoksista ei kuitenkaan tunnettu lännessä. Teoksista tunnettiin ainoastaan Boëthiuksen latinaksi kääntämät Organoniin kuuluvat teokset Kategoriat ja Tulkinnasta. Muut teokset tulivat tunnetuiksi vasta 1100–1200-luvuilla, jolloin ne käännettiin kreikasta latinaksi. Myöhemmällä keskiajalla kaikki merkittävimmät skolastikot kirjoittivat Organonin teosten kommentaareja. Esimerkiksi Tuomas Akvinolainen, Vilhelm Occamilainen ja Duns Scotus kirjoittivat kommentaareja teokseen Tulkinnasta. Vilhelm ja Duns Scotus kirjoittivat kommentaarit Kategorioihin ja Sofistisiin kumoamisiin. Robert Grosseteste kirjoitti merkittävän kommentaarin Toiseen analytiikkaan.
Uudella ajalla Organonin teoksiin perustuvaa aristoteelista logiikkaa sovellettiin edelleen, mutta Aristoteleen omiin teoksiin viitattiin harvemmin. Francis Bacon julkaisi vuonna 1620 logiikkaa ja tieteellistä päättelyä käsittelevän teoksen Novum Organum (Scientarium), jonka nimi voidaan suomentaa ”(Tieteiden) uusi työkalu”. Tämä viittaa toisaalta Aristoteleen Organon-kokoelmaan ja toisaalta Baconin itsensä kehittämään uuteen tieteelliseen menetelmään.
Aristoteelisen logiikan valtakausi ulottui 1800-luvun jälkimmäiselle puoliskolle saakka. Vielä Immanuel Kant ajatteli, että Aristoteles oli löytänyt logiikan suhteen kaiken, mitä löydettävissä oli.