google/wiki40b huggingface dataset:
Helsingin uimastadion

Uimastadion on Helsingin Eläintarhan alueella sijaitseva maauimala. Se sijaitsee Olympiastadionin koillispuolella. Uimastadion valmistui alun perin Helsingin vuoden 1940 olympialaisten kilpa-areenaksi, jotka sotien vuoksi järjestettiin vuonna 1952. Nykyään se toimii Kumpulan maauimalan ohella suosituimpana Helsingin uimalana kesäisin.

Historia

Uimastadion rakennettiin Helsinkiin vuoden 1940 olympialaisia varten. Sodan vuoksi olympialaisia ei tuona vuonna kuitenkaan pidetty, mutta uimastadion oli käytössä vuoden 1952 kesäolympialaisissa. Uimastadionin suunnitteli arkkitehti Jorma Järvi, ja siitä tuli funkkistyylinen pelkistetty valkoinen rakennus. Rakennustyöt kestivät sodan vuoksi kauan, ja se oli kokonaan valmis vuonna 1947. Valmiita altaita käytettiin sodan aikana pitkään silli- ja juuresvarastona.
Kansainvälisen uimaliiton mukaan allasveden lämpötilan tuli olla 22 astetta, nykypäivänä vaaditaan 27 astetta. Laitteet ulkoaltaan veden lämmittämistä varten tilattiin ulkomailta mutta ne tuhoutuivat, kun niitä kuljettanut laiva upotettiin sodan sytyttyä.

Käyttö nykyään

Uimastadionia käytetään nykyään virkistyspaikkana. Se on avoinna toukokuun alkupuolelta syyskuun loppupuolelle. Se on suosittu paikka, ja kesäpäivinä siellä käy noin 5 000 uimaria päivässä. Stadionilla on vierekkäin kolme uima-allasta: 50 metrin kuntouintiallas, hyppyallas ja lastenallas, ja niistä hieman sivussa lisäksi pieni pyöreä kahluuallas. Hyppyaltaalla on kaksi 1 metrin ja kaksi 3 metrin ponnahduslautaa ja hyppytorni, jossa on tasanteet 5 metrin, 7,5 metrin ja 10 metrin korkeudella, sekä 1 metrin tasanne hyppytornin edessä. Hyppytornin käyttö on ohjattua ja vaatii uimavalvojan. Yhden ja kolmen metrin ponnahduslaudat ovat lähes aina asiakkaiden vapaasti käytettävissä. Kuitenkin esimerkiksi seurojen tullessa harjoittelemaan stadionille 3 metrin ponnahduslauta saattaa olla varattuna.
Alueella on myös vesiliukumäki, kuntosali, koripallokenttä, lentopallokenttä, pöytätennis ja kahvila. Kuntosali on avoinna ympäri vuoden. Normaalien aukioloaikojen ulkopuolella stadionia käytetään muiden vesilajien harjoittelupaikkana, esimerkiksi sukelluskoulut käyttävät hyppyallasta harjoittelupaikkana. Helsingin toinen suosittu maauimala on Kumpulan maauimala.
Uimastadionilla kuvattiin myös Summeri-ohjelmaa vuosina 2003–2009.
Iisveden koulu

Historia

Ennen varsinaisen ensimmäisen koulurakennuksen valmistumista koulu toimi vuokrahuoneistossa Karsikonmäellä opettajanaan Ellen Viholainen. Ensimmäinen Iisvedellä sijaitseva kansakoulurakennus valmistui vuonna 1927. Myöhemmin oppilasluvun kasvaessa Iisvedelle alettiin rakentaa suurempaa koulua, jolloin osa oppilaista jouduttiin sijoittamaan väliaikaisesti muualle. 
Täten valmistunut, vieläkin toiminnassa oleva koulurakennus saatiin valmiiksi syksyllä 1954.
AEK-971

AEK-971 on Sergei Kokšarovin johdolla Kovrovin konetehtaalla suunniteltu, Konstantinovin SA-006-kiväärin mekanismiin perustuva rynnäkkökivääri. Aseen kaliiperi on venäläinen 5,45x39 mm.
Kivääriä alettiin kehittää 1974 Neuvostoliiton puolustusministeriön kilpailua varten, jonka kuitenkin voitti Nikonovin AN-94. Puolustusministeriö piti monia aseen ratkaisuja liian monimutkaisina, joten asetta yksinkertaistettiin. Kilpailijansa tavoin se perustuu aseen rekyyliä sarjatulella vähentävään mekanismiin. Aseessa on tämä vuoksi kaksi kaasukammiota ja -mäntää.
Aseesta on 5,56 mm NATO -kaliiperinen versio AEK-972 ja 7,62×39 mm -kaliiperinen AEK-973.
Asetta valmistettiin 2000-luvulla pieniä sarjoja sisäministeriön joukoille, mutta tuotanto päättyi 2006, jolloin Kovrovin konetehdas hankkiutui eroon sotilastuotannosta. Suunnitelmat ja koneet siirrettiin saman kaupungin ZID-tehtaalle, joka ei ole aloittanut tuotantoa pienien sarjojen kannattamattomuuden vuoksi.
Aseen edelleen kehitetty versio, AEK-545 (kaliiperissa 5.45x39 mm) otettiin Venäjän asevoimien kehitysohjelmaan kenttätestaukseen Izhmašin asetehtaan AK-12:n ohella. AEK-545 kuitenkin hävisi AK-12:lle, merkittävin syy oli AK-12:n halvemmat valmistuskustannukset.
DB Schenker

DB Schenker on Saksan valtion omistamaan Deutsche Bahniin (DB) kuuluva tavarankuljetus- ja logistiikkayhtiöryhmä. Se toimii 130 maassa ja sillä on 2 000 toimipistettä ympäri maailmaa. DB Schenkerin palveluksessa oli vuoden 2016 lopulla 68 388 työntekijää. Sen liikevaihto oli vuonna 2016 15,1 mrd. euroa. DB Schenker hoitaa maa-, lento- ja merikuljetusten lisäksi varastointi- ja muita logistiikkapalveluja.

DB Schenker Suomessa

Suomessa DB Schenkerin tytäryhtiö Schenker Oy hoitaa kansainvälisiä lento-, meri- ja maakuljetuksia. Yhtiö kuljettaa paketteja, lavoja, osa- ja täyskuormia ja järjestää erikoiskuljetuksia. Lisäksi Schenker tekee Suomessa kotijakelua ja harjoittaa sopimuslogistiikkaa. DB Schenker tuottaa Suomen palvelut yhdessä ketjukumppaninsa Vähälä Logistics Oy:n kanssa. Aiemmin yhteistyö tehtiin Kiitolinja-aputoiminimen alla, mutta kesäkuun 2016 alusta lukien Kiitolinja muuttui DB Schenker -brändin alle.
Helmikuussa 2017 Schenker ilmoitti avaavansa noutopisteverkostonsa kaikille yrityksille.
Weierstrassin rengas

Matematiikassa Weierstrassin rengas, nimetty Karl Weierstrassin mukaan, on kommutatiivinen paikallinen rengas, joka lisäksi on Henselin rengas ja pseudogeometrinen ja niin, että jokaisen alkuideaalin tekijärengas on säännöllisen paikallisen renkaan äärellinen laajennus.
Paineside

Paineside on sideharsolla tehtävä sidos, jonka tehtävänä on tyrehdyttää verenvuoto ja estää lian pääsy haavaan. Painesidettä käytetään runsaasti vuotavien haavojen sitomiseen.
Painesiteen yhteydessä tulee käyttää haavalappuja ja jotain esinettä, joka asetetaan haavan kohdalle muutaman sideharsokerroksen päälle haavan suuntaisesti. Vierasta esinetä ei tule poistaa haavasta, ellei se vaikeuta hengitystä.
Jimmy Dixon

Jimmy Dixon (s. 10. lokakuuta 1981) on aktiiviuransa päättänyt liberialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Skandinaviankoira

Ulkonäkö

Koska skandinaviankoiran jalostus on painottunut sen käyttötarkoitukseen ja suosituskykyyn, sen ulkonäkö vaihtelee. Ensimmäisen sukupolven risteytyksinä syntyneillä skandinaviankoirilla on usein puolipystyt korvat ja musta väritys pienin valkoisin aluein tai yksivärinen karvapeite laikuin tai täplin. Myös joitain täysin täplikkäitä koiria esiintyy. Pointteriosuuden pienentyessä koira alkaa muistuttaa enemmän alaskanhuskyä. Keskimääräinen paino on 18–24 kg.

Alkuperä

Skandinaviankoira on alaskanhuskystä ja pointterista polveutuva risteytyspopulaatio, jota jalostetaan mahdollisimman nopeaksi rekikoirakilpailuja silmällä pitäen. Se esiintyi ensi kertaa kilpailuissa Skandinavian alueella. Siinä yhdistyvät siperianhuskyn vuosisatojen ajan hiottu kyvykkyys reenvedossa ja pointterin innokkuus ja atleettisuus.  
Kahden rodun joiden taustalla on täysin toisistaan eroavat geenipoolit risteyttämisen syynä on yleensä heteroosi, mutta se voi myös jatkua risteyttamällä ensimmäisen polven risteytys takaisin toiseen kantarotuun jotta tietyt puhdasrotuisesn kannan ominaispiirteet vahvistuisivat.
Skandinaviankoiran ensimmäisen polven risteytyskannalla (50 % pointteria, 50 % alaskanhuskyä) on lyhyt karvapeite, joka soveltuu lähinnä sprinttikilpailuihin joihin ei sisälly lepäämistä tai nukkumista reitin aikana. Kun ensimmäinen risteytyssukupolvi risteytetään takaisin alaskanhuskyyn, jälkeläisillä saattaa olla jo tiheämpi karvapeite, joka sopii paremmin pidemmän matkan rekikilpailuihin.
Alaskanhuskyä on jalostettu tarkasti  suorituskykyä silmällä pitäen siitä lähtien kun Alaskan rekikoirakilpailut aloitettiin. Lyhytkarvaisen saksanseisojan ja pointterin geenipooli on rajoitettu, sillä ne ovat virallisesti hyväksyttyjä rotuja. Tästä huolimatta myös niitä jalostettiin suorituskykyisyyden perusteella: Skandinaavisia pointtereita, joista ensimmäiset skandinaviankoirat myöhemmin syntyivät, käytettiin alun perin sekä rekikilpailuihin että metsästykseen.
Kota Kinabalun kansainvälinen lentoasema

Tulevaisuus

Vuonna 2005 Malesian hallitus hyväksyi noin 1,4 miljardin RM:n arvoisen projektin kiitotien jatkamiseksi 3 780 metriin ja Terminaali 1:n kasvattamisen 34 000m² yli kaksinkertaiseksi 87 000m². Uusi terminaalirakennus pystyy paikottamaan yhtäaikaisesti neljä Boeing 747, yhden Airbus A330, seitsemän Boeing 737, kolme Fokker 50 ja kolme Dornier konetta. Terminaaliin tulee 12 matkustajasiltaa. Nykyinen terminaaliin liittyvä lennonjohtotorni puretaan ja sen tilalle rakennetaan erillinen rakennus. Projektin on tarkoitus olla valmis vuoden 2009 puoliväliin mennessä.
Projektin valmistuttua myös maailman suurin lentokone, Airbus A380 voi operoida kentältä. Lentoaseman vuotuinen matkustajakapasiteetti nousee 12 miljoonaan. Terminaali 1 kautta voi kulkea 9 miljoonaa matkustajaa ja Terminaali 2 kautta 3 miljoonaa.

Terminaali 1

Terminaali 1 on lentoaseman pääterminaali. Terminaalissa on 12 lähtöporttia ja 4 matkatavaroiden kuljetushihnaa. Terminaalin matkustajakapasiteetti on 2,5 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Terminaalissa on myös tax-free-myymälöitä, loungeja.
Terminaali 1:n uusi osa avattiin 19. elokuuta 2008 jolloin myös rakennuksen vanha osa suljettiin. Remontin jälkeen terminaalin uusi osa tulee toimimaan kansainvälisten lentojen alueena ja Malesian sisäiset lennot keskitetään terminaalin vanhaan osaan.

Terminaali 2

Nykyinen terminaali 2 on itse asiassa lentokentän alkuperäinen terminaali ja se sijaitsee toisella puolella kiitotietä kuin terminaali 1. Terminaali 2 palvelee tilaus- ja halpalentoyhtiöitä. Terminaalista käytetään myös nimitystä LCCT. Terminaali on remontoitu ja se avattiin uudistettuna 1. tammikuuta 2007 27 kuukautta ennen aikataulun mukaista valmistumisajankohtaa. Terminaalissa on 26 lähtöselvityspistettä ja pysäköintipaikka 6:lle lentokoneelle. Terminaali pystyy palvelemaan vuodessa 3 miljoonaa matkustajaa. AirAsia suunnittelee tekevänsä Kota Kinabalusta Kiinan ja Malesian välisten lentojensa päälentoaseman.
New Jersey

Historia

New Jerseyn ensimmäisiä asukkaita olivat Lenni Lenape -intiaanit, jotka asuttivat aluetta 10 000 vuotta sitten. Ensimmäinen eurooppalainen oli italialainen Giovanni de Verrazano, joka purjehti Jerseyn rannikolla jo 1500-luvulla. 1600-luvun alkupuolella hollantilaiset ja ruotsalaiset perustivat alueelle siirtokuntia, mutta Britannia sai sen 1664.
New Jersey oli yksi niistä kolmestatoista siirtokunnasta, jotka nousivat vuonna 1776 kapinaan brittien siirtomaahallintoa vastaan  Amerikan vallankumouksessa. Vuonna 1787 New Jersey oli kolmas osavaltio, joka allekirjoitti Yhdysvaltojen perustuslain. Vuonna 1804 se oli viimeinen pohjoisen valtio, joka kielsi orjuuden.
Maailmansotien aikana osavaltio oli sotateollisuuden keskeinen paikka; sen telakoilla valmistettiin sota-aluksia, ja kolmella leirillä koulutettiin sotaväkeä. Kylmän sodan aikana New Yorkin suojaamiseksi suunnitellut ohjusasemat sijoitettiin New Jerseyn alueelle.

Hallinto

New Jerseyn lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 40 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 80 jäsentä.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Vuodesta 2010 kuvernöörinä on ollut republikaani Chris Christie.
Osavaltio on jaettu 21 piirikuntaan.
New Jersey luopui kuolemanrangaistuksesta vuonna 2007. Viimeinen teloitus osavaltiossa tehtiin vuonna 1963.

Talous

New Jerseyn vuoden 2004 bruttokansantuotteen arvioitiin olevan 416 miljardia USD. Sen tulot asukasta kohti vuonna 2004 oli 41 636 USD, jonka sija on 4. liittovaltiossa ja 126 % liittovaltion keskiarvosta 33 041 USD.
New Jerseyn suurimpiin työllistäjiin kuuluvat kuljetuspalveluita järjestävä Gabriel Taxi, Samsung Electronics ja joukko terveysalan yrityksiä ja sairaaloita.
New Jerseyn etuna on korkeasti koulutettu väestö.
New Jerseyn tuloverotuksessa on seitsemän veroluokkaa välillä 1,4–8,97 prosenttia. New Jerseyn myyntivero on 6 prosenttia. New Jerseyssä ei ole omaisuusveroja, mutta perintövero on käytössä.

Liikenne

Osavaltion Newark Libertyn kansainvälinen lentoasema valmistui 1928, ensimmäisenä New Yorkin metropolialueella,  ja siitä tuli pian maailman vilkkain kaupallinen lentoasema. Kaikkiaan New Jerseyssä on 17 lentoasemaa. Satamia on neljätoista.

Väestö

New Jerseyn 8,8 miljoonasta asukkaasta 73,8 % on valkoisia.
Princetonin yliopisto toimii New Jerseyssä.
Ruutupaidat

Futsal

Futsaltoiminta Ruutupaidoissa aloitettiin kaudella 1999–2000. Tuolloin joukkue pelasi piirisarjassa. Kaudella 2000–2001 seura voitti piirisarjan ja nousi kaudeksi 2001–2002 Futsal-liigaan. Ensimmäisellä liigakaudellaan Ruutupaidat hävisi pronssiottelun maalein 2–10, mutta liigan paras maalintekijä ja pistepörssin voittaja oli joukkueen Pasi Nevanperä. Kaudella 2002–2003 Ruutupaidat hävisi jälleen pronssiottelun, nyt Tervareille lukemin 1–10. Seuraavalla kaudella se sijoittui kuudenneksi. Kaudella 2004–2005 joukkue voitti runkosarjan, mutta jäi mitalisarjassa toiseksi. Kausi toi kuitenkin seuralle historiansa ensimmäisen mitalin, joka oli hopeaa. Seuraavalla kaudella sijoitus oli yhdestoista, mutta edelliskauden mitalisarjan pistepörssin voittaja ja maalikuningas, Ruutupaitojen Tom Svarvar voitti jälleen pistepörssin. Keväällä 2007 Ruutupaidat saavutti toisen mitalinsa, tällä kertaa pronssisen. Se myös valittiin liigan fair play -joukkueeksi. Kaudella 2007–2008 joukkue sijoittui neljänneksi.
Kaudella 2009–2010 Ruutupaidat putosi Futsal-Ykköseen sijoituttuaan liigassa yhdeksänneksi. Kaudella 2010–2011 joukkue sijoittui Ykkösessä viidenneksi.  Kaudeksi 2012–2013 joukkue ilmoitti luopuvansa paikastaan Futsal-Ykkösessä sekä talous- että henkilöstöresurssien vähäisyyden takia. Kaudella 2013-2014 joukkue oli ylivoimainen Kakkosessa ja palasi Ykköseen.Kaudella 2014-2015 Ruutupaidat voitti Ykkösen ja nousi viiden vuoden tauon jälkeen takaisin Futsal-liigaan.
Caproni Ca.310

Caproni Ca.310 Libeccio (suom. Lounaistuuli) on Italiassa 1930-luvun lopulla kehitetty, kolmipaikkainen tiedustelukone sekä kevyt pommituskone. Se on alatasoinen ja kaksimoottorinen. Prototyypin koelento tapahtui huhtikuussa 1937 ja 16 konetyypin edustajaa vietiin Espanjan sisällissotaan generalissimus Francon joukoille kehitystyötä varten. Sen pääkäyttäjä oli Regia Aeronautica. Konetyyppiä kaupattiin Unkariin, Kroatiaan ja Peruun. Norjan Kuninkaallisille ilmavoimille sitä saapui 4 koneyksilöä.
Kyseiset koneyksilöt toimivat Solan lentotukikohdasta käsin. Unkariin toimitetut 36 konetta, joista palautui 33 kappaletta, olivat kuitenkin osoittautuneet suoritusarvoiltaan ala-arvoisina. Syynä oli se, että nämä jäivät kauas luvatusta suorityskyvystä. Koneet palautettiin Italiaan, joka korvasi näillä omat Breda Ba.65-tyypin koneensa.

Caproni Ca.310 Libecciosta tehtiin kaksi kehitysversiota, nimittäin Ca.311 ja Ca.313. Näiden moottoritehot sekä muut suoritusarvot olivat Ca.310-tyyppiä paremmat. Norja oli tilannut tyyppiä Ca.313, mutta Natsi-Saksan salamasota esti tilausten toteutumisen. Tyyppiä tilasi Ruotsin ilmavoimat suurin luvuin, sekä eri variantteina. Perusversio oli tunnukseltaan B 16. 
Moottorit olivat Piaggion valmistamat P.VII C35 tähtimoottorit, teholtaan 470 hevosvoimaa (351 kW). Kantama oli 1 690 km (1 200 km maksimikuormalla) ja huippunopeus 365 km/h. Aseistus käsitti puolustusaseina olevat 3x 7,7 mm kk:t, joista kaksi siivissä, kiinteästi asennetuina ja eteenpäin ampuvina sekä yksi ylätornissa liikuteltavana oleva. Enin pommikuorma oli 400 kg. Myöhemmät muunnokset kykenivät tätä jonkin verran suurempaan pommilastiin. Konetyypin käytännöllinen lakikorkeus oli 7 000 m.
Paul Westlake

Paul Westlake (s. 1951) on brittiläinen stand up -koomikko, kääntäjä, tietokirjailija ja ääninäyttelijä, joka asuu Helsingissä. Hän tekee englannin kielen oppikirjoja WSOY:lle ja Sanoma Prolle ja on kirjoittanut OK-, Spotlight-, Yes-, Wow-, Passwords-, Pat and Polly-, Passport to English-, Key English-, Yippee- ja Go for it -oppikirjat. Westlaken vuonna 1988 perustama The Original Touch Oy tekee oppikirjoja ja käännöksiä ja tarjoaa koulutuspalveluja. Lisäksi hän on ollut ääninäyttelijänä mm. Itse valtiaat -sarjassa.
Westlake on kotoisin Torquayn kaupungista Britanniasta ja on asunut Suomessa vuodesta 1978 lähtien. Westlake on koulutukseltaan opettaja ja hän on työskennellyt myös kouluttajana ja radiotoimittajana. Hän on tehnyt stand up -komiikkaa vuodesta 2000 lähtien. Suomen tietokirjailijat myönsi Westlakelle Oppikirjailijapalkinnon vuonna 2010. Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Harond Litim

Ura

Litim aloitti jääkiekkouransa vuonna 1994 Evryssä, jossa hän pelasi seitsemän kautta FFHG Division 2:ssa. Litim kävi pelaamassa myös hetkellisesti kaudella 1999-2000 Ranskan pääsarjassa Ligue Magnusissa yhden ottelun. SCA 2000 Evrystä hän siirtyi SO Chambéryn yhdeksi kaudeksi, josta matka jatkui FFHG Division 1 tason HC Cergy-Pontoiseen. Yhden kauden jälkeen Litim siirtyi vuonna 2003 HC Neuilly-sur-Marneen, jossa hän vietti kolme kautta.
Litim siirtyi sittemmin Viry-Châtilloniin kolmeksi kaudeksi, jonka jälkeen hän siirtyi sarjatasoa alemmaksi pelavaan Francais Volantsiin. Litim vietti seurassa vain yhden kauden ja palasi kaudella 2010–2011 takaisin Evryyn.

Maajoukkueura

Litim on edustanut maajoukkuetasolla Algeriaa. Hän oli mukana vuoden 2008 Arab Cupissa, jossa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Pronssisoturit

Kirjasarjan juoni

12-vuotiaan köyhän hyljeksityn pakkotyöläisen pojan, Hylaksen, leirille hyökkää tuntemattomasta syystä Varisten armeija. Varikset tappavat Hylaksen koiran Nopsan ja hänen pikkusiskonsa Issi katoaa salaperäisesti. Hylas kuitenkin onnistuu pakenemaan variksia. Pakoon päästyään Hylas alkaa etsimään Issiä sekä selvittämään Varisten taustoja ja sitä miksi Varikset ovat hänen perässään. Hän epäilee että Issi saattaisi olla toisella puolella saarta, mutta hän ei voi kulkea saaren lävitse jäämättä kiinni. Sen sijaan hän onnistuu ryöstämään laivan, jolla hänen on tarkoitus päästä saarensa toiselle puolelle, mutta sen sijaan hän eksyykin avomerelle ja löytää itsensä pian autiolta saarelta.
Samalla Pirra-niminen 12-vuotias kuninkaallinen tyttö pakenee omaa perhettänsä pakkoavioliiton takia. Hän ei ikinä elämänsä aikana ole saanut elää kotinsa muurien ulkopuolella, vaan häntä ollaan aina tiukasti vartioitu. Eräänä päivänä hän onnistuu livahtamaan vartijoita pakoon vapauteen. Hän löytää muuan kalastajan, joka ottaa hänet mukaansa. Kalastaja kuitenkin sanoo ettei suostu kuljettamaan tyttöä kauas ja jättää hänet lopulta autiolle saarelle jossa Hylas on.
Pjotr Veršigora

Pjotr Petrovitš Veršigora (ven. Пётр Петро́вич Верши́гора́; 16. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1905 Severinovkan kylä Moldaviassa – 27. maaliskuuta 1963 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Pjotr Veršigora syntyi opettajaperheeseen. Vuonna 1930 hän valmistui Odessan konservatorion ohjaajalinjalta ja vuonna 1938 Moskovan elokuva-akatemiasta. Hän työskenteli näyttelijänä ja ohjaajana. Toisen maailmansodan aikana Veršigorasta tuli yksi partisaaniliikkeen johtajista ja vuonna 1943 ukrainalaisen partisaanidivisioonan komentaja. Samana vuonna vuonna hän liittyi NKP:n jäseneksi. Vuonna 1944 Veršigora sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen ja sodan lopussa hän oli kenraalimajuri. Vuosina 1945–1947 hän kävi pääesikunnan akatemian ja työskenteli vuoteen 1954 saakka sen opettajana.
Veršigoran dokumenttiromaani ”Heillä on puhdas omatunto” (Ljudi s tšistoi sovestju, 1946) sai Stalin-palkinnon vuonna 1947. Sen alkuperäinen versio on todenmukainen partisaanitaistelujen kuvaus, mutta myöhemmin kirjailija joutui muokkaamaan teosta virallisen linjan mukaiseksi. Kirjan jatko-osia ovat Karpatski reid (”Karpaattien retki”, 1950) ja Reid na San i Vislu (”Retki Sanille ja Veikselille”, 1959). Sotakuvausten lisäksi Veršigora on kirjoittanut myös kotiin palaavaan rintamamiehen ja byrokratian törmäystä käsittelevän romaanin Dom rodnoi (”Koti”, 1962). Sodan jälkeen hän puolusti aktiivisesti vainon kohteeksi joutuneita entisiä partisaaneja.
Yoshinori Ōsumi

Syntymä ja opiskelu

Ōsumi syntyi Fukuokassa 1945. Hän aloitti 1963 opiskelut Tokion yliopistossa. Hän opiskeli ensin kemiaa, mutta siirtyi sitten molekyylibiologiaan. Ōsumi väitteli vuonna 1974 tohtoriksi, mutta hänen väitöskirjansa ei saanut hyvää arvosanaa eikä hän löytänyt valmistuttuaan töitä.

Koeputkihedelmöityksestä hiivojen vakuoleihin

Ōsumille ehdotettiin väitöskirjan jälkeisen tutkimustyön paikkaa Rockefeller-yliopistosta New Yorkista. Hän työskenteli Rockefeller-yliopistossa 1974–1977. Hän tutki ensin hiirten koeputkihedelmöitystä mutta siirtyi tutkimaan DNA:n replikaation aloittavaa mekanismia hiivoilla.
Ōsumi palasi 1977 Tokion yliopistoon, jossa hän sai paikan dosenttina. Siellä hän alkoi tutkimaan hiivojen vakuoleita. Ōsumi löysi vakuoleista muun muassa uudenlaisen protonipumpun, V-ATPaasin.

Autofagosytoositutkimus

Ōsumista tuli vuonna 1988 apulaisprofessori, ja hän avasi myös oman pienen laboratorionsa. Hän päätti keskittyä siellä vakuoleissa tapahtuvaan proteiinien hajoamiseen. Ōsumi todisti, että hiivojen soluissa tapahtuu autofagosytoosia. Läpimurtotutkimus julkaistiin Journal of Cell Biology -lehdessä vuonna 1992. Ōsumi jatkoi seuraavaksi autofagosytoosiin liittyvien geenien tunnistamista, ja vuoden aikana hän löysi ensimmäiset autofagosytoosin keskeisimmät geenit. Hänen ryhmänsä tunnisti kaikkiaan 15 keskeistä geeniä.
Ōsumi siirtyi vuonna 1996 professoriksi Perusbiologian kansalliseen instituuttiin, missä hän jatkoi hiivatutkimustaan. Hän havaitsi, että autofagosytoosin proteiinit koostuivat kuudesta funktionaalisesta ryhmästä. Ōsumin laboratoriossa aloitettiin myös samaan aikaan nisäkkäiden autofagosytoositutkimukset, ja yksi hänen oppilaistaan tutki kasveja. Näiden avulla tutkijat pystyivät päättelemään, että autofagosytoosi on säilynyt kaikilla kehittyneimmillä aitotumaisilla eläimillä.
Ōsumista tuli 2009 Tokion teknillisen yliopiston professori. Siellä hän jatkoi soluelinten molekyylirakenteen tutkimusta autofagosytoosin aikana.

Tunnustukset ja merkitys

Ōsumi on palkittu useasti uransa aikana. Japanissa hän on saanut muun muassa 2005 Fujihara-tiedeakatemian Fujihara-palkinnon, 2006 Japanin akatemian palkinnon, 2009 Asahi-palkinnon ja 2012 Kyoto-palkinnon.
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon Ōsumi sai vuonna 2016 autofagosytoositutkimuksistaan. Nobel-komitean mukaan Ōsumin löydökset ovat auttaneet ymmärtämään, miten solut kierrättävät ja kuinka tärkeä osa autofagosytoosi on nälkiintymiselle sopeutumisessa ja infektioon vastaamisessa.
Kellerväkaapuyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Monien kaapuyökkösten aikuiset yksilöt ovat melko vaikeita määrittää lajilleen ja kellerväkaapuyökkösen kanssa erityisen samannäköisiä ovat tuhkakaapuyökkönen (Cucullia lucifuga) ja savukaapuyökkönen (Cucullia lactucae). Kellerväkaapuyökkösen etusiivet ovat pitkät, kapeat, teräväkärkiset, ulkosyrjästä suorat ja pohjaväriltään vaalean harmaat. Siiven etureunan tuntumassa on kellanruskeaa väriä. Siiven kuviointia ovat ohuet, mustat viirut sekä munuaistäplän kohdalla tumma kaari ja rengastäplän kohdalla muutama tumma piste. Takasiivet ovat ruskehtavan harmaat. Siipiväli 50–58 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys kattaa Euroopan aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta ja ulottuu Keski-Aasiaan. Suomessa sitä tavataan nykyisin suunnilleen Vaasa-Lieksa-linjan eteläpuolella, mutta aikoinaan lajia on tavattu pohjoisempanakin. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta elokuulle huipun osuessa kesäkuun lopulle ja heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Kellerväkaapuyökkönen elää monenlaisissa avoimissa ympäristöissä niin kulttuurivaikutteisissa kuin luonnontilaisissakin. Perhoset lentävät yöllä, käyvät kukilla, ja tulevat joskus myös valolle. Perhosia tavataan yleensä vain yksitellen. Toukat syövät öisin kukintoja ja piilottelevat päivisin. Kotelo talvehtii, joskus useamman kerran.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat mykerökukkaiset, muiden muassa erilaiset keltanot (Hieracium), valvatit (Sonchus) ja maitiaiset (Leontodon).