google/wiki40b huggingface dataset:
Teidenpilviretama

Varsi ja lehdet

Teidenpilviretama kasvaa puolipallon muotoiseksi pensaaksi. Sen korkeus voi olla 3 metriä. Sillä on ikivihreät oksat. Se pudottaa lehtensä ennen talvehtimistaan.

Kukat ja hedelmät 

Teidenpilviretaman kukat ovat valkoiset tai punertavan valkoiset. Ne ovat tiheissä kukinnoissa oksien kärjissä. Sen kukat ovat tuoksuvia ja niissä on runsaasti mettä. Hedelmät ovat palkoja. 
Se on yksi alueen tärkeimmistä kasveista mehiläisille ja muille pölyttäjille joka keräävät siitä mettä ja siitepölyä.

Kasvupaikat ja levinneisyys

Teneriffan lisäksi teidenpilviretamaa kasvaa myös La Palman rinteillä, mutta vähemmän. Se kasvaa 2 000–2 200 metrin korkeudella ja mistä sen tieteellinen nimi on johdettu; lat. supra – yläpuolella, lat. nubes – pilvien.

Teidenpilviretaman uhat

Yksi teidenpilviretaman suurimmista uhista ovat kaniinit jotka syövät nuoret pensaat ennen kun niistä kasvaa niin suuria etteivät kaniinit enää yllä niiden vihreisiin oksiin. Vuoden 1980 jälkeen on teidenpilviretaman kanta vinoutunut, mihin arvellaan saman aikaisen Teiden kalderan kunnossapidon lopettamisen vaikuttaneen.
Teiden kansallispuistoon tuodaan joka vuosi 3 000 tarhamehiläisen (Apis mellifera) pesää. Nämä tarhamehiläiset kilpailevat kotoperäisten pölyttäjien kanssa medestä ja siitepölystä.
Tarhamehiläisiä ei pidetä laadullisesti hyvinä pölyttäjinä ja niiden läsnäolo saattaa heikentää siementen ja taimien elinkelpoisuutta sekä lisää sisäsiittoisuutta. Tarhamehiläiset vierailevat usein kuningatarneidonkielen ja teidenpilviretaman kukissa. Näiden kasvien lisääntymiskyky on heikentynyt sen jälkeen kun mehiläisiä alettiin käyttää pölyttäjinä.
Pakotie (vuoden 1972 elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Pakotie saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Nooksackit

Nooksackit (vuoristolaiset) ovat salishien kielikuntaan kuuluva intiaanikansa Washingtonin osavaltion ja Brittiläisen Kolumbian rajaseudulta, läheltä rannikkoa sisämaassa Mount Bakerista luoteeseen. Nooksackit kärsivät suuresti 1870-luvulla isorokosta. Katolinen kirkko aloitti lähetystyön heidän keskuudessaan vuonna 1857. Väkiluku on ollut alun perin ehkä 1500, mutta laski vuoteen 1906 mennessä 200:aan. Vuonna 1977 väkiluku oli 580.
Annabelle

Juoni

Vuonna 1967 John ja Mia Form asuvat Santa Monicassa ja odottavat ensimmäistä lastaan. John antaa vaimolleen lahjaksi tämän toivoman kalliin antiikkinuken. Sinä yönä Mia kuulee naapurista ääniä ja paljastuu, että siellä asuva Higginsin pariskunta on murhattu. Mia soittaa poliisit, mutta nukkea pitävä mies hyökkää hänen kimppuunsa. Johnin kanssa saapuneet poliisit ampuvat miehen. Nainen tekee itsemurhan, mutta ehtii sitä ennen koskettaa nukkea verisillä käsillään. Uutisissa paljastuu, että nainen oli Higginsin pariskunnan tytär, Annabelle, ja mies paljastuu Annabellen poikaystäväksi. He kuuluivat satanistiseen kulttiin, joka palvoi sarvekasta demonia.
Annabelle piti nukkea käsissään ennen kuolemaansa, joten Mia pyytää Johnia heittämään sen pois. Eräänä iltana tapahtuu tulipalo, jonka aikana hänen synnytyksensä käynnistyy. Lapsi on tyttö ja se saa nimekseen Leah. Perhe muuttaa uuteen asuntoon, mutta Mia löytää jälleen Annabelle-nuken. Mia ja Leah alkavat kokea epätavallisia asioita. He ottavat yhteyttä poliisiin ja he saavat tietää Annabelle Higginsin yrityksistä kutsua demoni uhraamalla sille sielu. Mia menee kirjakauppaan ja tutustuu sen omistajaan Evelyniin, joka päättelee demonien havittelevan Leahin sielua. Evelyn kertoo myös aiheuttaneensa auto-onnettomuuden, jossa hänen oma tyttärensä Ruby kuoli. Hän oli yrittänyt itsemurhaa, mutta kuullut Rubyn äänen, joka kertoi ettei hänen aikansa ollut vielä.
Pariskunta ottaa yhteyttä isä Pereziin, paikalliseen pappiin, joka vie nuken mukanaan kirkkoon. Mutta Annabellen haamu hyökkää hänen kimppuunsa ja nukke katoaa. Myöhemmin tapahtuu toinen hyökkäys, jonka aikana nukke näyttää leijuvan ilmassa, mutta Mia näkee demonin kantavan sitä. Mia yrittää tuhota nuken, mutta demoni kertoo nuken vaikutuksen loppuvan vain, jos sille uhrataan sielu. John ja Evelyn saapuvat estämään Mian aikeet hypätä ikkunasta nuken kanssa. Evelyn ottaa nuken ja päättää itse hypätä ikkunasta hyvittääkseen Rubyn kuoleman. Evelyn kuolee, mutta nukke katoaa.
Kuuden kuukauden kuluttua Formit elävät jälleen onnelista elämää. Toisaalla eräs perheenäiti ostaa Annabelle-nuken tyttärelleen lahjaksi. Lopuksi näytetään teksti, joka kertoo, että oikeaa Annabelle-nukkea säilytetään nykyään Ed ja Lorraine Warrenin museossa ja että pappi siunaa sen kahdesti kuukaudessa.

Vastaanotto

Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 113 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 29 prosenttia oli positiivisia. Episodi antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, Iltalehti kolme tähteä viidestä ja Nyt-liite kaksi tähteä viidestä.
Seikkailujen linnake

Seikkailujen linnake (Fort Boyard) on ranskalainen televisio-ohjelma, jossa joukko kilpailijoita kilpailee Fort Boyardin linnakkeessa kultaraha-aarteesta suorittamalla erilaisia ruumiillisia suorituksia ja päättelykykyä vaativia tehtäviä. Ohjelman keskeisiä hahmoja ovat muun muassa pitkäpartainen vanha mies ja kaksi lyhytkasvuista miestä sekä kilpailijoita vastaan ottelevat erilaisin teemoittain pukeutuneet hahmot. 
Ohjelmaa on tuotettu Ranskassa vuodesta 1990 lähtien, ja sitä on esitetty myös Suomen televisiossa. Suomessa viihdesarjaa esitettiin Yle TV1:ssä yhden tuotantokauden verran, 11 osaa vuonna 1993. Ranskassa ohjelmaa esittää France 2. Ohjelmaa tehdään tai on tehty samalla formaatilla myös Ruotsissa (Fångarna på fortet, juontajana Gunde Svan), Alankomaissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Argentiinassa, Saksassa, Belgiassa, Unkarissa ja Venäjällä.
Suomalaisversiota ohjelmasta nimillä Fort Boyard – Linnake ja Fort Boyard Suomi on esitetty vuosina 2010, 2012, 2018 ja 2019. SuomiTV:llä, Nelosella ja MTV3-kanavalla. SuomiTV on lähettänyt myös alkuperäistä Seikkailujen linnake -ohjelmaa.
Petri Salminen

Petri Salminen (s. 4. elokuuta 1963 Lahti)  on suomalainen iskelmälaulaja jonka ensimmäinen single oli Kun kerran vaan. Nykyään Salminen toimii veturinkuljettajana.
Sosiaalinen kirjanmerkki

Historia

Jaettujen online-kirjanmerkkien konseptin synty ajoittuu huhtikuuhun 1996 kun silloin julkistettiin itList, jonka ominaisuuksiin kuului julkiset ja yksityiset kirjanmerkit. Seuraavan kolmen vuoden aikana online kirjanmerkkipalvelut tulivat kilpailijoiksi kaupallisille yrityksille kuten Backflip, Blink, Clip2, ClickMarks, HotLinks, ja muille markkinoille tulijoille. Ne tarjosivat kansioita kirjanmerkkien organisointiin ja muutamat palvelut lajittelivat kirjanmerkit kansoihin (erilaisilla tarkkuuksilla). Blink-palvelu sisällytti selaimiin painonapit kirjanmerkkien tallettamiseen .Backflip mahdollisti käyttäjille lähettää kirjanmerkkejä toisille käyttäjille  ja näyttää "Backflip this page" -painonappeja partnerien verkkosivuilla. Liiketoiminnallisten mallien puutteen vuoksi tämä aikainen sosiaalisten kirjanmerkkiyritysten sukupolvi epäonnistui kun dot.com:in kupla puhkesi. Backflip sulkeutui sitaatiin "economic woes at the start of the 21st century". Vuonna 2005, Blinkin perustaja sanoi: "I don't think it was that we were 'too early' or that we got killed when the bubble burst. I believe it all came down to product design, and to some very slight differences in approach."

Etuja

Kun tarkastellaan korkealaatuista hakukonetta, sosiaalisella kirjanmerkkijärjestelmällä on useita etuja verrattuna traditionaaliseen
automatisoituun resurssin sijaintiin ja luokittelusovellukseen kuten hakukoneiden etsintärobotteja (spiders). Kaikki Internetin
tunnisteisiin perustuvat resurssit (kuten verkkosivut) on ihmisten tekemiä, jotka ymmärtävät resurssin sisällön verrattuna
sovellusten tekemiin verkkosivuihin. Algoritmeilla yrittävät määritellä resurssin merkityksen. Ihmiset voivat löytää
ja merkitä verkkosivuja, joita hakukoneiden robotit eivät ole huomanneet tai indeksoineet. Lisäksi sosiaalinen kirjanmerkkijärjestelmä voi pisteyttää resurssi perustuen siihen, montako kertaa käyttäjät ovat asettaneet
sen kirjanmerkiksi. Se on käytännöllisempi mittari loppukäyttäjille kuin järjestelmä, joka pisteyttää resursseja sen mukaan, miten
monta ulkoista linkkiä osoittaa siihen.
Käyttäjille sosiaaliset kirjanmerkit voivat olla käyttökelpoinen pääsy koottuihin kokoelmiin kirjanmerkkejä eri tietokoneilta, laajojen kirjanmerkkikokoelmien hallinta, ja kirjanmerkkien jako muille. Kirjastot ovat löytäneet sosiaaliset kirjanmerkit käyttökelpoisena helppona tapana tarjota asiakkaille luetteloja informatiivisista linkeistä.

Haittoja

Tiedon etsinnän näkökulmasta tunnistepohjaisissa järjestelmissä on haittapuolia. Ei ole olemassa standardoituja avainsanoja (s.o. folksonomia vs. kontrolloitu sanasto). Tunnisteiden standardoimattomuus (kuten yksikkömuoto, monikkomuoto, versaaliteksti), väärä tunniste kirjoitusvirheen takia, moniselitteiset tunnisteet, epäselvät tunnisteet synonyymien/antonyymien ristiriidan takia, jonkun käyttäjän epätavallinen tai persoonallinen tunnisteskeema, ei tapaa osoittaa hierarkkista suhdetta tunnisteiden välillä (esim. sivu voi olla nimetty tunnisteilla juusto ja cheddar ilman mitään mekanismia, joka ilmaisee, että cheddar on jalostettua juustoa tai yksi osaluokka juustoista).
Paul Breitner

Maajoukkueura

Breitner voitti EM-kultaa ja MM-kultaa pelatessaan vasempana puolustajana. MM-finaalissa 1974 hän teki saksalaisten tasoitusmaalin rangaistuspotkusta.
Espanjaan siirtymisen myötä Breitner jäi maajoukkueesta pois useiksi vuoksiksi, kunnes teki paluun vuonna 1981.
Breitner on ainoa puolustaja ja yksi niistä neljästä pelaajasta, jotka ovat tehneet maalin kaksissa jalkapallon MM-kilpailujen loppuotteluissa. Nämä maalit hän teki vuosina 1974 ja 1982.
Breitner pelasi maajoukkueessa 48 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia.

Seurajoukkueet

Breitner pelasi Eintracht Braunschweigissa, Bayern Münchenissa ja Real Madridissa.
Breitner oli kiinnostunut vasemmistolaisesta ajattelusta ja tutustui pelimatkoillaankin Mao Tse Tungin Pieneen punaiseen kirjaan.
Tuuhean tukkansa vuoksi hän sai urheiluaikoinaan lisänimen der Afro.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Dolchamar

Dolchamar [dolʧaˈmar] on Lontoossa perustettu, mutta nykyään Helsingissä toimiva yhtye, jonka sanoitukset on kirjoitettu esperantoksi. Yhtyeen tyyli vaihtelee elektronisesta rockista hip hopiin. Yhtyeessä on ollut useita eri kokoonpanoja, joiden keskeisenä hahmona on Patrik Austin (Piechjo).
Dolchamarin levy-yhtiö on ranskalainen esperantonkieliseen musiikkiin erikoistunut Vinilkosmo. Yhtyeen ensimmäinen levy Lingvo intermonda (2000) on tyyliltään elektroa hip hop -vaikuttein, mutta vuonna 2005 ilmestynyt Rebela sono oli lähempänä garage rockia.
Dolchamar tunnettiin nimellä Dolcxamar, kunnes se vaihtoi nimensä vuonna 2003. Vuoden 2005 syyskuuhun asti yhtyeessä oli kuusi jäsentä. Tämä kokoonpano hajosi, mutta jäljelle jääneet Hannu Linkola ja Patrik Austin jatkoivat keikkailua vaihtelevien muusikoiden kanssa. Samalla Hannu Linkola siirtyi lyömäsoittimista rumpuihin ja Patrik Austin ryhtyi laulamisen ohella soittamaan kitaraa. Vuoden 2006 alussa yhtye julkaisi Internetissä Rebela sono -levyn kappaleista tehtyjä yhtyeen vanhempaa tyyliä mukailevia versioita.
Dolchamar on esiintynyt Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Puolassa, Unkarissa, Bosniassa, Italiassa ja Ranskassa, pääasiassa esperantotapahtumissa.
Levyllä Rebela sono sanoitukset on kirjoitettu korvaamalla ks x-kirjaimella, ja esperanton erikoismerkit (ĉ, ĝ, ĥ, ĵ, ŝ, ŭ) niin sanotulla h-järjestelmällä (ch, gh, k, jh, sh, u).
Kristillinen Seurakunta

Kristillinen Seurakunta (Suomessa myös nimellä DKM-Suomi tai Smithin ystävät) on vapaa evankelis-kristillinen seurakunta, jonka elämän ja opin ohjenuorana ja perustana toimii Raamattu. Jäseniä on 65 maassa noin 30 000. Seurakunta on lähtöisin Norjasta. Vuonna 1897 Johan Oscar Smith (s. 1871) tuli uskoon. Hänen ympärilleen kerääntyi pieni joukko ihmisiä, jotka uskoivat voittoon tietoisesta synnistä. He kokoontuivat yhdessä vahvistamaan ja rohkaisemaan toisiaan, ja näin sai alkunsa Kristillinen Seurakunta.
Seurakunta omistaa Norjassa Oslofjord Convention Center -konferenssikeskuksen, jossa se pitää kesäkokouksensa.
Caetano Veloso

Caetano Veloso (s. 7. elokuuta 1942 Santo Amaro, Bahia) on brasilialainen säveltäjä ja laulaja.
Ruukinkoulu

Ruukinkoulu on  vuonna 2003 valmistunut koulurakennus Juankoskella Kuopiossa. Päivisin Ruukinkoulussa opiskelevat Juankosken koulun (entinen yläaste) ja Juankosken lukion oppilaat. Iltaisin rakennus on Juankosken kansalaisopiston käytössä.

Arkkitehtuuri

Ruukinkoulussa on moderni arkkitehtuuri. Erityisesti on kiitelty tehokasta tilankäyttöä ja värimaailmaa.
Koulu on kaksikerroksinen. Koulun sydän on musiikin luokka, joka on yhdistettävissä Agora-nimiseen ruokasalin kanssa. Lisäksi alakerrassa on puukäsityöluokka, liikuntasali, luokkatiloja sekä Agora (ruokasali, juhlasali) jota käyttävät kaikki koulut. Yläkerrassa on luonnontieteen luokat sekä lukion tilat.
Vuoden 2011 keväällä lukion puolen pääsisäänkäynnin katos romahti suunnitteluvirheen takia. Katoksen päälle oli kertynyt suuri määrä lunta, joka oli aiheuttanut tukijalan pettämisen. Henkilövahingoilta kuitenkin säästyttiin.
Priscah Jepleting Cherono

Yksityiselämä

Cherono on naimisissa Charles Chemase Cheronon kanssa.
Jorge Sanjinés

Jorge Sanjinés Aramayo  (s. 1936) on bolivialainen elokuvaohjaaja. Sanjinés on vakaumuksellinen vasemmistolainen, ja hänen elokuvansa on suunnattu köyhille ja työläisille, joita hän yrittää rohkaista taisteluun tasa-arvon ja vapauden puolesta. Hänen läpimurtoelokuvansa oli Yawar mallku, joka kertoo siitä miten Yhdysvaltojen toiminta vaikutti Bolivian intiaaneihin.
Japan Airlinesin lento 123

Onnettomuus

Maanantaina 12. elokuuta 1985 Boeing 747SR-46 -kone lähti Tokion kentältä kello 18.12. Kaksitoista minuuttia myöhemmin koneen lentäessä 570 km/h:n nopeudella runsaan 7 000 metrin korkeudella sen runko alkoi värähdellä epätavallisesti. Lentokoneen nokka kohosi ja matkustamon takaosan paineistus katosi äkillisesti. Paineistuksen äkillinen purkautuminen aiheutti sivuvakaajan sekä sivuperäsimen repeytymisen irti sekä kaikkien koneen ohjaamiseen tarvittavien järjestelmien romahtamisen, ja sen hallinta kävi vaikeaksi syöksy- ja nousuliikkeiden johdosta. Koneen matkustajat ja miehistö eivät kuitenkaan olleet tietoisia peräsimen irtoamisesta vaan luulivat koneen takaosasta tullutta ääntä räjähdykseksi. Kone vähensi lentokorkeuttaan ja nopeuttaan miehistön pyrkiessä saamaan tilanteen hallintaansa käyttämällä moottorin työntövoimaa. Käytyään kahden kilometrin korkeudessa kone lähti uuteen nousuun mutta joutui uuteen syöksykierteeseen.
Kello 18.56, noin 30 minuuttia peräsimen irtoamisesta, kone törmäsi puita kasvavan Takamagahara-vuoren harjanteeseen Gunman prefektuurissa Kantōin alueella, ja leimahti liekkeihin.
Turman syy saatiin selville vasta jälkeenpäin kun erään silminnäkijän lentokoneesta ottamassa kuvassa huomattiin suurimman osan sivuvakaajasta sekä koko sivuperäsimen repeytyneen irti. Lisäksi neljä silminnäkijää pystyi antamaan kuvauksen koneen viimeisistä vaiheista ennen putoamista:

»Kone ilmestyi Oku-Taman suunnasta ja lensi alhaisella nopeudella matalalla ja nokka pystyssä. Ylitettyään meidät kone teki äkillisen käännöksen oikealle Sanpei-vuoren lähellä ja lensi Mikuni-vuoren ohitse. Tämän jälkeen kone syöksyi alaspäin pahaenteisesti kallistuneena ja katosi vuorten taa. Vähän myöhemmin näkyi savua ja liekkien loimotusta.»

Onnettomuuden syy

JAL 123 on historian pahin yhden lentokoneen onnettomuus ja toiseksi pahin kaikista jääden toiseksi vain Teneriffan onnettomuudelle. Kaikki 15 miehistön jäsentä ja 505 matkustajaa 509:stä kuolivat. Kaikki eloonjääneet olivat naisia. Heidän istumapaikkansa olivat olleet penkkiriveillä 54–60 koneen peräosan vasemmalla puolella. Naisten vammat koostuivat eri puolilla kehoa olevista luunmurtumista, mutta kaikki toipuivat seuraavan puolen vuoden aikana.
Onnettomuuden syyksi on arveltu vuosien varrella syntyneitä koneen rungon väsymismurtumia, jotka eivät kestäneet matkustamon ilmanpainetta. Koneen peräosan painetta pitävä väliseinä oli korjattu vuonna 1978 tapahtuneen onnettomuuden seurauksena. Tuolloin kone oli laskeutuessaan laskeutunut liian jyrkästi, jolloin koneen perä oli osunut kiitorataan, aiheuttaen vahinkoa takapaineen väliseinään. Boeingin teknikoiden käyttämät korjausmenetelmät eivät kuitenkaan vastanneet Boeingin asettamia vaatimuksia, sillä arvioiden mukaan väliseinän vahvuutta vähennettiin. Lennon aikana tapahtunut väliseinän murtuminen aiheutti hydraulisen järjestelmän tuhoutumisen ja sivuvakaajan sekä sivuperäsimen repeytymisen irti.
Anémone

Anémone (syntyjään Anne Bourguignon; 9. elokuuta 1950 Pariisi – 30. huhtikuuta 2019) oli ranskalainen näyttelijä ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Anne Bourguignon sai ensimmäisen elokuvaroolinsa Anémonen vuonna 1968 ja otti roolinimen taiteilijanimekseen. Ensimmäinen hänen iso roolinsa oli komediaohjaaja Coluchen elokuvassa Vous n'aurez pas l'Alsace et la Lorraine vuonna 1977. Hän työskenteli useiden eri ranskalaisten ohjaajien elokuvissa. Hän sai roolin myös yhdysvaltalaisen Willard Huyckin ohjaamassa komediassa French Postcards (1979). Kaikkiaan hän on esiintynyt kymmenissä eri elokuvissa 1960-luvulta 2010-luvulle. Vuonna 2017 hän ilmoitti vetäytyvänsä eläkkeelle näyttelijäntyöstä.
Anémone on osallistunut yhteiskunnalliseen toimintaan feminismin puolesta ja geneettisesti muunneltujen ruoka-aineiden käyttöä vastaan.
Hän kuoli sairastettuaan pitkään 68-vuotiaana.
Kuurilan rautatieasema

Kuurilan vanha asema

Toijalan ja Iittalan asemien välillä sijainnut Kuurilan alkuperäinen rautatieasema toimi junakohtauspaikkana, kun rataosuus Riihimäki–Tampere oli vielä yksiraiteinen. Vuonna 1876 valmistuneen asemarakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Knut Nylander. Kuurila alennettiin laiturivaiheeksi vuonna 1963 ja miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1968. Henkilöliikenne Kuurilassa lopetettiin vuonna 1980. Kun asematoiminnot Kuurilassa loppuivat maaliskuussa 1984, huonokuntoinen asemarakennus purettiin.
Kuurilan vanhalta asemalta lähti aikoinaan myös kapearaiteinen Kuurilan metsärata.

Kuurilan puolenvaihtopaikka

Riihimäki–Tampere -rataosan kaksiraiteistamisen myötä vanha Kuurilan liikennepaikka säilyi aina kauko-ohjauksen käyttöönottoon saakka, jonka jälkeen se lakkautettiin. Samanniminen uusi liikennepaikka perustettiin muutaman kilometrin alkuperäisen aseman pohjoispuolelle. Uusi, edelleen käytössä oleva Kuurilan liikennepaikka on raiteenvaihtopaikka, jossa ei ole henkilö- eikä tavaraliikenteen palveluja.
Marcus Wallenberg

Johtajuuksia

Puheenjohtaja: AB Electrolux, Foundation Asset Management AB, LKAB, Saab AB, SEB Skandinaviska Enskilda Banken AB
Johtaja: AstraZeneca Plc, EQT Holdings AB, Knut and Alice Wallenberg Foundation, Stora Enso Oyj, Temasek Holdings Ltd, Investor

Työkokemusta

Johtaja: Citicorp (Hongkong), S G Warburg Co Ltd (Lontoo), Deutsche Bank (Saksa), Citibank N.A. (New York)

Yksityiselämä

Wallenberg on naimisissa Fanny Sachsin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Wallenbergillä on viisi lasta aiemmasta avioliitostaan.
Ahmaksen rautatieasema

Sijainti ja perustaminen

Se sijaitsee noin 12 kilometriä kaakkoon Utajärven rautatieasemalta. Ahmaksen laiturivaihteen paikalle rakennettiin rautatieasema Oulu–Kontiomäki -radan rakentamisen yhteydessä. Se avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 1929, kun rataosuus Utajärvi–Vaala otettiin käyttöön. 
Ahmaksen asemalla on aiemmin toiminut myös Ahmaksen postipysäkki. Liikennepaikalla oli myös yksi sivuraide, jota voitiin käyttää joko tavaravaunujen kuormaamiseen tai junien kohtaamisiin. Sivuraiteen paikka on hahmotettavissa maastossa pääraiteen eteläpuolella.

Lakkauttaminen

Matkustajaliikenne lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä 3. kesäkuuta 1984. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Sen jälkeen sivuraiteet purettiin ja miehittämättömäksi se oli muutettu jo vuonna 1970. Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan mutta peilikuvana rakennettu asemarakennus on edelleen olemassa ja nykyisin yksityisomistuksessa.
Johannes XII

Johannes XII, aikaisemmin Octavianus (s. noin 937–964) oli paavina 16. joulukuuta 955 – 14. toukokuuta 964.
Johanneksella oli myrskyisä suhde Otto I Suuren kanssa. Otto auttoi paavia pitämään Kirkkovaltion hallussaan, josta kiitokseksi paavi kruunasi hänet keisariksi vuonna 962, mistä voidaan katsoa syntyneen Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Vuonna 963 keisari järjesti synodin syrjäyttämään Johanneksen ja nostamaan paaviksi Leo VIII:n. Päätös julistettiin myöhemmin laittomaksi ja Leo VIII:n tämä kausi vastapaaviudeksi. Johannes XII kuoli vuonna 964 ja Leosta tuli myöhemmin myös laillinen paavi.
Johannes XII:n kausi kuului ajanjaksoon, jota on kutsuttu pornokratiaksi. Hänen juorutaan kuolleen rakastajattarensa mustasukkaisen aviomiehen surmaamana.
RocknRolla

Juoni

Lenny Cole (Tom Wilkinson) ja hänen kumppaninsa Archy (Mark Strong) päättävät tehdä maakauppoja venäläismafiaan kuuluvan Uri Omovichin (Karel Roden) kanssa käyttäen apunaan kieroa virkamiestä (Jimi Mistry). Samalla Lenny Cole huiputtaa pikkurikollista One Twota (Gerard Butler) ja hänen jengiään Wild Bunchia, jotka jäävät tälle suuren rahasumman velkaa. One Two ja hänen kumppaninsa päättävät kuitenkin viedä venäläisen rahat tämän uskotun kirjanpitäjän Stellan (Thandie Newton) avulla. 
Kauppojen jälkeen Omovich lainaa korvaamattoman maalauksen Colelle heidän ystävyytensä merkiksi, mutta Colen poikapuoli, itsemurhansa lavastanut ja huumeita käyttävä rokkari Johnny Quid (Toby Kebbell) varastaa maalauksen. Lenny Cole ja Archy palkkaavat rokkarin managerit (Jeremy Piven ja Ludacris) etsimään tämän ja varastetun maalauksen. Maalaus päätyy mutkien kautta ensin One Twolle ja häneltä Stellalle, jolta maalauksen oikea omistaja Omovich lopulta löytää teoksen. Omovich käskee oikean kätensä Victorin (Dragan Mićanović) teloittaa Stellan petturina.
Archy tuo Johnny Quidin ja tämän managerit sekä Wild Bunchin jäsenet tyhjään varastorakennukseen Lenny Colen teloitettavaksi. Paikallaolijoille paljastuu kuitenkin että Cole on välittänyt vuosia tietoja poliisille, ja kaikki kääntyvät häntä vastaan. Archy teloittaa Colen ja vapauttaa vangit.

Jatko-osat

Näyttelijä Thandie Newton sanoi vuonna 2008 haastattelussa Ritchien suunnittelevan kolmen RocknRolla-elokuvan tekemistä. Vuonna 2011 Ritchie sanoi haastattelussa että hän on tehnyt käsikirjoituksen elokuvan jatko-osaan.