google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksei Savrasov

Elämäkerta

Savrasov syntyi kauppiasperheeseen. Hän alkoi piirtää aikaisin ja 1838 hän kirjautui Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon professori Rabusin oppiin, josta valmistui 1860, ja alkoi heti erikoistua maisemamaalaukseen.
Vuonna 1852 hän matkusti Ukrainaan. Sen jälkeen vuonna 1854 hän muutti Pietarin naapuriin suuriruhtinas Maria Nikolajevnan, keisarillisen taideakatemian presidentin, kutsusta. Vuonna 1857 Savrasovista tuli Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opiston opettaja. Hänen parhaat oppilaansa, Isaak Levitan ja Konstantin Korovin, muistivat hänet ihailulla ja kiitollisuudella.
Vuonna 1857 hän nai Sophia Karlovna Hertzin, taidehistorioitsija K. Hertzin sisaren. Heidän kodissaan he viihdyttivät taiteilijoita ja keräilijöitä, muun muassa Pavel Tretjakovia. Savrasovista tuli erityisen läheinen Vasili Perovin kanssa. Perov auttoi häntä maalaamalla veneenuittajat maalaukseen Volga Jurjevetsissä, Savrasov maalasi maiseman Perovin teoksiin Linnunpyytäjä ja Metsästäjät Bivouacissa.
1860-luvulla hän matkusti Englantiin vieraillakseen Maailmannäyttelyssä ja Sveitsiin. Hän kirjoitti yhdessä kirjeessään kukaan akateemikko ei voi kehittää taiteilijaa kuin tämä maailmannäyttely. Häneen kaikkein voimakkaimmin vaikuttaneet taidemaalarit olivat brittiläinen John Constable ja sveitsiläinen Alexandre Calame.
Mustavarikset ovat palanneet vuodelta 1871 on monien kriitikoiden mielestä Savrasovin uran kohokohta. Käyttäen tavallista, melkeinpä triviaalia, kohtausta lintujen kotiinpaluusta, ja äärimmäisen yksinkertaista maisemaa, Savrasov emotionaalisesti esitti luonnon muutoksen talvesta kevääksi. Se oli uudenaikainen lyyrinen maisema -maalaus. Maalaus toi hänelle mainetta.
Vuonna 1870 hän liittyi Vaeltajiin.
Vuonna 1871 Savrasovin taiteessa oli kriisi hänen tyttärensä kuoleman johdosta. Tämä henkilökohtaisen elämän onnettomuus ja mahdollisesti hänen tyytymättömyytensä taiteelliseen uraansa johti hänen elämänsä tragediaan, alkoholismiin. Kaikki hänen ystäviensä ja sukulaistensa yritykset hänen auttamisekseen olivat turhia.
Elämänsä viimeiset vuodet Savrasov vietti köyhyydessä, vaeltaen suojasta toiseen. Vain Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opiston ovimies ja Tretjakovin gallerian perustaja Pavel Tretjakov olivat läsnä hänen hautajaisissaan 1897.
Buffalo soldier

Buffalo soldier (suom. Puhvelisotilas) oli alun perin  Pohjois-Amerikan intiaanien antama nimitys Yhdysvaltain 9. ja 10. ratsuväkirykmentin afroamerikkalaisille sotilaille, jotka osallistuivat 1800-luvun loppupuolen intiaanisotiin. Nimityksen käyttö laajeni koskemaan kaikkia vuonna 1866 perustetuissa rykmenteissä palvelleita afroamerikkalaisia joukkoja eli ratsuväkirykmenttien lisäksi myös 24. ja 25. jalkaväkirykmenttejä. Nimityksen alkuperäisestä perustelusta ei ole täyttä varmuutta, mutta sen uskotaan viittaavaan puhvelin kiharaista harjaa muistuttavaan sotilaan tukkaan sekä rohkeuteen ja peräänantamattomuuteen, mitkä intiaanien mukaan olivat puhveleille ominaisia luonteenpiirteitä.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana Pohjoisvaltiot perustivat useita väliaikaisia mustia sotilasrykmenttejä, mutta kongressi perusti varsinaiset Buffalo soldier -rykmentit rauhanajan sotilasyksiköiksi vasta sisällissodan jälkeen vuonna 1866. Alkuperäisen lain mukaan kaikkien buffalo soldier -yksiköiden upseerien piti olla valkoihoisia. Buffalo soldier -yksiköt palvelivat intiaanisotien lisäksi muun muassa Espanjan ja Yhdysvaltain sodassa 1898 ja Filippiinien ja Yhdysvaltain sodassa 1899–1902. Sellaisinaan niitä ei osallistunut ensimmäiseen maailmansotaan, mutta toisessa maailmansodassa osa rykmenteistä osallistui taisteluihin Tyynellämerellä, Pohjois-Afrikassa ja Italiassa. Viimeiset Buffalo soldier -rykmentit olivat mukana vielä Korean sodassa 1950-luvun alussa. Sodan ollessa vielä käynnissä erilliset mustat yksiköt lakkautettiin ja niissä palvelleet siirrettiin muihin yksiköihin.
Maksim (patriarkka)

Patriarkka Maksim (bulg. Патриарх Максим; oik. Marin Minkov) (29. lokakuuta 1914 – 6. marraskuuta 2012) oli ortodoksinen kirkonmies, joka toimi 1971–2012 Bulgarian patriarkaatin johtajana.
Maksim syntyi Orešakin vuoristokylässä vanhempiensa kahdesta lapsesta toiseksi. Hän valmistui 1935 Sofian seminaarista ja opiskeli sen jälkeen teologiaa Sofian yliopistossa. Maksim nousi Bulgarian patriarkaatin arvojärjestyksessä, ja hänet nimettiin 1971 patriarkaksi. Kommunismin kaatumisen jälkeen uusi hallinto halusi erottaa kaikki kommunistien nimittämät kirkolliset johtajat, mutta valtion ja kirkon eron takia valtio ei pysty erottamaan kirkon johtajia. Patriarkaatin sisällä mielipiteet jakautuivat Maksimin kannattajiin ja hänen erotusta vaativiin. Kirkko hajosi kahteen synodiin, mutta pääosa papeista tuki Maksimia. Bulgarian kirkon jakaantuminen päättyi vasta 2010.
Maksim kuoli marraskuussa 2012 sofialaisessa sairaalassa, jossa hän oli ollut jo kuukauden hoidettavana.
Saab 9-7X

Yleistä

9-7X:n valmistus aloitettiin vuonna 2005. Se eroaa muista samaan alustaan perustuvista autoista jonkin verran, siinä on yhden tuuman (25,4 mm) matalampi maavara ja erilaiset puskurit. Sisustan muotoiluun on otettu mallia vanhan Saab 900:n sisustasta, myös käynnistyskytkin on sijoitettu keskikonsoliin 900:n tyyliin. Kesään 2007 mennessä autoa on myyty reilut 12.000 kpl.
Mallivuodelle 2007 auton varustusta parannettiin. Vakiovarusteisiin kuuluu mm. rengaspaineiden tarkkailujärjestelmä ja tarjolle tuli myös uusi värivaihtoehto. Kesällä 2007 esiteltiin mallivuodelle 2008 uusi Aero-malli, jossa on 6-litrainen LS2 V8. Samaa pikkulohkoa käytetään mm. Chevrolet Corvetessa, Cadillac CTS-V:ssä ja Trailblazer SS:ssä. Varustukseen kuuluu mm. 20-tuumainen rengastus sekä erikoisulkoväri. Aero tulee Yhdysvalloissa markkinoille syksyllä 2007.
9-7X:n faceliftiä odotettiin vuonna 2007. Alun perin se oli tarkoitus korvata Subaru B9 Tribecaan perustuvalla Saab 9-6X -mallilla, mutta GM:n myytyä Subarun osakkeet projekti peruttiin. Seuraajan odotetaan olevan Theta-alustaan perustuva Saab 9-4X ja esittely tulee tapahtumaan aikaisintaan vuonna 2008.

Varustetasot

Linear-varustelutasossa, joka on perusmalli, on neliveto, nahkapenkit, 18" kevytmetallivanteet, sivuturvatyynyt. Viihdelaitteistoon kuuluu OnStar-järjestelmä, XM-satelliittiradio ja 6 CD:n vaihtaja (Bose). Jos autoa ei ole varustettu aukeavalla katolla, siinä on takamatkustajille DVD-viihdejärjestelmä.
Arc-varustelutaso tuo lisäksi mukanaan paremmat vanteet, Xenon-etuvalot, korkeapaineella toimivat valonpesurit ja säädettävät polkimet.

Altitude Edition

Syksyllä 2006 esiteltiin mallivuodelle 2007 Altitude Edition -erikoismalli, jota valmistetaan vain rajoitettu 500 kappaleen erä. Varusteisiin kuuluu mm. 18-tuumaiset vanteet, astinlaudat korin sivuilla, DVD-soitin takapenkkiläisille sekä harmaan hiilikuidun sävyinen metalliväri. Varustus on tarjolla molempien moottorivaihtoehtojen yhteydessä.

Markkina-alue

Vaikka 9-7X on suunniteltu ensisijaisesti vain Yhdysvaltojen markkinoille, sitä kuitenkin myytiin myös Bahrainissa, Belgiassa, Englannissa, Kanadassa, Tšekissä, Unkarissa, Jordanissa, Kuwaitissa, Latviassa, Libanonissa, Luxemburgissa, Hollannissa, Omanissa, Qatarissa, Saudi Arabiassa, Syyriassa, Sveitsissä, Virossa ja Yhdistyneissä Arabiemiirikunnissa.
Johannes Pakaslahti

Johannes Heikki Pakaslahti (s. 1945) on suomalainen dosentti, koulutukseltaan taloustieteiden sekä valtiotieteiden tohtori. Hänen isänsä oli diplomaatti ja ministeri Aaro Pakaslahti.
Johannes Pakaslahti oli Suomessa merkittävä taistolaisvaikuttaja 1960-luvun puolestavälistä alkaen. Hänet nimitettiin Helsingin Sadankomitean kansainvälisten asioiden sihteeriksi 1966 ja valtakunnallisen Sadankomitean varapuheenjohtajaksi 1967. Hän siirtyi opiskelemaan Saksan demokraattiseen tasavaltaan 1972 ja ryhtyi samalla Tiedonantaja-lehden kirjeenvaihtajaksi. 
Pakaslahti väitteli taloustieteiden tohtoriksi DDR:ssä 1970-luvulla ja valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa 2000. Jälkimmäinen väitöskirja käsitteli Euroopan unionin sosiaalista ulottuvuutta.
Pakaslahti nimitettiin Suomen kommunistisen puolueen kansainväliseen jaostoon 1981. Hän jättäytyi aktiivisesta politiikasta 1980-luvun loppupuolella toimittuaan Rauhanpuolustajien pääsihteerinä vuodet 1980-1987.
Melalahti (Paltamo)

Melalahti on Paltamon kunnan kylä. Se sijaitsee Oulujärven pohjoisrannalla noin kolmentoista kilometrin päässä Paltamon keskustaajamasta länteen, valtatien 22 ja Oulun–Kontiomäen rautatien varrella. Melalahti on kauttaaltaan perinnemaisemaa, ja se on historiallisesti merkittävä alue, sillä Paltamon ensimmäinen asukas on nykytiedon mukaan asettunut Melalahden Rusalaan noin vuonna 1530. Melalahdessa vallitsee myös mikroilmasto, joka olosuhteiltaan muistuttaa Tikkurilan ilmasto-olosuhteita.
Perimätiedon mukaan Melalahti on saanut nimensä sen ensimmäisiltä asukkailta, jotka veneellään heittäytyivät kohtalon johdattamiksi ja meloivat sinne minne mela vei.
Alueella on aiemmin kasvanut jalopuita, muun muassa tammea, jalavaa ja vaahteraa, mutta ne ovat nykyisin kadonneet ilmaston viilentymisen vuoksi. Horkanlammen siitepölyanalyysin mukaan alueella on harrastettu maanviljelystä jo varhain, viljelijöinä ilmeisesti lappalaiset.
Melalahden tärkeimmät tieyhteydet ovat valtatie 22 sekä valtatieltä kylään ja edelleen Manamansaloon johtava Manamansalontie. Kylällä on aiemmin ollut oma rautatieasema, mutta se on lakkautettu. Lähin rautatieasema, jossa henkilöjunat pysähtyvät, on Paltamon rautatieasema kunnan keskustaajamassa.
Entinen ministeri, professori Keijo Korhonen on syntynyt ja kasvanut Melalahdessa ja asuu kesäisin Melalahdessa aivan Oulujärven rannassa.
Ottokar Czernin

Ottokar Czernin von und zu Chudenitz (26. syyskuuta 1872 Dimokur, Böömi – 4. huhtikuuta 1932 Wien) oli böömiläissyntyinen itävaltalainen kreivi, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana joulukuusta 1916 huhtikuuhun 1918. Hänen pyrkimyksensä irrottaa Itävalta-Unkari sodasta ja estää valtakuntaa hajoamasta epäonnistuivat.

Elämäkerta

Czernin kuului böömiläiseen aatelissukuun. Hän aloitti diplomaattiuransa Itävalta-Unkarin Pariisin-lähetystöstä vuonna 1895 ja 1899 hänet nimitettiin asiainhoitajaksi Haagiin. Palattuaan kotimaahan Czernin valittiin 1903 edustajaksi Böömin maapäiville, jossa hän esiintyi konservatiivisen politiikan kannattajana. Hän toimi myös arkkiherttua Frans Ferdinandin läheisenä neuvonantajana. Czernin puolusti aatelin valtaa ja vastusti vuonna 1907 käyttöönotettua yleistä äänioikeutta. Hänestä tuli 1912 valtakunnaneuvoston ylähuoneen elinikäinen jäsen. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin takaisin diplomaatiksi ja hän toimi 1913–1916 lähettiläänä Romaniassa. Maailmansodan puhjettua hän suositteli Wienin hallitukselle Siebenbürgenin ja osan Bukovinasta tarjoamista Romanialle vastineena liitosta keskusvaltojen kanssa. Unkarin hallituksen vastustus esti hankkeen ja Romania liittyi elokuussa 1916 sotaan ympärysvaltojen puolelle.
Uudeksi keisariksi tullut Kaarle I nimitti Romaniasta palanneen Czerninin joulukuussa 1916 ulkoministeriksi Stephan Buriánin tilalle. Ulkoministerinä Czernin pyrki irrottamaan Itävalta-Unkarin maailmansodasta, mutta Saksan vastustus ja kaksoismonarkian riipuuvuus liittolaisestaan estivät tämän. Hän pyrki vakuuttamaan Saksan hallituksen pikaisen rauhan välttämättömyydestä, ja suositteli Saksalle Elsass-Lothringenista luopumista, mikäli siten saataisiin ympärysvallat suostumaan rauhaan. Czerninin yhteistyö saksalaisen valtiopäivämies Matthias Erzbergerin kanssa johti Saksan valtiopäivien 19. heinäkuuta 1917 tekemään niin sanottuun rauhanpäätökseen.
Czernin joutui entistä enemmän vastakkain Saksan sodanjohdon kanssa, kun hän tammikuussa 1918 pitämässään puheessa ilmoitti hyväksyvänä Woodrow Wilsonin neljäntoista kohdan ohjelman. Hän johti helmi–maaliskuussa samana vuonna Brest-Litovskin rauhanneuvotteluita Saksan ulkoministeri Richard von Kühlmannin kanssa. Czerninin asema vaikeutui huomattavasti, kun Itävalta-Unkari joutui erillisrauhassa helmikuussa 1918 luovuttamaan alueitaan vastaitsenäistyneelle Ukrainalle. Hän joutui eroamaan tehtävistään huhtikuussa 1918 niin sanotun Sixtus-skandaalin vuoksi, jossa keisari oli käynyt salaisia rauhanneuvotteluita ympärysvaltojen kanssa kertomatta ulkoministerilleen. Czerninin erottua Burián palasi ulkoministeriksi.
Czernin toimi tasavallaksi muuttuneen Itävallan kansalliskokouksen jäsenenä 1920–1923. Hän julkaisi 1919 muistelmakirjan Im weltkrieg.
AM Herculis -tähti

AM Herculis -tähti eli AM Her -tähti tai polari on valkea kääpiö, jolla on voimakas magneettikenttä ja seuralaisenaan massaa luovuttava lähellä kiertävä punainen tai oranssi kääpiötähti. Peruskuvio on sama kuin kataklysmisellä muuttujalla, mutta valkean kääpiön magneettikenttä estää toisesta tähdestä tulevan massavirran kasautumasta kertymäkiekoksi. Kaasu törmää magneettikenttään kuumassa pilkussa virraten magneettisia voimaviivoja pitkin tähden navoille, joissa se törmää vesiputousmaisesti valkean kääpiön pinnalle. Tällöin vapautuu valtavat määrät energiaa mm. röntgensäteinä.
Nimitys polari kuvaa magneettista napaisuutta ja AM Herculis -tähdet ovatkin magneettisten kataklysmisten muuttujien prototyyppi. Magneettikenttä on 10–100 megagaussia, ja sen akseli ei ole useinkaan sama kuin pyörähdysakseli. Kaasu törmää valkean kääpiön pinnalle nopeudella 3 000 km/s. Tähdet ovat niin lähellä toisiaan, että ne lukitsevat toistensa pyörimisen. AM Herculis -tähti vilkkuu 4–5 magnitudia.

DQ Herculis -tähdet

DQ Herculis -tähdet ovat puolipolareita. Näissä magneettikenttä on 1–10 miljoonaa gaussia eli pienempi kuin AM Herculis -tähdissä. Kertymäkiekko syntyy seuralaistähdestä virtaavasta kaasusta. Magneettikenttä on liian heikko hidastaakseen valkean kääpiön pyörimistä, jotta se voisi lukkiutua seuralaistähden kiertoaikaan. Magneettikenttä ei hajota kertymäkiekkoa mutta ohjaa kaasun tiettyihin kohtiin tähden navoille. Kaasu virtaa valkeaan kääpiöön lyhintä mahdollista reittiä pitkin. DQ Herculis -tyyppi on saanut nimensä DQ Herculisin eli Nova Herculis 1934 mukaan.
HMCS St. Croix

Palvelus Yhdysvaltain laivastossa

USS McCook palveli Atlantilla vuoteen 1922, jolloin se sijoitettiin Philadelphiassa reserviin. Joulukuussa 1939 alus palautettiin palvelukseen ja se aloitti partioinnin Atlantilla. Alus valittiin lend lease -sopimuksen nojalla siirrettäväksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja se luovutettiin 3. syyskuuta 1940.

Palvelus Kanadan laivastossa

Alus liitettiin Kanadan laivastoon Halifaxissa 24. syyskuuta nimellä HMCS McCook. Lyhyen huollon jälkeen alus määrättiin Halifaxin paikallissaattajiin ja se nimettiin 3. lokakuuta HMCS St. Croixiksi. Marraskuussa alus määrättiin muutostöitä varten telakalle Britteinsaarille ja alus lähti 30. marraskuuta Halifaxista Devonportin telakalle. Matkalla St. Johniin alus kärsi myrskyssä vaurioita ja se palasi 18. joulukuuta Halifaxiin korjattavaksi.
Maaliskuussa telakalta palattuaan alus jäi Halifaxiin paikallissaattajaksi, kunnes se määrättiin heinäkuussa perustettavaan Newfoundlandin saattajaosastoon. Alus siirtyi Newfoundlandiin aloittaen Atlantin saattueiden suojaamisen St. John’sin ja Islannin välillä. Syyskuussa alus siirrettiin St. John’sissa telakalle, mistä se palasi palvelukseen huhtikuussa 1942.
Alus siirrettiin toukokuussa keskisen Atlantin saattajaosastoon (engl. Mid Ocean Escort Force, MOEF), jonka mukana se suojasi itään matkannutta saattuetta SC84. Alus liittyi 23. heinäkuuta länteen matkanneeseen saattueeseen ON113 yhdessä HMS Burnhamin ja neljän korvetin kanssa. Seuraavana päivänä havaittiin pinnalla Saksan laivaston sukellusveneet U90 ja U552, joista alus upotti syvyyspommein ensin mainitun.
HMCS St. Croix siirrettiin Kanadan saattajaryhmä C4:ään, jonka muut alukset olivat HMCS Ottawa, HMCS Sherbrooke sekä kaksi Kanadan laivaston korvettia ja yksi Britannian kuninkaallisen laivaston korvetti, suojaamaan länteen matkannutta saattuetta ON127. Vorwärts-ryhmään kuulunut sukellusvene U584 havaitsi saattueen Islannin länsipuolella 9. syyskuuta. Seuraavana päivänä sukellusveneet upottivat kaksi rahtialusta ja vaurioittivat kolmea saattajien torjuntayrityksistä huolimatta. 11. ja 12. syyskuuta sukellusveneet upottivat vielä neljä rahtialusta, mutta seuraavana päivänä saapuneet lentokoneet estivät sukellusveneitä jatkamasta hyökkäyksiä.
Alus siirrettiin lokakuussa saattajaryhmä C1:een, jonka mukana se suojasi Atlantin saattueita. Alus siirrettiin marraskuussa huollettavaksi telakalle, mistä se palasi palvelukseen tammikuussa 1943.
Suojatessaan saattueita ONS18 ja ON202 12. syyskuuta 1943 alukseen osui sukellusvene U-305:n laukaisema akustinen torpedo, joka teki aluksesta liikuntakyvyttömän. Tuntia myöhemmin alukseen osui saman sukellusveneen laukaisema toinen torpedo, mikä upotti HMCS St. Croixin. HMS Itchen pelasti 147 hengen miehistöstä 81 eloonjäänyttä. HMS Itchenin upotessa 21. syyskuuta HMCS St. Croixin miehistöstä jäi eloon vain yksi.
Tuomas Reunanen

Tuomas Reunanen (s. 30. elokuuta 1982 Kerava) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt Ami Vainion roolissa MTV3:n saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 2001–2008. Reunanen on soittanut harrastuksekseen 16 vuotta selloa. Hän on pyöräillyt maajoukkueringissä 1998–1999 ja pelannut jääkiekkoa Keravan Shakersissa I-divisioonassa. Reunanen on myös esiintynyt muutamissa mainoksissa ennen rooliaan Salatuissa elämissä. Hänet tunnetaan Lastenklinikoiden Kummit ry:n kummina, minkä vuoksi hän on osallistunut muun muassa Kummien 24päivää-joulukalenterin kaltaisiin hyväntekeväisyystempauksiin. Reunanen esiintyi myös tammikuussa 2008 alkaneessa Jim-kanavan Tuuma-ohjelmassa. Salatut elämät -televisiosarjan kuvauksissa Reunanen aloitti loppuvuonna 2000. Syksyllä 2003 hän oli poissa sarjasta loppuvuoden ajan mutta palasi takaisin heti alkuvuonna 2004. Toistaiseksi viimeinen kohtaus hänestä on kuvattu syksyllä 2007.
F. Bam Morrison

F. Bam Morrison tai J. Bam Morrison on yhdysvaltalainen huijari, joka onnistui vuonna 1950 huijaamaan Oklahomassa sijaitsevaa Wetumkan kaupunkia sijoittamaan rahaa olemattomaan sirkukseen.

Wetumkan sirkushuijaus

Morrison saapui Wetumkan kaupunkiin kesällä vuonna 1950 esiintyen kaupunkiin hänen mukaansa kolmen viikon kuluttua (24. heinäkuuta) saapuvan Bohnin sirkuksen edustajana. Morrison myi kaupungin kauppiaille mainostilaa sirkuksen ilmoitustauluilta ja sisältä teltasta luvaten mainostilan ostajille paremmat edellytykset myydä sirkukselle tuotteita ja palveluja. Viivyttyään kaupungissa kaksi viikkoa Morrison ilmoitti että hänen täytyisi palata takaisin sirkukseen hoitamaan lopulliset mainosjärjestelyt.
Morris ei kuitenkaan palannut takaisin, ja kaupungille selvisi vasta juhlapäivänä ettei mitään sirkusta ollut oikeasti tulossa. Kaupunginvaltuusto joutui myöntämään että se oli joutunut huijauksen kohteeksi, ja ilmoitti samalla että siitä päivästä lähtien Wetumkassa vietetään joka vuosi heinäkuun 24. päivänä Hyväuskoisten hölmöjen päivää (engl. Sucker Day). Sirkusta varten suunnitellut juhlat pidettiin kaupungissa huijauksesta huolimatta ja väkijoukko käytti Wetumkassa sirkukseen varaamansa rahat. Juhlaa on vietetty vuodesta 1950 lähtien joka vuosi, paitsi vuonna 2003, koska juhlalle ei löytynyt rahoittajaa.
Morrison saatiin pian Missourissa kiinni toisesta huijauksesta, mutta wetumkalaiset eivät halunneet nostaa häntä vastaan syytettä, vaan kutsuivat hänet kunniavieraaksi seuraavan vuoden juhliin.
Alphaman

Pelaaminen

Alphamanin päähenkilö on mutatoitunut ihminen. Sillä on pelin alussa kaksi erikoiskykyä ja yksinkertainen varustus: satunnainen perus-ase, haarniska ja pala ruokaa. Erikoiskykyjä on tahdonvoimaisesta parantamisesta äänihyökkäykseen ja niitä voi käyttää loputtomasti, joskin voimien on käytön jälkeen latauduttava.
Peli sijoittuu New Yorkin raunioihin, jonka rakennuksia ja luolia pelissä voi tutkia. Luolastot ovat täynnä erilaisia olentoja kuten tulimuurahaisia, ruusupensaita ja gaselleja. Pelin tavoitteena on löytää Grinch-nimisen vihollisen linnoitus ja pelastaa Maa hänen käsistään. Grinch aikoo vapauttaa myrkkyä ilmakehään ja tuhota kaiken elämän. Jotta Grinch voitaisiin voittaa, pelaajan on löydettävä viisi linnaa ja tuhottava niiden hallitsijat, joita ovat mm. Buzz Aldrin ja radioaktiivinen Elvis.
Esineiden perusluokat ovat aseet (lähi- ja kaukotaistelu), panssarit, ruoka, erilaiset marjat ja monenlaiset suuret ja pienet tekniset esineet. Marjoilla on erilaisia vaikutuksia, jotka saadaan esiin syömällä ja heittelemällä niitä. Teknisiä esineitä on 125, pääosin ne on tunnistettava ennen kuin niitä voi käyttää. Pelistä löytyy esimerkiksi Laserpistooli (ammutaan) ja kotivideoprojektori (nukutetaan vihollisia). Kaikki tekniset esineet, kuten lehtipuhallin, eivät ole käyttökelpoisia ja osasta on suuresti hyötyä.

Vastaanotto

Home of the Underdogs -sivuston arvostelussa Alphamania pidetään keskeneräisenä, sen pelattavuutta ja vihollisten tekoälyä moititaan. Myönteisinä puolina pidetään sen yksinkertaista käyttöliittymää ja roguelike-peleille epätavallista asetelmaa.
Vaaleakeltaperhonen

Levinneisyys

Vaaleakeltaperhonen esiintyy Espanjan itäosista Euroopan keski- ja itäosien kautta idässä Altaille saakka. Vakituinen levinneisyysalue ulottuu Euroopan pohjoisosissa Viroon, Ruotsin eteläosiin (Öölanti) ja Tanskaan. Vaellusvuosina lajia tavataan pohjoisempana. Suomessa vaaleakeltaperhonen esiintyy yleensä vain melko harvinaisena vaeltajana ja kesänviipyjänä, mutta laji on ilmeisesti talvehtinut joinakin vuosina.

Koko ja ulkonäkö

Vaaleakeltaperhosen etusiiven pituus on yleensä 21–25 mm. Koiraan siipien yläpuolen pohjaväri on vaaleankeltainen ja naaraan vaaleampi kellertävän–vihertävänvalkoinen. Siipien kirjaukset ovat tummanharmaita, tummanruskeita tai mustia. Kirjaukset ovat molemmilla sukupuolilla samanlaiset. Siipien keskitäplät ovat isoja. Takasiiven yläpuolen diskoidaalitäplä on vaalean kellanpunainen ja siipiripset punertavat.

Elinympäristö

Vaaleakeltaperhosen elinympäristöä ovat niityt ja pellot.

Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on toukokuusta syys–lokakuuhun vähintään kahtena sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat virnat (Vicia), esimerkiksi hiirenvirna (Vicia cracca), apilat, (Trifolium), voikukka (Taraxacum officinale), mailaset (Medicago) ja mesikät (Melilotus).
Catscratch

Juoni

Mr. Blik, Gordon ja Waffle kasvoivat suuressa kartanossa rouva Edna Crandillyn luona, joka kuollessaan jätti kaiken omistamansa perintönä kolmelle kissalleen. Nyt kolmikko elää vapauden, seikkailun ja usein sekavaa elämää.
Maxime Gonalons

Seurajoukkueura

Gonalons aloitti ammattilaisuransa vuonna 2009 Olympique Lyonnaisissa. Hän teki debyytin seurassa Mestareiden liigan karsintaottelussa RSC Anderlechtiä vastaan elokuussa 2009. Samana vuonna hän teki ensimmäisen Mestareiden liiga-maalinsa Liverpool FC:tä vastaan Anfieldillä. Nykyään Gonalons toimii seuran kapteenina ja kuuluu myös avainpelaajiin, pelaten neljänä peräkkäisenä kautena vähintään 35 ottelua.

Maajoukkueura

Nuorten maajoukkueissa pelannut Gonalons teki debyyttinsä Ranskan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2011 harjoitusottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa yhteensä seitsemän ottelua.
Vladislav Ravdonikas

Vladislav Josifovitš Ravdonikas (ven. Владисла́в Ио́сифович Равдоника́с, 27. marraskuuta 1894 Tihvinä – 28. marraskuuta 1976 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkeologi ja historiantutkija.
Vladislav Ravdonikas opiskeli Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa ja työskenteli vuodesta 1928 lähtien Neuvostoliiton tiedeakatemian antropologian ja kansatieteen museossa (Kunstkamera) sekä tiedeakatemian aineellisen kulttuurin historian instituutissa. Vuodesta 1929 lähtien hän toimi myös Leningradin yliopiston opettajana ja vuodesta 1931 professorina. Vuosina 1936–1939 hän oli perustamansa yliopiston arkeologian laitoksen johtaja.
Ravdonikas on tutkinut Luoteis-Venäjän kurgaanihautoja, Peurasaaren kalmistoa, muinaisvenäläistä Laatokankaupunkia sekä Äänisen ja Vienanmeren kalliopiirroksia. Vuonna 1934 hänestä tuli historian tohtori ja vuonna 1946 Neuvostoliiton tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen sekä Norjan tiedeakatemian jäsen.