Tanssin kuningaspari

Juoni

Aloitteleva yhdysvaltalainen tanssija Irene Foote (Ginger Rogers) vakuuttaa newyorkilaistaustaisen brittiläisen vaudeville-koomikon, Vernon Castlen, luopumaan komediasta ja siirtymään hienostuneen juhlatanssin pariin. Kolmen kuukauden tanssiharjoitusten jälkeen Vernon ja Irene avioituvat ja lähtevät Pariisiin, jonne he ja heidän ystävänsä Walter Ash (Walter Brennan) jäävät rahattomina jumiin. Pariisilaiset johtajat yrittävät ainoastaan saada Vernonia takaisin vaudevillen pariin, mutta Castlet tavoittavat vaikutusvaltaisen agentin Maggie Suttonin (Edna May Oliver), joka järjestää heille tanssikarsinnan maineikkaassa Café de Parisissa. Café de Parisissa Vernonista ja Irenestä tulee suuri sensaatio yhdessä yössä. Menestyneen Euroopan-kiertueen jälkeen Castlet palaavat Yhdysvaltoihin, missä heistä tulee yhtä iso sensaatio kuin Euroopassakin. Heidän maineensa ja omaisuutensa nousevat ennennäkemättömään huippuun ennen ensimmäistä maailmansotaa. Kun sota syttyy, Vernon palaa Isoon-Britanniaan liittyäkseen lentojoukkoihin. Irene tekee toisaalla isänmaallisia elokuvia auttaakseen sotaponnisteluja. Vernon lähetetään takaisin Yhdysvaltoihin monien vaarallisten tehtävien jälkeen kouluttamaan yhdysvaltalaisia lentäjiä. Irene odottaa jo innokkaasti aviomiestään takaisin sodasta kotiin, mutta Vernon kuolee traagisesti lento-onnettomuudessa, kun hän väistää lentokonettaan tuhoisin seurauksin välttääkseen törmäystä oppilaansa kanssa.

Tuotanto

Tanssin kuningasparin tuotantoyhtiö RKO Radio Pictures osti Irene Castlelta tarinan elokuvaoikeudet 20 000 dollarilla vuonna 1937. RKO olisi halunnut Castlen näyttelevän oman äitinsä roolin elokuvassa, mutta hän kieltäytyi. Tanssin kuningasparin tuotanto alkoi 10. marraskuuta vuonna 1938 ja päättyi 26. tammikuuta vuonna 1939. Elokuvaa kuvattiin muun muassa Kalifornian Los Angelesin Bel Air -kaupunginosassa ja Newport Beachilla, ja työniminä olivat The Castles, The Life of Vernon and Irene Castle ja The Romantic Vernon Castles. Elokuvan tuotantokustannus oli 1 196 000 dollaria.
Laulaja-lauluntekijä Jean Sablon hylkäsi ranskalaislaulajan roolin, koska hän piti roolia liian pienenä. Rooli meni lopuksi Louis Mercierille, mutta Sablonin ääntä käytettiin kuitenkin elokuvan ääniraidassa.
Tanssin kuningaspari on Fred Astairen ja Ginger Rogersin yhdeksäs yhteinen elokuva, ja viimeinen, jonka he tekivät RKO:lle. Astaire ja Rogers tekivät kymmenen vuotta myöhemmin musikaalin Me tanssimme taas (1949) Metro-Goldwyn-Mayerilla. Tanssin kuningaspari on ainoa Astairen ja Rogersin elokuvamusikaaleista, joka perustuu tositapahtumiin. Tanssin kuningaspari poikkeaa muutenkin muista Astairen ja Rogersin yhteisistä elokuvamusikaaleista: Tanssin kuningaspari on realistisempi kuin muut, elokuvassa ei ole screwballkomedia-piirteitä, ja elokuvassa on muista poiketen traaginen loppu.

Julkaisu ja vastaanotto

Tanssin kuningaspari sai ensi-iltansa New Yorkissa 31. maaliskuuta vuonna 1939, ja maanlaajuinen ensi-ilta oli 28. huhtikuuta. Suomessa elokuva sai ensi-illan 12. toukokuuta vuonna 1940. Yhdysvalloissa elokuvan levittäjänä oli RKO Radio Pictures.
Ilmestyessään Tanssin kuningaspari oli suosittu Yhdysvalloissa tuottaen 1 120 000 dollarin lipputulot. Elokuva tuotti ulkomailla 705 000 dollaria; yhteensä elokuva tuotti 1 825 000 dollaria maailmanlaajuisesti. Elokuvan suuren budjetin takia Tanssin kuningaspari jäi tappiolle 50 000 dollaria, joten elokuva ei menestynyt kaupallisesti. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 80 prosenttia on myönteisiä perustuen viiteen arvosteluun.
Elokuvasta on saatavilla useita VHS- ja DVD-julkaisuja. Vuonna 2006 Tanssin kuningaspari oli ehdolla parhaan klassikkoelokuvan DVD-julkaisun Satellite-palkinnon saajaksi.