Antifasismi

Antifasismi viittaa fasismia (usein myös kansallissosialismia) vastustaviin liikkeisiin ja aatteisiin. Antifasisteja ovat olleet oikeistolaiset, vasemmistolaiset ja liberaalit ryhmät ja yksilöt, jotka ovat olleet ideologisesti muuten eri puolilla.
Nykyään antifasismilla voidaan tarkoittaa myös vasemmistolaista tai anarkistista militanttia antifasismia kuten AFA- tai Antifa-verkostoja.

Historia

Antifasismi syntyi alun perin 1920-luvulla Italiassa vastavoimaksi maassa nousseelle kansallismieliselle totalitaristiselle fasismiliikkeelle.
3. elokuuta 1921 Italian sosialistipuolue (PSI) teki rauhansopimuksen Benito Mussolinin Kansallisen fasistipuolueen kanssa ja ammattiliitotkin yhtyivät rauhaan. Militantit antifasistit perustivat Arditi del popolo -järjestön, mutta Italian kommunistipuolue (PCI) käski jäsenensä vetäytymään siitä.
Merkittävimpiä italialaisia liberaaleja antifasisteja olivat Benedetto Croce (joka julkaisi 1925 Antifasististen intellektuaalien manifestin) ja Piero Gobetti.
Usean tahon militanttien antifasistien ohella maailmansotien välisessä Britanniassa oli merkittäviä rauhanomaisiakin antifasisteja kuten liberaali sir Ernest Barker.
Antifasismin merkittävimpiä taisteluita on ollut Espanjan sisällissota 1936–1939, jossa anarkistit sekä tasavaltalainen kansanrintama kävi sisällissotaa Saksan ja Italian tukemia Francisco Francon fasistijoukkoja vastaan.
Toisessa maailmansodassa Ranskan kansallissosialistien Vichyn hallitusta vastaan taisteli myös moni ”äärioikeistolainen” nationalisti ja monarkisti.
Kansallissosialisteja ja fasisteja vastaan taistelivat maailmansodassa muun muassa Neuvostoliitto, Yhdysvallat ja Britannia.

Fasismi myöhemmässä poliittisessa kielenkäytössä

Erityisesti Neuvostoliitossa ja sieltä periytyneenä myös Venäjällä fasismin vastaisuudella on ollut keskeinen asema poliittisessa kielenkäytössä ja jopa osana kansallista identiteettiä. Neuvostoliitossa toinen maailmansota nähtiin luokkien ja yhteiskuntajärjestelmien välisenä sotana, ja Neuvostoliitto tuon sodan kiistattomana voittajana, joka vapautti maailman fasismista, eli pelasti sen pahuudelta. Tällaisen käsityksen antoi erityisesti kylmän sodan aikainen neuvostopropaganda. Se myös pyrki antamaan kuvan koko länsileiristä fasistisena sortokoneistona, jonka tavoitteena on pahimmillaan uusi sota ja Neuvostoliiton tuhoaminen. Fasismista tuli paitsi viittaus lähinnä Adolf Hitleriin ja saksalaiseen natsismiin, myös liki yleiskäsite, kommunismin ihanteiden vastakohta, joka edusti kaikkea pahaa. 2000-luvun Venäjällä ovat neuvostoretoriikan renessanssi yhdistyneenä venäläiseen nationalismiin sekä toisaalta avoimesti fasistisiksi (tai natsistisiksi) julistautuneiden pienten poliittisten ryhmien pyrkiminen mukaan politiikkaan nostaneet termin uudelleen esille.

Militantti antifasismi

Militantit antifasistit vastustavat fasismia myös väkivaltaisin keinoin. Heidän katsotaan usein lähtevän luokkataistelun lähtökohdista ja pitävän fasismia työväenluokan vastaisena ideologiana. Historioitsija Dave Renton pitää tätä näkemystä kapeana. Hän väittää, että antifasisteille väkivalta ei ole osa aatetta, vaan hän kutsuu militantteja antifasisteja ”ammattilaisantifasisteiksi”.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden pääsihteeri Jehki Härkösen mukaan ”Militantti antifasismi saattaa ruokkia uusnatsismia entisestään. Skinheadien rekrytointia auttaa, jos on olemassa selkeä vastapuoli, jonka kanssa voi rähinöidä.” Hänen mukaansa ”Suomi oli pitkään ainoa Euroopan maa, jossa ei ollut toimivaa antifasistista yhteisöä.”

Anti-Fascist Action

Anti-Fascist Action (AFA) perustettiin Britanniassa 1985. Perustajat halusivat irtaantua Anti-Nazi Leaguen liberaalista, yhteenottoa välttelevästä toiminnasta, ja olivat sitä mieltä, että fasisteja ja rasisteja vastaan tulee iskeä suoraan kaduilla. Britanniassa vaikutti tuolloin muun muassa fasistijärjestöt Combat 18 ja National Front. AFA:n kaksoisstrategiaan kuului fyysinen yhteenotto kaduilla sekä ideologinen taistelu fasismia vastaan valkoisen työväenluokan yhteisöissä.
Kirjaimet AFA yhdistetään nykyään myös muiden Euroopan maiden antifasisteihin. Yhdistävänä tekijänä AFA:lla on hajautettu epämuodollinen rakenne.
Sosiologian professori Ann-Dorte Christensenin mukaan anarkistisessa liikkeessä kuten Tanskan AFA:ssa rakennetaan väkivaltaan perustuvaa hypermaskuliinista identiteettiä muun muassa tappeluilla poliisin kanssa. Tämä on karkottanut naisia liikkeestä ja tuottanut homososiaalisen yhteisön uusnatsiliikkeen tapaan. Yhteiskuntatieteiden tohtori Jiri Nieminen arvioi Kansan Uutisissa, että tämä pätee yleisemminkin radikaaliin vasemmistoon Suomen kiakkovieraita myöten.

Tanska ja Saksa

Saksassa antifasistinen liike alkoi voimistua Berliinin muurin murtumisen jälkeen, kun myös uusnatsien terrori maahanmuuttajia kohtaan kiihtyi. Uusnatsien tuhopolttoiskuissa vuonna 1990 kuoli useita ihmisiä, joukossa pieniä lapsia.
Tanskan Antifa on perustettu vuonna 1992. Antifa- ja AFA-nimien ohella se käyttää myös nimitystä Antifascistisk Aktion.

Venäjä

"Nashi" ("Putin-nuoret") on Vladimir Putinin vuonna 2005 luoma, "virallista" antifasismia edustava liike. Sen aatteena on antifasismi, jossa korostetaan voittoa natsi-Saksasta sekä rasististen rikosten torjuntaa. Liikkeen suurissa tapahtumissa on jopa 100 000 osanottajaa.

Yhdysvallat

Politico-sivuston haltuunsa saamien asiakirjojen mukaan Yhdysvaltojen turvallisuusministeriö Department of Homeland Security luokittelee antifaksi kutsutun liikkeen toimet ”maan sisäiseksi terrorismiksi” (”domestic terrorism”). Viranomaiset syyttivät ”anarkistiksi ekstremisteiksi” kutsumiaan henkilöitä hyökkäyksistä poliisia, hallitusta ja poliittisia instituutioita sekä kapitalistisen järjestelmän, rasismin, fasismin ja yhteiskunnallisen epäoikeudenmukaisuuden symboleina pitämiään tahoja vastaan. Viranomaisraporttien mukaan antifasistien aktivoitumisen on aiheuttanut Donald Trumpin kannattajien ja alt-rightin kaltaisten liikkeiden nousu.
Vuonna 2017 viranomaiset aloittivat tutkimuksen, voisivatko antifasistiset ryhmittymät tehdä pommi-iskuja republikaanien ja demokraattien puoluekokouksiin, kuten Kreikassa, Italiassa ja Meksikossa on tehty. Keväästä 2016 lähtien on tehty aseellisia hyökkäyksiä myös yksittäisten ihmisten kimppuun. Yhdysvaltalaisia anarkisteja on myös hakeutunut ulkomaille, jossa he ovat muun muassa harjoitelleet turkkilaisten anarkistiryhmien kanssa sekä taistelleet ääri-islamilaista Isis-järjestöä vastaan. 
The Independent -lehden syksyllä 2017 haastatteleman poliisin mukaan Trumpin vaalikampanjan aikana antifan mielenosoittajat käyttivät aseita, kilpiä ja kypäriä, sekä hakkasivat ihmisiä, heittivät pommeja ja polttopulloja, sytyttivät tulipaloja ja rikkoivat ikkunoita. Viranomaisten mukaan viime vuosina Yhdysvalloissa syntyneet antifasistiset ryhmittymät ovat kehittyneet muun muassa vuoden 1999 WTO:n vastaisissa mielenosoituksissa mukana olleesta mustasta blokista. Turvallisuusministeriö on varoitellut antifasistien ja äärioikeistolaisten keskinäisestä väkivallasta huhtikuusta 2016 asti. Kummatkin ovat muuttuneet väkivaltaisemmiksi, suuremmiksi ja enemmän yhteenottoja hakeviksi. Ministeriö pelkäsikin, että jos nationalistit saavat lisää näkyvyyttä myös antifa muuttuu väkivaltaisemmaksi.

Suomalaisia järjestöjä

Vuonna 1946 perustettiin Sodan ja fasismin vastainen työ -niminen järjestö. Antifasistit ovat järjestäytyneet nykyisin erilaisiin toimintaryhmiin, niin kutsuttuihin Antifa-ryhmiin. Ensimmäinen suomalainen Antifa perustettiin Turkuun vuonna 1992. Helsingissä perustettiin Antifa vuonna 1994.
Vuonna 2009 julkisuuteen tuli Suomen Antifasistinen Komitea -niminen ryhmä, jonka venäläismieliset jäsenet (muun muassa ”kohudosentti” Johan Bäckman) keskittyvät arvostelemaan Viron ja Latvian hallituksien toimia.
Helsingissä järjestettiin 22. lokakuuta 2011 autonomisten ja anarkististen antifasistinen mielenosoitus uusnatsien samana päivänä järjestämää seminaaria vastaan. Mielenosoitukseen osallistui 100–150 henkeä.

Väkivaltainen antifasismi

Nykyään militantit antifasistit ovat järjestäytyneet nimellä Varisverkosto. He ovat esimerkiksi tapelleet SVL:n katupartioiden kanssa. Kumpikin osapuoli hakeutuu yhteenottoihin, mutta esittää puolustautuneensa. Kummatkin ovat myös käyneet toistensa kodeissa. Esimerkiksi antifasistit rikkoivat Vastarintaliikkeen aktivistin ikkunat ja maalasivat tämän seiniin tekstin: "Täällä asuu natsi". Viranomaiset uskovat järjestöjen vähitellen radikalisoivan toisensa.
Kun 18.10.2014 poliisi seurasi SVL:n "suomalaisia nuoria suojelevaa" katupartiota partion kimppuun hyökkäsi toinen joukkio. Tämä johti kymmenien ihmisten joukkotappeluun, jossa astaloina käytettiin muun muassa rautaputkia. Tapahtuma oli ennalta suunniteltu. Takku-sivustolle kirjoitetun viestin mukaan vastapuoli oli antifasisteja. Joukkio lähti poliisia pakoon pudottaen rautaputkensa, kun poliisit keskeyttivät tappelun nopeasti pippurisumutteella.
Poliisin väitteiden mukaan vasemmistoanarkistit ja uusnatsit ovat kahakoineen keskenään myös jalkapallo-otteluissa, jopa ennalta sovitusti. Vasemmistoanarkistit ovat soluttautuneet HJK:n fanikunnan liepeille, uusnatsit HIFK:n. Soluttautuminen on tapahtunut esimerkiksi hakeutumalla fanikulkueisiin varsinaisen fanikunnan ulkopuolelta. Näin molemmat pyrkivät poliisin näkemyksen mukaan oikeuttamaan agendaansa. Jalkapallokannattajat järjestivät 30.9.2016 noin 50 hengen joukkotappelun Kaisaniemen puistoon, johon he olivat varustautuneet muun muassa hammassuojin. Poliisin kiinniottamat tappelijat ovat heidän mukaansa toistuvasti olleet järjestämässä vastaavanlaisia tappeluita: samat henkilöt ovat itsenäisyyspäivän mielenosoituksissa omien banderolliensa alla ja lietsovat väkivaltaa myös HJK–HIFK-paikallisotteluissa.
Vuoden 2016 lopussa Suojelupoliisi listasi Antifan yhdeksi Suomen turvallisuutta uhkaavaksi ryhmittymäksi. Poliisi arvioi, että Suomen Antifan ensisijaisina iskukohteina ovat Pohjoismainen vastarintaliike ja Soldiers of Odin. Lisäksi Suojelupoliisi esitti, että Antifan kohteiksi voivat joutua myös muut maahanmuuttovastaiset tai oikeistopopulistiset henkilöt tai ryhmät.
22. lokakuuta 2017 antifasistit järjestivät Tampereella vastamielenosoituksen samanaikaiselle uusnatsistisen Pohjoismaisen vastarintaliikkeen mielenosoitukselle. Poliisin mukaan vastamielenosoittajien joukosta heitettiin naamioituneina soihtuja poliisia kohti ja yritettiin päästä kiinni uusnatseihin, joita poliisit turvasivat. Poliisi tutkii vastamielenosoittajien toimia epäiltynä väkivaltaisena mellakkana.

Tunnettuja antifasisteja

Tunnettuja antifasisteja intellektuelleja ovat olleet muun muassa Nobel-fyysikko Albert Einstein, Nobel-kemisti ja fyysikko Ernest Rutherford, fyysikko Robert Oppenheimer, filosofi Jean-Paul Sartre, Nobel-kirjailija Thomas Mann, kirjailija George Orwell, elokuvaohjaajat Charles Chaplin ja Orson Welles sekä taidemaalari Pablo Picasso.