google/wiki40b huggingface dataset:
Etelä-Pohjanmaan Opisto

Etelä-Pohjanmaan Opisto on Ilmajoen Luomankylässä sijaitseva kansanopisto. Vuonna 1892 perustettu opisto on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton. Koulutustarjontaan kuuluvat lukuvuoden mittaiset opintolinjat, ammatillinen perus- ja lisäkoulutus, avoimen yliopiston opetus, lyhytkurssit sekä muut koulutustapahtumat. Opisto toimii myös erilaisten yksityisten tilaisuuksien pitopaikkana ja järjestää tarvittaessa kokous-, majoitus- ja ruokapalveluita. 
Syksyllä 2019 opistossa aloittaa parikymmentä opiskelijaa 26 opintopisteen laajuiset Helsingin yliopiston maataloustieteen perusopinnot avoimen yliopiston kautta.

Historiaa

Etelä-Pohjanmaan Opiston syntysanat lausuttiin 29. kesäkuuta 1891 Ilmajoen Ala-Antilassa, jossa pidetyn eteläpohjalaisten ylioppilaiden kesäkokouksen yhteydessä pidettiin myös opiston perustava kokous. Ajatus kansanopiston perustamisesta oli herännyt pari vuotta aiemmin Helsingin yliopiston Pohjalaisessa Osakunnassa, ja sijaintipaikaksi kaavailtiin myös Lapuaa, Laihiaa ja Seinäjokea. Alkuperäinen nimi oli Etelä-Pohjanmaan suomalainen kansanopisto, joka lyheni vuonna 1925 muotoon Etelä-Pohjanmaan kansanopisto. Myöhemmin nimeksi vakiintui Etelä-Pohjanmaan Opisto.
Opiston yhtenä perustajana ja ensimmäisenä rehtorina vuosina 1892–1904 ja 1908–1912 toimi sittemmin kansanedustajana ja opetusministerinäkin ollut Niilo Liakka. Opiston johtajista myös Heikki Hosia toimi myöhemmin opetusministerinä vuosina 1959–1962. 1930-luvun alkupuolella opistoa johti kansanopistolaitoksen kehittäjänä myöhemmin tunnettu Mauno Karttunen.Opiston rehtorina vuosina 1960–1986 toimi Tuomas Tapola. 2010-luvulla rehtorina toimii Kyösti Nyyssölä. Kaikkiaan opistolla on ollut 13 rehtoria.
Opiston ensimmäinen toimipaikka vuokrattiin Ala-Hannukselan talosta Kyrönjoen rannalta. Sen jälkeen opisto toimi kolme vuotta kolmessa lähekkäisessä talossa Alapäässä. Nykyinen opisto rakennettiin Korven tilan isännän Paul Roschierin tarjoamalle männikköharjulle Vestanåsille, jota pidettiin yleisesti Ilmajoen kauneimpana. Tammikuussa 1896 käyttöön vihityn päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck ottamatta siitä palkkiota.
Opisto toimi alkuvaiheessa tiiviissä yhteistyössä nuorisoseuraliikkeen kanssa. Myös monet maakunnan vaikuttajat tukivat opiston työtä, kuten kansanedustajat Juho Erkki Antila, Kaarlo Lanne ja Mikko Luopajärvi sekä kirjailija Santeri Alkio, Orisbergin kartanon isäntä Edward Björkenheim ja vaasalainen hovioikeudenneuvos Oskar Rewell. Opiston toimintaa ovat vuosikymmenten varrella tukeneet myös Ilmajoen kunta ja seurakunta.
Kolmastoista yö

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Suvi Ahola kertoi arviossaan, että Kolmastoista yö on hänen ensimmäinen Vares-dekkarinsa. Häntä häiritsi, että Vares ei 41 ensimmäisellä sivulla ole vielä kuin juonut ja nainut ja että tarinan pahikseksi on asenteellisesti valittu lesbo. 
Mäki vastasi Aholalle, että hän on kirjoittanut tätä ennen jo 18 dekkaria ja että näissä yhdessäkään lesbolla ei ole ollut pahan tytön roolia. Hän toisti myös, että koska Ahola ei ole Vareksia lukenut, muistuttaa tilanne sitä,  jos Tony ”Viikinki” Halme yhtäkkiä päättäisi arvostella Jorma Uotisen tanssiteoksen. 
Kolmastoista yö myi ilmestymisvuonnaan 16 200 kappaletta.
Yuanmoun ihminen

Yuanmoun ihminen (kiin. 元谋人, pinyin: Yuánmóu Rén, engl. Yuanmou Man) on eräs pystyihmisen sisarlaji Homo erectus yuanmouensis. Sen ainoat jäänteet löydettiin Etelä-Kiinssa Yunnanin maakunnassa olevassa Chuxiongin autonomisessa prefektuurissa, missä sijaitsee Yunnan-Guizhoun tasanko. Tasangon sedimenttien alta löytyi runsaasti eläinten fossiileja ja eräästä kohdasta huomattiin kaksi ihmisen etuhammasta. Tätä kohdetta kutsutaan nimellä Yuanmoun löytöpaikaksi sen lähellä olevan kaupungin mukaan.

Löytäminen ja tunnistaminen

Vuonna 1965 olivat geologit (Geological Mechanics Research Institute) tutkimassa muinaisia sedimenttejä Danawun kylässä lähellä Yuanmoun kaupunkia, kun he löysivät runsaasti eläinten fossiileja. Fossiilien joukossa oli myös kaksi ihmisen etuhammasta. Vuonna 1973 pekingiläinen arkeologian laitos Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology tutki kohteen tarkemmin, mutta ei löytänyt enää lisää ihmisenjäänteitä. Lähellä löytöpaikkaa löytyi kuitenkin kolme työstettyä kiveä. Niiden yhteydestä hampaisiin ei kuitenkaan ole varmuutta. Hampaat kuvaili Hu vuonna 1973 ja Zhou ja Hu uudelleen vuonna 1979. He tulivat siihen johtopäätökseen, että hampaat kuuluivat pystyihmiselle (Homo erectus).

Ajoitus

Vuonna 1983 Liu ja Ding sijoittivat etuhampaat eri maakerroksissa sukupuuttoon kuolleiden eläinten perusteella niin sanottuun Bruhnesin aikakauteen, joka on nuorempi kuin 730 000 vuotta ja missä hampaat olisivat todennäköisesti olleet 500 000–600 000 vuotta vanhat. Vuonna 1985 Qing epäili vahvasti heidän ajoitusmenetelmäänsä sijoittaen hampaat Olduvain kauteen noin 1 700 000 vuotta sitten. Tämä aikaisempi ajoitus on saanut riippumattonta tukea, kun saman löytökerroksessa löydetyn hevosen hampaan pinnasta saatiin elektronin spin-resonanssin ajoitusmenetelmällä sille 1 100 000–1 600 000 vuoden iän.
Vuonna 2002 Hyodonin tutkimusryhmä mittasi magnetostratigrafisesti kerroksen iäksi 790 000–780 000 vuotta. Koska se oli tehty harvalla näytteenotolla, päätettiin laatia uusi ajoitus ja vuosina 2003–2005 geologit Zhu Rixiang ja R. Potts mittasivat magneettikenttiä käyttäen tiheämpää näytteenottoa. Sen tuloksena saatiin ihmishampaiden kerrostumille iäksi 1 710 000–1 700 000 vuotta.
Vaikka ajoituksesta ei olla vielä päästy täyteen yksimielisyyteen, voidaan kuitenkin sanoa kohteen iän mahtuvan yli miljoonan vuoden pituiseen haarukkaan noin 1,7–0,5 miljoonaa vuotta sitten.

Antropologinen merkitys

Alkuun Yuanmonin ihminen edusti varhaisinta ihmisen elonmerkkiä Kiinassa. Nykyään asiaan suhtaudutaan varauksellisesti eikä Yuanmoun ihmistä tai löytöpaikkaa esiinny enää kaikissa varhaisimpien kohteiden luetteloissa. Vanhemmassa kirjallisuudessa se on ollut usein esillä.
Front Page News

Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. Wishbone Ash.
Vahalahti

Vahalahti on kylä Nokian kunnan eteläosassa Pirkanmaan maakunnassa. Se sijaitsee Sarkolan vieressä ja kuului ennen Suoniemen kuntaan. Vahalahti on Kuloveden Sarkolanlahden rannalla.
Vahalahti ja sen naapurikylä Sarkola muodostavat valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön. Kylissä on yhä jäljellä tiivis historiallinen kyläkeskusta. Kylät ovat asutettu viimeistään varhaiskeskiajalla ja ne kuuluivat alkujaan Karkun pitäjään, jonka suurimpia kyliä ne olivat vielä keskiajalla. Vahalahden nykyinen tiivis rakennuskanta on pääasiassa 1900-luvun alusta. Kylän pellot viettävät hiljalleen kyläkeskuksesta Kuloveteen. Vahalahteen on rakennettu paljon uutta asutusta. Kylässä on Vahalahden kyläkoulu, joka on Tottijärvi-Vahalahden koulun yksikkö.
Porin helluntaikirkko

Porin helluntaikirkko (toiselta nimeltään Eelim-temppeli) on Porissa sijaitseva kirkkorakennus. Helluntaikirkko sijaitsee Itätullin kaupunginosassa Itsenäisyydenkadulla lähellä kaupungin keskustaa. Nykyinen kirkkorakennus on valmistunut 1970-luvulla.
E. G. Palmén

Ernst Gustaf Palmén (26. marraskuuta 1849 Helsinki – 3. joulukuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija,  vapaaherra, professori ja valtioneuvos.
Palmén valmistui ylioppilaaksi vuonna 1866, filosofian kandidaatiksi vuonna 1872, filosofian maisteriksi vuonna 1873, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1876 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1877. Hän toimi Helsingin yliopiston Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian professorina vuosina 1884-1903 ja Suomen ja Skandinavian historian professorina vuosina 1903-1911.
Palmén oli säätyvaltiopäivien ritariston ja aatelin jäsen valtiopäivillä 1877-1885 ja pappissäädyn jäsen valtiopäivillä 1888-1906 sekä Suomalaisen puolueen kansanedustajana ensimmäisessä eduskunnassa vuosina 1907-1909, ja toimi myös eduskunnan toisena varapuhemiehenä samoina vuosina. Valtioneuvoksen arvon hän sai vuonna 1910.
E. G. Palmén kuului Valvojan perustajiin ja hän toimi vuosina 1887–1891 sen päätoimittajana. Iskevästä ja hyökkäävästä kirjoitustyylistään Palmén sai nimimerkkinsä E. G. P. mukaan kutsumanimen "Äkäpää".

Perhe

Vapaaherralliseen Palménin aatelisukuun kuuluneen Palménin vanhemmat olivat professori, vapaaherra Johan Philip Palmén ja tämän toinen puoliso Adolfina Fredrika Emilia Sallmén. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1881 teollisuusmies Nils Ludvig Arppen (1803-1861) tytär Ida Amalia Arppe (s. 1860). Heidän poikiaan olivat kirurgi Arne Palmén ja lakimies Ilmari Palmén. Heidän pojanpoikansa oli eläintieteilijä Ernst Palmén. E. G. Palménin veljenpoika oli meteorologi Erik Palmén.
E. G. Palménin sisar oli yhteiskunnallinen toimihenkilö Fanny Palmén (1842−1905), jonka aloitteesta Helsinkiin perustettiin työkoteja kansakoulua käyville lapsille, joiden vanhemmat kävivät ansiotyössä. Hänen veljiään olivat eläintieteilijä Johan Axel Palmén ja Forssan puuvillatehtaan johtaja Karl Evert Palmén.
Osatyökyvyttömyyseläke

Osatyökyvyttömyyseläke on eläkkeen muoto, jota voidaan myöntää, jos henkilön työkyky on alentunut, mutta hän selviytyy kuitenkin osa-aikatyöstä tai kevyemmistä työtehtävistä. Jo työssä ollessa voi hakea ennakkopäätöstä oikeudesta osatyökyvyttömyyseläkkeeseen. Jos saa myönteisen päätöksen, on henkilöllä 9 kuukautta aikaa päättää, siirtyykö hän eläkkeelle vai jatkaako täysipäiväisessä työssään. 
Eläkkeen saannin ehtona on työkyvyn alentuminen vähintään 40% eli 2/5. Ansioiden tulee myös alentua saman verran, jotta eläkettä saisi. Osatyökyvyttömyyseläke on rahamäärältään puolet täydestä työkyvyttömyyseläkkeestä. Jos osatyökyvyttömyyseläke myönnetään määräajaksi on se nimeltään osakuntoutustuki.
Osatyökyvyttömyyseläkkeen voi myös saada, vaikka olisi työtön. Työtön voi ilmoittautua TE-toimistoon ja saada työttömyyspäivärahaa josta on poistettu osatyökyvyttömyyseläkkeen määrä. 
Myös yrittäjä voi saada osatyöttömyyseläkettä. Osatyökyvyttömyyseläkkeelle siirtyvän yrittäjän on vähennettävä yrittäjänä toimimistansa ja tulojen määrää enintään 60 prosenttiin ns. kokoaikaisesta työtulosta. 
Osatyökyvyttömyyseläkettä haetaan Kevasta Eläketurvakeskuksen määrittelemällä työkyvyttömyyseläkehakemuksella. Hakemuksen käsittely kestää keskimäärin 2-3 kuukautta.
Osatyökyvyttömyyseläkkeellä oleva kuuluu yleisen asumistuen piiriin toisin, kuin täyttä eläkettä nauttivat.
Pysäköintiavustaja

Pysäköintiavustaja on elektroninen ohjausjärjestelmä, joka nimensä mukaisesti avustaa auton pysäköinnissä. Sen avulla kokematonkin kuljettaja saa autonsa taskuparkkiin pelkästään kaasua ja jarrua säätelemällä.
Pysäköintiavustajia on kehitelty usean eri autonvalmistajan piirissä. Kaupallisen sovelluksen esitteli ensimmäisenä Toyota Prius-hybridiautossaan vuonna 2004. Volkswagen on tarjosi avustajaa lisävarusteena Touran-malliin vuodesta 2007, kuten myös Lexus LS-mallissaan. BMW esitteli pysäköintiavustajaa asennettuna 750i -malliinsa. Vuodesta 2010 lähtien pysäköintiavustaja on ollut tarjolla lähes jokaisella automerkillä, monissa se on jo vakiovaruste.
Järjestelmä perustuu akustisiin tunnistimiin, jotka riittävän kokoisen pysäköintitilan havaittuaan ilmoittavat siitä kuljettajalle. Jos kuljettaja päättää pysäköidä, hän aktivoi automaattiohjauksen. Auton etupyörät kääntyvät täyssähköisen ohjaustehostimen avulla oikeaan kulmaan ja kuljettaja vastaa ajoneuvon liikkumisesta painamalla kaasua. Järjestelmän tunnistimet ovat käytännössä samoja kuin tavanomaisessa peruutustutkassa, joka kykenee antamaan ainoastaan ääni- tai optisia merkkejä lähestyvistä esteistä.
Hr. Ms. Drenthe (D816)

Valmistus

Alus tilattiin Amsterdamin telakalta. Sen köli laskettiin 9. tammikuuta 1954 ja alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1955. Alus valmistui 1. elokuuta 1957.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin vuonna 1981 Perulle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä BAP Guise.
Kanerva Cederström

Ohjauksia

Vuonna 1988 Cederström ohjasi dokumenttielokuvan Lenin-setä asuu Venäjällä, joka palkittiin Tampereen elokuvajuhlilla kotimaisen kilpailun pääpalkinnolla. Vuonna 1989 ilmestyi Laila Kinnusesta kertova tv-dokumentti Laila, jonka Cederström käsikirjoitti ja ohjasi yhdessä Riikka Tannerin kanssa. Vuonna 1991 Cederström palkittiin jälleen Tampereen elokuvajuhlilla parhaasta kotimaisesta elokuvasta Kaksi enoa.
Cederströmin muita ohjauksia ovat muun muassa Tove Janssonin ja Tuulikki Pietilän maailmanympärimatkasta kertova Pietilän kuvaamaan kaitafilmimateriaaliin perustuva Matkalla Toven kanssa (1993). Vuonna 1998 valmistui Cederströmin ja Riikka Tannerin dokumenttielokuva Haru – yksinäisten saari, joka perustui Janssonin ja Pietilän vuosina 1970–1991 kuvaamaan kaitafilmimateriaaliin. Cederström palasi Janssonin ja Pietilän matkoihin jälleen vuonna 2004 elokuvaesseellä Tove ja Tooti Euroopassa.
Vuonna 1994 ilmestyi Cederströmin ohjaus Työttömän pöytäkirja, joka oli työttömän naisen päiväkirjaan pohjautuva dokumenttielokuva. Se palkittiin ilmestymisvuonna Suomen elokuvakontaktin Kettu-palkinnolla.
Siperian vankileireistä kertova Trans-Siberia – Merkintöjä vankileireiltä ilmestyi vuonna 1999.
Cederströmin viimeisin ohjaus Erikoisia tapauksia on vuodelta 2008.
Andrew Davies

Andrew Davies (s. 20. syyskuuta 1936 Rhiwbina Cardiff) on walesilainen käsikirjoittaja ja kirjailija. Hän on tunnettu muun muassa luomistaan televisiosarjoista A Very Peculiar Practice (1986), House of Cards (1990) ja Mr Selfridge (2013).
Davies on käsikirjoittanut useita kirjojen sovituksia televisiosarjoiksi ja elokuviksi. Näitä sovituksia ovat muun muassa George Eliotin samannimiseen teokseen pohjautuva Middlemarch (1994), jossa pääosassa ovat Rufus Sewell ja Juliet Aubrey, sekä William Makepeace Thackerayn samannimisen teoksen sovitus Turhuuden turuilla (1998), jonka pääosissa näyttelevät Natasha Little ja Frances Grey. Daviesin käsikirjoittamia Jane Austenin kirjojen televisiosovituksia ovat Ylpeys ja ennakkoluulo (1995), Emma (1996), Northanger Abbey (2007) ja Järki ja tunteet (2008). Vuonna 2016 Davies käsikirjoitti samannimisen televisiosarjan Leo Tolstoin teoksen Sota ja rauha pohjalta.
Daviesin käsikirjoittamia elokuvia ovat Consuming Passions (1988), Ystäväpiiri (1995), Panaman räätäli (2001), Bridget Jones – elämäni sinkkuna (2001, yhdessä Helen Fieldingin ja Richard Curtisin kanssa), Bridget Jones: Elämä jatkuu (2004, yhdessä Helen Fieldingin kanssa), Brideshead Revisited – mennyt maailma (2008) ja Kolme muskettisoturia (2011).

Tunnustukset ja palkinnot

Davies voitti vuonna 1979 The Guardian-lehden lastenkirjapalkinnon teoksellaan Conrad's War. 
Davies on voittanut kahdesti Primetime Emmy -palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta minisarjassa. Vuonna 1990 hän sai palkinnon televisiosarjasta House of Cards ja vuonna 2008 televisiosarjasta Pikku Dorrit. Hän on myös voittanut uransa aikana useita Writers’ Guild of Great Britain -järjestön jakamia palkintoja.
Davies sai parhaan draamasarjan Bafta-palkinnon vuoden 2001 minisarjasta Elomme päivät, jonka pääosaa näytteli David Suchet. Vuonna 2002 Davies vastaanotti British Academy of Film and Television Arts -järjestön jakaman BAFTA Fellowship -palkinnon elämäntyöstään.
USS Stout (DDG-55)

Palvelus

Alus on palveluksessa.
The Grey – Suden hetki

Juoni

John Ralph Ottway työskentelee öljynporausalueella Alaskassa ja metsästää työntekijöitä uhkaavia susia. Viimeisenä työpäivänään hän kirjoittaa Ana-vaimolleen kirjeen, jossa hän kertoo tekevänsä itsemurhan. Hän ei kuitenkaan tee sitä, ja aikoo lähteä Alaskasta öljynporaajien mukana. Lentokone ajautuu lumimyrskyyn ja suorittaa pakkolaskun. Ottway näkee näyn vaimostaan, joka kehottaa miestään olemaan pelkäämättä. Mies palaa todellisuuteen ja kohtaa yhden haavoittuneista öljynporaajista, Lewendenin, joka menehtyy Ottwayn käsivarsille. Ottway muotoutuu selviytyneiden johtajaksi ja käskee miehien tekemään tulta. Pian miehet tajuavat olevansa harmaasusien reviirillä ja alkavat pitää vahtivuoroja.
Selviytyneet etsivät kuolleiden lompakoita palauttaakseen ne työtovereidensa omaisille. Kun Hernandez joutuu susien tappamaksi, Ottway ehdottaa siirtymistä pois lentokoneen hylyn luota. Diaz yrittää kyseenalaistaa Ottwayn johtajuuden, mutta miehet lähtevät matkaan. Lumipyryssä Flannery jää jälkeen ja joutuu susien tappamaksi. Susijoukko jahtaa miehiä, jotka pakenevat metsään ja sytyttävät aukealle paikalle nuotion pitääkseen sudet loitolla. Veitsiä hyödyntäen miehet valmistavat keihäitä aseiksi. Miehet surmaavat hyökkäävän alfaurossuden ja paistavat tästä lihaa. Diaz katkaisee suden pään ja heittää sen metsän reunaan, jolloin muut miehet toteavat susien olevan kostonhimoisia. Diaz kertoo ateistisista uskomuksistaan, ja Talget kertoo uskovansa Jumalaan. Ottway toteaa olevansa ateisti, mutta toivoo olevansa jonain päivänä uskovainen.
Hypoksiasta kärsinyt Blake löytyy kuolleena. Muut miehet jatkavat matkaansa ja päätyvät jyrkän kanjonin reunalle. Ottway ja Diaz ylittävät kanjonin. Akrofobiasta kärsivä Talget pudottaa silmälasinsa ja kamppailun jälkeen putoaa alas. Ottway, Diaz ja Hendrick jatkavat matkaansa, ja polvensa vahingoittanut Diaz haluaa jäädä joen varrelle. Kun Ottway ja Hendrick ovat lähteneet, Diaz kuulee susien lähestyvän. Ottway ja Hendrick joutuvat susien hyökkäyksen kohteeksi, ja Hendrick putoaa jäiseen jokeen. Ottway yrittää pelastaa toveriaan, mutta tämä hukkuu jäädessään jumiin kivien väliin. Märkä ja viluinen Ottway pelastautuu joesta ja pyytää Jumalalta merkkiä tämän olemassaolosta. Pettynyt Ottway jatkaa matkaansa ja joutuu susien ympäröimäksi. Hän asettaa tovereidensa lompakot ja vaimolleen tarkoitetun kirjeensä lumihangelle. Kun sudet lähestyvät, Ottway lukee isänsä kirjoittaman runon.
»Once more into the fray
Into the last good fight I’ll ever know
Live and die on this day
Live and die on this day.» 
Ottway ottaa esille veitsen, kiinnittää hanskoihinsa lasinsiruja ja hyökkää kohti susia. Elokuvan lopetus jää paljastamattomaksi, mutta lopputeksteihin sijoitetussa lyhyessä kohtauksessa huohottava alfaurossusi makaa maassa ja Ottwayn pää nojaa eläimen vatsaa vasten.
Leveänokkakolibri

Koko ja ulkonäkö

Leveänokkakolibri on pienikokoinen lintu ja kasvaa korkeintaan 10 cm pitkäksi. Lajin sukupuolet eroavat ulkonäöltään. Koiraslintu on päästään, selästään, ja vatsastaan kiiltävän tummanvihreä. Siivet ja haarautunut pyrstö ovat väriltään sinertävän mustat. Siipien kainalot ovat alapuolelta valkoiset. Leveänokkakolibrikoiraan kurkku on safiirinsininen. Nokka on pitkä, punainen, mustakärkinen ja hieman litteämpi kuin monilla muilla kolibrilajeilla. Naaras on väritykseltään vaatimattomampi. Sen pää ja selkä ovat tumman vihreät ja vatsa on vaaleanharmaa. Naaraalla on valkoinen silmäkulmatäplä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Leveänokkakolibria tavataan suurimmasta osasta Meksikoa. Tämän lisäksi sitä tavataan Yhdysvalloista Arizonan, New Mexicon ja Teksasin osavaltioista ja satunnaisesti Kaliforniasta. Leveänokkakolibrin elinympäristöjä ovat tammi- ja mäntymetsät, kanjonit ja pensaikkoiset alueet. Usein sitä tavataan virtaavan veden lähistöllä. Yhdysvalloissa ja Meksikon pohjoisosissa pesivät linnut muuttavat talveksi etelämmäs. Linnun pesimäkausi kestää Meksikossa tammikuulta toukokuulle ja Yhdysvalloista huhtikuulta elokuulle. Leveänokkakolibrinaaras rakentaa pesänsä pensaaseen tai pieneen puuhun ruohoista ja hämähäkinseiteistä. Naaras munii kaksi valkoista munaa. Leveänokkakolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi ja sen lisäksi se pyydystää ravinnokseen pieniä hyönteisiä.
Kiinan suurnopeusjunaradat

Kiinan suurnopeusjunaradat (yksink.: 中国高速铁路; perint.: 中國高速鐵路; pinyin: Zhōngguó gāosù tiělù) viittaa Kiinan suurnopeusjunaratoihin, joilla junien keskimääräinen ajonopeus on vähintään 200 kilometriä tunnissa.
Kiinan hallitus hyväksyi vuonna 2009 osana talouden elvyttämispakettia noin 200 miljardin euron ohjelman nopeiden junaratojen rakentamiseksi. Kiinan rautatieministeriö ilmoitti rakentavansa suurnopeusjunille sopivaa rautatietä 16 000 kilometriä vuoteen 2020 mennessä. Tavoitteena on yhdistää maan suurimmat kaupungit nopeilla junayhteyksillä.
Kiinassa oli vuoden 2010 heinäkuussa 6 920 kilometriä junarataa, jolla voi liikennöidä vähintään 200 kilometrin tuntinopeutta. Tästä määrästä 1 995 kilometrillä voi liikennöidä 350 kilometrin tuntinopeutta. Kiinan suurnopeusjunaradoista osa on paranneltuja perinteisiä ratoja, osa uusia varta vasten rakennettuja. Shanghain maglev-juna on maailman ensimmäinen kaupalliseen käyttöön otettu suurinopeuksinen magneettilevitaatiotekniikkaa soveltava junayhteys.
Vuoden 2014 loppuun mennessä Kiinan rautateiden suurnopeusjunaverkko kattoi jo 16 000 kilometriä eli Kiinalla oli maailman laajin kansallinen suurnopeusjunaverkosto. Uudeksi tavoitteeksi maa oli asettanut ylittää 25 000 kilometrin raja viimeistään vuonna 2020.
Kiina on ensimmäinen ja ainoa valtio, jolla on suurnopeusratoja, jossa operatiivinen huippunopeus yltää 350 kilometriin tunnissa. Esimerkki tällaisesta on suurnopeusjunarata Wuhan–Kanton, 968 kilometrin pituinen runkolinja. Matka Wuhanin ja Kantonin kaupunkien välillä kestää noin kolme tuntia. Huippunopeus on 350 km/h, keskimääräinen nopeus 310 km/h. Toinen esimerkki on 117 kilometrin pituinen suurnopeusjunarata Peking–Tianjin. Huippunopeus on 330 km/h ja keskimääräinen noin 234 kilometriä tunnissa. Shanghain maglev-juna, raideyhteys lentoasemalle, kulkee 30,5 kilometrin matkan noin seitsemässä minuutissa. Keskinopeus on noin 245 km/h ja huippunopeus 431 km/h.
Kiinan suurnopeusjunakalusto koostuu kotimaisten ja ulkomaisten yritysten kehittelemistä erilaisista tekniikoista. Suurnopeusjunarata Peking–Shanghai käyttää Changchun Railway Vehicles Co. Ltd.:n kehittämää 380A-junayksikköä, joka yltää 380 km/h huippunopeuteen.
Suurnopeusjunarata Peking–Hongkong avattiin pääosin liikenteelle 26. joulukuuta 2012, kun Pekingin ja Kantonin välinen osuus vihittiin käyttöön.
Leevi Mäittälä

Leevi Ilmari Mäittälä (s. 12. toukokuuta 1914 Askola) on suomalainen kirjallisuuden tutkija.
Mäittälä on kirjoittanut teoksen kirjailija Johannes Linnankoskesta sekä kaksi Askolan paikallishistoriaa käsittelevää teosta.
Karlsruhen piirikunta

Karlsruhen piirikunta (saks. Landkreis Karlsruhe) on piirikunta saksalaisessa Baden-Württembergin osavaltiossa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja sen hallintokaupunkina toimii Karlsruhe. Piirikunnan pinta-ala on 1 084,98 neliökilometriä ja sen alueella asuu noin 430 000 ihmistä.
Papers, Please

Pelaaminen

Peli sijoittuu kuvitteelliseen Arstotzkan valtioon, jonka rajalla pelaaja työskentelee tullivirkailijana. Ideana on tarkastaa kaikkien maahantulijoiden maahantulodokumentit sääntöjen mukaan ja joko hyväksyä tai hylätä ne. Tarkistettavana on aluksi passi, mutta myöhemmin tarkastettavaksi tulevat myös maahantulolupa, henkilökortti ja muita asiakirjoja. Niinpä pelin vaikeustaso kasvaa hiljalleen. Pelaaja ansaitsee rahaa onnistumisensa mukaan. Pelaajalla on perhe, jolle kuuluu jokaisen työpäivän jälkeen ostaa ruokaa, lääkkeitä ja lämpöä.
Jalkapallon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2008

Alkulohkot

Merkkien selitykset: 
 V = voitot 
 T = tasapelit 
 H = häviöt 
 TM = tehdyt maalit 
 PM = päästetyt maalit
Eeva Tapio

Eeva Tapio (o.s. Relander; 10. lokakuuta 1927 Viipuri – 25. maaliskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston kasvipatologian professori 1973–1991. Hän tutki koriste- ja marjakasvien sienitauteja, palko- ja koristekasvien virustauteja sekä kasvitautien biologista torjuntaa. Hän oli kasvipatologian dosentti 1970–1973 ja uudelleen professuurinsa jälkeen 1991–1995. Hän oli vuodesta 1982 Suomalaisen tiedeakatemian jäsen.
Eeva Tapio kirjoitti ylioppilaaksi Kotkan tyttölyseosta vuonna 1945, valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi vuonna 1950 pääaineenaan kasvinviljelytiede, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1955 ja lisensiaatiksi vuonna 1965 sekä väitteli tohtoriksi vuonna 1970. Hän työskenteli Maatalouden tutkimuskeskuksessa nuorempana tutkijana vuosina 1955–1963, virkaatekevänä vanhempana tutkijana vuosina 1963–1965 ja vanhempana tutkijana vuosina 1965–1973.
Eeva Tapio kutsuttiin Kasvinsuojeluseuran ja Maatalousylioppilaiden järjestön Sampsan kunniajäseneksi vuonna 1987 sekä Suomalaisen tiedeakatemian kunniajäseneksi vuonna 2009. 
Tapion isä oli lääkintöneuvos Tauno Relander. Hänen puolisonsa vuodesta 1953 on agronomi, maanviljelysneuvos Pekka Tapio.