Michael E. Krauss

Koulutus

Krauss suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Chicagon yliopistossa vuonna 1953 ja Master of Arts -tutkinnon Columbian yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Pariisin yliopistossa, missä hän suoritti Certificat d'Etudes supérieures -tutkinnon. Tohtorin tutkinnon hän suoritti Harvardin yliopistossa vuonna 1959, missä hänen oppiaineensa olivat kielitiede ja kelttiläiset kielet. Hänen väitöskirjansa otsikko oli "Studies in Irish Gaelic Phonology & Orthography."

Varhainen kenttätyö

Krauss suoritti kenttätutkimuksia iirin kielen suhteen Länsi-Irlannissa vuosina 1956–1958 sekä fäärin kielen suhteen Färsaarilla vuosina 1958–1960).

Athabaska-kielten tutkimukset

Väitöksensä jälkeen Krauss saapui vuonna 1960 tarkoituksenaan opettaa ranskaa Alaskan yliopistossa. Hän oli kuitenkin jo saanut tietää Alaskan alkuperäiskielten ahdingosta ennen saapumistaan. Matkalla Alaskaan hän kävi tapaamassa Harry Hoijeria, joka oli aikansa johtava Athabaska-kielten tutkija. Saavuttuaan Alaskaan Krauss alkoi välittömästi dokumentoida osavaltion alkuperäiskieliä, aloittaen alemmasta tananasta, jota puhutaan Fairbanksin ympäristössä. Tämä oli Alaskan kielitieteen kannalta suotuisa valinta, sillä alempi tanana osoittaa, että Proto-Athabaskan *ts-sarja oli jakautunut kahtia, mikä ei näkynyt Hoijerin aineistossa. Vaikka Krauss tiedottikin tästä välittömästi Hoijeirille, tämä ei lisännyt tietoa siitä suureen athabaska-kielten monografiaansa, joka ilmestyi vuonna 1963. Kraussin Mintossa keräämä aineisto ilmestyi International Journal of American Linguistics -lehdessä vuoden 1960 aikana, mutta tämä tapahtui jonkin aikaa, ennen kuin eräs toinen athabaskalaisen kantakielen affrikaattasarja tuli laajemmin tunnetuksi.

Eyakin kielen tutkimukset

Kraussin suurin kontribuutio kielitieteen alalla koski eyakin kieltä, jonka parissa hän alkoi työskennellä vuonna 1961. Eyak oli jo tuohon aikaan Alaskan kielistä kaikkein uhanalaisin, Kraussin mukaan sillä “oli jäljellä 6 ½ puhujaa”, ja Kraussin työssä oli kysymys pelastavasta tutkimuksesta. Vaikka eyakia koskevaa aineistoa oli ollut aiemminkin olemassa, sitä eivät aiemmat tutkijat, kuten Edward Sapir olleet huomioineet. Eyak kuitenkin osoittautui ratkaisevaksi puuttuvaksi renkaaksi historiallisen kielitieteen kannalta, sillä se oli yhtä kaukana lähimmästä naapurikielestä, ahtnasta ja kauimpana olevasta sukulaiskielestään navajon kielestä. Eyakin kielen myötä oli mahdollista laatia teoria athabaska-eyak-tlingit -kielikunnasta, kun sen sijaan fonologiset todisteet haidan kuulumisesta tähän kielikuntaan loistivat poissaolollaan. Lisäksi eyakissa näkyvissä olevat vokaalimuutokset inspiroivat Kraussin mielessä athabaska-kielten toonien syntymisen, joka tapahtui siten, että vokaali katoaa ja jättää jälkeensä toonin.

Uhanalaiset kielet

Michael Kraussin vuoden 1991 tammikuussa Amerikan kielitieteellisessä seurassa pitämä esitelmää pidetään usein käännekohtana, jonka myös kielten dokumentaatiotyöstä tuli entistä tärkeämpi osa kielitiedettä, ja sen inspiroimana on maailmassa tehty paljon työtä kielellisen diversitetin tutkimiseksi. Kraussin esitelmän otsikkona oli “Maailman kielet kriisissä, ja siinä hän esitti seuraavan kuuluisan varoituksen:

»Meidän on ilmiselvästi mietittävä uudelleen prioriteettejamme, jollemme halua, että kielitieteestä tule historian myötä tiede, joka mitään tekemättä katseli, kun 90% sen tutkimuskohteista katosi.» 
Krauss esitti, että Yhdysvalloissa lapset oppivat puhumaan enää 20%:a sen alueella puhuttavista kielistä.