google/wiki40b huggingface dataset:
Valtion Tykkitehdas

Valtion Tykkitehdas (VTT) perustettiin vuonna 1936 eduskunnan päätöksellä valmistamaan Suomen puolustusvoimille tykkejä ja peruskorjaamaan vanhaa tykkikalustoa. Nykyään tehdas on Metson Rautpohjan tehdas.
Sen sijoituspaikaksi valittiin Jyväskylän Vasikkavuori, mutta se toimi ennen tehdasrakennuksen valmistumista Helsingin Katajanokalla Asevarikko 1:n yhteydessä.
Tehtaan kalusto ja työväki siirrettiin uusiin tiloihin junakuljetuksena 31. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1938. Ensimmäinen tehtaan valmistama tykki oli Boforsin lisenssillä valmistettu panssaritorjuntakanuuna 37K/36. Talvi- ja jatkosodan aikana tehdas lisäksi kunnosti sotasaalistykkejä ja valmisti tykin laukauksia vuoreen louhituissa luolissa.
Tykkien valmistus loppui 5. syyskuuta 1944 ja tehdas liitettiin 1. toukokuuta 1946 osaksi Valtion Metallitehtaita (VMT). Kesällä 1946 sen nimeksi tuli Valtion Metallitehtaat, Rautpohjan Tehdas ja vuonna 1951 Valmet Rautpohjan Tehdas.
Tehtaalla valmistettiin sotakorvauksina erilaisia raskaan metalliteollisuuden tuotteita, kuten lokomobiileja ja tukkinostureita. Tuotantoa varten tehtaalle rakennettiin oma valimo.
Tehtaan päätuotteeksi muodostuivat paperikoneet, mutta se palasi asetuotantoon vielä 1950-70-luvuilla valmistaen puolustusvoimille raskaita 95 S 58-61 -sinkoja, joista viimeiset toimitettiin vuonna 1972.
Puksipuukasvit

Tuntomerkit

Puksipuukasveihin kuuluu ainavihantia pieniä puita ja pensaita sekä joitakin ruohovartisia lajeja. Lehdet ovat tavallisesti vastakkaisesti, harvoin kierteisesti ja korvakkeettomia. Kasvit ovat tavallisesti yksikotisia, kukat yksineuvoisia ja melko pieniä; kehälehdet ovat huomaamattomia. Hedekukissa on tavallisesti kahdesta neljään kehälehteä, mutta ne voivat tyystin puuttuakin tai niitä voi olla yksi tai viisi; kun niitä on neljä, ne sijaitsevat ristikkäin. Hedekukissa on myös mettä erittävä emiön jäänne. Emikukissa on 6–20 kehälehteä, jotka ovat ainakin osaksi kierteisesti. Yhdislehtinen sikiäin koostuu kolmesta emilehdestä ja on kehänalainen. Huomiota herättävät vartalot kiinnittyvät tavallisesti sikiäimen laitaan ja ovat koko pituudeltaan luottipintaisia. Sikiäin sisältää kuusi siemenaihetta. Hedelmässä, joka on muutamasiemeninen, ovat vartalot vielä jäljellä. Hedelmä hajoaa seinämänsä eri kerrosten, endo- ja mesokarpin, irtautuessa toisistaan; endokarppi halkeaa vielä liiteluomaisesti. Siemenessä on siemenvalkuainen eli endospermi, joskus myös ulkovalkuainen eli perispermi sekä lyhyt tai pitkä alkio.

Levinneisyys

Puksipuukasvien levinneisyys on hyvin hajanainen lauhkeasta vyöhykkeestä trooppiseen.

Evoluutio

Puksipuukasvien fossiilihistoria ulottunee liitukaudelle 113–98 miljoonan vuoden taakse. Noilta ajoilta tunnetaan kaksi puksipuumaista fossiilia: Spanomera Pohjois-Amerikan itäosista ja Lusistemon Portugalista. Edellisen emikukat olivat kaksilukuisia, mutta heteitä saattoi olla viisi kohdakkain viiden kehälehden kanssa. Vaihtoehtoisesti Spanomera saattaa olla rataspuukasvien (Trochodendraceae) sukulainen. Sen sijaan jälkimmäisen suvun sukulaisuus puksipuukasveihin on todennäköisempi.
Berndt Ludvig Federley

Berndt Ludvig Federley (30. kesäkuuta 1906 Tampere – 23. kesäkuuta 1976) oli arkistoneuvos, historioitsija tietokirjailija.

Henkilöhistoria

Berndt Federleyn vanhemmat olivat arkkitehti Carl Birger Federley ja Gerdrud Helene Pacius ja puoliso vuodesta 1949 Gerda Synnöve Marianne Ahlbäck. Federley tuli ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filosofian maisteriksi 1932 ja lisensiaatiksi 1946. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1948. Hän oli valtionarkiston ylimääräinen amanuenssi 1931–1936 ja nuorempi amanuenssi 1936–1940, Viipurin maakunta-arkiston va. hoitaja 1940–1945, Savo-Karjalan maakunta-arkiston hoitaja 1945, valtionarkiston vanhempi amanuenssi 1945–1949, arkistonhoitaja 1949–1952 ja kansliaosaston johtaja vuodesta 1952 vuoteen 1970. Vuonna 1969 arkistoneuvoksen arvon saanut Federley oli kahteen otteeseen Helsingin yliopiston dosentti ja työskenteli erikoisopettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Hän oli Suomen Tiedeseuran jäsen ja Suomen historiallisen seuran tutkijajäsen.
Via della Conciliazione

Via della Conciliazione (suom. Sovinnon tie) on Italian pääkaupungissa Roomassa, Borgon kaupunginosassa sijaitseva katu, joka yhdistää Pietarinkirkon edustalla olevan Pietarinaukion ja Tiber-joen rannalla sijaitsevan Castel Sant’Angelon linnoituksen. Nimi viittaa Italian ja Vatikaanivaltion välillä 1929 allekirjoitettuun sopimukseen, joka päätti paavin 60-vuotisen Vatikaanin vankeuden. Noin puolen kilometrin pituinen katu rakennettiin vuosina 1936–1950 diktaattori Benito Mussolinin aloitteesta vanhoja Carlo Fontanan ja Berninin suunnitelmia mukaillen.

Rakentaminen

Mussolini tilasi uuden kadun suunnitelmat vuonna 1934 arkkitehtikaksikko Marcello Piacentinilta ja Attilio Spaccarellilta. Hanke herätti alkuun vastustusta varsinkin katolisen kirkon taholta, mutta Mussolinin vahvistettua suunnitelman kesäkuussa 1936 paavi antoi sille hyväksyntänsä. Kadun tieltä purettiin 1,6 hehtaarin laajuinen keskiaikainen Spina di Borgon alue, jossa asui 5 000 asukasta. Purkutyöt valmistuivat syksyyn 1937 mennessä. Katualueeksi raivattiin 1400-luvulla rakennettujen Borgo Nuovo- ja Borgo Vecchio -katujen väliset korttelit, mutta myös lähes kaikki niiden varrella sijainneet rakennukset purettiin, jotta uuden kadun molemmin puolin voitaisiin rakennetaa symmetrisiä uudisrakennuksia monumentaalisen ilmeen luomiseksi. Pietarinaukion edessä sijainneelta Piazza Rusticucci -aukiolta purettiin historialliset palatsit Palazzo Alicorni ja Palazzo dei Convertendi, jotta Pietarinkirkko saataisiin näkymään paremmin kadun itäpäähän. Vanhoista rakennuksista säilytettiin kadun pohjoislaidalla Palazzo Torlonia ja Santa Maria in Traspontinan kirkko, etelälaidalla Palazzo dei Penitenzieri ja Palazzo Serristori.
Hanke viimeisteltiin pystyttämällä vuonna 1950 kadun molemmin puolin 28 obeliskia. Samana vuonna avattiin Piacentinin kadun varrelle suunnittelema konserttisali Auditorium.
Loulou – rakastettuni

Juoni

Miehensä väkivaltaisesti ulos heittämä Nelly tapaa eräänä iltana Louloun, nuoren ajelehtijan ja taparikollisen, ja päättää muuttaa yhteen hänen kanssaan. Pian Nelly odottaa jo lasta, mutta Loulou kieltäytyy muuttamasta tapojaan ja viettää edelleen aikansa kavereidensa seurassa pikkurikoksia puuhaillen. Nelly ei kestä tilannetta eikä halua siihen enää lasta.

Tuotanto

Loulou – rakastettuni kuvattiin Pariisissa ja La Queue-en-Brien kunnassa Seine-et-Marnessa Ranskassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Gaumont ja Action Films.

Julkaisu ja vastaanotto

Loulou – rakastettuni sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa toukokuussa 1980. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 3. syyskuuta 1980 ja Suomessa 27. maaliskuuta 1981. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa Gaumont ja Suomessa Cine-Studio Oy. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 943 547 katsojaa ja oli Suomessa 116. katsotuin elokuva 11 514 hengen katsojamäärällään vuonna 1981. Elokuva esitettiin myös muun muassa vuoden 1980 Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 100% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,4/10 keskiarvolla. Keräys perustuu viiteen arviointiin. 773 käyttäjästä 72% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 2 035 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,8/10.
Loulou – rakastettuni julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 24. huhtikuuta 2001. Ranskassa elokuva julkaistiin DVD:lle 9. joulukuuta 2010 ja blu-raylle 9. tammikuuta 2013, jolloin ilmestyi myös uusi DVD-julkaisu.
Marion Torrent

Marion Torrent (s. 17. huhtikuuta 1992) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 26 ottelua. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa Ranskan muissa otteluissa paitsi viimeisessä alkulohko-ottelussa.
Keski-Uudenmaan Altair

Toiminta

Yhdistyksellä on kerhoiltoja viikoittain, kesäkuukausia lukuun ottamatta joka torstai kello 19 Järvenpään Kyrölässä sijaitsevalla kerhohuoneella. Kesätauko alkaa kesäkuun alkupuolella ja jatkuu elokuun alkuun. Retkiä, havaintoiltoja sekä muuta toimintaa on lähes joka kuukausi.
Yhdistyksen käytössä on 25 erikokoista kaukoputkea ja kiikaria, sekä usean sadan julkaisun kirjasto. Yhdistys on osallisena maaseutuobservatoriossa Orimattilassa, sekä valmistelee kaupunkiobservatorion rakentamista Järvenpäähän.
Altair on itsenäinen yhdistys, jonka jäseneksi voi liittyä kuka tahansa tähtitieteestä kiinnostunut. Jäsenet voivat olla varsinaisia-, perhe-, kannattaja- tai yhteisöjäseniä. Yhdistys on kutsunut myös 2 kunniajäsentä. Jäsenet hyväksyy hakemuksesta yhdistyksen hallitus. Yhdistys tekee yhteistyötä lähiseudun tähti- ja muiden harrastajaseurojen sekä valtakunnallisen Ursan kanssa.

Valtakunnalliset tapahtumat

Altair on isännöinyt valtakunnallisia tähtiharrastustapahtumia kuusi kertaa. Suurten tapahtumien lisäksi Ursan Kerho- ja yhdistystoimintajaoston (nyk. Kerho- ja yhdistystoimintaryhmän) seminaareja on pidetty useita kertoja Altair ry:n järjestämänä.
Uurtaanjärvi

Maantietoa

Uurtaanjärvi on muodostunut Hakolahden kylässä kaakko-luoteis-suuntaisen vedenjakajana toimivan Uurtaanharjun pohjoispuolelle ja se toimii Tarpianjoen latvajärvenä. Järven pinta-ala on 147 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 110,1 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvessä on seitsemän saarta, joista kaksi on muita saaria suurempia. Suurin saarista on Selkäsaari, joka on 150 metriä pitkä. Sen korkeimmalla kohdalla sijaitsee kuntien välisen rajan rajapyykki. Mäntysari on 60 metriä pitkä ja siinä on rakennus. Kaksi muuta luotomaista saarta on nimetty Petterssareksi ja Ruohokariksi. Järveen laskee kymmenien suo-ojien johto-ojia järveä ympäröiviltä soilta. Lisäksi siihen laskee kauempaa metsistä soiden kuivatusojia. Järven oma laskujoki on Tarpianjoki, joka lähtee järven pohjoisrannasta ojamaisena virtaamaan koilliseen noin 4,5 kilometriä, missä se laskee Kallijärveen. On kartan mukaan myös mahdollista, että järvellä olisi toinenkin laskuoja Ravijoki, joka virtaa Uurtaanharjun luoteispään kaivannon läpi Välkkilänojaan, joka laskee Kokonjärveen. Uurtaanjärvi olisi tällöin bifurkaatiojärvi.
Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 8,0 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen ojitettua suota, mutta pohjoisessa rantoja reunustavat kovapohjaiset metsämaat. Seudulla on soita raivattu viljelyyn, mutta järven rannat ovat jääneet raivaamatta. Järven lähiympäristössä sijaitsee neljä maatilaa. Pohjoisrannalle on rakennettu noin 20 ja etelärannalle kaksi vapaa-ajan asuntoa. Järven eteläpuolelle pääsee Uurtaanharjua seuraavaa yhdystietä 13682 pitkin. Kuntien välinen raja ylittää järven kääntyen Selkäsaaren kohdalla niin, että yli puolet siitä kuuluu Urjalalle.

Luonnonsuojelualue

Uurtaanjärven eteläosa on mukana Natura 2000-ohjelmassa arvokkaana lintujärvenä, jonka vesikasvillisuus on kärsinyt vedenpinnan laskun seurauksena.

Historiaa

Vuoden 1960 peruskartassa järven rannoille ei ollut vielä rakennettu mökkejä paitsi pohjoisen maatilan rantaan. Selkäsaarta kutsuttiin tuolloin vielä Lammassaareksi eikä Petterssaarta ja Ruohokaria vielä näkynyt kartalla. Monet nykyisistä mökeistä näkyvät jo vuoden 1980 kartassa samalla kun niille on rakennettu tiet. Samalla on ilmaantunut uusia saaria järven selälle. Ilmeisesti järvenlasku tapahtui ennen vuotta 1980.
Phil Jones (jalkapalloilija)

Ura

Prestonissa syntynyt Jones sai kahden vuoden ammattilaissopimuksen Blackburn Roversin kanssa ja pelinumeron 28 kauden 2009–2010 alussa. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueessa liigacupin ottelussa Nottingham Forestia vastaan syyskuussa 2009. Joukkueen päävalmentaja Sam Allardyce kehui Jonesin panosta heti avauspelissä. Jones pelasi ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa Valioliigassa Chelseaa vastaan maaliskuussa 2010 tasapelissä. Jones kirjoitti Blackburnin kanssa viiden vuoden sopimuksen toukokuussa 2010. Jones aloitti kauden 2010–2011 keskikentällä ja hän sai vakiopaikan avauskokoonpanoon ennen polvivammaa ottelussa West Ham Unitedia vastaan joulukuussa 2010. Vamma piti Jonesin pois peleistä viisi kuukautta.
Kauden 2010–2011 loppumisen jälkeen Manchester Unitedin ilmoitettiin olevan kiinnostuneen Jonesista. Kesäkuussa 2011 hän teki seuran kanssa sopimuksen. Hän oli elokuussa 2011 Unitedin joukkueessa voittamassa FA Community Shieldiä. Ensimmäisen valioliigaottelunsa Unitedissa hän pelasi West Bromwichia vastaan elokuussa 2011 ja ensimmäisen Mestarien liigan ottelunsa Benficaa vastaan saman vuoden syyskuussa. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Unitedissa 29 ottelua Valioliigassa ja kuusi Mestarien liigassa.
Jones kärsi kaudella 2012–2013 useista loukkaantumista. Selkä- ja polvivaivat pitivät hänet sivussa elokuulta marraskuun loppupuolelle, nilkkavamma yli kuukauden kevätpuolella. Hän pelasi 17 ottelua Unitedin voittaessa Valioliigan mestaruuden. Seuraavan kauden avaukseksi hän voitti toistamiseen Community Shieldin. Hän pelasi kauden aikana 26 valioliigaottelua ja kahdeksan ottelua Mestarien liigassa.
Jones oli jalkavammojen vuoksi kolme kuukautta sivussa syksyllä 2014. Hän pelasi kauden aikana 22 valioliigaottelua. Syksyllä 2015 hän oli veritulpan vuoksi puolitoista kuukautta kentiltä poissa. Kevätkaudella hän oli kolme ja puoli kuukautta sivussa nilkkavamman vuoksi. Hän pelasi kauden aikana vain kymmenen valioliigaottelua.

Maajoukkueura

Jones on edustanut Englannin nuorisomaajoukkueita. Elokuussa 2010 hän sai kutsun Englannin alle 21-vuotiaiden joukkueeseen. Hänet valittiin alle 21-vuotiaiden EM-kisoihin 2011. Hän pelasi kisoissa kaikki Englannin kolme ottelua.
Jones pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Englannin jalkapallomaajoukkueessa EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan lokakuussa 2011. Hän kuului Englannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2012 muttei päässyt pelaamaan. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi ottelun Costa Ricaa vastaan.
Epilepsialiitto

Tunnus, arvot ja visio

Epilepsialiiton logo on vaaleanvihreä liekki. Se kuvastaa liiton arvoja, jotka ovat tasa-arvo, ihmisen kunnioittaminen, asiakaslähtöisyys ja jatkuva kehittyminen. Liekkiä käytetään myös kansainvälisesti epilepsiapotilasjärjestöjen tunnuksissa. Liiton visiona on epilepsiaa sairastavien ihmisten oikeus ja mahdollisuus hyvään, omaehtoiseen elämään.
Heinjoki

Kylät

Heikurila, Hentula, Hevossaari, Koprala, Kurvila, Kämärä, Kääntymä, Lahdenperä, Lapinlahti, Pienpero, Pihkala, Pilppula, Pirilä, Ristseppälä, Rättölä, Savastila, Tuokkola, Vamppala.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 11 koulupiiriin.

Nykytilanne

Heinjoen kirkonkylän nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Veštševo, mutta kylällä ei ole enää hallinnollista merkitystä. Lähes koko entinen Heinjoen kunnan alue sekä entisen Äyräpään kunnan pääosa kuuluivat 2000-luvulle tultaessa Leningradin alueen Viipurin piirin Ristseppälän (Žitkovo) kyläneuvostoalueeseen, jonka keskuskylä, Ristseppälä, sijaitsee entisen Heinjoen kunnan kaakkoisosassa. Vuodesta 2006 alueet kuuluvat Kähärin (Gontšarovo) maalaiskuntaan.
Heinjoen alueella sijaitsee myös Heinjoen asemanseutu (posjolok pri stantsii Veštševo).
Luigi Riva

Luigi "Gigi" Riva (s. 7. marraskuuta 1944 Leggiuno, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Riva edusti seuratasolla Legnanoa ja Cagliaria. Hän voitti Cagliarin paidassa Serie A:n maalikuninkuuden kolme kertaa ja Italian mestaruuden kerran.
Riva on Italian maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä tehtyään 35 maalia 42 ottelussa. Hän edusti Italiaa MM-kisoissa vuosina 1970 ja 1974 sekä EM-kisoissa vuonna 1968, jolloin maa voitti mestaruuden. Vuoden 1970 MM-kisoissa Italia saavutti hopeaa ja Riva teki kolme maalia.
Kalmagiitti

Ominaisuudet ja käyttö

Vapaassa muodossaan kalmagiitin väri riippuu liuoksen pH-arvosta. Kun pH on alle 5, on indikaattori väriltään punaista. Sinistä indikaattori on happamuusalueella 7–9 ja erittäin emäksisissä olosuhteissa punaoranssia. Kalmagiitti muodostaa useiden metalli-ionien kanssa väriltään viininpunaisen kompleksin.
Kalmagiittia käytetään indikaattorina kompleksometrisissä titrauksissa. Se soveltuu muun muassa veden kovuutta aiheuttavien kalsium- ja magnesiumionien määrittämiseen. Kalmagiitin etu toiseen tähän tarkoitukseen käytettyyn indikaattoriin eriokromimusta T:hen nähden on kalmagiittiliuoksien parempi säilyvyys ja selkeämpi ja terävämpi värinmuutos. Kalmagiittimetallikompleksien pitoisuuksia voidaan määrittää myös spektrofotometrisesti.
Ahvenjärvi (Orivesi, Siikaneva)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolella kohoavalla mäkisellä järvialueella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on myös autio. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat suota.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Kooninjoen valuma-alueeseen (35.745) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 160,0 metriä mpy. Järveen on johdettu neljä metsäojaa ja sen laskuoja lähtee järvestä länteen missä se yhtyy 0,5 kilometrin päässä Rooppiojaan. Rooppioja on eräs Kooninjoen latvahaara ja sen laskee Nihuantaustalla Nihuanjärveen.

Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa oli Lauttakulmalla viljelyä ja useita maatiloja kuuden järven ympärillä. Ahvenjärvelle arti ei asutuksen vaikutukset yltäneet muutioin kuin, että länsipuolen suo oli jo ojitettu ja että järveltä johdettiin liikavesi suoralla ojalla Rooppiojaan.
Porsche 928

Kehitys

Vuonna 1980 markkinoille tuli 928 S -malli, jossa oli uusi etu- ja takaspoileri, leveämmät renkaat ja 4,7-litrainen moottori. Euroopan versioissa tehoa oli ensin 300 hv ja myöhemmin 310 hv. Amerikassa päästömääräysten takia S-malli tuli myyntiin vasta 1983 ja teho oli edelleen rajoitettu 242 hevosvoimaan.
Vuonna 1982 tuli kaksi erikoismallia, toinen oli Weissach Edition, jota valmistettiin 205 kappaletta Pohjois-Amerikan markkinoille. Väri oli Champagne gold ja sisusta oli kaksivärinen nahkasisusta. Malliin kuului mukaan vakiona arvokas nahkainen matkalaukkusarja. Toinen malli oli 50th Jubilee, jota myytiin Pohjois-Amerikan ulkopuolella, tätä mallia tehtiin vain 140 kappaletta ja värinä on Meteor metallic. Sisusta on viininpunaista nahkaa ja raitakuvioista kangasta.
Vuonna 1987 tuli 928 S4 -malli, jossa on uusi yksilevyinen kytkin sekä 5,0 litran 32 venttiilinen moottori (Amerikan markkinoilla S-mallissa oli tosin ollut tehottomampi 5,0-litrainen 32V jo vuodesta 1985 ja sitä oli myyty Euroopassakin vuonna 1986 niille, jotka halusivat 928:n katalysaattorilla varustettuna). Vuonna 1988 markkinoille tuli 100 kg kevyempi Club Sport -versio, josta ei ollut saatavilla automaattivaihteista versiota. Vuonna 1988 Englannissa Club Sportin tilalla myytiin hieman enemmän varusteltua SE-mallia (tunnetaan myös nimellä S4 Sport).
Keväällä 1989 tuli uusi malli, 928 GT ja huonosti myyneet CS- ja SE-mallit poistettiin valikoimasta. GT oli saatavana ainoastaan manuaalivaihteistolla Club Sportin ja SE:n tavoin. GT sekä vuodesta 1990 eteenpäin vain automaattina myyty S4 sisälsi vakiona eletronisesti säätyvän lukkoperän eli Porsche SperrDifferential (PSD) -järjestelmän.
Vuonna 1992 tuli jälleen uusi malli, 928 GTS, jossa moottorin koko oli kasvatettu 5,4 litraan. Mallia vietiin Yhdysvaltoihin viimeisenä valmistusvuonna 1995 vain 77 kappaletta, joista 71 kappaletta oli automaattivaihteistolla. 
Vuosien 1978–1995 välisenä aikana 928:ia valmistettiin yhteensä hieman yli 61.000 kappaletta.

Porsche 942

Porsche 942 oli erikoisversio Porsche 928:sta, joka annettiin lahjaksi Ferry Porschelle hänen 80-vuotissyntymäpäivänään.
Santa’s United

Historia

Rovaniemellä 1995–1997 välillä syntyi kaksi salibandyseuraa Napapiirin salibandy ja RSB-Team. Molemmat järjestivät toimintaa aikuisille ja junioreille. Seurayhdistymisestä on puhuttu erinäisissä yhteyksissä lähes molempien seurojen syntymästä saakka. Isoin askel tuli RSB-Teamin lähdettyä mukaan Salibandyliiton järjestämään seurakehittämisjaksolle, jonne hyväksyttiin mukaan kymmenen seurana, joissa mukana mm. Seinäjoen Peliveljet, SB Vaasa, Kirkkonummi Rangers ja monia muita hienoja seuroja ympäri Suomen. Siellä seura asetti tärkeimmäksi tavoitteeksi seurayhdistymisen. Saman tien järjestettiin tapaaminen NSB:n kanssa ja sieltäkin oltiin kiinnostuneita, mutta työ ei ottanut askeleita eteenpäin. Kevät ja kesä mentiin yhdistymisen kannalta hiljaiseloa, kunnes syksyllä 2013 kaikki loksahti kohdilleen. Molemmat seurat tekivät vuosikokouksissaan virallisen päätöksen yhdistymisestä helmikuussa 2014. 
Kaudella 2014–2015 yhdistettiin jo vahvasti edustusjoukkueita sekä naisissa että miehissä. Myös junioritoiminta rakennettiin yhteisen suunnitelman mukaisesti. Samalla osallistettiin jäsenistöä ahkeraan, kun rakennettiin seuralle arvoja ja tarkoitusta. Jäsenistön kanssa yhdessä tehtiin myös seuralle yhden ja kolmen vuoden tavoitteet.

Kotihalli

Seuran edustusjoukkueiden pääareena 1.1.2017 alkaen on uusi Ounasrinteen liikuntahalli, jonka pintana on matto (40 x 20m). Toinen seuran käyttämä täysimittainen peliareena on Keltakankaan liikuntahalli, jonka katsojakapasiteetti on noin 300 katsojaa. Kaukalon koko on noin 39 x 19m ja päällysteenä on parketti.
Rovaniemelle valmistuu kevään 2017 aikana uusi liikuntahalli Ounasrinteen monitoimirakennuksen yhteyteen. Sieltä tulee löytymään 40 x 20m kaukalo päällysteen ollessa muovimatto.

Peliasu

Santa’s United pelaa kotipelinsä punaisella paidalla. Vieraspaidan väri on musta. Käytössä on punaiset ja musta shortsit sekä punaiset ja mustat sukat, joita vaihdellaan pelistä riippuen. Peliasut ovat Puman valmistamia.
Tides (Ronyan albumi)

Arviot

Viikon albumikseen Tidesin valinnut Radio Helsinki sanoi albumin olevan yksi vuoden 2015 ”urbaanin popin helmistä” ja ennusti Ronyasta tulevan albumin myöstä kan­sain­vä­li­ses­ti me­nes­ty­vä ar­tis­ti. Myös YleX:n Viikon albumi -artikkelissa albumin kehuttiin olevan ”tyylikästä, kokeilevaa ja yksinkertaisesti hyvää popmusiikkia”.
Nicklas Lidström

Ura

Lidström pelasi ammattilaisuransa ensimmäiset kaudet Ruotsin Elitserienin Västerås IK:ssa. Detroit Red Wings varasi hänet vuoden 1989 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella, kokonaisvarausnumerolla 53. Lidström on pelannut kaikki 19 NHL-kauttaan Detroitissa, ja voittanut seuran kanssa neljä Stanley Cupia (1997, 1998, 2002, 2008). Pisteiden valossa hänen paras kautensa oli 2005–2006, jolloin hän keräsi runkosarjassa yhteensä 80 pistettä. NHL:n työsulun aikana kaudella 1994–1995 hän pelasi 13 ottelua Västeråsin paidassa.
Lidström on pelannut NHL:n historiassa kolmanneksi eniten pudotuspelejä. Hänen edellään ovat vain Chris Chelios ja Patrick Roy.
Maajoukkueura on tuonut Lidströmille MM-kultaa vuonna 1991, -hopeaa 2004 ja -pronssia 1994. Torinon olympialaisissa 2006 Lidström teki voittomaalin finaalissa Suomea vastaan. Lidström valittiin myös kisojen All-Stars-kentälliseen. Hänestä tuli Torinossa Kolmen kullan klubin 17. pelaaja ja kuudes ruotsalainen, joka on voittanut olympiakullan, MM-kullan ja Stanley Cupin.

Pelityyli

Lidströmin pelityyli kiteytyi hänen loistavaan peliälyynsä. Se näkyi monessa asiassa, kuten hänen kyvyssä katkoa vastustajien syöttöjä tai käynnistää vastahyökkäyksiä pystysyötöillä. Lidström oli puolustajana poikkeuksellinen: hän  ei taklannut oikeastaan ollenkaan ja vältti taklauksia sijoittumisensa ansiosta. Peliälynsä avulla hän myös pystyi luomaan vaarallisia paikkoja hyökkäyspäässä. Laukaus siniviivalta lähti tarkasti ja kovaa. Lidström pelasi NHL:ssä tavallisesti lähes 30 minuuttia per peli.

Yksityiselämä

Lidströmin perheeseen kuuluu vaimo ja neljä poikaa.