google/wiki40b huggingface dataset:
Sven Bärtschi

Seuraura

Bärtschi on kotikaupunkinsa joukkueen SC Langenthalin kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana kaudella 2008–2009 Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä. Toukokuussa 2009 Bärtschi teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Langenthalin kanssa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi NLB:ssä 37 runkosarjaottelua tehopistein 6+6=12 sekä seitsemän playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Bärtschi edusti vielä A-nuorissa Langenthalin lisäksi myös EV Zugia.
Kesällä 2010 WHL-joukkue Portland Winterhawks varasi Bärtschin seitsemäntenä pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2010–2011 ja teki 66 runkosarjaottelussa tehot 34+51=85. Bärtschi oli Winterhawksin toiseksi paras pistemies Ryan Johansenin jälkeen, ellei kesken kauden Vancouver Giantsista siirtyneen Craig Cunninghamin WHL:n yhteistehoja lasketa. Hän oli koko WHL:n eniten pisteitä, maaleja ja syöttöjä tehnyt tulokas.
Calgary Flames varasi Bärtschin NHL:n varaustilaisuuden 13. pelaajana kesällä 2011. Hänestä tuli kaikkien aikojen toiseksi korkeimmalla numerolla NHL:ään varattu sveitsiläispelaaja. Ennätys on Bärtschin Winterhawksissa ja ikäkausimaajoukkueissa pelanneen joukkuetoverin Nino Niederreiterin hallussa, joka varattiin viidentenä pelaajana New York Islandersiin kesällä 2010. 
Bärtschi teki Flamesin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen jo varauksensa jälkeen heinäkuussa 2011, mutta hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa 2011–2012 vielä suurimmaksi osaksi WHL:ssä, sillä Bärtschi palautettiin harjoitusleirin päätteeksi WHL:ään. Hän oli tehoilla 33+61=94 Winterhawksin toiseksi paras pistemies Ty Rattien jälkeen ja sijoittui koko WHL:n pistepörssissä kymmenenneksi. Bärtschi voitti myös koko kevään 2012 pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 14+20=34. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Bärtschi valittiin kauden aikana myös kolmesti liigan viikon pelaajaksi ja palkittiin Winterhawksin arvokkaimpana pelaajana. 
Bärtschi pelasi kauden 2011–2012 aikana myös viisi NHL-ottelua Flamesissa tehden niissä kolme maalia, kun joukkue kutsui hänet hätäavuksi WHL:stä. Bärtschi pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 9. maaliskuuta 2012 Winnipeg Jetsiä vastaan ja hänen NHL-uransa avausmaali syntyi kaksi päivää myöhemmin 11. maaliskuuta vieraissa Minnesota Wildin Matt Hackettin taakse.
Syksyn 2012 harjoitusleirin päätteeksi Bärtschi siirrettiin Flamesin farmijoukkue Abbotsford Heatiin, AHL:ään.

Maajoukkueura

Bärtschi pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, joista jälkimmäinen turnaus jäi Sveitsin varakapteenina toimineelle Bärtschille loukkaantumisen takia vain kahden ottelun mittaiseksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista jälkimmäisessä turnauksessa Bärtschi valittiin Sveitsin top-3-pelaajaksi.
Jalokastanja

Kuvaus

Jalokastanja kasvaa 20–30 m korkeaksi, ja sen runko voi olla jopa kolme metriä halkaisijaltaan. Puun kuori on ruskeanharmaa ja verkkomaisesti uurteinen, vanhoissa puissa kuori on syväuurteinen. Hammaslaitaiset lehdet ovat noin 20 cm pitkiä ja 5–10 cm leveitä. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat lyhytruotisia. Laidan hampaat ovat teräviä.
Puu kukkii kesä–heinäkuussa.
Isossa-Britanniassa puu kukkii heinäkuussa ja sen pähkinät kypsyvät lokakuussa.
Kukinto on pysty norkko, jossa on pääosin valkoisia tai vaaleankeltaisia hedekukkia. Vihertäviä emikukkia on norkon tyvessä. Kellanvihreän ja runsaspiikkisen cupulan sisällä on yleensä 1–3 pähkinämäistä siementä eli kastanjaa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Jalokastanja on luultavasti kotoisin alkujaan Aasian länsiosista Iranin ja Balkanin väliltä. Sitä on viljelty yli 3 000 vuoden ajan, ja nykyisin sitä kasvaa villiintyneenä Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä.

Käyttö

Kastanjat muistuttavat pähkinöitä ja ovat sipulin muotoisia. Pilaantunut kastanja tuntuu kevyemmältä kuin hyvä, joka on kiinteä ja kiiltävä. Kastanjan sisältämä tärkkelys hajoaa kypsennettäessä sokeriksi.
Kastanjoita syödään yleensä paahdettuina. Niitä voi myös keittää, viipaloida muhennokseen tai soseuttaa keitettynä. Englanninkielisissä maissa maustettua kastanjasosetta käytetään usein kalkkunan täytteenä.
Suomessakin koristekasvina kasvatettavat hevoskastanjat kuten balkaninhevoskastanja eivät samankaltaisesta nimestään huolimatta ole sukua jalokastanjalle eivätkä niiden siemenet ole myrkyllisyytensä takia syömäkelpoisia.
Suomen aluelennonjohto

Suomen aluelennonjohto (ATCC Finland ACC) johtaa ja koordinoi Suomen ylilentoja, lentoja Suomesta ulkomaille ja ulkomailta Suomeen sekä lentoliikennettä Suomen eri lentoasemien välillä. Helsinki-Vantaan lentoasemalla sijaitseva Suomen aluelennonjohto hoitaa koko Suomen lentotiedotusaluetta, johon kuuluu kolmetoista ilmatilasektoria. Suomen lentotiedotusalue on nimeltään Finland FIR (engl. flight information region) eli EFIN.
Lennonvarmistuskeskuksessa toimii myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (engl. rescue co-ordination centre, lyh. RCC).

Nykytila

Suomen aluelennonjohto käsittelee noin 270 000 lentoa vuodessa, joista noin 33 000 on ylilentoja.
Hanna Sumari

Hanna Maria Sumari (s. 9. toukokuuta 1958 Helsinki) on toimittaja, juontaja ja bloggari. 
Sumari tuli tunnetuksi Joka kodin asuntomarkkinat -ohjelmasta, jota hän alkoi tehdä yhdessä Remontti-Reiskan kanssa vuonna 1993 MTV3-kanavalle. Asuntomarkkinoiden ohella hän teki vuosina 1994 ja 1996 samalle kanavalle Mökkitalkoot-ohjelmaa, jota esitettiin kesäisin. Divaani oli television ensimmäinen kokonaan kodinsisustukseen perehtynyt ohjelma, jota Sumari toimitti ja juonsi vuosina 1996–1998. Vuosina 2001–2011 hän teki Telvis-palkinnolla (vuonna 2004) palkittua T.i.l.a. -ohjelmaa. Hän on esiintynyt sisustusalan messuilla luennoitsijana. Ennen TV-uraansa hän toimi mm PR-alalla PR- ja viestintätoimisto Promodessa, jonka toimitusjohtajana hän myös toimi. Hanna kuuluu myös Taika-lehden toimituskuntaan.
Sumarin harrastuksiin kuuluu muun muassa moottoripyöräily. Harrastuksesta kertoo MTV3/MAX -kanavalle tehdyt Moottoripyöräpäiväkirjat -ohjelmat vuosina 2008 ja 2010.
Sumari on myös askartelija, jonka ohjeita on ollut paitsi tv-ohjelmissa myös lehdissä ja alan messuilla. Hän työskentelee myös freelance-toimittajana. 
Sumari on ollut Suomen kaunein koti -ohjelman tuomarina vuodesta 2013 sekä Suomen kaunein piha -ohjelman tuomarina vuonna 2014. Keväällä 2017 Sumari kilpaili Tanssii tähtien kanssa -ohjelman kymmenennellä tuotantokaudella. Vuonna 2018 syksyllä Sumari esiintyi omana itsenään Salatuissa elämissä parissa jaksossa palkinnonjakajana.
Sumari kirjoittaa blogia Apu-lehden verkkosivuille.
Sikke Sumari on Hanna Sumarin sisko.
Gábor Bereczki

Gábor Bereczki (24. maaliskuuta 1928 Békés – 4. huhtikuuta 2012) oli unkarilainen professori, fennougristi ja kääntäjä.
Bereczki on kääntänyt unkariksi muun muassa Väinö Linnan romaanin Tuntematon sotilas ja Lauri Viidan romaanin Moreeni. Hän on kääntänyt unkariksi myös virolaista kirjallisuutta.
Bereczki teki toisen maailmansodan jälkeen kielen- ja kansanperinteen tutkimusmatkoja volgalaisia kieliä puhuvien kansojen keskuuteen, toisinaan musiikintutkija Béla Vikárin kanssa.
Bereczki on saanut Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkin.
Viimeinen savotta (elokuva)

Vastaanotto

Viimeinen savotta sai varsin suopeat arvostelut, joissa sitä pidettiin jopa Edvin Laineen parhaisiin elokuvaohjauksiin kuuluvana. Elokuva oli Suomessa vuoden 1977 katsotuin teatterielokuva yli 497 000 katsojallaan.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antoi Viimeiselle savotalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
J. W. Juvelius

Johan Wilhelm Juvelius (10. syyskuuta 1863 Pyhäjoki – 12. tammikuuta 1927 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori ja kansanrunouden sekä kirjallisuuden tutkija.
Juveliuksen vanhemmat olivat lääninmaanmittari Johan Henrik Juvelius ja Ida Maria Åkerman. Hänen pikkuveljensä Valter Henrik Juvelius oli kirjailija ja kääntäjä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 ja valmistui filosofian maisteriksi 1886 sekä tohtoriksi 1906. Juvelius teki 1886 muinaistieteellisen tutkimusmatkan Venäjän Karjalaan ja hän teki myös opintomatkoja Saksaan, Sveitsiin ja Ruotsiin.
Juvelius toimi Raahen alkeiskoulun apulaiskollegana 1888–1893, Turun suomalaisen tyttökoulun kollegana 1893–1911 sekä Turun suomalaisen lyseon lehtorina 1911. Juvelius oli Suomen kouluviraston eläkekassan johtokunnan jäsen vuodesta 1915. Raahessa asuessaan Juvelius oli Raahen kaupunginvaltuuston sihteeri 1888–1893 ja Raahen Sanomain vastaava toimittaja 1888–1889.

Perhe

Juvelius oli naimisissa kaksi kertaa, 1889–1902 Helmi Teresia Gestrinin (k. 1902) kanssa ja vuodesta 1903 Edit Emilia Björklundin kanssa.
J. W. Juveliuksella oli seitsemän sisarusta, joista tunnettuja ovat kirjailija Valter Juva (1865–1922), vankilanjohtaja V. O. Juvelius (1869–1937), lähetyssaarnaaja ja diakoni Ester Juvelius (1876–1962), näytelmäkirjialija ja suomentaja Veera Roos (1882–1961) sekä kirjailija Siiri Juva (1886–1974).
Solveigin laulu (televisioelokuva)

Vastaanotto

Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kehui sarjaa vuolaasti jo avausjakson jälkeen: ”Solveigin laulussa on lukematon määrä harvinaisen osattuja asioita. Ainoa detalji, joka ei täysin selity, on muisteleva kiharoitettu nyky-Solveig.” Näyttelijöiden ja ohjaajan hän sanoi ylittävän itsensä. Viimeisen jakson nähtyään Kajava oli hieman pettynyt tarinan latteahkoon lopetukseen, mutta antoi kokonaisuudelle muuten erinomaisen arvion.
Famua esittänyt Aino Lehtimäki sai roolisuorituksestaan Jussi-patsaan vuoden 1974 parhaana naisnäyttelijänä. Lehtimäki ja ohjaaja Kekäläinen saivat sarjasta samana vuonna myös valtionpalkinnot.
Marian ilmestyspäivä

Marian ilmestyspäivä eli marianpäivä on kristillinen juhlapäivä, joka juhlistaa arkkienkeli Gabrielin ilmestymistä Neitsyt Marialle ilmoittamaan Kristuksen tulevasta syntymästä. Tapauksesta kerrotaan Luukkaan evankeliumin ensimmäisessä luvussa. Katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa sekä useissa protestanttisissakin kirkkokunnissa juhlapäivää vietetään 25. maaliskuuta, tasan yhdeksän kuukautta ennen joulua. Nykyisin se kuitenkin on vain harvoissa maissa yleinen pyhä- ja vapaapäivä.
Ariogala

Kirkko

Kaupungissa on suuri 1939 rakennettu katolilainen Pyhän arkkienkeli Mikaelin kirkko. Agiogalan ensimmäisen kirkon uskotaan tulleen rakennetuksi 1416 Liettuan suuriruhtinas Vytautasin aloitteesta. Kirkko restauroitiin 1547, ja 1500-luvulla kaupunkiin perustettiin myös seurakuntakoulu.
Ariogalassa on ollut myös synagoga ennen toista maailmansotaa. Alueelle tuli saksalainen tiedusteluyksikkö 23. kesäkuuta 1941. Vuonna 1923 Ariogalan väestöstä, 1 197 henkilöstä, noin 38% oli juutalaisia eli 438 henkeä. Liettualainen poliisi surmasi saksalaisten lähteiden mukaan 28. elokuuta - 2. syyskuuta 1941 207 miestä, 260 naista ja 195 lasta. Vuonna 1961 pidetyn oikeudenkäynnin mukaan surmien jälkeen, joihin osallistui muun muassa paikallinen pappi ja opettajia, järjestettiin juhlat.
1900-luvun alussa Ariogalassa oli myös evankelis-luterilainen kirkko.

Urheilu ja muut

Dybysa-joen rannalle on urheilukenttä, jolla järjestetään myös kulttuuritapahtumia. Kerran vuodessa elokuussa järjestetään päivän kestävä musiikkitapahtuma viikonloppuna, jossa lauletaan isänmaallisia lauluja Neuvostoliiton sisäosiin, mm. Siperiaan karkotettujen liettualaisten muistoksi. Juhlat on järjetetty pääasiassa niille, jotka Stalinin kuoleman jälkeen saivat luvan palata karkotuksesta. Tapahtumaa tukee Liettuan puolustusvoimat mm. tarjoamalla kuljetuspalveluita tapahtuman järjestämiselle.
Urheilukentän pohjoispuolella on Dubysa-joki, jonka ylitse kulkee vastakkaisen rannan niityille vaijeliriippusilta, jonka jännittäminen heiluvaksi hyppimällä on paikallisten lasten harrastus.

Oppilaitokset

Kaupungissa on kunnostettu ja laajennettu toisen asteen oppilaitos (lukio) ja ensimmäisen asteen kouluja (peruskoulun ensimmäiset ja viimeiset luokat).

Teollisuus

Ariogalassa on kaksi tehdasta. Toinen on ulkomaalaisomisteinen ja toinen on betonielementtitehdas.

Palvelualat

Ariogalassa on yksi merkittävä vähittäiskauppa, joka kuuluu Maxima-ketjuun. Se sijaitsee valtatien vieressä kulkevan paikallispäätien itäpuolella. Ariogalassa ei ole motellia tai hotellia, vaan lähimmät ovat joko kaksi vaatimattoman tasoista Raiseniaissa tai motelleja Kaunasin tien varrella.

Ympäristö

Kaupungissa on kaksi puistoa, minkä lisäksi lähellä on vanhan kartanon puisto.

Elinkeinot

Ariogala on maaseutumianne metsien ja peltojen ympäröimä pikkukaupunki, jossa on maalajina myös mustanmullamaata. Jatkojalostusta edustaa vahvistettua betonia tuottava tehdas, kutomo Šatrija sekä brittiläisessä omistuksessa nykyään oleva Camira , ikkunatehdas Hrona sekä telakka Scorgenes.

Nähtävyydet

Urheilukentälle johtavan tien varrella on puuveistoksia, jotka liittyvät Liettuan historiaan. Siellä on myös tienviitalle merkitty lehto, jossa neuvostoliittolaiset teloittivat valtaansa vastustaneita liettualaisia toisen maailmansodan jälkeen vielä 1950-luvun alussa.
Paikalla on puinen veistos ja laudasta tehdyt puupenkit hiljentymistä varten.
South Pacific

South Pacific (vap. suom. Etelä-Tyynimeri) on toisen maailmansodan aikaan sijoittuva Broadway-musikaali, joka sai ensi-iltansa 7. huhtikuuta 1949. Näytelmän käsikirjoittivat Oscar Hammerstein II ja Joshua Logan. Musiikin sävelsi Richard Rodgers ja sanoitti Hammerstein. Musikaali palkittiin kymmenellä Tonylla sekä näytelmäkirjallisuuden Pulitzer-palkinnolla.
Musikaalin tunnetuimpia lauluja ovat ”Bali Ha'i”, ”I'm Gonna Wash That Man Right Outa My Hair”, ”Some Enchanted Evening”, ”There Is Nothing Like a Dame”, ”Happy Talk”, ”Younger Than Springtime” ja ”I'm in Love with a Wonderful Guy”.
Joshua Logan ohjasi näytelmän pohjalta samannimisen elokuvan vuonna 1958.
Halkia

Halkia (ruots. Halkis) on yli 400 asukkaan kylä Pornaisten pohjoisosassa, lähellä Mäntsälän kuntarajaa. Kylän halki kulkee Halkiantienä tunnettu yhdystie 1493. Kylän varrella virtaa myös Mustijoki ja sen vieressä sijaitsee yhdystie 1494, joka etelään kunnan kirkonkylään Kirveskoskelle mentäessä toimii Pornaistentienä ja pohjoiseen Mäntsälään mentäessä Mäntsäläntienä. Kylän kaksi naapurikylää ovat etelässä sijaitseva Kupsenkylä ja lännessä Metsäkylä. Kylästä löytyy myös työväentalo ja palvelukoti, mutta lähin koulu, Parkkojan koulu, sijaitsee Metsäkylässä.
Miinamuseo

Miinamuseo (viroksi Miinimuuseum) on Viron merenkulkumuseolle kuuluva museo, joka sijaitsee Tallinnan vanhassakaupungissa. Museossa on runsaasti ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikaisia miinoja. Vielä viime vuosina toisen maailmansodan aikaisten miinojen purkutyöt ovat tuottaneet museoon uusia näyttelyesineitä.
Jusvan piiri

Jusvan piiri (ven. Ю́сьвинский райо́н, Jusvinski raion; komipermjakiksi Юсьва район, Jusva raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa Venäjällä. Vuonna 1925 perustetun piirin pinta-ala on 3 100 neliökilometriä. Asukkaita on 22 600 henkeä (vuonna 2009).
Jusvan piiri sijaitsee Permin Komin kaakkoisosassa. Koillisessa se rajoittuu Usoljen, kaakossa Dobrjankan, etelässä Iljinskin ja Karagain sekä lännessä ja luoteessa Kudymkarin piireihin. Pinta-alasta 70 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kivennäisvesi, hiekka, sora, savi ja turve. Seudun halki virtaa Inva-joki.
Piiriin kuuluu viisi maalaiskuntaa: Arhangelskoje, Jusva, Kupros, Maikor ja Požva. Hallinnollinen keskus on Jusvan kylä, josta on 26 kilometriä Kudymkariin ja 270 kilometriä Permiin. Asutuskeskuksia on yhteensä 151.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 54,3 % komipermjakkeja ja 43,2 % venäläisiä. Venäläiset asuvat itäosassa Maikorin ja Požvan seudulla, joka liitettiin piiriin Kaman tekoaltaan valmistuttua vuonna 1957. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin alueella kulkee Kudymkarin ja Požvan välinen asfaltoitu maantie. Talous perustuu etupäässä puunhankintaan. Lisäksi harjoitetaan öljyn porausta. Požvassa on konepaja. Maatalous on erikoistunut maidon tuotantoon.
Piirissä toimii 33 lastentarhaa (niistä 17 kansallisia), 21 koulua, ammattikoulu, kolme lasten luomistyön keskusta, kaksi musiikkikoulua, 24 kulttuuri- ja vapaa-ajankeskusta, kirjastolaitos, Jusvan kansatieteellinen museo sekä Maikorin ja Požvan museot.
Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Arhangelskojen ja Požvan kirkot sekä Požvan vanhat tehdasrakennukset.
Marjaana Maijala

Tausta

Maijala on näyttelijä Eero Maijalan tytär. Eero Maijala kuoli tapaturmaisesti vuonna 1969. Marjaana Maijalalla on kolme lasta.

Ura

Maijala on valmistunut Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000. Ennen Teatterikorkeakoulua Maijala näytteli Kellariteatterissa. Kellariteatterista Maijala löydettiin ensimmäiseen elokuvarooliinsa, nuorisokotikuvaus Kissan kuolemaan. Sen jälkeen Maijala on näytellyt muun muassa Klaus Härön elokuvissa Näkymätön Elina (2002) ja Äideistä parhain (2005) sekä elokuvassa Kekkonen tulee! (2014), jonka on ohjannut Marja Pyykkö. Lisäksi hän on näytellyt televisiossa muun muassa sarjoissa Ratamo, Koukussa, Tie Eedeniin, Kotikatu ja Hovimäki. Maijala on keskeisessä roolissa myös akateemikko Eija-Liisa Ahtilan vuonna 2002 valmistuneessa teoksessa Talo.
Helsinkiläinen Maijala on näytellyt myös useissa teattereissa, muun muassa Suomen Kansallisteatterissa.
Maijalalle myönnettiin parhaan naisnäyttelijän Venla-palkinto vuonna 1999 televisiosarjasta Pieni pala jumalaa (TV1). Draamasarjasta kriitikko Jukka Kajava kirjoitti arvostelussaan: ”Maijala hurmaa [---] todella herkkänä ja ilmeikkäänä näyttelijänä”. Vuonna 2003 Maijala voitti parhaan naisnäyttelijän palkinnon Ukrainassa Krimin elokuvafestivaalilla elokuvasta Näkymätön Elina.
Ylänkötylli

Ulkonäkö ja koko

Linnun pituus on 19–21 senttiä, siipien kärkiväli 45–58 senttiä ja paino 44–79 grammaa. Puvultaan muistuttaa hieman keräkurmitsaa mutta on selvästi pienempi. Juhlapuvussa alapuoli on valkea mutta rinnan poikki kulkee leveä ruskea vyö. Yläpuoli on ruskea, kasvoilla on tumma naamio. Nokka on kokotumma ja hiukan pään pituutta lyhyempi. Koivet ovat pitkähköt ja tumman vihertävät. Lennossa siivellä erottuu kapea vaalea siipijuova. Koiras ja naaras ovat paljolti samannäköisiä, koiraan rintavyö on leveämpi ja kirkkaamman värinen. Nuori lintu muistuttaa talvipukuista vanhaa lintua. Tavallisin ääni on kirkas ’trik’ tai ’drrit’.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pesimäalue on kaksijakoinen. Himalajan, Pamirin, Tiibetin ja Kiinan alueella esiintyvät alalajit pamirensis (Richmond 1896), atrifrons (Wagler 1829) ja schaeferi (de Schauensee 1938), Itä-Siperiassa alalaji mongolus (Pallas 1776) ja Kauko-Idässä alaji stegmanni (Portenko 1939). 3 ensin mainittua alalajia aiotaan erottaa omaksi lajiksi C. atrifrons. Laji on pesinyt myös Alaskassa. Maailman populaation koko on 130 000–150 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Ylänkötylli on muuttolintu, joka talvehtii Kaakkois-Aasiassa, Indonesiassa, Melanesiassa, Australiassa, Intian niemimaalla, Arabian niemimaalla sekä Afrikan itä- ja etelärannikoilla aina Namibiaan saakka. Suomessa laji havaittiin ensi kertaa Kristiinankaupungin Domarkobbanilla 22.–25. heinäkuuta 2009, näin ollen siitä tuli 455. Suomessa havaittu lintulaji. Ylänkötylli on vuoristojen ja ylänköjen asukas, voi pesiä jopa 5 500 metrin korkeudella. Muuttoaikoina se viihtyy mutaisilla vuorovesi- ja hiekkarannoilla sekä suola-altaiden reunoilla.

Lisääntyminen

Pesä on avoimesti maassa, emojen rapsuttamssa kuopassa tai naudan jalanjäljessä. Munia on 2 tai 3, molemmat emot hautovat yhteensä 22–24 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja ne oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä.

Ravinto

Ylänkötyllin ravintoon kuuluvat hyönteiset, äyriäiset ja madot.
Pistojärvi

Historia

Pistojärven seutu asutettiin 1700-luvulla. Vanhimpia kyliä olivat Pistojärven ohella Katoslampi, Ohta, Suvanto, Tiirojärvi ja Tuhkala, jotka mainitaan uudiskylinä vuonna 1762. Myöhemmin Pistojärvi oli Arkangelin läänin Kemin kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan keskus. Kunta rajoittui pohjoisessa Oulankaan, idässä Kiestinkiin, etelässä Uhtuaan ja Vuokkiniemeen sekä lännessä Suomeen. Vuonna 1905 siihen kuuluivat Pistojärven, Ohtan, Suvannon ja Tuhkalan kyläkunnat, joissa oli yhteensä 15 kylää, 175 taloa ja lähes 1 200 asukasta. Pistojärven kylässä oli kirkko, koulu, kyytiasema, 27 taloa ja 176 asukasta.
1920-luvulla perustettiin Uhtuan piirin Pistojärven kyläneuvosto, johon vuonna 1933 kuului kahdeksan kylää: Hirvisalmi, Häme, Kantoniemi, Malviainen, Ohta, Pistojärvi, Tiiro ja Tiiron Olkku. Kyläneuvoston alueella oli 724 asukasta, joista 606 oli karjalaisia ja 118 suomalaisia. Pistojärven kylässä asui 155 karjalaista. Sen kylänosia olivat Kontu, Kuusiniemi, Vaara ja Vuosma. Toisen maailmansodan jälkeen kyläneuvostossa oli Pistojärven lisäksi enää kaksi asutuskeskusta: Kantoniemi ja Malviainen. Nykyään seudulla ei ole lainkaan vakituista asutusta. Pistojärvi autioitui 2000-luvun alussa, mutta osa entisistä asukkaista on palannut sinne kesäisin.

Kyläkuva ja kansankulttuuri

Syrjäisen sijaintinsa ansiosta Pistojärven vanha kylämaisema oli hyvin säilynyt kokonaisuus aina 1990-luvulle saakka. Sillä on historiallisen asutuksen status. Suojeltuihin rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettu navetta heinävarastoineen. Suomalaisista kansanrunouden kerääjistä Pistojärvellä vierailivat muiden muassa Elias Lönnrot, Daniel Europaeus ja I. K. Inha. Heidän runosaaliinsa jäi kuitenkin heikoksi, sillä monet seudun asukkaista ovat vanhauskoisia, eivätkä he suostuneet laulamaan kansanrunoja. Seudun kansankulttuurissa oli havaittavissa eräitä saamelaisia piirteitä kuten karjalankielisiä joikuja.
Sorsalammi (Ylöjärvi, Väinänperä)

Maantietoa

Lammen pituus on 150 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Se sijaitsee erämaassa 2,3 kilometriä koilliseen Väinänperällä sijaitsevalta Isojärveltä. Lammen ympäristö on suoperäistä metsää, jonka kaakkoispuolella kohoaa suurehko Sorsalamminmäki. Lampeen laskee kaksi lyhyttä suo-ojaa ja kolmas kaivettu oja on samalla lammen laskuoja. Se juoksee 850 metriä koilliseen ja laskee Yliseen Tervalammiin. Rantaviivan pituus on 400 metriä ja se on kokonaan suota. Lammelle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa metsätiet Väinänperältä.
Henry Moseley

Henry Gwyn Jeffreys Moseley (23. marraskuuta 1887 Weymouth – 10. elokuuta 1915 Gallipoli) oli englantilainen fyysikko. Moseley osoitti, että alkuaineiden ominaisuudet selittyvät järjestysluvun eikä atomipainon mukaan. Moseleyn mukaan on nimetty Moseleyn laki, jonka mukaan röntgensäteilyssä emittoituvan taajuuden neliöjuuri on suoraan verrannollinen järjestyslukuun. Moseley kuoli ensimmäisessä maailmansodassa Suvlan maihinnousussa.
Elli Kaarlehto

Elli Gabriela Kaarlehto (o.s. Haahti, 3. lokakuuta 1897 Kylmäkoski – 21. elokuuta 1986 Espoo) oli suomalainen kirjailija. 
Kaarlehdon vanhemmat olivat rovasti Hannu Haahti, aik. Hahnsson ja Lovisa Gabriela Geitlin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 Helsingin suomalaisen tyttökoulun jatkoluokilta ja valmistui sairaanhoitajaksi 1923. Kaarlehto oli Kuhmoisten kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1950 ja Kuhmoisten Marttayhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1947.
Kaarlehto meni naimisiin 1924 kirkkoherra Arvi Kalervo Kaarlehdon, aik. Lehtonen kanssa.
Kaarlehdon veljiä olivat Helsingin yliopiston tuberkuloosiopin professori Hannu Gabriel Haahti (1895–1953) ja everstiluutnantti Usko Haahti.
Birger Steckzén

Birger Steckzén (10. lokakuuta 1892 - 1966) oli ruotsalainen historioitsija ja arkistonhoitaja.
Hänestä tuli filosofian tohtori Lundin yliopistosta 1920, Ruotsin valtionarkiston toinen arkistonhoitaja 1921 ja sota-arkistonhoitaja 1921.
Steckzén on uudenaikaisen Sota-arkiston (Krigsarkivet) luoja. Hänen aikanaan Sota-arkiston tilanne mitättömänä instituutiona sotilashierarkian pohjassa muuttui radikaalisti. Arkistosta tuli itsenäinen virasto suoraan puolustusministeriön alaisena. Vuosina 1921–1959 Steckzén oli Sota-arkiston johtaja. Silloin arkiston rakennukset Gärdetissä rakennettiin.
Steckzén on kirjoittanut pajlon historiallisia teoksia.