google/wiki40b huggingface dataset:
Rauhan Tervehdys

Lehden historiaa

Rauhan Tervehdys oli alun perin hartauslehti, jota komministeri Uno Wegeliuksen perustama Oulun Veljeyspiiri kävi toimittamaan. Ensimmäinen lehti, numeroltaan 0, ilmestyi nelisivuisena 21. joulukuuta 1907. Toimitustyötä hoiti Wegeliuksen ohella kaksi muuta henkilöä. Lehden alkuaikojen levikki oli noin 2 000 kappaletta Oulussa ja lähiympäristössä, vuonna 1955 se oli 4 000, vuonna 1958 9 000, vuoden 1963 alussa 31 000 ja 2000-luvun jälkipuoliskolla jo noin 100 000. Lehti muistutti alun perin paljon samoihin aikoihin perustettua Kotimaa-lehteä.  Varsinaisia uutisia ja valokuvia lehdessä oli vuodesta 1917 alkaen, jolloin sen päätoimittajaksi tuli Georg Waenenberg. Hän toimi tehtävässä aina vuoteen 1931 saakka. Lehden toimitus sijaitsi Oulun NMKY:n tiloissa vuoteen 1940 asti. 
1932 alkaen päätoimittajaksi tuli Aarno J. Carlsted, vuodesta 1941 vuoteen 1948 tehtävässä toimi Oskari Heikinheimo ja hänen jälkeensä vuoteen 1962 saakka Juhani Reinilä. Pentti Huttunen aloitti päätoimittajana seuraavana vuonna, mutta jo 1965 häntä seurasi Eino J. Pietilä, joka oli tässä toimessa vuoteen 1976 asti. Hänen jälkeensä päätoimittajina olivat Risto Pontela osittain ja sittemmin Arvi Seppänen, Erkki Jokela, Risto Laitila sekä ensimmäinen varsinainen päätoimittaja Tuomo Korteniemi vuodesta 1980 vuoteen 1986. Hänen sijaisenaan toimi jonkin aikaa Pekka Koivisto, minkä jälkeen lehden päätoimittaja oli Marjaana Knuutila vuoteen 1994, Maarit Peltoniemi vuoteen 2004 ja Lea Lappalainen vuoteen 2005 saakka. Vuodesta 2006 päätoimittaja on ollut Janne Kankaala.
Lehden lukijoille tuttu on myös sen pitkäaikainen pilapiirtäjä Erkki Kiiski.
Oulun Seurakunnallinen Veljeyspiiri julkaisi lehteä vuoteen 1921 saakka, sitten Pohjois-Pohjanmaan Nuorten Kristillinen Piirijärjestö, vuodesta 1939 alkaen nimeltään Oulun hiippakunnan Nuorten Kristillinen Piirijärjestö, aina vuoteen 1986 saakka. Tämän jälkeen lehden nimeä kantava yhdistys otti julkaisemisen hoitaakseen.   
Äänilehtiversiona Rauhan Tervehdys alkoi ilmestyä vuonna 1989 ja sähköisenä eli internet-versiona vuonna 2001. Vuoden 2012 alussa lehden nettisivujen sisältöä laajennettiin, ja nykyisin pdf-muotoisen näköislehden lisäksi sivuilla julkaistaan suurin osa lehden jutuista. Rauhan Tervehdykselle perustettiin kesällä 2010 myös oma Facebook-sivu.
Kimmo Leijala

Kimmo Leijala (s. 1982) on suomalainen kirjailija ja kirjastotyöntekijä. Leijala aloitti uransa omakustannuksien kautta, mutta sai myöhemmin "Viti" -teoksellaan sopimuksen Leevi Lehdon ylläpitämälle ntamo-kustantamolle. Leijala on julkaissut ntamon kautta kolme runokokoelmaa: "Viti", "Fosfori" ja "Tähtiyrttitahroja". Näistä "Fosfori" oli arvostelumenestys ja noteerattiin kiitettävällä kritiikillä mm. Tuli&Savu -runouslehdessä.
Willemiitti

Willemiitti on neosilikaatteihin kuuluva silikaattimineraali, joka on sinkkimalmin lähde. Väri on vihreänkeltainen, sinertävä tai vaihtelee valkoisen ja ruskean välillä. Viiru on valkoinen. Kiilto on lasin- tai pihkankiilto. Kovuus on Mohsin asteikolla 5,5. 
Willemiitti on nimetty Alankomaiden kuninkaan Vilhelm I:n mukaan.
Sen kidejärjestelmä on trigoninen. Kemiallinen kaava on Zn₂SiO₄. Ultraviolettivalossa siinä on voimakas vihreä fluoriloiste.

Esiintyminen

Willemiittiä esiintyy sinkkipitoisissa kalkkikivissä. Sitä on löydetty Yhdysvalloista, Kanadasta, Belgiasta, Namibiasta ja Australiasta.
Stefanie Japp

Stefanie Japp (s.23. toukokuuta 1972, Zürich, Sveitsi) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten tv-sarjoista Kriminalisti, jossa hän näytteli Jana Wagneria, Hintern Gittern - Der Frauenknast, M.E.T.R.O - Ein Team Leben auf Tod, Vier Frauen un ein Todesfall, Kahden keikka ja Tatort.
Hän on näytellyt myös elokuvissa Rascals on the Road (2005) ja Champions (2009).
Stefanie Jappin isä on saksalainen ja äiti Sveitsiläinen.
Daniel Wadén

Daniel Johannes Wadén (27. heinäkuuta 1850, Degerby – 25. elokuuta 1930 Janakkala) oli suomalainen sähkötekniikan tuntija, koulutukseltaan filosofian maisteri. Häntä on sanottu Suomen puhelintoiminnan isäksi. Hän oli pätevä ja tarmokas puhelintekniikan asiantuntija, jonka ansiosta puhelin ja sähkövalaistus levisivät Suomessa. Hän myös perusti ja johti monia puhelinalan yrityksiä.
Wadénin vanhemmat olivat kirkkoherra Frans Josef Wadén (1816–1867) ja Laura Maria Wadenstjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1869, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1873 ja toimi aluksi lennätinvirkailijana vuosina 1871–1883.
Wadén perusti 1876 Helsinkiin työpajan, jossa hän valmisti soittokelloja, lennättimien komponentteja ja muita heikkovirtatekniikan komponentteja. Wadénin aloitteesta rakennettiin Helsingin ensimmäinen puhelinverkko 1882 ja Helsingin ensimmäinen sähkövalaistuskeskusasema 1884. Hän toimi Helsingin ensimmäisen puhelinlaitoksen toimitusjohtajana 1883–1901. Hän perusti Etelä-Suomeen kaupunkienvälisen puhelinyhtiön, jonka johtajana hän myös toimi 1893–1918. 
Wadén osti vuonna 1884 Turengista Vähähiiden maatilan jonne hän rakennutti suuren, kaksikerroksisen Tapiola-nimisen jugendhuvilan. Metsästystä harrastanut Wadén vuokrasi metsästysmaita muun muassa Harvialan kartanolta ja hän rakennutti maatilalleen riistalinnuille lintuladon ruokinta- ja talvimajapaikaksi sekä metsästyskoiriaan varten koiratarhan jonka yhteydessä oli koirien hoitajien asunto. Hän oli mukana perustamassa Suomen Metsästäjäliittoa vuonna 1921.
Wadén oli huvilallaan aluksi vain vapaa-aikoinaan mutta muutti sinne vuonna 1903 pysyvästi. Hän myi Vähähiiden maatilansa vuonna 1910 mutta säilytti Tapiolan huvilan itsellään ja asui siellä kuolemaansa saakka. Wadénin kuoltua huvilassa asui hänen tyttärensä vuoteen 1964 saakka ja sen jälkeen huvila oli jonkin aikaa Kalpalinnan laskettelijoiden majoituspaikkana. Huvila on edelleen olemassa ja oli myynnissä vuonna 2018.
Daniel Wadén oli naimisissa 1891–1922 Aina Rosalia Hildegard Stjerncrantzin (k. 1922) kanssa.
Johanna Hartikainen

Johanna Elisabeth Hartikainen (s. 1964) on suomalainen käsikirjoittaja.
Hartikainen opiskeli Helsingin yliopistossa englantilaista filologiaa, uskontotiedettä ja sosiaalipsykologiaa. Käsikirjoittajan uransa Hartikainen aloitti vuonna 1994 radiossa. Television puolelle hän on kirjoittanut mm. Iltalypsyä ja 12-osaisen kausisarjan Tahdon asia Yle TV1:lle. Sarjan ohjasi Johanna Vuoksenmaa, joka myös ohjasi Hartikaisen käsikirjoitukseen perustuvan elokuvan Onni von Sopanen (2006).
Vara Mara

Kappaleet

1. Spiikki 1 (1,01)
2. Mararock (2,39) (Alkuperäinen kappale: Kakerock)
3. Spiikki 2 (0,33)
4. Satasen laina (3,27) (Alun perin Nylon Beatin kappale. Tämä on samoilla sanoilla.)
5. Spiikki 3 (0,26)
6. Mattiesko Hytönen (2,35)
7. Mara paparazzina (1,00)
8. Spiikki 4 (0,34)
9. Asia vilipitön hä! (3,26)
10. Spiikki 5 (0,21)
11. Riitta ja Topi (2,20)
12. Spiikki 6 (0,25)
13. Tukitango (3,30)
14. Täällä Aarne Tanninen (0,56)
15. Linda (2,22)
16. Spiikki 7 (0,30)
17. Meidän isä synnyttää (3,00)
18. Manun tervehdys (0,53)
19. Spiikki 8 (0,38)
20. Juppi tyhjänuppi (1,59) (Alkuperäinen kappale: Peppi Pitkätossu / Här kommer Pippi Långstrump)
21. Andy McCoy (0,26)
22. Spiikki 9 (0,28)
23. Ooks nähny kanoja (3,50)
24. Spiikki 10 (0,28)
25. Lasse Lehtinen (1,57)
26. Spiikki 11 (0,28)
27. Teemu Munuainen (3,26)
28. Johannes Virolainen (0,13)
29. Spiikki 12 (0,29)
30. Jess (3,19)
31. Jukka Virtanen (1,39)
Titanica

Titanica on vuonna 1995 ilmestynyt dokumenttielokuva tutkimusmatkasta Atlantin pinnan alle etsimään Titanicia. Eloonjääneet kertovat Titanicin onnettomuudesta omia kokemuksiaan, myös ennennäkemättömiä kuvia Titanicista.
Kallion Palloseura

Kallion Palloseura (KaPS) oli suomalainen jalkapalloseura Helsingin Kalliosta.

Historia

Seuran edustusjoukkue nousi kaudeksi 1945 Suomensarjaan, jossa se sijoittui heti lohkonsa toiseksi. Tällöin se säilytti myös sarjapaikkansa sarjauudistusten myötä. Kaudella 1946–1947 seura voitti lohkonsa ja pääsi Mestaruussarjan karsintoihin. KaPS sijoittui kuitenkin karsintasarjan viimeiseksi, eikä onnistunut sarjanousussa. Kaudet 1949–1953 seura pelasi Suomensarjan itä-lohkossa, josta se putosi kauden 1953 päätteeksi. Sarjanousu takaisin toiselle sarjatasolle onnistui vasta vuonna 1967, mutta vain yhdeksi kaudeksi. Neljä vuotta myöhemmin KaPS nousi takaisin Suomensarjaan, mutta tällöinkin vain yhdeksi kaudeksi. Tämän jälkeen seura ei pelannut kolmella korkeimmalla sarjatasolla.
Kilomberonkutoja

Levinneisyys

Kilomberonkutojaa tavataan endeemisenä pienellä alueella Tansaniassa Kilombero-joen ympäristössä. Lajin kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
HMS Nörve

Palvelus

Alus nimettiin Minbåt N:o 69:ksi jo palvelukseen otettaessa. Se muutettiin vartioveneeksi 1907-1909 nimellä Bevakningsbåt B10, jolloin sen aseistuksena oli ainoastaan 37 mm kan M/98B. Vuonna 1910 alus luokiteltiin uudelleen yhteysalukseksi Vedettbåten N:r 10 runkonumerolla V10. Vuonna 1919 alus siirrettiin rannikkotykistölle, joka liitti sen Karlskronan linnakkeelle. Alus poistettiin palveluksesta 13. tammikuuta 1928.
Harppi ja tähdet

Harppi ja tähdet on Riikka Purosen julkinen taideteos Helsingin Toukolan rantapuistossa Kyläsaarenkujan, Roomankadun ja meren välisellä viheralueella. Veistos koostuu erivärisiksi käsitellyistä ja kullatuista teräksestä ja alumiinista. Puronen on hyödyntänyt teoksessaan  metallin sähkökemiallisia käsittelytapoja. Toukokuussa 2018 paljastettu teos on seitsemän metriä korkea. 
Teoksessa on harppi ja sen keskiakselilla tasapainottelevat kaksi astiaa. Harppi edustaa matemaattista maailmankuvaa, jossa maailman ilmiöitä voi mitata ja todentaa. Keskiakselin astioiden sisältö on tuntematonta ja nimeämisen ulottumattomissa. 
Teoksen sijainnissa yhdistyvät erilaiset elämisen ja kaupunkirakenteen elementit. Harppi ja tähdet on keskellä asuinkerrostalojen ja oppilaitosten ympäröimää, mereen ulottuvaa ulkoilualuetta. Veistosta ympäröivä laakea puistoalue on ollut lähtökohta teoksen suurelle koolle.
Kilvenkupura

Kilvenkupura on kilven keskellä käytetty käden suoja. Tasapainon vuoksi käden on parasta pitää kilvestä kiinni läheltä pintaa, jolloin kilpiin on tehty reikä, jossa kahva (käsirauta) sijaitsee. Tällöin käden suojaamiseksi on tarvittu suoja. Vanhoissa puusta valmistetuissa kilvissä kupura on tehty joko puusta tai metallista. Metallisia kupuroita on muinaismuistoissa säilynyt varsin paljon. Kupuralle on tyypillistä varsin monimuotoinen muotoilu ja koristelu.

Suomalaiset kilvenkupurat

Suomesta löydetyt kilvenkupurat ovat olleet rautaisia. Poikkeuksena on Piikkiön Koskenhaasta löytynyt piikkilakinen pronssikupura. Samassa löydössä oli myös kädensijan pronssihela. Osat ovat kuuluneet aikansa hienoon nahkapeitteeseen ja pronssireunaiseen korukilpeen. Ne on ajoitettu noin 200-luvulle ja valmistettu ilmeisesti Böömissä.
Pertti Gustavsson

Pertti ”Pepsi” Gustavsson on savonlinnalainen gospelmuusikko.
Hän on soittanut bassoa Pro Fide -yhtyeessä 1986–1990 ja Q.Stonessa vuonna 1987. Muita Gustavssonin yhtyeitä ovat olleet muun muassa Welcome ja Bluebird.
FS D’Entrecasteaux (1896)

Valmistus

Alus tilattiin Seyne-sur-Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin syyskuussa 1894. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1896 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1899.

Palvelus

Alus poistettiin luettelosta vuonna 1922 ja se lahjoitettiin seuraavana vuonna proomuna Belgialle, joka palautti sen vuonna 1926 maan supistaessa laivastoaan. Alus myytiin 7. maaliskuuta 1927 Puolalle romun hinnalla ja se hinattiin Gdyniaan nimettynä Król Wladyslaw IV:ksi. Puolassa alus nimettiin vuonna 1930 Baltykiksi. Alus palveli proomuna ja lopulta saksalaiset romuttivat sen vuonna 1942.
Hoangphucin buddhalainen temppeli

Hoangphucin buddhalainen temppeli (Chùa Hoằng Phúc) on buddhalainen temppeli maakunnassa Quang Binh, Vietnam. Ensimmäinen temppeli rakennettiin 1300, yksi vanhimmista temppeleistä Vietnamissa. Se rakennettiin uudelleen ja nimettiin useita kertoja. Temppeli kaatui isossa trooppisessa myrskyssä vuonna 1985. Jälleenrakennus alkoi joulukuussa 2014 ja valmistui tammikuu 2016.
Hulusi

Hulusi (perinteinen: 葫芦丝, yksinkertaistettu: 葫芦丝, pinyin: húlúsī) tai "kurpitsa-huilu" on ruokopuhallussoitin Kiinasta. Soittimessa on kolme bambuputkea, joista keskimmäisessä on sormireikiä. Hulusi on samantyylinen kuin klarinetti tai oboe, ja sillä pystyy soittamaan useita oktaaveja. Hulusin ääni on erittäin puhdas ja kirkas. Hulusi keksittiin pääasiassa Yunnanin maakunnassa, muutta nykyään sitä soitetaan ja rakennetaan kaikkialla Kiinassa. Vaikka hulusi onkin pääasiassa kiinalainen soitin, se on levinnyt Eurooppaan, jossa sitä käyttävät esimerkiksi säveltäjät ja orkesterit.
FS Aréthuse (S635)

Palvelus

Aréthuse sijoitettiin palvelukseen otettaessa Brestiin ja se aloitti operoinnin 1. helmikuuta 1959 Mers el Kebiriin sijoitetussa Atlantin laivaston 1. sukellusvenelaivueessa (ransk. 1ère escadrille de sous-marins). Alus poistettiin palveluksesta 3. huhtikuuta 1979 ja se romutettiin 7. toukokuuta 1982 Toulonissa.
Suomalainen Seura

Suomalainen Seura (ruots. Finska sällskapet) oli vuonna 1869 Helsingissä perustettu suomenmielinen yhdistys, jonka tehtävänä oli edistää suomenkielistä kulttuuria. Sen perustajajäseniä olivat muun muassa Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Kaarlo Bergbom. Ajatus Suomalaisen Seuran perustamisesta tuli toukokuussa 1869 kantaesitetyn Aleksis Kiven näytelmän Lea saavuttamasta suosiosta. Bergbomin johtaman seurueen esittämä näytelmä osoitti kulttuuriväelle, että myös suomenkielisen teatterin tekeminen oli mahdollista.

Historia

Suomalaisen Seuran edeltäjinä voidaan pitää F. W. Rothstenin vuonna 1862 perustamaa Suomen Ystäväin Liittoa, jonka piirissä Oskar Gröneqvist oli aloittanut näyttämöharrastuksen kaksi vuotta myöhemmin, sekä Emil Nervanderin syksyllä 1864 perustamaa Arkadia-seuran suomenkielistä osastoa. 15. lokakuuta 1869 perustetun uuden yhdistyksen tehtäviksi otettiin suomenkielisen taide-elämän edistäminen sekä suomenkielisten kulttuuritilaisuuksien järjestäminen. Perustavassa kokouksessa oli läsnä 60 enimmäkseen yliopistopiireissä vaikuttanutta miestä ja naista. Mukana olivat Yrjö-Koskisen ja Bergbomin lisäksi muun muassa yhdistyksen viralliset syntysanat lausunut Lorenz Nikolai Achté sekä taloudenhoitajaksi valittu Viktor Löfgren.
Seuran toiminta jakaantui draamalliseen, kirjalliseen ja soitannolliseen osastoon. Kuvataiteita ei otettu mukaan, koska Suomen Taideyhdistyksen edeltäjä Konstnärsgillet eli Taitoniekkain yhtiö oli perustettu jo vuonna 1846. Suomalainen Seura organisoitiin aktiivi- ja kannattajajäseniin, joista aktiivijäseniin kuuluivat itse taiteita harjoittavat henkilöt. Suomenkielisyys ei ollut jäsenvaatimuksena, mutta kaikki seuran piirissä harjoitettu taide tehtiin kuitenkin suomeksi.
Suomalaisen Seuran osastoista merkittävin oli Bergbomin johtama draamallinen osasto, josta myöhemmin vuonna 1872 muodostui nykyisen Kansallisteatterin edeltäjä Suomalainen Teatteri. Yhdistys kantaesitti vielä huhtikuussa 1872 Helsingin Arkadia-teatterissa Kiven näytelmän Margaareta, jonka jälkeen Suomalainen Teatteri perustettiin toukokuussa Yrjö-Koskisen johtamassa kokouksessa.
Rašid Rahimov

Ura pelaajana

Rahimov aloitti pelaajauransa synnyinkaupunkinsa ykkösjoukkueessa SKA-Pamir Dušanbessa 1980-luvulla. Hän nousi joukkueen edustusmiehistöön 1982 ja edusti sitä Neuvostoliiton hajoamiseen, vuoteen 1991 saakka. Kolme viimeistä kautta SKA-Pamir pelasi Neuvostoliiton korkeimmalla sarjatasolla ainoana tadžikistanilaisseurana. Kaudeksi 1992 Rahimov siirtyi FK Spartak Moskovaan, josta siirtyi jo kesällä espanjalaiseen Real Valladolidiin. Hän pelasi Espanjassa vain yhden kauden saaden kohtuullisesti peliaikaa. Palattuaan Venäjälle 1993 Rahimov edusti FK Lokomotiv Moskovaa sekä Spartakia, jossa voitti maan mestaruuden 1994.
Mestaruuskauden jälkeen Rahimov jätti Venäjän kentät siirtyen pelaamaan Itävaltaan. Hän pelasi viisi vuotta FK Austria Wienissä edustaen seuraa 120 liigaottelussa. Austria-pestinsä jälkeen hän pelasi vielä kaudet VfB Admira Wackerissa ja SV Riedissä kunnes lopetti uransa 37-vuotiaana 2002. 
Maajoukkuetasolla Rahimov edusti kolmea eri maajoukkuetta. Hän pelasi Tadžikistanin paidassa kaksi ottelua vuosina 1992 ja 1996 sekä Venäjän miehistössä neljästi 1994-1995.

Ura valmentajana

Rahimov aloitti valmennusuransa VfB Admira Wackerissa 2002 ja pelasti seuran putoamiselta Itävallan Bundesliigasta. Hän kuitenkin jätti seuran yllättäen vuonna 2004 ja oli sivussa valmennustehtävistä syyskuuhun 2006, jolloin Venäjän liigassa hännille juuttunut FK Amkar Perm palkkasi hänet valmentajakseen.  Rahimov nosti Amkarin putoamiskurimuksesta kuiville ja kaudella 2007 hän luotsasi seuran liigassa kahdeksanneksi.
Joulukuussa 2007 Rahimov jätti Amkarin siirtyen FK Lokomotiv Moskovan päävalmentajaksi.  Rahimovin johdolla Lokomotiv jäi kaudella 2008 liigassa seitsemänneksi sivuten seurahistorian surkeinta sijoitusta edelliseltä kaudelta. Kun tulokset eivät kauden 2009 alussakaan tyydyttäneet seurajohtoa, sai Rahimov potkut huhtikuussa 2009. 
Syyskuussa 2009 Rahimov palasi takaisin Amkar Permin valmentajaksi.  Kauden päätteeksi hän johdatti seuran sijalle 13. Ensimmäinen täysi kausi Amkarissa toi pettymyksellisesti vasta sijan 14. Kauden  jälkeen Amkar ilmoitti jättävänsä paikkansa Venäjän liigassa seuran velkojen vuoksi.  Amkar kuitenkin jatkoi lopulta liigassa ja Rahimov seuran päävalmentajana. Menestys kaudella 2011/12 ei kuitenkaan ollut toivottavaa ja hän sai potkut syyskuun lopulla 2011. 
Marraskuussa 2013 Rahimov palasi valmennustehtäviin FK Terek Groznyin uutena päävalmentajana.
Jukka Arvassalo

Jukka Arvassalo on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja, joka työskenteli Yleisradiossa vuodesta 1976 vuoteen 2015.
Arvassalo opiskeli journalistiikkaa Tampereen yliopiston radio- ja tv-linjalla ja aloitti Yle-uransa Lappeenrannan aluetoimituksesta 1970-luvun lopulla. Hän kuului tuolloin taistolaiseen Toimittajaliittoon. 1980-luvulla hän työskenteli Kouvolan-toimituksessa, kunnes siirtyi vuonna 1990 perustettuun Radiomafiaan. 1990-luvun lopulla Arvassalo oli toimittajana Yle TV1 -kanavan opetusohjelmissa, josta hän palasi radion asiaohjelmiin.
Hänen viimeisiä ohjelmiaan ennen eläkkeellä jääntiä olivat Arvolataamo, Syntymäpäiväsankareita ja ”maailmanparannusohjelma” Arvassalo ry.
Rainer Pelkonen

Yrjö Rainer Pelkonen (s. 19. huhtikuuta 1928 Kuopio) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin aitajuoksu.
”Raikku” Pelkonen karsiutui Helsingin 1952 olympialaisten 400 metrin aitajuoksun toisissa alkuerissä. Hän edusti Suomea neljässä maaottelussa ja voitti vuonna 1949 Pohjoismaiden akateemisen mestaruuden 800 metrin juoksussa. Seuratasolla hän edusti HIFK:ta. Hän voitti 400 metrin aitajuoksussa Suomen mestaruuden vuonna 1952 ja saavutti SM-pronssia vuonna 1950. Hän voitti 4 × 400 metrin ja 4 × 800 metrin viestijuoksussa 11 Suomen mestaruutta vuosina 1946–1954. Hänen ennätyksensä 400 metrin aitajuoksussa on 53,6 s vuodelta 1953.
Vuonna 2009 Pelkosesta tuli kaksinkertainen veteraaniyleisurheilun maailmanmestari 80-vuotiaiden miesten sarjassa. Hän voitti 1 500 m ja oli ankkurina voittaneessa Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Rainer Pelkonen oli perustamassa Mäkelänrinteen yhteiskouluun luokatonta lukiota vuonna 1971 ja sittemmin urheilulukiota. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1985.
Raimo Rantanen

Raimo Rantanen on suomalainen jazz-, rock- ja tanssimuusikko, jonka instrumentteja ovat piano ja harmonikka. Tamperelainen Rantanen on ollut kaupungin jazzjamitoiminnassa mukana jo Acre Karin ajoista 1950-luvulta alkaen. Omien yhtyeiden sekä muiden iskelmä- ja jazzkokoonpanojen lisäksi Rantanen on soittanut myös rockyhtyeissä kuten Matthews ja Alwari Tuohitorvi. Rantanen oli kapellimestarina Tampereen Popteatterin Hair-musikaalituotannossa ja sen levytyksessä 1969.
Jacob Grimm

Elämä

Jacob Grimm syntyi vuonna 1785 Hanaussa. Hänellä oli viisi sisarusta, ja hän teki uransa aikana paljon yhteistyötä nuoremman veljensä Wilhelmin kanssa. Grimm opiskeli lakia Marburgin yliopistossa vuosina 1802–1805 mutta ei valmistunut. Hän tapasi opiskeluaikanaan Friedrich Carl von Savignyn, joka tutustutti Grimmin saksan kieleen, kirjallisuuteen ja historiaan.
Napoleon I valtasi Grimmin asuinkaupungin Kasselin, ja tämän jälkeen Grimm toimi 1808–1813 Westfalenin kuninkaan Jérôme Bonaparte henkilökohtaisen kirjaston hoitajana. Työ ei ollut kovinkaan vaativaa, joten hän pystyi samaan aikaan keskittymään yhteistyöhön veljensä kanssa. Grimmin veljekset julkaisivat vuonna 1812 ensimmäisen version Grimmin saduista.
Grimm toimi vuonna 1814 Hessenin vaaliruhtinaskunnan edustajistossa Wienin kongressissa, kun Napoleonin valtaamia alueita jaettiin uudestaan. Vuosina 1816–1829 hän työskenteli vaaliruhtinaskunnan kirjaston hoitajana. Grimmistä tuli vuonna 1819 Marburgin yliopiston kunniatohtori, ja samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen osan teoksesta Deutsche Grammatik. Grimmin veljekset jättivät Hessenin 1830, kun uusi hallitsija ei arvostanut enää heidän töitään. He muuttivat Hannoverin kuningaskuntaan, ja Jacob Grimm sai paikan Göttingenin yliopiston kirjaston professorina ja hoitajana. Hän julkaisi vuonna 1835 teoksen Deutsche Mythologie, joka oli merkittävä saksalaisen kansanperinteen tutkimus. Grimmin veljekset ja viisi muuta professoria (niin kutsuttu Göttingenin seitsikko) protestoivat vuonna 1837 uuden kuninkaan Ernst August I:n uutta perustuslakia. Jacob Grimm karkoitettiin Hannoverin kuningaskunnasta, ja hän palasi Kasseliin.
Grimm työskenteli Kasselissa vuosina 1837–1841 yksityisopettajana. Hän aloitti vuonna 1838 veljensä Wilhelmin kanssa Deutsches Wörterbuchin valmistelut. Veljekset kutsuttiin vuonna 1840 Preussin tiedeakatemiaan. Berliinissä hän eli vuodesta 1841 elämänsä loppuun asti. Vuonna 1842 hänet palkittiin preussilaisella Pour le Mérite -kunniamerkillä. Berliinissä Grimm julkaisi teoksen Geschichte der deutschen Sprache. Veljensä avustuksella Grimm sai vuonna 1848 valmiiksi ensimmäisen version Deutsche Wörterbuchista. Jacob Grimmin elinaikana siitä otettiin kolme painosta, mutta koko teos saatiin valmiiksi vasta 1961 monta vuotta Grimmien kuoleman jälkeen. Jacob Grimm kuoli vuonna 1863.
Liisa Tenkku

Anna Liisa Tenkku (o.s. Simojoki, vuoteen 1934 Simelius; 28. lokakuuta 1918 Kuopio – 30. kesäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen musiikkipedagogi. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikinopettajaksi vuonna 1942 sekä Jyväskylän yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1971 ja Helsingin yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1977. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin ja työskenteli musiikinopettajana kouluissa ja vuodesta 1968 toimi lehtorina Jyväskylän yliopistossa ja vuodesta 1975 Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa vuoteen 1983 saakka.
Tenkku julkaisi musiikin oppikirjoja (Karuselli: Koululaisen musiikkikirja ja Vihreä viserryskone ynnä muita) sekä kolme muistelmateosta, joista Inkeriläisiä siirtämässä perustuu Tenkun ja hänen aviomiehensä filosofi Jussi Tenkun sotakokemuksiin.
Martina Strutz

Ura

Strutz saavutti hopeaa Daegun MM-kisoissa 2011 silloisella Saksan ennätyksellä 480 cm. Helsingin EM-kisoissa 2012 hän voitti hopeaa tuloksella 460 cm. Lontoon olympiakisoissa 2012 Strutz sijoittui viidenneksi.
Petri Alanko (kosketinsoittaja)

Petri Rainer Mikael Alanko (s. 17. tammikuuta 1970) on suomalainen muusikko. Hän on 1990-luvun alkupuolelta lähtien toiminut Hausmyllyn kosketinsoittajana ja tuottajana taiteilijanimellä Lowland. Hän on säveltänyt yhtyeen kappaleita yhdessä Jari Karjalaisen kanssa ja myöhemmin yksin. Hän on toiminut myös muiden artistien tuottajana.
DJ Orkidea on tehnyt yhteistyötä Alangon kanssa muun muassa albumilla Metaverse.
Toukokuussa 2010 julkaistun Alan Wake -videopelin musiikki on Petri Alangon käsialaa.
Alangolla on kaksi lasta.
Rix FM

Rix FM on ruotsalainen kaupallinen radioasema, jonka omistaa ruotsalainen Modern Times Group -mediayhtiö. Se on Ruotsin suurin kaupallinen radiokanava ja kuunnelluin SR P4 -paikalliskanavien jälkeen. RIX FM aloitti 1993 nimellä Radio Rix. 1996 Z-Radio yhdistyi Rixin kanssa ja 1999 kanavan nimi muuttui muotoon RIX FM.
Jos kanavaa verrataan Suomen radiokenttään, se sijoittunee Radio Novan ja NRJ:n välimaastoon. RIX FM:n tunnuslause on "parasta musiikkia juuri nyt" (ruots. bäst musik just nu).
Kanava lähetti aiemmin myös Ahvenanmaalla. Virolainen Star FM on sen sisarasema.