Italian–Kreikan sota

Taustaa

Vuosina 1912–1913 käytyjen Balkanin sotien jälkeen suurvallat loivat itsenäisen Albanian kuningaskunnan. Uusi valtio oli taloudellisesti heikko, takapajuinen ja sen alueella ei ollut juurikaan luonnonvaroja, joten se ei ollut ensimmäisen maailmansodan alkaessa vakiinnuttanut asemaansa alueella. Italia miehitti Valonan ja Kreikan joukot valtasivat Pohjois-Epeireksen alueen, mistä ne vetäytyivät Italian ja Itävallan painostaessa.
Itäisen Makedonian Fort Rupel antautui toukokuussa 1916 Bulgarialle, mikä mahdollisti Italialle kreikkalaisjoukkojen karkottamisen Epeiroksen alueelta ja hallinnoimansa alueen rajan siirtämisen Ranskan valtaamaan Koritzaan. Ulkovaltojen painostaessa Kreikka liittyi sotaan kesäkuussa 1917. Samalla Albanian itsenäisyys Italian protektoraattina tunnustettiin. Italia joutui vetäytymään Epeiroksesta Ranskan ja Ison-Britannian painostuksesta.
Vuonna 1923 Kreikan ja Albanian välinen rajankäynti oli tekemättä. Tuntemattomat murhasivat kenraali Tellinin ja neljä hänen esikuntansa upseeria. Vuotta myöhemmin valtaan noussut Benito Mussolini vaati Kreikalta virallista anteeksipyyntöä, Kreikan laivaston tervehdystä Italian lipulle, oikeudenkäyntiä murhasta sekä 50 miljoonan Italian liiran korvauksia. Kaikki toimet piti tehdä viidessä vuorokaudessa. Kreikan hallitus kuitenkin torjui vaateet kahta ensimmäistä lukuun ottamatta. Mussolini määräsi Italian laivaston tulittamaan Korfua, jolloin kuusitoista asukasta sai surmansa ja lukuisia haavoittui. Italian joukot nousivat tulituksen jälkeen maihin miehittäen saaren.
Viisi Italian laivaston alusta tulitti Durazzoa ja ilmavoimien lentokoneet tiputtivat Tiranaan lentolehtisiä, joissa pyydettiin kansan olevan tarttumatta aseisiin miehittäviä Italian joukkoja vastaan. Italian joukot valtasivat Albanian 7. huhtikuuta 1939. Kuningas Victor Emmanuel vastaanotti Albanian kruunun 16. huhtikuuta. Tämän seurauksena Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska lupasivat taata Kreikan koskemattomuuden. Kehitys Länsi-Euroopan sotanäyttämöllä kuitenkin keskeytti Italian hyökkäyksen varalle tehdyt suunnitelmat. Sodan laajentuessa Euroopassa Kreikan diktaattori Ioannis Metaxas yritti pitää Kreikan erossa konfliktista, mutta hän tuli samalla lisänneeksi Kreikan riippuvuutta Britanniasta. Metaxas oli myös Saksan ihailija, ja hän oli rakentanut vahvat taloudelliset suhteet Adolf Hitlerin Saksan kanssa.
Vuoden 1940 puoleenväliin mennessä Italian diktaattori Benito Mussolini
oli seurannut kateellisena Hitlerin valloituksia. Mussolini halusi todistaa, että hän voisi johtaa Italian samanlaiseen sotilaalliseen menestykseen kuin Saksa. Samaan aikaan Mussolini halusi vahvistaa Italian asemaa Balkanilla. Italialaiset olivat vuonna Albanian valtauksen ohella hyökänneet Brittiläiseen Somalimaahan kesällä 1940.

Sotatapahtumat

28. lokakuuta 1940 Kreikan diktaattori Ioannis Metaxas hylkäsi Italian uhkavaatimuksen vaatia miehitystä Kreikan alueella. Italian hyökkäys Kreikkaan alkoi varhain aamulla 28. lokakuuta kohti Elaita Kalpakissa. Kreikan armeija puolustautui ja pakotti italialaiset perääntymään. Joulukuun puoleenväliin mennessä, kreikkalaisten käytössä oli lähes neljännes Albaniaa, joka sitoi lähes 530 000 sotilasta Italian joukoista. Maaliskuussa 1941 Italian suurin vastahyökkäys epäonnistui.
Saksa hyökkäsi 6. huhtikuuta 1941 Kreikkaan, Bulgariaan ja Jugoslaviaan. 12. huhtikuuta Kreikan armeija alkoi vetäytyä Albaniasta välttääkseen Saksan saarron. 20. huhtikuuta Kreikan armeija Epiruksessa antautui saksalaisille ja 23. huhtikuuta 1941 solmittiin aselepo ja kreikkalais-italialainen sota loppui.