Al-Najm

Uusi lukutapa

Christoph Luxenberg katsoo, että Koraanin kieli on arabian ja syyro-aramean sekakieltä eikä puhdasta arabiaa, kuten kirja itse useissa kohdissa väittää. Esimerkiksi jo sanat Koraani, suura ja āya (jae) ovat  väärin luettua arameaa, eivät arabiaa. Tämän takia tekstin tulkinta vaatii myös arameankielisten varianttien huomioon ottamista. Luxenbergin metodi on poistaa konsonanteista siihen myöhemmin pannut tarkenteet ja vokaalimerkit ja etsiä merkeille myös arameankielisiä tulkintoja. Näin hän päätyy hieman erilaiseen käännökseen, joka on vapaa eräistä omituisista käänteistä, joita perinteisessä tekstissä esiintyy.  Esimerkiksi jakeet 13-15 on käännetty Richard Bellin (ja Hämeen-Anttilan) mukaisesti seuraavasti: 

»"Hän näki hänen laskeutuvan toisenkin kerran/äärimmäisen lootuspuun luona,/missä on levon puutarha."» 
Luxenberg toteaa, että sana sidra on perinteisesti käännetty lootuspuuksi ja al-muntahā on tulkittu tarkoittavan loppua tai päätepistettä. Kyse olisi maailman äärimmäisellä rajalla sijaitsevasta puusta, tämänpuoleisen ja tuonpuoleisen rajasta. Keskiaikaiset tafsir -auktoriteetit Anas ibn Malik ja at-Tabari ovat antaneet yksityiskohtaisia kuvauksia tästä lootuspuusta ja sen kallisarvoisesta ja upeasta ulkonäöstä. Sen lehdet ovat muun muassa elefantin korvan kokoisia ja muuttuneet hyasinteiksi, smaragdeiksi ja muiksi jalokiviksi. Luxenbergin mukaan sidra tarkoittaa syyroarameaksi "verhon tai hunnan alla" ja lootuspuu on siten käännösvirhe. On myös loogisempaa tulkita tekstiä niin, että maailmoja erottaa toisistaan harso tai verho mieluummin kuin lootuspuu. Luxenbergin ehdotus näiden säkeiden käännökseksi syyroarameasta luettuna on:

»Hän näki hänet uudelleen/ lähellä toisen maailman verhoa/ jonka lähellä (on) (taivaan) puutarha."» 
Perinteisen käännöksen ilmaisu "Lootuspuun peitti se, mikä peitti/ ei hänen katseensa pettänyt eikä eksynyt"  saa Luxenbergin tulkinnassa muodon: "Vaikka verho peitti sen, minkä peitti,/ näky ei ollut kuvitelmaa eikä erhettä".   Perinteisessä tulkinnassa lootuspuu itse joutuu siis peittämisen kohteeksi eikä toinen maailma, mikä olisi loogisempaa. Luxenberg arvioi, että tuloksena on usein sekasotkua, kun kääntäminen tapahtuu olettaen, että teksti on puhdasta arabiaa.

Saatanalliset säkeet

Tähden suuran seuraava kokonaisuus 19-28 on tullut kuuluisaksi, koska sen yhteyteen on liitetty tarina ”saatanallisista säkeistä”. Kertomus Koraaniin upotetuista Saatanan juonista  tuli tunnetuksi Salman Rushdien samannimisen romaanin myötä vuonna 1988, kun ajatolla Khomeini langetti kirjan johdosta Rushdielle tappofatwan. Myöhemmin sitä täydennettiin tapporahalla. Rushdie on sen jälkeen joutunut elämään piilossa. Säkeiden lempinimi on peräisin orientalisti William Muirilta 1800-luvulta. 
Tarinan saatanallisista säkeistä kertoo ensimmäisen kerran Ibn Hisham 800-luvun alussa tekemässään Muhammedin elämäkerrassa.  Teos on kirjoitettu 200 vuotta Muhammedin oletetun kuoleman jälkeen. Hisham kertoo, että Muhammed kannattajineen oli joutunut Mekassa ankaran painostuksen kohteeksi, koska hän ei vain tyytynyt julistamaan omaa oppiaan vaan myös pilkkasi Mekan jumalia. Muhammed sai tällöin ilmestyksenä Tähden suuran. Hän oli päässyt kohtaan 19-20 ja lausui ääneen "Oletteko nähneet Allatin ja al-Uzzan ja Manatin, kolmannen? Tämän jälkeen Saatana houkutteli Muhammedin vahingossa mutisemaan: ”Ne ovat ylhäisiä numidialaisia kurkia, joiden esirukoukset kuullaan.” Muhammed olisi siis hyväksynyt Mekassa palvotut kolme jumalatarta.  
Ibn Hisham kertoo, että tapaus nostatti kohun. Muhammedin sanat tulkittiin merkiksi siitä, että hän oli valmis sovitteluun. Osa Muhammedin kannattajista oli paennut Etiopiaan turvaan mekkalaisten vainolta. Sinne levisi nyt huhu, että mekkalaiset olivat hyväksyneet islamin. Huhun vaikutuksesta osa paenneista aloitti paluumatkan Mekkaan. 
Myös enkeli Gabriel sai tietää asiasta. Hän aloitti moitteensa Muhammedille seuraavin sanoin: "Mitä olet mennyt tekemään, Muhammed?". Profeetta otti virheensä raskaasti, mutta Jumala lohdutti häntä, ja tilanne korjattiin. Tapaus venyttää islamin tulkintaa profeetasta, joka ei koskaan tehnyt virheitä.   

Koraanista löytyy myös tapahtumaan sopiva ajatelma:

»Aina ennenkin, kun olemme lähettäneet lähettilään tai profeetan, on Saatana saanut pujotetuksi omia toiveitaan hänen toiveidensa lomaan, mutta Jumala pyyhkii pois sen, mitä Saatana on saanut niihin sekoitetuksi, ja sitten Hän vahvistaa omat merkkinsä. Jumala on Tietävä, Viisas.» 
(Koraani 22:52, suomennos Hämeen-Anttila, 1995)
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan länsimaiset arabian tutkijat hyväksyvät Hishamin kertoman tarinan historiallisesti aidoksi  Muutamat historiantutkijat ovat sitä mieltä, että tarina on arabialaista kaunokirjallisuutta ja tyypillinen veijaritarina, jossa piru petkuttaa jumalanmiestä.