google/wiki40b huggingface dataset:
Penelope

Penelope (muinaiskreikaksi Πηνελοπεῖα, Pēnelopeîa) on kreikkalaisessa mytologiassa Odysseuksen vaimo ja Telemakhoksen äiti. Penelope joutui olemaan monta vuotta erossa miehestään, joka viipyi ensin Troijan sodassa ja sen jälkeen vaivalloisella paluumatkallaan, Odysseiallaan. Tänä aikana monet kosijat tavoittelivat Penelopea, joka kuitenkin pysyi uskollisena miehelleen. Palattuaan kotiinsa Odysseus tappoi kaikki Penelopen kosiskelijat.
Babajevo

Babajevo (ven. Баба́ево) on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee alueen länsiosassa Kolpjoen rannalla 246 kilometrin päässä Vologdasta. Kaupunki on Babajevon piirin keskus. Asukkaita on 12 300 henkeä (vuonna 2006).
Babajevon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1461. 1800-luvun alussa seudulle perustettiin paikallista suomalmia raaka-aineena käyttänyt rautatehdas. Kaupunki on saanut alkunsa kylän lähelle 1900-luvun alussa rakennetusta Pietari–Vologda-radan asemasta. Vuonna 1925 asemataajamasta tuli kaupunki.
Nykyään Babajevossa on veturivarikko ja muita rautatieliikennettä palvelevia laitoksia, kaasujohdon kompressoriasema, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Jääkauden muovaaman Kamennaja gora -luonnonmuistomerkin lähellä toimii samanniminen parantola. Kaupungissa on kotiseutumuseo.
Kaunis Toarie

Vaikutus

Anna Korhonen on kirjoittanut Ylen Sininen laulu -sarjan sivuilla, että ”Inha on onnistunut vangitsemaan kuvaan nuoren tytön samanaikaisen odotuksen ja varautuneisuuden.” Säveltäjä Kari Rydman on kirjoittanut kuvan herättämästä vaikutelmasta: ”I. K. Inhan häikäisevän kaunis kuva kertoo minulle kuitenkin keväästä tai kesästä, joka ei koskaan lopu”.
Valokuva on ollut aiheena Riikan kappaleelle ”Toarie”, joka sijoittui kolmanneksi Suomen euroviisukarsinnoissa vuonna 2004. Myös Folkswagen-yhtye on tehnyt kappaleen nimeltä ”Toarie”, joka on julkaistu albumilla Kyläkaupan rappusilla vuonna 2008.
Timo Iljina

Ura

Iljina on Oulun Kärppien kasvatti. Hän debytoi SM-liigassa kaudella 1984–1985. Washington Capitals varasi hänet numerolla 143 kesällä 1986, muttei Iljina pelannut Pohjois-Amerikassa. 
Vuonna 1986 Iljina voitti SM-pronssia ja 1987 hopeaa. Hän teki läpimurtonsa SM-liigassa kaudella 1987–1988 Iljinan tehdessä tehot 17+15=32. Iljina oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Markku Kyllösen kanssa ja toiseksi paras maalintekijä Kai Suikkasen kanssa. Hän edusti Kärppiä kevääseen 1989 asti, kunnes joukkue putosi I-divisioonaan. Iljina oli kaudella 1988–1989 tehoilla 8+22=30 Kärppien sisäisen pistepörssin kolmas Juha Riihijärven ja Matti Veivon jälkeen sekä sisäisen syöttöpörssin toinen Riihijärven jälkeen.
Kaudeksi 1989–1990 Iljina siirtyi Jokipoikien riveihin. Hän joutui kokemaan toisen kerran peräkkäin, kun hänen edustamansa joukkue putosi I-divisioonaan. Iljina jatkoi vielä seuraavan kauden sarjatasoa alempana.
Iljina pelasi kauden 1992–1993 II-divisioonaa SaPKon riveissä, jonka jälkeen hän lopetti uransa.
Rainer Stahel

Stahel Suomen sisällissodassa

Stahel toimi aluksi rykmentin- ja sitten 3. jääkäriprikaatin komentajana, ylennettiin everstiluutnantiksi, sai 2. ja 3. lk:n Vapaudenristit ja jatkoi divisioonan esikuntapäällikkönä 5. tammikuuta 1919 saakka. Hän siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi vuosina 1920–1925 Turun suojeluskuntapiirin apulaispäällikkönä ja sotilasohjaajana. Hän sai erotessaan 31. heinäkuuta 1925 päiväkäskyssä maininnan ”taitavana ja innostavana esimiehenä”.
Stahel avioitui Bielefeldissä 26. helmikuuta 1918 berliiniläisen Ilse Reyscherin kanssa. Molemmat lapset syntyivät Turussa, ja perhe oli kirjoilla Helsingin saksalaisessa seurakunnassa. Stahel oli Suomen kansalainen ajalla 1. heinäkuuta 1921–14. joulukuuta 1934, joten hän jäi kantakortissaan suomalaiseksi reservinupseeriksi vuoden 1934 lopulle asti.

Paluu Saksaan

Perheen muutettua takaisin Saksaan Stahel pestautui ensin asesuunnittelijaksi ja kansalaisuuden vaihduttua Luftwaffen aseupseeriksi. Sotilasura urkeni ensin Luftwaffen valvontakomission esikuntapäällikkönä vuoden 1940 Vichyn Ranskassa ja jatkui taisteluosaston komentajana Stalingradin lohkolla 25. syyskuuta 1942 – 31. tammikuuta 1943, mistä ylennettiin kenraalimajuriksi. Hän toimi arvostettuna ilmatorjunnan ylipäällikkönä Messinansalmella liittoutuneiden maihinnousun yhteydessä kesällä 1943. Stahel toimi samalla Rooman kaupungin komendanttina Italian antauduttua 10. syyskuuta 1943 ja ravisteli ohella Pyhän istuimen jalkoja holokausti-neuvonpidossa.
Puna-armeijan vyöryessä Baltian Stahel toimi viisi päivää Vilnan kaupunkikomendanttina heinäkuussa 1944 ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi 22. heinäkuuta 1944. Hänet siirrettiin Varsovan kaupunkikomendantiksi 25. heinäkuuta 1944, kun elokuussa alkoi koko kaupungin tuhoon johtanut kansannousu. Hän sai viimeisen komennuksensa komendantiksi Bukarestiin 26. elokuuta 1944, mutta joutui pari päivää myöhemmin romanialaisten joukkojen pidättämäksi. Romanialaiset puolestaan luovuttivat Stahelin sotavangiksi Neuvostoliittoon.

Sotavankeus ja kuolema

Stahel kuoli eri lähteiden mukaan joko 1952 Vladimirin vankilassa tai sydänkohtaukseen 1955 Voikovon vankileirillä saatuaan tietää mahdollisesta siirrostaan Saksaan.
Brett Lebda

Seuraura

Lebda kävi koulua Buffalo Grove High Schoolissa ja Ann Arborin Pioneer High Schoolissa. Hän pelasi kausina 1998–1999 ja 1999–2000 Yhdysvaltain kehitysmaajoukkueessa USHL- ja NAHL-liigaa, jonka jälkeen Lebda kävi vuodet 2000–2004 Notre Damen yliopistoa. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja ensimmäisellä kaudellaan 2000–2001 tehoilla 7+19=26. Lebda valittiin kauden päätteeksi CCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hän oli Notre Damen tehokkain puolustaja myös viimeisellä yliopistokaudellaan 2003–2004 tehoilla 6+18=24. Lebda valittiin kauden päätteeksi CCHA:n toiseen tähdistökentälliseen. Huhtikuussa 2004 NHL-varaamaton Lebda teki vapaana pelaajana sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa ja pelasi jo samana keväänä AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsissä.
Kauden 2004–2005 Lebda pelasi kokonaan Griffinsissä, osaksi NHL:n työsulun vuoksi. Hän debytoi NHL:ssä kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi Detroit Red Wingsissä 46 runkosarja- ja kuusi playoff-ottelua tehopistein 3+9=12. Lebdasta tuli Greg Johnsonin (1993–1994 jälkeen ensimmäinen Red Wingsin pelaaja, joka teki NHL-uransa avausmaalin kaudenavauksessa. Hänellä se syntyi näin ollen 5. lokakuuta 2005 St. Louis Bluesin Patrick Lalimen taakse. Kesällä 2006 Lebda teki nelivuotisen jatkosopimuksen Red Wingsin kanssa.
Ensimmäisellä kokonaisella NHL-kaudellaan 2006–2007 Lebda teki NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 74 runkosarjaottelussa tehot 5+13=18 ja 12 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kauden 2007–2008 päätteeksi hän voitti Stanley Cupin. Viiden Red Wingsissä vietetyn kauden jälkeen Lebda siirtyi vapaana pelaajana Toronto Maple Leafsiin kaudeksi 2010–2011. Hänen kautensa osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja 41 runkosarjaottelussa syntyi teholukema –14. 
Heinäkuussa 2011 Lebda kaupattiin Robert Slaneyn kanssa Nashville Predatorsiin vaihdossa Cody Fransoniin ja Matthew Lombardiin. Hän ei kuitenkaan siirtynyt joukkueeseen, vaan siirtyi vapaana pelaajana try-outin kautta AHL-joukkue Springfield Falconsiin marraskuussa 2011. Tammikuussa 2012 Lebda nostettiin loppukauden kattavalla sopimuksella Columbus Blue Jacketsin NHL-joukkueeseen paikkaamaan loukkaantumisia.
Syyskuussa 2012 Lebda siirtyi try-outille AHL-seura Rockford IceHogsiin. Hän pelasi siellä 27 ottelua, muttei saanut sen jälkeen sopimusta. Helmikuussa 2013 Lebda siirtyi try-outille toiseen AHL-seuraan Binghamton Senatorsiin, jossa pelasi loppukauden.

Maajoukkueura

Lebda pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2002.

Muuta

Lebdan pikkuveli Arik pelasi kaudella 2011–2012 hyökkääjänä FHL-joukkue Danville Dashersissa. Brett Lebda on harrastanut myös golfia ja lentopalloa.
Saksan 10. armeija

Historia

Wehrkreis IV perusti Leipzigissa 10. armeijan esikunnan liikekannallepanossa vähän ennen toisen maailmansodan puhkeamista 26. elokuuta 1939. Armeija liitettiin osaksi 4. armeijaryhmää. Armeija nimettiin 10. lokakuuta Puolan taisteluiden loputtua 6. armeijaksi.
Armeija perustettiin uudelleen 15. elokuuta 1943 ja se antautui liittoutuneille 2. toukokuuta 1945 Italiassa.
Vincent (vuoden 1982 elokuva)

Vincent on Tim Burtonin ohjaama lyhyt mustavalkoinen animaatioelokuva vuodelta 1982. Elokuva on tehty stop motion -tekniikalla. Päähenkilö 7-vuotias Vincent on tavallinen pikkupoika, joka kuvittelee olevansa Vincent Price. Elokuvassa on runomittainen kerronta. Burton teki lyhytelokuvan idolinsa Vincent Pricen kunniaksi, ja Price esiintyi kertojan roolissa.
Carrie (romaani)

Juoni

Carrie on fundamentalistisuskovaisen äidin tytär, jota kiusataan koulussa. Carrien ensimmäiset kuukautiset alkavat liikuntatunnin jälkeen suihkussa. Carrie ei tiedä mitään kuukautisista ja menee tolaltaan, kun toiset tytöt alkavat pilkata ja heitellä häntä tamponeilla. Suihkutilasta lähtiessään Carrie saa sähkölampun räjähtämään ja kotimatkalla ohiajavan pikkupojan pyörän kaatumaan. Carrie tajuaa ensimmäisen kerran telekineettiset kykynsä, ja alkaa harjoitella niiden käyttämistä liikuttelemalla tavaroita huoneessaan. Kyvyillään Carrie pystyy myös pelottelemaan äitiään, eikä äiti saa tyttöön enää samanlaista otetta kuin ennen.
Carrieta kiusannut Sue Snell alkaa tuntea katumusta ja haluaa hyvittää tekonsa jotenkin. Sue pyytää poikaystäväänsä Tommya kysymään Carrieta parikseen kevättanssiaisiin. Tommy suostuu. Carrie epäilee koululaisten suunnittelevan jotain hänen päänsä menoksi, mutta suostuu kuitenkin Tommyn pariksi. Muut lukiolaiset eivät hyväksy asiaa, ja Chris suunnittelee poikaystävänsä Billyn kanssa Carrien nolaamista: he päättävät kaataa ämpärillisen sianverta Carrien päälle koulun juhlissa.
Kevättanssiaiset alkavat hyvin, Carrie ja Tommy valitaan vuoden kuninkaaksi ja kuningattareksi. Sianveriämpärit, jotka ovat kiinni juhlasalin katossa, kaatuvat Carrien ja Tommyn päälle juuri kun kruunaminen on tapahtunut. Juhlijat alkavat nauraa, ja Carrie menee tolaltaan. Hän lähtee juhlista ja päättää kostaa. Telekineettisillä kyvyillään Carrie sulkee koulun ovet, laittaa sprinklerit toimimaan ja hajottaa voimajohdot. Koko koulu palaa ja osa oppilaista kuolee. Matkalla kotiin Carrie hajottaa muun muassa palopostit ja bensiiniaseman. Puoli kaupunkia lentää ilmaan kaasusäiliöiden räjähtäessä. Kotiin päästyään Carrien äiti uhkaa tappaa tytön, mutta Carrie pysähdyttää hänen sydämensä ja lähtee pois. Lopulta Sue löytää hänet puolikuolleena. Lyhyen telepaattisen keskustelun jälkeen Carrie kuolee.

Elokuvasovitukset

Brian De Palma ohjasi romaaniin perustuvan elokuvasovituksen vuonna 1976. Sen pääosaa näytteli Sissy Spacek, sivurooleissa olivat Amy Irving, William Katt, Betty Buckley, Piper Laurie, Nancy Allen ja John Travolta. Elokuva oli pitkään Suomessa kiellettyjen elokuvien listalla ja esitettiin vasta vuonna 1991.
Carrie -elokuvalle tehtiin vuonna 1999 Katt Shean ohjaama jatko-osa nimellä Carrie 2 – raivo, jolla ei ole juonellisesti paljoakaan tekemistä edellisen osan kanssa, vaan se kertoo vuorostaan yliluonnollisia voimia omaavasta Carrien ”sisarpuolesta” nimeltään Rachel Lang, jota esittää elokuvassa Emily Bergl.
Vuonna 2002 tehtiin romaaniin perustuva televisioelokuva, jonka ohjauksesta vastasi David Carson. Televisioelokuvassa näytteli pääosassa Angela Bettis ja sivurooleissa Patricia Clarkson, Rena Sofer, Kandyse McClure ja Emilie de Ravin.
Vuonna 2013 sai ensi-iltansa Kimberly Peircen ohjaama elokuvasovitus Carriesta. Carrien roolissa näytteli Chloë Moretz ja Carrien äitiä Margaretia tulkitsi Julianne Moore.
Kathellen Sousa

Kathellen Sousa Feitoza, taiteilijanimeltään Kathellen (s. 26. huhtikuuta 1996) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Brasilian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kahdeksan maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa Brasilian kaikissa neljässä ottelussa. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi vuonna 2018.
Kathellen edustaa seuratasolla ranskalaista Girondins de Bordeaux'tä.
Valentin Nikolajev (painija)

Valentin Vladimirovitš Nikolajev (s. 6. huhtikuuta 1924 Ukraina – 1. marraskuuta 2004 Venäjä) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Nikolajev voitti 87 kilogramman painoluokassa kultamitalin 1955 MM-kisoissa Karlsruhessa ja vuotta myöhemmin Melbournen olympialaisissa. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1952 ja 1954.
Nikolajev valmistui sähköinsinööriksi Rostovin rautatieinsinöörien instituutista vuonna 1948. Seuratasolla hän edusti vuosina 1948–1954 Lokomotivia ja 1954 eteenpäin VS Rostovia. Aktiiviuransa jälkeen Nikolajev toimi Neuvostoliiton juniorimaajoukkueen valmentajana.
Eino Liljeroos

Eino Henrik Liljeroos (24. toukokuuta 1882 Tampere – 21. maaliskuuta 1977 Tampere) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Hän oli koulutukseltaan insinööri, ja hän sai vuorineuvoksen arvon 1945 ja tekniikan kunniatohtorin arvon 1954.
Liljeroosin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Johan Henrik Liljeroos ja Julia Maria Högström. Liljeroosin isoisä Henrik Liljeroos oli perustanut Tammerkosken alajuoksulle kehruu- ja kutomatehtaan, jota Johan Henrik Liljeroos laajensi ja muutti osakeyhtiöksi nimeltä H. Liljeroos Oy.
Eino Liljeroos pääsi ylioppilaaksi 1902 ja valmistui insinööriksi 1907. Hän toimi H. Liljeroos Oy:n teknillisenä johtajana 1908–1911 ja Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ssä kehruuosaston insinöörinä 1911–1919 sekä kutomateollisuusosaston teknillisenä johtajana 1920–1925. Hän oli F. Klingendahl & Co Oy:n verkatehtaan isännöitsijä 1925–1938 ja Suomen Gummitehdas Oy:n teknillinen johtaja 1939–1952.
Liljeroos oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1922–1924 ja 1937–1939. Hän oli Suomen työnantajain yleisen ryhmän hallituksen puheenjohtajana ja Suomen työnantajain keskusliiton hallituksen jäsenenä. Hän oli H. Liljeroos Oy:n, Oy Tammer Ab:n ja Tampereen Verkatehdas Oy:n johtokunnan puheenjohtajana sekä Suomen Gummitehdas Oy:n, Nokia Oy:n ja Suomen Kaapelitehdas Oy:n johtokunnan jäsenenä.
Eino Liljeroos oli naimisissa vuodesta 1910 Signe Margareta Nordmannin kanssa.
Gottlieb Kreidl

Gottlieb Kreidl (1850-1908) oli itävaltalainen paperimestari, joka perusti Verlan puuhiomon ja pahvitehtaan yhdessä saksalaisen paperimestarin Luis Hänelin ja viipurilaisen liikemiehen Wilhelm Dippellin kanssa vuonna 1882.
Gottlieb Kreidl muutti Suomeen noin 24-vuotiaana vuonna 1874 tullakseen Kuusankosken tehtaalle (nykyinen UPM-Kymmene oyj) paperimestariksi. Kreidlia pidettiin Kuusankoskella kyvykkäänä mestarina, joka osasi käsitellä hyvin työväkeä. Työskenneltyään Kuusankoskella seitsemän vuotta Kreidl osti Verlasta koskitontin ja siihen kuuluvat oikeudet Hugo Neumanilta, jonka puuhiomo oli toiminut Verlankosken partaalla 1872–1876. Tarkoituksena oli perustaa oma puuhiomo ja kun tulipalo vielä teki tuhojaan Kuusankosken tehtaalla, siirtyi hän kokonaan uuden yrityksensä pariin. Yhtiökumppaneiksi tulivat Kymintehtaalle vuonna 1876 värvätty saksalainen paperimestari Luis Hänel ja viipurilainen liikemies Wilhelm Dippell.
Gottlieb Kreidlin tehtäväksi tuli tehtaan pyörittäminen käytännössä, jolloin hänestä tuli myös sen kasvot paikkakunnalla, tehtaan "patruuna". Patruuna ja patrunessa Emilia Kreidl asettuivat asumaan Verlaan, jonne rakennettiin pian isännöitsijänrakennus, joka tunnetaan edelleen patruunan pytinkinä. Kreidl muistetaan Verlassa toisaalta ankarana miehenä, toisaalta lupsakkana ja hyväntahtoisena. Tehdas perusti kylään kansakoulun, jonka johtokunnan itseoikeutettu johtaja oli Kreidl. Läheisellä Kokkokalliolla kerrotaan vietetyn juhannusjuhlia, joissa patruuna tarjosi kyläläisille mm. pullia, paperosseja ja pelimannimusiikkia. Kuulemma myös ilotulituksia pidettiin.
Gottlieb Kreidl kuoli hoitokodissa Helsingissä 6. joulukuuta 1908, Emilia Kreidl oli kuollut jo 1903. Heillä ei ollut yhtään tunnustettua lasta.
Éleuthère Irénée du Pont

Éleuthère Irénée du Pont de Nemours (24. kesäkuuta 1771 – 31. lokakuuta 1834) oli ranskalais-yhdysvaltalainen kemisti ja teollisuusmies, joka perusti ruutitehtaasta alkunsa saaneen kemianteollisuusyrityksen E. I. du Pont de Nemours and Company. Siitä lähtien Du Pontin perhe on ollut yksi Pohjois-Amerikan rikkaimmista ja vaikutusvaltaisimmista suvuista.

Elämä ja ura

Du Pont syntyi Pariisissa talousvirkamies Pierre Samuel du Pontin poikana. Vuonna 1784 kuningas Ludvig XVI aateloi hänen isänsä, jonka sukunimen jatkoksi tuli de Nemours. Poika varttui perheen maatilalla Égrevillen lähellä nykyisessä Seine-et-Marnen departementissa, menestyi koulussa ja tunsi jo nuorena kiinnostusta räjähteisiin.
Syksyllä 1785 du Pont aloitti opinnot Pariisin Collège Royalissa, ja kahta vuotta myöhemmin perhetuttava Antoine Lavoisier otti hänet valtion ruutivirastoon harjoittelijaksi. Sen jälkeen du Pont työskenteli hetken valtion ruutitehtaassa Essonnessa. Vuonna 1791 du Pont avioitui ja alkoi auttaa perheensä omistamassa kustantamossa Pariisissa, joka julkaisi tasavaltalaista sanomalehteä. Du Pont oli jäsenenä vallankumousta suunnittelevassa kansalliskaartissa ja tuki jakobiinejä. Vallankumouksen alettua hän ja hänen isänsä kuitenkin vastustivat kuninkaan mestausta ja jäivät maltillisine mielipiteineen vähemmistöön. He alkoivat suunnitella lähtöä siirtolaisiksi hiljattain itsenäistyneisiin Yhdysvaltoihin ja laittoivat kustantamonsa myyntiin.
Du Pont lähti isänsä ja veljensä perheen kanssa laivalla kohti Amerikkaa. He rantautuivat Rhode Islandille uuden vuosisadan alkuhetkillä 1. tammikuuta 1800, ja nuoren Du Pontin vaimo ja lapset seurasivat pian perässä. Du Pont perusti ruutitehtaan nimeltä Eleutherian Mills Delawaren osavaltion Brandywine Creekiin huomattuaan amerikkalaisen ruudin huonolaatuiseksi. Pian du Pont oli Yhdysvaltain armeijan, turkisyhtiöiden ja muiden ruutia tarvitsevien tärkein toimittaja, ja Brandywine Creekiin perustettiin lisäksi villa- ja puuvillakehräämöt sekä nahkurinverstas.
Du Pont oli 32 vuotta perustamansa E.I. du Pont de Nemours and Companyn johdossa. Hän kuoli 1834.
Kamferisulfonihappo

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kamferisulfonihappo on valkoista ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja etanoliin, etikkahappoon, etyyliasetaattiin, dikloorimetaaniin ja bentseeniin, mutta ei dietyylieetteriin. Muiden sulfonihappojen tavoin yhdiste on suhteellisen vahva happo. Kamferihappo on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen d-enantiomeerin ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +21,5.
Mazsalaca

Historia

Varhaisimmat merkit asutuksesta kaupungin alueella ovat 7 000 vuotta vanhoja. Alueelta on löydetty yli 315 tuolta ajalta peräisin olevaa hautaa ja alue onkin suurin tunnettu kivikautinen hautauspaikka Pohjois-Euroopassa. Ennen latvialaisasutusta alueella asui liiviläisiä, jotka jättivät jälkensä alueen paikannimistöön. Vuonna 1528 rakennettiin Valtenbergin kartano, joka sijaitsi nykyisen kaupunginkoulun paikalla. Vuonna 1864 Valtenbergin kartano alkoi vuokrata maata tiluksiltaan ja alueelle muutti enemmän väkeä. Mazsalaca sai kaupungin oikeudet vuonna 1928. Vuonna 1937 kaupunkiin rakennettiin rautatie Riiasta. 1966 kaupunkiin tuli elokuvateatteri, sairaala ja koulu. Nykyisin suuri osa kaupunkilaisista saa elantonsa maanviljelyksestä, metsänhoidosta ja palveluista.
vuonna 2009 kaupunki oli kansainvälisissä uutisissa kun sen alueelle väitettiin tippuneen meteoriitti. Tapaus herätti kuitenkin epäilyjä ja myöhemmin tapaus paljastui Tele2-yhtiön markkinointitempaukseksi.

Kaupungin tunnukset

Mazsalacalla on käytössään vaakuna ja kaupunginhymni. Vaakunassa on kuvattu kolme pystyraitaa, joista keskimmäinen on hopeinen ja reunimmaiset mustia. Vaakunan keskellä on kuvattuna silta ja sen pohjalla aallokko. Vaakunan yläosan kolme tähteä ovat Latvian vaakunasta ja ne viittaavat yhteenkuuluvuuteen Latviaan.
Iso Vääräpää

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 188,7 metriä mpy.
Kokkola (sanomalehti)

Kokkola oli Kokkolan kaupungissa vuosina 1897–1934 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielinen Kokkola oli Keski-Pohjanmaan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti. Se oli sortovuosina myöntyvyysmielinen, mutta sai vuonna 1901 kahden kuukauden lakkautustuomion ja lakkautettiin saman vuoden marraskuussa pysyvästi allegoriseksi tulkitun novellin takia. Kenraalikuvernööri Bobrikov suostui kuitenkin perumaan lakkautuspäätöksen ja lehti alkoi ilmestyä uudelleen huhtikuussa 1902. Tämän jälkeen Kokkolasta tuli vanhasuomalainen. Se oli lähellä puolueen agraarisiipeä ja menetti kannatustaan maalaisliiton lehdelle.
Vuosien 1918–1919 vaihteessa Kokkolasta tuli kokoomuksen äänenkannattaja. Lehti oli jatkuvissa taloudellisissa vaikeuksissa ja kesällä 1934 pääomistaja Oy Vaasa myi sen IKL:läiselle Kansan Sana Oy:lle. Kokkola oli lyhyen aikaa IKL:n äänenkannattaja, kunnes yhtiö alkoi julkaista Keski- ja Etelä-Pohjanmaata varten tarkotettua Pohjanmaan Suuntaa.
Lehti ilmestyi vuodesta 1898 lähtien kahdesti, vuodesta 1901 kolmesti, vuodesta 1903 jälleen kahdesti ja vuodesta 1909 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 4000 kappaletta vuonna 1917. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Eetu Aaltio (vast. toim. 1898–1899), Ellu Piirinen (1899–1900), Antti Hautala (1900–1904), Eero Huima (vast. toim. 1904–1917), Väinö Borg (Kivilinna, 1905–1906), Jalmari Niemi (1917–1918), Lenni Laakso (Unto Karri, 1918–1919), Samppa Luoma (1919–1921), L. Kiehelä (vast. toim. 1922–1923), I. T. Björklund (1923–1924), Jalo Ansas (1924–1926), Hjalmar Räisänen (1926–1928), Severi Scheele (Sahrakorpi, 1928–1929), Mikko Vuori (1929 ja 1931–1932), Vilho Vihtori Viita (1929–1931), Eino Kontsas (1932–1934) ja Ilmari Koski (1934).
Dominikaanisen tasavallan presidentti

Dominikaanisen tasavallan presidentti on Dominikaanisen tasavallan valtionpäämies.  Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla neljävuotiselle toimikaudelle, sama henkilö voi toimia presidenttinä useampia kausia. Presidenttiä ja varapresidenttiä äänestetään samassa vaalissa, ellei kukaan edokkaista saa ehdotonta enemmistöä järjestetään toinen kierros.