google/wiki40b huggingface dataset:
Kalatie

Kalatie on laite tai rakennelma, joka mahdollistaa kalojen nousun koskissa, joissa pato tai jokin muu syy estää niiden kulun ylävirtaan. Kalatienä voi toimia kalakouru, joka on loivasti nousevaksi rakennettu vesikouru, jossa virtaavassa vedessä kalat pystyvät uimaan. Kalaporras on kalatie, joka koostuu peräkkäisistä, pienehköistä vesialtaista ja altaiden välissä olevista pienistä putouksista. Näin suuri putouskorkeus saadaan jaettua moneen pieneen putoukseen. Myös kalaporrasta pitkin on johdettu jatkuvasti virtaava vesi. Kalahissi on mertaa muistuttava automaattinen nostolaite, joka siirtää vaelluskalat padon alapuolelta sen yläpuoliseen veteen.
Kalatiessä sekä sata metriä sen ylä- ja alapuolella on kaikenlainen kalastus kielletty. Jos vesistöön rakentaminen aiheuttaa ilmeistä vahinkoa kalakannoille tai kalastukselle, rakentaja velvoitetaan kalanistutukseen tai kalatien rakentamiseen tai näiden yhdistelmään (niin sanottu kalatalousvelvoite).
Maa- ja metsätalousministeriö julkaisi vuonna 2012 kansallisen kalatiestrategian, jonka keskeisenä tavoitteena on ”uhanalaisten ja vaarantuneiden vaelluskalakantojemme elinvoimaisuuden vahvistaminen”.
Suomen ainoa energian ympäristömerkki Ekoenergia edellyttää vesivoimaloilta kalatien rakentamista (ekologista virtausta) merkin piiriin pääsemiseksi.
Georgi Arveladze

Georgi Arveladze on entinen Georgian hallituksen talousministeri ja Imedi TV:n toimitusjohtaja.
Arveladze kiisti Imedi TV:n 12. maaliskuuta 2010 tapahtuneen uutispäällikön vaihtumisen johtuneen erimielisyyksistä.
Saïd Chiba

Pelaajaura

Keskikentällä pelannut Chiba aloitti uransa kotimaassaan Marokossa, jossa hän edusti kuusi kautta FUS de Rabatia. Sittemmin hän siirtyi saudiarabialaiseen Al-Hilaliin, jossa Chiba pelasi kaksi kautta, voittaen jälkimmäisellä kaudellaan Saudi-Arabian valioliigan vuonna 1996. Mestaruuden jälkeen hän siirtyi Eurooppaan ja aluksi Espanjaan Compostelaan. Sittemmin matka jatkui vuonna 1999 Ranskaan Nancyyn, jossa Chiba pelasi kaksi kautta. Hän kävi samalla pelaamassa lainalla Skotlannin Motherwellissa. Chiba pelasi vielä yhden kauden Arisissa, kunnes päätti siirtyä vuonna 2002 Lähi-itään. Chiba edusti aluksi Qatarissa Qatar SC:tä vuosina 2002–2004 ja sittemmin vuodet 2004–2007 Arabiemiirikunnissa, jossa hän edusti Al-Khaleejia ja Al-Sharjahia.
Chiba pelasi myös Marokon maajoukkueessa vuosina 1995–2001. Hän edusti Marokkoa vuoden 1998 MM-kisoissa, sekä 1998 ja 2000 Afrikan-mestaruuskisoissa.

Valmennusura

Chiba siirtyi valmentajaksi heti pelaajauransa päätyttyä ja toimi Qatar SC:n apuvalmentajana vuosina 2007–2011. Tuona aikana joukkue saavutti Qatarin kruununprinssi cupin vuonna 2009. Chiba nousi elokuussa 2011 Qatar SC:n uudeksi valmentajaksi Sebastião Lazaronin tilalle.
William Wilberforce

William Wilberforce (24. elokuuta 1759 Kingston upon Hull – 29. heinäkuuta 1833 Lontoo) oli englantilainen poliitikko. Cambridgen yliopistosta valmistunut Wilberforce valittiin parlamenttiin 1780 ja hän istui siellä vuoteen 1825 saakka. Parlamenttiurallaan hän pyrki ajamaan sosiaalisia uudistuksia ja erityisesti parantamaan tehdastyöläisten asemaa. Orjakaupan kieltäviä lakialoitteita hän teki 18 vuoden ajan, kunnes laki lopulta hyväksyttiin 1807. Orjien vapauttamisesta päättänyt laki hyväksyttiin 1833, ja tuolloin jo politiikasta vetäytynyt Wilberforce kuoli pian sen jälkeen. Hänet on haudattu Westminster Abbeyhyn.
Robert Stolz

Robert Elisabeth Stolz (25. elokuuta 1880 Graz – 27. kesäkuuta 1975 Berliini) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänen isänsä Jakob Stolz oli musiikkipedagogi ja äitinsä Ida Stolz konserttipianisti. Stolz sai varhaisen musiikkikasvatuksensa vanhemmiltaan ja piti ensimmäisen pianoresitaalinsa 7-vuotiaana; yleisössä oli muun muassa perhetuttava Johannes Brahms. Muodolliset opintonsa Stolz suoritti Wienin konservatoriossa ja Engelbert Humperdinckin johdolla Berliinissä. Hänen opettajanaan toimi myös Robert Fuchs.
Stolz työskenteli kapellimestarina Marburgissa, Salzburgissa ja Brnon saksalaisessa teatterissa. Hänen työnsä säveltäjänä alkoi Johann Straussin tapaamisen myötä. Hän jatkoi orkesterien johtamista ja tämän työnsä ohella sävelsi lukuisia operetteja sekä lauluja. Ensimmäinen menestystä tuonut sävellys oli laulu "Servus, du!" (1911). Kansainvälistä tunnustusta hän sai, kun Jean Gabin esitti hänen laulunsa "Hallo, du süsse Klingelfee" Casino de Parisissa vuonna 1919. Stolz vaikutti saksalaisessa kabareessa ja sävelsi musiikkia varhaisiin berliiniläisiin elokuviin.
Aluksi natsit arvostivat Stolzia, mutta hän ei halunnut olla näihin kytköksissä. Sen sijaan hän auttoi Anschlussin jälkeen juutalaisia ja poliittisten mielipiteidensä takia vainottuja. Toisen maailmansodan puhjetessa Stolz oli Pariisissa, jossa hänet pidätettiin ja vietiin internointileirille Colombesiin. Stolz vapautettiin kolme päivää myöhemmin. Tämän mahdollisti hänen yhteytensä Yvonne Louise Ulrichiin, josta sitten tuli hänen viides ja viimeinen vaimonsa. Vapauduttuaan Stolz pakeni New Yorkiin.
Stolz palasi Wieniin vuonna 1946 ja jatkoi työtään musiikin parissa. Isossa-Britanniassa hän tuli kenties parhaiten tunnetuksi Valkoinen hevonen -operetin osittain säveltämästään musiikista (1931), Deanna Durbinin musikaalielokuva Spring Paradessa (1940) tulkitsemasta "Waltzing in the Clouds" -laulusta ja foxtrotista "Salome" (1919), josta tuli Petula Clarkin esittämänä listahitti vuonna 1961 nimellä "Romeo". Stolz on haudattu Zentralfriedhofiin.
Stolz oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi musiikista elokuviin Spring Parade (kappale "Waltzing in the Clouds") ja Tapahtui huomenna vuonna 1945.
William Hague

Poliittinen ura

Hague on kotoisin Rotherhamista Englannista. Kansallisessa politiikassa hän herätti huomiota jo kuusitoistavuotiaana puhuessaan 1977 konservatiivipuolueen kokouksessa. Hague opiskeli Oxfordin yliopiston Magdalen Collegessa filosofiaa, taloustiedettä ja valtiotieteitä.
Parlamenttiin Hague valittiin 1989, mitä ennen hän oli toiminut Geoffrey Howen erikoisavustaja. Hague nimitettiin nopeasti sosiaaliturvaministeriksi ja vuonna 1995 Walesin ministeriksi.
Hague haastoi John Majorin puoluejohtajuuden vuoden 1997 vaalitappion jälkeen. Konservatiivipuolueessa Hague edusti sen oikeistosiipeä. Entinen pääministeri Margaret Thatcher oli nostamassa häntä valtaan estääkseen vihamiehiensä pääsyn puolueen johtoon. Hague lupasi alentaa veroja, "pelastaa punnan" eurolta ja "säilyttää Britannian itsenäisyyden." Lisäksi hän lupasi korjata koululaitoksen, terveyspalvelut ja lisätä poliiseja.
Konservatiivien rivit rakoilivat jo vuonna 1998, kun 12 puolueen vaikuttajaa julkaisi The Independentissa kirjoituksen, jossa he kehottivat Britanniaa EMU-jäsenyyteen ja kehuivat Työväenpuolueen Tony Blairin EU-politiikkaa.
Haguen puheenjohtajakausi ei ollut erityinen menestys ja hän oli ensimmäinen konservatiivien puoluejohtaja sitten 1920-luvun, josta ei tullut pääministeriä. Hän erosi vuoden 2001 vaalien jälkeen, jossa puolue sai yhden lisäpaikan.
Palattuaan varjohallitukseen 2005 ulkoministerinä Haguesta tuli tärkeä neuvonantaja pääministeri David Cameronille, ja hänet nähtiinkin jonkinlaisena epävirallisena puolueen kakkosmiehenä.
Positiivinen agnostisismi

Positiivinen agnostisismi on nimitys, jota on käytetty eri tavoilla. Filosofi Michael Scriven jaottelee agnostismin kannattajat kahteen ryhmään. Positiivisten agnostikkojen mukaan on runsaasti todisteita sekä jumalan olemassaolon puolesta että jumalan olemassaoloa vastaan. Negatiiviset agnostikot eivät halua ottaa kantaa jumalan olemassaoloon vaan vetoavat tietämättömyyteen.
ORP Czajka (1921)

Valmistus

Saksan keisarikunnan laivasto tilasi FM-luokan miinanraivaajat, jonka ensimmäisen ryhmän aluksena FM27 (saks. Flachgehende Minensucher) tilattiin. Alusluokka oli pienennetty versio vuoden 1916 avomeriraivaajista. Aluksen aseistuksena oli yksi 8,8 cm KL/30 -tykki.

Palvelus

Saksa myi aluksen Tanskalle, joka myi sen 24. syyskuuta 1920 edelleen Puolalle. Alus saapui Puolaan nimettynä Finlandia II:ksi, ja se nimettiin laivastoon liitettäessä ORP Czajkaksi. Puolassa aluksen aseistukseksi muutettiin yksi 47 millimetrin tykki, kaksi konekivääriä sekä 20 miinaa ja kaksi erilaista miinanraivainta.
Alus poistettiin palveluksesta 1930-luvun alussa ja se myytiin siviilikäyttöön.
Särkijärvi (Kuru, Karjula)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,9 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Paloveden lähialueeseen (35.321) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,9 metriä mpy.
Jane Dee Hull

Jane Dee Hull (s. 8. elokuuta 1935 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Arizonan kuvernöörinä vuosina 1997–2003. Lisäksi hän on työskennellyt Arizonan osavaltionkongressin alahuoneessa ja ollut osavaltion sisäministeri.
Hull valmistui Kansasin yliopistosta ja on koulutukseltaan opettaja.
Karatas-Seura

Karatas-Seura on vanhin suomalainen Neljännen tien ryhmittymä. Karatas-Seura edistää ja tukee G. I. Gurdjieffin elämäntyöhön, filosofiaan ja opetuksiin liittyvää työtä. 
Karatas-Seuran toiminta on vuosikymmenten aikana kulkenut milloin yksityisesti, milloin julkisesti eri nimien alla. Sen historia ulottuu 1960-luvulle. Suomalaisen Työn voimahahmo, jämsäläinen kihlakunnantuomari ja assessori Väinö Kopponen (1905 -1986), oli Karatas-Seuran primus motor ja yksi seuran perustajajäsenistä. Vuonna 2014 seura palasi juurilleen rekisteröimällä Karatas-Seura nimen, yhdistyksen kotipaikka on Turku. 
Karatas-Seura on vahvasti läsnä tässä päivässä ja sillä on ryhmätoimintaa Helsingissä ja Turussa. Seura järjestää säännöllisesti tapaamisia G. I. Gurdjieffin menetelmästä ja sisäisen työn mahdollisuuksista kiinnostuneille. Näissä tilaisuuksissa voi esittää kysymyksiä, jakaa kokemuksia sekä keskustella mahdollisuudesta liittyä lukupiiriin tai tulla mukaan ryhmätyöhön. 
Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys pyrkii harjoittamaan tiedotus-, tutkimus- ja julkaisutoimintaa, järjestää seminaareja ja muita keskustelutilaisuuksia sekä pitää yhteyttä toimintansa tarkoitusta sivuaviin henkilöihin ja järjestöihin sekä kotimaassa että kansainvälisesti.
Lotus E21

Muotoilu

Lotuksen edellisessä autossa, Lotus E20:ssä, oltiin kehitelty passiivista DRS-systeemiä, mutta sitä ei ikinä tuotu kilpailukäyttöön. Lotus E21:ssä kyseinen järjestelmä on kuitenkin käytössä.
Kauden 2012 autoja oltiin kutsuttu "rumaksi" niiden keulassa olleen porrastuksen vuoksi. Kaudella 2013 porrastuksen kohdalle sai laittaa paneelin, mutta E21:ssä sellaista ei ollut. Perusteluina oli, ettei paneeli tuo aerodynaamista etua sen painoon nähden.
Säynäjärvi (Lammi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 42 hehtaaria. Se on 1,4 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvessä on vain yksi selvästi hahmottuva lahti Joululahti, jonka vieressä törröttää niemi. Järven rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka sijaitsee aivan länsirannan tuntumassa ja jonne johtaa silta. Järven suurin syvyys on 20 metriä . Järvellä on pääasiassa vapaa-ajan asutusta ja järven rantaan ulottuu vain joitakin peltotilkkuja.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueeseen (35.78), jonka  Kuohijärven alueeseen (35.782) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,6 metriä mpy.
Järven valuma-alue on 2,2 neliökilometriä, josta järven osuus on 20% ja muusta maa-alueesta on metsää 78%. Järveen laskee vain muutama metsäoja ja järven laskuoja laskee Kauhajärvenojaan, joka laskee vuorostaan Kuohijärveen.

Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven nimi oli kirjoitettu ”Sainäjärvi” ja se oli asumaton. Järven etelärannasta oli raivattu niittyjä. Lähellä sen laskuojaa sijaitsi yksinäinen torppa. Vuoden 1965 peruskartassa sekä järven eteläpuolelta että pohjoispuolelta kulkivat tiet. Sen rannoilla sijaitsi silloin neljä vapaa-ajan asuntoa, mutta vuoden 1984 kartassa niiden määrä yli kaksinkertaistui.

Luontoarvoja

Säynäjärven vesi on kirkasta ja sen näkösyvyydeksi on mitattu 2,5–7 metriä. Järven veden puhtaudesta kertoo veden happipitoisuus, joka on päällysvedessä vaihdellut 79–88% ja kymmenen metrin syvyydessä 53–70%. Alusvedessä aivan pohjan lähellä on sielläkin ollut 18–41% happea. Ravinnepitoisuuksista typpipitoisuus on pysytellyt päällysvedessä hieman yli 300 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l). Fosforipitoisuus on alusvedessä ollut keskimäärin 9,95 µg/l.
Säynäjärven kasvillisuus on melko niukkaa, koska Säynäjärven rannat ovat pääosin jyrkkiä ja järvi on ekologialtaan karu. Kasvillisuus peittää alle 8 prosenttia järven pinta-alasta. Kasvillisuutensa perusteella Säynäjärvi kuuluu nuottaruohotyyppiin. Järvessä on havaittu 14 eri kasvilajia. Säynäjärvessä elää hyvin vähän eläinplanktonia, suurimmat tiheydet havaitaan syvemmillä alueilla. Hankajalkaisia ja vesikirppuja on myös hieman. Selkeästi suurin eläinryhmä on rataseläimet. Järvessä elää pääasiassa Suomen peruskaloja. Järven valuma-alueella eläimistö on runsasta. Alueella pesii lintuja ja siellä elää muun muassa jäniksiä, jotka asuvat alueen talojen alla. Vesistöjen käyttökelpoisuusluokituksessa Säynäjärvi kuuluu yleisluokkaan erinomainen. Sen virkistyskäyttöluokka on erinomainen ja raakavesiluokaltaan vesi on erinomaista.
Lituruoho

Ulkonäkö ja koko

Lituruoho kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Kasvi on hyvin hento ja niukkakarvainen. Se on yksi- tai monivartinen ja tavallisesti haarova. Kaikki lehdet ovat ehyitä ja kapeahkoja. Lehtiruusukkeena olevat aluslehdetkin ovat lähes hampaattomia. Varsilehtiä on vähän, ja ne ovat kapeatyvisiä. Kukkien verholehdet ovat usein sinipunertavia, uloimmat kapeatyvisiä. Valkoiset terälehdet ovat 2–4 mm pitkiä. Suomessa lituruoho kukkii touko-kesäkuussa. Lituruohon ohuet lidut ovat tavallisesti 10–15 mm pitkiä ja noin kaksi kertaa lituperän pituisia. Lidun kärkiota on lidun leveyttä lyhyempi. Lidut ovat kohtisuoraan valeväliseinää vasten litteähköjä. Siemenet ovat noin 0,5 mm pitkiä.
Lituruohon ja hietapitkäpalon (Cardaminopsis arenosa) risteymästä on aikanaan syntynyt uusi laji ruotsinpitkäpalko (Arabidopsis suecica).

Levinneisyys

Lituruoho on levinnyt laajalle alueelle, ja se esiintyy alkuperäisenä lähes koko Euroopassa aivan pohjoisimpia ja itäisimpiä osia lukuun ottamatta, Marokossa, Etiopiassa, Turkissa, Keski-Aasiassa, Korean niemimaalla ja Japanissa. Vieraslajina se esiintyy Etelä-Australiassa ja Uudessa Seelannissa, Afrikan keski- ja eteläosissa sekä Pohjois-Amerikassa, missä se esiintyy yleisenä itärannikolla ja Appalakkien alueella sekä paikoin länsirannikolla.
Suomessa lituruoho on melko yleinen etelässä noin Vaasa–Joensuu-tasalle ja esiintyy Oulun korkeudelle asti. Laji on maan eteläosissa alkuperäislaji. Muualla maata se on muinaistulokas levinneisyysalueen pohjoisrajoja lukuun ottamatta, jossa se on uustulokas.

Elinympäristö

Lituruoho on kuivien kasvupaikkojen laji, joka tavallisesti on kulttuurin seuralaislaji. Sitä tavataan paisteisilla kallioilla, laiduntöyräillä, kedoilla, kiviaidoilla, hietikoilla ja ulkosaariston luodoilla. Toisinaan se kasvaa myös hiekkaisilla syysviljapelloilla sekä ratapihoilla ja satamissa.

Lituruoho biologian tutkimuksessa

Lituruoho oli ensimmäinen kasvilaji, jonka geenikartta selvitettiin kokonaan vuonna 2000. Lituruoho valittiin aloituskohteeksi, koska siitä syntyy lyhyen elinkaaren ansiosta uusia sukupolvia nopeasti ja jälkeläisiä tulee runsaasti. Lituruoholla arvioidaan olevan noin 25 000 geeniä viidessä kromosomissa, mikä on pienin tunnettu määrä kukkakasveilla.
Lituruohoa tutkitaan moneen tarkoitukseen, koska siihen on helppo siirtää geenejä muista, monimutkaisemmista kasvilajeista. Lituruohon avulla pyritään muun muassa selvittämään, miten kasvit suojautuvat erilaisia taudinaiheuttajia vastaan ja kuinka kasvit soveltuvat kylmään. Sitä on hyödynnetty myös puun muodostumisen tutkimuksessa. Lituruoho kasvaa hyvin myös maassa, jossa on paljon raskasmetalleja. Niinpä on tutkittu, voisiko kasvin tätä ominaisuutta käyttää maaperän puhdistamiseen eli biopuhdistukseen. Lituruoho itse on liian pieni, mutta sopivan geenin voisi ehkä siirtää toiseen lajiin.
Jānis Čakste

Nuoruus

Jānis Čakste syntyi silloin Venäjän keisarikuntaan kuuluneella Kuurinmaalla Lielsesavasissa lähellä Jelgavaa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä ja hän kävi lukionsa saksalaisessa kymnaasissa Jelgavassa. Vuonna 1882 hän Moskovaan, jossa hän opiskeli lakia Moskovan yliopistossa valmistuen vuonna 1886. Moskovassa hän osallistui latvialaisten opiskelijajärjestöjen toimintaan ja tapasi muun muassa tulevana vaikuttajana Krišjānis Valdemārsin. Opiskellessaan hän tutki myös Kuurinmaan herttuakuntaa ja etenkin sen siirtomaita. Valmistuttuaan Čakste toimi lakimiehenä Jelgavassa. Vuodesta 1888 hän julkaisi ja toimitti Tēvija−nimistä lehteä, jossa hän otti kantaa saksalaisia maanomistajia vastaan. Hän toimi myös kulttuurielämässä ollen mukana järjestämässä latvialaisia laulujuhlia vuonna 1895. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän otti puolestaan kantaa Latvian autonomian puolesta Venäjän yhteydessä.

Latvian itsenäistyminen

Ensimmäisessä maailmansodassa Čakste toimi johtajana vuodesta 1915 Latvialaisessa järjestössä, joka auttoi pakolaisia Jelgavassa ja Tarossa. Saksalaisten vallatessa Kuurinmaan hän pakeni vaimonsa ja yhdeksän lapsensa kanssa Tartoon. Vuonna 1916 hänen teoksensa Die Letten und ihr Lettland ("Latvialaiset ja heidän Latviansa") julkaistiin Tukholmassa ja seuraavana vuonna hänet valittiin Kuurinmaan kuvernööriksi. Hän hoiti kuitenkin tehtäviään ensin Kazanista ja sittemmin Pietarista käsin. Latviaan hän pääsi palaamaan vasta 17. marraskuuta 1918 ja sen jälkeen hänet valittiin Latvian väliaikaisen kansallisen komitean johtoon, joka julisti Latvian sittemmin itsenäiseksi. Tämän jälkeen hän otti osaa muun muassa Pariisin rauhankonferenssiin latvialaisen työryhmän mukana ja luennoi Riian yliopistolla. Vuonna 1920 hänet valittiin Latvian parlamentin puhemieheksi ja vuonna 1922 7. marraskuuta hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Hänet valittiin myös toiselle kaudelle 6. marraskuuta 1925.

Presidenttinä

Presidenttikautensa aikana Čakste allekirjoitti 402 lakia ja armahti 549 henkilöä. Eniten kritiikkiä herättänyt armahdus koski maanpetoksesta tuomittua Andrievs Niedraa, joka joutui tosin maanpakoon. Virkakautensa aikana hän teki myös kaksi ulkomaanvierailua, helmikuussa 1925 Viron Tallinnaan ja vuoden 1926 toukokuussa Helsinkiin Suomeen, jossa hän tapasi Lauri Relanderin. Vierailut liittyivät hänen haluunsa vahvistaa maan suhteita muiden Itämeren valtioiden kanssa. Čakste kuoli kesken kautensa 14. maaliskuuta 1927. Hänet haudattiin Riikaan ja hänen hautajaisseremoniaansa osallistui jopa 150 000 henkilöä.
Sisuvius Ankka

Sisuvius Ankka (engl. Abner "Whitewater" Duck) on Disneyn sarjakuvahahmo ja Aku Ankan serkku, joka esiintyi ensimmäistä kertaa Carl Barksin tarinassa Aku Ankka tukinuitossa (Log Jockey) vuonna 1962. Sittemmin Sisuvius on vilahtanut myös Daniel Brancan kuvittamassa tarinassa Tosimiesten mittelö, joka julkaistiin Aku Ankassa 17/2004. Don Rosan piirtämän Aku Ankan sukupuun mukaan Sisuvius on Touho Ankan veli ja hänen vanhempansa ovat Aino ja Unto Ankka. Sisuvius esiintyi myös numerossa 13/2012.
Klaus Bremer

Klaus Ilmari Bremer (s. 3. marraskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen yrittäjä, toimittaja ja kansanedustaja vuosina 1995–2003. Bremer on koulutukseltaan diplomiekonomi.
Bremer aloitti urheilutoimittajana ja avustajana Sport-Pressen ja Hufvudstadsbladet lehdissä 1954 jatkaen Uuden Suomen, Ilta-Sanomien ja Helsingin Sanomien avustajana. 1962 hänestä tuli Sanoma Oy:n uutiskuvalehti Viikkosanomien auto- ja liikennetoimittaja, 1969 Tekniikan Maailman ja Hymy-lehden erikoistoimittaja, VIP-lehden päätoimittaja, 1972 Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n hallituksen jäsen ja Iltasetiä julkaisseen tytäryhtiön toimitusjohtaja, 1974 Karprint Ky:n varatoimitusjohtaja. 1978 hän perusti oman lehtikustantamon Kustannus Oy Autotekniikan (v:sta 1991 B Yhtiöt Oy), jonka hallituksen päätoimisena puheenjohtajana toimii edelleen.  Bremer tuli tunnetuksi Radio Cityn lentävänä liikennereportterina ”Klaude Kopterina” vuosina 1989–2000.
Bremer perusti ensimmäisen maahantuontiyrityksensä Klaus Bremer & Co, Ky:n opiskeluaikanaan 1961, ilmailualan yrityksen Bremer Air Oy:n 1975 ja autoalan yrityksen Bremer MotorSport Oy:n (v:sta 1997 BMS International Oy) 1985. Bremer on toiminut aktiivisesti Euroopan ja Pohjoismaiden autoalan lehdistön yhteistoimintajärjestöissä ITOY, IVOY, IB&COY ja NTC vuodesta 1981. Hän on World Association of Commercial Vehicles Editors (ACE) perustajajäsen. Bremer oli Helsingin Yrittäjät ry:n puheenjohtaja 2000 ja 2001. Hän on Suomen suurimman kotiseutuyhdistyksen, Stadin Slangi ry:n toinen perustajajäsen. 
Bremer oli Helsingin kaupunginvaltuuston ja kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsen 1993–2000.  Bremer valittiin eduskuntaan vuoden 1995 eduskuntavaaleissa RKP:n sitoutumattomana ehdokkaana. Hänet valittiin myös vuonna 1999, muttei asettunut ehdolle enää vuoden 2003 vaaleissa. Edustajana hän tuli tunnetuksi liikenneasioiden ajamisesta ja erityisesti yksityisautoilun puolestapuhujana.
Bremer saavutti maajoukkueuimarina ja -vesipalloilijana 28 SM-kultaa ja 3 PM-hopeaa sekä 3 SM-kultaa kilpa-autoilussa.
Ikosaedrinen symmetria

Nestekiteet ja kvasikiteet

Hagen Kleinert ja K. Maki tutkivat vuonna 1981 yksityiskohtaisesti nestekiteiden rakennetta ja totesivat, että niissä esiintyy ikosaedrista symmetriaa  Kolme vuotta myöhemmin Dan Shechtman osoitti kokeellisesti, että eräät alumiinin seokset muodostavat kvasikiteitä, joissa esiintyy myös ikosaedrista symmetriaa. Tästä havainnostaan hän sai Nobelin palkinnon vuonna 2011.

Muita samantapaisia geometrioita

Ikosaedrisen symmetria on symmetriaryhmä on isomorfinen projektiivisen erityisen lineaarisen ryhmän PSL (2,5) kanssa, joka on myös modulaarisella käyrällä X(5). Yleisemminkin PSL(2,p) on modulaarisen käyrän X(p) symmetriaryhmä.  Modulaarinen käyrä X(5) on geometrisesti dodekaedri, johon on lisätty kärki sen jokaisen tahkon keskipisteeseen, mikä kuvastaa sen symmetriaryhmää.
Tätä geometriaa ja siihen liittyvää symmetriaryhmää tutki Felix Klein vuonna 1888 Belyin pinnan monodromiaryhminä. Belyin punta on Riemannin pinta, joka voidaan kuvata holomorfisesti Riemannin pallolle niin, että sehaarautuu vain pisteissä 0, 1 ja &infinity; (Belyun funktio). Kärjet vastaavat äärettömyydessä olevia pisteitä, kun taas kärjet ja särmien keskipisteet vastaavat pisteitä 0 ja 1. Kuvauksen aste on 5, eli se peittää pallon viisi kertaa.
Klein päätyi teoriaansa yrittäessään selittää geometrisesti, miksi ikosaedrisen symmetrian symmetriaryhmä on isomorfinen viidennen asteen yhtälön Galois'n ryhmän A₅ kanssa.
Jatkaessaan tutkimuksiaan Klein löysi kertalukujen 7 ja 11 symmetrioita sekä niihin liittyviä Riemannin pallon 7. ja 11. asteen peitteitä Hän muodosti myös neljännen asteen pinnan, jonka geometria voidaan laatoittaa 24 seitsenkulmiolla, joista jokaisen keskipisteessä on kärki.
Vastaavia geometrioita esiintyy myös PSL(2,n):ssä sekä yleisemmin muiden modulaaristen käyrien ryhmissä.
On myös löydetty yhteyksiä ryhmien PSL(2,5) (kertalukua 60), PSL(2,7) (kertalukua 168) ja PSL(2,11) (kertalukua 660) välillä. Nämäkin ryhmät voidaan tulkita geometrisesti: PSL(2,5) on ikosaedrin, (genus 0), PSL(2,7) Kleinin neljännen asteen pinnan (genus 3) ja PSL(2,11) buckyball-pinnan (genus 70) symmetriaryhmä. Nämä ryhmät muodostavat Vladimir Arnoldin  tarkoittamassa mielessä kolmikon, jonka jäsenten välillä on monia yhteyksiä.