google/wiki40b huggingface dataset:
Andalusialainen koira

Vastaanotto ja kritiikki

Elokuva tuotettiin Ranskassa 1929 ja on kuvattu Le Havressa ja Pariisissa. Se sai alkunsa aikansa avantgardistisesta elokuvaliikkeestä mutta myös arvosteli sitä.
Avantgardistisen muodon mukaisesti elokuva koostuu näennäisesti toisiinsa liittymättömistä, ajoittain vastenmielisistä kohtauksista, jotka pyrkivät järkyttämään katsojaa. Toisaalta elokuva irtautuu avantgardistisesta perinteestä keskittymällä myös "sisältöön" ja elokuvan keinoihin: yllättäviin kamerakulmiin, elokuvatrikkeihin jne.
Elokuvan ajankulkua rikotaan muun muassa siirtymällä "olipa kerran" -ajasta "kahdeksan vuotta myöhemmin" -aikaan. Samat henkilöhahmot, esittelemättä jääneet mies ja nainen, esiintyvät elokuvassa toistuvasti. Heitä näytelleet Simone Mareuil ja Pierre Batcheff tekivät myöhemmin itsemurhan, Batcheff vuonna 1932 ja Mareuil vuonna 1954.
Luis Buñuel lisäsi vuonna 1960 elokuvaan äänen. Hän käytti samaa musiikkia (äänitteinä), jota käytettiin vuoden 1929 näytöksissä: otteita Richard Wagnerin Tristan ja Isolden "Liebestodista" sekä kahta argentiinalaista tangoa.

Tapahtumat

Elokuvan alussa mies silpoo naisen silmän partaveitsellä, minkä jälkeen esitetään joukko surrealistisia kohtauksia: aluksi miehen kämmenen reiästä ryömii muurahaisia, sen jälkeen sokea nainen tökkii kepillään kadulla lojuvaa irronnutta kättä.
Mies näkee naisen jäävän auton alle viereisellä kadulla ja alkaa kouria naista, joka pakenee. Kohta mies yrittää päästä nurkkaan ajetun naisen luokse vetäen kahta flyygeliä, jotka sisältävät kuolleita ja mäteneviä aasinosia, Raamatun laintaulut ja kaksi pappia, joista toista näyttelee Dalí itse.
Sen jälkeen miehen isä, jota esittää sama näyttelijä, saapuu rankaisemaan tätä, mutta mies ampuu hänet kahdella pistoolilla, jotka ilmestyvät miehen käsiin tyhjästä. Lopussa naisen kainalokarvat kiinnittyvät miehen kasvoihin, jolloin nainen lähtee rannalle ja tapaa miehen, jota esittää Dalí. He vaikuttavat onnellisilta, mutta viimeinen otos näyttää heidät staattisena ja paikallaan, kuin kuolleena, haudattuna hiekkaan.
Serapeum

Serapeum eli Serapeion tai Sarapeum oli Serapiksen temppeli muinaisessa Egyptissä. Toisenlaisessa käyttötarkoituksessa serapeum oli Aleksandrian kirjastossa, jossa se oli 300–200-luvulla eaa. kirjaston pienemmän kirjakokoelman sijaintipaikka ja nimi.
Atte Valli

Seuraura

Valli on Porin Ässien kasvatti. Hän oli joukkueen A-nuorten tehokkain puolustaja kausina 2002–2003 ja 2003–2004. Kaudella 2002–2003 Valli nousi myös Ässien SM-liigarinkiin. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa seitsemän runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Kaudella 2003–2004 Valli pelasi SM-liigassa 29 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljän Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kaudella 2004–2005 Valli sai tililleen vain yhden SM-liigaottelun. Hänet vuokrattiin lokakuussa 2004 aluksi marraskuun maaottelutaukoon asti kestäneellä sopimuksella Mestis-joukkue Jokipoikiin. Sittemmin sopimusta jatkettiin joulutaukoon asti ja siirtotakarajalla kauden loppuun. Huhtikuussa 2005 Valli teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Jokipoikien kanssa. Kaudella 2005–2006 hänen otteensa joukkueessa olivat kuitenkin varsin riskialttiita. Jokipojissa pettymykseksi osoittautunut Valli siirtyi joulukuussa 2005 loppukaudeksi Kajaanin Hokkiin. Hänen tehomerkintänsä runkosarjassa oli varsin heikko –13, mutta Valli pelasi kuitenkin Hokissa varsin mukiinmenevän kevään ja oli viemässä joukkuetta seurahistorian ensimmäistä kertaa Mestiksen välieriin.
Kaudeksi 2006–2007 Valli siirtyi Ruotsin I-divisioonassa pelaavaan Olofströms IK:hon. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 15+21=36, joilla Valli jakoi sarjan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan Borås HC:n Niklas Söderströmin kanssa. Keväällä 2008 Valli kävi try-outilla kasvattajaseurassaan Ässissä jääden kuitenkin ilman sopimusta. Hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 toiseen Ruotsin I-divisioonaseuran, Karlskrona HK:n riveihin. Valli pelasi siellä vajaat kaksi kautta ollen molempina joukkueen tehokkain puolustaja. Hänet kuitenkin erotettiin Karlskronasta kesken jälkimmäisen kauden 2009–2010, helmikuussa 2010, kun Valli ei noudattanut seuran kurinpitosääntöjä.
Kauden 2010–2011 Valli jatkoi Ruotsin I-divisioonapelejään Tranås AIF:n joukkueessa ja kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Asplöven HC:n riveihin. Valli oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 11+16=27 ja hän oli viemässä joukkuetta HockeyAllsvenskanin karsintoihin saakka. Asplöven ei noussut niiden päätteeksi sarjatasoa ylemmäs, mutta sai sarjapaikan kuitenkin myöhemmin kesällä 2012 Borås HC:n jouduttua talousvaikeuksiin. Valli kuitenkin jatkoi kaudella 2012–2013 I-divisioonapelejään vuoden mittaisella sopimuksella Olofströms IK:ssa. Tammikuussa 2013 hän siirtyi kuitenkin Suomi-sarjajoukkue HC Satakuntaan. Siirtotakarajalla Valli siirtyi sarjatasoa ylemmäs Lempäälän Kisaan. Kaudeksi 2013–2014 hän palasi taas HC Satakuntaan. Kahden siellä vietetyn vuoden jälkeen Valli siirtyi kaudeksi 2015–2016 Norjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle I-divisioonan Bergen IK:hon. Hän kuitenkin loukkaantui harjoituskaudella ja Vallin sopimus päätettiin purkaa ennen hänen kuntoutumistaan. Valli palasi kaukaloihin tammikuussa 2016, jolloin hän siirtyi loppukauden sopimuksella Suomi-sarjan nousijajoukkue Karhu HT:n riveihin.

Maajoukkueura

Valli on pelannut kuusi nuorten maaottelua.
Samuel Cockburn

Samuel Cockburn, tunnetaan myös nimellä Samuel Cobron, (n. 1574 Skotlanti – 1621 Latvia) oli skotlantilainen kenraalimajuri ja palkkasotilas, joka taisteli ruotsalaisissa sotajoukoissa.
Itsestään sukunimeä Cobron käyttänyt Cockburn saapui Ruotsiin vuonna 1598 usean muun skottilaisen upseerin kanssa. Hän osallistui Ruotsin sisällissotana tunnettuun Sigismundin ja Kaarlen valtataisteluun, Inkerin sotaan sekä Puolan sotaan Liivinmaalla vuonna 1621. Ennen Puolan sotaan osallistumistaan Cockburnin oli tarkoitus vaihtaa Venäjän palvelukseen. Hän sai ruotsalaisilta luvan siirtyä miehineen Venäjälle, mutta Cockburn ei ilmeisesti kuitenkaan milloinkaan värväytynyt venäläisten joukkoihin.
Vuonna 1612 Cockburn sai haltuunsa tiluksia Pohjanmaalta, sekä myöhemmin Porvoon ja Raaseporin seuduilta, vastineeksi rästiin jääneistä palkoistaan, joita hänellä oli yli 8 000 taalerin arvosta. Vuonna 1621 Cockburn toimi komentajana Suomen maarykmentin yhteyteen muodostetussa ns. Cobronin rykmentissä.
Samuel Cockburnin kuolinajasta liikkuu erilaisia tietoja, muun muassa Axel Oxenstiernan mukaan hän olisi kuollut helmikuussa 1622 ja joidenkin lähteiden mukaan vasta 1631 Turussa. Cockburn kuitenkin haudattiin Turun tuomiokirkkoon jo vuonna 1621 hänen sairastuttuaan ja kuoltuaan sotaretkellä Latviassa. Cockburnin viimeinen leposija on kirkossa sijaitsevassa Tavastin kappelissa, johon on hänen lisäkseen haudattu myös useita piispoja. Cockburnille on pystytetty kirkkoon suuri marmorinen muistomerkki.
Flotsam and Jetsam

Flotsam and Jetsam on yhdysvaltalainen speed/thrash metal -yhtye. Basisti Jason Newsted perusti yhtyeen vuonna 1983 Phoenixissa, Arizonassa. Vuonna 1986 hän kuitenkin erosi yhtyeestä liittyäkseen Metallicaan.
HMS Ascot

Palvelus

Keisarillisen Saksan laivaston sukellusvene SM UB-67 torpedoi 10. marraskuuta 1918 vuorokautta ennen aselevon julistamista aluksen, jolloin se upposi Färsaarten edustalle. Se makaa noin 60 metrin syvyydessä.
HMS Pembroke (1694)

Valmistus

Alus tilattiin Snelgrovelta Deptfordista. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1694.

Palvelus

Ranskan laivasto valtasi aluksen Välimerellä vuonna 1709. Alus vallattiin takaisin 1711 ja myytiin 1713 Genovassa Espanjalle, joka nimesi sen Lanfrancoksi.

Lanfranco

Alus osallistui Barcelonan piiritykseen päällikkönään D. Andrés del Pez sekä vuonna 1714 sotaretkeen Genovaan, Mallorcalle 1715 ja Etelä-Amerikkaan 1716. Kaksi ranskalaista kaapparia valtasivat aluksen 1718 Montevideon edustalla. Alus tuhoutui pian tämän jälkeen Buenos Airesissa.
Kaulbarsien aatelispalatsi

Historia

Kaulbarsien aatelispalatsin rakennutti Mõdrikun kartanon ja Rägaveren kartanon omistaja Reinhold August von Kaulbars ja sen suunnitteli tuolloin Tallinnan rakennusmestarina vuosina 1808–1814 työskennellyt saksalainen Carl Ludvig Engel. Rakennus valmistui vuonna 1814 ja se sai goottilaisesta Tallinnasta poiketen uusklassisen ilmeen. Tarton yliopiston päärakennuksen tapaan Kaulbarsien aatelispalatsin takafasadin päätykolmiota kannattelevat joonialaiset pylväät. Engel suunnitteli Tallinnaan useita uusklassismia edustavia rakennuksia, mutta kokonaisuudessaan ahdas ja keskiaikainen kaupunki ei häntä miellyttänyt, vaan hän muutti ensin Pietariin ja sieltä Helsinkiin, jossa hän oli rakentamassa uusklassista monumentaalikeskustaa. Vuonna 1850 palatsin uudeksi omistajaksi tuli luutnantti Alexander von Benckendorff ja rakennuksen oikean siiven etuovi koristeltiin Benckendorff-suvun vaakunalla. Vuodesta 1871 rakennuksen omistaja oli Vera von Stenbock ja vuodesta 1899 paronitar Natalie von Uexküll. Eri ministeriöitä on toiminut rakennuksessa 1920-luvulta alkaen ja vuonna 2004 rakennuksesta tehtiin Viron oikeuskanslerin kanslia.

Rakennus

Kaulbarsien aatelispalatsi on etupuoleltaan kaksikerroksinen ja takafasadinsa puolelta kolmikerroksinen. Rakennuksen seinällä lukee latinaksi Parentum voto ac favore.
Färsaarten Pohjolan talo

Färsaarten Pohjolan talo (fääriksi Norðurlandahúsið í Føroyum) on Färsaarten tärkein kulttuurikeskus. Talo sijaitsee Tórshavnissa ja se vihittiin 1983. Sen tarkoituksena on edistää pohjoismaista ja färsaarelaista kulttuuria. Sinne voivat kuitenkin myös muut kuin pohjoismaiset taiteilijat asettaa töitään näytteille. Talon arkkitehtuurissa on perinteisiä piirteitä, kuten turvekatto, jonka ansiosta kattotyyppi on yleistynyt seudulla.
Ajatuksen Pohjolan talosta keksi tiettävästi Pohjoismaiden neuvoston aikaisempi färsaarelainen jäsen Erlendur Patursson (1913−1986). Vuonna 1977 julistettiin Pohjoismaissa arkkitehtuurikilpailu, ja siihen osallistui 158 arkkitehtia. Kilpailun voittivat norjalainen arkkitehti Ola Steen ja islantilainen arkkitehti Kolbrún Ragnarsdóttir. Pohjoismaiden neuvosto tuki hanketta, ja sen osuus kuluista oli kaksi kolmasosaa. Lopusta vastasi Färsaarten hallitus. Kokonaiskustannukset olivat 70 miljoonaa Färsaarten kruunua. Rakennus on siten tavallaan samalla neuvoston lähetystö. Rakennus avattiin käyttöön 8. toukokuuta 1983. Rakennuksella on yhteispohjoismainen johto.
Pohjolan talo on Pohjoismaiden ministerineuvoston alainen kulttuuriorganisaatio, ja ministerineuvosto subventoi vuosibudjetista 92 prosenttia, kun taas Färsaarten hallitus vastaa lopuista kahdeksasta prosentista. Tavoitteena on edistää Färsaarten kulttuurielämää ja tiivistää saarten ja muun Pohjolan kulttuurielämän keskinäisiä yhteyksiä.

Arkkitehtuuri

Pohjolan talo on kaksikerroksinen, ja siinä on Tanskasta hankittu suurista lasiosista ja teräspalkeista muodostuva rakenne. Katto on perinteinen islantilainen turvekatto, jonka on tarkoitus sulautua ympäristöön. Lattia on norjalaista graniittia. Färsaarilla luontainen kallioperä on basalttia. Kalusteet ovat Suomesta, seinien verhoilu Ruotsista. Lasiseinistä on hyvä näköala Tórshavniin, merelle ja lähimpään saareen Nólsoyiin.
Talossa on aula, kahvio, parkettilattiainen tanssisali, jossa voidaan tanssia perinteisiä saarelaistansseja ja pitää näyttelyitä, sekä sali johon mahtuu 400 henkeä. Lisäksi on amfiteatterimainen tila, joka voidaan yhdistää suureen saliin.
Martinniemen rata

Historia

Radan avaamisen jälkeen junaliikenne oli vilkasta. Rata palveli Martinniemen sahan puutavarakuljetuksia, ja sitä pitkin on toimitettu lukuisia sotakorvaustaloja entiseen Neuvostoliittoon. Radalla liikennöi parhaimpina aikoina jopa kaksi päivittäistä henkilöjunavuoroa Martinniemestä Ouluun ja takaisin.
Radalla oli vilkkaimpina vuosina jopa niin paljon liikennettä, että silloiselle valtatielle 4 tehtiin ylikulku, jossa valtatie johdettiin radan yli korkealla maapenkereellä. Tämä ylikulku on edelleen olemassa ja ajoneuvoliikenteen käytössä.
Martinniemessä sahalaitoksella oli oma Deutz-veturi (valmistusnumero 22909/1938) sekä vaunuja tehdasalueen sisäistä liikennöintiä varten.
Henkilöliikenne radalla lopetettiin kannattamattomana vuonna 1956, ja sahan puutavaraliikennekin hiipui 1980-luvun alkuun mennessä. Radan viimeisinä toimintavuosina radalla liikennöi vain hakejunia, jotka kuljettivat sahajätettä voimalaitokselle Ouluun. Tämäkin liikenne päättyi 1986, ja rataosan kunnossapito lopetettiin. Haukiputaan ratapihalla ollut Martinniemen radan erkanemisvaihde kuitenkin säilytettiin aina vuoteen 1999, jolloin rata purettiin.
Rataa toivottiin myös säilytettäväksi, mutta se olisi vaatinut radan peruskorjauksen sekä kevyen kiskotuksen vaihtamisen raskaampaan. Nykyisin radan kuuden kilometrin mittainen lähes viivasuora ratapenger toimii suurimmalta osaltaan hevostienä.
Kumite

Kumite on karaten sparrausharjoittelumuoto, jossa harjoitellaan ottelutekniikoita. Kumite on myös karaten kilpalaji, jossa pisteitä saa vastustajaan osutuista puhtaista lyönneistä ja potkuista. Kumite vaatii hyvää perustekniikan hallintaa, hyvää peruskuntoa ja kisoissa myös sääntöjen tuntemista.
Kilpa-kumitessa ottelijalla on joko punainen tai sininen vyö, tavallista kevyempi puku ja hammassuojat. Käsissä ovat kevyet rystyset ja kämmenselän peittävät ottelukäsineet. Jaloissa käytetään sääri- ja jalkapöytäsuojia. Naiset käyttävät rintasuojusta, miehet voivat käyttää alasuojia.
Loranthaceae

Tuntomerkit

Kasvit ovat tavallisesti toisten kasvien rungoilla ja oksilla kasvavia loisia, jotka muodostavat pahkan kiinnittymiskohtaansa. Siitä lähtee isännän pintaa myöten kulkevia juuria, jotka muodostavat usein sekundaarisia pahkoja. Varastohiilihydraatti on inositolia. Juurikarvat puuttuvat. Kasvien karvoitus on usein monimutkainen. Lehdet sijaitsevat nivelettömällä varrella tavallisesti vastakkaisesti, joskus kierteisesti, ja ovat melko paksuja, suonitukseltaan huomaamattomia ja ehytlaitaisia. Joskus kasvit ovat kaksikotisia. Kukat ovat tavallisesti perällisiä, säteittäisiä, 3–9-lukuisia, keskikokoisia tai isoja, harvoin pieniä ja kehättömiä. Verhiö on heikosti kehittynyt, teriö pitkä ja kapean putkimainen, kirkasvärinen, usein punainen ja/tai oranssinvärinen. Sikiäin on kehänalainen, ja siinä on 4–12 siemenaihetta pohjaistukassa. Hedelmä on marja, joskus pähkinä. Siemenen endospermi on lehtivihreällinen, harvoin se puuttuu. Tulppamainen alkiokin on lehtivihreällinen, keskikokoinen tai pitkä; sirkkalehtiä voi olla jopa 11 (Psittacanthus).

Levinneisyys

Heimo on levinnyt pääasiassa tropiikkiin, joitakin lajeja on lämpimillä alueilla.

Luokittelu

Loranthaceae koostuu 77 suvusta ja 950 lajista. Heimo on alkanut erilaistua vasta 28–40 miljoonaa vuotta sitten. 
Lounaisaustralialainen puuksi kasvava Nuytsia floribunda – sukunsa ainoa laji – on heimossa fylogeneettisesti erillisin. Sen aineenvaihdunta tuottaa ellaghappoa, lehdet ovat järjestyneet kierteisesti, ja se on yksikotinen. Kukintolapakko on kasvutavaltaan terttumainen ja kukinto koostuu kolmekukkaisista pikku viuhkoista. Kukat ovat perättömiä, ja niissä on 6–8 erillistä ja keltaista terälehteä. Hedelmä on kuiva ja kolmisiipinen. Alkion sirkkalehtiä on 3–6, ja ne ovat lehtimäisiä.
Heimon runsaslajisimmat suvut ovat Tapinanthus (250 lajia), Psittacanthus (120 lajia), Amyema (95 lajia), Agelanthus (60 lajia), Struthanthus (50 lajia) ja Phthirusa (40 lajia).
Huijarien huvittavat huiputtajat

Huijarien huvittavat huiputtajat on vuoden 1945 suomalainen komediaelokuva jonka on ohjannut Aarne Kivimäki ja tuottanut Kansan Filmi Oy. Ensi-ilta oli Helsingissä Bio-Biossa. Valtalehtien arvostelijat eivät pitäneet siitä. Maakunnissa komediaa ymmärrettiin.
Jalkapallon Suomen Cup 2005

Jalkapallon Suomen Cup 2005 oli cupin 51. järjestämisvuosi. Kilpailuun oli ilmoittautunut 392 joukkuetta. Loppuotteluun selvisivät Turun Palloseura ja Valkeakosken Haka, ja se pelattiin Finnair Stadiumilla. Ottelun voitti Haka 4-1.

Alkukierrokset

Veikkausliigaseurat (11) tulivat mukaan 4.kierroksella, paitsi Liigacupin finalistit FC Lahti ja AC Allianssi vasta 5. kierroksella, MIFK ei osallistunut Suomen cupiin.
Stockport

Urheilu

Stockportista tulevat jalkapalloseura Stockport County sekä Englannin pääsarjassa pelaava rugby union -joukkue Sale Sharks. Molempien kotikenttänä toimii Edgeley Park.
J. C. Watts

Urheilu-ura

Ennen poliittista uraansa Watts tuli tunnetuksi urheilijana. Hän pelasi vuodet 1977–1981 Oklahoman yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa Oklahoma Soonersissa ja kaudella 1979 hän nousi joukkueen ykköspelinrakentajaksi. Ykköspelinrakentajana hän oli johdattamassa joukkuettaan kahteen peräkkäiseen Orange Bowlin voittoon, tammikuussa 1980 ja tammikuussa 1981. Hänet nimettiin molempina vuosina Orange Bowl -ottelun arvokkaimmaksi hyökkäyspelaajaksi. Hän opiskeli Oklahoman yliopistossa journalismia ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 1981.
Vuonna 1981 Watts sai NFL-varauksen, kun New York Jets varasi hänet numerolla 213 NFL:n varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella. Samana vuonna hän siirtyi vapaana pelaajana kanadalaisen jalkapallon ammattilaissarjassa Canadian Football Leaguessa pelanneeseen Ottawa Rough Ridersiin. Hän edusti joukkuetta vuoteen 1986, jolloin siirtyi kesken kauden saman sarjan Toronto Argonautsiin. Tulokaskaudellaan, 1981, Watts oli johdattamassa Rough Ridersia CFL:n loppuotteluun, Grey Cupiin. Joukkue hävisi ottelun pistein 23–26 Edmonton Eskimosille, jonka pelinrakentajana toimi Warren Moon. Watts nimettiin tuona vuonna Grey Cupin arvokkaimmaksi hyökkäyspelaajaksi. Hän lopetti urheilu-uransa vuonna 1986.

Poliittinen ura

Marraskuun 1990 vaaleissa Watts valittiin Oklahoma Corporation Commissionin jäseneksi, jona toimi, kunnes hänet valittiin vuonna 1994 Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Oklahoman neljännestä vaalipiiristä. Hän sai marraskuun 1994 vaaleissa 51,6 prosenttia annetuista äänistä ja päävastaehdokas, demokraatti David Perryman 43,3 prosenttia. Watts toimi edustajainhuoneen jäsenenä 3. tammikuuta 1995 – 3. tammikuuta 2003, neljä kaksivuotiskautta. Hän ei pyrkinyt enää jatkokaudelle vuoden 2002 vaaleissa. Perusteeksi hän ilmoitti, että halusi viettää enemmän aikaa perheensä kanssa.
Vuodesta 2003 vuoteen 2007 Watts oli republikaanijärjestö GOPACin puheenjohtaja. Hänen seuraajakseen valittiin Michael S. Steele.

Muu ura ja perhe

Urheilu-uransa jälkeen, ennen valintaansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, Watts työskenteli vuosina 1987–1994 Eteläiseen baptistikonventioon kuuluvan Sunnylane Southern Baptist Churchin pappina Del Cityssä Oklahomassa. Jäätyään pois edustajainhuoneesta hän perusti vuonna 2003 monialayrityksen J. C. Watts Companies.
Watts on naimisissa Frankie Wattsin (o.s. Jones) kanssa, jonka kanssa hänellä on viisi lasta. Yksi lapsista on NFL:ssä vuosina 2014–2015 pelannut keskushyökkääjä Trey Watts. Lisäksi Watts sai nuorena eri naisen kanssa tyttären, jonka hänen setänsä Wade adoptoi.
Wattsin elämäkertakirja What Color is a Conservative?: My Life and My Politics julkaistiin vuonna 2002.
Slim Burna

Lapsuus

Gabriel Soprinye Halliday syntyi vuonna 1988 Essexissä ja palasi Port Harcourtiin Nigeriaan perheensä kanssa, kun hän oli kaksivuotias.

Ura

Slim Burnan debyyttialbumi I'm On Fire julkaistiin hänen syntymäpäivänään 11. huhtikuuta 2013.
Zachris Schalin

Zacharias (Zachris) Schalin (2. maaliskuuta 1854 Kaskinen – 21. syyskuuta 1939 Turku) oli suomenruotsalainen pappi, seminaarinjohtaja ja kirjailija. Schalin oli kirjailija Zacharias Topeliuksen sisarenpoika.
Schalinin vanhemmat olivat Lars Wilhelm Schalin ja Johanna Sofia Topelius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1870 Helsingin normaalikoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1876 ja maisteriksi 1877 sekä teologian kandidaatiksi 1884. Schalin vihittiin papiksi 1884.
Schalin toimi opettajana eri kouluissa Helsingissä 1870- ja 1880-luvun vaihteessa. Hän oli pedagogina ja historian lehtorina Jyväskylän seminaarissa 1885-1886, uskonnon lehtorina Tammisaaren seminaarissa 1886 sekä Uudessakaarlepyyssä seminaarin johtajana 1886–1904 ja kansakoulun tarkastajana vuodesta 1890. Myöhemmin Schalin toimi opettajana Turussa sekä kansakoulujen tarkastajana Porissa ja Turussa.
Schalinin kirjallinen tuotanto koostui runoista, uskonnollisista hartauskirjoista, matkakuvauksista ja lastenkirjoista.
Schalin järjesti keräyksen, jonka tuotolla ostettiin Zacharias Topeliuksen entinen kesämökki Mainiemi ja siirrettiin se alkuperäiselle sijaintipaikalleen. Hän keräsi myös muuta Topeliuksen liittyvää materiaalia ja vaikutti siihen, että Topeliuksen kotimuseo saatiin perustettua tämän entiseen kotitaloon Kuddnäsiin.
Schalin oli naimisissa vuodesta 1880 Alma Helena Montinin kanssa ja heillä oli kymmenen lasta. Lapsista tunnettuja olivat kuvanveistäjä ja taidemaalari Teodor Schalin (1882–1960) sekä kirkkoherra Arnold Schalin (1887–1975).
Fort Beaufort

Ilmasto

Fort Beaufortissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen aroilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin on leutoa ja kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 500 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 13 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 13 °C. Sateisin kuukausi on maaliskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 70 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 17 millimetriä.
Pneumatomakianismi

Pneumatomakit (muinaiskreikaksi πνευματομάχοι, pneumatomakhoi, "henkeä vastaan taistelevat") olivat 300-luvun lopun ja 400-luvun alun kirkko-oppineita, joiden johtaja oli Eustathios Sebastelainen. Opin alkuunpanija oli Makedonios I Konstantinopolilainen, siitä opin toinen nimitys makedonialaisuus. Pneumatomakit vastustivat muun muassa Athanasioksen ajatusta siitä, että Pyhä Henki on samaa olemusta kuin Isä ja Poika. Näkemystään pneumatomakit perustelivat sillä, että siitä ei ollut todistusta Raamatussa, joka päinvastoin kuvasi Hengen ylimmäksi luoduista.
Pneumatomakianismia vastustaessaan ja puolustaessaan oikeaa oppia Athanasios ja Basileios vetosivat perinteiseen kastekaavaan (Matt. 28:18-20), joka osoittaa Hengen olevan osallisena samasta jumalallisuudesta kuin Isä ja Poika.
Oppi määriteltiin kerettiläiseksi.
Hans Alfredson

Hans Folke "Hasse" Alfredson (28. kesäkuuta 1931 Malmö – 10. syyskuuta 2017 Danderyd) oli ruotsalainen koomikko, ohjaaja, kirjailija ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten pitkästä yhteistyöstään Tage Danielssonin kanssa. 
Alfredson syntyi Malmössä, mutta ollessaan seitsemänvuotias hän muutti perheensä kanssa Helsingborgiin. Hän aloitti uransa Ruotsin radiossa 1950-luvun puolivälin tienoilla. Pian hän tapasi Tage Danielssonin, ja he aloittivat tiiviin yhteistyön, joka kesti aina Danielssonin kuolemaan saakka vuoteen 1985. Tuotantoyhtiönsä AB Svenska Ordin kautta kaksikko teki yhdessä lukuisia elokuvia (mm. Tehdäänpä silta, Picasson seikkailut) ja revyitä. Lavalla Alfredsonin bravuuri oli Lindeman-hahmo, joka antoi humoristisia vastauksia Danielssonin esittämiin asiallisiin kysymyksiin erilaisiin ajankohtaisiin teemoihin liittyen. Erityisesti juuri tässä hahmossa Alfredson pääsi näyttämään tunnettua improvisaatiokykyään. Alfredson ja Danielsson tekivät töitä myös erikseen; Alfredsonin omista töistä tunnetuimpia ovat esimerkiksi elokuva Yksinkertainen murhaaja, joka voitti muun muassa parhaan filmin ja ohjauksen Guldbagge-palkinnon vuonna 1982, ja lastenlaulut kuten "Blommig falukorv". Danielssonin kuoleman jälkeen Alfredson ohjasi ja käsikirjoitti vielä joitain elokuvia, kirjoitti kirjoja ja teki revyitä Povel Ramelin ja Peter Dallen kanssa. Hän toimi myös Skansenin johtajana 1992–94. 
Alfredson oli naimisissa Gunilla Olssonin kanssa vuodesta 1956 lähtien kuolemaansa saakka. Heidän lapsiaan ovat muun muassa ohjaajat Daniel Alfredson ja Tomas Alfredson.
Céligny

Tunnettuja célignyläisiä

Walesiläinen näyttelijä Richard Burton vietti viimeiset vuotensa Célignyssä, ja hänet on haudattu sinne. Myös skotlantilainen romaanikirjailija Alistair MacLean on haudattu Célignyyn. Lisäksi yhteiskuntatieteilijä Vilfredo Pareto asui aikoinaan Célignyssä.