google/wiki40b huggingface dataset:
Henkilöstön kehittäminen

Osaamisen kehittämisestä puhutaan usein yrityksissä vielä nimellä henkilöstön kehittäminen (HRD). Perimmäisenä ajatuksena on, että yrityksen toiminnan ehtona oleva osaaminen on ihmisten osaamista, jota kehittämällä voidaan rakentaa yrityksen osaamista.  Henkilöstön kehittämisestä käytetään myös nimeä inhimillisten voimavarojen kehittäminen ja laajemmissa määritelmissä tähän on yhdistetty myös organisaation kehittäminen ja uraan liittyvä kehittäminen. Inhimillisten voimavarojen kehittäminen voidaan siis toisin sanoen jakaa yhden määritelmän mukaan kolmeen eri osa-alueeseen: koulutus ja kehittäminen, uraan liittyvä kehittäminen ja organisaation kehittäminen.

Henkilöstön kehittämisen lähestymistapoja

Henkilöstön kehittämisen lähestymistavat voidaan jakaa niin sanotusti kahteen ääripäähän: behavioristinen ja konstruktionistinen näkemys. Näistä ensimmäinen toimintamalli on elänyt pitkään yritysten kehittämistoiminnassa. Behavioristisen näkemyksen mukaan henkilöstön kehittäminen on melko mekanistista ja systeemilähtöistä toimintaa, jossa lisätään puuttuviksi ja vaillinaisiksi havaittuja tietoja ja taitoja. Painopiste on pääasiassa koulutusten järjestämisessä. Edelleenkin henkilöstön kehittäminen tapahtuu yrityksissä usein niin, että yrityksessä kerätään tietoa tarvittavasta osaamisesta ja se mukaisesti organisoidaan tarvittavat kurssitarjottimet. Joskus koulutus katsotaan jopa palkinnoksi hyvästä työstä tai mahdollisuudeksi saada vaihtelua työhön. Vertaiskuvana voidaan pitää astiaa, jonka vajeita täytetään aina tarpeen mukaan.

Kehittämisen lähestymistavan toisessa päässä painotetaan sen sijaan henkilöstön ajattelumallien syvällistä analysoimista ja kehittämistä. Konstruktivistisessa kehittämisajattelussa taustalla on ajatus, jonka mukaan vasta ajattelumallien kehittymisen kautta toiminta ja koko yritys voivat kehittyä. Oppimiskäsitys korostaa oppijan oman aktiivisuuden sekä sosiaalisen vuorovaikutuksen merkitystä oppimisprosessissa. Työpaikalla ihmisten kokemukset ovat tärkeä lähtökohta oppimiselle ja ovat arvokas voimavara osaamisen kehittämiselle. Kokemuksista saadaan paras hyöty silloin, kun työyhteisössä kyetään tarkastelemaan niitä reflektiivisesti. Reflektiolla tarkoitetaan koetun peilaamista, jossa toimintaa ja sen seurauksia tutkitaan oppimisen mielessä. Kokemukset voivat myös johtaa huonojen käytäntöjen toistamiseen eli niitä pitää tarkastella kriittisesti ja eri näkökulmista analysoiden. Osaamisen kehittämismalleja kehittäessä kannattaakin huomioidea erityisesti se, miten voitaisiin tukea kokemuksista oppimista niin yksilö- kuin ryhmätasolla. Arviointipalaverit, palautetiedon kerääminen, reflektiiviset palaverikäytännöt, kehityskeskustelut ja mentorointikäytännöt ovat esimerkkejä niistä. Viime vuosina huomio on kuitenkin vähitellen siirtynyt konstruktionistiseen ajattelumalliin, jossa siirrytään koulutuksesta ja kehittämisestä oppimiseen.
Valter Vieska

Valter Göran Vieska ent. Forsman (s.10. lokakuuta 1896 Sysmä - 1975) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat apteekkari Herman Forsman ja Hildur Hernberg.

Opinnot

Vieska kävi viisi luokkaa Oulun suomalaista reaalilyseota ja sen jälkeen Rauman yhteislyseota, jonka seitsemänneltä luokalta hän erosi liittyäkseen jääkäriliikkeeseen. Kahdeksannen luokan hän suoritti Helsingin suomalaisessa yksityislyseossa vuonna 1934. Hän suoritti aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1920 ja tiedonantoupseerikurssin vuonna 1922 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925, Taktiikan soveltamiskurssin hän suoritti vuonna 1926 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1934–1935.

Jääkärikausi

Vieska liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 4. helmikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Vieska palveli sisällissodan jälkeen edelleen joukkueenjohtajana 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja myöhemmin Tampereen rykmentti. Armeijasta hän erosi 13. helmikuuta 1919, mutta hänet määrättiin takasin palvelukseen 24. joulukuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Porin rykmenttiin, missä hän toimi nuorempana upseerina, pataljoonan adjutanttina, rykmentin aseupseerina, adjutanttina, tiedonantoupseerina ja viestijoukkueen kouluttajana. Porin rykmentistä hänet komennettiin lähettiupseeriksi noin puoleksi vuodeksi 1. Divisioonan esikuntaan vuonna 1921. Porin rykmentin 5. komppanian päälliköksi hänet nimitettiin 5. marraskuuta 1923.
Armeijasta hänet siirrettiin suojeluskuntajärjestöön ja määrättiin 1. lokakuuta 1927 lukien Kainuun suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi ja 1. helmikuuta 1928 alkaen Suojeluskuntain yliesikunnan koulutusosaston vanhemmaksi apulaiseksi sekä 1. helmikuuta 1931 alkaen Viipurin suojeluskuntapiirin XXIII alueen päälliköksi, josta tehtävästä hänet hyvin pian komennettiin hoitamaan XV alueen aluepäällikön viransijaisuutta. Hän oli komennettuna 15. helmikuuta 1932 – 1. syyskuuta 1933 välisen ajan Viipurin sotilaspiiriin, missä hän toimi aluksi jalkaväki- ja myöhemmin yleisesikuntaupseerina. Hänet määrättiin 1. heinäkuuta 1933 Suojeluskuntain yliesikunnan koulutusosaston päällikön apulaiseksi ja 26. lokakuuta 1936 alkaen Viipurin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi.
Nurkostam

Yhtyeen perustaminen

Nurkostam-jäsenet tutustuivat Tampereen yhteiskoulun lukiossa. Myöhemmin Tero Koski suoritti musiikkiteknologin opintojaan Tampereen konservatoriossa ja vuonna 2004 hänen oli määrä suorittaa yhtyesoittoon ja multi-instrumentalismiin liittyvä kurssi. Suorituksena esitettiin Kolme kuningasta -konsertti, jossa esiintyi Nurkostam. Jokainen jäsen sävelsi yhden pitkän teoksen konserttia varten. Nämä sävellykset olivat ensimmäiset sävellykset Nurkostam-nimikkeellä. Konsertissa säveltäjä itse esitti kosketinsoitinosuudet ja muut jäsenet hoitivat basso- ja rumpuosuudet.

Nurkostam (2005–)

Nurkostam-nimi on muodostettu perustajajäsenten sukunimien ensimmäisistä tavuista. Nimi otettiin virallisesti käyttöön vuonna 2005 julkaistun levyn myötä. Yhtyeeseen liittyi XIII-levyn äänityksiin rumpali Tomi Hyttinen ja laulaja Aki Tulikari. Molemmat esiintyvät levyllä muutamalla raidalla. III of Dreamers -albumin nauhoituksista lähtien kokoonpanoon on kuulunut myös rumpali Eljas Tikanmäki.
Nurkostam on esiintynyt vuodesta 2006 lähtien Tampereella järjestettävässä Uforock-tapahtumassa toimien viimeisinä vuosina tapahtuman pääesiintyjänä.
Vuonna 2010 Nurkostam esitti Uforockissa The Beatles -yhtyeen Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -albumin kokonaisuudessaan. Esitys oli albumikokonaisuuden osalta ensiesitys Suomessa ja se noteerattiin laajasti Aamulehdessä sekä Tamperelaisessa. Vuoden 2011 alussa Nurkostam sai Sgt. Pepper -esityksen vauhdittamana mahdollisuuden esiintyä Tampere Beatles Happening -tapahtumassa Tampere-talossa. Loppuvuodesta 2011 Nurkostam osallistui Yleisradion järjestämään Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella ”Under the Sun”.

Laitteisto

Nurkostam on tunnettu omaperäisestä sointimaailmastaan. Suuri osa tätä sointia on yksi Suomen monipuolisimmista kosketinsoitinkokoelmista, joka sisältää paljon harvinaisia elektronisia instrumentteja. Nurkostamin käytössä on muun muassa kaksi harvinaista Mellotronia sekä Synclavieria.
BC Jyväskylä

Pääsarjataso

Seura perustettiin vuonna 2001 kun Säynätsalon Riento ja HoNsU yhdistivät edustusjoukkueensa. Koska Säynätsalo pelasi vielä kaudella 2000–2001 korkeimmalla tasolla, pääsi BC Jyväskylä aloittamaan pelaamisen korkeimmalta tasolta.
Kaudella 2001–2002 joukkue sijoittui runkosarjassa Petri Virtasen johdolla 9:nneksi, mikä tarkoitti uutta kautta korkeimmalla tasolla mutta myös pudotuspelipaikan menetystä. Kauden päätteeksi Virtanen palkittiin Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja -palkinnolla.
Seuraavalla kaudella kaupungissa koettiin seurahistorian paras sijoitus, kun joukkue sijoittui viidenneksi ja pääsi ensi kertaa pudotuspeleihin. Vastaan asettui neljänneksi sijoittunut KTP-Basket, joka voitti otteluparin 3–2. Kauden jälkeen joukkueen luottotakamies Virtanen lähti ulkomaille, ja joukkue jäi ilman suomalaista takamiestä.
Kaudella 2003–2004 joukkueen tarina oli alavireinen, kun joukkue onnistui voittamaan ainoastaan kahdeksan peliä. Kauden loppusijoitus oli viimeinen, mikä tarkoitti suoraa putoamista.

Divisioonataso

SM-kausien jälkeen joukkue on pelannut I-divisioonassa ollen yleensä alemman keskikastin joukkueita. 
Kaudella 2009–2010 joukkue sijoittui I-divisioonan runkosarjan kuudenneksi ja pääsi pudotuspeleissä välieriin saakka mutta hävisi välierissä sarjan voittaneelle ja suoraan Korisliigaan nousseelle Porvoon Tarmolle otteluin 3–1. Kaudeksi 2014–2015 I-divisioona A:han noussut BC Jyväskylän edustusjoukkue otti käyttöön HoNsU-nimen jolloin nimi BC Jyväskylä jäi pois käytöstä.

Jyväskylä Basketball Academy

Kesällä 2016 joukkue vaihtoi jälleen nimensä, tällä kertaa Jyväskylä Basketball Academyksi, keskittyi nuorten koripalloilijoiden kehittämiseen ja alkoi yhteistyöhön useiden muiden keskisuomalaisten seurojen kanssa. Joukkueen päävalmentajaksi saapui Mikko Tupamäki. Ensimmäisellä JBA-kaudellaan joukkue voitti noin puolet otteluistaan ja sijoittui viidenneksi karsiutuen pudotuspeleistä.
Manzhouli

Talous

Manzhouli on liikenteeltään Kiinan vilkkain maaraja-asema ja sen osalle kohdistuu 60% kaikesta viennistä ja tuonnista Venäjän federaatioon ja Itä-Euroopan maihin. Samalla se on myös yksi kolmesta merkittävästä Kiinan Venäjän puuntuonnin keskuksesta.

Väestö

95% alueen väestöstä on han-kiinalaisia, loput mongoleja ja matsuja sekä määrältään vähälukuisempia vähemmistökansallisuuksia.
Gloria Coates

Gloria Coates (s. 10. lokakuuta 1938 Wausau, Wisconsin) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän aloitti säveltämisen varhaisella iällä ja voitti kansallisen sävellyskilpailun 14-vuotiaana. Hän opiskeli Louisianan osavaltionyliopistossa ja Columbian yliopistossa.
Coates on asunut Euroopassa vuodesta 1969. Hän on työskennellyt Saksassa ja omistautunut ensisijaisesti sävellystyölleen. Hänen läpimurtonsa oli teoksen Music on Open Strings (1973) kantaesitys vuonna 1978. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa sinfonioita ja jousikvartettoja. Hän on luennoinut Harvardin yliopistolla. Coates on katsonut Aleksandr Tšerepninin ja Otto Lueningin vaikuttaneen häneen merkittävästi.
HMS Canada (1765)

Palvelus

Alus valtasi 2. toukokuuta 1781 Espanjan laivaston 34-tykkisen Santa Leocadian. Vuonna 1782 aluksen päällikkönä oli William Cornwallis ja se otti osaa St. Kittsin ja Saintesin taisteluihin. Alus osallistui 6. marraskuuta 1794 taisteluun välttäen valtauksen.
Alus muutettiin vankilaivaksi 1810 ja se romutettiin 1834.
Jólasveinar

Jólasveinar ['jouːlaˌsvεiˑnar̥] (suom. joulupojat) ovat islantilaisessa kansanperinteessä esiintyvät hahmot, joista on nykyaikana tullut Joulupukin islantilainen versio. Heidän lukumääränsä on vaihdellut vuosien saatossa mutta nykyään heitä katsotaan olevan kolmetoista.

Nykyajan Jólasveinar

Joulupoikia kuvailtiin alun perin ilkikurisiksi tai jopa rikollisiksi kujeilijoiksi, joiden oli tapana varastaa ihmisiltä tai muutenkin ahdistella kansaa (joka koostui silloin lähinnä maalaisviljelijöistä). Kuvaukset vaihtelivat alueittain ja jokainen joulupoika saattoi olla toisella seudulla vaaraton pilailija ja toisella taas murhanhimoinen lapsia syövä hirviö. Heillä jokaisella oli kuvaileva nimi, joista kunkin modus operandi eli ns. toiminnan tapa kävi ilmi.
Perinteen mukaan Joulupojat ovat vuorissa asustelevien peikkojen Grýlan ja Leppalúðin pojat. Lisäksi Joulupojat esiintyvät usein sellaisen hirviön kuin Joulukissan rinnalla. Joulukissan sanotaan syövän lapsia, jotka eivät ehtiä saada uusia vaatteita ennen joulua.
Nykyaikana Joulupoikia kuvaillaan hyväntahtoisemmiksi ja ovat verrattavissa Joulupukkiin ja muihin vastaaviin hahmoihin. Viimeisten kolmentoista yön aikana ennen jouluaattoa Joulupojat käyvät jättämässä lahjoja (tai perunoita jos lapsi on käyttäytynyt huonosti) lasten ikkunalaudoille laittamiin kenkiin. Heillä on yleensä päällään islantilaisia keskiaikaisia vaatteita, mutta aina välillä heidät kuvataan Joulupukin perinteiseen pukuun sonnustautuneina.
Polttoleikkaus

Polttoleikkaus tarkoittaa yleensä rautametallien muotoonleikkaamista hapen ja polttokaasun, esimerkiksi propaanin tai asetyleenin yhteisvaikutuksella. Polttoleikattaviksi soveltuvat aineenvahvuudet aina 2000 millimetriin saakka. Rajoittava tekijä leikkaussyvyydessä on kaasusuihkun muodon pysyminen riittävän kapeana.
Edellytykset polttoleikkaukselle ovat: materiaalin tulee palaa alemmassa lämpötilassa kuin sulaa ja materiaalin tulee palaa puhtaassa hapessa. Seostetummat teräslaadut vaativat erilaisia menetelmiä, esimerkiksi laser-, plasma-, tai jauhe- (rautajauheen avulla) leikkaus.
Polttoleikkaus aloitetaan kuumentamalla teräs punahehkuiseksi ja suihkuttamalla tämän jälkeen puhdasta happea punahehkuiseen teräkseen, jolloin teräs palaa vapauttaen energiaa prosessiin. Periaatteessa ei kaasuliekkiä tarvitsisi käyttää alun kuumennuksen jälkeen, sillä palava teräs kuumentaa materiaalin, joka taas vuorostaan palaa kohdatessaan hapen.
Eräs tärkeä työkalu on happipeitsi: se on yksinkertaisesti osista koottu pitkä putki, jonka sisällä on erillinen kovempi terästanko tuottamaan leikkauskuumuutta sekä kanavat hapelle.
Erilaiset metallien muotoonleikkausmenetelmät muodostavat olennaisen tärkeän osan Suomen metalliteollisuuden vahvasta perustuksesta. Yhteisnimitys edellä mainituille menetelmille on terminen leikkaus. Telakkateollisuus ja raskaampi metalliteollisuus ovat yleensä polttoleikkauksen tärkeimpiä käyttäjiä.
Nina ja Erik

Arviot

Aikalaiskriitikoita ei miellyttänyt elokuvan syyttävän sormen kohdistaminen vanhempiin. Leo Nordberg (Uusi Suomi) kääntää ongelman ohjaaja-käsikirjoittaja Tarkakseen: "Tarkas [ei] ilmeisesti ole kylliksi perehtynyt tämän päivän nuorten elämään ja heidän ehkä hieman vaikeasti selitettävään moderniin hengenlaatuunsa". Matti Salo (Ylioppilaslehti) lataa: "Nina ja Erik on kurja elokuva. Se on myös törkeä elokuva. [– –] Nina ja Erik pahoinpitelee ihmisen kalleimpia aistinelimiä, silmää ja korvaa. Nina ja Erik on rikollinen elokuva. [– –] Suomessa tehdään maailman tylsimmät elokuvat." Salo menetti arvionsa vuoksi vapaalippuoikeuden. Mutta myönteisiäkin arvioita esitettiin: "...kaunista filmiä, raikasta, haurasta ja runollista", kuten Jukka Martinkari (Turun Sanomat) kirjoittaa.
Erään myöhemmän televisioesityksenkin yhteydessä Arto Pajukallio arvioi, että osoittelevuudestaan huolimatta elokuva on herkkää rakkauden kuvausta.
Pierre Louis Jouy

Pierre Louis Jouy (k. elokuu 1894) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Jouy oli ensimmäinen amerikkalainen ornitologi, joka tutki Korean linnustoa. Hän oli ammattimainen keräilijä, joka saapui Souliin toukokuussa 1883 oltuaan sitä ennen kaksi vuotta Japanissa keräämässä lintuja Kansallismuseon toimeksiannosta. Kansallismuseolla ei ollut määrärahaa Jouyn Korean-matkalle, mutta Jouy onnistui järjestämään itsensä Yhdysvaltojen lähetystöhenkilökuntaan. Hän keräsi lintuja Soulin ympäristöstä koko kesän. Syksyllä hän sai toimen kiinalaisten tullilaitoksesta Koreassa (Chinese Customs Service of Korea) ja matkusti Fusaniin marraskuussa 1883. Jouy asui Fusanissa lähes kolme vuotta ja keräsi lintuja ja muita eläimiä aina kun työkiireiltään ennätti. Hän lähti Koreasta heinäkuussa 1886, mutta pysähtyi vielä muutamaksi päiväksi Wŏnsaniin, jossa hän sai hankituksi muutaman näytteen lisää.
Jouy lähetti kokoelman, jossa oli yli 500 näytettä, Kansallismuseoon Washingtoniin, missä se lojui koskemattomana yli 20 vuotta. Samaan aikaan toiset tutkijat keräsivät ja kuvailivat lintuja, jotka siis olivat jo museossa. Jouy palasi Yhdysvaltoihin, paitsi rahoituksen loputtua, myös sairastuttuaan. Rahapulassa hän joutui jättämään kokoelmansa järjestämisen tuonnemmaksi ja lähti sen sijaan palkattuna keräilijänä Meksikoon keräämään lintuja ja muita eläimiä. Hänen sairautensa paheni ja hän kuoli tuberkuloosiin 1894.
Jouy ei ehtinyt kirjoittaa Korean ajoistaan raporttia, vaikka hänellä oli sellainen tarkoitus. Hänen ystävänsä A. H. Clark tutki kokoelman ja kuvaili vuonna 1907 yhdeksän siihen mennessä tuntematonta uutta muotoa, linnuista muun muassa viirupöllön (Strix uralensis) alalajin hondoensis. Vuonna 1910 Clark julkaisi täydellisen raportin kokoelman 554 näytteestä, mutta koska Jouyn muistiinpanot olivat olleet vain hänen päässään, ei raportissa ole juuri muuta kuin, mitä linnunnahat voivat kertoa. Clark löysi yhden lyhyen käsikirjoituksen, jossa Jouy kuvaili japaninparatiisimonarkin ja jonka Clark julkaisi postuumisti Jouyn nimellä 1910.
Jouy oli vähän ennen kuolemaansa antanut käsikirjoituksen Leonhard Hess Stejnegerille ja pyytänyt tätä tutkimaan kokoelmansa ja julkaisemaan raportin. Stejneger ei kiireiltään ehtinyt sitä koskaan tehdä.
Jouyn kunniaksi on nimetty hopeahartiakyyhky (Columba jouyi).
Cane corso

Ulkonäkö

Cane corso on keskikokoinen tai suuri, voimakas ja roteva koira. Sen runko on korkeuttaan hieman pidempi. Säkäkorkeus on uroksilla 64–68 cm, nartuilla 60–64 cm. Kahden sentin poikkeama kumpaankin suuntaan sallitaan. Lihakset ovat vahvat. Kokoonsa nähden rotu on hyvin ketterä ja nopea reagoimaan. Cane corsolla on tyypillinen suuri molossikoiran pää, jossa kallon ja kuonon linjat poikkeavat hieman toisistaan. Korvat ovat kolmionmuotoiset ja riippuvat. Joissakin maissa korvat ja häntä saatetaan typistää, mutta esimerkiksi Suomessa typistäminen on kiellettyä.
Cane corson karva on lyhyttä, tiivistä ja siinä on varsinkin talvella selvä pohjavilla. Väri voi olla esimerkiksi brindle eri sävyissään (musta, harmaa, maksanruskea), fawn, harmaa tai musta. Brindlellä ja vaaleilla koirilla tulee olla tumma maski, joka ei saa yltää silmien yläpuolelle. Pieni valkoinen merkki rinnassa, varpaiden kärjissä sekä kuonon selässä sallitaan. Silmien värin tulee olla turkin väriin sointuva.

Luonne ja käyttäytyminen

Cane corso on älykäs, aktiivinen koira. Sillä on melko voimakas vahti- ja suojeluvietti, ja rodun käyttöominaisuudet ovatkin säilyneet hyvin. Omalle perheelleen se on luotettava, uskollinen kumppani, joka rakastaa toimintaa ja huomiota. Se leimautuu omistajaansa voimakkaasti, ja se tulee totuttaa pennusta alkaen vieraisiin ihmisiin ja eläimiin. Se suhtautuu usein vieraisiin ihmisiin varautuneesti tai välinpitämättömästi. Cane corso vaatii ehdottomasti selkeästi ja johdonmukaisesti toteutetun, perusteellisen tapa- ja tottelevaisuuskoulutuksen.
Työkoirarotuna cane corson kouluttaminen on helppoa, kun sopiva motivointikeino löytyy. Rotu sopii myös moniin koiraharrastuslajeihin, kuten jäljestykseen. Cane corso on miellyttämisenhaluinen ja oppii nopeasti, mutta se on myös itsenäinen eikä jaksa loputtomasti toistoja harjoittelussa. Keskittymiskyky paranee koiran koulutuksen myötä.

Alkuperä

Cane corso polveutuu suoraan muinaisen Rooman valtakunnan aikaisista sota- ja taistelukoirista. Rotuun on mahdollisesti risteytetty myös jotakin suurikokoista ajokoirarotua, sillä cane corso on mastiffityyppiseksi koiraksi hyvin nopea. Rooman valtakunnan tuhon jälkeen cane corsoja käytettiin monenlaisissa tehtävissä Etelä-Italian alueella. Cane corsoa käytettiin muun muassa omaisuuden ja karjan vartiointiin sekä suurriistan, kuten villisian metsästykseen.
Rodun elvytystyöhön ryhdyttiin Italiassa 1970-luvulla. Italian kennelliitto ENCI tunnusti rodun vuonna 1994, kansainvälinen kennelliitto FCI kaksi vuotta myöhemmin.

Terveys

Suurikokoisena rotuna cane corsolla voi esiintyä muun muassa lonkkanivelen ja kyynärnivelen dysplasiaa, silmäongelmia sekä mahalaukun laajentumista ja kiertymistä. Systemaattisesti kerättyä tietoa cane corson terveydestä ei juuri ole, mutta rotua pidetään kuitenkin kohtuullisen terveenä. Se kuuluu Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan PEVISAan.
Narri (sarjakuvahahmo)

Narri I

Jonathan Powers oli epäonninen näyttelijä, joka viimein sai suuremman roolin Cyrano de Bergerac -näytelmässä. Ensimmäisen näytöksen jälkeen kriitikot musersivat Powersin suorituksen, yleisö ei pitänyt hänestä ja jopa näyttelijätoverit hyljeksivät häntä. Niinpä Powers erotettiin vain yhden esityksen jälkeen. 
Pakkomielteenomaisesti Powers jatkoi eri taitojensa kehittämistä, joista arveli olevan hyötyä näyttelijänurallaan. Powers harjoitteli aktiivisesti kehonrakennusta ja voimistelua – kaikkea paitsi näyttelemistä. Lopulta Powers palkattiin television lastenohjelmaan nöyryytettäväksi pölvästiksi. 
Lukemattomien naamaansa heitettyjen piirakoiden jälkeen Powers päätti, että antaisi epäkiitolliselle yleisölle naurua koko rahan edestä. Hän otti yhteyttä alamaailman aseseppään Tinuriin ja tilasi tältä lukuisia erilaisia aseita ja laitteita. Samalla hän suunnitteli itselleen naurettavan harlekiinimaisen asun ja ryhtyi kutsumaan itseään Narriksi. Lukuisten rikosten jälkeen Daredevil onnistui nappaamaan Narrin ja toimittamaan tämän telkien taakse. 
Tämän jälkeen Narri karkasi vankilasta lukuisia kertoja ja taisteli Daredeviliä vastaan vain hävitäkseen joka kerta. Erään kerran Narri yritti palata näyttelijänuralleen, mutta epäonnistui jälleen surkeasti. Palattuaan rikoksen poluille Narri kuitenkin joutui takaisin vankilaan.

Narri II

Toinen Narri, Jody Putt, ilmaantui pian Powersin epäonnistuneen parannuksen jälkeen. Tämä Narri vastaanotti aseistuksensa oletettavasti Tohtori Doomilta. Moninaisen aseistuksen joukossa oli myös Hulk-robotti. 
Tämän ja lukuisten muiden superroistojen avulla Narri yritti suurempia rikoksia, mutta Viitta, Tikari sekä useat muut Kostajat löivät Narrin joukkion. 
Sisällissodan aikoihin Narri (II) on kuollut. Tuomari ampui hänet ja Kurpitsalyhdyn kuoliaiksi puolustaessaan Hämähäkkimiestä murhanhimoiselta kaksikolta.

Voimat ja varusteet

Ensimmäisellä Narrilla (Jonathan Powers) ei ollut yliluonnollisia voimia. Hän oli kuitenkin kokenut lähitaistelija, akrobaatti ja miekkailija. Narrin pääasialliset aseet oli teemoitettu erilaisten pilojen mukaan, mutta ne olivat kuitenkin tappavia aseita: esimerkiksi räjähtäviä jonglöörikuulia ja painotettuja jojoja, joilla saattoi tainnuttaa.
Mario Soldati

Mario Soldati (17. marraskuuta 1906 Torino – 19. kesäkuuta 1999 Tellaro) oli italialainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Soldati kävi jesuiittakoulun ja valmistui Torinon yliopistosta vuonna 1927. Hän jatkoi opintojaan Roomassa ja Columbian yliopistossa New Yorkissa. Soldati julkaisi ensimmäisen novellikokoelmansa Salmace vuonna 1929. Vuonna 1935 ilmestyi yksi hänen tunnetuimmista kirjoistaan, Yhdysvaltoja kuvaava America primo amore.
1930-luvulla Soldati työskenteli Emilio Cecchin johtamalla Cines-studiolla muun muassa Mario Camerinin, Alessandro Blasettin ja Renato Castellanin elokuvien käsikirjoittajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli telefoni bianchi -elokuva Dora Nelson vuonna 1939. Myöhemmin Soldati tuli tunnetuksi ”kalligrafisiksi” kutsutuista historiallisista kirjallisuussovituksistaan kuten Piccolo mondo antico (1941) ja Malombra (1942). Toisen maailmansodan jälkeen hän ohjasi kirjallisuus- ja seikkailuelokuvia, tv-dokumentteja sekä nuoren Sophia Lorenin tähdittämän eroottisen melodraaman Nainen joelta (La donna del fiume, 1955).
Soldatin viimeinen näytelmäelokuva oli Policarpo, ”ufficiale di scrittura” vuonna 1959. Sen jälkeen hän omistautui etupäässä kaunokirjalliselle tuotannolleen. Kirjailijan teoksista tärkeimpiä ovat omaelämäkerrallinen romaani Le due città (1964) ja kertomuskokoelma I racconti del maresciallo (1967).
Kortelampi (Mäntyharju, Kousa)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,9 metriä mpy.