google/wiki40b huggingface dataset:
Haakon IV Haakoninpoika

Haakon IV Haakoninpoika tai Haakon Vanha (norj. Håkon Håkonsson, muinaisnorjaksi Hákon Hákonarson, 1204–1263) oli Norjan kuningas 1217–1263. Haakonista tuli 
kuningas hänen voitettuaan muut vallantavoittelijat.
Hänen äitinsä Inga väitti, että Haakon oli kuningas Haakon Sverrenpojan poika, joka oli syntynyt isänsä kuoleman jälkeen. Inge Bårdinpojan kuoltua Birkebeiners-liikkeen mahtimiehet tunnustivat Haakonin Haakon Sverrenpojan pojaksi ja nostivat hänet valtaan. Varsinkin kirkon piirissä epäiltiin Haakonin syntyperää, mutta epäilykset saatiin vaiennettua, kun Haakonin äiti läpäisi tulikokeen eli käveli tulisilla hiilillä, mikä ajan uskomusten mukaan todisti hänen puhuvan totta.
Haakon vahvisti kuninkaan valtaa ja pyrki vakiinnuttamaan sen perinnöllisyyden. Hänestä tuli myös Islannin ja Grönlannin kuningas, ja niiden asukkaat pakotettiin maksamaan veroa Norjalle.
Antoine Arnauld

Antoine Arnauld (6. helmikuuta 1612 Pariisi – 6. elokuuta 1694 Bryssel) — le grand kuten aikalaiset kutsuivat häntä erotukseksi hänen isästään — oli ranskalainen katolinen teologi, filosofi ja matemaatikko.
Eteläamerikankorallikäärme

Ulkonäkö ja koko

Yksilön pituus on 0,7–1,4 metriä. Sillä on mustalla pohjalla valkoisia ja punaisia raitoja.

Levinneisyys ja elinympäristö

Eteläamerikankorallikäärmettä tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Sitä esiintyy metsien jokivarsilla ja savanneilla.

Lisääntyminen

Munia on 5–6.

Ravinto

Käärme syö muita matelijoita, sammakkoeläimiä ja kaloja.
Armas Takala

Armas Aate Takala  (16. helmikuuta 1887 Suursaari – 21. heinäkuuta 1959 Porvoo) oli kouluneuvos, opettaja, rehtori ja tietokirjailija.

Henkilöhistoria

Armas Takalan vanhemmat olivat kirkkoherra Matthias Takala ja Adolfina Lovisa Sivenius ja puoliso vuodesta 1908 Hilma Niemelä. Takala tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1904 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907. Opintojaan hän täydensi Saksassa 1908 ja 1909–1910. Takala toimi Porvoon yhteislyseossa opettajana vuodesta 1911 ja rehtorina vuodesta 1912, aina vuoteen 1958 asti. Porvoossa hän oli muun muassa kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen, samoin kuin hoiti seurakunnallisia luottamustehtäviä. Kirkolliskokouksen jäsen Takala oli kolmeen otteeseen. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1951.
Jaakko Harikkala

Ura

Isokokoinen Harikkala pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana kaudella 1997–1998 Uudenkaupungin Jää-Kotkien I-divisioonajoukkueessa. Kaudeksi 1998–1999 hän siirtyi SM-liigaan ja Rauman Lukkoon. Harikkala pelasi vain 17-vuotiaana 35 ottelun kauden. Kesällä 1999 Boston Bruins varasi hänet neljännellä kierroksella numerolla 118. Seuraavina kausina Harikkalan peliaika SM-liigassa jäi kuitenkin vähäiseksi loukkaantumisten takia ja hän kävi kaudella 2000–2001 hakemassa pelituntumaa Jää-Kotkista 10 Mestis-ottelun verran.
Kaudella 2001–2002 Harikkala teki läpimurron SM-liigassa. Hän teki 47 ottelussa tehot 4+8=12 ja aukaisi pistetilinsä SM-liigassa. Hän edusti Lukkoa seitsemän kauden ajan kevääseen 2005 saakka ja siirtyi kaudeksi 2005–2006 Norjan GET-liigan Storhamar Dragonsiin. Kauden 2006–2007 Harikkala aloitti ECHL-joukkue Las Vegas Wranglersissa, mutta hän pelasi loukkaantumisen takia vain kuusi ottelua. Hän siirtyi HPK:hon siirtorajan kynnyksellä tammikuussa 2007. Kauden päätteeksi Harikkala voitti SM-pronssia.
Harikkala siirtyi kaudeksi 2007–2008 Italian toiseksi korkeimalle sarjatasolle ja HC Valpellice Bulldogsin riveihin. Kaudella 2008–2009 hän pelasi Ruotsin I-divisioonaa Tingsryds AIF:ssä. Kausi jäi kuitenkin viiteen otteluun polvivamman takia. Harikkala teki toukokuussa 2009 jatkosopimuksen Tingsrydin kanssa, mutta hän kärsi polvivammasta taas kaudella 2009–2010, eikä pelannut otteluakaan joukkueessa. Harikkala purki sopimuksensa marraskuussa 2009. Hän pelasi vielä kauden aikana puolikuntoisena II-divisioonaa Jää-Kotkissa neljän ottelun verran. Harikkala lopetti uransa lääkärin suosituksesta.
Nykyään Harikkala työskentelee huoltoasemalla synnyinseudullaan Kalannissa.
Valkoinen ylivalta

Valkoisen ylivallan synty ja historia

Valkoinen ylivalta on ennen kaikkea vaikuttanut niillä alueilla, jotka olivat eurooppalaisten valloittamia ja uudisasuttamia. James Loewen mukaan ajatus valkoisesta ylivallasta syntyi löytöretkien aikaan, kun Euroopan kansat etsivät aatteellista oikeutusta alkuperäiskansojen pakkosiirroille ja mustien afrikkalaisten orjuuttamiselle. Tekoja perusteltiin ei-valkoisten kansojen esitetyllä biologisella alempiarvoisuudella.
Alkuperäisväestö, esimerkiksi intiaanit Yhdysvalloissa ja Kanadassa, sekä aboriginaalit Australiassa nähtiin enemmänkin esteenä kuin ihmisolentoina oikeuksineen. Varsinkin Yhdysvaltojen etelävaltioissa valkoisen ylivallan mukaiset aatteet ovat olleet vahvoja, ja vaikka orjuus lakkautettiinkin, ajatus valkoisesta ylivallasta ei alueelta kadonnut. Esimerkiksi Ku Klux Klan harjoitti lynkkausta käytännössä rangaistuksetta aina 1960-luvulle saakka. Yhdysvalloissa ei-valkoisten syrjintä oli hallituksen hiljaisesti hyväksymää aina 1950-luvulle saakka. Valkoisen ylivallan aatteen mukainen rotusortoa kannattavaa hallintojärjestelmä oli Rhodesiassa voimassa vuoteen 1979 ja Etelä-Afrikassa 1990-luvulle asti.

Valkoinen ylivalta nykyään

Valkoinen ylivalta vastustaa erilaisten valkoisten separatistien kautta etnisten ryhmien sekoittumista, niiden välisiä suhteita ja avioliittoja. Nykyaikaisen natsivaikutteisen valkoisen ylivallan mukaan skandinaavista tai germaanista syntyperää olevien valkoisten tulisi hallita maailmaa ”puhtaan” valkoihoisuuden hyveen ja parempiarvoisuuden nojalla. Germaanien alaisuuteen jäisivät myös Välimeren eurooppalaiset, eivät pelkästään juutalaiset, negridit ja aasialaiset. Eräs valkoista ylivaltaa kannattava suuntaus, panarjalaisuus, taas hyväksyy valkoisiksi myös etelä- ja itäeurooppalaiset sekä jotkin ei-eurooppalaiset kaukasidit.
Thomas Campion

Thomas Campion (12. helmikuuta 1567 – 1. maaliskuuta 1620) oli englantilainen säveltäjä, runoilija ja lääkäri.

Elämä

Campion syntyi Lontoossa ja opiskeli Cambridgessä ennen kuin siirtyi vuonna 1586 Gray's Inniin opiskelemaan lakia. Hän ei kuitenkaan toiminut tiettävästi koskaan lakimiehenä.
Myöhemmin Campion opiskeli muualla Euroopassa. Hän palasi Lontooseen vuonna 1606 ja alkoi harjoittaa lääkärin ammattia.
Campion kuoli Lontoossa mahdollisesti kulkutautiin.

Teokset

Campionin ensimmäiset julkaistut runot julkaistiin vuonna 1591.  Hänen tärkeimpiin musiikkiteoksiinsa kuuluu muun muassa yli 100 luutun säestämää laulua. Hänen ensimmäiset julkaistut kappaleensa ovat vuodelta 1601.
Vuonna 1602 Campion julkaisi teoksen Observations in the Art of English Poesie, joka kyseenalaisti silloiset kaavamaiset ja sovinnaiset käsitykset runojen kirjoittamisesta.
Snooker-kausi 2008–2009

Snookerin ammattilaiskausi 2008–2009 käynnistyi elokuussa 2008 Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Viimeiset puolitoista vuotta hurjassa vireessä ollut hallitseva maailmanmestari Ronnie O'Sullivan voitti aloitusturnauksen, jonka finaalissa vastassa oli kokenut Dave Harold, joka ei ollut saavuttanut finaalipaikkaa 13 vuoteen ammattilaisturnauksessa. O'Sullivan pelasi itsensä finaaliin myös kauden toisessa turnauksessa, mutta nuori läpimurron tehnyt Ricky Walden voitti turnauksen ja esti O'Sullivania saavuttamasta kolmannen peräkkäisen ranking-turnausvoiton. Kauden alun selkein alisuorittaja oli Shaun Murphy, joka edelliskaudella oli ollut kolmessa finaalissa ja kolmessa semifinaalissa, ja joka hävisi kolmessa ensimmäisessä turnauksessa jo ensimmäisen ottelunsa saavuttaen minimaalisen ranking-pistesaldon. Grand Prix -turnauksessa Ryan Day oli koko turnauksen huippuvireessä, mutta finaalissa nousu 7–2 tappioasemasta oli liikaa vaadittu, ja John Higgins voitti ensi kertaa ranking-turnauksen kotimaassaan Skotlannissa. Ammattilaiskiertue kävi tällä kaudella ensimmäistä kertaa Bahrainissa, mutta huippupelaajat Steve Davis, Ronnie O'Sullivan, John Higgins, Mark Selby sekä Ding Junhui vetäytyivät turnauksesta eri syihin vedoten. Tämä antoi mahdollisuuden useammalle karsijalle saavuttaa enemmän ranking-pisteitä. Pitkään parasta kuntoaan hakenut Matthew Stevens pelasi itsensä yli kolmen vuoden tauon jälkeen finaaliin, kuitenkin taas kerran vain hävitäkseen tämän niukasti erin 7–9 Australian Neil Robertsonille, jonka edelliskausi oli niin ikään vaisuhko. Stevens on kahdesti hävinnyt maailmanmestaruusturnauksen finaalissa erin 16–18. Turnauksessa esiintyi pitkästä aikaa mallikkaasti myös seitsenkertainen maailmanmestari Stephen Hendry, jonka Stevens pudotti semifinaalissa erin 6–4. Nuori Judd Trump esiintyi syyskaudella myös edukseen saavuttaen muun muassa semifinaalipaikan London Royal Watches Grand Prix -turnauksessa, ja tämän jälkeen vielä ensimmäisen ammattilaisturnausvoittonsa The Masters Qualifying -turnauksessa. Masters-turnauksen finaalissa kohtasivat Ronnie O´Sullivan ja Mark Selby, joka jatkoi tappiotonta putkeaan tässä turnauksessa tähän otteluun saakka. The Rocket katkaisi tämän putken ja nosti arvostetun pystin jo neljättä kertaa uransa aikana. Tässä turnauksessa O'Sullivan pelasi kepillä, jolla oli harjoitellut vain pari tuntia ennen turnauksen alkua. Welsh Open -turnauksessa molemmat finalistit lähtivät taistelemaan uransa ensimmäisestä ranking-turnausvoitosta, ja edellisen vuoden maailmanmestaruuskisojen finalisti, ja koko kauden vakuuttavasti useassa semifinaalissa esiintynyt, Ali Carter onnistui tässä Joe Swailia vastaan. Pekingissä nähtiin jälleen yllätys, koska turnausvoittajaksi nousi pitkästä aikaa vanha konkari Peter Ebdon, joka kukisti finaalissa Grand Prix -voittaja Higginsin. Higgins saavutti kauden huipennuksessa jo kolmannen maailmanmestaruutensa. Finaalissa Shaun Murphy ei kyennyt vastaamaan Higginsin varmuuteen ja jäi näin vaille toista mestaruuttaan. Maailmanmestaruusturnauksessa nähtiin myös upea 147 pisteen maksimibreikki, jonka suoritti kaikkien aikojen snooker-pelaajaksi kehuttu Stephen Hendry.
Kadriorgin palatsi

Historia

Kadriorgin palatsin rakentaminen aloitettiin Pietari I:n määräyksestä vuonna 1718. Kadriorgin innoittajana toimi Versailles’n palatsi, jonka Pietari oli nähnyt hänen vieraillessaan Pariisissa vuonna 1716. Kadriorg eli Katariinanlaakso sai nimensä Pietarin vaimon Katariinan mukaan. Palatsin rakennuspaikka Lasnamäen rinteen juurella oli ollut pitkään tallinnalaisten kesäasuntojen rakennuspaikka. Palatsin suunnitteli italialainen arkkitehti Nicolló Michetti ja palatsista oli tarkoitus tulla keisariperheen kesäpalatsi. Vuonna 1719 palatsin rakentamista varten poltettiin 558 700 tiiltä ja 10 379 kattotiiltä. Työläisiä rakennusmaalla oli vuonna 1723 yhteensä 1 025 ja heidän joukossaan 110 kivenveistäjää ja 61 puuseppää. Palatsin rakennustyöt olivat suurimmaksi osaksi valmiit Pietarin kuollessa vuonna 1725, minkä jälkeen hallitus hidasti töiden kulkua.Sisätilojen viimeistely jäi näkemyksestä riippuen kesken tai se pitkittyi. Palatsia käytettiin sittemmin vain satunnaisesti ja se seisoi suurimmaksi osaksi aikaa kylmillään. Se virkosi hetkeksi Katariina II:n vieraillessa Tallinnassa vuonna 1764, mutta vuonna 1797 suurin osa sen sisustuksista muutettiin Pietariin.
Viron taidemuseo muutti palatsiin Viron itsenäistymisen jälkeen. Vuodesta 1929 rakennus toimi riigivanemin ja vuodesta 1938 tasavallan presidentin virka-asuntona. Neuvostoliitto miehitti sittemmin Viron ja neuvostoaikana vuosien 1946 ja 1991 välillä rakennuksessa toimi jälleen taidemuseo. Viron itsenäistyttyä jälleen palatsissa toteutettiin restaurointitöitä, jotka valmistuivat vuonna 2000. Nykyisin palatsiin on sijoitettu Viron taidemuseon ulkomaisen taiteen kokoelma. Kokoelmiin kuuluu kuvataidetta ja veistoksia 1500–1900-lukujen Länsimaista ja Venäjältä.

Tilat

Kadriorgin palatsissa on kolme kerrosta. Ensimmäisessä kerroksessa sijaitsee sisääntulo, vaatenaulakot ja keittiö. Toinen kerros on edustuskerros ja kolmas asuinkerros. Toisen kerroksen juhlasali ulottuu kolmannen kerroksen läpi ja sen stukkokoristelut on tehnyt pääosiltaan italialainen Antonioi Quadrini. Salin kattomaalaus Diana ja Aktaion (1746) esittää vertauskuvallisesti Pietarin voittoa Ruotsin kuningas Kaarle XII:ta suuressa Pohjan sodassa. Pietari Suuren monogrammia seinällä ympäröi molemmin puolin kultaisiin pasuunoihin puhaltavat sanansaattajat. Salin vieressä on salonkeja ja hallitsijan paraatimakuuhuone. Palatsia ympäröi ranskalaisten ja italialaisten esikuvien mukaan rakennettu puisto, jota rakentamassa oli pakkotyöläisiä ja sotilaita. Puistoon kaivettiin kanavia ja lampia, minkä lisäksi vuosien 1718 ja 1719 välillä istutettiin noin neljätuhatta puuta. Puiston puut, kuten saarnit, tammet ja vaahterat saatiin Viron muista kartanoista.
Kiku (1920)

Palvelus

Alus muutettiin 1. huhtikuuta 1940 partioveneeksi No.31. Se upposi 30. maaliskuuta 1944 jouduttuaan ilmahyökkäykseen Palaulla. Alus poistettiin alusluettelosta 10. toukokuuta 1944.
Circus (videopeli)

Pelaaminen

Pelissä ohjataan keinulaudalla pomppivia klovneja tavoitteena rikkoa ruudun yläreunassa vieriviä ilmapalloja. Ohjaamiseen on käytössä yksi spinneri-nuppi.
Ilmapallot ovat kolmessa rivissä ja mitä ylempänä ilmapallo on niin sitä enemmän siitä saa pisteitä. Kun kaikki ilmapallot ovat kerätty, niin klovni roikkuu hetken ilmassa fanfaarien soidessa ja peli jatkuu nopeampana. Mikäli klovni tippuu niin peli loppuu sirkusmusiikin soidessa.
Pikes Peak

Historia

Ensimmäiset ei-intiaanit jotka löysivät Pikes Peakin olivat Zebulon Piken johtaman sotilasretkikunnan jäseniä. Pike yritti epäonnistuneesti kiivetä vuorelle vuonna 1806. Sittemmin Pike kirjoitti, ettei kukaan voisi koskaan saavuttaa vuoren huippua.
14 vuotta Piken retkikunnan jälkeen, kesällä 1820, juuri Vermontin Middlesbury Collegesta valmistunut Edwin James liittyi kasvitietelijöiden retkikuntaan, jonka reitti kulki vuoren lähistöllä. James yhdessä kahden muun miehen kanssa erosi retkikunnasta ja kiipesi vuoren huipulle kahdessa päivässä. Samalla hän ensimmäisenä ihmisenä kuvasi Aquilegia caerulean, Coloradon osavaltion tunnuskukan. 
Vuonna 1858 lähistöltä löydettiin kultaa. Tämä aiheutti vuoren mukaan nimetyn kultaryntäyksen, vaikka todelliset kultaesiintymät olivat varsin kaukana itse vuoresta. Vasta vuonna 1893 löydettiin ikivanhasta tulivuoren kalderasta länsirinteeltä merkittävä kultaesiintymä, ja tästä seurasi, Alaskaa lukuun ottamatta, Yhdysvaltain viimeinen suuri kultaryntäys .
Itä-Karibian dollari

Itä-Karibian dollari (valuuttakoodi ISO 4217 XCD, symboli $ tai EC$) on useimpien Itä-Karibian valtioiden järjestön (OECS) jäsenmaiden käyttämä rahayksikkö, joka otettiin käyttöön 1965. Itä-Karibian dollari jakautuu sataan senttiin. Vuodesta 1976 Itä-Karibian dollarin arvo on ollut kiinnitetty kiinteällä kurssilla suhteessa Yhdysvaltain dollariin  1 USD = EC$ 2,7. Ennen  Yhdysvaltain dollariin kiinnittämistä Itä-Karibian dollari oli sidottu Englannin puntaan kurssilla  $4,80 =  1 punta.

Itä-Karibian dollaria käyttävät valtiot ja alueet

Itä-Karibian dollaria käyttävistä alueista seuraavat kuusi ovat itsenäisiä saarivaltioita: Antigua ja Barbuda, Dominica, Grenada, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia ja Saint Vincent ja Grenadiinit. Kaksi on epäitsenäisiä alueita: Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvat merentakaiset alueet  Anguilla ja Montserrat. OECS:n jäsenvaltioista ainoana Brittiläiset Neitsytsaaret käyttää maksuvälineenään Yhdysvaltain dollaria.

Historia

Yhdistyneen kuningaskunnan Karibian meren omistuksilla (Brittiläinen Länsi-Intia) muodostettiin 1950 rahaliitto British Caribbean Territories Eastern Group, joka alkoi julkaista dollari-määräisiä kolikoita ja setelirahoja. Alueen valtioiden itsenäistyttyä Länsi-Intian dollari (BWI$) korvattiin 1965 nimellisarvostaan uudella Itä-Karibian dollarilla. Uudesta rahaliitosta jättäytyivät pois Trinidad ja Tobago, sekä myöhemmin myös Barbados.
1965–1983 Itä-Karibian maiden paperirahat laski liikkeeseen Itä-Karibian valuuttaviranomainen (engl. East Caribbean Currency Authority) ja vuodesta 1981 alkaen myös metallirahat. Nykyään Itä-Karibian dollarit julkaisee Itä-Karibian keskuspankki, (engl. Eastern Caribbean Central Bank)  jonka toimipaikka on Basseterressä Saint Kitts ja Nevisillä. Pankki perustettiin sopimuksessa, joka allekirjoitettiin 5. heinäkuuta 1983 Port of Spainissa.

Setelirahat

Vuonna 1965 East Caribbean Currency Authority julkaisi seuraavat paperirahat: 1, 5, 20 ja 100 dollaria. Itä-Karibian keskuspankki (Eastern Caribbean Central Bank) otti paperirahat painaakseen 1985, jolloin lisättiin 10 dollarin seteli. Yhden dollarin paperiraha korvattiin kolikolla 1989, ja 50 dollarin seteli julkaistiin 1993.
Uusikaupunki–Peipohja-rata

Uusikaupunki–Peipohja-rata oli toteuttamatta jäänyt rautatiehanke, jonka tarkoituksena oli rakentaa yhdysrata Uudenkaupungin ja Peipohjan välille. Radan rakentamisesta tehtiin aloite jo vuoden 1890 valtiopäivillä samassa yhteydessä, kun Tampere-Pori-rataa alettiin rakentaa. Sillä kertaa Peipohjasta rakennettiin yksityinen rautatie Raumalle ja Uudenkaupungin hanke jäi toteuttamatta. Uusikaupunki sai rautatien 1924, kun Uudenkaupungin rata Turkuun valmistui.
Uusikaupunki–Peipohja-ratahanke oli esillä vielä 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa. Tällöin suunnitelmissa oli 77 kilometrin pituinen rautatie, joka olisi kulkenut reittiä Uusikaupunki–Harikkala–Laitila–Suontaka–Hinnerjoki–Mestilä–Kauttua–Tuiskula–Peipohja.
Brock Boeser

Pelityyli

Elite Prospects -sivuston Curtis Joe on luonnehtinut Boeseria on dynaamiseksi offensiiviseksi hyökkääjäksi ja luontaiseksi maalintekijäksi. Joe mainitsee hänen vahvuuksiinsa vaistot, joilla Boeser löytää hyvin maalintekopaikoille. Hänen laukauksensa lähtee nopeasti, mutta Boeser tietää hyvin myös hänen ketjukavereidensa liikkeet ja syöttää hyvin. Joe mainitsee hänen vahvuuksiinsa myös kiekolliset taidot, mutta kehityskohteisiinsa puolustuspelaamisen. Boeserilla on myös hieman parannettavaa laitaväännöissä.
Useat NHL:n kykyjentsijät ovat verranneet Boeseria on pelityyliltään Patrick Sharpiin. Boeser laukoo oikealta.

Seuraura

Boeser kävi high schoolin kotikaupungissaan Burnsvillessa. Sioux City Musketeers varasi hänet koko USHL:n varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana vuonna 2013. Boeser pelasi vielä pääosan kaudesta 2013–2014 Burnsville High Schoolin joukkueessa, jonka varakapteenina hän toimi. Boeser oli Burnsvillen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 21+25=46, kuten myös kevään 2014 pudotuspeleissä tehoilla 2+2=4. Loppukaudella hän pelasi Sioux City Musketeersin USHL-joukkueessa. Toukokuussa 2014 seura kauppasi hänet Waterloo Black Hawksiin vaihdossa ensimmäisen ja toisen kierroksen varausvuoroihin. 
Kausi 2014–2015 oli Boeserille varsinainen tulokaskausi USHL:ssä. Hän jakoi koko liigan maalipörssin voiton Sioux City Musketeersin Robert Carpenterin ja Tri-City Stormin Chris Wilkien kanssa sekä sijoittui pistepörssissä kolmanneksi tehoilla 35+33=68. Boeser valittiin kauden päätteeksi USHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Vancouver Canucks varasi Boeserin ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueeseen. Boeser voitti Freshman -kaudellaan koko NCHC:n maalipörssin ja jakoi pistepörssin voiton St. Cloudin Kalle Kossilan kanssa tehoilla 26+28=54. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Boeser voitti kauden päätteeksi koko NCAA:n mestaruuden. Sophomore -kaudellaan kaudella 2016–2017 hän nousi UND:n varakapteeniksi. Boeser pelasi rannevamman vuoksi vain 32 ottelua, mutta alkukauden kivuistaan huolimatta hän teki yli piste per peli -tahdilla tehot 16+18=34. Boeser oli UND:n toiseksi paras maalintekijä Tyler Jostin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Hän jakoi koko sarjan maalipörssin kahdeksannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa.
Toisen yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2017 Boeser teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän teki NHL-debyyttinsä jo samana päivänä 25. maaliskuuta 2017 vieraissa Minnesota Wildia vastaan. Boeser teki ottelussa myös NHL-uransa avausmaalin, joka jäi Canucksin 2–4-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hänet valittiin ottelun ykköstähdeksi.
Syyskuussa 2019 Boeser teki Canucksin kanssa kolmen vuoden ja vuosipalkaltaan noin 5,8 miljoonan dollarin jatkosopimuksen.

Muuta

Boeserin serkku Dan pelasi jääkiekkoa parhaimmillaan AHL-tasolla.
Alankomaiden parlamenttivaalit 2010

Alankomaiden parlamenttivaalit pidettiin keskiviikkona 9. kesäkuuta 2010. Vaalit päättyivät oikeistolaisten Vapauden ja demokratian kansanpuolueen (VVD) ja Vapauspuolueen (PVV) voittoon. VVD nousi suurimmaksi puolueeksi aiemmalta neljänneltä sijalta saatuaan viidenneksen äänistä ja yhdeksän lisäpaikkaa parlamenttiin, kun taas PVV kolminkertaisti ääniosuutensa ja sai 24 paikkaa parlamentissa aiemman 9:n sijasta. Pahimman tappion kokivat aiempi päähallituspuolue Kristillisdemokraatit ja Sosialistipuolue, jotka molemmat menettivät lähes puolet aiemmista paikoistaan. Työväenpuolue säilyi toiseksi suurimpana puolueena menetettyään kolme paikkaa, joista viimeisen se menetti aivan ääntenlaskennan lopussa Eläinpuolueelle; tämä riitti nostamaan VVD:n niukasti yksin maan suurimmaksi puolueeksi.

Taustaa

Vaalit olivat ennenaikaiset, koska aikaisempi Balkenenden IV hallitus kaatui saman vuoden helmikuussa Afganistan-operaation takia. Vaalien suurimmiksi voittajiksi povattiin Vapauden ja demokratian kansanpuoluetta ja Vapauspuoluetta, joka oli saavuttanut menestystä aiemmin maaliskuun kunnallisvaaleissa. Suurimman tappion arveltiin tulevan eronneen pääministeri Jan Peter Balkenenden johtamalle Kristillisdemokraattiselle puolueelle.
Ennen vaaleja arveltiin, että Vapauden ja demokratian kansanpuolueen puheenjohtaja Mark Ruttesta tulisi todennäköisesti ensimmäinen liberaalitaustainen pääministeri yli 90 vuoteen, jos puolue voittaisi vaalit.

Vaikutukset

Parlamenttivaalien tulos on johtanut Alankomaiden puoluekentän ennennäkemättömään pirstaloitumiseen ja hallitusneuvottelujen uskotaan venyvän viikkojen ellei jopa kuukausien mittaiseksi. Balkenende ilmoitti jättävänsä puolueensa johtajuuden ja oman parlamenttipaikkansa ennen kuin kaikkia ääniä oli ehditty edes laskea. Hän jatkaa kuitenkin virkaatekevänä pääministerinä kunnes uusi hallitus on saatu koottua.
Vaaleihin liittyen selvästi eniten palstatilaa ulkomaisessa lehdistössä on kerännyt Vapauspuolueen voitto; puolue oli jo aiemmin tullut kuuluisaksi puheenjohtaja Wildersin islamin vastaisista kommenteista. Menestys on aiheuttanut ristiriitaisia tunteita: hollantilainen muslimijärjestö CMO on pitänyt sitä häpeällisenä kun taas ranskalainen Front National ylisti sitä.
Anssi Laine (jääkiekkovalmentaja)

Ura

Laine valmensi KalPa-Teamin A-nuoria I-divisioonatasolla vuosina 2007–2009. Kaudella 2009–2010 hän toimi Kalevan Pallon A-nuorten apuvalmentajana ja eteni joukkueen kanssa A-nuorten SM-liigan runkosarjassa toiseksi. KalPan kausi kuitenkin päättyi jo puolivälieriin. Kauden 2010–2011 Laine toimi joukkueen B-nuorten päävalmentajana.
Kaudeksi 2011–2012 Laine nimettiin KalPan A-nuorten päävalmentajaksi. Hän valmensi joukkueen A-nuorten SM-liigan runkosarjassa kuudenneksi ja eteni KalPan kanssa välieriin, mutta joukkue hävisi kuitenkin pronssiottelun. Sekä kaudella 2012–2013 että kaudella 2013–2014 KalPa ei edennyt pudotuspeleihin. Kaudella 2012–2013 Laine toimi myös Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana. 
Jo A-nuorten kauden 2013–2014 päätyttyä, 27. helmikuuta 2014 Laine nimettiin KalPan SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi runkosarjan seitsemään viimeiseen otteluun. Taustalla oli joukkueen päätös vaihtaa päävalmentajaa seuraavalle kaudelle sekä ratkaisu erottaa Jari Laukkanen jo kesken kuluvan kauden. Kaudeksi 2014–2015 Laine nimettiin KalPan apuvalmentajaksi Pekka Virran johtamaan valmennustiimiin. Laine toimi KalPan liigajoukkueen apuvalmentajana kevääseen 2017 asti. Tämän ohessa hän toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana. Kaudella 2017–2018 Laine toimii Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen päätoimisena vastuuvalmentajana.