google/wiki40b huggingface dataset:
Romina Power

Romina Francesca Power (2. lokakuuta 1951 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen kevyen musiikin laulaja ja näyttelijä, joka on tehnyt suurimman osan urastaan Italiassa. Hän on tullut tunnetuksi eritoten popduosta Al Bano & Romina Power.

Elämä ja ura

Romina Power on yhdysvaltalaisen näyttelijän Tyrone Powerin ja meksikolaissyntyisen näyttelijän Linda Christianin vanhin tytär. Hän vietti suuren osan lapsuudestaan Espanjassa ja Italiassa äitinsä ja nuoremman sisarensa Tarynin kanssa vanhempiensa erottua 1956. Koulunsa hän kävi tosin Englannissa. Jo teini-ikäisenä hän näytteli eräissä lähinnä italiankielisissä elokuvissa, muun muassa 1968 valmistuneessa Jesus Francon tulkinnassa Markiisi de Saden romaanista Justine. Powerin tulevaisuuden kannalta merkittävä oli naispääosa 1967 valmistuneessa romanttisessa komediassa Nel sole, jossa hän sai vastanäyttelijäkseen tulevan aviomiehensä, muusikkona tunnetun Albano Carrisin. Power ja Carrisi solmittiin avioliittoon 26. heinäkuuta 1970, vaikka molempien perheet vastustivat aietta. Pariskunnalle syntyi neljä lasta: Ylenia (1970), Yari (1973), Cristel (1985) ja Romina Jr (1987). Ylenia Carrisi katosi New Orleansissa Yhdysvalloissa hämärissä olosuhteissa 6. tammikuuta 1994.
Power debytoi musiikkimaailmassa vuonna 1969 laululla Acqua di mare. Seuraavana vuonna julkaistiin Powerin ja Carrisin ensimmäinen yhteissingle Storia di due innamorati/Quel poco che ho. 1970-luvun kuluessa Power teki soololevytysten ohella  yhteislevytyksiä puolisonsa kanssa. 1980-luvulla hän levytti lähes ainoastaan Carrisin kanssa. Lauluduo Al Bano & Romina Power tuli tunnetuksi suurimmassa osassa Eurooppaa. Ylenia Carrisin katoamisen jälkeen avioliitto Carrisi-Power alkoi rakoilla ja pari päätyi avioeroon 1999.
Power jatkoi näyttelijänuraansa pitkän tauon jälkeen 1996. Tuolloin hänellä oli rooli television minisarjassa Il ritorno di Sandokan. Vuonna 2005 hän ohjasi ja käsikirjoitti Intiassa kuvatun puolituntisen lyhytelokuvan Upaya. Vuonna 2007 hänellä oli sivuosa italialaisamerikkalaisessa elokuvassa Go Go Tales. Romina Power on kirjoittanut isästään kirjan Cercando mio padre (1998), jossa Tyrone Powerin elämää valotetaan hänet tunteneiden ihmisten kautta. Vuonna 2000 julkaistiin Romina Powerin romaani Ho sognato Don Chisciotte. Power harrastaa muun muassa taidemaalausta ja on järjestänyt näyttelyitä.
Powerin uutta säveltaiteellista tuotantoa on julkaistu 2010-luvulla lähinnä Spotifyssa. Lisäksi hän on esiintynyt jälleen entisen aviopuolisonsa kanssa muun muassa Moskovassa, Atlantic Cityssä ja Montrealissa.
Mikko Suokas

Mikko Suokas (22. syyskuuta 1893 Kivennapa – 13. lokakuuta 1934 Kivennapa) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Suomen Sosialidemokraattinen Puolue.
Suokas toimi syyskuusta 1927 alkaen Viipurin läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajana. Hän oli eduskuntavuosinaan jäsenenä sen pankkivaliokunnassa, perustuslakivaliokunnassa ja puolustusasiainvaliokunnassa. Hän kuoli lokakuussa 1934, kesken vaalikauden, jonka jälkeen hänen tilalleen eduskuntaan nousi Juho Kuittinen.
Suokas toimi poliittisella urallaan myös presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1925 ja 1931 sekä puolueensa Viipurin läänin itäisen vaalipiirin piirisihteerinä vuosina 1924–1928. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä.
Suokkaan puoliso oli Aina Pussinen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1927.
Sensuuri

Sensuuri on valtion viranomaisten suorittama suullisten, kirjallisten tai kuvallisten esitysten tarkastus, jonka läpäisy on edellytys julkaisun levitykselle tai julkiselle esittämiselle. Yleis- tai puhekielessä sensuurilla voidaan tarkoittaa myös jonkin tietyn tekstin, kuvan tai vastaavan jättämistä julkaisematta.
Euroopassa sensuuri yleistyi kirjapainotaidon myötä, ja ensimmäisenä sen otti käyttöön katolinen kirkko. Sen jälkeen myös valtiovalta otti käyttöön ennakkotarkastusjärjestelmän hallitsijoiden kannalta epämieluisten ajatusten ilmaisun estämiseksi. Sensuuria myös vastustettiin valistuneissa piireissä. Englannissa ennakkosensuuri poistettiin jo vuonna 1695.
Oulun ammattikorkeakoulu

Ammatillinen opettajakorkeakoulu

Ammatillinen opettajakorkeakoulu (lempinimeltään Amok) on Suomen pohjoisin ammatillisten opettajien, opinto-ohjaajien ja erityisopettajien kouluttaja. Opetusta järjestetään Oulussa, Rovaniemellä, Kajaanissa ja Kemi-Tornion alueella. Verkko-opiskeluryhmissä voi opiskella maantietellisestä sijainnista riippumatta. Ammatillinen opettajakorkeakoulu järjestää opettajan ammattiin pätevöittäviä 60 opintopisteen (ects) laajuisia opettajan pedagogisia opintoja, opetus- ja koulutusalan täydennyskoulutusta seka kehittämispalveluita.
Opettajankoulutusta on saatavilla suomeksi ja englanniksi.

Tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö

Opetuksen lisäksi Oamkin toinen perustehtävä on tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö (tki-työ). Tki-työllä tuetaan Oulun seudun ja koko Pohjois-Suomen kehitystä. Tki-työtä ohjaavat Oamkin strategiassa 2015 määritellyt painoalat ja yhteiset kehittämiskohteet.
Lisäksi tki-työtä ohjaa Oulun kaupungin, Oulun yliopiston, VTT:n ja Technopoliksen kanssa solmittu sopimus, Oulun innovaatioallianssi. Muiden perustajajäsenten tavoin Oamk on sitoutunut kehittämään toimintaansa sovituille innovaatioaloille, investoimaan sovittuihin infrastruktuureihin ja kehittämään mekanismeja yhteiseen käyttöön.

Oulun ammattikorkeakoulu Oy

Oamk oli vuoden 2013 loppuun asti osa Oulun seudun koulutuskuntayhtymää. Vuoden 2014 alusta Oamkin ylläpitomalliksi tuli osakeyhtiö. Tätä varten on perustettu Oulun ammattikorkeakoulu Oy.
Oulun seudun ammattikorkeakoulun nimi vaihtui vuoden 2014 alusta Oulun ammattikorkeakouluksi, mutta lyhenne Oamk pysyi samana.
Felice Orsini

Felice Orsini (10. joulukuuta 1819 Meldola – 13. maaliskuuta 1858 Pariisi, Ranska) oli italialainen kreivi ja kansallismielinen vallankumouksellinen, joka muistetaan epäonnistuneesta yrityksestään salamurhata Ranskan keisari Napoleon III pommiattentaatilla vuonna 1858. Orsini tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin, mutta hänen tekonsa sai mahdollisesti Napoleon III:n tukemaan aktiivisesti Italian yhdistymistä.
Orsini sai vallankumouksellisen toimintansa vuoksi jo vuonna 1844 Kirkkovaltiossa elinkautisen pakkotyörangaistuksen, mutta hän vapautui paavi Pius IX:n 1846 antamalla yleisellä armahduksella. Vuonna 1849 hän oli lyhytikäisen vallankumouksellisen Rooman tasavallan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsenenä. Sen jälkeen hän toimi kumousjohtaja Giuseppe Mazzinin salaisena edustajana Sveitsissä, Unkarissa ja Englannissa. Orsini vangittiin Transylvaniassa joulukuussa 1854, mutta onnistui pakenemaan seuraavana vuonna itävaltalaisesta vankilasta Mantovassa ja siirtyi Lontooseen. Siellä hän julkaisi kaksi suosituiksi muodostunutta englanninkielistä kirjaa: The Austrian Dungeons in Italy (1856) ja Memoirs and Adventures of F. Orsini Written by Himself (1857).
Vuonna 1857 Orsini rikkoi välinsä Mazzinin kanssa ja ryhtyi samoihin aikoihin suunnittelemaan Ranskan keisari Napoleon III:n murhaa, minkä hän uskoi tehokkaimmin edistävän Italian yhdistymistä. Hän sai mukaan hankkeeseen muutamia muita italialaisia vallankumouksellisia emigrantteja. Illalla 14. tammikuuta 1858 Orsini kahden avustajansa kanssa heitti kaksi pommia kohti vaunuja, joissa keisari yhdessä keisarinna Eugénien kanssa oli matkustamassa Pariisin oopperaan. Räjähdyksessä kuoli useita ohikulkijoita ja 141 ihmistä loukkaantui lentävistä sirpaleista – mukaan lukien Orsini itse – mutta keisaripari säilyi vahingoittumattomina. Yksi attentaatin tekijöistä saatiin kiinni verekseltään ja pian myös Orsini vangittiin. Vankeudesta hän kirjoitti 11. helmikuuta keisari Napoleonille paljon huomiota herättäneen avoimen kirjeen, jossa toivoi tämän tukevan Italian vapaustaistelua. Orsini tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 13. maaliskuuta.
Yleisen näkemyksen mukaan Orsinin attentaatti todellakin vaikutti siihen, että Napoleon III – joka oli nuoruudessaan tukenut italialaisten vapaustaistelua – päätti vuonna 1859 ryhtyä tukemaan Sardiniaa sodassa Itävaltaa vastaan, mikä johti myöhemmin Italian yhdistymiseen.
Orsinin attentaattiaan varten kehittämää kosketuksesta räjähtävää pommityyppiä ryhdyttiin sittemmin kutsumaan ”Orsini-pommiksi”. Myös eräät muut vallankumoukselliset käyttivät sitä salamurhaiskuissaan.
Pimeänpirtin hävitys

Juoni

Elokuvan tapahtumien ajankohta on 1800-luvun loppu ja tapahtumat lähtevät liikkeelle köyhän perheen torpasta, jonka torpparisopimus on katkolla. Pahin tapahtuu, kun nuori patruuna Otto repii sopimuksen. Torpan tyttö Hanni joutuu patruunan viettelyn kohteeksi, ja hänet syyllistetään. Ajan kuluessa Hanni päätyy kaupunkiin kurtisaaniksi. Otto tulee häntä kosimaan, mutta vanha vaari paljastaa epätoivoiselle hylätylle kosijalle, että Hanni on tämän tytär, jolloin Otto alkaa hautoa itsemurhaa mutta päätyy lopulta kuolemaan pudottuaan vahingossa sillalta. Vaari surmaa Hannin, sillä hänen mielestään vain kuolema voi sovittaa menneet tapahtumat.

Arviot

Aikalaisarvioissa Maila Talvion romaani muistettiin sen kauden teokseksi, jolloin Talvio vielä oli yhteiskunnallinen julistaja. Toini Aaltosen käsikirjoitusta kiitettiin siitä, että hän on keskittynyt tiivistämisessä tarinan kannalta olennaisiin aineksiin. Aiheen käsittelyä pidettiin kuitenkin liian voimakkaana, ja se olisi vaatinut miedontamista välttääkseeni kaavamaisen asetelmallisuuden. Irma Seikkulan niukkoja keinoja hyödyntävä tehokas roolityö Lenin ja Hannin kaksoisroolissa sai erityistä kiitosta.
Guatemalan quetzal

Guatemalan quetzal on ollut Guatemalan rahayksikkö vuodesta 1926 lähtien, jolloin se korvasi aiemman peson. Quetzal jakaantuu 100 centavoon eli senttiin.
Valuutta on nimetty mayaketsaalin mukaan, jonka pyrstöhöyheniä mayat käyttivät rahana.
Doug Bradley

Douglas William ”Doug” Bradley (s. 7. syyskuuta 1954 Liverpool) on brittiläinen näyttelijä ja tuottaja.     
Bradley kävi lukion Quarry Bank High Schoolissa ja valmistui Liverpoolin yliopistosta. Hän on ollut Clive Barkerin läheinen ystävä kouluajoista lähtien. Hän on esittänyt kenobiitti Pinheadin roolia kahdeksassa Hellraiser-elokuvassa, sekä kapteeni Elliot Spenceriä elokuvissa Hellbound: Hellraiser II (1988) ja Hellraiser III: Hell on Earth (1992)
Hän on myös esiintynyt monissa Cradle of Filthin kappaleissa, ja hänet voidaan kuulla myös yhtyeen vuoden 2008 albumilla Godspeed on the Devil’s Thunder.
Bradley asuu Lontoossa Lynne-vaimonsa, lapsiensa ja kissansa kanssa.
Haam

Haam (hepr. ‏חָם‎) oli Raamatun Vanhassa testamentissa Nooan poika. Hänestä sanotaan juontuneen haamilaisia kieliä puhuvat haamilaiset, pohjois- ja itäafrikkalainen kansanryhmä, johon kuuluvat berberit, tuaregit, egyptiläiset, bedžat, gallat, somalilaiset, masai-kansa. Haamilaiskieliä ovat muun muassa berberikielet, muinaisegypti ja kuušilaiset kielet (Etiopiassa ja sen ympäristössä).
Haamilla oli neljä poikaa: Kus, Misraim, Put ja Kanaan. Kus tarkoittaa Nubiaa, Misraim Egyptiä ja Put Libyaa.
Jukka Koivisto

Jukka Tapani Koivisto (31. joulukuuta 1953 Pori – 20. elokuuta 2009 Rauma) oli suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvulla suositun Hariolax-yhtyeen laulusolistina. Koivisto oli myös tuottelias säveltäja ja sanoittaja, joka teki kappaleita useille suomalaisille huippuartisteille.
Koivisto vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Porin Ruosniemessä. Lukion jälkeen hän muutti Raumalle ja aloitti luokanopettajan opinnot vuonna 1974. Valmistuttuaan vuonna 1977 hän sai viran Raumalta Uotilan koulusta. Koivisto toimi koulussa opettajana aina vuoteen 2005 saakka, jolloin hän jäi virkavapaalle.
Kosketinsoittimia ja haitaria soittanut Koivisto aloitti uransa keikkamuusikkona jo 1960-luvun lopulla. Raumalla hän liittyi vuonna 1975 laulusolistiksi Hariolaxiin, jossa oli jäsenenä yhtyeen hajoamiseen vuoteen 1990 saakka. Sen jälkeen Koivisto jatkoi esiintymisiä harvakseltaan oman Jukka Koivisto Band-yhtyeensä kanssa.
Omien laulujen tekemisen Koivisto aloitti vuonna 1979. Hän sävelsi kolme kappaletta raumalaisen Rauno Tuunan Kanalim barttalt-albumille. Koivisto teki nopeasti läpimurtonsa suomalaisten lauluntekijöiden huipulle. Jo seuraavana vuonna hän sävelsi ja sanoitti Marionille kappaleen Riviera, joka edusti Suomea Intervision laulukilpailussa. Seuraavaksi Koivisto aloitti yhteistyön turkulaisen tuottajan Rauno Lepistön kanssa. Lepistön yhtiö Ensio Music julkaisi 80-luvun aikana kolme Hariolaxin albumia. Levyistä suosituimmaksi nousi vuonna 1984 julkaistu Jättipotti, joka myi yli 15 000 kappaletta. Hariolaxin levyjen kaikki kappaleet olivat muutamaa coveria lukuun ottamatta Koiviston säveltämiä ja sanoittamia. Hariolaxin lisäksi hän levytti Ensio Musicille suomalaisia cover-kappaleita salanimellä Juhana. 1980-luvulla Hariolax osallistui myös kahdesti Syksyn sävel-kilpailuun, sijoittuen neljänneksi vuonna 1984.
Vuonna 1982 Koivisto aloitti työskentelyn Chrisse Johanssonin kanssa. Hän sävelsi yhteensä noin 100 Johanssonin tekstiä. Vuodesta 1987 lähtien Koivisto teki suurimman osan Rainer Frimanin albumien lauluista. Frimanin levyjä myytiin yhteensä yli 700 000 kappaletta. Vuosina 1990 ja 1992 Koivisto sävelsi, sanoitti ja sovitti Frimanin Syksyn Sävelen voittaneet kappaleet Se on salaisuus sekä Virta vie, virta tuo. 1990-luvulla hän sävelsi lisäksi yli 150 Jorma Toiviaisen sanoitusta.
Rauno Lepistön kuoltua vuonna 1993 Koivisto siirtyi työskentelemään Bluebird-levy-yhtiön kanssa. Hänen laulujaan levyttivät yhtiön artisteista muun muassa Reijo Taipale, Jamppa Tuominen ja Lea Laven. Kaiken kaikkiaan Teoston rekisteristä löytyy Jukka Koiviston tekemiä kappaleita yli 650. Niistä vajaat 400 on sekä hänen säveltämiään että sanoittamiaan. Vuonna 1991 Koivistolle myönnettiin Kullervo Linna -palkinto.
Jukka Koivisto kuoli pitkäaikaiseen sairauteen Raumalla elokuussa 2009.
Volot

Maantiede ja asutus

Volotin kunnan pinta-ala on 148,07 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Volotin piirin Gorskojen ja etelässä Slavitinon kuntiin sekä idässä Staraja Russan piiriin. Pinta-alasta 60,8 % on metsää, 32,6 % maatalousmaata ja 5,7 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Tärkeimmät joet ovat Ilmajärveen laskevat Psiža ja Perehoda. Kunnan alueella on laajoja soita. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 23 kylää: Gorki, Kašenka, Kisljakovo, Klinkovo, Kolesnitsy, Litšino, Loša, Mežduretšje, Mihalkovo, Mikšitsy, Osinovka, Peskova, Podsosonje, Pogorelets, Porožki, Solomenka, Stanišino, Totška, Unitsy, Veretje, Vzgljady, Zeremo ja Žukovo-Dubrovo. Toiseksi suurin asutuskeskus on noin 150 asukkaan Vzgljady.

Historia

Volotin taajama on syntynyt 1800-luvun lopulla perustetun rautatieaseman ympärille. Vuonna 1927 siitä tuli piirikeskus. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä.

Liikenne, talous ja palvelut

Volotista on rautatien lisäksi maantieyhteydet Staraja Russaan ja Soltsyyn.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut ja hallinto, kauppa (14,6 % vuonna 2010) sekä maa- ja metsätalous (13,8 %). Kunnassa toimii meijeri, karjanhoitoon erikoistunut maatalousyritys, leipätehdas, sahalaitos, rehu- ja lannoitetehtaat, tielaitos ja metsänhoitoalueen konttori. Lähes viidesosa työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja työikäisistä 15 % ei käy ansiotöissä.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu kolme lastentarhaa, keskikoulu, lasten harrastuskeskus, taidekoulu, piirin kulttuuritalo, keskuskirjasto, lastenkirjasto, piirisairaala poliklinikkoineen, posti ja pankki. Eräitä julkisia palveluja on myös Vzgljadyssa ja muissa kylissä.

Nähtävyydet

Seudulla sijaitsee muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvulla pystytetty Porožkin kirkko ja Vzgljadyn kartanon puistoalue. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
ORP Krakowiak (1921)

Valmistus

Alus tilattiin Stettiner Maschinenbau A. G. Vulcanilta Stettinistä Saksasta. Alus otettiin 8. elokuuta 1918 palvelukseen torpedoveneenä nimellä A-64.
Sodan päätyttyä alus määrättiin luovutettavaksi Puolalle. Luovutettu alus oli huonossa kunnossa ja se huollettiin ennen luovutusta Rosythissä, mistä se hinattiin 8. syyskuuta 1921 Gdanskiin.

Palvelus

Alus otettiin joulukuussa 1921 koeajojen jälkeen virallisesti Puolan merivoimien palvelukseen nimellä ORP Krakowiak. Se palveli torpedoveneviirikössä (puol. Dywizjon Torpedowców). Alus oli toimitettu aseistamattomana, joten siihen asennettiin kaksi 47 millimetrin wz. 85 Hotchkiss -tykkiä ja kaksi 7,92 millimetrin Maxim wz. -08 konekivääriä. Tykit vaihdettiin 1924 75 millimetrin Scheider wz. 97 -tykkiin. Samalla aseistusta täydennettiin kahdella 450 millimetrin torpedoputkella.
ORP Krakowiak osallistui laivastovierailuihin, joita tehtiin muun muassa 1923 Libauhun ja Riikaan sekä 1929 Kööpenhaminaan. Laivastovierailun aikana 1929 alus joutui myrskyyn. Alus poistettiin palveluksesta 27. lokakuuta 1936 ja se todennäköisesti romutettiin 1938.
Ravennan kosmografia

Ravennan kosmografia on oletettavasti alun perin 600-luvulla tehty maailmankuvaus silloin tunnetuista paikoista, kuten kaupungeista, saarista ja joista Intiasta Irlantiin. Sen on tehnyt tuntematon ravennalainen pappi. Tekstin perusteella on päätelty, että tekijä käytti lähteinä karttoja.
Säilyneet tekstit ovat sangen ongelmallisia. Olemassa olevat kolme käsikirjoitusta on kopioitu alkuperäisestä käsikirjoituksesta kolmessa tai neljässä käsikirjoitussukupolvessa. Niinpä niissä on kirjoitusvirheitä, sanajakovirheitä, pois jääneitä kohtia ja kohtia jotka ilmeisesti ovat kuulovirheitä, minkä perustella oletetaan että teksti on jossain vaiheessa saneltu. Erot teksteissä eivät koske vain paikannimiä vaan myös niiden kommentointia eikä virheistä siksi voi syyttää pelkästään alkuperäistä tekijää.
Teksti on alkuaan ollut kreikankielinen ja käännetty 800-luvulla latinaksi. Versioista paras on Codex Vaticanis (Urb. Lat. 961). Uusin kolmen käsikirjoituksen kriittinen laitos on Joseph Schnetzin Itineraria Romana, osa II: Ravennatis Anonymi Cosmographia et Guidonis Geographica, 1942 (uusintapainos 1990), B. G. Teubner, Stuttgart.
Oscar Behm

Carl Oscar Behm (24. joulukuuta 1867 Hangelby, Sipoo – 1. kesäkuuta 1933 Porvoo) oli suomalainen maanviljelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Behm kävi keskikoulun ja 1886–1888 Helsingin kauppakoulun sekä opiskeli sitten maataloutta ensin 1893 maatalouskoulussa Suomessa ja sitten ulkomailla Ruotsissa, Tanskassa ja Saksassa. Hän toimi maatilan vuokraajana ja tilanhoitajana Kirkkonummella ja Porvoon maalaiskunnassa. Behm oli myös Porvoon maalaiskunnan kunnansihteerinä ja vuosina 1899–1900 hän toimi Wasa-Posten-lehden toimittajana. Viimeksi Behm asui Tikkurilan Fastbölessä vuodesta 1928 alkaen.
Behm kirjoitti realistiseen ja naturalistiseen tyyliin uusmaalaisesta maalaiselämästä. Hän käsitteli monia ajankohtaisia ongelmia kuten torpparikysymystä ja naisten asemaa mutta ei ottanut kantaa silloin ajankohtaiseen kielikysymykseen. Behmin ensimmäinen novellikokoelma Folkliv ilmestyi 1886. Behm piti esikuvinaan muun muassa Pietari Päivärintaa ja Karl August Tavaststjernaa.
Imaginaerum

Singlet

Ensimmäinen single Storytime julkaistiin Suomessa keskiviikkona 9. marraskuuta. Kappaleesta tehty musiikkivideo julkaistiin samana päivänä yhtyeen virallisella YouTube-kanavalla.
Evanescence (albumi)

Tuotanto

Yhtye aloitti kappaleiden kirjoittamisen albumille kesällä 2009. Ensimmäisen kerran yhtye meni studioon keväällä 2010 tuottaja Steve Lillywhiten kanssa, mutta myöhemmin he lopettivat albumin nauhoitukset hänen kanssaan, koska työskentely hänen kanssaan ei toiminut. Huhtikuussa 2011 he aloittivat albumin nauhoitukset uuden tuottajan, Nick Raskulineczin kanssa.
23. kesäkuuta 2011 yhtyeen laulaja Amy Lee kertoi, että lähes valmiina oli 16 kappaletta, joista kaikki eivät kuitenkaan tulisi albumille. Myöhemmin kuitenkin ilmoitettiin, että kaikki 16 kappaletta tulevat olemaan albumin deluxe-versiolla. Lee on sanonut, että kappaleiden sanoitukset käsittelevät muun muassa rikkinäisyyttä, vapauden kaipuuta, menetystä ja rakastumista.
Kesäkuussa 2011 ilmoitettiin, että uusi albumi julkaistaisiin 4. lokakuuta 2011, ja sen nimeksi paljastettiin Evanescence. Heinäkuussa levy-yhtiö kuitenkin siirsi levyn julkaisuajankohtaa viikolla eteenpäin.

Singlet

Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale ”What You Want” 9. elokuuta 2011. Kappaleen ensiesitys oli MTV-kanavalla edellisenä päivänä. Kappaleeseen kuvattiin New Yorkissa musiikkivideo. 
Albumin toinen single on kappale ”My Heart Is Broken”. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin tammikuussa 2012.
Poliisiopisto

Poliisiopisto (engl. Police Academy) on yhdysvaltalainen komediaelokuvasarja, jonka seitsemän osaa valmistuivat vuosina 1984–1994. Lisäksi aiheesta on tehty televisiosarja sekä piirrossarja. Elokuvissa on usein nähty asetelma, jossa joukko surkimuksia (tässä tapauksessa poliisialokkaat) yrittävät todistaa olevansa jotain ja stereotyyppiset auktoriteettihahmot pyrkivät lyttäämään heidät.
Elokuvien näyttelijäkatras vaihteli vuodesta toiseen. Eräs suosituimmista hahmoista oli Larvell Jones, jota näytteli Michael Winslow. Hahmon suosio perustui Winslow’n uskomattomaan kykyyn tehdä mitä ihmeellisimpiä ääniefektejä suullaan.
Latvuskutoja

Levinneisyys

Latvuskutojaa tavataan pienellä alueella Kongon demokraattisen tasavallan itäosissa. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Uimaharjun sellutehdas

Uimaharjun sellutehdas eli Enocell on Stora Enso -konserniin kuuluva sulfaattisellutehdas Uimaharjussa Pohjois-Karjalassa. Tehdas on perustettu vuonna 1967 osittain korvaamaan paikkakunnalta vuonna 1952 lopetettua Kaltimon pahvitehdasta. Tehtaan kapasiteetti on 655 000 t/a koivu- ja mäntysellua. Henkilökuntaa tehtaalla on 160. Tehtaalla on kaksi kuitulinjaa kuivauskoneineen. Havupuusta valmistetaan valkaistua sellua, ja koivusta liukosellua. Liukosellusta valmistetaan tekstiilejä ja erikoistuotteita ja sen kysyntä on kasvussa.

Tehtaan Voimalaitos

Stora Enso omistaa kuorikattilan ja sähköntuotantolaitteet. Voimalaitos tuottaa prosessihöyryä noin 750 GWh/a Enocell Oy:n sellutehtaalle ja sähköä noin 700 GWh/a. Kuorikattila on leijukerroskattila, jonka tuottamaa höyryä johdetaan turbiiniin sähköteho 106 MW.  Ylimäärä sähköstä (noin 40 %) toimitetaan valtakunnan sähköverkkoon. Sähköstä noin 97 % tuotetaan biopolttoaineilla. Saha ostaa käyttämänsä lämmön ja sähkön sellutehtaalta. Turbiinilaitos hyödyntää myös Enocell Oy:n soodakattilan höyryä sähkön tuotantoon 364 MW, jonka jälkeen sitä käytetään edelleen teollisuushöyrynä. Kuorikattilan teollisuushöyry otetaan turbiinin väliotosta. Savukaasut puhdistetaan kaksikammioisella sähkösuodattimella ja johdetaan maanpinnasta 58,6 metriä korkeaan savupiippuun. Soodakattilan  piippu on 92 metriä korkea. Sähkö jakaantuu 390 GWh omakäyttöön ja 170 GWh myydään valtakunnan verkkoon.

Uimaharjun tehdaspalokunta

Tehdasalueella toimii myös vuonna 1966 perustettu Uimaharjun tehdaspalokunta, jolla on kaksi sammutusautoa (RPK341 ja RPK3412) ja kaksi miehistönkuljetusautoa (RPK347 ja RPK3472). 
Pohjois-Karjalan pelastuslaitos ja sairaanhoitopiiri nimittäin ostavat Uimaharjun tehdaspalokunnalta apua sammutus- ja ensivastehtäviin. TPK osallistuu tehtaan ulkopuolisiin hälytyksiin myös.
Time Lock

Time Lock (televisioesityksessä käytetty nimeä Aikalukko) on vuonna 1957 kuvattu trilleri. Elokuvan pääosia esittävät Robert Beatty, Lee Patterson, Betty McDowall, Vincent Winter, Robert Ayres, Alan Gifford, Larry Cross ja Sandra Francis. Sean Connery tekee elokuvassa cameoroolin hitsaajana. Elokuvan on ohjannut Gerald Thomas. Elokuvassa nuori poika jää vahingossa kassaholvin vangiksi ja muilla on vain 10 tuntia aikaa pelastaa hänet ennen hapen loppumista.