google/wiki40b huggingface dataset:
Viherpuukäärme

Ulkonäkö ja koko

Viherpuukäärmellä on hoikka, virtaviivainen ruumis ja pitkä, hyvin ohut häntä. Sen pää on hieman ruumista leveämpi ja sillä on suuret, pyöreäpupilliset silmät. Se on täysikasvuisena tavallisesti noin 0,9–1,5 metriä pitkä, mutta suurimmat yksilöt voivat kasvaa kaksimetrisiksi. Viherpuukäärmeen väri vaihtelee sijainnista riippuen. Selkäpuoli on väriltään oliivinvihreän, kirkkaanvihreän, harmaan, ruskean, mustan, sinisen ja keltaisen välillä. Sillä on useimmiten keltainen tai kermanvärinen vatsapuoli ja kirkkaankeltainen kaula. Nahka on suomujen välissä vaaleansininen, ja se näkyy erityisesti käärmeen nieltyä suuren saaliin ja sen puolustautuessa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Viherpuukäärmettä tavataan Australian pohjois- ja itäosien rannikolta ja sen lähialueilta. Se on yleisin maan harvoista tarhakäärmeistä. Uudesta-Guineasta ja sen läheisiltä saarilta tavattuja yksilöitä pidetään nykyään eri lajeihin kuuluvana. Viherpuukäärme elää sekä kuivissa että kosteissa elinympäristöissä, kuten avoimissa metsissä, sademetsissä, maaseudulla ja esikaupunkien puutarhoissa. Se viihtyy yhtä lailla ruohomailla kuin metsissä.

Elintavat

Viherpuukäärme on nopea kiipeilijä, joka viettää suurimman osan ajastaan puissa ja pensaissa. Se tarttuu kiinni oksista kiertämällä piiskamaisen häntänsä niiden ympärille. Viherpuukäärme on terävänäköinen ja pääasiassa aktiivinen päivällä. Se ottaa usein aurinkoa aamuisin ja pakenee häirittynä nopeasti suojaan. Viherpuukäärme viettää yönsä puunkoloissa, kallionhalkeamissa, kapeissa luolissa tai hylätyissä rakennuksissa. Talvella käärmeet kokoontuvat ryhmiin pysyäkseen lämpiminä.
Häirittynä viherpuukäärme voi päästää kloaakistaan epämiellyttävän hajun. Se saattaa myös nousta ylös ja pullistaa kurkkunsa ja ruumiinsa etuosan, jolloin sen suomujen välissä oleva vaaleansininen nahka näkyy. Saalistajan pelästyessä käärme pääsee luikertelemaan pakoon. Tarvittaessa käärme myös puree, vaikkei sillä olekaan myrkkyhampaita tai myrkkyä.

Ravinto

Viherpuukäärme etsii ravintonsa maasta ja matalasta aluskasvillisuudesta. Se on aktiivinen peto, joka tutkii päällään lehtiä ja löysää maaperää haistaakseen saaliinsa, jonka se nielee elävänä. Viherpuukäärmeen pääasiallista ravintoa ovat sammakot, mutta se syö myös gekkoja, skinkkejä ja muita liskoja. Lisäksi sen on joskus havaittu syövän matelijoiden munia, pieniä nisäkkäitä, rannalle ajautuneita nuijapäitä ja kalaa.

Lisääntyminen

Viherpuukäärmeet parittelevat kesäkuukausina. Naaras munii kerralla 3–16 munaa, jotka kuoriutuvat usein helmi- tai maaliskuussa. Vastakuoriutuneet poikaset ovat kuonosta peräaukkoon mitattuina noin 24-senttisiä.
Healesville Sanctuary

Healesville Sanctuary on Australian eläimistöön erikoistunut eläintarha, joka sijaitsee Healesvillessa, Melbournen laidalla, Australiassa. Eläintarhan perustaja oli Colin MacKenzie ja se avattiin 30. toukokuuta 1934. Puistoa on vuodesta 1978 hallinnoinut Victorian eläintieteellisten puistojen ja puutarhojen johtokunta (Zoological Parks and Gardens Board of Victoria).
Healesville Sanctuary on ensimmäinen laitos, jonka onnistui tuottaa jälkeläisiä vankeudessa eläville vesinokkaeläimille. Menestystä pidetään eläintarhassa työskennelleen David Fleayn ansiona ja ensimmäinen Healsvillen ensimmäinen vesinokkaeläimen poikanen sain nimekseen Corrie.
Healesville Sanctuaryn yhteydessä toimii myös Australian Wildlife Health Centre (AWHC), joka on yleisölle avoin eläinlääkärikeskus. AWHC:ssa vierailijat pääsevät katsomaan kuinka laitokselle tuotuja eläimiä hoidetaan. Keskus vastaanottaa luonnossa vahingoittuneita eläimiä ja vuosittain niitä on hoidettavana yli 1 500 yksilöä.
Koirajärvi (Ylitornio)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 17,6 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Kuijasjoen valuma-alueella (67.99), jonka Mellajoen latvaosan valuma-alueeseen (67.995) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,2 metriä mpy.
Nicky Weaver

Manchester City (1997–2007)

Weaver ostettiin Mansfield Townista Manchester Cityyn maalivahtivalmentaja Alex Stepneyn suosituksesta. Hän teki debyyttinsä Cityn joukkueessa kaudella 1998/99 Blackpoolia vastaan, pelaten nollapelin. Weaver pelasi koko kaudella yhteensä 23 nollapeliä, joka oli seuran ennätys yhdellä kaudella. Mestaruussarjan Play-off -finaalissa Gillinghamia vastaan hänen torjumansa rangaistuspotku varmisti Cityn nousun. Hän oli samoihin aikoihin myös Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueen maalivahti.
Seuraavina vuosina loukkaantumiset vaivasivat Weaveria jatkuvasti, ja hän ei ollut kertaakaan aloituskokoonpanossa kausilla 2002/03, 2003/04 ja 2004/05. Hän pelasi kauden 2004/05 viimeiset 15 minuuttia, jotta ykkösmaalivahti David James voisi pelata hyökkäyksessä Middlesbroughia vastaan.
Syksyllä 2005 puolikuntoinen Weaver lainattiin Sheffield Wednesdayhin, hänen lapsuutensa suosikkiseuraan ja oli palatessaan jälleen täydessä kunnossa. Wednesdayn ajallaan hän pelasi 14 ottelua, joista yksi oli Sheffieldin derby, United vastaan Wednesday. Hän oli lainastatuksestaan huolimatta koko ottelun ainoa sheffieldiläissyntyinen pelaaja.
Ennen kautta 2006/07 David James myytiin Portsmouthiin, ja Andreas Isaksson ostettiin hänen korvaajakseen. Weaver sai kuitenkin alkukaudesta olla aloituskokonpanossa Cityssä ensimmäistä kertaa kolmeen vuoteen Isakssonin luokkaantumisen vuoksi.

Cityn jälkeen (2007–)

4. heinäkuuta 2007 Charlton Athletic hankki Weaverin ilmaiseksi Manchester Citystä. Hän pelasi Charltonissa kahden kauden aikana 67 sarjaottelua.
Seurasta lähtönsä Weaver on pelannut neljässä eri seurassa Englannin alemmilla tasoilla sekä Skotlannin valioliigassa. Hän on myös toiminut Aberdeenistä lähdettyään entisen seuransa Sheffield Wednesdayn akatemian maalivahtivalmentajana, muttei ole virallisesti ilmoittanut uransa päättymisestä.
Neokatekumenaalit

Neokatekumenaalit (myös neokatekumenaalinen tie) on Francisco "Kiko" Argüellon ja Carmen Hernandezin Madridissa vuonna 1964 käynnistämä katolisen kirkon suuntaus. Ensimmäiset neokatekumenaatin jäsenet, Oscar ja Paola Pasinato perheineen, asettuivat Suomeen vuonna 1986. Myös nykyisin Helsingin Pyhän Henrikin katedraaliseurakunnan kirkkoherrana toimivalla Marco Pasinatolla on yhteys liikkeeseen.
Vaikka liikettä on epäilty kerettiläiseksi, se sai lopulta kirkon hyväksynnän. Paavi Franciscus on toivonut liikkeen kiinnittävän enemmän huomiota kirkon yhtenäisyyteen.
Hyvin suuret perhekoot ovat yleisiä liikkeen jäsenillä.
RN Cicogna

Palvelus

Alus liitettiin Trapanissa 1. korvettilaivueeseen. Se upotti 14. maaliskuuta syvyyspommein sukellusvene HMS Thunderboltin. Alukseen osui sen ollessa ankkurissa Messinassa pommi, joka sytytti aluksen tuleen. Aluksen pelastamiseksi se ajettiin matalikolle. Aluksen hylky upotettiin Sisilian evakuoinnin yhteydessä.
Veikko Saarelainen

Veikko Saarelainen (13. syyskuuta 1919 Kontiolahti – 26. joulukuuta 1968 Pielisjärvi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 37. Jääkäripataljoona 3:n konekiväärikomppaniassa konekivääriampujana toiminut Saarelainen tuhosi Salmin ja Tulemajärven tienhaarassa 27. heinäkuuta 20 vihollisen kuorma-autoa ja niiden mukana tulleen jalkaväkikomppanian. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali. Saarelainen työskenteli ennen sotaa maanviljelijänä, ja sotien jälkeen muun muassa myymälänhoitajana. Hän oli mukana perustamassa Lieksan Rintamamiesveteraaniyhdistystä ja toimi Mannerheim-ristin ritarien säätiön säädekirjan allekirjoittajana 1954.
Olkipyrstöleski

Levinneisyys

Olkipyrstöleskeä tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Sudanissa, Etelä-Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jägerhorn af Storby

Jägerhorn af Storby on suomalainen aatelissuku numerolla 19 Suomen ritarihuoneella ja numerolla 226 Ruotsin ritarihuoneella. 
Jägerhorn af Storby -suku on vanhaa suomalaista rälssiä kotoisin Luonnonmaan Isokylästä (Storby) Naantalin edustalla. Suku introdusoitiin vasta 1634 ruotsin ritarihuoneelle, koska suvun edustajalla oli vaikeuksia esittää näyttöä sukupuustaan ritarihuoneen perustamisvaiheessa 1625-1626. Suku korotettiin silloiseen ritariluokkaan 1778.
Suku on kuitenkin nähtävästi eräs Odygd-suvun haara ja se on yhtäjaksoisesti ollut suomalaista rälssiä 1400-luvun alusta, todennäköisesti 1300-luvulta lähtien. Asemies Jöns Filpussonin (Odygd, mainitaan 1405) poika asemies Filpus Jönsson (mainitaan 1437-1457) Luonnonmaan Isostakylästä (Storby) kantoi sinetissään metästystorvea (FMS 158). Häntä pidetään Jägerhorn af Storby -suvun kantaisänä. Hänen vaimonsa Margit Pedersdotter, Peder Dansken tytär, lahjoitti Naantalin luostarille Maskun Kuuslahden. 
Odygd-suvun ensimmäinen tunnettu suomalainen kantaisä Karl Filppusson Odygd esiintyy asiakirjoissa 1381.
Storbyn kartano (Isokylä) oli suvussa vuoteen 1698. Suvulla oli useita muita kartanoita.
Jägerhorn af Storbyn ja Jägerhorn af Spurila -suvun yhteisyyttä ei voida osoittaa, nimestä, samankaltaisesta sukuvaakunasta ja maantieteellisestä läheisyydestä huolimatta.
Lahden helluntaiseurakunta

Lahden helluntaiseurakunta on Lahdessa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakuntaan kuuluu noin 1 100 jäsentä. Seurakunnalla ei väliaikaisesti ole johtavaa pastoria. Palkattuja työntekijöitä on muutama, mutta seurakunta toimii vahvan vapaaehtoistyön pohjalla.

Historiaa

Lahden helluntaiseurakunta perustettiin joulukuun 2. päivänä vuonna 1926. Perustamiskokouksessa valittiin sen aikainen johtava saarnamies, joka oli Vilho Hartonen. Seurakunnan nimeksi päätettiin Siion-seurakunta, mutta vuosikymmenten kuluessa nimi muutettiin Lahden helluntaiseurakunnaksi. Seurakunta kokoontui aluksi kodeissa ja vuokratiloissa, kunnes vuonna 1951 rakennettiin oma tila Harjukatu 15:een. Sen käytyä pieneksi rakennettiin 1972 Kiveriönkatu yhteen uusi isompi rukoushuone.

Villähteen leirikeskus

Lahden helluntaiseurakunta omistaa myös leirikeskuksen Villähteellä, Nastolan kunnassa. Se sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä seurakuntarakennuksesta. Siellä pidetään kesäisin leirejä kaikenikäisille. Sitä käyttävät myös lähiseutujen seurakunnat, ja kauempanakin sijaitsevat seurakunnat, muun muassa Malmin helluntaiseurakunta.

Viikko-ohjelma

Viikko-ohjelmaan kuuluvat varhaisnuorten ilta, nuortenillat, sanan ja rukouksen ilta, partio ja perhepiiri sekä suomenkielinen, swahilinkielinen ja venäjänkielinen jumalanpalvelus.
Ryū Narushima

Kilpaura

Narushima aloitti karaten Masutatsu Ōyaman oppilaana ja siirtyi sittemmin kilpailemaan 1993 alueellisissa turnauksissa. Hän saavutti ensimmäisen kerran suurempaa menestystä 1994 sijoituttuaan toiseksi Japanin mestaruuskilpailun kevytsarjassa. Narushima hävisi loppuottelussa Kō Tanigawalle.
Seuraavana vuonna hän eteni toistamiseen loppuotteluun ja voitti ensimmäisen Japanin mestaruutensa kevytsarjassa. Tällä kertaa hän kohtasi loppuottelussa Takeshi Fukudan Narushima oli mestaruuden myötä mukana myös marraskuussa järjestetyssä MM-kilpailuissa, jotka käytiin avoimessa painoluokassa. Hän ei saavuttanut menestystä, mutta palkittiin turnauksessa parhaasta tekniikasta.
1996 Narushima siirtyi ottelemaan keskisarjaan ja saavutti Japanin keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Tatsuya Fukuda.
1997 Narushima oli mukana ensimmäisissä painoluokallisissa MM-kilpailuissa. Hän eteni pronssiotteluun saakka hävittyään välierissä lopulta maailmanmestaruuden voittaneelle Piotr Sawickille. Pronssiottelussa Narushima sen sijaan voitti Jevgeni Prohorovin.
Narushima saavutti uransa kolmannen Japanin mestaruuden 1999 voitettuaan kevytsarjan loppuottelussa Kōji Yasudan, joka oli myös edellisvuonna sijoittunut toiseksi. Narushima oli toistamiseen mukana MM-kilpailuissa marraskuussa, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Hänen kisansa päättyivät hävittyään Francisco Filholle. Narushima palkittiin turnauksessa edellisvuoden tapaan parhaasta ottelutekniikasta.

Muuta

Narushima oli Tekken 3 pelistä lähtien Jin Kazaman liikenäyttelijänä.
Egil Nicklin

Karl Egil Hugo Nicklin (19. heinäkuuta 1906 Tammisaari – 27. kesäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka sai professorin arvonimen.

Henkilöhistoria

Egil Nicklinin vanhemmat olivat rehtori Karl Hugo Nicklin ja Signe Hedvig Ekholm ja puoliso vuodesta 1937 Hjördis Inkeri LIndbohm. Nicklin tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui diplomiarkkitehdiksi 1937. Hän toimi puolustusministeriössä toimistoarkkitehtina 1937–1940, Petsamon nikkelin palveluksessa arkkitehtina 1940, Strömbergin palveluksessa 1940–1947 ja SAFA:n standardoimislaitoksen päällikkönä vuodesta 1947 sekä johtajana vuodesta 1950.  Viimeksi mainittua tehtävää, sittemmin Rakennustietosäätiö RTS:n toimitusjohtajan työtä, Nicklin hoiti yli 20 vuotta aina eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1971. Rakennustöiden laatuvaatimusten parissa elämäntyönsä tehnyt Nicklin toimi asiantuntijana lukuisissa eri työryhmissä ja hankkeissa, vaikutti alan tekniseen termistöön ja vakiinnutti muun muassa johtamansa organisaation harjoittaman julkaisutoiminnan kautta rakennusalan laadunvarmistusta ja standardointia Suomessa. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1970.
Autofiktio

Autofiktio on kirjallisuutta, jossa kirjailija esiintyy päähenkilönä ja kertojana, osana tapahtumia, jotka ovat enemmän tai vähemmän uskollisia kirjailijan elämästä tiedetyille faktoille.
Sanan autofiktio otti käyttöön ranskalainen kirjailija Serge Doubrovsky viitatessaan romaaniinsa Fils (1977). Suomessa autofiktio mainittiin ensimmäisen kerran lajinimikkeeksi vuonna 2007 Anu Kaipaisen teoksessa Vihreiksi poltetut puut.
Autofiktiota on määritelty omaelämäkerran alalajiksi ja jotkut ovat pitäneet sitä omana kirjallisuuden lajina. Sitä on kutsuttu käsitteellä fiktio itsestä. Fiktiivinen hahmo käy sitä uskottavammaksi, mitä tutummaksi hän tulee lukijalle.
Anja Kaurasen Kiinalainen kesä on suomalainen autofiktio (1989). Myös Kari Hotakainen, Pentti Holappa ja Pirkko Saisio ovat kirjoittaneet romaaneita, joissa he kirjoittivat itsestään. Sofi Oksanen kertoi lehtihaastattelussaan nykykirjallisuudesta autofiktion kiinnostavan häntä erityisesti.
Sebastian Janikowski

Ura ennen NFL:ää

1980-luvun alussa hänen isänsä Henryk Janikowski, joka pelasi ammatikseen jalkapalloa, päätti lähteä hakemaan uutta potkua uralleen Atlantin toiselta puolen. Janikowskinkin urheilu-ura alkoi eurooppalaisittain tällä perinteisemmällä lajilla ja hänet valittiin 15-vuotiaana vuonna 1993 Puolan alle 17-vuotiaiden maajoukkueeseen. 1990-luvun alussa hänen isänsä erosi Sebastianin äidistä Halinasta ja avioitui yhdysvaltalaisen naisen kanssa. Tämä mahdollisti Sebastianin itsensä muuttamisen Yhdysvaltoihin, Orlandon kaupunkiin isänsä ja äitipuolensa luo, ja jalkapallouran jatkamisen Orangewoodin kristillisen lukion joukkueessa, jossa hän ehti pelata vain viisi ottelua tehden kunnioitettavat 15 maalia. Tämän jälkeen Janikowski liittyi Orlando Lions -joukkueen alle 19-vuotiaiden joukkueeseen, jonka valmentaja Angelo Rossi valmensi myös Seabreezen lukion joukkuetta Daytona Beachissa. Rossi suostutteli Janikowskin liittymään uuteen kouluun, ja hän muutti Rossin luo asumaan isän jäätyä Orlandoon.
Seuraavalle vuodelle Janikowski siirtyi Seabreezen lukioon, jossa hän aloitti pelaamaan jalkapallon lisäksi myös amerikkalaista jalkapalloa, koulun joukkueen valmentajan huomattua hänen kykynsä. Janikowski niittikin mainetta potkaisijana nopeasti, potkaistuaan neljä yli 50 jaardin potkumaalia. Hänen ennätyksensä, 60 jaardin potkumaali, oli Floridan osavaltion kaikkien aikojen kolmanneksi pisin lukiotason potkumaali. USA Today -lehti nimesikin Janikowskin tähdistöjoukkueeseensa. Useat huipputason yliopistot yrittivät saada Janikowskin liittymään riveihinsä, ja lopulta hän päätti valita Floridan osavaltionyliopiston.

Floridan osavaltionyliopisto

Kolmen yliopistovuoden aikana Janikowski teki yhteensä 324 pistettä, joka oli Floridan valtionyliopiston kolmanneksi suurin määrä kautta aikojen. Hän voitti vuonna 1998 parhaalle yliopistopotkaisijalle myönnettävän Lou Groza Awardin, ja uusi voittonsa seuraavana vuonna historian ensimmäisenä.

NFL-ura

Oakland Raiders varasi Janikowskin 17. pelaajana vuoden 2000 NFL:n varaustilaisuudessa, jolloin hänestä tuli vasta historian kolmas potkaisija, joka oli varattu tilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Kauden 2004 päätteeksi Janikowski allekirjoitti 5 vuoden ja 10,5 miljoonan dollarin sopimuksen, joka teki hänestä kaikkien aikojen parhaiten palkatun potkaisijan. 
4. marraskuuta 2007 ottelussa Houston Texansia vastaan Janikowski yritti ennätyspitkää 64 jaardin potkumaalia tyynellä McAfee Coliseumilla. Potku oli helposti tarpeeksi pitkä, mutta se osui oikeaan maalitolppaan ja kimposi ulos. 
Janikowski allekirjoitti kauden 2009 jälkeen jälleen uuden, ennätysrahakkaan sopimuksen, pituudeltaan neljä vuotta ja arvoltaan 16 miljoonaa dollaria. Syksyllä 2014 Janikowski teki toisen nelivuotisen jatkosopimuksen Raidersin kanssa.
Kaudeksi 2018 Janikowski siirtyi yksivuotisella sopimuksella Seattle Seahawksiin.
Keväällä 2019 Janikowski ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Joël Dicker

Joël Dicker (s. 16. kesäkuuta 1985 Geneve) on sveitsiläinen ranskankielinen kirjailija.
Vuonna 2005 Dicker julkaisi novellin Le Tigre, joka palkittiin nuorten kirjailijoiden PIJA-palkinnolla (Prix international des jeunes auteurs). Vuonna 2010 hän sai Prix des Ecrivains Genevois -palkinnon SOE-joukkoja käsitelleellä romaanikäsikirjoituksellaan Les Derniers Jours de Nos Pères, joka julkaistiin vuonna 2012.
Vuonna 2012 julkaistiin Dickerin läpimurtoromaani La Vérité sur l'affaire Harry Quebert, josta tuli myyntimenestys. Ensimmäisen vuoden aikana sitä myytiin pelkästään Ranskassa lähes miljoona kappaletta. Se on käännetty yli 30 kielelle ja julkaistu yli 45 maassa. Maailmanlaajuisesti teosta on myyty yli kolme miljoonaa kappaletta. Teos ilmestyi Anna-Maija Viitasen suomentamana nimellä Totuus Harry Quebertin tapauksesta Tammen Keltaisessa kirjastossa vuonna 2014. Suomenkielistä käännöstä on myyty noin 25 000 kappaletta.
Vuonna 2015 ilmestyi Dickerin romaani Le livre des Baltimore (suom. Baltimoren sukuhaaran tragedia, 2016). Teosta myytiin Ranskassa kolmen kuukauden kuluessa ilmestymisestä 500 000 kappaletta.
Dicker valmistui oikeustieteen maisteriksi Geneven yliopistosta vuonna 2010.
Jukka Tyrkkö

Jukka Pellervo Tyrkkö (vuoteen 1927 Nieminen; 2. huhtikuuta 1912 Ylöjärvi – 16. lokakuuta 1979) oli suomalainen toimittaja ja sotakirjailija. Hän alkoi vuonna 1933 vain 21-vuotiaana julkaista Ylöjärven ensimmäistä sanomalehteä nimeltä Ylöjärvi. Lehti ilmestyy edelleenkin Ylöjärven Uutiset -nimellä.
Tyrkkö osallistui sotaan suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa pataljoonan sotakirjeenvaihtajana; näistä kokemuksistaan hän myöhemmin kertoi kirjassaan Suomalaisia suursodassa. Hän oli myös 1943–1944 SS-Aseveljet ry:n sihteeri.
Jukka Tyrkkö oli naimisissa toimittaja Marjatta Tyrkön (o.s. Tulenheimo) kanssa. Heidän tyttärensä on toimittaja ja kirjailija Maarit Tyrkkö. Jukka Tyrkön veli oli kirjailija Martti Tyrkkö ja sisko oopperalaulaja Marja Tyrkkö.
Ugra (joki)

Ugra on joki Venäjällä. Se on Volgan sijoen Okan vasen sivujoki. Sen pituus on 399 km. Ugran seuduilla on historiallisen ajan alussa asunut suomalais-ugrilaisia heimoja.
Valkeajärvi (Kokemäki)

Maantiede

Ovaalin muotoisen lammen halkaisija on 90 metriä. Se sijaitsee keskellä Vehkasuota Kyttälän ja Kauvatsanjoen välisellä ylängöllä ja sen ranta on soista metsää tai avosuota. Suon laitaan johtaa kärrypolku.
Periastroni

Periastroni on tähteä kiertävän ellipsiradan lähin piste. Esimerkiksi jos eksoplaneetta on ratansa tähteä lähimmässä pisteessä, se on periastronissa. Periapsis on yleisesti jotain kappaletta kiertävän toisen kappaleen läheisin piste ellipsiradalla.
Osmo Lehmuskallio

Osmo Ilmari Lehmuskallio, vuoteen 198 Lindsten (17. kesäkuuta 1910 Simo – 30. toukokuuta 1997 Rauma) oli Kap Hornin matruusina kiertänyt merikapteeni, joka työskenteli Merenkulkuhallituksen luotsi- ja merenkulkupiirien palveluksessa sekä luotsi- ja majakkaosaston päällikkönä merenkulkuneuvoksen virassa.

Henkilöhistoria

Osmo Lehmuskallion vanhemmat olivat sahanhoitaja Arthur Valter Lehmuskallio ja Hulda Huttula ja puoliso vuodesta 1937 merkonomi Kerttu Johanna Perttula. Ohjaaja Markku Lehmuskallio on heidän poikansa. Osmo Lehmuskallio lähti merille jo 17-vuotiaana. Kap Hornin hän kiersi nelimastoparkki Lawhillin matkassa 1929–1931. Matkoistaan hän julkaisi 1986 teoksen Lokikirja. Vuonna 1937 merikapteenin tutkinnon suorittanut Lehmuskallio oli Loviisan luotsipiirin päällikkö 1954–1956 ja Kotkan 1957–1963. Turun merenkulkupiirin merenkulun tarkastajana hän toimi 1964–1967 ja Merenkulkuhallituksen osastopäällikkönä 1967–1973. Vielä eläkkeellä hän työskenteli alusten perämiehenä ja päällikkönä, kuten merikapteeniksi valmistuttuaan. Kompassintarkastaja Lehmuskallio oli vuodesta 1947, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Lehmuskallio oli reservin luutnantti (1966).
Páros

Maantiede

Páros sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeren keskiosissa. Kykladien suurimman saaren Náxoksen länsipuolella. Pároksen lounaispuolella lyhyen lauttamatkan päässä sijaitsee Antíparos. Pienempi Despotikó sijaitsee kauempana lounaassa.
Saaren korkein kohta on Léfkes (724 metriä).

Myöhempi historia

Bysantin valtakunnan ajan jälkeen Pároksesta tuli osa Náxoksen herttuakuntaa. Turkkilaiset valtasivat saaren vuonna 1537. Vuosina 1770–1774 saari oli venäläisten miehittämä. Pároksesta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1821.
Pároksen lähellä noin 2–3 kilometrin päässä saaren rannasta on kaksi karia, joita kutsutaan Pároksen porteiksi (Pórtes). 26. syyskuuta 2000 kello 22.12 autolautta M/S Express Samina törmäsi niihin ja upposi 50 minuuttia myöhemmin kello 23.02.

Nähtävyydet

Pároksen nähtävyyksiä ovat Paroikián venetsialaisaikainen linna 1200-luvulta, Pároksen arkeologinen museo sekä Panagía Ekatontapylianín kirkko, joka on yksi Kreikan parhaiten säilyneistä bysanttilaisaikaisista kirkoista. Paroikián lähellä sijaitsevat Delionin eli Deloksen jumalten (Apollon, Artemis) pyhäkön sekä Asklepieionin ja Pythionin jäänteet. Antiikin aikaisten marmorilouhosten alue sijaitsee Paroikiásta itään lähellä Maráthin kylää. Saaren nähtävyyksiin kuuluu myös Petaloúdes (”Perhoset”) -niminen perhoslaakso.

Liikenne

Saaren pääsatama on Paroikiá. Sieltä on yhteys muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille, kuten Náxokselle. Myös Náousasta on yhteyksiä muun muassa Náxokselle, Mýkonokselle ja Delokselle. Kolmas tärkeä satama on Poúnta, josta on yhteys Antíparokselle. Pároksen lentoasema, josta on lentoja Ateenaan, sijaitsee noin 10 kilometriä kaupungista etelälounaaseen.
Ananda Seva

Ananda Seva (suomeksi "autuuden palvelu") on yhdysvaltalaisen psykologi Megan Nolanin vuonna 1996 Kaliforniassa perustama joogan ja meditaation harjoituksia opettava järjestö, jonka taustalla vaikuttava uskonto on hindulaisuus.
Ananda Seva irtaantui Ananda Margasta vuonna 1996. Megan Nolan (Anandamaetreyii) väitti saavansa viestejä aiemmin kuolleelta opettajaltaan, Ananda Margan perustajalta, Anandamurtilta. Ananda Margan johto ei uskonut viestien aitouteen. Viestejä aitoina ja ohjeellisina pitäneet Ananda Margan jäsenet perustivat Ananda Sevan. Suomessa Ananda Seva on rekisteröity vuonna 1998. Suomessa Ananda Seva toimii aktiivisesti Helsingissä Villa Uusi Kuussa, Damaskuksentie 9, sekä Hämeenkyrössä. Yhdistyksessä on mukana 50-100 henkilöä (2007).
Ananda Sevan opettajat eli acaryat antavat henkilökohtaista meditaatio-opetusta. Ananda Seva järjestää myös viikoittaisia joogatunteja, yleisöluentoja joogafilosofiasta, jooga- ja meditaatio-ohjaajakoulutusta ja meditaatioretriittejä.