google/wiki40b huggingface dataset:
Tamililainen kirjaimisto

Historia

Tamililaiset kirjaimet kehittyivät Ašokan ajan brahmi-kirjoituksen eteläisestä haarasta. Varhainen muoto tamil-brahmi ajoittuu 200-luvulta eaa. 200-luvulle jaa. Varhaiset dokumentit kaiverrettiin palmun lehdille, jotka halkesivat helposti kulmikkaita merkkejä kirjoitettaessa. Tästä syystä monet alun perin kulmikkaat kirjaimet kehittyivät tamililaisessa kirjaimistossa kaareviksi tai pyöreiksi. 600-luvulle jaa. tultaessa tamilinkielisillä alueilla oli otettu käyttöön tamil-brahmista eriytynyt vatteluttu-aakkosto (tamiliksi வட்டெழுத்து, vaṭṭeḻuttu).
Pallava-dynastian kirjaimistoksi kehitettiin uusi tamililainen aakkosto yksinkertaistamalla sanskritin kirjoittamiseen käytettyä grantha-aakkostoa ja täydentämällä sitä tamilin kirjoittamiseen tarvittavilla vatteluttusta lainatuilla kirjaimilla. Tästä aakkostosta oli 1000-luvulle mennessä tullut tamilin pääkirjaimisto.
Nykyisin aakkostoa käytetään tamilin itsensä lisäksi pääasiallisena kirjoitusjärjestelmänä saurashtran, kannada kurumban ja kotan kielissä. Sitä käytetään malajalamilaisen tai kannadalaisen kirjaimiston ohella myös irulan, paniyan ja betta kurumban kirjoittamiseen.

Standardointi

Kansainvälisessä kirjaimistostandardissa ISO 15924:ssa tamililaisen kirjaimiston numero on 346 ja kirjainkoodi ”Taml”.
Tamililaiset kirjaimet sijoittuvat Unicoden lohkoon 0B80–0BFF. Lohko sisältää tamililaiset konsonantit, itsenäiset ja konsonanttiin liitettävät vokaalimerkit, tamililaiset numerot sekä joukon erikoismerkkejä kuten symbolit päivälle, kuukaudelle ja vuodelle, numerosymbolin ja tamililaisen rupia-symbolin.
Sysmän kirkko

Historia

Keskiajalla Sysmä kuului kirkollisesti Hollolan emäseurakuntaan. Sysmä itsenäistyi 1300-luvun jälkipuoliskolla ollen ensin Hollolan kappeli. 
Kirkko oli alkuperäisessä muodossaan suorakulmion muotoinen hallikirkko (ulkomitat 28,5 m x 13,6 m), jonka kulmissa oli suuret nurkkakivet. Parhaiten on säilynyt länsipäädyn tiilikoristelu, ulkoisen saarnatuolin aukko sekä ullakonaukko. Länsipääty on koristeltu kahdella vinoneliökomerolla ja kulmatiilikentällä, joiden yläpuolella on tiilipintaan upotettu ristikomero. Kirkon länsipuolen katolla on sijainnut myös kellotorni tai kattoratsastaja, joka on purettu todennäköisesti 1700-luvulla.
Kirkkosalia ei koskaan holvattu. Keskaikaisesta rakentamiseta ei ole säilynyt paljon merkkejä, ja esimerkiksi sivuseinien ikkuna-aukkojen kokoa ja muotoa on myöhemmin muutettu. Kirkon rakentanut muurari on ollut ehkä sama mestari, joka on tehnyt Janakkalan kirkon. Runkohuoneen pohjoissivulla on sijainnut sakaristo ja eteläsivulla asehuone, mutta niiden tarkasta sijainnista tai rakennusajankohdasta ei ole varmuutta.
1700-luvun loppupuolelle tultaessa kirkko oli jäänyt seurakunnalle ahtaaksi. Siksi se laajennettiin 1832–35 ristikirkoksi C. L. Engelin suunnitelman mukaan. Runkohuoneen sivuseinistä purettiin osa sekä kummallakin puolella olleet kylkiäiset (sakaristo ja asehuone). Käytännössä vain kirkon itä- ja länsipääty säilyivät, mutta länsipäädynkin sisäänkäynti ja ikkuna uusittiin. Uudet ristisakarat ovat hieman runkohuonetta matalammat, ja niiden päädyissä on nurkkapilasterit sekä keskiaikaista tiilikoristelua imitoivat komerokoristeet.
Kirkon viereen rakennettiin kellotapuli 1690-luvulla, ja seuraava tapuli 1770-luvulla. Nykyinen puurakenteinen ja kolminivelinen tapuli on vuodelta 1845.

Sisustus

Keskiajalla ei kirkkoon maalattu luultavasti muita koristeita kuin rakentajien itsensä maalaamat vihkiristit, joista on jäljellä kuusi. Maalausten puuttuminen on yksi osoitus siitä, että kirkkoa ei ehditty keskiajalla rakentaa aivan valmiiksi. Tähän viittaa myös tekemättä jäänyt holvaus, jonka asemesta kirkkosalin sisäkattona on lautaiset tynnyriholvit.
Kirkon kiinteästä sisustuksesta on säilynyt 1500-luvun alussa valmistettu pyhimyskaappi kuorin eteläseinällä. Kirkon veistoksia on säilynyt 1500-luvun alusta lähtien, mm. Suomessa tehdyt pyhä Jaakob vanhempi, pyhä Olavi ja Pyhä Anna sekä triumfikrusifiksi ja Neitsyt Maria. Se, että yhtään vanhempaa veistosta ei ole säilynyt, saattaa viitata edellisen puukirkon tulipaloon. 1500-luvulta tai 1600-luvun alkupuolelta on säilynyt messinkinen kastemalja, jota on ehkä pidetty puisella tai kivisellä jalustalla. 
Kirkon 28-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan Urkutehdas 1953.

Muuta

Kirkolla sijaitseva sankaripatsas on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen työ vuodelta 1951.
Kirkko suunnitellaan suljettavaksi vuonna 2019 korjaustöiden ajaksi, jolloin sen lämmitysjärjestelmä uusitaan. Päätös tehdään marraskuussa 2018. Samalla pitäisi korjata myös sisäkatto, jos rahat riittävät.
AIM-7 Sparrow

Ohjuksen kehitys

Ohjuksen kehittely aloitettiin 1940-luvun lopulla Yhdysvaltain laivaston ohjelmassa ohjattavan rakettiaseen saamiseksi ilmasta-ilmaan -käyttöön. Ohjus saatiin palveluskäyttöön 1950-luvun lopussa ja oli eräs ensimmäisiä lajissaan. Kuten kaikkien vastaavien ohjusten on sen puoliaktiivisuuden heikkoutena jatkuva tutkalähetteen tarve ampuvasta koneesta. Tämä sitoo ampuvan koneen osoittamaan maalia osumaan tai ohimenoon asti. Jos tässä tilanteessa joutuu väistämään vihollisen hyökkäyksiä se voi aiheuttaa tutkalukituksen menettämisen, jolloin ohjus eksyy. Ohjuksesta tehtiin sekä tavanomainen kiskolta ammuttava versio että runkoon asennettava versio. Laukaisulaitteessa oli tällöin heittäjä, joka irrotti ohjuksen ennen moottorin käynnistymistä.
Asetta käytettiin Vietnamissa, missä sen menestys oli heikkoa. Tämä johtui mm. pitkästä minimilaukaisuetäisyydestä ja yleisestä epäluotettavuudesta, jota trooppinen ilmasto korosti.
Italiassa ja Isossa-Britanniassa ohjuksesta kehitettiin parannetut versiot nimillä Aspide ja Skyflash. RIM-7 Sea Sparrow on AIM-7 -ohjuksesta kehitetty ilmatorjuntaohjus merivoimille. Tutkan tuhoamiseen tarkoitettu AGM-45 Shrike -ohjus kehitettiin Sparrow-ohjuksesta yhdistämällä sen moottoriin ja runkoon tutkasäteilyn ilmaisin.
Kaavaillun R- version kehitys lopetettiin korkeiden kustannusten vuoksi.
Juho Lehmus

Johannes (Juho) Lehmus (sukunimi aiemmin Lindgren) (19. joulukuuta 1858 Orivesi – 6. huhtikuuta 1918 Tampere) oli pohjoishämäläinen suutari ja pienviljelijä, joka oli sosiaalidemokraattien kansanedustajana 1917.
Lehmuksen vanhemmat olivat suutari Juha Kustaa Lindgren ja Manta Matintytär. Lehmus toimi suutarina ja pienviljelijänä Orivedellä vuoteen 1918 saakka. Hän oli naimisissa vuodesta 1880 Hedvig Sofia Sjöblomin kanssa.
Lehmus oli SDP:n kansanedustajana 1917 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä.
Suomen sisällissodan aikana valkoiset vangitsivat Lehmuksen 5. huhtikuuta 1918 ja hänet teloitettiin seuraavana päivänä Tampereella.
Biosemiotiikka

Biosemiotiikka on tiede, semiotiikan haara, joka tutkii semioottisia prosesseja ja organismien elämää suhteessa niiden ympäristöön, Umweltiin. Nykyisen biosemiotiikan mukaan kaikki elävät organismit muodostavat eräänlaisen merkkiprosessin eli semioosin.
Sen klassikko on virolais-saksalaisen biologin Jakob von Uexküllin teos Bedeutungslehre (suom. Merkitysoppi, 1940).
Nicaraguan presidentti

Nicaraguan presidentti on Nicaraguan valtionpäämies.  Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiselle toimikaudelle, saman henkilön presidenttikausien määrää ei ole rajoitettu. Presidenttiä ja varapresidenttiä äänestetään samassa vaalissa.
Virtuaalitodellisuuslasit

Virtuaalitodellisuuslasit eli virtuaalilasit (lyhyesti VR-lasit tai VR-laite, ennen virtuaalitodellisuuskypärä) ovat silmille laitettava laite, joka mahdollistaa virtuaalitodellisuuteen uppoutumisen eli immersion. Niitä käytetään videopelien pelaamiseen sekä erilaisiin simulaatoihin. VR-lasien lisälaitteena käytetään usein liikeohjaimia, joiden avulla VR-lasien käyttäjä voi käyttää käsiään virtuaalitodellisuudessa. Monet VR-lasit vaativat toimiakseen tehokkaan tietokoneen tai pelikonsolin. Joitakin VR-laseja voi käyttää myös älypuhelimen kanssa, jolloin VR-lasit ovat halvempia eikä VR-lasien kiinnittämiseen muutoin vaadittavia kaapeleita tarvita. Puhelimen kanssa toimivien VR-lasien haittapuolena on puhelinten tietokoneita sekä pelikonsoleita heikompi suorituskyky ja akkukesto.

Historia

Ensimmäisinä kuluttajakäyttöön suunniteltuina virtuaalilaseina voidaan pitää Nintendon Virtual Boy -konsolia tai Forte VFX1 -laitetta.
Oriveden yhteiskoulu

Oriveden yhteiskoulu on Orivedellä sijaitseva yhteiskoulu, jossa on yläaste. Yhteensä koulussa opiskelee noin 500-ihmistä. Koulun päärakennus on rakennettu vuonna 1924.
Hostilianus

Syntymä

Hostilianuksen elämästä tiedetään monien muiden 200-luvun keisarien tavoin erittäin vähän. Hän syntyi noin vuoden 230 jälkeen. Hänen isänsä oli arvostettu senaattori ja myöhemmin myös keisari Gaius Messius Quintus Decius ja äiti ylhäiseen etruskisukuun kuulunut Herennia Etruscilla. Hostilianuksella oli myös isoveli Herennius Etruscus. Vuosina 249–251 hallinnut Decius nimitti syyskuussa (?) 250 nuoren poikansa Hostilianuksen perijäkseen (Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus nobilissimus Caesar). Koska hän samoihin aikoihin nimitti Hostilianuksen isoveljen Herenniuksen keisariksi ja kanssahallitsijakseen, oli Hostilianus siis valtion arvoasteikossa kolmannella sijalla.

Isän ja veljen kuolema

Kun Decius ja Herennius lähtivät vuonna 251 sotaretkelle gootteja vastaan, jäi Hostilianus Rooman kaupunkiin yhdessä äitinsä kanssa. Saman vuoden kesällä Decius ja Herennius saivat kuitenkin surmansa Abrittuksen (nykyinen Razgrad Pohjois-Bulgariassa) kaupungin lähellä käydyssä taistelussa, jossa gootit tuhosivat Rooman armeijan miltei kokonaan. Selviytyneet huusivat Moesian maaherran Gaius Vibius Trebonianus Galluksen uudeksi keisariksi, vaikka Hostilianus olikin yhä elossa Roomassa.

Nousu Trebonianus Galluksen kanssahallitsijaksi

Yllättävää kyllä, Trebonianus Gallus ei raivannut Hostilianusta pois tieltään, vaan hyväksyi hänet ensin perijäkseen (caesar) ja sitten kanssahallitsijakseen (augustus) ja jopa adoptoi tämän pojakseen. Gallus yritti ehkä osoittaa, ettei ollut vallananastaja ja lievittää ikäviä huhuja, jotka kertoivat Galluksen itse juonineen Deciuksen ja Herenniuksen kuoleman. Galluksen oma poika Volusianus sai tyytyä caesarin asemaan. Tapahtumien kronologia on epäselvää eikä tiedetä, suhtautuiko Gallus Hostilianukseen korkea-arvoisemmin vai kohteliko hän häntä ja Volusianusta samalla tavalla toivoen välttävänsä ongelmia perimysjärjestyksessä.
Hostilianuksen hengen pelasti ilmeisesti se, että hänen isänsä Decius oli ollut erittäin arvostettu Rooman ylimystön keskuudessa. Trebonianus Gallus ei halunnut ottaa sitä riskiä, että murhaamalla nuoren Hostilianuksen hän joutuisi yläluokan vihan kohteeksi.

Kuolema

Hostilianus ei ehtinyt olla keisarina pitkään, vaan kuoli vuonna 251 joko heinäkuussa tai elokuussa. Kuoleman syyksi on epäilty kulkutautia, mutta on mahdollista, että Gallus itse murhautti hänet. Tämä ei ole kuitenkaan varmaa.
Hostilianuksen sarkofagi löydettiin vuonna 1621 Rooman lähistöltä. Se on yksi parhaiten säilyneitä 200-luvun taideteoksia.
Gizmodo

Gizmodo on yhdysvaltalainen vuonna 2002 aloittanut tunnettu teknologia-aiheinen teknologiablogi. Se ilmestyy kaikkiaan yhdeksällä kielellä.
Kokonaissynteesi

Kokonaissynteesi (tai totaalisynteesi) viittaa monimutkaisten orgaanisten aineiden kemialliseen synteesiin. Tavoitteena on syntetisoida aine helposti saatavista ja edullisista (yleensä maaöljyperäisistä) lähtöaineista. Kokonaissynteesin tavoitteeksi otetaan esimerkiksi monimutkainen luonnonaine.
Nykyään kemia ja erityisesti spektroskopia on kehittynyt niin pitkälle, ettei ole enää suurikaan saavutus yksinkertaisesti vain syntetisoida jotain ainetta niin paljon, että se pystytään havaitsemaan. Ongelmana on tehokkaiden menetelmien myrkyllisyys, monimutkainen synteesireitti ja usein huono saanto. Uusi tavoite on uusien, parempien synteesimenetelmien kehittäminen, jotta menetelmä voitaisiin teollistaa. Kokonaissynteesiä harrastetaan myös opetus-, ja yleisessä tutkimustarkoituksessa.
Ensimmäisiä kokonaissynteesiä olivat urean ja glukoosin synteesit, joilla osoitettiin, että myös elävä luonto kuuluu kemian piiriin. Ensimmäisen kerran kokonaissynteesin kaupallisti suomalainen kemisti Gustaf Komppa, joka valmisti kamferia männynpihkasta saatavasta raaka-aineesta.
Vintage

Vintage (suom. hyvä vuosikerta) tarkoittaa menneiden vuosikymmenten vaatteita ja esineitä. Sana on lainattu englannin kielestä, johon se on tullut vanhasta ranskan kielestä, vendange. Alun perin sana käytettiin ainoastaan viinien yhteydessä. Viineistä puhuttaessa termi vintage tarkoittaa vuosikertaviiniä.
Vintage-sanasta on myöhemmin tullut käsite myös niin hifi-laitteissa kuin monessa muussakin menneen ajan tuotteistuksessa (veneet, autot, kirjat, soittimet ja musiikki jne.). Määritys vintage ilmenee jo muutaman kymmenen vuoden ikäisissä kulutustavaroissa. Yleensä sana vintage liittyy vanhojen tuotteiden keräilyyn tai käyttöesineisiin.
Vintage-vaatteet ovat yleensä 1920–1960-luvuilla valmistettuja vaatekappaleita ja pukineita. Nykyisin termin merkitys on hieman muuttunut, ja vintagella saatetaan tarkoittaa vanhanoloisiksi kulutettuja uusia vaatteita tai second hand -liikkeistä haalittuja käytettyjä tavaroita.
Liikereseptori

Liikereseptorit kuuluvat yhdessä asentoreseptorien kanssa sisäkorvan tasapainoreseptoreihin. Liikereseptorit ovat karvasoluja, jotka sijaitsevat sisäkorvan kalvosokkelon kaarikäytävien avartumissa. Kummassakin korvassa on kolme kaarikäytävää ja kussakin kaarikäytävässä on yksi avartuma, jossa liikereseptorit sijaitsevat pienen kummun päällä. Liikereseptorien karvoja yhdistää toisiina hyytelö, joka taipuu kaarikäytävien liikkeen mukaan. Pään joutuessa kiihtyvään tai hidastuvaan kiertoliikkeeseen kaarikäytävien neste liikuttaa hyytelöä ja sen sisällä olevia karvasolujen karvoja. Karvasoluista lähtee tieto kiihtyvästä tai hidastuvasta kiertoliikkeestä keskushermostoon kuulo-tasapainohermoa pitkin.
Hertta (Mikki Hiiri)

Hertta (suomennettu myös Tytteli ja Emma) (engl. Trudy Van Tubb) on Disneyn eläinmaailmassa esiintyvän Mikki Hiiren verivihollisen Mustan Pekan tyttöystävä (tai puoliso, asiaa ei koskaan ole virallisesti tarinoissa mainittu). 
Hertta esiintyi ensimmäisen kerran Romano Scarpan tarinassa Mikki Hiiri ja irokeesikaulanauha vuodelta 1960, mutta vielä nimellä Tytteli. Suomessa Hertta esiintyi ensimmäisen kerran tarinassa Mikki saippuakaupungissa (Aku Ankan taskukirja 7).
Hertta esiintyy monissa tarinoissa, joissa Musta Pekkakin, yleensä jonkinlaisena apurina (kuten alibin vahvistamisessa tai vankilasta pakenemisessa). Vaikka monissa tarinoissa hän auttaakin Pekkaa rikoksissa, jostain syystä hän ei aina joudu vankilaan (usein syytä ei edes kerrota).
Kfar Kama

Maantiede

Kfar Kama sijaitsee Ala-Galilean itäosassa noin 4,5 kilometrin päässä Kfar Tavorista koilliseen.

Historia

Kfar Kaman perustivat vuonna 1878 alueelle saapuneet tšerkessit. Jopa sadat tuhannet tšerkessit olivat lähteneet alkuperäisiltä kotiseuduiltaan nykyiseltä Venäjältä Venäjän valloittaessa Tšerkessian vuosina 1858-1859. Kfar Kamaan saapuneet tšerkessit olivat šapsugeja ja he saaneet maata Palestiinaa tuolloin hallinneilta osmaneilta vastineeksi järjestyksen ylläpidosta alueella. Monet paikalliset osallistuivat ensimmäiseen maailmansotaan Osmanien valtakunnan armeijassa ja myöhemmin brittien vallattua Palestiinan ja heidän perustettuuaan Palestiinan mandaattialueen monet tšerkessit palvelivat brittiarmeijassa. Tšerkessit pitivät usein yllä myös hyviä suhteita alueelle saapuviin juutalaissiirtolaisiin. Israelin itsenäisyyssodan alettua osa tšerkesseistä soti juutalaisten haganah-järjestön puolella. Sodan jälkeen Kfar Kama oli yksi ensimmäisistä alueensa vesi- ja sähköverkkoon liitetyistä kylistä. Oman kuntansa aseman Kfar Kama sai vuonna 1950.

Väestö

Kfar Kaman asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 332. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 2 710 ja vuonna 1968 1 330. 
Kfar Kama on suurempi kaikkiaan kahdesta tšerkessien asuttamista kylistä Israelissa. Toinen kylistä on Rehaniya Ylä-Galileassa. Paikalliset koululaiset opiskelevat heprean, arabian ja englannin lisäksi tšerkessin kieltä. Uskonnoltaan tšerkessit ovat muslimeja.
Kfar Kamassa sijaitsee tšerkessimuseo.
Puutarhakoulu

Puutarhakoulu oli aiemmin Suomessa oppilaitos, jossa koulutettiin puutarhaviljelijöitä.

Toiminta

Puutarhakouluista vuonna 1930 annetun asetuksen mukaan puutarhakoulun tarkoituksena oli antaa puutarhaviljelijöiksi aikoville tietopuolista ja käytännöllistä opetusta.
Puutarhakoulut, jotka sijoitettiin ensisijaisesti valtion maille, olivat maataloushallituksen ja lähinnä koulun johtokunnan valvonnan alaisia. Puutarhakoulun johtokunnan muodostivat koulun johtaja, asianomaisen puutarhajärjestön taikka maanviljelysseuran valitsema jäsen sekä maataloushallituksen määräämä jäsen.

Opetus

Puutarhakoulun oppikausi kesti kaksi vuotta, jotka jakautuivat kahteen vuosikurssiin, joiden alkamisajan määräsi maataloushallitus. Varsinaisten vuosikurssien ohella voitiin puutarhakoulussa lisäksi järjestää puutarhahoidollisia erikoiskursseja.
Puutarhakoulussa annettiin tietopuolista opetusta yleisessä puutarhaopissa ja puutarhatalousopissa, vihannesviljelyksessä, hedelmänviljelyksessä, koristekasvinviljelyksessä, suunnitteluopissa, kasvinsuojeluopissa, rakennusopissa, piirustuksessa, luonnontieteiden alkeissa, laskennossa ja mittausopissa, kirjanpidossa, äidinkielessä sekä aine- ja asioimiskirjoituksessa, yhteiskunta-aineissa ja mehiläishoidossa. Käytännöllistä opetusta annettiin puutarha-ammatin tärkeimmillä erikoisaloilla, kuten vihannes-, hedelmän-, marjan-, koristekasvin-, taimiston- ja siemenviljelyksen, kasvihuone- ja lavanhoidossa sekä puutarhasuunnittelussa, sitomisessa, veistossa, ja sikäli kuin paikalliset olot sallivat, mehiläishoidossa.

Pääsyvaatimukset

Päästäkseen oppilaaksi puutarhakouluun hakijan tuli olla täyttänyt 18 vuotta sekä esittää todistukset siitä, että hän oli puhdasmaineinen, ettei häntä vaivannut tarttuva tauti ja että hänellä oli muutenkin hyvä terveys, että hän oli suorittanut ylemmän kansakoulun oppimäärän tai että hänellä oli siitä vastaavat tiedot, että hän oli ainakin kahden vuoden ajan työskennellyt puutarhaharjoittelupaikoiksi hyväksytyissä puutarhoissa, ja että hänellä oli holhoojan suostumus, jos hän oli vajaavaltainen.
Kouluun otettiin uusia oppilaita joko vuosittain tai joka toinen vuosi. Oppilas sai koulussa ollessaan vapaan asunnon, lämmön ja valon sekä lisäksi joko ruoan tai ruokarahan.
Korentijärvi

Maantietoa

Järvi on 750 metriä pitkä, 700 metriä leveä ja sen pinta-ala on 20 hehtaaria. Järvi on hyvin matala ja se on suorantainen järvi. Siihen laskee yhdeksän suo-, metsä- tai pelto-ojaa. Huomattavin oja Korenninoja laskee sen pohjoisrantaan. Se laskee tiheästi ojitetulta Aukeasuolta, johon myös Rutajärven vedet laskevat. Järven oma laskuoja lähtee sen lounaisrannasta, josta saa alkunsa Korentioja. Se laskee Lotilanjärveen, joka on Vanajaveden Kärjenniemenselän kapeasuinen lahti. Koska valuma-alue on 18 neliökilometriä suuri ja järvi on vain metrin syvä, ehtii vesi viipyä järvessä keskimäärin vain noin kahdeksan vuorokautta. Järven rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä. Sen lähialueella sijaitsee kolme maatilaa, joiden yhteydessä on myös vapaa-ajan asuntoja. Järvelle johtaa vain kärrypolku ja pari polkua. Järven eteläpään ylittää korkeajännitelinja.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu loppukesällä vuonna 1995 sekä talvella vuosina 1978, 1986 ja 2007. Vedenväri on ruskeaa johtuen siihen liuenneen humuksen runsaasta määrästä. Veden happamuustaso on lievästi hapan, mutta puskurikyky happamoitumista vastaan on välttävä tai hyvä. Vaaraa järven happamoitumisesta ei vielä ole. Talvella on vesi jääkannen alla on vähähappista tai joskus täysin hapetonta. Veteen liuennut humus kuluttaa happea hajotessaan eikä sitä tule uutta tilalle valuma-alueen ojista. Vuonna 1986 happi oli kulunut vähiin jo helmikuussa, koska veden hapen kylläisyysaste oli enää 29 %. Talvella 2007 happitilanne oli vieläkin huonompi, sillä koko vesimassa oli hapetonta. Kesäisin tilanne on kuitenkin hyvä, sillä matala vesi hapettuu tehokkaasti ja vielä vaihtuukin nopeasti. Talvella hapen vähyys käynnistää sisäisen kuormituksen. Kesällä vesi on kuitenkin ravinteikasta muutenkin. Veden fosforipitoisuus oli 1970-luvulla lievästi rehevän järven tasolla, mutta se on kohonnut ja on nykyään rehevän järven tasolla. Järven vedenlaatu on välttävä.

Historiaa

Vuoden 1959 peruskartassa järven länsirannan ja Vähä Korentijärven välissä oli laaja peltoaukea. Pellot ulottuivat aivan rannoille asti. Viljeltävän pellon määrää vähennettiin asteittain vuosien 1960-luvulta lähtien. Sääksmäen ja Valkeakosken välinen raja ylitti järven Saarikkoluodon kodalla.
Gaylord Nelson

Gaylord Anton Nelson (4. kesäkuuta 1916 Clear Lake, Wisconsin, Yhdysvallat – 3. heinäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, Wisconsinin kuvernööri ja senaattori.
Gaylord Nelson sai Bachelor of Arts -tutkinnon Kaliforniassa San Josen valtionyliopistossa 1936. Hän sai lainopillisen pätevyyden Wisconsinin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa 1942. Hän osallistui sota-aikana Okinawan taisteluun luutnanttina. Hän meni naimisiin Carrie Lee Dotsonin kanssa ja he saivat kolme lasta. Hän harjoitti lainopillista toimintaa Madisonissa.
Vuonna 1948 hänet valittiin osavaltion senaattiin. Vuonna 1958 hänestä tuli Wisconsinin kuvernööri katkaisten samalla osavaltion pitkän republikaanihallinnon. Hänestä tuli myös Yhdysvaltain senaatin jäsen vuonna 1962, jolloin syrjäytti pitkäaikaisen republikaanivastustajansa Alexander Wileyn. Senaatissa Gaylord Nelson toimi vuoteen 1981.
Gaylord Nelsonin poliittisena saavutuksena voi pitää ensimmäisen Maan päivän ideointia, mikä toteutui vuonna 1970. Hänen nimeään kantaa myös The Nelson Pill Hearings, tapahtuma, jossa hän pyysi kokoon vuonna 1970 neuvottelun koskien yhdistelmäpillerien haittavaikutuksista.
Pudottuaan senaatista hävittyään republikaani Bob Kastenille 1980 hän jatkoi ympäristönsuojelutoimintaansa ja hänestä tuli Yhdysvaltojen The Environment Societyn pääsihteeri, ja hän sai Presidentin vapausmitalin.
Gaylord kuoli sydämen vajaatoimintaan 89-vuotiaana. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa puisto Governor Nelson State Park hänen kotiosavaltiossaan.
Arthur Henderson

Arthur Henderson (13. syyskuuta 1863 Glasgow – 20. lokakuuta 1935) oli brittipoliitikko, ammattiyhdistysjohtaja ja aseistariisunnan kannattaja. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1934.

Elämäkerta

Arthur Henderson syntyi Skotlannissa Glasgow'n kaupungissa. Hänen isänsä oli tekstiilityöläinen, joka kuoli poikansa ollessa kymmenvuotias. Isän kuoleman jälkeen Arthur Henderson muutti Englannin koillisosassa sijaitsevaan Newcastle upon Tynen kaupunkiin.
Henderson työskenteli veturitehtaalla jo 12-vuotiaana. Kun hän oli päättänyt oppipoika-aikansa 17-vuotiaana, hän muutti Southamptoniin vuodeksi ja tämän jälkeen hän palasi synnyinkaupunkiinsa työskennelläkseen teräsvalimossa. Tällöin hän myös kääntyi metodistiksi vuonna 1879 ja aloitti uransa maallikkosaarnaajana. Henderson kuitenkin joutui työttömäksi vuonna 1884 ja niin hän aloitti itsensä koulutuksen ja saarnaamisen opiskelun.
Henderson aloitti myös aktiivin toimintansa ammattiyhdistyksessä ja samoin Englannin työväenpuolueessa, jossa kummassakin hän elämänsä aikana hoiti monia vastuunalaisia tehtäviä.
Hänellä oli takanaan myös pitkä ura alahuoneessa ja hän toimi useita kertoja myös ministerinä; sisäministerinä vuonna 1924 ja ulkoministerinä 1929–1931.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Henderson johti työväenpuoluetta ja kannatti sotaa. Elämänsä loppupuolen Henderson omisti rauhanaatteelle ja yritti voimakkaasti vastustaa kiihtyvää asevarustelua. Hän osallistui keskeisenä henkilänä Geneven aseistariisuntakonferenssiin, ja tämä toiminta johti hänelle vuonna 1934 myönnettyyn Nobelin rauhanpalkintoon.
Arthur Henderson kuoli 72-vuotiaana. Hänen kahdesta pojastaan tuli kummastakin menestyviä työväenliikkeen poliitikoita ja pitkäaikaisia parlamentin jäseniä. Hänen toisesta pojastaan William Hendersonista tehtiin perinnöllinen paroni Henderson of Westgate ja kolmannesta pojastaan Athurista tuli elinikäinen paroni Rowley.