google/wiki40b huggingface dataset:
The Number of the Beast (kappale)

Tausta

Albumin nimikappale "The Number of the Beast" (engl. pedon luku) aiheutti Yhdysvalloissa paljon keskustelua ja kohua Raamatusta otetun nimensä ja sanoitustensa vuoksi. Useat fundamentalistiset, kristilliset järjestöt väittivät kappaleen houkuttelevan nuorisoa saatananpalvontaan ja vaativat amerikkalaisvanhempia hävittämään lastensa heavy metal -albumit. Iron Maidenin jäsenet joutuivat rauhoittamaan kohua kertomalla, että kappale pohjautui basisti Steve Harrisin näkemään painajaiseen ja että sillä ei nimestään huolimatta ole mitään tekemistä saatananpalvonnan tai satanismin kanssa.
Kappale alkaa Ilmestyskirjan 12. luvun 12. jaetta ja 13. luvun 18. jaetta mukailevalla siteerauksella:
»Woe to you, oh Earth and Sea, for the devil sends the beast with wrath, because he knows the time is short.. Let him who hath understanding reckon the number of the beast. For it is a human number. Its [[..]] number is six hundred and sixty-six.»
Suomenkielisen Uuden testamentin vastaavat jakeet ovat:
»Voi maata ja merta, sillä perkele on astunut alas teidän luoksenne pitäen suurta vihaa, koska hän tietää, että hänellä on vähän aikaa!»
(.)
»Tässä on viisaus. Jolla ymmärrys on, se laskekoon pedon luvun; sillä se on ihmisen luku. Ja sen luku on kuusisataa kuusikymmentä kuusi (sic).»
(.)
Fidel V. Ramos

Elämäkerta

Ramos syntyi 1928 Lingayenissa, Pangasinanissa. Hän on YK-diplomaatin poika ja Ferdinand Marcosin pikkuserkku. Hän valmistui 1950 West Pointin sotilasakatemiasta Yhdysvalloissa ja seuraavana vuonna Illinoisin yliopistosta insinööriksi. Hän taisteli yhdysvaltalaisjoukkojen mukana Korean sodassa ja komensi filippiiniläisjoukkoja Vietnamissa. Vuonna 1980 hän suoritti kauppatieteiden tutkinnon Ateneo de Manilan yliopistosta.
Ramos palveli Marcosia yli 20 vuotta poliisijoukkojen komentajana ja luotettuna avustajana. Kun Marcosin valta oli romahtamassa, Ramos siirtyi Aquinon puolelle, joka käänsi tasapainon hänen puolelleen. Aquinon noustua valtaan, hän nimitti Ramosin armeijan esikuntapäälliköksi ja myöhemmin puolustusministeriksi. Hänen on sanottu torjuneen seitsemän vallankaappausyritystä uutta hallitusta vastaan.
Ramos on naimisissa ja hänellä on viisi lasta. Ramos on saanut useita mitaleja sotilasuransa aikana, ml. U.S. Military Academy Distinguished Award, Yhdysvaltain ja Ranskan kunnialegioonan jäsenyyden.
Joulukuussa 1991 Ramos julisti presidenttiehdokkuutensa. Hän voitti vaalit niukasti 11. toukokuuta 1992 senaattori Miriam Defensor-Santiagoa vastaan. Näin hänestä tuli maan kolmas ilokanopresidentti ja ensimmäinen metodisti.
Ramosin kuusivuotiskautta kiitetään taloudellisesta kasvusta ja poliittisen vallan vakiintumisesta maassa, huolimatta kommunistien kansannousuista, islamilaisesta separatistiliikkeestä Mindanaossa ja vuoden 1997 Aasian talouskriisistä. Ramos sai viimein solmittua rauhansopimuksen Filippiinien ja Moron kansallisen vapautusrintaman kanssa 1996.
Ramos aloitti talousuudistukset, rohkaisi yritteliäisyyttä ja ulkomaisia sijoituksia ja vähensi korruptiota. Häntä kuitenkin syytettiin miljoonien kavalluksista PEA-Amarin jutussa ja Filippiinien maailmannäyttelyn yhteydessä.
Kautensa lopussa Ramos alkoi puhua perustuslain muutoksesta saadakseen pysyä virassaan vielä toisen kauden. Laajat protestit pakottivat hänet luopumaan aikeesta ja Joseph Estrada seurasi häntä presidenttinä 1998. Virkakautensakin jälkeen Ramos on vieläkin yksi vaikutusvaltaisemmista poliitikoista Filippiineillä.
Heinäsuova

Heinäsuova on ollut tapa varastoida kuivatettua heinää talvella ulkosalla. Suomessa perinteisesti heinäsuovan alusta muodostui muutamasta pölkystä ja riu'usta, ja keskellä suovaa oli pystyssä keskuspuu, jonka ympärille heinä kasattiin. Heinän painuminen estettiin laittamalla keskuspuun ympärille pystyyn vajaan metrin mittaisia keppejä. Suovan pinta jätettiin kaltevaksi, jotta sadevesi valuisi pois; munanmuotoinen suova oli hyvä. Suovaan pantaessa heinien piti olla jo melko kuivia. Ylhäältä suova voitiin myös peittää. Viron maaseudun pienillä tiloilla suovia tehdään vieläkin.
Heinän ohella suovaan saatettiin varastoida myös esimerkiksi puitavaa viljaa.

Kuvainnollista käyttöä

Sanonta Kuin etsisi neulaa heinäsuovasta tarkoittaa jonkin toiminnan hankaluutta tai turhuutta.
Telakka (tietokone)

Telakka on tietokoneiden oheislaite, joka liitetään kannettavaan tietokoneeseen. Telakassa on kaikki liittimet (USB, DVI jne), joita tarvitaan esimerkiksi erillisen näytön, tulostimien tai tietokoneen muiden oheislaitteiden kanssa.
Eri lisälaitteiden kaapeleita ei siis tarvitse liittää itse kannettavan tietokoneen liittimiin, ja kannettava tietokone saadaan irrotettua telakasta ja vietyä paikasta toiseen ilman aikaa vievää liittimien kytkemistä ja irrottamista.
Pelikonsoleista Nintendo Switch käyttää konseptia.
Jakob Stainer

Jacob Stainer (Jacobus Stainer, Jakob Stainer) (1617? Absam Hallin lähellä, Tiroli – loka-marraskuun vaihde 1683, Absam) oli itävaltalainen viulunrakentaja. Stainer-viuluja arvostetaan korkealle, ja ne ovat kalliita.
EEC-vetoomus

EEC-vetoomus oli vastalause Suomen hallituksen pyrkimykselle solmia vapaakauppasopimus Euroopan talousyhteisön (EEC) kanssa. Se julkaistiin maksettuna ilmoituksena Helsingin Sanomissa 19. syyskuuta 1973 otsikolla EEC-vapaakauppasopimus torjuttava. Vetoomus kohdistettiin ”tasavallan presidentille, hallitukselle ja eduskunnalle”.

Jakautuneen vasemmiston vastalause

Ilmoituksen teksti vastusti sopimusta EEC:n kanssa ja vaati, että Neuvostoliiton ja SEV-järjestön kanssa lisättäisiin yhteistyötä ja kauppaa. 
Vetoomuksen allekirjoittaneet noin 500 julkisuuden henkilöä anti-EEC-toimikunnan puheenjohtajan Hannu Vesan johdolla myös jättivät adressinsa tasavallan presidentti Urho Kekkoselle tuntia ennen EEC-sopimuksen allekirjoittamista 5. lokakuuta 1973 ja kehottivat vielä kerran harkitsemaan sopimuksen torjumista. Kekkonen valitteli, ettei voinut ottaa kansalaisjärjestöä aiemmin, ennen presidentin esittelyä 3. lokakuuta, mutta totesi myös, ettei tapaaminen olisi muuttanut päätöstä. Adressin ojensi Yrjö Tirri.
SDP:n puolueneuvosto äänesti EEC-sopimuksen hyväksymisestä 19. syyskuuta 1973. Päätös ei syntynyt ilman arvostelua. Esimerkiksi kansanedustaja Erkki Tuomioja näki torjumisen antavan paremmat mahdollisuudet puolustaa ja korottaa työväen elinehtoja. Kansanedustaja Tellervo M. Koivisto taas sai kirjallisen varoituksen puolueeltaan SDP:ltä EEC:n vastustamisesta. Hän kiisti huhut puolueesta loikkaamisesta sanomalla: ”Ei se, että vastustan EEC:tä, tee minusta kommunistia.”
Anti-EEC-toimikunta järjesti eri puolilla Suomea mielenosoituksia sopimusta vastaan. Järjestäjien mukaan 8 000 ja poliisin mukaan 6 000 ihmistä osoitti mieltään Helsingissä Eduskuntatalon edessä 20. syyskuuta. Mielenosoituksessa puhuivat muun muassa Hannu Vesa (sd.), SKP:n puheenjohtaja Aarne Saarinen ja Ilkka Taipale (sd.). Samana päivänä Turussa Kupittaan jalkapallokentällä osoitti mieltään 2 000 ja Tampereella Keskustorilla 3 000 ihmistä. Myös työpaikoilla tapahtui mielenosoitusseisauksia. Ojentaessaan presidentille adressia anti-EEC-toimikuntalaiset lupasivat järjestää uuden mielenosoituksen 9. lokakuuta. Helsingissä mieltä osoitti 5 000 henkilöä. Vasemmistolaisten lisäksi tilaisuudessa puhui SKYP:n Olavi Tupamäki. Muista puhujista Taisto Sinisalon mielestä sopimus oli vakava loukkaus Suomen ja Neuvostoliiton välistä YYA-sopimusta vastaan. 
Alun perin mukana puhumassa piti olla myös Liberaalisen nuorisoliiton edustajat, joka ilmoitti vastustavansa EEC:tä, mutta se ei halunnut osallistua mielenosoitukseen, koska sen mielestä he eivät voineet hyväksyä tilaisuuden tunnusta, joka oli LNL:n mukaan ”suunnattu ulkopoliittista johtoa vastaan ja asettaa Suomen kauppajärjestelyt ja yya-sopimuksen vastakkain”.
Waldemar Rantoja

Juho Waldemar Rantoja (12. huhtikuuta 1904 Alavus – 21. kesäkuuta 1961 Seinäjoki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Rantoja julkaisi teoksen eteläpohjalaisista kirjailijoista ja lisäksi hän kirjoitti useita yritys- ja järjestöhistoriikkeja. Myös Rantojan runoja on julkaistu 1980 kokoelmana.
Carl Bolle

Carl August Bolle (1821 Schöneberg – 17. helmikuuta 1909 Berliini) oli saksalainen luonnontutkija ja keräilijä.
Bolle syntyi varakkaaseen berliiniläisperheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä ja luonnontieteitä Berliinissä ja Bonnissa. 1846 hän väitteli tohtoriksi Alppien kasvillisuudesta, väitöskirjan nimi oli De vegetatione alpina in Germania extra Alpes obvia. Vuosina 1852 ja 1856 Bolle matkusti Kap Verdellä ja Kanariansaarilla. Matkoistaan hän kirjoitti teoksen Meiner zweiter Beitrage zur Vogelkunde der Canarischen Inseln in (1857).
Bolle oli perustamassa Saksan lintutieteellistä yhdistystä (Deutsche Ornithologen-Gesellschaft) vuonna 1867. Alfred Edmund Brehmin kuoltua Bolle toimi yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1884 alkaen.
Bolle nimesi kanariankirvisen (Anthus berthelotii) Sabin Berthelotin kunniaksi 1862. Kanariankyyhky (Columba bollii) ja valkopääsäihkyjä (Phoeniculus bollei) on nimetty Bollen kunniaksi.
Western Hemisphere Institute for Security Cooperation

Western Hemisphere Institute for Security Cooperation (WHISC tai WHINSEC), aikaisemmalta nimeltään School of the Americas (SOA), on Yhdysvaltain armeijan vuonna 1946 perustama koulutuskeskus. Vuoteen 2001 mennessä se oli kouluttanut yli 60 000 latinalaisamerikkalaista sotilasta tai poliisia. Laitos sijaitsee Fort Benningissä, Georgiassa.
Laitoksen mottona oli Libertad, Paz y Fraternidad (Vapaus, Rauha ja Veljeys) ja laitos toimi latinalaisamerikkalaisten antikommunististen hallintojen ja sissien tukijana ja kouluttajana. Useissa tapauksissa tukea voidaan pitää vähintäänkin kyseenalaisena, sillä kyseiset sissit ja hallinnot olivat tunnettuja ihmisoikeusrikkomuksistaan Latinalaisessa Amerikassa.

Ihmisoikeusrikkomukset

Monia sissiryhmiä opastettiin kidutuksen käyttöön ja "pehmeisiin kohteisiin" kohdistuvan terrorin käyttöä "anti-kommunistisessa taistelussa". Ajatuksena oli että havaitessaan että vasemmistolainen hallitus ei kykene suojelemaan omia kansalaisiaan, kansa äänestäisi hallituksen pois demokraattisissa vaaleissa. Näkyvin esimerkki tästä ovat Nicaraguan Contra-sissit jotka terrorisoivat väestöä ja katolisia pappeja koko 1980-luvun kunnes 1990-luvun alussa Ortegan johtamat sandinistit menettivät valtansa vaaleissa.
Myös huomiota herättäneeseen San Salvadorin arkkipiispan Oscar Romeron murhaan otti osaa SOA:ssa koulutuksen saaneita sissejä. SOA:n roolia San Salvadorissa selvitti myös YK:n totuuskomissio.
SOA:ta vastaan on ihmisoikeusaktivistien toimesta järjestetty mielenosoituksia myös Yhdysvalloissa.
Aktiivisinta SOA:n toiminta oli Kylmän sodan aikaan.
Blue Card

Blue Card (Blue European Labour Card) eli Sininen kortti, pitemmin Sininen eurooppalainen työskentelykortti on tarkoitettu Euroopan unionin laajuiseksi työluvaksi ammattitaitoisille ja koulutetuille ihmisille. Kortilla voi työskennellä missä tahansa Euroopan unionin maassa lukuun ottamatta Tanskaa, Britanniaa ja Irlantia, jotka eivät osallistu ohjelmaan. Kortin idea on peräisin Yhdysvaltojen Green Card -järjestelmästä, ja nimensä se on saanut EU:n lipun sinisestä väristä.
Alun perin Euroopan komission ideoima Blue Card antaa mahdollisuuden EU:n ulkopuolella asuville anoa työlupaa Unionin alueelta, ja se myönnetään kahdeksi vuodeksi, jonka jälkeen se voidaan uusia. Blue Card -järjestelmään kuuluu työluvan lisäksi monia etuisuuksia, kuten perheiden yhdistämistä suosivat säännöt. Koska EU:n sopimuksiin kuuluu, että laillisesti toisessa EU-maassa asuva saa muuttaa myös toiseen EU-maahan, Blue Cardilla haltija voi saada työluvan myös toisesta EU-maasta.
Blue Card -ehdotuksen esittivät Strasbourgissa 23. lokakuuta 2007 Euroopan komission puheenjohtaja José Manuel Barroso ja turvallisuuskomissaari Franco Frattini. Barroso perusteli korttia EU:n tulevasta osaamispulasta ja EU:n ulkopuolelta tulevien hankaluuksista muuttaa EU:n alueelle 27 maan omien hyväksymiskäytäntöjen takia.
Pian Barroson esityksen jälkeen Blue Card -järjestelmä sai ankaraa kritiikkiä kolmansilta mailta. Etelä-Afrikan terveysministeri Manto Tshabalala-Msimang huomautti monien Afrikan maiden kärsivän jo nyt ammattitaitoisen terveysalan ammattilaisten maastamuutosta ja pelkäsi Blue Card -järjestelmän vain pahentavan tilannetta. Marokkolainen kansainvälisen talousoikeuden professori Tajeddine El Husseini arvosteli EU:ta vielä ankarammin kutsuessaan Blue Card -järjestelmää uudeksi kolonisaation ja syrjintä muodoksi, jolle on vaikea löytää tukea eteläisistä maista. Eurooppa-neuvosto hyväksyi Blue Cardin vuonna 2009 ja sen on tarkoitus tulla voimaan vuoden 2011 aikana.
Yläalkeiskoulu

Yläalkeiskoulu oli Suomessa vuoden 1843 koulujärjestyksen perusteella luotu 4-luokkainen koulu josta pääsi edelleen kaksivuotiseen lukioon. Koulujärjestys korvasi vanhan triviaalikoulun ala- ja yläalkeiskoululla. Koulujen opetusohjelmaan otettiin reaaliaineita ja uusia kieliä, myös suomen kieli oli näiden joukossa. Opetusohjelmaan kuului myös pakollisena aineena voimistelu vaikkakaan siihen ei useissa kouluissa ollut tiloja eikä päteviä opettajia. Suomessa toimi 10–11 yläalkeiskoulua.
Yläalkeiskoulun kaksi ylintä luokkaa oli vielä jaettu papeiksi aikoiville tarkoitettuun linjaan ja virkamiehille tarkoitettuun reaali- eli siviililinjaan. Vuonna 1856 tämä linjajako poistettiin ja yläalkeiskouluissa siirryttiin luokkaopetusjärjestelmästä aineopettajien käyttöön.
Vuoden 1872 koulujärjestys yhdisti yläalkeiskoulun ja lukion lyseoksi. Lyseot saattoivat olla neliluokkaisia tai päättötutkintoon johtavia seitsemänluokkaisia jolloin 7. luokka oli kaksivuotinen. Lisäksi lyseoiden rinnalle perustettiin kaksi- tai nelivuotiset ammattiin valmistavat reaali- eli porvarikoulut.
Mama Said (kappale)

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo keskittyy James Hetfieldiin istumassa auton takapenkillä soittamassa kappaletta akustisella kitaralla. Auto ajaa lounaista valtatietä pitkin, ja yhdessä kohdassa videota nähdään Metallican muut jäsenet katsomassa ikkunaan. Kun kappale lähenee loppua, paljastuu, että Hetfield on istunut studiossa kiinteällä "takapenkillä". Hän kävelee hevosen luokse, ottaa sen suitset, ja kävelee pois kuvasta.
Kemijärven rautatieasema

Historiaa ja nykytila

Rautatie Rovaniemeltä Kemijärvelle avattiin 1934. Paikalle rakennettiin Thure Hellströmin suunnittelema puinen asemarakennus sekä vesitornilla varustettu kolmepaikkainen veturitalli.  
Talvisodan rauhansopimuksen mukaisesti 1940 aloitettiin rautatien rakentaminen Kemijärveltä itään, valtakunnan rajalle. Rata avattiin liikenteelle 1941. Saksalaiset tuhosivat radan Lapin sodan yhteydessä, ja rata saatiin avattua uudelleen liikenteelle vasta 1947. Radalla oli henkilöliikennettä vuosina 1947–1949 sekä 1961–1967, minkä jälkeen radalla on ollut lähinnä puutavarakuljetuksia. Kuljetukset loppuivat 2012 ja rata suljettiin liikenteeltä saman vuoden joulukuussa.  
Myös Kemijärven alkuperäinen asemarakennus tuhoutui sodassa, ja paikalle rakennettiin vuonna 1955 uusi tiilirakennus, johon keskitettiin asema-alueen matkustajatoiminnot. Sodassa tuhoutuneet veturitalli ja tavararamakasiini rakennettiin myös uudelleen. Kemijärven asemarakennus siirtyi VR-Yhtymän omistukseen 1995, ja veturitalli on yrityskäytössä. Lipunmyynti on päätetty sulkea vuoden 2016 aikana.   
Kemijärven asemalta on noin kilometrin matka Kemijärven keskustaan, ja aseman siirrosta Pajulaan on ollut keskustelua. Paikalla on ollut aiemmin, vuoteen 1970, Pajulan seisake, joka oli myös henkilöliikenteen pääteasema vuosina 1967-1970 Kelloselkään menneen liikenteen loputtua.   
Nykyisin Kemijärven liikenne koostuu lähinnä yöjunista. Puutavaraliikenne on siirtymässä Isokylään rakennettavaan puuterminaaliin.  
VR-Yhtymä lakkautti yöjunaliikenteen Kemijärvelle kannattamattomana 2. syyskuuta 2006. Välillä Rovaniemi–Kemijärvi kulki sen jälkeen yksi taajamajunapari, johon on voinut vaihtaa Rovaniemelle kulkevasta yöjunasta. Yöjunaliikenne Kemijärvelle alkoi uudestaan ostoliikenteenä alkuvuodesta 2008. Sähköistys valmistui Kemijärvelle vuonna 2014.
D-beat

Ruotsalainen D-beat

Ensimmäinen ruotsalainen D-beat-kappale oli "Marquee", jonka oli soittanut tukholmalainen yhtye Rude Kids vuonna 1979. Anti Cimex levytti 7-raitaisen EPn Raped ass, joka oli yksi rajuimmista ja vihaisimmista hardcore-julkaisuista koskaan. Muita samankaltaisia yhtyeitä olivat Shitlickers, Moderat Likvidation, Mob 47 ja Asocial. Mob 47 sekoitti Dischargea ja amerikkalaista hardcorea keskenään. Monet näistä klassisista D-beat-yhtyeistä alkoivat harjoittaa enemmänkin crust punkia. Skandinavialaiset yhtyeet, kuten Driller Killer, Totalitär, Skitsystem, Wolfbrigade ja Disfear olivat tunnetuimpia D-beat-yhtyeitä.

Perimä

Thrash metal-yhtyeet, kuten Metallica, Anthrax ja Sepultura ottivat vaikutteita 1980-luvun D-beatista ja osa D-beat-yhtyeistä, kuten Discharge, taas otti vaikutteita thrash metallista. Kuitenkaan D-beat ei aina ollut samanlaista, toisin kuin vaikkapa amerikkalainen hardcore. Suosittu yhtye Rancid soitti myös hieman D-beatia. Heidän 2000-luvulla julkaistussa viidennessä albumissaan oli vivahteita D-beatista.
Yhtyeet saavuttivat tyylinsä 1980-luvun alulla soittaen Dischargen, skandinavialaisen ja japanilaisen hardcoren innoittamaa musiikkia. Useimmat näistä yhtyeistä kääntyivät myöhemmin crust punkiin, kuten Wolfbrigade ja Tragedy. Musiikista tuli synkempää ja melodisempaa, johon vaikuttivat yhtyeet Discharge ja Amebix.
Delta (videopeli)

Vastaanotto

Toimittaja Juho Kuorikosken mukaan peli on ikääntynyt arvokkaasti. Hän pitää sitä yhtenä Commodore 64:n parhaista avaruusräiskinnöistä.
Talousministeri

Talousministeri on ministeri, joka vastaa yleensä talouspolitiikasta valtiovarainministeriä pidemmällä aikavälillä. Joissain maissa, kuten Saksan liittotasavallassa, on sekä valtiovarainministeri että talousministeri. Suomessa tällaiseen ei ole katsottu olevan tarvetta, koska talouden keskipitkän tähtäimen suunnitteluun osallistuvat tulopolitiikan tekijät. Talousministeri instituutiona voisi lisäksi rajoittaa valtiovarainministerin toimintavapautta.
Joissain maissa valtiovarainministeriä kutsutaan talousministeriksi.
HMS Undaunted (1914)

Palvelus

HMS Undaunted liitettiin palvelukseen otettaessa 3. Hävittäjälaivueen laivueenjohtajaksi Harwichiin. Laivueen tehtävänä oli Kanaalin itäpään valvonta. Alus otti osaa 28. elokuuta 1914 Helgolandin taisteluun. Se otti myös osaa 17. lokakuuta Hollannin rannikolla Texelin saaren edustalla taisteluun, jonka aikana upotettiin neljä Saksan laivaston torpedovenettä. Vielä vuonna 1914 alus otti osaa 25. joulukuuta Cuxhavenin rynnäkköön suojaten vesilentokoneiden emälaivoja.
HMS Undaunted otti osaa 24. tammikuuta 1915 Doggermatalikon taisteluun. Alus hyökkäsi helmikuussa Dungenessin edustalla Saksan laivaston sukellusvenettä vastaan ilman tulosta. Alus vaurioitui huhtikuussa pahoin törmättyään hävittäjä HMS Landrailin kanssa. HMS Undaunted liitettiin elokuussa 1915 9. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se valtasi lokakuussa saksalaisia troolareita.
HMS Undaunted suojasi 24. maaliskuuta 1916 Tonderniin hyökänneitä vesilentokoneiden emälaivoja, kun se kolaroi risteilijä HMS Cleopatran kanssa. Alus korjattiin Tynen telakalla.
Alus muutettiin huhtikuussa 1917 nopeaksi miinalaivaksi asentamalla sille kiskot 74 miinaa varten. Se ei kuitenkaan suorittanut ainuttakaan miinoitustehtävää.
HMS Undaunted siirrettiin 1917 10. Hävittäjälaivueen laivueenjohtajaksi Harwichiin, josta se määrättiin marraskuussa 1918 7. Risteilijäviirikköön Suureen laivastoon (engl. Grand Fleet), jossa se palveli aina maaliskuuhun 1919.
HMS Undaunted siirrettiin huhtikuussa 1919 Noren reserviin, mutta se palasi aktiivipalvelukseen kuljettamaan helmikuusta toukokuuhun 1921 lauttoja Välimerelle. Tehtävänsä suoritettuaan alus palasi reserviin, kunnes se sijoitettiin poistolistalle huhtikuussa 1922. Alus myytiin romutettavaksi 9. huhtikuuta 1923 Cashmorelle Newportiin.
Kristuksen viimeinen kiusaus

Iskuja elokuvateattereihin Ranskassa

Ranskassa kristityt ääriliikkeet suorittivat sarjan terrori-iskuja elokuvaa esittäneitä teattereita vastaan. Ryhmät pyrkivät estämään sisäänpääsyn elokuvateatteihin ja katsomaan meneviä ihmisiä pahoinpideltiin. Haju- ja kyynelkaasupommeja räjäytettiin saleissa ja katsomoissa. Murheellisin ja tuhoisin oli katolisen fundamentalistiryhmän suorittama terrori-isku pariisilaiseen Saint Michel -elokuvateatteriin. Ryhmän jäsenet sytyttivät teatterin palamaan palopommilla kesken näytännön 22. lokakuuta 1988. Teatterissa olleista ihmisistä 13 loukkaantui, yksi hengenvaarallisesti. Pariisin arkkipiispa kardinaali Jean-Marie Lustiger vastusti elokuvan esittämistä näkemättä sitä, mutta kehotti ääriliikkeitä pidättäytymään väkivallasta. 
Iskut vaikuttivat elokuvan levitykseen Ranskassa. 30 teatteria 50:stä lopetti elokuvan näytännöt ja kaavailtu katsojamäärä jäi 170 000 odotetusta puolesta miljoonasta katsojasta. Äärikristityt kokivat saaneensa voiton ja siirtyivät tekemään iskuja Claude Chabrolin elokuvaa Naisten asioita esittäneitä teattereita vastaan. Yhdessä kyynelkaasupommihyökkäyksistä kuoli yksi katsoja sydänkohtaukseen etsiessään ulospääsyä teatterista.
Toini Karto

Toini Karto (o.s. Weckman; 1. kesäkuuta 1889 – 1970) oli suomalainen tanssinopettaja, joka johti Helsingissä toiminutta lasten liikuntakoulua. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1954.
Toini Karron isä oli Kansallisteatterin näyttelijä Knut Weckman. Hänen puolisonsa vuodesta 1911 oli palopäällikkö Lauri Karto. Toini Karto oli Tanssitaiteilijaliiton varapuheenjohtaja. Hän esiintyi myös radiopakinoitsijana.
Carl Georg Starbäck

Elämäkerta

Starbäck kävi koulua Klara skolassa ja jatkoi lukiossa Tukholmassa, jossa hän yhdessä tovereidensa kanssa liittyi lukiolaisseura "Concordiaan". Hän pääsi ylioppilaaksi 1849 Uppsalassa.
Starbäckin poika oli kasvitieteilijä, valtiopäiväedustaja Karl Starbäck.

Opetustyö

Starbäck valmistui filosofian maisteriksi 1854 tutkielmalla Vasaätten under unionstiden , ja samana vuonna hän sai opettajansijaisuuden (kollega) Västeråsista. Opettajan viran hän sai 1855 Norrköpingistä uudesta yksityiskoulusta Norrköpings lyceumista, ja 1858 hänestä tuli Daniel Anton Sundénin rinnalle koulun johtaja. Hän toimi tehtävissä vuoteen 1862, vaikka hänen aikaansa vei yhä enemmän toimittajan työ kuvitetussa viikkolehdessä Svenska arbetaren vuosina 1861–1865 ja vastuu kirjapainosta.
Starbäck aikoi luopua opettajantyöstä voidakseen keskittyä kirjallisiin töihin, mutta sen jälkeen kun hänet syksyllä 1862 oli nimitetty kansakouluntarkastastajaksi Tukholmaan, hän sai 1864 historian ja ruotsin kielen lehtoraatin Norrköpingin ylemmästä alkeiskoulusta. Hän sai halvauskohtauksen, joka jätti jälkeensä oikean käden halvaantumisen ja puhevaikeuksia, ja hän joutui jo 1872 anomaan virkavapautta. Vuonna 1875 hän jäi eläkkeelle.

Kirjailija

Starbäck levitti etenkin Ruotsin historiaa käsittelevillä kertomuksillaan historiantuntemusta kansan keskuuteen.
Starbäck oli Ruotsin tuotteliaimpia ja suosituimpia kirjailijoita sekä historiankirjoillaan että historiallis-romanttisilla kuvauksillaan. Merkittävin hänen yleistajuisista teoksistaan on Berättelser ur svenska historien, josta hän ehti vuosina 1860–1875 kirjoittaa yksitoista osaa ja alun kahdettatoista.
Starbäck kirjoitti menestyksellisesti historiallisia romaaneja Walter Scottin ja Bernhard Severin Ingemannin jalanjäljissä ja laati kiehtovia kuvauksia Ruotsin historian henkilöistä Engelbrekt Engelbrektssonista ja Nils Bonpoika Sturesta. Suurista painoksista ja laajasta lukijakunnasta huolimatta akateeminen maailma suhtautui välinpitämättömästi hänen kaunokirjalliseen tuotantoonsa.
Starbäck työskenteli myös useissa lehdissä, muun muassa Svenska Familj-Journalen ja Svenska arbetaren.