google/wiki40b huggingface dataset:
Asemakaava

Asemakaava on maankäytön suunnittelussa eli kaavoituksessa yksityiskohtaisin kaava. Asemakaavassa keskitytään johonkin kunnan osaan. Asemakaavassa osoitetaan kunnan osa-alueen käytön ja rakentamisen järjestäminen ja siten luodaan perusta maanomistajien ja kunnan välisten suhteiden muotoutumiselle. Kunnan yleiskaava ohjaa asemakaavojen laadintaa. Vanhoissa teksteissä käytetään sanaa asemakartta.

Asemakaavan merkinnät

Asemakaavan laadinnassa otetaan huomioon kunnan kehitys ja ajanmukaisuus. Siinä määritellään yksityiskohtaisesti tietyn alueen käyttötarkoitus sekä ohjataan rakentamista. Siinä esitetään yleensä rakennusten muoto ja sijoittuminen, leikkipaikkojen ja pysäköintialueiden sijainti ja mitoitus, kerrosala, rakennustapaa koskien esimerkiksi julkisivumateriaalit, ääneneristysmääräykset, väestönsuojelutapa ja tontin huleveden käyttö. Kaavamerkinnät on määritelty Suomen rakentamismääräyskokoelmassa, mutta asemakaavalla pyritään määräämään vain välittömästi maankäyttöön liittyvistä kysymyksistä. Kaavaan merkitään myös tonttien tehokkuusluku.
Asemakaavassa voidaan määrittää ja määrätä alueen suojelukohteet.

Asemakaavan hyväksyminen

Keskikokoisessa suomalaisessa kaupungissa voi olla laadittu satojakin asemakaavoja. Kaavan hyväksymisen jälkeen alue on rakennuskiellossa, kunnes kaava on saanut lainvoiman. 
Uuden asemakaavan hyväksyy kunnanvaltuusto, vähäisen muutoksen voi hyväksyä kunnanhallitus tai lautakunta.

Vuosittainen kaavoituskatsaus

Kunnan tulee vähintään kerran vuodessa laatia katsaus kunnassa vireillä olevista kaava-asioista. Kaavoituskatsauksessa selostetaan lyhyesti kaava-asiat ja niiden käsittelyvaiheet, sekä sellaiset päätökset ja muut toimet, joilla on välitöntä vaikutusta kaavoituksen lähtökohtiin, tavoitteisiin, sisältöön ja toteuttamiseen.
Blast

Blast on Manu Larcenetin sarjakuva. WSOY julkaisee sarjaa suomeksi. Suomentaja on Heikki Kaukoranta.
Miron Cristea

Miron Cristea (kirkollinen nimi Elie; 20. heinäkuuta 1868 Topliţa, Romania – 6. maaliskuuta 1939 Cannes, Ranska) oli Romanian ortodoksisen kirkon ensimmäinen patriarkka. Hän toimi myös Romanian pääministerinä vuosina 1938–1939.
Cristea kävi Bukarestin teologisen seminaarin. Hän toimi vuosina 1910–1919 Caransebeşin piispana. Hän kuului romanialaiseen valtuuskuntaan, joka ensimmäisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1918 matkasi Budapestiin vaatimaan Unkarille kuuluneen Transilvanian liittämistä Romaniaan. Cristea valittiin vuonna 1919 yksimielisesti Valakian metropoliitaksi ja samalla Romanian ortodoksisen kirkon arkkipiispaksi. Kun Romanian kirkko vuonna 1925 korotettiin patriarkaatiksi, hänestä tuli sen ensimmäinen patriarkka. Hänet vihittiin patriarkaksi Bukarestissa lokakuussa 1925. Cristean tavoitteena oli vahvistaa Romanian kirkon ja valtion yhtenäisyyttä. Hän suoritti useita vierailuja ulkomaille ja tapasi muiden maiden arkkipiispoja, kuten Konstantinopolin patriarkan vuonna 1927 Palestiinassa ja Canterburyn arkkipiispan vuonna 1936 Englannissa.
Cristea kuului kolmijäseniseen valtionhoitajakuntaan, joka johti Romaniaa 1926–1930 kuningas Ferdinand I:n sairauden aikana sekä Ferdinandin kuoleman ja Kaarle II:n valtaistuimelle astumisen välisenä kolmen vuoden kautena. Kaarle II nimitti Cristean pääministeriksi samassa yhteydessä kun otti itselleen tosiasiassa diktatorisen vallan helmikuussa 1938. Pian tämän jälkeen kaikki puolueet lakkautettiin ja maahan säädettiin korporatistisen järjestelmän luonut uusi perustuslaki. Cristean terveyden heiketessä tosiasiallinen johtava asema hallituksessa siirtyi sisäministeri Armand Călinesculle, joka myös nimitettiin uudeksi pääministeriksi Cristean kuoltua maaliskuussa 1939.
Cristean hallitus sääti myös uuden kansalaislain, joka poisti 225 000 juutalaiselta Romanian kansalaisuuden. Kun Romanian kansallispankki lyötti vuonna 2010 Cristeaa esittäneen juhlarahan, Yhdysvaltain holokaustin muistomuseo vaati sitä peruutettavaksi Cristean antisemitismin perusteella.
Kohtalo tekee siirron

Vastaanotto

Kriittisessä aikalaisarviossaan Leo Nordberg kirjoitti: ”virhe on mielestäni siinä, että elokuvasta on tietoisesti tai tiedottomasti tehty puhdaslinjaisen 'dekkarin' asemesta eräänlainen kvasipsykologinen draama”. Henkilöohjauksen puutteisiin puolestaan kiinnitti huomiota Jukka Martinkari (Turun Sanomat): ”[V]oimakkaaksi tarkoitetuista kohtauksistakin puuttui tarpeellinen sähköisyys ja tiiviys niitten jäädessä ikään kuin roikkumaan pelkkien kirjallisesti iskettyjen repliikkien varaan”. Helmi Nevan (Satakunnan Kansa) mielestä huonointa elokuvassa oli vuoropuhelu: ”Neljä akateemisesti sivistynyttä miestä päästelee suustaan aivan uskomattoman yksinkertaista slangiletkauttelua, niin typeriä älynväläyksiä, että replikointi muodostaa filmiin oman erityisen farssinsa.” Kriittisten arvioiden ohella myönteisiäkin esitettiin, esimerkiksi Matti Peltonen (Suomen Sosialidemokraatti) piti elokuvaa ”positiivisena tapauksena”.
Myöhemmässä TV-maailman arviossa Henri Waltter Rehnström toteaa elokuvan taitavasti pohjustetuksi jännäriksi, joka on tiukka kuvaus ökykapitalismin tuhovoimasta. Rehnström antaa myös kiitosta Vilho Siivolalle: Hän ”tekee yhden vanhan suomalaisen elokuvan parhaimmista poliisinrooleista”.
ISBN

ISBN (lyhenne sanoista International Standard Book Number) on kirjan tai muun erillisteoksen kansainvälinen standarditunnus.

Saman teoksen eri julkaisumuodot

Oman ISBN-tunnuksen saa periaatteen mukaan paitsi kukin itsenäinen teos myös jokainen teoksen muutettu laitos (esim. sisällöltään ajanmukaistettu painos) ja teoksen jokainen erilainen julkaisumuoto eli asu. Painetun kirjan julkaisumuotoja ovat esimerkiksi nidottu (lyhennetään tavallisesti nid.), sidottu (sid.) ja sidottu nahkaselkäinen (ns.). Omat ISBN-tunnukset annetaan usein myös sekä kaksi- tai useampiniteiselle teoskokonaisuudelle (huomautus tunnuksen jäljessä esim. koko teos) että vielä erikseen kullekin kokonaisuuteen kuuluvalle niteelle (huomautus esim. osa 2). Sähkökirjoissa erilaiset tiedostomuodot (kuten EPUB ja PDF) lasketaan erillisiksi julkaisumuodoiksi.

ISBN-tunnuksen hakeminen

Julkaisulleen voi hakea ISBN-tunnuksen Kansalliskirjastosta: ISBN-hakemus
Julkaisualalla toimivilla organisaatioilla, mukaan lukien yliopistojen kustantamat väitöskirjat ja vastaavat, on oma menettelynsä ISBN-numeroiden hakemiseksi.
Jean-Joseph Vadé

Jean-Joseph Vadé (18. tammikuuta 1720 — 4. heinäkuuta 1757 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, libretisti ja dramaturgi. Vadé sävelsi lukuisia marsseja, vaudevillejä ja oopperoita.
Vuorisjärvi (Ruovesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,7 metriä mpy.
Bruce Morrow

Bruce Morrow (s. 13. lokakuuta 1937, New York, New York) on yhdysvaltalainen DJ, joka tunnetaan esiintyjänimellä Cousin Brucie.
Bruce Morrow on saanut useita kunnianosoituksia työstään. Hänet on muun muassa nimetty Radio Hall of Fameen ja NAB Hall of Fameen. Vuonna 1994 New Yorkin pormestari Rudolph Giuliani nimesi West 52nd Streetin uudelleen Cousin Brucie Wayksi.
Gurmukhi

Historia ja käyttö

Gurmukhi-kirjaimisto perustuu muinaiseen brahmi-kirjoitukseen. Kirjaimiston standardoi sikhiläisyyden toinen guru Angad Dev 1500-luvulla. Nimi gurmukhi tarkoittaa kirjaimellisesti ”gurun suusta”. Gurmukhi on enimmäkseen käytössä sikhiläisten keskuudessa, ja shahmukhi on yleisempi muslimien käytössä. Sikhiläisyyden merkkiteos Adi Granth on kirjoitettu gurmukhi-kirjaimistolla.
Pandžabin lisäksi gurmukhia on käytetty Intiassa sindhin kirjoittamiseen. Nykyisin sindhiä kirjoitetaan Pakistanissa pääasiallisesti arabialaisilla kirjaimilla ja Intiassa joko arabialaisilla kirjaimilla tai devanagarilla.

Standardointi

Kansainvälisessä kirjaimistostandardissa ISO 15924:ssa gurmukhin numero on 310 ja kirjainkoodi ”Guru”.
Gurmukhin kirjaimet sijoittuvat Unicoden lohkoon 0A00–0A7F. Lohko sisältää gurmukhin konsonantti- ja vokaalimerkit, numerot, vokaalitarkkeet sekä muut tarkemerkit kuten ṭippi, biṃḍī, adhak ja halaṃt. Pisteelliset konsonantit ਸ਼ śa, ਖ਼ ḵẖa, ਗ਼ ġa, ਜ਼ za, ਫ਼ fa ja ਲ਼ ḷa ovat Unicodessa erillisiä kirjaimiaan, eikä niiden kirjoittamiseen tarvita tarkemerkkiä. Pilkkua ja pistettä vastaavat daṇḍa-välimerkit (। ja ॥) eivät kuulu gurmukhin Unicode-lohkoon, vaan ne on määritelty devanagarin lohkossa.
Wayne’s Coffee

Wayne’s Coffee on ruotsalainen kahvilaketju, jolla on toimintaa Ruotsissa, Suomessa ja Virossa. Ensimmäinen Wayne’s Coffee avattiin Tukholmassa vuonna 1994.
Suomessa Wayne’s Coffeen kahviloita on Helsingissä, Hyvinkäällä, Kuopiossa, Tampereella ja Vantaalla. Virossa Wayne’s Coffeen kahviloita on Tallinnassa. Wayne’s Coffeen toiminta on laajinta Ruotsissa, jossa kahviloita on Avestassa, Borlängessä, Bollnäsissä, Boråsissa, Eskilstunassa, Falunissa, Gävlessä, Göteborgissa, Halmstadissa, Helsingborgissa, Hudiksvallissa, Härnösandissa, Jönköpingissä, Kalmarissa, Karlskronassa, Karlstadissa, Kristianstadissa, Kungsbackassa, Lidköpingissä, Linköpingissä, Lundissa, Luulajassa, Malmössa, Morassa, Norrköpingissä, Piitimessä, Sandvikenissä, Skellefteåssa, Skövdessä, Sundsvallissa, Sälenissä, Söderhamnissa, Södertäljessä, Tukholmassa, Uppsalassa, Uumajassa, Visbyssä, Västeråsissa, Örebrossa, Örnsköldsvikissä ja Östersundissa.
Suomessa useimmat kahvilat toimivat aiemmin franchising-sopimuksella. Wayne’s Coffeen Suomessa omistanut Tammimetsä hakeutui yrityssaneeraukseen syyskuussa 2011, ja sen korvasi Aschan Coffee & Deli. Vuonna 2012 Restamax osti ketjun maaoikeuden Wayne’s Coffeen ruotsalaiselta emoyhtiöltä.
Chiribayanpaimenkoira

Ulkonäkö

Chiribayanpaimenkoira oli keskikokoinen ja sillä oli pitkä, kellertävän harmaa (beige) karvapeite ja lyhyt kuono.

Alkuperä

Rotu oli saanut nimensä Etelä-Perussa vuosina 900–1350 vaikuttaneesta chiribaya-kulttuurista. Asiantuntijat uskovat sitä arvostetun sen laaman paimennuskyvyistään. Perulainen antropologi Sonia Guillen löysi sen muumioituneita jäännöksiä tutkiessaan hautakammioita Osmoren jokilaaksossa. Ne löydettiin maahan haudattuna läheltä omistajien hautoja, minkä Sonia uskoo viittaavan siihen että kulttuurissa kunnioitettiin syvästi tätä perheen seuralaista.
Kitkarengas

Kitkarengas on autoissa käytettävä talvirengastyyppi. Nimitys on puhekielessä yleisimmin käytetty, vaikka virallisesti kyseessä on M+S (mud+snow) -tyyppiset renkaat. Tarkasti ottaen tulisi puhua nastattomista talvirenkaista. Renkaan toiminta perustuu lamelleihin, jotka pureutuvat tiehen kiihdyttäessä ja jarruttaessa, sekä pehmeään kumiseokseen. Rengasmyyjät eivät suosittele kitkarenkaita ympärivuotiseen käyttöön.
Kitkarengasta ei ole suunniteltu lämpimiin olosuhteisiin, ja sen pito- ja kulumisominaisuudet ovat kesällä heikommat, erityisesti kuluneilla kitkarenkailla kesällä ajettaessa tulee ottaa huomioon poikkeuksellisen huono pito sadekeleillä. Kitkarenkaan etuna voidaan tosin pitää, että ne voidaan vaihtaa autoon syksyllä jo hyvissä ajoin säiden viiletessä, ja niillä voidaan ajaa miellyttävästi myös keväällä pitempään lumien jo sulettua kuin nastarenkailla.
Useissa Euroopan maissa nastarenkaiden käyttö ei ole luvallista, jolloin kaikki talvirenkaat ovat silloin käytännössä kitkarenkaita. Useasti Keski-Eurooppaan suunnitellut kitkarengasmallit eivät sovellu kuitenkaan pohjoisiin talviolosuhteisiin kuin välttävästi. Pohjoisissa maissa, kuten Suomessa myytävät ja kehitellyt mallit eroavat näistä lähinnä runsaampien lamellointiensa, pehmeämpien runkojensa ja kumiseoksiensa osalta.
Kitkarenkaat poikkeavat yleisesti ominaisuuksiltaan ja käytökseltään jonkin verran nastarenkaista, mutta parhaiden nastattomien kitkarenkaiden pito-ominaisuudet ovat hyvin lähellä nastarengasta. Pitokyky jäällä tai jäisillä pinnoilla on kuitenkin heikompi. Vastaavasti kitkarengas tarjoaa suurempaa mukavuutta, hiljaisuutta ja parempia ajo-ominaisuuksia varsinkin paljailla kestopäällystepinnoilla.
Suomessa laki edellyttää talvirenkaille vähintään kolmen millimetrin urasyvyyttä.
Poltinaho

Poltinaho on Hämeenlinnassa sijaitseva vanha kasarmialue, joka perustettiin 1700-luvulla rakuunarykmenttiä varten. Vanhimmat nykyisin jäljellä olevat rakennukset ovat 1800-luvun puolestavälistä. Kasarmitoiminnan loppumisen jälkeen asuinkäyttöön muuttunut kasarmialue sijaitsee Ahveniston kaupunginosassa. Myös Hämeenlinnan pääpoliisiasema Miekkalinna sijaitsee alueen itäosassa.

Historiaa

Poltinaholla sijaitsi aiemmin kaupungin tulliraja, jolla perittiin  "pikkutullia" kaikista kaupunkiin tuotavista tavaroista. Tullin rakennus ja portti oli maalattu punaisiksi, josta alue sai nimensä Punaportti . Tämän paikan on tehnyt tunnetuksi kansanlaulaja Irwin Goodmanin laulama ja säveltämä sekä Vexi Salmen sanoittama "Punaportin Blues".
Poltinahon alue oli rauhatonta 1800-luvun lopulla ja seuraavan vuosisadankin alkuvuosina. Alueelle kerääntyi sotilaiden lisäksi entisiä sotilaita, hämärätapaisia naisia ja alkoholin liikakäyttö oli enemmän kuin yleistä. Kaupunkilaiset valittivat asiasta usein ja asioita käsiteltiin aina kaupungin hallinnonkin piirissä.
Sisällissodan jälkeen Poltinahon kasarmilla toimi muutaman kuukauden ajan Hämeenlinnan vankileiri, jolle koottiin noin 12 000 punaista vankia. Heistä lähes 2 500 kuoli. Poltinahossa menehtyneet punavangit on haudattu joukkohautoihin Ahveniston hautausmaan lähistölle.
Poltinahon varuskunta toimi alueella 1700-luvulta 2000-luvun alkuvuosiin saakka.
Alueella sijaitsi myös yksi Hämeenlinnan entisistä yläkouluista, Ahveniston koulu (ent. Ahveniston yläaste ja Poltinahon yläaste), joka aiemmin on toiminut lukion ja yläasteen sisältäneenä Poltinahon yhteiskouluna. Vuonna 2017 yläkoulu siirtyi uuteen Nummen yhtenäiskouluun Voutilaan.

Ennen toista maailmasotaa

Hyökkäysvaunurykmentti siirrettiin Santahaminan varuskunnasta Poltinahoon  3. syyskuuta 1921. Vuonna 1925 Hyökkäysvaunurykmentti supistettiin Hyökkäysvaunupataljoonaksi ja 1927 Erilliseksi hyökkäysvaunukomppaniaksi, joka syyskuussa 1939 muutettiin Panssarivaunupataljoonaksi.

Toisen maailmansodan jälkeen

Vuodesta 1945 vuoteen 2001 Poltinaholle oli sijoitettuna 4. erillinen autokomppania (4.ErAK). Komppania siirtyi Hämeenlinnasta Parolan Panssariprikaatin alueelle, johon komppania oli hallinnollisesti kuulunut jo vuoden 1986 alusta. Helmikuun loppuun 1967 alueella sijaitsi myös Raskas Kranaatinheitinkomppania (RsKrhK) lakkauttamiseensa saakka, aikaisemmalta nimeltään Erillinen Kranaatinheitinkomppania (ErKrhK). Panssariprikaatin Kenttätykistöpatteristo, myöhemmin Jääkäripatteristo (JPsto) toimi sekä Poltinaholla, Suomenkasarmilla että Linnankasarmilla vuodesta 1952 aina 1980-luvulle. 1960-luvulle asti toimi myös Hämeenlinnan Komendantinvirasto.
Varuskunta-alueen omistaa nykyään Hämeenlinnan kaupunki, ja sen jatkokäyttöä mietitään. Suuri osa rakennuksista on suojeltuja, joka asettaa rajoituksia suunnittelulle.
Muita entisiä tai nykyisiä varuskunta-alueen osia kaupungissa ovat Linnankasarmi Ojoisilla, Suomen kasarmi (usein Suomenkasarmi) Myllymäessä sekä Talousvarikon alue Keinusaaressa. Laajasti ajateltuna Panssariprikaatin ja kaupunkikasarmien toiminnot muodostavat yhdessä Hattulan varuskunnan, jota kutsutaan myös Parolannummen varuskunnaksi.
Keratiini

Keratiinit eli sarveisaineet ovat ryhmä kuitumaisia, säikeisiä ja veteen liukenemattomia  proteiineja. Ihmisellä keratiinia on erityisesti hiuksissa ja kynsissä. Keratiinien rakenteelle ovat tyypillisiä rikkipitoiset kysteiini-aminohapot.
α-keratiineja on esimerkiksi eläinten ja ihmisten karvoissa, kynsissä, sarvissa, kavioissa ja sorkissa. Kovempia β-keratiineja on matelijoiden suomuissa, kynsissä ja kilvissä ja lintujen sulissa, nokissa ja kynsissä. Ihon epidermiksen soluissa on keratiinia sisältävä tukirakenne, joka tekee ihosta vedenpitävän ja antaa sille yhdessä kollageenin ja elastiinin kanssa kestävyyttä ja joustavuutta.
Sayed Moawad

Ura

Moawad aloitti ammattilaisuransa Aluminiumissa vuonna 2000, josta hän siirtyi Ismailiin kahden vuoden sopimuksella vuonna 2006. Viimeisellä kaudellaan Moawad kävi pelaamassa lainalla Turkin pääsarjassa Trabzonsporin riveissä kolme kuukautta. Palattuaan takaisin kotimaahansa hän siirtyi kauden päätyttyä Al-Ahliin kesällä 2008.
Ritornello

Ritornello (ital. pieni paluu) on erityisesti barokki- ja klassismin ajan musiikissa käytetty termi soolokonserttojen ensimmäisen ja viimeisen osan usein toistuville orkesteriosille, joiden välissä oli solistin soittamia osuuksia.
Villa Kallioranta

Villa Kallioranta on Rauman Kortelassa sijaitseva huvila. 
Sen rakennutti vuonna 1932 kauppaneuvos A. Alanko. Hänen kuoltuaan Alangon vaimo myi vuokrasopimuksen Rauman kaupungille. joka aloitti huvilassa tyttöjen kesäsiirtolan. Vuokrasopimuksen päätyttyä Villa Kallioranta siirtyi kokonaan yksityisomistukseen.  
Huvilan lähellä sijaitsee myös UPM:n henkilökunnan virkistäytymiseen tarkoitettu Kiviranta.
Kyläsirkku

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 14 cm. Ulkonäöltään se muistuttaa suuresti kalliosirkkua, jonka alalajina sitä aikaisemmin pidettiin. Kyläsirkun pään juovitus on heikompaa, selkäpuolen viirutus erimuotoista, nokka erikokoinen, äänet ja ekologia erilaiset. Kyläsirkku on joskus luokiteltu sukuun Fringillaria.

Esiintyminen

Kyläsirkku elää Afrikan luoteisosassa Marokosta Maliin etelässä ja Tšadiin idässä. Se on tavattu Kanariansaarilla kerran vuonna 1893.

Elinympäristö

Laji asustaa ihmisasutuksen seuralaisena kuivien alueiden kylissä.

Lisääntyminen

Kyläsirkun pesä on maankolossa tai rakennuksessa, ja naaras munii siihen kahdesta neljään munaa, joita se hautoo 12–14 päivää.

Ravinto

Aikuiset linnut syövät enimmäkseen siemeniä, poikasille ne syöttävät pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Paul Renner

Paul Renner (9. elokuuta 1878 Wernigerode – 25. huhtikuuta 1956 Hödingen) oli saksalainen graafikko, taidemaalari, kirjainmuotoilija, kirjailija ja opettaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea suositun Futura-kirjasinperheen suunnittelijana sekä useista typografiaa käsittelevistä kirjoistaan.
Renner sai nuorena perinteisen ja ankaran protestanttisen kasvatuksen. Hän suhtautui epäillen abstraktiin taiteeseen ja moniin modernin kulttuurin ilmiöihin kuten jazziin, mutta ihaili toisaalta funktionalismia. 
Renner opiskeli arkkitehtuuria ja kuvataidetta Berliinissä, Münchenissä ja Karlsruhessa. Opintojen jälkeen hän toimi Münchenissä taidemaalarina ja vuosina 1907–17 Georg Müllerin kirjapainon tuotantoassistenttina. Hän oli myös vuonna 1911 perustamassa yksityistä kuvittajien koulua Müncheniin. Vuosina 1925–26 Renner oli Frankfurter Kunstschulen käyttötaiteen ja typografian osaston johtaja sekä 1926 myös Münchenin Grafische Berufsschulen johtaja ja vuodesta 1927 Meisterschule für Deutschlands Buchdruckerin johtaja. Vuonna 1933 Renner vastasi Saksan osaston suunnittelusta Milanon triennaaliissa ja sai triennaalin pääpalkinnon, Grand Prixin. 
Renner suhtautui kriittisesti natsien ideologiaan ja julkaisi vuonna 1932 esseen Kulturbolschewismus?, jossa hän syytti natsien kampanjaa modernia taidetta ja arkkitehtuuria vastaan vääristeleväksi, rasistiseksi ja vaaralliseksi.  Hitlerin noustua valtaan vuonna 1933 Renner pidätettiin ja hän joutui eroamaan virastaan. Sen jälkeen hän jatkoi uraansa taidemaalarina ja kirjailijana. Gestapo vainosi Renneriä Hitlerin murhayrityksen jälkeen vuonna 1944, sillä eräitä Rennerin sukulaisia oli epäiltynä salahankkeen suunnittelusta.
Paul Renner kirjoitti useita kirjoja typografiasta, graafisesta suunnittelusta ja väriteoriasta, mm. Die Kunst der Typographie, Typographie als Kunst ja Das moderne Buch.
Jaakko Rugojev

Jaakko Rugojev (15. huhtikuuta 1918 Uhtua, Venäjä – 17. kesäkuuta 1993) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen runoilija ja kirjailija.
Rugojev kävi keskikoulun Uhtualla ja opiskeli sitten Petroskoin opettajaininstituutissa. Valmistuttuaan hän työskenteli opettajana ja toimittajana. Jatkosodan aikana Rugojev oli partisaanina ja rintamakirjeenvaihtajana ja kuului Punainen partisaani (Krasnyi partizan) -nimiseen partisaaniosastoon, jota johti kapteeni Faddei Zurih. Osasto oli koottu pääosin Kalevalan piirin ja Vienan Kemin seuduilta. Rugojev haavoittui vakavasti kesällä 1942, luoti osui sydämen lähelle ja vuoden päästä löytyi vasemman käden kyynärpäästä. Käsi ei toiminut kunnolla useiden vuosien ajan ja hänellä oli invaliditeetti. Tämän vuoksi loppusodan hän toimi kirjeenvaihtajana. Punainen partisaani -osasto osallistui 1943 suomalaisten siviilien murhiin Suomussalmen Viiangissa, Hyryssä, Malahviassa ja Tuppurissa sekä Kuusamon Lämsänkylässä. Sitä ei tiedetä, mikä Rugojevin osuus näissä teoissa oli, eikä hän käsitellyt asiaa myöhemmin julkaisemissaan sotavuosia kuvanneissa kirjoissa. Sodan jälkeen reservin majuriksi ylennyt Rugojev oli Suomessa valvontakomission tulkkina.
Rugojev kirjoitti jo 1930-luvulla pioneerien suomenkielisen Kipinä-lehteen, ja hänen ensimmäinen kertomuskokoelmansa Kosto ilmestyi 1943. Rugojev oli Karjalan kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1944 ja oli liiton puheenjohtajana kolmeen otteeseen 1953–1957, 1967–1971 ja 1985–1990. Rugojev sai Karjalan kansalliskirjailijan arvon 1992.
Rugojev vastusti 1980-luvun alussa Kostamusjärven muuttamista läheisen Kostamuksen rautamalmikaivoksen lietealtaaksi. Hän mm. kirjoitti runon Kostamusjärvestä. Suunnitelma toteutettiin, mutta Rugojevin vetoomus vaikutti siten, että järveen rakennettiin kolme kilometriä pitkä pato, joka esti lietevesien valumisen edelleen Kuittijärven vesistöön. Alkuperäiseen suunnitelmaan pato ei kuulunut, ja niinollen koko Kuittijoen vesistö olisi saastunut. Patoa alettiinkin kutsua Jaakon padoksi.