google/wiki40b huggingface dataset:
Uniper

Liiketoiminta-alueet

Uniper toimii kolmella liiketoiminta-alueella: Eurooppalainen tuotanto, Maailmanlaajuiset hyödykkeet ja Kansainvälinen voimantuotanto. Eurooppalainen tuotanto on sähkön ja lämmön tuotantoa EU:n alueella sijaitsevissa laitoksissa fossiilisilla polttoaineilla toimivissa voimalaitoksissa (hiili, kaasu, öljy, tai kaasun ja höyryn yhteistuotantona) tai vesivoimalla, ydinvoimalaitoksissa (Ruotsissa), biomassavoimalassa (Ranskassa) tai pieneltä osin aurinko- ja tuulivoimalaitoksilla. Yhtiö myös varastoi kaasua ja sillä on kaasutankkausasemia (power-to-gas) Saksassa, Itävallassa ja Britanniassa. Pääosa EU-alueella tuotetusta energiasta myydään yhtiön toisen liiketoimintasektorin välityksellä. Lisäksi yhtiö käy kauppaa päästöoikeuksilla, maakaasulla, LNG:llä, hiilellä ja rahtipalveluilla. Kansainväliseen voimantuotannon segmenttiin kuuluu omistusosuuksia Venäjällä, Tšekissä ja Brasiliassa toimivista energiayhtiöistä. Suurin kansainvälisen segmentin yksikkö on Moskovan pörssissä noteerattu venäläinen tytäryhtiö PAO Unipro.
Uniperillä oli 25 prosentin osuus venäläisestä Južno-Russkojen kaasukentästä Jamalin Nenetsiassa, mutta yhtiö myi sen itävaltalaiselle OMV:lle keväällä 2017 velkataakkaansa vähentääkseen. Yhtiö kirjasi edellisvuoden tapaan vuodelta 2016 roiman kertaluontoisen tappion luopuessaan joistain vanhoista fossiilista polttoaineita käyttäneistä voimalayksiköistään.

Energiantuotanto ja henkilöstö

Tärkeimmät energiamarkkinat, joilla yhtiö toimii ovat: Saksa, Ruotsi, Britannia, Benelux-maat, Ranska ja Venäjä. Lisäksi yhtiöllä on toimintoja Unkarissa ja Yhdysvalloissa. Vuoden 2016 lopussa yhtiön palveluksessa oli 12 635 ihmistä, joista Venäjälle sijoittui 4 756 (voimalaitosten nettokapasiteetti 10,8 GW Venäjällä, joista pääosa kaasuvoimaloita), Saksaan 4 498 (10,4 GW), Ruotsiin 1 170 (5,1 GW), Britanniaan 1 000 (6,4 GW), Alankomaihin 532 (Benelux 2,9 GW), Ranskaan 473 (2,1 GW) ja muualle 206 henkeä (mm. Unkari 0,4 GW).
Ideal Bikes

Ideal Bikes on kreikkalainen polkupyörävalmistaja, joka valmistaa Ideal-tuotemerkillä noin 140 000 polkupyörää vuodessa. Useat maastopyöräilyjoukkueet käyttävät Idealin valmistamia pyöriä.
Leevi Lehto

Leevi Henrik Lehto (23. helmikuuta 1951 Asikkala – 22. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen runoilija, kääntäjä, ohjelmoija ja kustantaja. 
Lehto oli opiskellut Helsingin yliopistossa matematiikkaa ja valmistunut 1978 pääaineenaan poliittinen historia. Hänen taustansa on helluntailainen maanviljelijäperhe, jonka hän jätti 16-vuotiaana, samoin kuin koulunsa, ja muutti Helsinkiin.
Lehto kertoi toukokuussa 2019 Helsingin Sanomille sairastuneensa MSA-tautiin. Hän kuoli sairauteensa 68-vuotiaana 22. kesäkuuta 2019.

Toiminta

Vuonna 1967 ilmestyneen esikoiskokoelmansa Muuttunut tuuli jälkeen Lehto julkaisi muun muassa viisi muuta runokoelmaa, romaanin Janajevin unet (1992) ja kokeellisen proosateoksen Päivä (2004). 
Vuosina 1970–1984 Lehto toimi aktiivisesti vasemmistolaisessa politiikassa ja oli SKP:n pääsihteeri Arvo Aallon avustaja vuosina 1971–1983. Hän on kertonut kirjoittaneensa lähes kaiken, mitä puolue tuolloin ”virallisesti” lausui. Hän oli SKP:n päälinjan ja SKP:n vähemmistön väliin sijoittuneen kolmaslinjalaisuutena tunnetun uudistusliikkeen perustaja 1980-luvun alussa yhdessä Juhani Ruotsalon kanssa ja SKP:n keskuskomitean jäsen vuosina 1982–1984. 2000-luvulla hän luonnehtii itseään ”ei-vasemmistolaiseksi kommunistiksi”.
Vuosina 1983–1997 Lehto toimi päätoimisena suomentajana kääntäen romaaneja, muistelmia, filosofisia ja sosiologisia teoksia, runoutta (muun muassa John Ashberyn Flow Chart (1991), suomeksi Vuokaavio (1994)) ja asiatekstejä. Vuodesta 1997 vuoteen 2002 hän oli helsinkiläisen Viestintä Oy Substanssin suunnittelujohtaja ja sen jälkeen vuosina 2002–2003 Kynämies Oy:n verkkoviestinnästä vastaava johtaja.
Hän toimi Tuli&Savu-runouslehden päätoimittajana vuosia 2002–2003, Runoyhdistys Nihil Interitin puheenjohtajana vuosina 2003–2006 ja Helsingin Poetiikkakonferenssin suunnittelutyöryhmän vetäjänä vuosina 2005–2008. Hänet tunnetaan myös digitaalisen runouden sekä äänirunouden kehittäjänä.
Lehto opetti runoutta helsinkiläisessä Kriittisessä korkeakoulussa. Hän on Kuopion Äänirunousseminaarin suunnitteluryhmien jäsen, brasilialaisen Sibila-runouslehden toimitusneuvoston jäsen ja yhdysvaltalaisen Electronic Poetry Centerin (EPC) avustava toimittaja.
Lehdon tuotantoa on käännetty englanniksi, portugaliksi, ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, hollanniksi, venäjäksi ja kiinaksi. Hänen englanninkielinen runoteoksensa Lake Onega and Other Poems ilmestyi marraskuussa 2006.
Ntamo on Lehdon 2007 perustama kirjankustantamo. Yritys toimii on demand -periaatteella eli tilausperiaatteella, jolloin kirjoja painetaan vasta sitä mukaa, kun niitä tilataan.
Lehto on suomentanut James Joycen teoksen Odysseus. Käännös julkaistin kesäkuussa 2012, kun tekijänoikeussuoja oli edellisenä vuonna päättynyt.  ”Uutta käännöstä tarvitaan”, hän sanoi. 14. lukuun hän on maailmankirjallisuuden sijasta sijoittanut Suomen kirjallisuuden historian.
Pohjanlehtimittari

Koko ja ulkonäkö

Yleisvaikutelmaltaan pohjanlehtimittari on suttuisen ruskeanharmaa. Sekä etu- että takasiivet ovat tiheästi harmaan kehnän peittämät ja etusiiven ulkoreuna on leveästi tummanharmaa. Aaltoviiru erottuu valkoisena harmaata pohjaväriä vasten. Poikkiviirut ovat sameat, mutta erottuvat hyvin. Siipien keskipilkut ovat erittäin heikot tai puuttuvat kokonaan. Siipiväli 19–22 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Pohjanlehtimittari on levinneisyydeltään holarktinen laji, jota tavataan Skandinavian pohjoisosista Itä-Siperiaan ja Alaskasta Kanadan poikki Quebeciin saakka. Suomessa sitä tavataan vain itäisessä Lapissa ja Kuusamossa. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuulle.

Elinympäristö ja elintavat

Suomessa pohjanlehtimittari elää kuivilla mäntykankailla ja puronotkoissa. Kanadassa lajin elinympäristöjä ovat kosteat metsät, metsänreunat sekä aukkopaikat. Perhoset lentävät illalla ja tulevat valolle, mutta pilvisellä säällä lentoa voi tapahtua päivälläkin. Talvehtii pienenä toukkana.

Ravintokasvi

Toukka syö mustikkaa (Vaccinium myrtillus).
Vuorijärvi (Juupajoki, Kokkila)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Kokkilanselän pohjoispuolella kallioisella metsäylängöllä Haapalanvuoren ja Hirvivuoren lähellä. Järviallas on muodostunut mäkien väliseen painanteeseen, jonka itärinteessä on jyrkänne. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja se on jyrkkärinteistä metsämaata, joka on pohjoisessa soistunutta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Kokkilanselän alueeseen (35.752) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,6 metriä mpy. Järveen ei ole johdettu ojia ja sen laskuoja laskee luontaisen oloisesti metsien läpi kilometrin päässä sijaitsevaan Kokkilanselän Kukkolahteen. Ojalle tulee pudostusta 44 metriä.
Brooke Shields

Yksityiselämä

Shieldsin äiti toimi tämän managerina varhaisvuosista alkaen, ja yritti saada tätä kameroiden eteen jo vauvana. Hän perusti oman yhtiön tyttärensä markkinointiin.
Shields oli naimisissa tennispelaaja Andre Agassin kanssa vuosina 1997–1999, mutta liitto päättyi mitätöintiin, jotta Shields saattoi mennä naimisiin Chris Henchyn kanssa katolisessa kirkossa. Shields ja Henchy ovat olleet naimisissa vuodesta 2001 lähtien ja parilla on kaksi tytärtä, Rowan Francis (s. 2003) ja Grier Hammond (s. 2006). Shields on seurustellut myös Michael Jacksonin kanssa.
Shields on kirjoittanut synnytyksen jälkeisestä masennuksesta kirjan Down Came the Rain (suom. Tuli sade rankka, Otava) vuonna 2006. Kirjassa hän kertoo myös rankoista hedelmöityshoidoistaan.
Idänhierakka

Ulkonäkö

Idänhierakka on monivuotinen ruoho, joka kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Kasvin tyvilehdet ovat suuret ja kolmiomaiset, 20–30 cm pitkät. Lehtilapa on sileä ja sen tyvi aavistuksen herttamainen. Lehden ruoti ja lavan keskisuonen alapinta ovat huopakarvaisia. Latvakukinto on hierakkamainen, tiheä ja suhteellisen lyhyt, kukinnan aikana tummanruskeaksi muuttuva. Hedelmä on 3,5 millimetrin pituinen tummanruskea pähkylä. Sitä ympäröi kolmesta munuaismaisesta verkkosuonisesta kehälehdestä muodostuva hedelmäverhiö. Idänhierakka risteytyy muiden hierakoiden kanssa: Suomessa on havaittu lajin risteymiä vesihierakan (Rumex × dolosus), poimuhierakan (Rumex × skofitzii) ja hevonhierakan kanssa.

Levinneisyys

Idänhierakka esiintyy Itä-Euroopassa ja Aasiassa. Levinneisyysalueeseen kuuluvat Venäjä, Kazakstan, Kiina, Suomi, Baltia ja osa Itä-Euroopan maista. Pohjoismaista lajia kasvaa lähes pelkästään Suomessa.
Suomessa idänhierakka on harvinainen uustulokas eri puolilla maata. Kasvia on tavattu Venäjältä levinneenä sotatulokkaana monin paikoin itärajan lähellä, Ilomantsissa, Kuhmossa, Suomussalmella ja Inarissa.
Energia Tanskassa

Energia Tanskassa kuvaa Tanskan energian ja sähkön tuotantoa ja kulututusta. Tanska on investoinut uusiutuvan energian tutkimukseen ja käyttöönottoon saavuttaakseen energiaomavaraisuuden ja korvatakseen fossiilista energiaa. Tanska oli vuosina 2004-2008 energian nettoviejä. Tanskassa ei ole ydinvoimaa. Tanska on tuulivoiman pioneeri. Tanskan hiilidioksidipäästöt vuonna 2008 asukasta kohti olivat 81 % Suomeen verrattuna (Tanska 48 Mt, Suomi 57 Mt).
Fysiatria

Fysiatria on lääketieteen osa-alue, joka pyrkii parantamaan fysikaalisista rajoitteista kärsivien toimintakykyä. Tällaisia rajoitteita ovat esimerkiksi lihasten, luiden ja hermojen vammat.
Berndt Godenhjelm

Berndt Abraham Godenhjelm (30. maaliskuuta 1799 Mäntyharju – 14. joulukuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi uransa aikana 25 alttaritaulua ja oli näin 1800-luvun keskeisiä alttaritauluja maalanneita taiteilijoita.
Godenhjelm valmistui hovioikeuden auskultantiksi 1820 ja varatuomariksi 1826, mutta ryhtyi sittemmin taidemaalariksi. Hän opiskeli maalausta maisemamaalari Pehr Gustaf von Heidekenin johdolla Tukholmassa 1818 ja kuparipiirustusta Urkinin johdolla Pietarissa. Hän käytti usein ajan tavan mukaan esikuvinaan muiden teoksia.
Godenhjelmin teoksia oli ensi kerran näyttelyssä 1847 Ateneumin ja Tampereen taidemuseoissa, Cygnaeuksen galleriassa sekä Kansallismuseossa. Mäntyharjun kirkossa on ensimmäinen hänen maalaamansa alttaritaulu. Liperin kirkossa on hänen maalaamansa alttaritaulu Kristus ristillä, jonka hän maalasi Pietarissa ollessaan. Se tuotiin 1842 Liperiin. Muita hänen maalaamiaan alttaritauluja ovat muun muassa Ikaalisten Fredrika Sofian kirkon alttaritaulu vuodelta 1874 Kristuksen kirkastuminen sekä Jämsän kirkon kaksiosainen alttaritaulu vuodelta 1848. Godenhjelmin teoksia ovat myös Galatean riemukulku, Oikeus ja viattomuus, Hirvenhiihtäjät, Väinämöisen soitto sekä Oma kuva.
Godenhjelm toimi johtajaopettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1848-1869. Hän oli Suomen Taiteilijaseuran kunniajäsen 1864 ja Suomen Taideyhdistyksen johtokunnan jäsen 1852–1868.
Godenhjelmin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Adolf Fredrik Godenhjelm ja Maria Elisabet Argillander. Hänen puolisonsa oli Alexandra Fredrika o.s. Hornborg (k. 1871). Opettaja B. F. Godenhjelm oli heidän poikansa.
Yūgure (1905)

Palvelus

Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Alus muutettiin 1. joulukuuta 1924 miinanraivaajaksi. Se poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1928 ja aluksen miehistö upotti sen 23. tammikuuta 1930.
Kudeneule

Kudeneule Oy oli vuosina 1951–1975 toiminut suomalainen trikoo- ja sukkatehdas. Sen tuotemerkki oli Hyvon [Hyvon = Hyv(ä) + on]. Kudeneule aloitti toimintansa Helsingissä 1951 ja vuonna 1955 Hankoon valmistui Viljo Revellin suunnittelema tehdas, jonne Helsingin tuotanto siirtyi 1957. Vuonna 1961 Kudeneule oli Pohjoismaiden suurin puuvillaisten alusasujen valmistaja. Tuolloin henkilökuntaa oli 550. Vuonna 1963 rakennettiin tehdas myös Saloon. Yhtiön perustaja ja johtaja oli Aarne Karjalainen.
Kun yritys oli vahvimmillaan 1970-luvun alussa, mainosmies Matti Viherjuuri kehitti sille mieleenjäävän iskulauseen "Hyvon yllä ja hyv'on olla". Kun Aarne Karjalaisen terveys alkoi heiketä, hän luopui käytännön johtajuudesta. Toimitusjohtajana toimi hänen jälkeensä vuosina 1971–1973 Veikko Sjöblom. Yritys päätyi konkurssiin 1975. Silloin sillä oli Hangon ja Salon lisäksi tehtaat myös Haukiputaalla ja Simossa. Aarne Karjalaisen poika Jussi Karjalainen aloitti tuotannon uudelleen 1977 nimellä Hyvon Oy . Tuotemerkki Hyvon siirtyi myöhemmin Finnwearin omistukseen ja Finnwear 2001 Nanson omistukseen. Hangon-tehtaassa on vuodesta 1978 lähtien toiminut alumiinisia tölkkejä ja putkiloita valmistava Printal Oy.
Juha Tarkka

Juha Tarkka on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee Suomen Pankissa johdon neuvonantajana johdon sihteeristössä ja on toiminut Suomen Pankissa eri tutkimustehtävissä vuodesta 1980.
Tarkka on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1995 otsikolla Approaches to Deposit Pricing: A Study in the Determination of Deposit Interest and Bank Service Charges. Tarkan väitöskirjaa ohjasivat Erkki Koskela ja Seppo Honkapohja.
Roomalainen maili

Roomalainen maili oli Rooman valtakunnassa käytössä ollut mittayksikkö. Sen alkuperäinen latinankielinen nimitys oli mille passuum ('tuhat askelparia'; monikossa milia passuum, 'tuhatta askelparia'). Yhden roomalaisen mailin pituus oli 1000 askelparia, jonka arvioidaan olevan metreissä noin 1 479.
Kustaa Rasku

Kustaa Olavi Rasku (23. toukokuuta 1934 Nurmo – 9. lokakuuta 2010 Seinäjoki) oli suomalainen  pesäpalloilija.
Toistakymmentä vuotta Nurmon Jymyn edustusjoukkueen lukkarina pelannut Kustaa (Köpi) Rasku saavutti SM-pronssia 1956, jolloin hänet valittiin myös vuoden lukkariksi. Pelasi Itä-Länsi -ottelussa 1956, -58 ja -60 ja oli Lännen B-yhdistelmän lukkarina 1957.
Ulkopelissä Rasku muodosti voimakaksikon ykkösvahti Jussi Kitinojan kanssa. Tämä pallottelu sai yleisöltä nimen "raksuttelu".
Yleisurheilussa Rasku saavutti kiekonheiton pm-hopeaa ja SOU:n mestaruuspronssia.
Strychnos spinosa

Levinneisyys ja kasvuympäristö

Strychnos spinosaa kasvaa Etiopiassa, Keniassa, Madagaskarilla, Malissa, Mauritiuksella, Seychelleillä, Sudanissa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa sekä tuotuna Etelä-Afrikkassa ja Yhdysvalloissa
Kasvi kasvaa savannien metsissä kaikkialla trooppisessa Afrikassa, korkeudella 0- 1 500 metriä meren pinnasta.
Valto Laitinen

Valto Uolevi Laitinen (23. marraskuuta 1926 Helsinki – 11. lokakuuta 2004 Pariisi, Ranska) oli suomalainen jazz- ja viihdemuusikko, pianisti, säveltäjä ja sovittaja.
Hän kävi koulunsa Helsingin Koelyseossa 1940–1944 ja sai keskikoulun päästötodistuksen.  Hän opiskeli pianonsoittoa muun muassa koulutoverinsa Matti Raution johdolla ja kiinnostui jo kouluaikanaan jazzista ja esiintyi aluksi eri koululaisyhtyeissä. Vuonna 1947 hän liittyi Olli Hämeen kvintettiin, jossa soitti vuoden verran. Hänen tyylillisiä esikuviaan olivat mm Nat King Cole ja Lennie Tristano.
Vuonna 1948 hän perusti oman kvartetin, jonka kanssa vieraili vuotta myöhemmin Pariisissa jazzfestivaaleilla. Hän soitti vielä muun muassa Jorma Weneskosken  ja Leo Lindblomin yhtyeissä. Hän ryhtyi myös säveltämään 1950-luvun alkupuolella.
Vuonna 1958 hän muutti jälleen Pariisiin – tällä kerralla pysyvästi ja asui siellä elämänsä loppuun. Hän ei toki unohtanut kotimaataan, vaan vieraili Suomessa muun muassa Kaamosjazz-juhlilla.
Suomessa hänen sävellyksistään tunnetaan parhaiten kappale Kun syksy saapuu Helsinkiin, jonka sanat on kirjoittanut Ulla Sand (pseudonyymi). Maynie Sirén levytti kappaleen 1957 ja Pentti Lasanen 1970 (Yleisradion kantanauhalle). Toinen Suomessa tunnettu Laitisen sävellys on Kai laulaa saan (alun perin C’est toute une musique), jonka Katri-Helena levytti 1971.
Ranskassa hän oli tunnettu säveltäjä, jonka lauluja levytti muun muassa tunnettu chansonlaulaja Mireille Mathieu. Hän oli myös tunnettujen jazzkerhojen ja hotellien (muun muassa Hotelli Ritzin) pianisti.

Televisio-ohjelmat

Erkki Pohjanheimo on tehnyt Valto Laitisesta kaksi televisio-ohjelmaa. Kuunnelkaa laulujani – Valto Laitinen -ohjelma kuvattiin etupäässä Pariisissa. Ensilähetys Yle TV1:ssä oli 24.10.1971. Siinä Mikko Valtasaari ja Teija Sopanen haastattelivat Laitista. Hänen laulujaan esittivät Pariisissa muun muassa Virginia Vee, Georgette Lamaire ja Marc-Fabien Bonnard. Pasilan studiossa kuvatuissa jaksoissa lauloivat Marion Rung, Lea Laven, Anki ja Fredi. Toinen ohjelma Suomalainen Pariisissa esitettiin seuraavana vuonna. Helsingissä kuvatussa ohjelmassa Erkki Pohjanheimo haastattelee Laitista, ja suomalaiset artistit esittävät hänen sävelmiään Ossi Runnen orkesterin säestyksellä.
Natriumvolframaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa natriumvolframaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Natriumvolframaatti muodostaa kidevedettömän muodon lisäksi myös kidevedellisen dihydraatin (Na₂WO₄·2H₂O,CAS 10213-10-2). Kidevesi poistuu rakenteesta, kun yhdistettä kuumennetaan noin 100 °C:n lämpötilaan. Natriumvolframaatin vesiliuokset reagoivat happojen kanssa muodostaen volframihappoa.
Horace Engdahl

Horace Engdahl (s. 1948) on ruotsalainen kirjallisuudentutkija ja Ruotsin Akatemian jäsen ja entinen Nobel-komitean jäsen.
Engdahl oli Akatemian sihteeri vuosina 1999–2009 ja Skandinaavisen kirjallisuuden professorina Tanskassa Aarhusin yliopistossa.  Hän osallistui 2014 Ruotsin television kirjallisuusohjelman Babel iskelmäkilpailuun Benny Anderssonin sävellykseen tekstillään "Nyårsballongen", joka voitti kilpailun.
Engdahl kuuluu Akatemian vanhoillisiin. Hän puolusti julkisuudessa Jean-Claude Arnault'a, joka sai raiskauksesta kahden ja puolen vuoden vankeustuomion.
Engdahlin puoliso oli kirjallisuudentutkija Ebba Witt-Brattström 1989–2014.
Jenni Linturi

Jenni Johanna Linturi (s. 24. kesäkuuta 1979) on suomalainen kirjailija.
Linturi on yhteiskuntatieteiden maisteri, joka on opiskellut kirjoittamista Turun yliopiston luovan kirjoittamisen linjalla ja Kriittisessä Korkeakoulussa. Hän asuu Helsingissä. Sotaromaani Isänmaan tähden on hänen esikoisromaaninsa, joka kertoo suomalaisen Waffen-SS -miehenä toimineen henkilön kokemuksista Saksassa jatkosodan aikana. Esikoisteos oli ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkinto -ehdokkaana, samoin kuin Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinto -ehdokkaana.
Punalinnaorneero

Levinneisyys

Punalinnaorneeroa tavataan laajalla alueella Brasilian itäosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on runsastumassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mikko Hänninen

Mikko Antero Hänninen (s. 28. elokuuta 1952 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja teatteritaiteen maisteri. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa sekä Kuopion kaupunginteatterissa ja toimii tällä hetkellä freelance-näyttelijänä. Hänninen on esiintynyt useissa kotimaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat Kivenpyörittäjän kylä, Tuliportaat ja Onnea vai menestystä.
Hänninen toimi Suomen Näyttelijäliiton puheenjohtajana 2008–2013.
Mayotten lippu

Mayotten lippu on yksi Mayotten käyttämistä tunnuksista. Sen suhteet ovat 2:3. Lippu ei ole virallinen, mutta sitä käytetään Ranskan lipun sijaan. Lipussa on kaksi merihevosta, jotka tukevat vaakunaa. Lipun yläkulmassa lukee MAYOTTE.
Karl Henrik Jakob Ignatius

Karl Henrik Jakob Ignatius (11. joulukuuta 1809 Rautjärvi – 11. lokakuuta 1856 Viipuri) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Jaakko Jaakonpoika.
Ignatiuksen vanhemmat olivat Joutsenon kirkkoherra Karl Jakob Ignatius (1778-1812) ja Katarina Elisabet Brunnerus (1775-1844). Hän kävi Viipurin piirikoulua ja lukiota päästen ylioppilaaksi 1829. Ignatius vihittiin papiksi 1833.
Ignatius oli Ruokolahdella kappalaisen apulaisena, armovuodensaarnaajana ja vt. kirkkoherrana 1833–1837. Hän oli Viipurin vankilansaarnaajana 1836–1838 ja Viipurin työ- ja ojennuslaitoksen saarnaajana 1838–1851. Ignatius toimi samalla Viipurin lukion vt. apulaisena 1841 ja vakinaisena apulaisena vuodesta 1842. Hän oli synodaaliväitöksen respondenttina pappeinkokouksessa Porvoossa 1842. Ignatius oli myös perustamassa Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraa 1845 ja toimi seuran kirjakaupan hoitajana.
Hohtomonninen

Koko ja ulkonäkö

Hohtomonninen kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Naaras on koirasta suurempi. Kalan päässä on mustaa ja siinä on mustia pilkkuja, sekä mustaa, valkoista ja oranssia.

Alkuperä

Hohtomonninen on kotoisin Brasiliasta Amazon-joelta, sekä Perun Nanay-, Napo- ja Pachiteajoista.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Hohtomonninen on aika rauhallinen parvikala, ja liikkuu joskus myös pohjan yläpuolella. Se on kutenut akvaariossa vain satunnaisesti.

Vesiolot ja ravinto

Hohtomonninen tarvitsee vähintään 128 litran akvaarion. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle 10 sekä lämpötila 23-26 astetta. Hohtomonninen on kaikkiruokainen. Se on myös helppohoitoinen.
Elliott Coues

Elliott Coues (9. syyskuuta 1842 Portsmouth, New Hampshire – 25. joulukuuta 1899 Baltimore, Maryland) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja eläintieteilijä.
Elliott Coues syntyi New Hampshiren Portsmouthissa ja hänen vanhempansa olivat Samuel Elliott Coues ja Charlotte Haven Ladd Coues. Couesin suku oli lähtöisin Normandiasta, Ranskasta. Samuel Coues julkaisi useita tieteellisiä tutkielmia, joissa käsiteltiin muun muassa lääketieteen, astronomian ja geologian moderneja suuntauksia. Nuori Elliott Coues oppi siis jo lapsena tieteellisen työskentelyn periaatteita. Samuel Coues oli Yhdysvaltain 14. presidentin Franklin Piercen ystävä, ja tämän avustuksella hän sai työpaikan patenttitoimistosta, missä hän työskenteli loppuelämänsä, kuollen vuonna 1867.
Poikana Elliott Coues kävi jesuiittavaikutteista koulua. Vuonna 1857 hän aloitti opinnot Baptistiopistossa (nykyinen Columbian yliopisto). Hän valmistui filosofian ja lääketieteen tohtoriksi vuonna 1863. Hänen kiinnostuksensa lintuihin ja ornitologiaan kehittyi jo varhain, ja vuonna 1861 Smithsonian-instituutti lähetti hänet Labradoriin keräämään kokoelman lintuja. Samana vuonna hän julkaisi retkihavaintonsa ja myös tutkielman Columbian osavaltion linnustosta. Washingtonissa (D.C.) hän palveli armeijassa lääketieteen kadettina, ja vuodesta 1864 lähtien vakinaisen armeijan apulaiskirurgina ensin Arizonassa ja myöhemmin Pohjois- ja Etelä-Carolinassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi ansioistaan sodassa.
Vuonna 1872 Coues julkaisi maineikkaan teoksensa Key to North American Birds, joka vaikutti suuresti amerikkalaisen ornitologian kehittymiseen. Hänen työnsä oli järjestelmällistä, keskittyen vastikään käyttöön otetun trinomisen nimistön eli lajien alalajeihin luokittelun kehittämiseen. Palveltuaan armeijassa noin kymmenen vuotta hänet siirrettiin rajajoukkoihin luonnontutkijaksi, ja hän palveli 49:n leveyspiirin tuntumassa Yhdysvaltain ja Kanadan rajoilla Lake of the Woodsista Kalliovuorille vuosina 1873–1876. Vuosina 1877–1882 hän toimi lehtorina Columbian yliopiston lääketieteen laitoksella ja anatomian professorina 1882–1887.
Coues irtisanoutui armeijan palveluksesta lopullisesti vuonna 1881 keskittyen tieteelliseen työskentelyyn. Hän perusti Amerikan lintutieteellisen yhdistyksen (American Ornithologists' Union) 1883 yhdessä Joel Asaph Allenin ja William Brewsterin kanssa, ja osallistui yhdistyksen lehden The Auk toimittamiseen. Vuosina 1876–1880 hän toimitti julkaisua United States Geological and Geographical Survey of the Territories.
Lintujen lisäksi Coues tutki nisäkkäitä ja julkaisi vuonna 1877 teoksen Fur-Bearing Animals. Vuonna 1887 hänet valittiin Esoteric Theosophical Society of American puheenjohtajaksi.
Elliott Coues on haudattu Vermontiin West Arlingtonin kansalliselle hautausmaalle paikkaan numero 473 yhdessä vaimonsa Mary E. Couesin (kuollut 16. helmikuuta 1906) kanssa.
Elliott Coues kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa eskimosirrin (Calidris bairdii), jonka hän nimesi Spencer Fullerton Bairdin kunniaksi.