google/wiki40b huggingface dataset:
Maserati Quattroporte V

Yleistä

Nykyinen Quattroporte on vuonna 1963 aloitetun sarjan viides sukupolvi. Quattroporte on italiaksi neliovinen. Viimeisimmän sukupolven ulkomuodoissa on edelleen nähtävissä paljon samaa verrattuna ensimmäiseen sukupolveen. Lähes puolet auton 3 500 kappaleen vuosituotannosta on tarkoitettu Yhdysvaltojen markkinoille. Vuodesta 2003 vuoden 2006 loppuun Quattroporte on saanut lehdistöltä yhteensä 28 erilaista kunniamainintaa tai palkintoa.

Tekniikka

Autossa on 4,2-litrainen V8-moottori sijoitettuna etuakselin taakse ja takana sijaitsee omana yksikkönään vaihdelaatikko tasauspyörästön yhteydessä (transaxle). Tämä sijoittelu antaa autolle hyvän painojakauman. Jarrut ovat Brembon valmistamat ja sekä edessä että takana on jäähdytetyt levyt. Jousitus on elektronisesti ohjattu. 
Vaihteistona on Coupé Cambiocorsassa aikaisemmin nähty 6-vaihteinen ZF:n valmistama automatisoitu (hydraulisesti ohjattu) kytkimetön Duo-Select-manuaalivaihteisto, jota voidaan käyttää automaattina tai vaihtoehtoisesti ohjata ratin vivuista. Vaihteisto on saanut lehdistössä jonkun verran kritiikkiä epätäsmällisestä toiminnastaan ja Sport GT:ssä onkin pyritty asia korjaamaan.
Joulukuussa 2006 esiteltiin Quattroporte Automatic, jossa vaihteistona on nimensä mukaisesti 6-vaihteinen automaattivaihteisto. Auto oli ensimmäisen kerran esillä Detroitin autonäyttelyssä ja tuli maailmanlaajuiseen myyntiin tammikuussa 2007. Uusi vaihteisto aiheuttaa muutoksia auton painojakaumaan. Automaticissa suhde on 49/51 (edessä/takana) kun Duo-Selectillä varustetussa autossa vastaavat lukemat ovat 47/53.

Varustelusta

Varusteluun kuuluu muun muassa ABS-jarrut, ajonvakautusjärjestelmä (MSP, Maserati Stability Program), kaksois-xenon-valot, nahkasisusta, Bosen äänentoistojärjestelmä, turvatyynyt, sähköisesti säädettävät istuimet ym.

Sport GT

Sport GT -versio esiteltiin Frankfurtissa vuoden 2005 syyskuussa. Mallissa on mm. toiminnaltaan parannettu vaihteisto (35 % nopeammat vaihdot), parannettu jousitus sekä hiilikuitusomisteinen kojelauta. Myös pakoputkistoa on muutettu antamaan urheilullisemmat pakoäänet. Varusteisiin on lisäksi ilmestynyt mm. pysäköintitutka, alumiiniset polkimet ja urheilullinen ratti sekä käsijarrun kahva. Sport GT -version tunnistaa ulkoisesti mm. tummennetusta jäähdyttäjän säleiköstä. Renkaat ovat kooltaan edessä 245/35 ZR 20 ja takana 285/30 ZR 20.

Executive GT

Myös Executive GT -versio esiteltiin vuonna Frankfurtissa vuonna 2005 samanaikaisesti Sport GT:n kanssa. Kyseessä on normaalia mallia ylellisempi versio. Sisustuksessa on käytetty kromia, puuta ja alcantaraa. Nahkaiset istuimet ovat ilmastoidut ja niissä on myös hierontatoiminto. Myös jäähdyttäjän säleikkö edessä on saanut kromisomistukset. Alla on 245/40 ZR19- ja 285/35 ZR19 -renkaat.
Parvanin taistelu

Tausta

Tšingis-kaanin johtamat mongolit olivat aloittaneet sotaretkensä šaahi Ala al-Din Muhammad II:n johtamaa Khorasmian valtakuntaa vastaan vuonna 1219. Valtakunta romahti nopeasti kolmen mongoliarmeijan tekemän sotretken myötä. Tarinan mukaan šaahi kuoli paettuaan eräälle saarelle Kaspianmerellä. Ala al-Din Muhammadin vanhin poika Džalal al-Dinin onnistui kuitenkin paeta Khorasmiasta hieman ennen valtakunnan romahdusta vuoristoisen Hindukušin alueelle. Džalal al-Din saapui Ghazniin helmikuussa 1221 ja alkoi muoidostaa tukialuetta jatkaakseen vastarintaa mongoleja vastaan. Džalal al-Din kokosi khorasmnialaisista, turkkilaisista ja ghurilaisista sotureista oman armeijansa. Hänen puolelleen liittyivät myös Ghazniin paenneet Heratin hallitsija Malik Khan 50 000 pakanallisen turkkilaisen soturinsa kanssa, sekä 40 000 islaminuskoista haladži-turkkilaista johtanut Saif-ud-Din Ighraq.

Taistelu

Keväällä 1221 Džalal al-Din kohtasi Tšingis-kaanin häntä vastaan lähettämän Šigi Qutuqun johtaman mongoliarmeijan Parvanissa Kabulin pohjoispuolella. Mongoliarmeijaan kuului kolme tümenia, eli noin 30 000 miestä ja heistä suurin osa ratsuväkeä. Džalal al-Din määräsi oman ratsuväkensä ratsailta, jotta joukot eivät pakenisi taistelukentältä. Hänen oikealla sivustallaan olivat Malik Khanin joukot ja vasemmalla Saif-ud-Din Ighraqin joukot. 
Itse taistelu kesti kolme päivää. Ensimmäisenä päivänä Malik Khanin onnistui työntää mongolit kohti tukikohtaansa. Seuraavana päivänä mongolit yrittivät harhauttaa vihollisiaan asettaen nukkeja ratsaille sotureidensa varahevosille tarkoituksena saada armeija näyttämään suuremmalta. Höynäytys ei kuitenkaan toiminut. Taistelun kolmantena päivänä mongolien baaturit hyökkäsivät Ighraqin johtamaa vasenta sivustaa vastaan. Hyökkäyksen jälkeen mongolit teeskentelivät pakenevansa, mutta kääntyivätkin yllättäen takaisin heitä seuraavaa vihollista vastaan. Tilanne kääntyi kuitenkin mongoleja vastaan Džalal al-Dinin määrättyä omat miehensä ratsaille ja hyökäten joukkojaan henkilökohtaisesti johtaen mongoleja vastaan. Lopulta mongolit pakenivat taistelukentältä.

Seuraukset

Parvanin taistelu oli mongolien ainut merkittävä tappio Khorasmian sotaretken aikana. Monia mongoleja oli otettu vangiksi ja Džalal al-Dinin sanotaan surmauttaneen heidät määräämällä nauloja lyötäväksi vankien päähän. Džalal al-Dinin puolella taistelleet Ighraqin ja Malik Khanin miehet alkoivat kuitenkin riidellä taistelussa saadun sotasaaliin jaosta. Kun Džalal al-Dinin ei onnistunut ratkaista riitaa, Ighraq hylkäsi miehineen hänen armeijansa. Tappion jälkeen Tšingis-kaani johti henkilökohtaisesti pääarmeijansa Džalal al-Dinia vastaan. Džalal al-Din joutui pakenemaan Indukselle. Hindukušille saapunut Tšingis-kaanin armeija tuhosi Ghaznin ja monet muut alueen keskukset.
Adrift

Juoni

Parikymppinen nainen ja kolmikymppinen maailmanympäripurjehtijana kokemusta hankkinut brittimies saavat tehtäväkseen purjehtia tuttaviensa omistaman ison huvijahdin Yhdysvaltoihin. He joutuvat pahaan myrskyyn keskellä Atlanttia.

Arvioita

Turun Sanomien Kari Salmisen mielestä islantilainen Kormákur on virtuoosi kuvaamaan meren voimaa ja sen vallassa olevien ihmisten heikkoutta. ”Titanic-budjettia ei tarvita vaan tiukkaa kuvanrajausta ja kaaoksesta nauttivat lavastajat.” Tietokonetehosteet eivät hänestä ole yhtä onnistuneita, vaan saumat näkyvät.
Ahvenkosken kartano

Ahvenkosken kartano on kartano Pyhtäällä Kymenlaakson maakunnassa. Kartano on alkujaan rakennettu jo 1500-luvulla, mutta sen vanha päärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1859. Nykyisen Ahvenkosken kartanon päärakennuksen rakennutti kenraalimajuri Juhana Henrik Clayhills vuosien 1892–1895 aikana ja sitä korjattiin nykyisen kaltaiseksi vuonna 1911. Kartano on ympäristöineen suojeltu kulttuurihistoriallisesti arvokkaana rakennuksena vuonna 1981 säädetyn lain perusteella.
Kartanoon johtaa tammikuja Suurelta rantatieltä ja Kymijoki virtaa lähistöllä. Kartanon päärakennus on harvoja 1800-1900 -lukujen vaihteen arkkitehtuurilla tehdyistä kartanorakennuksista. Se on torneineen ja avokuisteineen huvilamainen. Piirustukset teki Carl C:son Armfelt. Myös harmaakiviset viljamakasiini ja entinen talli lienevät Armfeltin suunnittelemat. Puutarha on Paul Olssonin suunnittelema.
Rudolf Sykiäinen

Gunnar Rudolf Sykiäinen (26. toukokuuta 1924 Savotta, Inkeri – 30. joulukuuta 2005 Moskova) oli neuvostoliittolainen tiedustelumies, toimittaja, tulkki ja kirjailija.
Inkerissä syntynyt Sykiäinen kävi keskikoulun Petroskoissa ja toimi jatkosodan aikana Puna-armeijan propagandajoukoissa Maaselän kannaksella. Hän kirjoitti lentolehtisiä, kaiutti propagandaa megafonilla rintamalinjan yli ja toimi sotavankien kuulustelijana. Rudolf Sykiäisen isä Juuso Sykiäinen toimi muun muassa Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ulkoministerinä.
Sykiäinen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen sodan aikana 1943. Sodan jälkeen hän pääsi Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattiakatemiaan ja valmistui sieltä 1946 kansainvälisten suhteiden historioitsijaksi. Hän toimi sitten muun muassa Neuvostoliitossa vierailleiden suomalaisvaltuuskuntien tulkkina sekä oli Stalinin ja Molotovin tulkkina YYA-sopimusneuvotteluissa.
Sykiäinen hankki 1950-luvun puolivälistä lähtien elantonsa freelance-toimittajana, tulkkina ja kääntäjänä. Sykiäinen oli 1960-luvun puolivälistä alkaen myös Neuvostoliitossa käyneiden suomalaisten kulttuurihenkilöiden isäntänä ja hän kirjoitti kolumneja Karjalan Sanomat -lehteen. Hänen on väitetty olleen myös KGB:n palkkalistoilla, minkä Sykiäinen itse kuitenkin kiisti.
Rudolf Sykiäinen kuoli Moskovassa 81-vuotiaana vuonna 2005.
Aarne Lang

Aarne Karl Adolf Lang (19. huhtikuuta 1888 Jyväskylä – 3. huhtikuuta 1960) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja tilanomistaja.

Perhe ja opinnot

Langin vanhemmat olivat varatuomari August Edvard Adolf Lang ja Olga Augusta Rosvall. Hän kävi viisi luokkaa Oulun klassillista lyseota, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan ja suoritti farmaseuttitutkinnon vuonna 1909 ja jatkoi edelleen opintojaan Helsingin yliopiston farmaseuttisessa laitoksessa kolme ja puoli lukukautta. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Mary Helena Hartosen kanssa.

Jääkäriaika

Lang liittyi yhtenä ensimmäisistä Saksassa järjestetylle Pfadfinder-kurssille 28. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, ja 31. elokuuta 1915 alkaen hänet liitettiin Kuninkaallisen Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. marraskuuta 1915 pataljoonan 3. komppaniaan ja edelleen 19. elokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja 5. lokakuuta 1916 uudelleen 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa. Hän osallistui sotakoulun A-kurssiin Libaussa vuonna 1917.

Suomen sisällissota

Lang astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 kapteeniksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 1. Jääkärirykmentin 2. Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 22. maaliskuuta 1918 komppanianpäälliköksi Reserviupseerikouluun (puolustusministeriön sotavänrikkikoulu).
Niko Snellman

Ura

Snellman on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti joukkuessa Suomenmestaruuden B-nuorissa vuonna 2006 ja C-nuorissa vuonna 2004. Nashville Predators varasi Snellmanin neljännellä kierroksella 105. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2006. Samana kesänä myös WHL-joukkue Regina Pats varasi hänet 41. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa.
Kesällä 2006 Snellman harjoitteli Ilveksen SM-liigaringissä ja siirtyi kaudeksi 2006–07 Regina Patsiin. Yhden siellä vietetyn vuoden jälkeen hän palasi Suomeen suorittamaan asepalvelustaan ja siirtyi takaisin Ilvekseen kaksivuotisella sopimuksella kaudeksi 2007–2008. Snellman kuitenkin pelasi koko runkosarjan Ilveksen A-nuorissa ja oli 137 minuutillaan koko A-nuorten SM-liigan jäähypörssin toinen SaiPan Kimmo Vesterisen jälkeen. Hän teki SM-liigadebyyttinsä pudotuspeleissä 18. maaliskuuta 2008 puolivälieräottelussa Kärppiä vastaan ja antoi ottelussa syötön Ville Korhosen 2–0-maaliin.
Snellmanin kauden 2008–2009 pilasi paha loukkaantuminen. Hän ei pelannut otteluakaan SM-liigassa, mutta miesten pelit tulivat tutuksi 11 runkosarja - ja kahden playoff-ottelun verran Mestis-joukkue Lempäälän Kisasta. Snellman pelasi kauden aikana myös viisi runkosarjaottelua Ilveksen A-nuorissa. Huhtikuussa 2009 hän teki Ilveksen liigajoukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2009–2010 Snellman pelasi ensimmäiset SM-liigan runkosarjaottelunsa tehden 11 ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän keräsi myös niihin nähden runsaat 49 jäähyminuuttia. Suurimman osan kaudestaan Snellman pelasi kuitenkin lainalla LeKissä tehden 17 runkosarjaottelussa tehot 3+4=7.
Jäätyään vapaaksi agentiksi kevään 2010 jälkeen Snellman löysi uuden osoitteen vasta marraskuussa siirryttyään Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin vahvuuteen. Hänen kautensa jäi kuitenkin vain viiden ottelun mittaiseksi polvivamman vuoksi. Kaudeksi 2011–2012 Snellman siirtyi yksivuotisella sopimuksella Jokipoikiin.

Muuta

Myös Snellmanin isoveljet Ville ja Mika ovat pelanneet jääkiekkoa, Ville SM-liigassa asti.
William Dampier

William Dampier (1651 – 1715) oli englantilainen merirosvo, merikapteeni, tieteellinen havainnoitsija sekä tutkimusretkeilijä. Dampier tutki ja kartoitti Australian ja Uuden-Guinean rannikkoalueita.

Nuoruus

Dampier syntyi Englannissa pienessä kylässä East Cokerissa, Somersetissä. Hän lähti merille 16-vuotiaana.
Muutaman vuoden kuluttua Dampier joutui suureen Schooneweldin meritaisteluun 1673. Vuotta myöhemmin hän työskenteli plantaasin johtajana Jamaikalla, mutta palasi pian takaisin merille.

Matkat

Dampier kiisti olleensa merirosvo, mutta matkasi usein merirosvolaivoilla, kuten muun muassa Cygnet-aluksella. Hän kirjoitti matkoistaan kirjoja, joista ensimmäisen vuonna 1697 nimeltään A New Voyage Round the World, joka kuvaa Juan Fernandezin saarta. Hän myös purjehti aluksella Meksikosta Filippiineille.
1698 Britannian kuninkaallinen laivasto antoi hänen komennukseensa HMS Roebuck -aluksen, jolla Dampier purjehti monia vuosia tutkien ja kartoittaen Australian ja Uuden-Guinean rannikkoalueita. Dampier sai nimensä tutkimusmatkojensa kunniaksi Australian luoteisrannikolla olevaan niemimaahan ja saareen sekä Uuden-Guinean ja Uuden-Britannian välillä olevaan salmeen (Dampierin maa, Dampierin saaret, Dampierin salmi). 
Britannian kuninkaallisen laivaston purjealus HMS Roebuck rakennettiin 1690 purjehtien 15 solmun nopeudella parhaimmillaan. Laivalla palveli 50 miestä. 
Dampier lähti Englannista purjehdusmatkalleen 14. tammikuuta 1699 aikoen purjehtia maailman ympäri eteläiseltä Atlantilta Kap Hornin ympäri ja sieltä eteläisen Amerikan kautta Tyyneltämereltä Australiaan. 1699–1701 Dampier kirjoitti teoksensa A Voyage to New Holland.
Espanjan sodan jälkeen Dampier komensi St George -alusta, jossa oli 26 tykkiä sekä 120 hengen miehistö. Sen jälkeen Dampier purjehti Cinque-Portilla maaliskuun 30 päivään 1703 saakka.

Tarinoita

1704 Dampierin laivaan Cinque Port pestautui skotlantilainen merimies Alexander Selkirk, joka epäili laivan merikelpoisuutta. Selkirk riitautuikin matkan aikana aluksen kapteenin William Dampierin kanssa niin pahoin, että pyysi päästä pois aluksesta seuraavan kohdalle osuvan saaren luona. Kun laiva saavutti saaren, Selkirk oli tullut toisiin ajatuksiin keskellä aavaa merta pyytäen saada jäädä vielä laivaan. Kapteeni Dampier ei enää ollutkaan suostuvaisella tuulelle, vaan passitti Selkirkin autiolle saarelle keskelle tyyntä valtamerta. Näin Selkirk joutui viettämään autiolla saarella seuraavat neljä vuotta yksinään. Daniel Defoen kirjoittama menestysromaani Robinson Crusoe perustuu Selkirkin kohtaloon autiolla saarella.
Cinque-Port upposi tapahtuman jälkeen vieden mukanaan merenpohjaan suurimman osan aluksen miehistöstä.

Jälkeen

1711 Dampier irtisanoutui 60-vuotiaana laivaston palveluksesta ja muutti eteläiseen Lontooseen. Dampier kuoli kolme ja puoli vuotta myöhemmin.
Natriumaskorbaatti

Natriumaskorbaatti on yksi askorbiinihapon (C-vitamiinin) suoloista. Aineen molekyylikaava on C₆H₇NaO₆ ja CAS-numero 134-03-2. Natriumaskorbaattia käytetään hapettumisenestoaineena, ja lisäainekoodiltaan se on E301. C-vitamiinilisissä käytetään askorbiinihapon vaihtoehtoina myös natriumaskorbaattia ja kalsiumaskorbaattia.
Jonas Černius

Jonas Černius (6. tammikuuta 1898 Kupiškis – 3. heinäkuuta 1977 Los Angeles) oli liettualainen kenraali ja Liettuan pääministeri noin puolen vuoden ajan vuonna 1939. Liettuan itsenäistyttyä 1918 Černius toimi vapaaehtoisena sotilaana Liettuan itsenäisyyssodissa. Hän oli yksi ensimmäisistä Liettuan armeijaopistosta valmistuneista ja jatkoi opintojaan Brysselissä (1929) ja Pariisissa (1932).
Palattuaan Liettuaan hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja nimitettiin armeijan teknisen henkilöstön päälliköksi. Vuonna 1934 hänet ylennettiin everstiksi ja vuonna 1935 prikaatinkenraaliksi ja armeijan esikunnan päälliköksi. Maaliskuusta marraskuuhun 1939 Černius toimi Liettuan pääministerinä.
Černius pakeni maasta Neuvostoliiton miehitettyä maan 1944. Aluksi hän asui Saksassa ja myöhemmin Isossa-Britanniassa. 1948 hän muutti Yhdysvaltoihin, missä hän toimi General Motorsin insinöörinä.
Blériot-SPAD S.510

Historia

S.510:n kehitys käynnistyi Blériot-SPAD:n aiemman S.91-mallin pohjalta, ja uusi konetyyppi suunniteltiin siten, että se täyttäisi vuonna 1926 asetetut kevyen hävittäjän vaatimukset. Koneessa oli monia ajanmukaisia piirteitä, kuten virtaviivaistetuilla muotolevyjen sisään asennetut päälaskutelineet ja kiinteä kannussuksi. Konetyypin kehityshistoria oli värikäs, eikä tyyppi pärjännyt sen kanssa kilpailleelle Dewoitine D.510 -yksitasolle. Tästä huolimatta Ranskan ilmailuministeriö saatiin taivuteltua ostamaan 60 jo hankintahetkellä vanhentunutta S.510-konetta. S.510C.1-malli tuli palveluskäyttöön vuoden 1936 alulla, ja pysyi rajoitetussa käytössä aina toisen maailmansodan alulle. Muutamien operatiivisten tehtävien jälkeen tyyppi siirrettiin toissijaisiin tehtäviin Pohjois-Afrikkaan.
C. Douglas Dillon

Clarence Douglas Dillon (21. elokuuta 1909 Geneve, Sveitsi – 10. tammikuuta 2003 New York) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja diplomaatti. Hän toimi puoluekannastaan huolimatta maan valtiovarainministerinä demokraattipresidenttien John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnson presidenttikausilla 1960-luvulla.

Elämäkerta

Sveitsissä syntynyt Dillon sai jo nuorena perusteellisen koulutuksen finanssikysymyksissä, etenkin Yhdysvaltojen ja Euroopan välisistä talousasioissa. Toisen maailmansodan aikana hän palveli laivastossa. Sodan jälkeen presidentti Harry S. Truman käytti häntä neuvonantajanaan. Vuonna 1953 Dillon nimitettiin suurlähettilääksi Pariisiin ja vuonna 1958 ulkoministeriön alivaltiosihteeriksi (undersecretary) talouskysymyksissä. Vuosina 1961–1965 hän toimi valtiovarainministerinä, koska Kennedy katsoi ettei Dillon ollut osallistunut republikaanina puoluepoliittiseen toimintaan.
C. Douglas Dillon oli varakkaan investointipankkiirin Clarence Dillonin poika ja mukana myös perheyrityksessä Dillon, Read & Co. Perheen sukujuuret juontavat Puolaan, josta isoisä Samuel Lapowski lähti köyhyyttä pakoon Amerikkaan. Clarence-isä otti sukunimekseen Dillon, joka oli hänen isoäitinsä tyttönimi ja edusti skottilaista aatelissukua.
C. Douglas Dillon toimi myös Metropolitan Museum of Art -taidemuseon johdossa. Hän oli naimisissa vuosina 1931–1982 Phyllis Chess Ellsworthin kanssa, ja he saivat kaksi tytärtä. Leskeksi jäätyään Dillon avioitui 1983 Susan Sagen kanssa.
Lurppa

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antaa kahdelle ensimmäiselle Droopy-animaatioiden VHS-julkaisulle täydet viisi tähteä ja kolmannelle – joka sisältää enimmäkseen muiden kuin Tex Averyn tekemiä jaksoja – kolme tähteä.
Toni Kurz

Toni Kurz (13. tammikuuta 1914 – 22. heinäkuuta 1936) oli saksalainen vuorikiipeilijä, joka menehtyi vuonna 1936 Eiger-vuorella Bernin Alpeilla Sveitsissä. Hän ja hänen toverinsa Andreas Hinterstoißer olivat kiipeämässä yhdessä Willy Angererin ja Edi Rainerin kanssa vuoren jyrkkää pohjoisrinnettä pitkin. Hinterstoißerin loukattua jalkansa seurueen oli käännyttävä takaisin. Paluumatkalla lumivyöry vei Hinterstoißer mennessään ja Angerer kuoli murskauduttuaan kallioon. Ylimpänä roikkunut Rainer tukehtui toveriensa painon alla. Kurz leikkasi irti Angererin ja itsensä välisen köyden ja kiipesi Rainerin luokse jatkaakseen köyttänsä, mahdollistaen laskeutumisen avuksi saapuneen pelastusryhmän luokse. Köydessä ollut solmu esti kuitenkin häntä saavuttamasta pelastajiaan. Kurz kuoli vain muutaman metrin päässä pelastajistaa. Hänen viimeiset sanansa olivat: "En jaksa enää."
Koivistonlammi

Maantiede

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 150 metriä. Sen rantaviiva on 0,68 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin harjuun liittyvää kangasmetsää. Lampi sijaitsee Humppilan keskustassa.

Virkistys

Lammen länsiranta on puistoa, jossa on Humppilan keskustan uimaranta.
Aitosiilikkäät

Piirteitä

Heimon perhoset ovat usein tuuhean karvaisia, rotevatekoisia ja kookkaita. Lajit ovat tyypillisesti mustan, keltaisen ja punaisen kirjavia ja takaruumis on poikkijuovainen. Räikeän värityksen tarkoitus on varoittaa perhosen myrkyllisyydestä. Yhdistävänä tuntomerkkinä takasiiven siipisuonten Sc ja R tyvi on paksuuntunut. Koiraiden takasiivissä on lisäksi pitkä frenulum.
Aitosiilikkäiden toukat ovat tuuhean karvaisia, joskus myrkkypiikeillä varustettuja ja elävät yleensä monilla eri ravintokasveilla. Monien keväthangilla näkemä karvainen toukka on erään aitosiilikkään, ruostesiiven (Phragmatobia fuliginosa), täysikasvuinen toukka, joka etsii koteloitumispaikkaa.
Maailmassa aitosiilikäslajeja on ainakin 4 400. Niitä tavataan kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta ja kaikenlaisissa ympäristöissä puuttomalta tundralta reheviin sademetsiin, mutta lajimäärä on suurin trooppisessa Amerikassa. Lajeista noin 210 tavataan palearktisella alueella ja Euroopassa viitisenkymmentä. Suomesta lajeja on tavattu 21, joskin osa vain satunnaisina harhailijoina.
Bioparco

Bioparco on Roomassa sijaitseva vuonna 1911 perustettu eläintarha. Siellä on lähes tuhat eläintä, jotka edustavat yli kahtasataa lajia. Bioparco kuuluu Euroopan eläintarhojen ja akvaarioiden yhdistykseen (EAZA).
Suomen Eläinlääkäriliitto

Suomen Eläinlääkäriliitto ry. on vuonna 1892 perustettu eläinlääkäreiden ammatillinen etujärjestö. Perustettaessa sen nimi oli Suomen Eläinlääkäriyhdistys. Nimi muutettiin vuonna 1963 kuulumaan Suomen Eläinlääkäriliitto – Finlands Vetrinärförbund.
Eläinlääkäriliitto kuuluu korkeasti koulutettujen palkansaajien ja ammatinharjoittajien keskusjärjestöön Akavaan. Liitossa on jäseniä noin 2800 (kevät 2019). Luvussa ovat mukana opiskelijat ja eläkeläiset, jotka ovat jäseniä. Liittoon kuuluu noin 83 prosenttia Suomen laillistetuista eläinlääkäreistä ja merkittävä osa opiskelijoista.  
Jäsenet työskentelevät eläinten terveyden- ja sairaudenhoidon, eläinsuojelun ja tarttuvien eläintautien vastustamisen parissa. He vastaavat myös elintarvikevalvontaan ja -hygieniaan ja ihmisen elinympäristön terveellisyyden valvontaan liittyvistä tehtävistä.

Tehtävät

Suomen Eläinlääkäriliitto määrittelee tehtävänsä seuraavasti:  Liiton tarkoituksena on olla yhdyssiteenä liiton jäsenten kesken, toimia eläinlääketieteen ja käytännön eläinlääkinnän edistämiseksi ja eläinlääkintälaitoksen kehittämiseksi Suomessa, valvoa eläinlääkärikunnan ammatillisia, yhteiskunnallisia, taloudellisia ja sosiaalisia etuja sekä edistää muitakin eläinlääkärikunnan yhteisiä pyrkimyksiä.
Liiton esitteessä Eläinlääkärit. Joka päivä. kerrotaan ammatista viiden oikean eläinlääkärin työn kautta. Esite on luettavissa liiton verkkosivulla.  
Liitto omistaa täydennyskoulutus- ja konsultointiyritys Fennovet Oy:n.  
Fennovet Oy omistaa Tilipalvelu Elli Oy:n.

Kansainvälinen toiminta

Suomen Eläinlääkäriliitto on jäsen eurooppalaisessa eläinlääkärijärjestöjen järjestössä FVE:ssä (The Federation of Veterinarians of Europe) sekä sen alajärjestöissä UEVP:ssä (praktikot), UEVH:ssa (hygieenikot), EASVO:ssa (virkamiehet) ja EVERI:ssä (teollisuus).