google/wiki40b huggingface dataset:
Sandy Martin

Ura

Sandy Martin on toiminut ammattinäyttelijänä 15-vuotiaasta asti. Hän on esiintynyt yli 60 elokuvassa, joista tunnetuimpia ovat Baarikärpänen, Dynamiitti Napoleon, 48 tuntia ja Speed – Kuoleman kyydissä. Martin on näytellyt televisiossa muun muassa sarjoissa Elämää Philadelphiassa ja Big Love. Hän on ollut avustavana tuottajana elokuvissa Selena ja Gettysburgin taistelu.
Martin on toiminut teatterissa tuottajana, ohjaajana ja näyttelijänä. Hän ollut perustamassa New Yorkin teatteriyhtiöitä WPA Theatre ja Perry Street Theatre. Martin on sovittanut näytelmäkäsikirjoituksia.
Hautalammi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 9,0 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee harjumuodotuman painanteessa, joka saattaa olla suppa. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Lammen pohjoisrannalla sijatsee kaksi taloa, mutta rannolle on rakennettu myös noin kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet viereiseltä yhdystieltä 13661. Hämeenlinnan ja Hattulan välinen kuntaraja ohittaa lammen sen kaakkoispuolelta.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 119,6 metriä mpy. Lampi on umpilampi, minkä takia sillä ei ole tulo- tai laskuojia.
Kaskisten seurakunta

Historia

Kaskinen perustettiin vuonna 1785 kaupunkiseurakunnaksi Närpiön seurakunnan alaisuuteen. Kaskinen sai oman saarnaajan vuonna 1797 ja kirkon vuonna 1798. Vuonna 1926 Kaskinen erosi Närpiöstä itsenäiseksi seurakunnaksi.
Nikhil Sharma

Yleistä

Nikhil ja hänen veljensä Jai Sharma omistavat makeistehtaan Emmerdalen kylässä. Makeistehtaassa työskentelee hänen tyttöystävänsä Gennie Walker. Nikhil oli aivan palavasti ihastunut assistenttiinsa Gennieen. Gennie ja Nikhil tapailivat, mutta Nikhilin käytöksen vuoksi Gennie ei halunnut tapailla häntä. Gennie tapaili hetken aikaa kylän eläinlääkäriä, Nicky Pritchard. Vasta sen jälkeen Nikhil tajuaa haluavansa Gennien ja alkaa taistella hänestä. Hän saa kuin saakin Gennien takaisin. Gennie tulee raskaaksi Nikhilille ja pelkää kertoa siitä miehelleen. Nikhil luulee Gennien muuttuneen käytöksen johtuvan siitä, että Gennie ei halua olla enää hänen kanssaan. Charity Sharma kuitenkin kertoo Nikhilille Gennien olevan raskaana ja he päättävät palata yhteen. Myöhemmin Nikhil muuttaa Gennien luo ennen lapsen syntymää. Nikhil koettelee Gennien hermoja ostaessaan harjoitteluvauvan. Nikhil ottaa harjoitteluvauvan aivan tosissaan ja tuo sen jopa Villapakkaan. Gennie synnyttää Majatalossa, jossa ovat Chastity Spencer ja Dan Spencer häät menossa.
Ajan mittaan

Juoni

Elokuvaprojektoreiden korjaaja Bruno Winter (Rüdiger Vogler) ja juuri vaimostaan eronnut masentunut Robert Lander (Hanns Zischler) matkustavat yhdessä pitkin Länsi- ja Itä-Saksan rajaa sen länsipuolitse ja tekevät vierailuja henkitoreissaan oleviin elokuvateattereihin.
Britannian ja Japanin liitto

Taustaa sopimusneuvotteluille

Britannian ja Japanin välistä liittoa oltiin kaavailtu vuodesta 1895, kun Britannia kieltäytyi liittymästä Ranskan, Saksan ja Venäjän kolmoisinterventioon Japania vastaan. Yksittäinen tapaus ei ollut liittosopimukselle riittävä perusta, mutta sitä vahvisti Britannian Japanille antama tuki maan nykyaikaistumisessa ja maiden yhteinen yritys kukistaa boksarikapina. Liiton sai lopulta todella käyntiin yhteinen halu vastustaa Venäjän laajentumista. Neuvottelut alkoivat, kun Venäjä alkoi siirtyä Kiinaan, mutta molemmilla mailla oli varauksensa niiden suhteen. Britit eivät halunneet hylätä loistavan eristäytymisen politiikkaansa, pelkäsivät Venäjän suututtamista eivätkä halunneet noudattaa sopimusta, jos Japani hyökkäisi Yhdysvaltoihin. Japanin hallituksessa oli ryhmittymiä, jotka toivoivat vielä kompromissia Venäjän kanssa, mukaan lukien neljä kautta pääministerinä toiminut Itō Hirobumi. Lisäksi Britannia ei halunnut suojella Japanin etuja Koreassa eivätkä japanilaiset halunneet tukea brittejä Intiassa.

Neuvottelut ja lopullinen sopimus

Hayashi ja Petty-Fitzmaurice aloittivat neuvottelut heinäkuussa 1901, mutta Koreaa ja Intiaa koskevat kiistat viivyttivät niitä marraskuuhun. Silloin Itō Hirobumi pyysi taukoa neuvotteluihin, jotta Venäjän kanssa voitaisiin yrittää hieroa sovintoa. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, joten neuvottelut saatettiin loppuun vuonna 1902. Sopimuksessa oli kaksi ratkaisevaa keskinäistä puolustusta koskevaa artiklaa: ensimmäisessä osapuolet lupasivat säilyttää puolueettomuutensa, jos toinen niistä joutuisi sotaan, ja toisessa luvattiin tukea, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan kahden tai useamman vallan kanssa. Sopimus siten tunnusti Japanin intressit Koreassa, ilman että Britannian täytyisi osallistua mahdolliseen Japanin ja Venäjän väliseen konfliktiin. Vaikka sopimuksessa käytettiin huolellista kieltä, osapuolet ymmärsivät sen eri tavoin. Britit näkivät sen varoituksena Venäjälle, Japanissa se taas herätti ylpeyttä: nyt jopa maltilliset eivät enää hyväksyneet kompromissiratkaisuja Korean suhteen. Ääriainekset näkivät sen kutsuna laajentumiselle.
Aveyronin Victor

Aveyronin Victor on yksi kuuluisimmista villilapsista. Hänet löydettiin vuonna 1797 harhailemasta Ranskasta lähellä Toulousea Aveyronin metsästä, ja löytöpaikan mukaan Victor tunnetaan myös nimellä Aveyronin villi poika. Hän oli löytöhetkellä noin 11-vuotias, ja hänen arvioitiin eläneen koko lapsuutensa yksin hylättynä metsässä. 
Nuori lääketieteen opiskelija Jean-Marc Itard kiinnostui Victorin kohtalosta ja alkoi intensiivisesti opettaa häntä vuodesta 1801 lähtien. Hän yritti pitkään opettaa Victoria puhumaan. Vaikka Victor oppi ymmärtämään jonkin verran puhetta ja myös lukemaan joitain sanoja, hän ei itse osannut puhua kuin pari sanaa . 
Myöhempien tutkimusten mukaan Victorille ominaiset käyttäytymispiirteet, kuten liikunnallinen ketteryys ja toisaalta sosiaaliseen kontaktiin kykenemättömyys, samoin kuin puhumattomuus ja sensoriset poikkeavuudet ovat ominaisia autistisille lapsille. Viktor olikin todennäköisesti metsään hylätty autistinen lapsi. Lopulta Itard turhautui ja lähetti pojan mielisairaalaan, jossa tämä vietti lopun elämäänsä.
Kuollessaan 40-vuotiaana hän oli oppinut lukuisia sosiaalisessa elämässä tarvittavia taitoja, kuten ilmaisemaan itseään ja tarpeitaan eleillä ja ilmeillä, siistit pöytätavat, vaatteiden pitämisen ja joukossa liikkumisen. 
François Truffaut teki Victorin tapauksesta vuonna 1970 elokuvan Kesytön (L’Enfant sauvage).
Marc Lawrence

Elämäkerta

Lawrence syntyi New Yorkissa vuonna 1910. Hänen nimensä oli alun perin Max Goldsmith. Lawrence näytteli joitain vuosia näytelmissä, jonka jälkeen hän meni vuonna 1932 töihin Columbia Picturesille. Rokonarpisen naamansa ja painostavien maneeriensa vuoksi hän näytteli kymmenissä elokuvissa kovapintaista miestä, gangsteria tai hautausurakoitsijaa. Toisinaan hän näytteli muunkinlaisia rooleja, kuten vuorikiipeilijää elokuvassa Hämärtää vuorten takana (1941) ja hotellinomistajaa elokuvassa Hämärästä aamunkoittoon (1996).
Lawrence oli 1950-luvulla House Un-American Activities Committeen kuulusteltavana ja myönsi olleensa kommunistisen puolueen jäsen. Vastentahtoisesti hän myös kertoi työtovereidensa kommunismisympatioista. Hänen uransa Yhdysvalloissa keskeytyi ja hän muutti Eurooppaan. Lawrence näytteli monenlaisia rooleja kymmenissä italialaisissa elokuvissa 1960-luvulla ja myös ohjasi rikoselokuvia ja spagettiwesternejä. Hän palasi Yhdysvaltoihin 1980-luvulla ja jatkoi roiston roolien näyttelemistä. Hän myös kirjoitti ja ohjasi pienen budjetin elokuvia 1990-luvulle asti. Elokuvahistorioitsija Leonard Maltinin mukaan Lawrence oli kenties ainoa 1930- ja 1940-lukujen tyyppihahmonäyttelijä, joka yhä 1980- ja 1990-luvuilla näytteli samanlaisia gangsterimaisia rooleja. Lawrencen omaelämäkerta Long Time No See – Confessions of a Hollywood Gangster julkaistiin vuonna 1991. Hänen viimeinen roolinsa oli sivuosa elokuvassa Looney Tunes: Taas kehissä (2003). Lawrence kuoli 28. marraskuuta 2005 Palm Springsissä 95-vuotiaana.

Yksityiselämä

Lawrencen vaimo kuoli vuonna 1995. Hän meni uudelleen naimisiin vuonna 2003. Lawrencella oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta.
Ikeya–Seki

Ikeya-Seki IAU:n nimellä C/1965 S1 tuntema vuonna 1965 auringon ohittanut komeetta.
Komeetta näkyi ulkomailla paljain silmin jopa päiväsaikaan. Näkyvyydestä Suomessa ei ole tietoa lyhyen havaintoikkunan ja lokakuun lopun pilvisen sään takia. Lähimmillään Aurinkoa se oli 0.08 AU:n etäisyydellä, eli se oli auringonhipojakomeetta. Saapuessaan periheliin se hajosi kolmeen osaan, jotka jatkoivat kulkuaan lähes identtisillä radoilla.
Ikeya-Seki on jaksollinen pyrstötähti, jonka jakso on noin 880 vuotta. On arveltu, että kyseessä on saattanut olla vuoden 1106 suuren komeetan paluu, joka sekin oli näkynyt Euroopassa päivätaivaalla. Komeetan on arveltu hajonneen jo tuolloin useaan osaan, jotka nykyisin muodostavat Kreutzin auringonhipojakomeettaperheen.
Kreutzin auringonhipojakomeettaperheen emokomeetaksi on ehdotettu myös jo Aristoteleen näkemää, vuoden 371 eaa. suurta komeettaa. Jos kuitenkin lasketaan vuodesta 1986 alkaen 76 vuoden syklejä alaspäin, niin voidaan olettaa vuoden 371 eaa. nähdyn komeetan voineen olla myös Halleyn komeetta.
Bernin Jura

Bernin Jura (ransk. Jura bernois, saks. Berner Jura) on sveitsiläisen Bernin kantonin ranskankielinen osa ja hallinnollinen alue. Alun perin Bernin Jura syntyi vuonna 1815, kun entinen Baselin hiippakunta jaettiin Wienin kongressissa Bernin ja Baselin kantoneiden kesken. Bernin kantoniin siirtyneen alueen pohjoisesta osasta muodostettiin vuonna 1979 Juran kantoni eteläosan jäädessä Bernin kantoniin.
HMS Birmingham (1913)

Palvelus

HMS Birmingham liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren laivaston 1. Risteilijäviirikköön. Alus vieraili kesäkuussa 1914 laivaston mukana Kielissä.
HMS Birminghamin miehistö havaitsi 9. elokuuta 1914 Saksan laivaston sukellusveneen U-15 pinnalla Fair Islen edustalla. Sukellusveneestä kuului kovaa kilkettä aivan niin kuin korjattaessa, jolloin risteilijä avasi tulen osumatta sukellusveneeseen. Sukellusveneen aloittaessa sukeltamisen risteilijä törmäsi siihen leikaten sen kahtia. U-15 upposi miehistöineen ollen samalla ensimmäinen sodassa upotettu sukellusvene. Vielä saman kuukauden aikana risteilijä upotti kaksi saksalaista kauppalaivaa. Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta  sekä Doggermatalikon taisteluun tammikuussa 1915.
HMS Birmingham liitettiin helmikuussa 1915 2. Risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus hyökkäsi 18. kesäkuuta sukellusvenettä vastaan ilman tulosta. Se otti osaa viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa alus kärsi sirpalevaurioita öisen taistelun aikana.
Sodan päätyttyä HMS Birmingham palveli 6. Risteilijäviirikön lippulaivana 1919-1920, minkä jälkeen se siirrettiin Noren reserviin seuraavaksi pariksi vuodeksi. Alus palasi palvelukseen marraskuussa 1923 Afrikan asemalle vapauttaen HMS Lowestoftin 6. Risteilijäviirikön lippulaivan tehtävästä. Alus palveli ulkomailla, kunnes se myytiin 1931. Alus saapui 12. maaliskuuta Wardin Pembroken telakalle romutettavaksi.
Vantaan käräjäoikeus

Vantaan käräjäoikeus on yksi Helsingin hovioikeuspiirin kuudesta käräjäoikeudesta. Vantaan käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluu Vantaan kaupunki. Ulosottoasioissa tuomiopiiri on tätä laajempi, ja käsittää Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Nurmijärven, Tuusulan ja Vantaan. Maaoikeusasioita Vantaan käräjäoikeus hoitaa paljon tätä laajemmalta alueelta.
Käräjäoikeudessa työskentelee yli 80 henkilöä ja sen laamannina on toiminut vuoden 2017 alusta lähtien Timo Heikkinen.
Vantaan käräjäoikeudessa toimii myös maaoikeus. Yksi käräjätuomareista toimii maaoikeusasioiden vastuutuomarina ja lisäksi käräjäoikeudessa on maaoikeusinsinöörin virka.
Vantaan käräjäoikeus toimii Tikkurilassa osoitteessa Kielotie 21. Käräjäoikeuden vieressä, rakennuksen toisessa siivessä sijaitsee Itä-Uudenmaan poliisilaitos.
Sanna Saarijärvi

Teatteri

Sanna Saarijärvi syntyi Helge ja Tuulikki Saarijärven perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1988 ja Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi neljä vuotta myöhemmin. Hän suoritti opintoja myös Yhdysvalloissa vuosina 1999–2001. Saarijärvi kiinnitettiin Helsingin kaupunginteatteriin vuonna 1993. Hänen näyttämötaiteellisiin tulkintoihinsa lukeutuvat muun muassa roolit teoksissa Oopperan kummitus (Christine), Hukkasaaren salaisuus (Rosalda) ja Mambo Kings (Lydia). Suomalaisessa klassikkonäytelmässä Pohjalaisia Saarijärvi tulkitsi Liisan osan. Hän on näytellyt niin ikään kesäteattereissa, kuten Pyynikin kesäteatterissa (Akseli ja Elina, 1994) sekä Mustion linnan kesäteatterissa (Parittain, 2008).

Televisio- ja elokuvatyöt

Saarijärvi esiintyi 1990-luvun alussa sivuosassa elokuvissa Iskelmäprinssi ja Akvaariorakkaus. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa rikossarjassa Rikospoliisi Maria Kallio. MTV3:n draamakomediassa Kuumia aaltoja (2003) Saarijärvi näytteli keskushenkilön Jutta Kinnusen (Hannele Lauri) ystävätärtä ja työtoveria Siiri Lukkarista. Saarijärven televisiotöihin kuuluu myös rooli Helppo elämä -sarjassa (2010). Hän oli myös Suomen Nelosella pyörineen Unelmakämpän juontajana.
Saarijärven tunnetuin televisiotyö lienee Piiku Tyrjälän rooli TV2:n draamasarjassa Pirunpelto vuosina 2009–2013.

Yksityiselämä

Sanna Saarijärvi avioitui Bauer Median sisältöjohtajan Hermanni Seppälän kanssa 8. heinäkuuta 2017 Tuusulassa, heidän seurusteltua sitä ennen 11 vuotta. Heillä on yksi yhteinen lapsi, tammikuussa 2007 syntynyt Fanny-tytär. Saarijärvi harrastaa muun muassa lenkkeilyä ja golfia.
Koodeksi

Koodeksi on käsin kirjoitettu kirja, joka on tuotettu myöhäisantiikin ja keskiajan välisenä jaksona. Asteekkien koodeksit ja mayojen koodeksit kirjoitettiin 1500-luvulla.
Koodeksi oli kehittyneempi versio kääröstä, jonka se hiljalleen korvasi. Koodeksin syrjäytti myöhemmin painettu kirja.
Koodekseja tutkivia, tekstuaaliteteisiin kuuluvia tieteenaloja ovat muun muassa kodikologia ja analyyttinen bibliografia.

Historia

Koodeksien historia alkaa ensimmäiseltä vuosisadalta, jolloin Martialis kokeili menetelmää. Papyrusten huvilassa Herculaneumissa, joka hautautui tuhkaan vuonna 79, kaikki tekstit ovat kääröjä, mutta noin vuodelta 390 olevat Nag Hammadin tekstit ovat kaikki papyruskoodekseja. Todisteiden perusteella etenkin kristityt suosivat koodekseja.
Länsimaisessa kulttuureissa koodeksit vaiheittain korvasivat kirjakääröt. Useat teokset, joita ei käännetty kääröstä koodeksiksi 400-luvulta karolingisen renessanssin ajoille 800-luvulle, hävisivät jälkipolvilta. Koodeksi oli kirjakääröstä kehittyneempi versio monilla tavoin. Se pystyttiin avamaan miltä sivulta tahansa ja sivuille pystyttiin kirjoittamaan molemmin puolin. Lisäksi kestävien kuorien suojaama koodeksi oli tiiviimpi ja helpompi kuljettaa.
Koodeksit helpottivat myös dokumenttien järjestelyä kirjastoissa, sillä niissä oli kestävä selkä, johon voitiin kirjoittaa kirjan nimi. Keskiajalla kirjan selkään saatettiin kirjoittaa alkusanat, kunnes kehitettiin myös erillinen nimi teokselle.
Suurin osa ensimmäisistä koodekseista tehtiin papyrukselle, mutta tämä oli haurasta ja sitä tuotiin Egyptistä asti. Papyruksen tultua harvinaisemmaksi alettiin suosia kestävämpiä mutta kalliimpia pergamenttia ja veliiniä.
Esikolumbiaanisessa Mesoamerikassa koodekseja käytettiin samassa muodossa kuin Euroopassa. Ne tehtiin kuitenkin joko viikunapuun kuoresta tai kasvikuiduista.
How Far Shallow Takes You

How Far Shallow Takes You on alternative rock-yhtye Gobin toinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin 24. marraskuuta 1998 Fearless Recordsin avustamana. Se uudelleenjulkaistiin 8. joulukuuta 1998 Landspeed Recordsilla Gobin ja Fearless Recordsin ristiriidan takia. Albumi uudelleenjulkaistiin Nettwerk Managementillä, kummatkin versiot, Landspeedin ja Nettwerkin sisälsivät seitsemännentoista kappaleen, "All We Are". Amerikkalainen julkaisuversio myös sisälsi Rolling Stones-cover Paint It Blackin ja toisenlaisen version kappaleesta "What To Do". "What To Do" ja "Beauville" julkaistiin levyltä singleinä.
Octavio Antonio Beras Rojas

Octavio Antonio Beras Rojas (16. marraskuuta 1906 – 30. marraskuuta 1990) oli Dominikaanisesta tasavallasta kotoisin ollut roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hän oli maansa ensimmäinen kardinaali.
Beras Rojas syntyi Octavio Beras Zorrillan ja Teresa Rojas Santanan kolmesta lapsesta vanhimpana. Hän opiskeli Santo Domingossa ja vuonna 1926 Roomassa, josta joutui terveyssyistä palaamaan kotimaahansa. Hän sai pappisvihkimyksen Santo Domingon arkkihiippakunnassa 13. elokuuta 1933, ja hänet nimitettiin saman arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Euchaitaen titulaariarkkipiispaksi 2. toukokuuta 1945. Piispaksi konsekroinnin suoritti 12. elokuuta Manuel Arteaga y Betancourt, jota avustivat Enrique Pérez Serantes ja Aloysius Joseph Willinger.
Beras Rojasista tuli Santo Domingon arkkipiispa 10. joulukuuta 1961. Hän sai 8. joulukuuta 1962 lisäksi nimityksen maansa sotilasarkkipiispaksi. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 24. toukokuuta 1976, jolloin hän sai nimityksen San Siston kardinaalipapiksi. Hän jäi eläkkeelle Santo Domingon arkkipiispan tehtävistä 15. marraskuuta 1981 ja sotilasarkkipiispan tehtävistä 4. huhtikuuta 1982.
Beras Rojas osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja vuonna 1978 kahteen konklaaviin.
Will Grigg

Seurajoukkueura

Grigg aloitti uransa kaudella 2007–2008 Stratford Townissa. Vuodet 2008–2013 hän edusti Englannin ykkösliigan Walsallia. Hän pelasi seuran paidassa 99 ottelua onnistuen maalinteossa 27 kertaa. Kaudella 2012–2013 hän teki 41 pelissä 19 maalia tullen valituksi seuran vuoden pelaajaksi. Heinäkuussa 2013 Grigg siirtyi saman sarjan Brentfordiin, jossa hän pelasi kaudella 2013–2014 34 ottelua tehden viisi maalia. Kauden 2014–2015 hän oli lainalla Ykkösliigan Milton Keynes Donsissa, jossa hän onnistui 20 kertaa maalinteossa 44 ottelussa. Elokuussa 2014 Grigg teki FA Cupin ottelussa Manchester Unitedia vastaan kaksi maalia.
Kaudeksi 2015–2016 Grigg siirtyi Ykkösliigaan pudonneeseen Wigan Athleticiin. Hän teki 40 pelaamassaan ottelussa 25 maalia ollen sarjan paras maalintekijä. Wigan voitti Ykkösliigan ja palasi takaisin Englannin mestaruussarjaan.

Maajoukkueura

Englantilaissyntyinen Grigg sai luvan edustaa Pohjois-Irlantia sukujuurtensa ansoista. Hän edusti Pohjois-Irlantia alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi kesäkuussa 2012 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. Avausmaali syntyi toukokuussa 2016 Valko-Venäjää vastaan. Grigg nimettiin Pohjois-Irlannin ryhmään vuoden 2016 EM-kilpailuihin. Hän ei kuitenkaan saanut turnauksessa minuuttiakaan peliaikaa.

Kappale

Wiganin kannattaja Sean Kennedy julkaisi Griggistä kertovan kappaleen Will Grigg’s on Fire toukokuussa 2016 YouTubessa. Kappale perustuu italialaislaulaja Galan kappaleeseen Freed from Desire. Will Grigg’s on Fire sai suurta suosiota ja Blonde-niminen elektroduo teki kappaleesta oman versionsa päästen Britannian listalla kymmenen kärkeen. Myös Pohjois-Irlannin maajoukkueen kannattajat lauloivat kappaletta vuoden 2016 EM-kilpailuissa, vaikka Grigg ei pelannut yhdessäkään ottelussa.
Museo del Prado

Museo del Prado on museo ja taidegalleria Madridissa Espanjassa. Se sisältää  maailman laajimman espanjalaisen taiteen kokoelman ja mestariteoksia muualtakin Euroopasta.
Maalausten ja veistosten lisäksi museossa on esillä 5 000 piirustusta, 2 000 grafiikan lehteä, 1 000 kolikkoa ja mitalia sekä lähes 2 000 koriste-esinettä ja muuta taideteosta. Kuvanveistotaide on edustettuna yli 700 teoksen voimin. Taulugalleriassa on 8 600 maalausta. Pradossa on kiistatta maailman hienoin kokoelma espanjalaisten Diego Velázquezin ja Francisco de Goyan sekä Hieronymus Boschin töistä. Museossa on upeat kokoelmat El Grecon, Peter Paul Rubensin, Raphaelin, Tizianin ja Bartolomé Esteban Murillon teoksista. Myös Melozzon, Botticellin, Caravaggion, Albrecht Dürerin, Rembrandtin, Veronesen ja muiden merkittävien taiteilijoiden töitä on esillä.
Kuuluisin museossa esillä olevista teoksista on Velázquezin Hovinaiset. Velázquez paitsi antoi omia töitään museon käyttöön, myös hankki museolle suurimman osan sen italialaisen taiteen kokoelmasta.
Yksi Pablo Picasson kuuluisimmista maalauksista, Guernica, oli esillä Pradossa demokratian palautumisen jälkeen, mutta siirrettiin myöhemmin tilavampaan Kuningatar Sofían museoon, jossa sen valtava kangas pääsee paremmin oikeuksiinsa.
Museo del Prado on yksi lukuisista Kaarle III:n valtakauden aikana rakennetuista rakennuksista. Paikalla sijainnut niitty (espanjaksi prado) antoi nimen alueelle (Paseo del Prado) ja myöhemmin kansallistamisen myötä myös museolle. Museon rakennustyöt lopetettiin Espanjan vapaussodan vuoksi ja aloitettiin uudelleen vasta Kaarle III:n pojanpojan Ferdinand VII:n valtakaudella. Napoléonin ratsuväki käytti rakennusta tukikohtana ja ruutivarastona vapaussodan aikana. Isabella II:n valtakauden päätteeksi museo kansallistettiin, ja se sai nykyisen nimensä. Kuninkaallinen taidekokoelma sijoitettiin rakennukseen, mutta se osoittautui pian liian pieneksi. Ensimmäinen laajennus tehtiin vuonna 1918. Viimeisimmät laajennukset tapahtuivat vuosina 1971 ja 1985 liittämällä kaksi lähistöllä sijaitsevaa rakennusta museon hallinnolliseen rakenteeseen.
Espanjan sisällissodan aikana museon henkilökunta lähetti 353 maalausta, 168 piirustusta ja Dauphinin taideaarteen Kansainliiton suosituksesta Valenciaan, mistä ne myöhemmin siirrettiin Gironaan ja lopulta Geneveen. Teokset täytyi palauttaa museoon toisen maailmansodan alettua.
Mainittava on myös kaksi muuta Madridissa sijaitsevaa kansallismuseota. Espanjan arkeologinen museo toimii egyptiläisen, mesopotamialaisen, kreikkalaisen ja roomalaisen taiteen sijoituspaikkana. Kuningatar Sofían museo puolestaan esittelee 1900-luvun taidetta. Yhdistämällä nämä kaksi ja Pradon museokierrokseensa saa vierailija varsin kokonaisvaltaisen kuvan länsimaisen sivilisaation historiasta ja taiteesta. Tässä suhteessa Madridin haastavat kenties vain Pariisi ja Lontoo.