Fidžin politiikka

Fidžin politiikkaa hallitsee useita puolueita, josta monet ovat niin pieniä, etteivät ilman vaaliliittoja pystyisi pärjäämään äänestyksissä suuremmille. Suurimmat puolueet of Fidžin työväenpuolue (FLP), Fidžin yhtenäispuolue (Soqosoqo Duavata ni Lewenivanua, SDL), Yhdistynyt kansanpuolue (UPP)
Fidžillä on ollut vuoden 1987 jälkeen neljä vallankaappausta. Viimeisin tehtiin pääministeri Laisenia Qarasenia vastaan joulukuussa 2006. Valtion perustuslaki on muuttunut kolmesti, ensin vuonna 1987, jolloin maasta tehtiin tasavalta ja Elisabeth II:n hallitsijan valta lakkautettiin. Toisen kerran perustuslakia uudistettiin vuonna 1990, jonka myötä otettiin kaksikamarinen parlamentti käyttöön, mutta vähemmistöjen oikeudet olivat kapeat. Vähemmistöihin kiinnitettiin paremmin huomiota vuonna 1997 laaditussa perustuslaissa. Vuoden 2006 vallankaappauksen jälkeinen väläaikaishallinto on kumonnut perustuslain ja hallitsee maata asetuksilla.
Vuoden 1997 perustuslain mukaan Fidžin valtionpäämies on Fidžin presidentti, jonka valitsee suuri päällikköneuvosto viiden vuoden kaudeksi. Presidentiksi pääsee ainoastaan etninen fidžiläinen, fidžinintialainen ja muuta vähemmistöä edustava ei voi tulla valituksi presidentiksi. Presidentin virka on pääosin kunniatehtävä, mutta hänellä on joitakin valtuuksia kansallisten kriisien varalle ja hän nimittää pääministerin. Presidentillä on oikeus hajottaa parlamentin jos pääministeri pyytää sitä. Presidentti on myös armeijan ylipäällikkö. 
Pääministerin on nautittava Edustajainhuoneen luottamusta. Käytännössä suurimman puolueen johtajasta tulee siten pääministeri ja presidentin nimitystehtävä on vain muodollisuus. Mikäli parlamentilla on päätäntävaikeuksia, toimii presidentti kuitenkin välittäjänä ja hänen on valittava sellainen pääministeri, jonka hän katsoo parhaiten edustavan Edustajainhuoneen enemmistöä. Pääministeri valitsee hallitukseen 10–20 ministeriä, jotka käyttävät toimeenpanovaltaa. Presidentti vahvistaa nimitykset.
Fidžillä on kaksikamarinen parlamentti, joka valitaan äänestyksissä neljäksi vuodeksi. Edustajainhuoneessa on 71 jäsentä, joista 25 valitaan suoraan kansanäänestyksellä. Loput 46 on vuoden 1997 perustuslaissa määrätty Fidžin etnisille yhteisöille seuraavasti: 23 fidžiläistä, 19 fidžinintialainen, yksi rotumalainen ja kolme "yleistä valittua" (eurooppalaiset, kiinalaiset ja muut vähemmistöt). Senaatissa, eli parlamentin yläkamarissa, on 32 jäsentä. Nimellisesti nämä ovat presidentin nimittämiä, mutta perustuslaki velvoittaa presidentin hyväksymään seuraavien järjestöjen antamat ehdokkaat: suuri päällikköneuvosto valitsee 14, pääministeri yhdeksän, oppositiojohtaja kahdeksan ja Rotuman saaren neuvosto yhden. Senaatilla on vähemmän valtaa kuin edustajainhuoneella – senaatti ei voi tehdä lakialoitteita, mutta se voi hylätä tai muuttaa niitä.
Brittien siirtomaavalta alkoi Fidžillä 1870. Taloudellisesti maa niveltyi brittiläiseen imperiumiin sokeriruokoviljelmänä. Koska Britannia oli lakkauttanut orjuuden, tuotettiin työvoima Intiasta siten, että työtekijät sitoutuivat sopimustyövoima-järjestelmällä työskentelemään viisi vuotta heikoissa oloissa erittäin vähäisellä palkalla. Järjestelmä tuotti aikojen kuluessa ifidžinintialaisen väestönosan, joita on nykyisestä väestöstä noin 37 %. Fidžinintialaisten asema on alkuperäisiä fidžiläisiä heikompi, koska maanomistus on etnisten fidžiläisissä käsissä. Rakenteesta johtuu se, että  fidžinintialaisten on työskenneltävä kaupan, liikenteen ja yleensä palvelualojen piirissä, mitkä eivät edellytä maanomistusta. Fidžin epävakautuu siitä, että fidžinintialaiset voittavat vaalit, koska tämä edellyttäisi myös hallituspaikkojen jakamista fidžinintialaisille. Näin etnisille   fidžiläisille muodostuu intressi horjuttaa hallitusta ja vaihtaa pääministeri.