google/wiki40b huggingface dataset:
Kyynärluu

Kyynärluu (lat. ulna) on pikkusormen puolella sijaitseva, ranteen suuntaan kapeneva kyynärvarren luu.
Kyynärluun yhdistää vieressä sijaitsevaan värttinäluuhun niiden välissä kulkeva luuvälikalvo. Kyynärluu muodostaa yhdessä värttinäluun ja olkaluun kanssa kyynärnivelen (articulatio cubiti), joka on toiminnaltaan kaksiakselinen eli mahdollistaa koukistus/ojennus- ja kiertoliikkeen.

Piirteitä

Kyynärluun proksimaalisessa päässä eli lähempänä kehoa on kyynärlisäke (olecranon), joka muodostaa kyynärpään. Anterolateraalisesti kyynärlisäkkeessä ovat nivelpinnat, jotka osallistuvat kyynärniveleen: anteriorinen incisura trochlearis olkaluun telaa ja lateraalinen incisura radialis värttinäluun päätä vasten.
Nivelpintojen muotoutumisessa tärkeä uloke on anteriorinen processus coronoideus. Sen alapuolella on kyynärluun kyhmy (tuberositas ulnae), johon olkaluu (humerus) kiinnittyy. Kyynärluun kyhmystä lateraalisesti eli incisura radialiksen alapuolella on crista supinatoria, johon osa uloskiertäjälihaksesta (m. supinator) kiinnittyy.
Kyynärluun varsi on poikkileikkauksessa kolmiomainen: Sen kolme reunaa (”kolmion kulmat”) ovat välisärmä (eli luuvälisärmä, margo interosseus) värttinäluun suuntaan, takareuna (margo posterior) ja etureuna (margo anterior). Näiden reunojen väliin jäävät takapinta (facies posterior), sivupinta (facies lateralis) ja etupinta (facies anterior). Etureuna on pyöristynyt, muut reunat terävämpiä. Takareunan voi tunnustella ihon läpi koko pituudeltaan.
Distaalisesti ulnan päässä (caput ulnae) on kyynärluun nivelpinta ranneniveleen. Pieni dorsomediaalinen uloke, processus styloideus ulnae, työntyy distaalisesti.
Jan-Erik Enestam

Perhe

Jan-Erik Enestam on naimisissa Solveig Enestamin (o.s. Dahlqvist) kanssa vuodesta 1970, ja heillä on kolme lasta: Pontus (s. 1970), Petra (s. 1973) ja Jan-Anton (s. 1988). Koulutukseltaan Enestam on valtiotieteiden maisteri.
Sädesiipisimppu

Ulkonäkö ja koko

Sädesiipisimppu voi kasvaa 23 cm pitkäksi. Toisin kuin muilla siipisimpuilla, sen eväruodot ovat paljaat.

Alkuperä

Sädesiipisimppu on kotoisin Intian valtamereltä ja Tyynenmeren länsiosasta.

Käyttäytyminen

Sädesiipisimppu on luonnossa yöeläin. Sädesiipisimppuja voi pitää samankokoisten tai isompien kalojen kanssa - pienemmät tulevat syödyiksi. Se ei sovi myöskään riutta-akvaarioon, sillä se saattaa syödä selkärangattomia. Usein suositellaan pidettäväksi vain yhtä siipisimppua altaassa.
Louis Henri de Bourbon

Louis Henri, Bourbonin herttua, Condén ruhtinas (18. elokuuta 1692 Versailles – 27. tammikuuta 1740 Chantilly) oli ranskalainen ruhtinas ja Condén suvun päämies, joka toimi Ranskan johtavana ministerinä kuningas Ludvig XV:n aikana vuosina 1723–1726.
Louis Henri de Bourbon oli sotapäällikkönä tunnetun Louis II Condén pojanpojan poika. Hänen vanhempansa olivat Louis III de Condé ja kuningas Ludvig XIV:n avioton tytär Mademoiselle de Nantes. Ludvig XIV:n kuoltua syyskuussa 1715 hän sai Bourbonin herttuan arvon ja alaikäisen Ludvig XV:n sijaisjallitsijaksi tullut Orléansin herttua Filip nimitti hänet sijaishallitusneuvoston johtoon. Bourbon kuitenkin laiminlöi hallinnolliset tehtävänsä ja keskittyi omiin liiketoimiinsa sekä metsästykseen. Orléansin herttuan kuoltua joulukuussa 1723 hänet kuitenkin nimitettiin Ranskan johtavaksi ministeriksi (premier ministre). Hallituksen johdossakinn Bourbon oli vuonna 1719 rakastajattarekseen ottamansa markiisitar de Prien vaikutusvallan alainen.
Bourbonin määräämät ankarat viranomaistoimet sekä hänen valtiovarainministerinsä Duverneyn yritys nostaa veroja tekivät hänen hallintonsa epäsuosituksi. Hänen päätavoitteenaan oli kuitenkin varmistaa että nuori ja sairasteleva kuningas saisi mahdollisimman pian kruununperillisen, jotta Ranskan kruunu ei tämän mahdollisesti kuollessa siirtyisi pois Bourbonien suvun päähaaralta. Ludvig XV oli 1721 kihlattu Espanjan prinsessa Mariana Viktorian kanssa, mutta tämä oli aivan liian nuori saamaan lapsia, joten Bourbon järjesti kihlauksen puretuksi ja naitti kuninkaan syyskuussa 1725 Puolan prinsessa Maria Leszczyńskan kanssa. Tämä herätti ärtymystä Espanjassa ja johti Espanjan liittoutumiseen Itävallan kanssa Ranskaa vastaan.
Bourbon joutui heinäkuussa 1726 kuninkaan neuvonantaja kardinaali de Fleuryn syrjäyttämäksi ja hänet määrättiin kotiarestiin Chantillyn linnaan. Hän asui siellä loppuikänsä omistautuen harrastuksilleen.
Louis Henri de Bourbon ei käyttänyt juuri koskaan perimäänsä Condén ruhtinaan arvoa. Hänet tunnettiin elinaikanaan parhaiten nimellä Monsieur le Duc (”herra herttua”).
Super Metroid

Pelaaminen

Pelin edetessä Samuksen tuhotessa useita vihollisia hän pääsee askeleen lähemmäs uusia kykyjä ja varusteita, jotka helpottavat pelaajan matkaa. Osa kyvyistä on jo nähty edellisissä Metroid-peleissä, mutta pääosa kyvyistä on uusia. Vanhoja kykyjä ovat muun muassa Morph Ball (Palloksi muuttuminen, joka mahdollistaa kulkemaan ahtaista paikoista), High Jump Boots (Korkeammat hypyt mahdollistavat kengät) ja Screw Attack (Vihollista vahingoittava sähkökenttä Samuksen ympärillä hypätessä)
Uusia kykyjä ovat Super Missiles (Super-ohjukset, jotka ovat viisi kertaa voimakkaampia kuin tavalliset ohjukset), Charge Beam (Lataussäde, joka kasvattaa säteen tulitehoa), Speed Booster (Nopeamman juoksun mahdollistava kyky), Power Bomb (Voimapommi, joka tuhoaa kaikki peliruudun alueella näkyvät viholliset sekä voimapommipalikat), Gravity Suit (Veden alla normaalin liikkumisen asu), Grabbling Beam (Tartuntasäde, jota voidaan käyttää liaanina ampumalla sillä tartuntapalikkoihin) ja X-Ray Scope (Röntgenkatse).

Juoni

Edellisessä osassa, Metroid 2:ssa, Samus palasi SR-388:sta mukanaan viimeinen - häneen kiintynyt - Metroid-toukka, jota Samus ei hennonnut tuhota. Metroid vietiin tiedemiehille tutkittavaksi. Pian Samus saa ilmoituksen hyökkäyksestä tutkimusasemalle, josta hän löytää Ridleyn, joka ryöstää Metroidin. Asemassa käynnistyy aikasytytys ja Samus pakenee paikalta ennen räjähdystä. Samus seuraa Ridleytä planeetta Zebesiin, missä avaruuspiraatit jatkavat jälleen metroidien tuottamista biologisiksi aseiksi. Samus taistelee avaruuspiraatteja, metroideja sekä neljää avaruuspiraattien komentajaa - Kraidia, Phantoonia, Draygoonia ja Ridleytä - vastaan, ja kohtaa lopulta piraattien johtajan Mother Brainin. Viimeisessä taistelussa Mother Brain on jo vähällä kukistaa Samuksen, mutta viime hetkillä apuun hyökkää nyt valtaviin mittasuhteisiin kasvanut SR-388:n viimeinen metroid, joka on edelleen kiintynyt Samusiin. Metroid imee Mother Brainin elinvoiman ja siirtää sen Samusille, joka saa voimansa takaisin. Mother Brain kuitenkin virkoaa myös ja tuhoaa metroidin. Lopulta Samus tuhoaa Mother Brainin, jolloin Zebesin itsetuhomekanismi käynnistyy. Samus pakenee planeetalta juuri ennen kuin se räjähtää.
Giacomo della Porta

Giacomo della Porta (n. 1533–1602) oli italialainen arkkitehti ja kuvanveistäjä, joka osallistui useiden Rooman merkittävimpien rakennusten suunnitteluun, näistä huomattavimpana Pietarinkirkko.
Della Porta syntyi Porlezzassa, Lombardiassa. Hän työskenteli sekä Michelangelon että Giacomo Barozzi da Vignolan kanssa. Della Porta vei päätökseen Michelangelon suunnitelman Capitolium-kukkulan aukion uudelleenrakentamisesta. Hän myös viimeisteli opettajansa Vignolan suunnitteleman Il Gesù -kirkon. Della Porta muokkasi sen fasadin kokonaan uudelleen omien piirustustensa pohjalta. Vuodesta 1573 Della Porta johti Pietarinkirkon rakennustöitä ja viimeisteli yhdessä Domenico Fontanan kanssa kirkon kupolin vuosina 1588–1590.
Esimoderointi

Esimoderointi on internetin yhteisöllisessä sisällön tuotannossa julkaisualustan ylläpitäjän suorittama sisällön (teksti, kuva, ääni) ennakkovalvontaa. Sen perusteella ylläpitäjä päättää, salliiko hän sisällön julkaiseminen internetpalvelussaan.
Jälkimoderointi tarkoittaa julkaisupalveluun lähetyn sisällön tarkastamista ja julkaisijan ohjeiden vastaisen sisällön poistamista sen julkaisun jälkeen.
Oksathres

Oksathres (Oksathres, Oksyatres, Eksathres, pers. ‏Vaxšuvarda‎) oli Persian kuninkaan Dareios III:n veli. Issoksen taistelussa hän puolusti veljeään hyökkääviä makedonialaisia ratsumiehiä vastaan. Oksathres liittyi Aleksanteri Suuren kannattajiin vuonna 330 eaa. sen jälkeen, kun Bessos murhasi Dareioksen. Aleksanteri luovutti Bessoksen Oksathreelle sen jälkeen, kun tämä saatiin kiinni. Oksathres antoi ristiinnaulita Bessoksen samalla paikalla, jolla hänen veljensäkin oli surmattu. 
Oksathreella oli yksi tytär, Amastris, joka meni naimisiin Aleksanteri Suuren sotapäällikön Krateroksen kanssa Susassa pidetyissä häissä vuonna 324 eaa.
Kiinan tasavallan armeija

Kiinan tasavallan armeija (kiin. 中華民國陸軍, Zhōnghuá Mínguó Lùjūn) on Kiinan tasavallan asevoimien suurin aselaji. Noin 80% armeijasta sijaitsee Taiwanissa. Loput on sijoituttu Kinmenin, Matsun ja Penghun saarille.
Armeijan päätehtävänä on puolustautuminen mahdollista aseellista hyökkäystä vastaan, vastahyökkäykset maihinnousua vastaan sekä kaupunkisodankäynti.

Organisaatio

Kiinan tasavallan armeija koostuu 3 armeijasta, 5 armeijakunnasta, 35 prikaatista (25 jalkaväkiprikaatia, 5 panssariprikaatia ja 3 moottoroitua jalkaväkiprikaatia). Kaikki jalkaväkiprikaatit siirrettiin reserviin vuoden 2005 jälkeen.

Historia

Kiinan tasavallan armeija perustetiin vuonna 1925 Sun Yat-senin johtaman Guomindang-puolueen aseellisena osana nimellä kansallinen vallankumousarmeija. Se osallistui Toiseen Kiinan-Japanin sotaan ja Kiinan sisällissotaan ennen Kiinan tasavallan johdon vetäytymistä Taiwaniin vuonna 1949. Vuoden 1949 jälkeen Kiinan tasavallan armeija on osallistunut sotatoimiin Kinmenin ja Dachenin saaristossa Guningtoun taistelussa ja sekä ensimmäisessä että toisessa Taiwanin kriisissä. Kiinan tasavallan armeijan kommandot tekivät myös usein iskuja Fujianin maakuntaan. 1970-luvulle saakka armeijan virallisena tavoitteena oli palauttaa Kiinan mantereella sijaitsevat alueet Kiinan tasavallan osaksi. Sotatilalain purkamisen jälkeen vuonna 1988 ja 1990-luvulla tapahtuneen demokratisoitumisen myötä armeijan tehtäväksi on muodostunut Taiwanin, Penghun, Kinmenin ja Matsun puolustaminen.
Milo Cawthorne

Ura

Cawthorne aloitti näyttelemisen teatterissa vuonna 2000 ja päätyi television sekä elokuvien pariin vuonna 2002 esiintyessään komediaelokuvassa Christmas. Sittemmin hän teki muutamia vierasesiintymisiä uusiseelantilaisissa televisiosarjoissa Secret Agent Men, PET Detectives ja Maddigan's Quest. Vuonna 2009 Cawthorne nousi julkisuuteen Disneyn tuottaman televisiosarjan Power Rangers: RPM myötä, jossa hän esittää Ziggy Groveria, Vihreää Rangeria.
Anne Golon

Elämäkerta

Anne Golon syntyi laivaston kapteenin perheeseen. Isän unelmana oli julkaista postikorttikirja. Anne huolehti värityksestä ja löysi samalla ensimmäisen intohimonsa – maalauksen. Sitä seurasi kirjoittaminen 18-vuotiaana, jolloin hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa Au pays de derrière mes yeux ("Maa silmieni takana", ei suomennettu). 19-vuotiaana hän pakeni polkupyörällä Pariisista, kun saksalaiset aloittivat Ranskan miehityksen. Pakoreitti vei hänet lopulta Espanjaan.
Sodan jälkeen hän kirjoitti useilla salanimillä France 47 -lehteen (myöhemmin France Magazine). Kun hän oli saanut kirjallisuuspalkinnon La Patrouille de Saint Innocent, hän päätti matkustaa Kongoon keräämään tietoja siirtomaa-ajan lopusta. Siellä hän tapasi venäläisen aristokraatti Vsevolod Sergejevitsh Goloubinofin, joka oli paennut perheineen Venäjältä vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Ammatiltaan hän oli geologi ja kemisti ja puhui yhtätoista kieltä. Goloubinof elätti itseään tutkimalla kultaesiintymiä Kiinassa, Indokiinassa, Laosissa ja viimeksi Afrikassa, jossa hän sitten kohtasi nuoren sanomalehtitoimittajan. He palasivat yhdessä Ranskaan ja aloittivat ensimmäisten yhteisten kirjojen kirjoittamisen – joskin ilman menestystä. He kirjoittivat eläinkertomuksen, jonka pariisilainen kustantaja julkaisi. Kirjailijanimenä oli tuolloin Serge ja Anne Golon. Kustannustoimittaja antoi heille kuitenkin neuvon kirjoittaa historiallis-romanttisia seikkailuromaaneja. He noudattivat tätä neuvoa ennen näkemättömällä menestyksellä.
Koska Anne Golon asui tuolloin Versailles'n lähellä, hän päätti, että romaani sijoittuisi aurinkokuningas Ludvig XIV:n aikaan. Kolme vuotta (Versaillesissa ja muualla) kestäneiden tutkimusten jälkeen hänen 900-sivuinen romaaninsa Angélique Marquise des Anges ilmestyi Ranskassa vuonna 1957 taiteilijanimellä Anne Golon. Kustantajalle se oli kuitenkin liian laaja ja se julkaistiin kahdessa osassa: toisen osan nimeksi tuli Angélique, le Chemin de Versailles (Suomessa ja monissa muissa maissa nämä on julkaistu yhtenä niteenä). Angelika-sarjasta tuli pian maailmanlaajuinen menestys.
Letaaliannos

Letaaliannos (LD, engl. lethal dose) on eräs lääketieteellinen ilmaus, joka tarkoittaa sanatarkasti kuolettavaa annosta. Se on määrä jotain tiettyä lääkeainetta tai myrkkyä, jonka saaminen tavanomaisesti johtaa ihmisen kuolemaan. LD-arvoa laskettaessa ei oteta huomioon mahdollisia ristikkäisiä yhteisvaikutuksia, kuten esimerkiksi usean saman aikaisesti saadun lääkkeen tai myrkyn kumuloituvaa vaikutusta.
Jonkin tietyn yksilöidyn lääkkeen tai myrkyn kuolettavuutta on tutkittu yleisimmin eläinkokein. Natsi-Saksassa tällaisia myrkyllisyystestejä suoritettiin ihmisillä. Nykyään kehittynyt solubiologia mahdollistaa vastaavat kokeet soluviljelmien avulla.
Merimiespuku

Merimiespuku tai merimiesasu on laivastossa palvelevien merisotilaiden univormusta vaikutteita saanut puku, josta tuli 1800-luvun lopulla erityisen suosittu lastenvaatteena etenkin pojilla, mutta myös tytöillä. Merimiespuvun tyypilliset värit ovat tummansininen ja valkoinen, ja puvun yläosan paidan kaulus on olkapäille levittyvä, nelikulmaiseksi leikattu leveä merimieskaulus. Sen reuna on sinivalkoraidallinen, kuten usein myös paidan hihansuiden kalvosimet. Kauluksen alle sidotaan merimieshuivi, jonka solmu voi etenkin tytöillä muodostaa eteen ison rusetin. Tarinan mukaan laaja kaulus on syntynyt suojaamaan arvokasta silkkihuivia lialta.
Napit ovat messinginvärisiä metallinappeja, joissa on ankkuri- tai ruorikuvio. Merimiespuvun osana voi olla vaakaraidallinen trikooneule, joka näkyy paidan kaulusaukosta. Poikien merimiespukuun kuuluvat väljästi leikatut suorat housut, tyttöjen merimiespuvussa on yleensä laskostettu puolihame, niin sanottu vekkihame. 
Merimiespukuun voi kuulua myös tummansininen, kansitakin tyylinen puolipitkä päällystakki ja tyyliä noudattava päähine, kuten ”jolla” tai muunlainen merimieslakki, tai merimiesten 1800-luvulla käyttämä leveälierinen olkihattu.

Historiaa

Merimiespuvun suosio lastenvaattena sai alkunsa Englannin Walesin prinssi Albert Edwardin lapsuusmuotokuvasta vuodelta 1846, jossa hän esiintyy valkoisessa matruusin juhla-asua muistuttavassa puvussa. Merimiespuku alkoi saada suosiota paitsi näyttävyytensä, myös käytännöllisyytensä ansiosta: yläosan väljä leikkaus ja avoin kaulus antoivat lapselle liikkumisen vapautta paremmin kuin aikuisten miesten paitoja jäljittelevät kovakauluksiset paidat. Puku soveltui niin koti- kuin kouluasuksi ja oli näyttävä myös lasten juhla-asuna. Tummansininen merimiespuku oli helppohoitoinen arkikäytössä, valkoinen taas juhlavampi. Talvinen puku ommeltiin villakankaasta tai neulottiin villalangasta pitkine housuineen, kesällä käytettävä merimiesasu puuvilla- tai pellavakankaasta lyhytlahkeisine housuineen. 
Varsinkin pojat pitivät merimiespuvusta, koska se mahdollisti roolileikin tärkeänä aikuisena ammattilaisena, sen ajan ”supersankarina”, ja kohotti näin lapsen itsetuntoa. Merenkulku oli 1800-luvulla arvostetuimpia aloja, ja monet lasten seikkailukirjatkin, kuten Robinson Crusoe ja Aarresaari, kertoivat merielämästä.
Monien maiden kouluissa käytettävät koulupuvut ja meripartiolaisten asut ovat ottaneet vaikutteita merimiespuvusta, tunnetuimpina esimerkkeinä japanilaistyttöjen koulupuvut. Itävaltalainen Wiener Sängerknaben -poikakuoro käyttää merimiespukuja esiintymisasunaan. Sarjakuvahahmo Aku Ankka piirrettiin alun perin merimiesasuiseksi siksi, että ensiesiintymisessään animaatioelokuvassa Viisas Kana Kananen hän asui asuntolaivassa keskellä lampea.
Merimiespuvun kaltaiset asut ovat aika ajoin tulleet osaksi myös aikuisten naisten muotia, kun taas lasten käytössä merimiespuku on jäänyt toisen maailmansodan jälkeen lähinnä alle kouluikäisten juhla-asuksi. Yleisin merimiespuvun ilmentymä nykyajassa lienevät tasaraitaiset trikoopaidat, jotka ovat peräisin ranskalaisten merimiesten puvuista. Myös tummansininen klubitakki eli bleiseri on peräisin merimiehiltä.
Trinitrometaani

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trinitrometaani on väritöntä öljymäistä nestettä, joka liukenee hyvin veteen ja muihin polaarisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja dimetyylikarbonaattiin. Yhdiste on hapan ja muodostaa suoloja emästen kanssa. Trinitrometaani on voimakas hapetin ja voi räjähtää helposti kuumennettaessa.
Tyypillisin tapa valmistaa trinitrometaania suuressa mittakaavassa on etyyniin ja väkevän typpihapon välinen reaktio. Katalyyttinä voidaan käyttää elohopea(II)nitraattia. Muita tapoja ovat eteenin tai isopropanolin nitraus tai tetranitrometaani, natrium- tai kaliumnitriitillä emäksisissä olosuhteissa ja muodostuvan anionin protonoiminen vetykloridin avulla.
Trinitrometaania voidaan käyttää räjähteiden valmistukseen ja rakettien polttoaineena.
Matkuslammi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähi-alueeseen (14.141) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,7 metriä mpy.
RN Altair

Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 20. lokakuuta 1941.
Sinkkiditioniitti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa sinkkiditioniitti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on vesiliukoista ja liuokset ovat hieman natriumditioniitin liuoksia stabiilimpia. Sinkkiditioniitti on muiden ditioniittien tavoin voimakas pelkistin.
Tarhakohokki

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen tarhakohokki kasvaa 20–40 cm korkeaksi. Kasvi on pysty, kalju, sinivihreä ja yläosastaan tahmea. Aluslehdet ovat suikeita, varsilehdet ovat yli 1 cm:n levyisiä, puikeita ja sepiviä. Kukinto on monikukkainen ja huiskilomainen. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on kalju, noin 7 mm leveä ja siinä on noin 10 matalaa suonta. Terälehdet ovat lanttokärkisiä sekä väriltään ruusunpunaisia tai harvoin valkoisia. Suomessa tarhakohokki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kota.

Levinneisyys

Tarhakohokki on alun perin kotoisin Keski- ja Etelä-Euroopasta, mutta on monin paikoin Euroopassa levinnyt puutarhoista luontoon. Suomessa tarhakohokkia tavataan harvinaisena viljelykarkulaisena eripuolilla Suomea Kemin korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Luonnossa tarhakohokki viihtyy kallioilla, tienvarsilla ja joutomailla.

Käyttö

Tarhakohokkia viljellään toisinaan puutarhakasvina.
HMS Bulwark (1807)

Valmistus

Sir William Rulen suunnittelema alus tilattiin 6. marraskuuta 1794 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Nicholas Diddams. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1804 nimellä HMS Scipio. Alus nimettiin uudelleen 28. huhtikuuta 1806 HMS Bulwarkiksi, ja se laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1807. Alus valmistui 12. syyskuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 57 240 puntaa.
Alemmalla tykkikannella oli 28 kappaletta 32 naulan tykkiä ja ylemmällä 30 kappaletta 24 naulan tykkiä. Näiden lisäksi puolikannella oli 12 ja keulakannella neljä 9 naulan tykkiä.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1807 päällikkönään Charles Fleming, ja se lähti 12. lokakuuta Välimerelle. Alus osallistui vuosina 1807–1809 Cadizin saarron valvontaan. Alus romuttaminen saatiin päätökseen 26. syyskuuta 1826 Portsmouthissa.
Antti Herlin

Koulutus

Herlin on opiskellut maanviljelyä Yhdysvalloissa.

Varallisuus

Antti Herlin on Suomen ensimmäinen osakemiljardööri, sillä hänen kotimaisten pörssiomistustensa arvo oli kesäkuussa 2008 1,4 miljardia euroa. Varoja hän hallitsee kahden omistusyhtiön, Holding Manutasin ja Security Tradingin, kautta. Koko 1,4 miljardin osakesalkku ei ole suoraan hänen omistuksessaan, sillä vajaat puolet Holding Manutasista omistaa Koneen säätiö. Hallinta on kuitenkin Antti Herlinin käsissä.
Vuonna 2010 Herlin pääsi ensimmäisenä suomalaisena Forbes-julkaisun maailman rikkaimpien henkilöiden listalle, jaetulle 773. sijalle.
Vuonna 2013 Herlin oli Suomen ainoa miljardööri 3,1 miljardin dollarin omaisuudellaan ja maailman 437:nneksi rikkain henkilö. Vuonna 2014 hänen seurakseen Forbesin miljardöörilistalle olivat nousseet hänen kolme sisarustaan. Maaliskuussa 2019 Herlinin omaisuuden arvoksi arvioitiin 3,6 miljardia euroa.

Yksityiselämä

Antti Herlin on naimisissa, ja hänellä on kolme tytärtä ja poika Jussi Herlin, joka on ollut Koneen hallituksen jäsen 26. tammikuuta 2012 lähtien. Herlin asuu vaimonsa kanssa Thorsvikin kartanossa Kirkkonummella. Herlin nosti vuonna 2007 maataloustukea 243 000 euroa omistamalleen maatilalle.

Huomionosoituksia

Herlin on kauppatieteiden kunniatohtori vuodelta 2006 Helsingin kauppakorkeakoulussa ja Pietarin talouden ja rahoituksen valtionyliopiston kunniatohtori, sekä taiteen kunniatohtori Taideteollisessa korkeakoulussa.

Palkkapolitiikka

Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) puheenjohtajan ominaisuudessa Antti Herlin vaati vuonna 2008 palkkamalttia ja varoitti palkkakilpailusta.
Erkki Kivi (professori)

Erkki Ilmari Kivi (6. kesäkuuta 1929 Helsinki – 28. joulukuuta 2014 Hyvinkää) oli suomalainen professori (1979). Hän oli Suomen kasvinjalostuksen grand old man. Hän oli kasvinjalostuksen dosentti 1964–1994 ja kasvinjalostaja 1952–1992. 
Kivi valmistui ylioppilaaksi 1947, filosofian kandidaatiksi 1951, maisteriksi 1954, lisensiaatiksi 1959 ja tohtoriksi 1962. Maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvon hän sai 1990. Hän oli Hankkijan kasvinjalostuslaitoksen tutkija 1952–1962, johtaja 1963–1992, Helsingin yliopiston kasvinjalostustieteen dosentti vuodesta 1964, vt. professori 1968–1970 ja 1972–1973.
Maataloustoimittajat palkitsivat hänet vuonna 1985 tiedonjulkistamisen Tiedonjyvä-palkinnolla.
Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto

Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto on Helsingin Sanomien vuodesta 1995 vuosittain jakama palkinto vuoden parhaalle suomenkieliselle esikoisteokselle. Vuonna 2018 palkinnon arvo oli 15 000 euroa.
Palkinto jatkaa aikaisemman, vuosina 1964–1994 jaetun J. H. Erkon palkinnon perinnettä. Esikoisten esikoinen palkittiin vuonna 1999, ja palkinnon sai Tomi Kontio teoksellaan Tanssisalitaivaan alla (1993).
Verohevosvoima

Verohevosvoima oli vanha autojen verotusjärjestelmä, jossa verotusarvo laskettiin kaavalla moottorin tilavuudesta. Järjestelmä oli käytössä muun muassa Isossa-Britanniassa, Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa sekä joissain Yhdysvaltojen osavaltioissa.
Järjestelmä oli käytössä 1900-luvun alussa, jolloin tehot sekä verohevosvoimat olivat suurin piirtein samat. Moottorien kehittyessä verohevosvoimajärjestelmä muuttui huonoksi tavaksi laskea verotusarvoa, koska autojen todelliset tehot olivat paljon suuremmat kuin verohevosvoiman kaavalla lasketut.
Joskus auton varhaisvuosina, esimerkiksi 1920-luvulla, teho saatettiin ilmoittaa kahtena lukuna. Tällöin ensimmäinen luku tarkoittaa verohevosvoimia ja jälkimmäinen todellista tehoa. Verohevosvoima ei tarkoita moottorin todellista tehoa, vaan se yleensä perustuu moottorin iskutilavuuteen. Joidenkin saksalaisten autojen kohdalla ilmoitettiin jopa kolme teholukua; verohevosvoimat, todellinen teho ja teho ahdin kytkettynä.
Esimerkiksi Citroën 2CV -auton mallinimi 2CV (”2 chevaux“, ’kaksi hevosvoimaa’) ei viittaa moottorin tehoon, vaan moottoritilavuuden mukaan määräytyneisiin verohevosvoimiin. Moottorin oikea teho oli jo ensimmäisissä malleissa noin yhdeksän hevosvoimaa.