google/wiki40b huggingface dataset:
Doksografia

Platon ja Aristoteles

Suuri osa varhaisemmista filosofisista teoksista on kadonnut historian saatossa. Rajallinen tietomme näistä kadonneista teoksista on usein peräisin myöhempien filosofien, kommentaattorien ja elämäkertakirjailijoiden kirjoittamista doksografioista.
Myös sellaisten filosofien kuten Platon ja Aristoteles voidaan nähdä toimineen doksografeina, koska heidän edeltäjiensä ajatuksista kirjoittamat kommentit kertovat samalla epäsuorasti siitä, minkälaisia ajatuksia näillä edeltäjillä oli. Esimerkiksi suuri osa siitä mitä tiedämme Anaksagoraan ajattelusta on peräisin Platonin teoksesta Sokrateen puolustuspuhe.
Aristoteles oli ensimmäinen filosofi, joka esitti tiedon kehittyvän historiallisena prosessina. Hän esittää usein omissa teoksissaan huomioita edeltäjiensä ajatuksista ja vastaa niihin. Aristoteleelta erityisen merkittävä on teoksen Metafysiikka alkuosa. Hän aloittaa myös useat muut teoksensa edeltäjiensä ajatusten läpikäynnillä.
Koska Platon ja Aristoteles eivät pyrkineet kuvaamaan edeltäjiensä ajatuksia objektiivisesti, heitä ei kuitenkaan voida pitää doksografeina varsinaisessa mielessä.

Myöhemmät doksografit

Varsinainen doksografinen perinne sai alkunsa Aristoteleen oppilaista. Theofrastos kirjoitti historiallisen teoksen Luonnonfilosofien käsityksistä (Fysikōn doksai), joka käsitteli esisokraattisten luonnonfilosofien oppeja. Tämä teos on kuitenkin kadonnut. Erityisen merkittäviä doksografisia teoksia tai niiden katkelmia tunnetaan Diogenes Laertiokselta, Cicerolta, Plutarkhokselta, Areios Didymokselta ja Johannes Stobaiokselta, sekä sellaisilta kristillisiltä kirjailijoilta kuten Hippolytos ja Theodoretos.

Islamilainen doksografia

Islamilaiseen doksografiaan luetaan joukko teoksia, jotka käsittelevät islamin eri virtausten ja lahkojen oppeja. Esimerkkinä voidaan mainita Abu Mansur Al Maturidin teos Kitab al-Maqalat.

Kritiikki

Se, että tiedämme nykyään jotain esisokraattisten filosofien, kuten Thaleen, Anaksimandroksen, Anaksimeneen, Empedokleen ja Zenon Elealaisen, mielipiteistä ja teoksista, on enimmäkseen doksografisten teosten ansiota. Ongelmana tilanteessa on se, että usein edeltävien filosofien ajatukset on esitetty kontekstissa, jossa filosofi on puolustanut omaa näkemystään, ja tällöin aiempien filosofien ajatukset on saatettu osittain kuvata sellaisina, että ne palvelisivat tätä tarkoitusta. Tämän vuoksi muun muassa Hans-Georg Gadamer on huomauttanut, että esisokraatikkojen ajatusten todellinen ymmärtäminen on mahdollista ainoastaan tutkimalla rinnakkain niiden doksografien ajatuksia, jotka nämä ajatukset esittävät.
Richard Rorty on voimakkaasti arvostellut doksografiaa filosofian historiankirjoituksen muotona. Hänen mukaansa doksografiaa kirjoitettaessa filosofian historia esitetään yleensä yhtenäisenä kyseenalaistamattomana kaanonina, jossa toisistaan hyvinkin poikkeavalla tavalla ajatelleet filosofit laitetaan puhumaan samoista asioista.
Vammalan seudun Voima

Vammalan seudun Voima (lyhenne VsV) on nykyisen Sastamalan alueella toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1908 alun perin paikallisen VPK:n alaisuuteen. Omaksi seurakseen VsV irrottautui vuonna 1917, tuolloin nimellä Tyrvään Voima. Laajentumisten myötä myös seuran nimi on muuttunut, ensin vuonna 1962 nimeksi otettiin Tyrvään-Vammalan Voima (TyVaVo) ja lopulta vuonna 1968 käyttöön otettiin nykyinen nimi Vammalan seudun Voima.
Seuran lajivalikoimaan kuuluvat yleisurheilu ja hiihto, jotka ovat olleet seuran ohjelmassa aina. Vuosien saatossa seuran lajeina ovat olleet myös nyrkkeily, jalkapallo, pesäpallo, voimistelu, paini ja suunnistus. Omiksi seuroikseen VsV:stä ovat irrottautuneet Vammalan naisvoimistelijat, Suunta Sepot sekä Vammalan Palloseura.
Vammalan seudun Voimaan kuuluu seitsemän itsenäistä alaosastoa, jotka ovat Kaukolan Taimi, Kiikan Riento, Karkun Karku, Kallialan Vesa, Lopen Pojat, Salokunnan Urheilijat ja Sammaljoen Sampo. Näissä jaostoissa jäseniä on yhteensä noin 600. Alajaostot järjestävät itsenäisesti omaa toimintaansa, mutta edustustoiminta tapahtuu VsV:n nimissä. Pääseuralla omia jäseniä on noin 500.
Susanna Pasolini

Susanna Pasolini (o.s. Colussi; 10. maaliskuuta 1891 Casarsa della Delizia – 1. helmikuuta 1981 Udine) oli italialainen kirjailija, näyttelijä ja opettaja.

Elämäkerta

Susanna Colussi di Domenico avioitui vuonna 1921 italilan armeijan upseerin Carlo Alberto Pasolinin (1892–1958) kanssa. Heidän avioliitostaan syntyivät kaksi poikaa, elokuvaohjaaja Pier Paolo Pasolini 1922–1975 ja Italian vapaustaistelija Guido Pasolini 1925–1945.
Hän oli syvähenkinen runoilija, joka kirjoitti useita runoja. Susanna Pasolini esiintyi myös poikansa Pier Paolon elokuvissa Teorema ja Madonnan roolissa elokuvassa Il Vangelo secondo Matteo.
Hänen nuorempi poikansa Guido kuoli toisen maailmansodan ja Italian vapautuksen aikana partisaanina Porzûsin verilöylyssä. Vuonna 1958 kuoli hänen miehensä Carlo Alberto ja vuonna 1975 hänen vanhin poikansa Pier Paolo, joka murhattiin Ostian Idroscalon rannalla. Itse hän kuoli 89-vuotiaana helmikuussa 1981.
Vuonna 2010 julkaisi kustantaja Rosellina Archinto Editore Graziella Chiacorssin teoksen Il FIlm dei miei ricordi, joka on omaelämäkerrallinen romaani.
Jay Roach

Jay Roach (s. 1957 Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Austin Powers- ja Painajainen perheessä -elokuvat, joita hän on ohjannut yhteensä viisi.
Kendi

Kendi on suomalainen dance-musiikkia soittava yhtye. Sen muodostavat Jaakko Salovaara ja hiphop-artisti Yavis (Suvi Valkonen).
Kendin esikoissingle on nimeltään Connected. Yhtyeen toinen single Heartbeat of the City jaettiin radioille syyskuussa 2008 ja debyyttialbumi Loudspeaker julkaistiin Suomessa 1. lokakuuta 2008. Yavis vastaa kappaleiden sanoitus- ja räppäyspuolesta ja Jaakko Salovaara kappaleiden sävellyksistä ja tuottamisesta. Vierailevana miesvokalistina on salanimellä Vince Jackson esiintyvä, Idols-tuomarinakin tunnettu Patric Sarin.

Muuta

Yhtyeen lauluosuuksista vastaava Yavis pääsi vuonna 2001 räpin SM-kilpailuissa finaaliin. Vuonna 2002 hän julkaisi kaksi singleä (Mind Games ja Eacher). 22. elokuuta 2003 julkaistiin Yaviksen EP Baggy Pants Comic.
Arianen lemmentarina

Juoni

Ikääntyvä playboy Frank Flannagan (56-vuotias Cooper) on kova naistenmies, jota seuraamaan palkatun pariisilaisen yksityisetsivän (Chevalier) tytär (Hepburn) ihastuu.

Musiikki

Elokuvassa on suuri rooli ikivihreällä valssisävelmällä ”Fascination”. Toinen usein toistuva kappale on ”C’est si bon”.

Vastaanotto

Arianen lemmentarinaa ei pidetä Wilderin parhaisiin kuuluvana elokuvana, vaan melko tyhjänpäiväisenä mutta nautittavana ja säkenöivänä ”salonkikomediana” Wilderin elokuvan Kaunis Sabrina (1954) tapaan.
Elokuva sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaan musikaalin tai komedian sarjassa ja Writers Guild of American palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta. Audrey Hepburn oli roolistaan Golden Globe -ehdokkaana, mutta hävisi Les Girls -elokuvan Taina Elgille ja Kay Kendallille. Myös Maurice Chevalier sai Golden Globe -ehdokkuuden, mutta palkinnon vei Frank Sinatra roolistaan elokuvassa Ystävämme Joey.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Arianen lemmentarinan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Valerie Harper

Valerie Harper (22. elokuuta 1939 – 30. elokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosta Rhoda Morgensternin roolissa The Mary Tyler Moore Show'ssa ja Rhodassa 1970-luvulla. Hänelle on myönnetty neljä Emmy-palkintoa ja yksi Golden Globe.
Harper oli Screen Actors Guildin jäsen ja vuoden 2001 ehdokas sen puheenjohtajaksi.
Pikku Pietarin piha (vuoden 1961 elokuva)

Arviot

Televisioesityksen yhteydessä esittämässään kritiikissä Arto Pajukallio pitää elokuvaa eheänä ja kantavana kokonaisuutena. Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi sanoo Witikan viimeiseksi jääneen ohjauksen ymmärtävän hienosti pohjana olevan romaanin sävyjä ja tunnelmia. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Steve Smith (jääkiekkoilija, s. 1962)

Pelaajaura

Smith aloitti uransa kaudella 1979–1980 kotikaupunkinsa Peterboroughin Peterborough Oilers -juniorijoukkuessa, joka tuolloin pelasi Manitoban provinssin MJBHL-sarjassa. Syksyllä 1980 Smith pääsi opiskelemaan ja pelaamaan Yhdysvaltain puolelle Colgate Universityyn. Nelivuotisen yliopistouran kahtena viimeisenä kautena Smith oli myös joukkueensa kapteeni. Yliopistokiekkoilun jälkeen Smith löysi pelipaikan Italiasta HC Varesen joukkueesta. Yhden kauden Varesessa pelattuaan Smith tuli Suomeen ja Lappeenrantaan. Smith pelasi SaiPassa yhden kauden ennen paluutaan Italiaan SV Ritten-Renonin joukkueeseen, jossa pelasi vielä kaksi kautta ennen lopettamistaan. Smith sai Italiassa pelatessaan myös maan kansalaisuuden, mutta ei pelannut peliäkään maajoukkueessa.

Valmennusura

Vuodesta 1997 alkaen Smith toimi apuvalmentajana synnyinkaupunkinsa Peterborough Petes juniorijoukkuessa viiden kauden ajan. Kaudelle 2003–2004 Smith pääsi niin ikään OHL-liigassa pelaavan Windsor Spitfiresin päävalmentajaksi. Smith lopetti valmennusuransa kevääseen 2004 siirryttyään NHL-joukkue New Jersey Devilsin palvelukseen. Hän on toiminut yhtäjaksoisesti Devilsin amatööri-scouttina kauden 2005–2006 alusta lähtien.
Dominique Marcas

Dominique Marcas (s. 8. elokuuta 1920) on ranskalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt elokuvissa ja televisiossa vuodesta 1950. Hänen elokuvarooliensa joukossa on osa elokuvassa Liza (1972). Hän oli myös pääosan esittäjänä elokuvassa Les mains vides, joka otettiin vuonna 2003 Cannesin elokuvajuhlille Un Certain Regard -sarjassa.
Thiago Alcântara

Aikaiset vuodet

Alcântara syntyi Italiassa brasilialaisen isänsä Mazinhon pelatessa ammatikseen jalkapalloa Leccen joukkueessa. Hän aloitti oman uransa brasilialaisessa Flamengossa viisivuotiaana, josta hän siirtyi Espanjaan isänsä mukana. Hän pelasi Espanjassa Urecassa. Hän palasi Flamengoon 10-vuotiaana vuonna 2001, mutta siirtyi jälleen Espanjaan ja FC Barcelonaan vuonna 2005.

Barcelona

Toukokuussa 2009 18-vuotiaana Thiago debytoi Barcelonan edustusjoukkueessa kun hän pääsi kentälle 63. minuutilla Eiður Guðjohnsenin tilalle RCD Mallorcaa vastaan. Helmikuussa 2010 tultuaan kentälle Yaya Tourén tilalle 76. minuutilla, Thiago teki ensimmäisen maalinsa Barcelonalle 4-0-voitossa Racing Santanderia vastaan. Pelattu liigaottelu Santanderia vastaan jäi Thiagon ainoaksi Primera Divisiónissa kaudella 2009–2010. Elokuussa 2010 Thiago oli mukana voittamassa Espanjan supercupia, kun hän pääsi kentälle kaksiosaisen finaalin avausosassa.
Kaudella 2010–2011 Thiago sai enemmän vastuuta edustusjoukkueessa ja pelasi liigassa 12 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti kauden päätteeksi Espanjan pääsarjamestaruuden ja Mestarien liigan, jossa hän istui vaihdossa finaalin.

FC Bayern München

Heinäkuussa 2013 ilmoitettiin, että Thiago siirtyisi saksalaisen Bayern Münchenin riveihin. Bayernin päävalmentaja Josep Guardiola toimi aiemmin Barcelonan päävalmentaja ja hänen tiedettiin olevan kiinnostunut Thiagon ostamisesta. Siirtosummaksi ilmoitettiin 25 miljoonaa euroa.

Maajoukkueura

Alcântara oli voittamassa Espanjalle alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2008. Hän oli mukana myös alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2010.
Thiago valittiin Espanjan joukkueeseen vuoden 2011 Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuihin. Hän pelasi turnauksen kaikki ottelut, ja teki finaalissa loppulukemat 2–0 vapaapotkusta, lähes 40 metrin etäisyydeltä maalista. Hänet valittiin loppuottelun ja koko turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hyvien otteiden johdosta Thiago kutsuttiin A-maajoukkueeseen. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi 10. elokuuta 2011 synnyinkaupungissaan Barissa Italiaa vastaan. Espanja hävisi ottelun maalein 1–2.

Yksityiselämä

Alcântaran isä on entinen Brasilian maajoukkuepelaaja ja maailmanmestari Mazinho. Hänen äitinsä Valéria Alcântara on entinen lentopalloilija. Thiagon nuorempi veli, Rafinha, pelaa italialaisessa Inter Milanissa.
Vanuatu paralympialaisissa

Vanuatu on osallistunut paralympialaisiin kolmesti vuosina 2000, 2008 ja 2012 . Maa on osallistunut vain kesäparalympialaisiin eikä talviparalympialaisiin. Mitaleita maa ei ole saavuttanut. Maa on osallistunut paralympialaisiin aina yhden tai kahden urheilijan joukkueella.
Lahti (maantiede)

Lahti on esimerkiksi meren tai järven rantaviivasta sisään pistävä vesialue. Pienehköt lahdet voivat olla lahdelmia, lahdekkeita tai poukamia. Vuono on jyrkkärantainen, pitkä ja kapea lahti, laguuni taas merestä särkän tai riutan erottama lahti.
Suomutu

Ulkonäkö ja koko

Suomutu muistuttaa nuorta mutua muuten, paitsi että sillä ei ole suuria läikkiä kyljissä. Laji kasvaa tavallisesti 5-9 senttimetrin mittaiseksi, korkeimmillaan 12 senttimetrin mittaiseksi.

Ravinto ja elintavat

Suomutu viihtyy eritoten umpeenkasvaneissa lammissa ja järvissä. Se syö äyriäisiä, hyönteisten toukkia ja lentäviä hyönteisiä. Suomutu laskee mätinsä vesikasveille.
Jaroslav Rudiš

Jaroslav Rudiš (s. 8. kesäkuuta 1972 Turnov) on tšekkiläinen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja, näytelmiä sekä sarjakuvakäsikirjoituksia.
Rudiš opiskeli Liberecissä, Prahassa, Zürichissä ja Berliinissä saksaa ja historiaa sekä kokeili useita ammatteja toimittajasta punkyhtyeen manageriksi ennen kuin ryhtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi. Hän asuu nykyään Prahassa.
Rudiš kävi Suomessa kesällä 2011 Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen vieraana.
Rudišin vuonna 2002 ilmestynyt osittain omaelämäkerrallinen esikoisromaani Nebe pod Berlínem (”Taivas Berliinin alla”, ei suomennettu) oli menestys, ja Rudiš palkittiin siitä nuorille kirjailijoille myönnettävällä Jiří Orten -palkinnolla. Kirja on käännetty useille kielille, muun muassa saksaksi, ruotsiksi ja italiaksi. Kirja kertoo kolmekymppisestä prahalaisesta opettajasta Bémistä, joka jättää yllättäen työnsä ja tyttöystävänsä ja lähtee vain kitara mukanaan Berliiniin. Hän perustaa Berliinissä U-Bahn-nimisen punkbändin toisen miehen kanssa ja he alkavat soittaa Berliinin metrossa, U-Bahnissa. Tietyssä mielessä kirjan päähenkilö on kuitenkin Berliini ja sen maanalainen elämä. Kirjan nimi viittaa Wim Wendersin Berliinin taivaan alla -elokuvaan, ja kirja tavallaan käy vuoropuhelua sen kanssa; Wendersin elokuvassa enkelit tarkkailevat Berliinin elämää, Rudišin kirjassa puolestaan maan alla, metrossa elävät junan eteen hypänneiden ihmisten henget.
Rudiš on tehnyt yhdessä piirtäjä Jaromír 99:n kanssa kolmiosaisen sarjakuvaromaanin Alois Nebel, josta on myös tehty samanniminen animaatioelokuva.
Vuonna 2009 sai Kuopion kaupunginteatterissa kantaesityksen suomalais-tšekkiläisenä yhteistyönä tehty, Rudišin ja Petr Pýchan kirjoittama näytelmä Lapin kesä (Léto v Laponsku).
Rudišilta on suomennettu romaani Punkin loppu Helsingissä. Sen tapahtumat sijoittuvat 1980-luvun lopulle sekä parikymmentä vuotta myöhempään aikaan. Parikymppinen itäsaksalainen punkkari Ole ja hänen kaverinsa Frank tutustuvat länsisaksalaisen Die Toten Hosen -bändin keikalla tšekkiläiseen Nancyyn. Ole ja Frank perustavat punkbändin, jonka haaveena on Berliinin muurin murruttua päästä keikalle Helsinkiin. Parikymmentä vuotta myöhemmin Ole pitää Helsinki-nimistä baaria itäsaksalaisessa kaupungissa. Entinen punkkari on hukassa nykymaailman kilpailuyhteiskunnassa eivätkä ihmissuhteetkaan oikein tahdo onnistua.
Kalajärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Padasjoen alueeseen (14.251) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,3 metriä mpy.
Ville Autio

Juho Ville Kustaa Autio (23. maaliskuuta 1923 Jyväskylä – 14. tammikuuta 1993 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Aution vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Eino Kustaa Autio ja Kirsti Rosenberg ja hänen puolisonsa vuodesta 1953 oli Pirkko Inkeri Riihiaho. Autio tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1944 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1952. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1957 ja sai kirurgian erikoislääkärin pätevyyden 1961. Turun yliopiston kirurgian dosentti Autiosta tuli 1962. Autio oli Tampereen keskussairaalan kirurgian yksikön ylilääkäri vuodesta 1964. Hänelle myönnettiin vuonna 1974 professorin arvonimi. Hän tutki varsinkin rintaelinkirurgiaa. Autio oli Tampereen yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan kirurgian professori 1982–1986. Sodassa Autio toimi ballistisena laskijana.
Attribuointi

Attribuointi (lat. attribuere = omistaa jollekin) tarkoittaa taideteoksen tekijän päättelemistä tai olettamista silloin, kun tekijää ei varmasti tiedetä. Attribuointi tehdään esimerkiksi tyyliseikkojen ja materiaalitutkimuksen avulla tai taideteoksen ulkopuolisten tietojen, kuten esimerkiksi sopimusten, elämäkertatietojen tai signeerausten perusteella.

Analyysia ja vertailua

Taideteoksen osoittaminen kuuluvaksi johonkin aikakauteen, maahan, koulukuntaan tai jonkin yksilön tuotantoon seuraa sen fyysisen, tyylillisen ja ikonografisten piirteiden analyysiä ja vertailua jo aikaisemmin kehittyneiden ryhmien kanssa (joihin pitäisi mielellään kuulua signeerattuja ja päivättyjä teoksia). Teoksen tekijyyden määrittely on vain yksi osa attribuointia. Analyysin pitäisi pystyä erottamaan ei vain ryhmän, vaan myös signeeratun teoksen niistä, joilla mestarin ote vaihtelee, kuten myös oppilaat, koulukunnan tai yleiset vaikutteet.
Teos voidaan attribuoida erilaisten kriteerien mukaan. Dokumentaariset todisteet, kuten sopimukset voivat tuntua vakuuttavilta, mutta ne osoittavat käytännössä vain sen, että tietty taideteos oli vain olemassa, ei sitä, että kyseessä on dokumentoitu teos. Tavallisesti attribuointiin tarvitaan asiantuntijan taitoja, jotta todistetun tekijyyden omaavia ja epäilyksenalaisia teoksia voidaan verrata.

Attribuoinnin asteet

Esimerkiksi Caravaggion useita teoksia on attribuoitu, jolloin teoksen tunnistetietojen yhteydessä saattavat olla englanninkieliset sanat attrib., attributed to tai ascribed to. Teos, joka on ”attribuoitu jollekin” tai ”osoitettu jollekin” tarkoittaa sitä, että teos ei ole taiteilijan tekemä, siis se ei ole taiteilijan omin käsin signeeraama. Jos teoksessa on signeeraus, se ei ole tae siitä, että teos olisi sen nimisen taiteilijan tekemä. Ainoa turvallinen attribuointi on sellainen, jossa on teoksen täydellisesti dokumentoitu historia sen tekoajasta alkaen, ja tutkittava teos vastaa kaikilta yksityiskohdiltaan dokumentoituja todisteita.
Teos, joka on nimetty ”jonkin työpajalle” on sellainen, joka on tehty taiteilijan kontrolloinnin alaisena. ”Koulukunta” kertoo aikalaisseuraajasta, mutta ei taiteilijan työpajasta. ”Piiri” viittaa siihen, että tekijän yhteys taiteilijaan on vähemmän kiinteä kuin ”koulukunnan”. ”Seuraaja” viittaa taiteilijan jäljittelijään. Mikään näistä ei kuitenkaan ole synonyymejä sanalle ”kopio”. Asiantuntijakielessä käytetään sanaa ”mukaan”, joka tarkoittaa kaikenlaisten kopioiden luokittelua, sellaisten joiden tarkoitus on pettää niihin, joiden tarkoituksena se ei ole.
Tavoitejohtaminen

Tavoitejohtamisen lähtökohta

Tavoitejohtamisen lähtökohta on taylorismin kritiikki. Peter Drucker, jota pidetään tavoitejohtamisen viitekehyksen luojana (1954), arvosteli taylorismissa sitä, että organisaatiossa toimivaa ihmistä pidetään lähinnä huonosti suunniteltuna ja epävarmana koneena. Vaille huomiota jäivät ihmisen vahvat ominaisuudet kuten kyky tehdä monia asioita, päätellä loogisesti, harkita ja arvioida asioita. Drucker arvosteli vanhaa organisaatioajattelua erityisesti siitä, että organisaation perusrakenteet, toiminnot oli määritelty toisilleen läheisten taitojen kokonaisuuksiksi. Drucker suositteli tavoitteisiin perustuvaa työnjakoa. Käytännössä se tarkoittaa ihmisten järjestämistä sellaisiin yksiköihin, että yhteen kootaan se, mitä tarvitaan tavoitteiden toteuttamiseksi. Tavoitejohtamisen kantava ajatus on antaa tehtävän hoitajalle vapaus valita työliikkeensä eli keinot sovittuihin tavoitteisiin pääsemiseksi. Tavoitejohtamista voi kutsua myös työnjaoksi tavoitteiden mukaan.

Tavoitejohtamisen ohjausprosessi

Oheinen tavoitteiden asettamisen mallia levisi Suomessa 1970-luvulta lähtien. Malli tunnettiin nimellä YTA-prosessi (Yrityksen Tavoitteiden Asettaminen) ja sen kehittäjä oli johdon konsulttina toiminut Tero Turkki. Siinä esitetään vastuuyksikön päätavoitteet mahdollisuuksien mukaan määrällisenä ja aikaan sidottuna. Päätavoitteiden lukumääräksi suositeltiin 4–8 tavoitetta. Hyvin pian tavoitejohtamisen alkutaipaleella jo havaittiin tärkeäksi keskittyä muutamiin tavoitteisiin, joissa tosimielessä saataisiin aikaan muutoksia. Tavoitteiden asettamissa käytetään sekä taloudellisia että reaaliprosessin fyysisiä suureita.
Päätavoitteiden toteuttamisen keinot esitetään hankkeina tai muunlaisina operaatioina. Yhteenvedoissa hankkeet ja operaatiot esiintyivät vain niiden nimillä, mutta luonnollisesti niistä oli olemassa yksityiskohtaisemmat suunnitelmat. Hankkeille ja suorituksille pyritään mahdollisuuksien mukaan valitsemaan niiden edistymistä kuvaava mittari sekä nykyinen ja tavoiteltu tunnusluku. Tavoitearvojen aikaväli oli vaihteleva sen mukaan oliko kysymys kehityshankkeesta tai suoritustavoitteesta. Nämä hankkeet ja operaatiot olivat siis päätavoitteiden saavuttamisen keinoja. Ajattelu noudattaa klassista tavoite/keinohierarkiaa, joka oli tulosjohtamisen keskeinen ajattelumalli. Jokaiselle hankkeelle ja suoritukselle nimetään myös päävastuullinen, jonka tehtävä oli vastata hankkeen edistymisestä ja raportoinnista seurantakokouksissa. 
Taulukko kuvaa pitkän aikavälin tavoitteita. Samaa menettelyä noudattaen laaditaan ja sovitaan toimintavuotta koskevat tavoitteet. Suosituksen mukaan tavoitteiden lukumäärä pidetään pienenä, jotta syntyisi keskitetty panostus näiden harvojen tavoitteiden toteuttamiseksi.
Sosima Solovetskilainen

Pyhittäjä Sosima Solovetskilainen (ven. Зоси́ма Солове́цкий, Zosima Solovetski; k. 17. huhtikuuta 1478) oli Solovetskin luostarin igumeeni, pyhittäjä Herman Solovetskilaisen kanssakilvoittelija ja pyhittäjä Savvati Solovetskilaisen työn jatkaja, yksi Solovetskin luostarin perustajista.
Hän syntyi Novgorodissa ja siirtyi vanhempien kuoltua Vienanmeren rannoille ja sieltä Solovetskin saareen kilvoittelemaan.
Ortodoksisessa kirkossa Karjalan valistajiin kuuluvan pyhittäjä Sosima Solovetskilaisen muistopäivä on hänen kuolinpäivänsä 17. huhtikuuta.
Zuozhuan

Zuozhuan (左傳; pinyin: Zuǒzhuàn; Wade-Giles: Tso chuan) on yksi varhaisimmista säilyneistä kiinalaisista historiallisista teksteistä. Se käsittelee muinaisen Kiinan tapahtumia vuodesta 722 eaa. vuoteen 468 eaa. Zuozhuania on perinteisesti pidetty Zuo Qiumingin Kevättä ja syksyä -vuosikirjojen kommentaarina. Moni tutkija pitää sitä kuitenkin itsenäisenä työnä, joka käsittelee samaa ajanjaksoa ja joka myöhemmin yhdistettiin vuosikirjoihin. Huomattavat nykytutkijat kuten Yang Bojun (楊伯峻) ovat sitä mieltä, että teos koostettiin Taistelevien läänitysvaltioiden aikana, viimeistään 389 eaa. Zuozhuan on yksi tärkeimmistä Kevättä ja syksyä -aikakautta käsittelevistä historiallisista lähteistä.
Zuozhuan on ensimmäinen tunnettu teksti, jossa mainitaan kiinalainen wéiqí -lautapeli kappaleessa, joka käsittelee Lun herttua Xiangin 25. hallitusvuotta (548 eaa.). Teoksessa on yksi varhaisimpia mainintoja ammattimaisen ennustajan suorittamasta kasvojenluvusta.
Zuozhuania pidetään Shijin ohella klassisen kiinalaisen proosan helmenä. Se toimi sukupolvien ajan kiinalaisten proosankirjoittajien esikuvana.