google/wiki40b huggingface dataset:
Makoto Nakamura

Nuoruus

Nakamura syntyi seitsemänlapsiseen perheeseen. Opiskellessaan ala-asteella hän käveli kouluun vuoristotietä, joka kesti 2–3 tuntia. Nakamura harrasti high schoolin ensimmäisenä vuotena pöytätennistä, yleisurheilua ja jalkapalloa. Myöhemmin hän työskenteli tavarankuljetuksessa siirrettyään propaanikaasupulloja aina ilta yhteentoista asti. Valmistumisen jälkeen Nakamura meni töihin ruokatehtaalle Tokioon. Tämän jälkeen hän kuuli Kyokushin karatesta ja kiinnostui harrastamaan lajia.

Kilpaura

Nakamura kilpaili ensimmäisen kerran huhtikuussa Japanin maajoukkueen mukana. He kohtasivat erityistapahtumassa Havaijin maajoukkueen. Nakamura voitti ottelunsa. Hän saavutti ensimmäisen kerran menestystä 1977 tultuaan kolmanneksi Japanin mestaruuskisoissa voitettuaan pronssiottelussa Noriyasu Hamain.
Nakamura oli maaliskuussa 1978 mukana Havaiji kisoissa, mutta ei saavuttanut menestystä. Sitä vastoin marraskuussa hän sijoittui toistamiseen kolmanneksi Japanin mestaruuskisoissa voitettuaan tällä kertaa Tsuyoshi Hiroshigen pronssiottelussa.
1979 oli Nakamuran menestyksekkäin vuosi saavutettuaan ensin pronssia Yhdysvaltain karate turnauksen raskaassasarjassa Alabamassa. Tämän jälkeen Nakamura voitti avoimensarjan mestaruuden Connecticutssa huhtikuussa. Palattuaan Japaniin hän voitti toukokuussa Japanin mestaruuden. Nakamura voitti loppuottelussa viime vuoden finalistin Keiji Sanpein. Kaksikko kohtasi myös loppuvuodesta MM-kilpailujen loppuottelussa, jossa oli ottelijoita yhteensä 187 62 eri maasta. Nakamura kohtasi muun muassa kolmannella kierroksella Dolph Lundgrenin, jonka hän voitti kahden jatkoerän jälkeen tuomariäänin. Nakamura voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Sanpeita vastaan käydyssä kamppailussa.
1980 Nakamura kohtasi Sanpein kolmannen kerran loppuottelussa. Tällä kertaa Nakamura hävisi ottelun, jossa käytiin Japanin mestaruudesta. Sama kohtalo kävi myös vuoden 1981 turnauksessa, jossa kaksikko eteni toistamiseen loppuotteluun, jossa Sanpei oli Nakamuraa parempi.
1982 Nakamura otteli vain Japanin mestaruuskisoissa, jossa hän selvisi 16. parhaan joukkoon. Nakamuran kisat päättyivät hävittyään Ademir Da Costalle, joka sijoittui turnauksessa kuudenneksi. Nakamura ilmoitti turnauksen jälkeen lopettavansa kilpauransa ja keskittyvänsä IKO järjestön johtotehtäviin.
Nakamura palasi kuitenkin takaisin kilpailemaan 1984, jolloin hän voitti uransa toisen Kyokushinin maailmanmestaruuden Tokiossa. Tällä kertaa osallistujia oli 192, jonka joukosta Nakamura eteni loppuotteluun kohdaten jälleen Sanpein. Nakamura voitti kaksikon neljännen kohtaamisen.
Cubus

Cubus on norjalainen vaatekauppaketju. Ketjun omistaa Varner-Gruppen, johon kuuluu myös Dressmann, Dressmann XL, BikBok, Solo, Urban, Vivikes, Volt ja Carlings. Cubus toimii niin sanotun pikamuodin kentällä, jonka muita toimijoita ovat muun muassa Gina Tricot, H&M ja Zara.
Celanese

Historiaa

Celanesen perusti vuonna 1918 New Yorkissa sveitsiläinen kemisti Camille Dreyfus nimellä American Cellulose & Chemical Manufacturing Company. Dreyfus oli sitä ennen perustanut Baseliin saman alan yhtiön Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co ja Britannian hallituksen pyynnöstä Lontooseen yhtiön British Cellulose and Chemical Manufacturing Co (josta kasvoi sittemmin British Celanese -yhtiö). Eurooppalaisten esikuviensa tavoin American Cellulose perustettiin tuottamaan synteettistä lentokonekangasta ensimmäisen maailmansodan sotilaskoneiden ulkoverhoiluksi entisen, luodeista helposti syttyvän nitroselluloosalla käsitellyn puuvillakankaan tilalle.
Tehdas perustettiin saksalaisten zeppeliinihyökkäysten pelossa sisämaahan, Marylandin Amcelleen Potomacjoen varrelle. Monien viivästysten jälkeen tuotanto saatiin kuitenkin käyntiin vasta 1924, jolloin alettiin tuottaa lankoja ja viskoosin kaltaisia tekosilkkikankaita selluloosa-asetaatista kauppanimellä celanese. Tehdas teki yhteistyötä paikkakunnan läpi kulkevan Baltimore and Ohio Railroad (B&O) -rautatieyhtiön kanssa hiilen hankinnassa sekä työväen, raaka-aineiden ja valmiiden tuotteiden kuljetuksessa. Tämä tehdas työllisti parhaimmillaan 13 tuhatta ihmistä, ja se suljettiin 1983.
Vuonna 1927 yhtiö muutti nimensä tunnetuksi tulleen päätuotteensa mukaisesti muotoon Celanese Corporation of America. Vuonna 1986 sen yhteyteen muodostunut lääketeollisuus eriytettiin itsenäiseksi Celgene-yhtiöksi samalla kun Celanese-yhtiön osti saksalainen Hoechst-kemianjätti ja sulautti sen Yhdysvaltain-tytäryhtiöönsä. Näin muodostui uusi Hoechst Celanese Corporation.
Vuonna 1998 Hoechst yhdisti kaiken teollisuutta palvelevan kemianteollisuutensa Celanese AG -yhtiöksi, joka seuraavana vuonna listattiin Frankfurtin ja New Yorkin pörsseihin. Vuonna 2003 yhdysvaltalainen pääomasijoittaja Blackstone Group osti Celanesen kokonaan itselleen, otti sen pois pörsseistä ja muutti sen nimeksi Celanese Corporation. Blackstone alkoi tehdä erilaisia rationalisointitoimia, joihin kuului strategisesti epäkiinnostavien osien myynti ja toisaalta monet yritysostot.
Vuonna 2005 uudistettu yhtiö listautui taas New Yorkin pörssiin tunnuksella CE. Kun Blackstone sai loputkin osakkeensa myydyksi 2007, se oli ansainnut Celanesellä viisi kertaa sen mitä siitä alun perin maksoi.
Kuubanamatsoni

Koko ja ulkonäkö

Kuubanamatsoni on keskikokoinen papukaija, pituudeltaan 28-33 cm. Sen pääasiallinen väri on vihreä, jota löytyy niskasta, selästä, vatsasta, pyrstöstä ja osittain siivistä. Siivissä on myös sinistä. Kaula ja posket ovat punaiset, otsa ja silmien ympäristö taas valkoista. Nokka on vaaleanruskeahko.

Levinneisyys

Kuubanamatsoneja tavataan luonnonvaraisena Kuuban saarella, Isla de la Juventudilla, Bahamassa ja Caymansaarilla Karibialla. Populaation kooksi on laskettu Kuuban saarella noin 10,000 yksilöä, Isla de la Juventudilla 1,100-1,320 yksilöä, Caymansaarilla Crand Caymanilla 3,402 yksilöä, Cayman Bracrella 400-500 yksilöä ja Bahamalla Abacon saarella 3,550 yksilöä sekä Inaguan saarella 6,350 yksilöä vuonna 2006. IUCN:n luokituksen mukaan kuubanamatsoni on silmälläpidettävä laji.
Seututie 724

Seututie 724 on Vaasasta Mustasaaren Raippaluotoon johtava seututie. Tien pituus on noin 21 kilometriä. Suomen pisin silta, Raippaluodon silta, on osa seututietä 724.
Wieden

Historia

Varhaisin tunnettu maininta Wiedenistä löytyy vuodelta 1137 peräisin olevasta historiallisesta lähteestä. Se onkin vanhin Wienin Vorstadt eli vanhin niistä entisistä kunnista, jotka sijaitsivat kaupunginmuurien sisäpuolella. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Ferdinand II:n aikana Wiedeniin valmistui kuninkaallinen kesäresidenssi, jonka useiden laajennusten jälkeen keisarinna Maria Teresia myi Jesuiitoille.
Wiedenin kehitys kaupungiksi alkoi 1700-luvun alussa. Tuohon aikaan alueelle rakennettiin runsaasti palatsimaisia rakennuksia. 6. maaliskuuta vuonna 1850 Wienin kaupunginrajojen laajennuksen myötä Wiedenistä tuli osa Itävallan pääkaupunkia. Siitä muodostettiin sen 4. kaupunginosa. Itävallan miehitysvuosina (1945-1955) Wieden oli osa Wienin neuvostoliittolaista sektoria.

Väestö

Vuoden 2001 väestönlaskennassa Wiedenin kaupunginosan asukasluvuksi ilmoitettiin 28 354. Asukkaista 45,9 prosenttia oli miespuolisia, ja 54,1 prosenttia naispuolisia. Asukkaista 48,1 prosenttia ilmoitti tunnustuvansa katolista uskoa, mikä oli uskonnollisista ryhmistä ylivoimaisesti suosituin. Saksan kielen ilmoitti arkikielekseen suurin osa, noin 76 prosenttia, asukkaista. Toiseksi suurin kieli kaupunginosassa tuolloin oli serbia (5,4 %), ja kolmanneksi suurin kroatia (2,0 %). Neljänneksi eniten puhuttiin arkikielenä unkaria (1,4 % asukkaista).
Sumatranjokirastas

Levinneisyys

Sumatranjokirastasta tavataan kotoperäisenä Indonesiassa. Populaation kokoa ei tiedetä, mutta lajia on kuvattu yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Khalid Fuhami

Valmennusura

Fuhami nimitettiin toukokuussa 2014 Marokon maajoukkueen maalivahtivalmentajaksi.
Ville-Veikko Hirvelä

Ville-Veikko Hirvelä (s. 1962) on suomalainen kansalaisaktivisti. Hänet tunnetaan askeettisesti elävänä modernin yhteiskunnan kriitikkona sekä ahkerana kehitysmaa-aktivismin harjoittajana.

Toiminta ja ajattelu

Hirvelän elämänkatsomus on kulutusyhteiskunnan vastainen. Hänen mielestään konsumerismi vie ihmiseltä vapauden. Hirvelä näkee tärkeänä tehtävänään paljastaa ihmisille hallituksen politiikan haittapuolet. Hirvelä on toiminut esimerkiksi Maan ystävien ja Emmauksen jäsenenä. Toimintaan on kuulunut esimerkiksi Maailman kauppajärjestön eli WTO:n politiikkaan perehtyminen ja sen kritisointi sekä alkuperäiskansojen elämään ja ongelmiin perehtyminen. Hirvelä sanoo talouden globalisaation uhkaavan alkuperäiskansoja, kun markkinatalous levittäytyy heidän elinalueelleen tehden perinteiset elämäntavat mahdottomiksi. Hirvelä on perehtynyt erityisesti Intian alkuperäiskansoihin ja vieraillut usein heidän alueillaan.

Totaalikieltäytyjä

Hirvelä tuomittiin keväällä 1992 kuuden kuukauden ja 17 päivän vankeusrangaistukseen asevelvollisuudesta kieltäytymisen takia.
Hän aloitti tuomion kärsimisen 13. huhtikuuta 1994 Pansion työsiirtolassa.
Vankeusaikanaan hän valitti viranomaisille siitä, ettei voinut kieltäytyä vankilan ei-dyykatusta ruoasta ja muusta vankilan hänen näkökulmastaan liian korkeasta elintasosta, kuten huoneenlämmityksestä. Hirvelä valitti myös siitä, ettei voinut rangaistuksen takia jatkaa silloista työtään Angolan orpolapsien hyväksi, ja vaati, että Suomen valtio korvaisi angolalaislapsille rangaistuksen takia saamatta jäävät avustukset. Hirvelän mukaan lain takaamat "kohtuulliset elinolot" vankiloihin olisi pitänyt mitata sen mukaan, voidaanko vastaavat elinolot turvata kaikille maailman ihmisille. Tällä tavalla hän valitti hovioikeuteen ja korkeimpaan oikeuteen, mutta valituksia ei noteerattu.
Hirvelä esitti viranomaisille, että hän olisi voinut jatkaa työtään rangaistuksen ohessa esimerkiksi sähköisen valvonnan tai nilkkaan lukittavan ketjun avulla. Viranomaiset eivät kuitenkaan suostuneet tähän. Presidentti Ahtisaari hylkäsi armahdusanomuksen.
Hirvelä ryhtyi rangaistuksen aikana 34 vuorokautta kestäneeseen nälkälakkoon, minkä vuoksi hän joutui Turun lääninvankilan sairaalaosastolle.
Hän vapautui vankilasta 30. lokakuuta 1994.

Elintavat

Turussa asuva Hirvelä elää itse hyvin niukasti, enimmäkseen dyykatulla ruoalla. Hän sanoo meditoivansa joka aamu tunnin. Hän myös eli kahdeksan vuotta selibaatissa, koska katsoi, että seurusteleminen ja perheen perustaminen johtaisivat kulutuksen lisääntymiseen.
Cosimo de’ Medici

Cosimo di Giovanni de’ Medici (27. syyskuuta 1389 Firenze – 1. elokuuta 1464) oli ensimmäinen Medicien poliittisen suvun jäsen ja Firenzen hallitsija. Häntä sanotaan myös ”vanhemmaksi” (”il Vecchio”) ja isänmaan isäksi (”pater patriae”).

Elämänvaiheet

Cosimo syntyi Firenzessä villakauppiaan ja pankkiirin poikana. Hän peri sekä rikkautensa, varovaisuutensa että liiketoiminnan tajunsa isältään Giovanni di Bicci de’ Mediciltä. Hänellä oli veli Lorenzo, ja hän oli tulevan mahtimiehen Lorenzo de’ Medicin isoisä. Vuonna 1415 hän avusti antipaavi Johannes XXIII:ta Konstanzin kirkolliskokouksessa.
Vuonna 1433 Cosimon valtaa alettiin pitää uhkana Medici-vastaiselle puolueelle, jota johtivat aatelismiehet Palla Strozzi ja Rinaldo. Saman vuoden syyskuussa Cosimo vangittiin, syytettynä Luccan valloituksen epäonnistumisesta, mutta hän onnistui muuttamaan vankilatuomionsa maanpakolaisuudeksi. Cosimo lähti Padovaan, ja sieltä Venetsiaan, ottaen pankkinsa mukanaan. Hänen vaikutusvaltansa oli suuri: vuoden kuluessa rahan pakeneminen Firenzestä oli niin huomattavaa, että maanpakolaisuuden kielto täytyi poistaa. Cosimo palasi Firenzeen vuonna 1434 ja johti maata loppuelämänsä ajan.

Firenzen ja taiteiden rahoittaja

Politiikan alalla Cosimo pyrki Pohjois-Italian rauhoittamiseen vuoden 1454 Lodin sopimuksella: Venetsia, Firenze ja Milano sekä myöhemmin Kirkkovaltio sopivat lopettavansa hyödyttömät rajakiistansa. Vuonna 1439 hän oli myös välikätenä paavi Eugenius IV:n neuvoston siirtymisessä Ferraralta Firenzeen.
Cosimo oli tunnettu kulttuurin ja taiteiden tukija sekä suuri kirjojen ystävä. Hän kulutti perheen omaisuutta Firenzen hyväksi. Hän oli Fra Angelicon, Fra Filippo Lippin ja Donatellon suosija ja uskottu. Taiteeseen sijoittaminen lisäsi hänen kansansuosiotaan. Hän uskalsi palkata arkkitehti Filippo Brunelleschin toteuttamaan Santa Maria del Fioren kupolin, vaikka hänen suunnitelmansa oli rakennusteknisesti vaativa. Vuosina 1434–1471 hän käytti kaikkiaan 663 755 floriinia "rakennuksiin, hyväntekeväisyyteen ja veroihin". (Mukaan on laskettu hänen hyväksymiään mutta vasta hänen kuolemansa jälkeen toteutuneita hankkeita.)
Rafinha (jalkapalloilija, 1985)

Schalke

Rafinha löysi tiensä Brasilian U-20 jalkapallomaajoukkueeseen ja pelasi siellä 2005 FIFA World Youth Championship turnauksessa  Alankomaissa. Turnauksen aikana Rafinha teki kaksi maalia ja pelasi loistavasti läpi turnauksen Brasilian saatua pronssia.
Rafinhan esitys turnauksessa herätti mielenkiintoa ympäri Eurooppaa ja monet joukkueet olivat kiinnostuneet Rafinhasta.
Lopulta Rafinha päätyi Schalkeen 5 miljoonan euron siirtokorvauksella, sopimuksen kesto oli neljä vuotta. Rafinha laittoi myöhemmin nimensä uuteen jatkosopimukseen, joka kesti vuoteen 2011.

Genoa

Italian Serie A:ssa pelaava Genoa kertoi 4. elokuuta 2010 hankkineensa Rafinhan usean vuoden sopimuksella. Siirtosummaksi kerrottiin 8 miljoonaa euroa. Rafinha vietti Genoassa vain yhden kauden, pelaten 34 ottelua.

Bayern München

Saksalaisseura Bayern München tiedotti 1. kesäkuuta 2011 Rafinhan siirtyvän joukkueeseensa noin 5,5 miljoonan euron siirtosummalla. Rafinha kertoi siirron syyksi pelityylin sopimattomuuden Genoassa.
Rafinha edusti Bayernia kahdeksan kauden ajan, ja pelasi Bayern Münchenissä kaikki seurajoukkuekilpailut laskettuna yhteensä 266 ottelua.

Flamengo

Rafinha palasi Brasiliaan kesällä 2019, tehden kahden vuoden sopimuksen Brasilian pääsarjassa pelaavan Flamengon kanssa.
Ympyriäinen Suojärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Karjolammen–Kousanjärven valuma-alueeseen (14.178) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,1 metriä mpy.
Rankka kutsumus

Rankka kutsumus – Sairaanhoitajan päiväkirja (2007, kustannusosakeyhtiö Nemo) on Kaarina Davisin esikoisteos. Teos valittiin 22.11.2007 Tieto-Finlandia-ehdokkaaksi ja se sai Mielenterveysseuran tunnustuspalkinnon.
Teos kuvaa sairaanhoitajan työtä. Se ottaa kantaa hoitajien työoloihin ja sisältää osia Davisin omasta päiväkirjasta, jota hän on kirjoittanut työstään.
Kenneth E. Hagin

Lapsuus ja perhe

Kenneth E. Hagin syntyi Yhdysvalloissa, Texasin osavaltiossa, McKinneyn kaupungissa. Hänen vanhempansa olivat Lillie Viola Drake Hagin ja Jess Hagin. Hän avioitui Oretha Rookerin kanssa, ja perheessä oli kaksi lasta, tytär Patricia Harrison ja poika nimeltä Kenneth Wayne Hagin, joka on Rhema Bible -kirkon pastori ja Kenneth Hagin Ministries -järjestön johtaja.

Ura ja elämä

Vuonna 1935 Kenneth Hagin toimi pienen baptistikirkon pastorina Texasin Rolandissa. Hagin sai vuonna 1937 20-vuotiaana Assemblies of God -seurakunnan saarnaluvan, ja siitä lähtien hän toimi﻿ 12 vuoden ajan Assemblies of God -seurakunnissa pastorina. Vuoden 1949 maaliskuusta alkaen Hagin oli kiertelevä saarnamies, ja vuodesta 1951 Hagin toimi Täyden evankeliumin eli Full Gospel Business Men's Fellowship International -liikkeen parissa.
Menestysteologia tarkoittaa oppia, joka perustuu E.W. Kenyonin ja Kenneth Haginin opetuksiin. Menestysteologiksi sanotaan tällöin ihmistä, joka opettaa samaa oppia kuin Kenneth Hagin. Menestysteologian isänä pidetään E. W. Kenyonia, jonka v. 1916 ilmestyneestä teoksesta The Father and His Family Uskon Sana -liikkeen opetus uskovan auktoriteetista on peräisin, samoin myös on ns. JDS-oppi (Jesus Died Spiritually). Hagin omaksui Kenyonin kirjoista tämän opin. Kenyonin opetusta Hagin täydensi saamansa ilmestystiedon kautta. Ilmestystieto on Raamatun ulkopuolista tietoa, jonka Hagin sai ilmestyksen kaltaisena näkynä. Osan ilmestystiedoistaan hän kuitenkin kopioi sanatarkasti Kenyonin kirjoittamista kirjoista ja kuitenkin esitti nekin ominaan. Hagin julkaisi joitakin Kenyonin kirjoja omalla nimellään ja kirjoitti itsekin useita.
Hagin perusti vuonna 1974 Oklahoman osavaltioon, Tulsan kaupunkiin Rhema Bible Institute -raamattukoulun, joka on tehnyt menestysteologiasta tunnetun ja levittänyt sitä. Haginin kuoltua hänen poikansa Kenneth W. Hagin on jatkanut oppilaitoksen toimintaa.
Bernhard Kristfrid Sarlin

Bernhard Kristfrid Sarlin (13. huhtikuuta 1828 Viitasaari – 8. marraskuuta 1906 Mikkeli) oli suomalainen pappi ja pyhäkoulutoiminnan kehittäjä.
Sarlinin vanhemmat olivat kanttori Henrik Sarlin ja Lovisa Schöneman. Hänet vihittiin papiksi 1850. Vuonna 1860 hän tuli Tuusniemen pitäjänapulaiseksi ja 1871 seurakunnan ensimmäiseksi kirkkoherraksi, 1875 hänestä tuli Valkealan ja 1891 Mikkelin kirkkoherra. Jo kouluaikana Kuopiossa Sarlin kiinnostui opettajansa Julius Immanuel Berghin ansiosta pyhäkoulutyöstä. Tuusniemellä hän piti pyhäkoulunopettajien valmistuskokouksia, joiden pohjalta hän julkaisi 1875 teoksen Kateketiki: s.o. kristillisiä opetus- ja kasvatus ohjeita lasten opettajille kansa- ja pyhäkouluissa sekä kodissa : valistuneimpain kateketain mukaan, joka oli lajissaan ensimmäinen suomeksi laadittu. Sarlin oli Suomen Pyhäkouluyhdistyksen perustajajäseniä 1888 ja toimi kirkolliskokousedustajana vuosina 1886 ja 1893, samoin kuin virsikirja- ja katekismustoimikuntien jäsenenä. Hän suomensi mukaellen joitakin ruotsalaisen pietististis-evankelisen suunnan edustajan Carl Olof Roseniuksen teoksia, kuten Elämän leipää hengellisesti nälkäisille eli raamatullisia tutkistelemuksia kaikille vuoden päiville, koottuja tekijän kirjoituksista (1887).
Sarlinin ensimmäinen puoliso vuodesta 1851 oli Amanda Kristina Roschier (k. 1868) ja toinen vuodesta 1869 Klara Fredrika Roschier (k. 1902). Tilanomistaja, vapaa-ajattelija ja toimittaja Alfred Bernhard Sarlin, lehtori, kirjailija ja suomentaja Aron Josef Sarlin sekä horrossaarnaja Helena Konttisen elämäkerran kirjoittaja rovasti Karl Kristfrid Sarlin olivat Sarlinin lapsia ensimmäisestä avioliitosta.
Neelix

Neelix (oikealta nimeltään Henrik Twardzik; s. 11. syyskuuta 1975 Hampuri) on saksalainen tuottaja, liveartisti, sekä DJ.

Elämä

Vuonna 1998 Twardzik aloitti levyjen tuottamisen taiteilijanimellä Neelix ja tuotti ensimmäiset omat kappaleensa keväällä 2000. Vuonna 2003 hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Resident ja vuoteen 2010 mennessä hän julkaisi yhteensä 5 albumia.
Neelix on esiintynyt Saksassa useilla festivaaleilla, sekä muissa Euroopan maissa. Neelix on esiintynyt myös Israelissa, Brasiliassa, Meksikossa ja Australiassa.
Hänen tyylillensä on ominaista basson, pallomaisten pintojen, säännöllinen elokuvien vokaalien ja laulun käyttö, sekä usein hiljaisten melodioiden käyttö kappaleiden kiristyselementtinä. Hänen esiintymiset usein suuntautuvat kohti progressiivista housea, mutta niitä pidetään yleensä selvästi progressiivisena trancena.
Twardzik työskentelee live-esityksissään kannettavalla tietokoneella, midi-ohjaimella ja kosketinsoittimilla, joissa on aiemmin sekoitettuja sampleja tai omia tuotantoja, joita hän järjestää ja muuttaa livenä.
Ki Bo-bae

Ki Bo-bae (kor. 기보배, s. 20. helmikuuta 1988) on eteläkorealainen jousiampuja ja olympiavoittaja. Ki voitti Lontoon olympialaisissa 2012 sekä yksilö- että joukkuekilpailun. Joukkuekilpailun hän voitti Choi Hyeon-jun ja Lee Sung-jin kanssa. Ki voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 joukkuekilpailun yhdessä Choi Mi-sun ja Chang Hye-jin kanssa. Yksilökilpailussa hän saavutti olympiapronssia. MM-kilpailuissa on voittanut viisi MM-kultaa. Yksilökilpailun maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 2015. Neljä muuta maailmanmestaruutta on tullut joukkuekilpailuista.
Pihlajavesi (kunta)

Liikenne

Etäisyys Pihlajavedeltä Keuruun keskustaan on 21 kilometriä, Jyväskylään 80 km, Seinäjoelle 110 km, Tampereelle 150 km ja Helsinkiin 312 km. Pihlajaveden kautta kulkevat valtatie 23 sekä Haapamäen ja Seinäjoen välinen rautatie (ns. vanha Pohjanmaan rata). Pihlajaveden rautatieasema on yhä käytössä henkilöliikenne- ja junakohtauspaikkana. Entisen kunnan eteläosan halki kulkee vuonna 1985 käytöstä poistettu Pori–Haapamäki-rata. Lähin lentokenttä on Jyväskylän lentoasema.

Historiaa

Pihlajaveden seudulla tiedetään liikkuneen ihmisiä jo noin 7 500 vuotta sitten, mutta vanhin tehty esinelöytö on rautakauden aikainen tulusrauta. Kaukaa etelästä tulleet satakuntalaiset ja hämäläiset eränkävijät pystyttivät Pihlajaveden seudulle kalamajoja ja -pirttejä, mutta eivät asettuneet seudulle asumaan. Erämaaomistuksia oli Sääksmäen, Pirkkalan, Messukylän ja Lempäälän pitäjien taloilla. Kuningas Kustaa Vaasa lakkautti erämaaomistukset 1500-luvun puolivälissä, minkä jälkeen Pihlajavedelle alkoi saapua kaskiviljelijöitä ja uudisraivaajia Savosta. 
1500-luvulla tulevan Pihlajaveden pitäjän alueella oli alle kymmenen taloa ja 1600-luvun aikana taloluku lisääntyi vain muutamalla. Kun Keuruu erotettiin Ruovedestä vuoden 1630 tienoilla, Pihlajavesi jäi Keuruun yhteyteen. Vuonna 1776 Keuruu ja sen mukana Pihlajavesi siirrettiin Turun läänistä uuteen Vaasan lääniin. Vuodesta 1960 lähtien Pihlajavesi kuului Keski-Suomen lääniin. Pihlajaveden liikenneolot paranivat huomattavasti vanhan Pohjanmaan radan valmistuessa vuonna 1883.
Pihlajaveden ensimmäinen kirkko rakennettiin Matti Åkerblomin johdolla 1780-luvulla ja se on yhä käytössä kesäisin. Pihlajavesi sai kappelin oikeudet yhdessä Multian kanssa vuonna 1831 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1895. Pihlajaveden uusi kirkko valmistui Pihlajavesi-järven etelärannalle vuonna 1870, joten vanha kirkko on ollut autiona jo huomattavasti kauemmin kuin se oli aikanaan käytössä.
Nikkōn pyhäköt ja temppelit

Historia

Nikkōn pyhäkköjen ja temppeleiden historia ulottuu 700-luvun lopulle, jolloin buddhalainen munkki Shodo rakensi ensimmäiset rakennukset Nikkōn rinteille. Alueen vuoria oltiin kuitenkin palvottu pitkään. Osa Futarasanin pyhäkön ja Rinnō-jin temppelin rakennuksista ovat tuolta ajalta.
Kamakura-shōgunaatti vakiinnutti asemiaan Kantōn alueella 1100-luvulla, minkä jälkeen Nikkō vahvisti asemiaan Kantōn keskeisenä hengellisenä keskuksena. Seutu kuitenkin hylättiin 1500-luvulla Muromachi-kaudella. Temppelien merkitys uudistui 1600-luvun alussa, kun alue valittiin Tōshō-gūn rakennuspaikaksi. Useasta rakennuksesta koostuva pyhäkkö rakennettiin Tokugawa-shōgunaatin perustajan Tokugawa Ieyasu mausoleumiksi.
Meiji-kaudella 1871 Nikkōn alueen pyhäköt päätettiin jakaa kolmeen rykelmään, ja jaon seurauksena syntyivät Futarasanin pyhäkkö ja Tōshō-gū, jotka menivät šintolaisille, ja buddhalainen Rinnō-ji. Nikkōn pyhäköt ja temppelit suojeltiin jo 1800-luvun lopulla, kun ne suojeltiin lain mukaan vuonna 1897.

Kohteet

Kohde hyväksyttiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Se on kooltaa 51 hehtaaria ja sitä ympäröi 373 hehtaarin suojavyöhyke. Kohteeseen kuuluu kolme pyhää rakennuskokonaisuutta. Šintolainen Futarasanin pyhäkkö ja buddhalainen Rinnō-ji ovat saaneet alkunsa jo varhain 700- ja 800-luvuilla. Niiden uudemmat rakennukset ovat kuitenkin 1600-luvulla, jolloin niitä myös kunnostettiin. Tokugawa Ieyasun mausoleumi Tōshō-gū rakennettiin puolestaan 1600-luvun puolivälin tienoilla. 
ICOMOSin mukaan Nikkōn pyhäköt ja temppelit täyttävät kolme Unescon kriteeriä maailmanperintökohteelle (I, IV, VI). Nikkōn pyhäköt ovat arkkitehtonisesti ja taiteellisesti korkealaatuisia, ja tätä asiaa korostaa lisäksi rakennusten ja luonnon harmoninen yhteiselo. Pyhäköt edustavat Edo-kauden arkkitehtonista huippua, ja lisäksi pyhäköt ovat luonnollisten ympäristöjensa kanssa ainutlaatuinen esimerkki perinteisestä japanilaisesta uskonnollisesta keskuksesta.