google/wiki40b huggingface dataset:
Paul Henrik Edelheim

Paul Henrik Krogius, aateloituna vuodesta 1817 Edelheim (5. maaliskuuta 1801 Porvoo – 24. kesäkuuta 1855 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja valtioneuvos.
Edelheimin vanhemmat olivat senaattori Fredrik Vilhelm Krogius, aateloituna vuodesta 1817 Edelheim (1770–1833) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Anna Maria Franzén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1815 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1819 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1823. Myöhemmin hän valmistui vielä molempien oikeuksien tohtoriksi 1840.
Edelheim oli Suomen senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1824–1826, prokuraattorintoimituskunnan kopistina 1826–1827, oikeusosastolla kopistina 1827–1832, kanslistina 1832–1837, protokollasihteerinä 1837–1841 ja esittelijäsihteerinä 1841–1844. Hän oli samalla sotaviskaalina Suomen ylisotaoikeudessa 1826–1831 ja 1837–1849. Edelheim oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1844–1855 ja samalla hän oli tie- ja vesikulkulaitosjohtokunnan jäsen vuodesta 1845. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1854.
Edelheim oli naimisissa 1844–1854 serkkunsa Emilia Kristina af Brunérin (k. 1854) kanssa jonka isä oli Oulun laamannikunnan laamanni Jonas Brunér, aateloituna vuodesta 1840 af Brunér (1777–1848). Heidän lapsiaan olivat insinööri Frans Edvard Edelheim ja toimittaja, kirjailija Anna Edelheim.
Adriana Mater

Synopsis

Adriana on eloisa ja intohimoinen nuori nainen, jonka omaan yhteisöönsä kuuluva mies raiskaa. Raiskauksesta alkunsa saanut lapsi perii sekä uhrin, että rikollisen veren ja Adriana pohtii huolestuneena tuleeko hänen lapsestaan Kain vai Abel. Tämä huoli häiritisee häntä koko raskauden ja lapsen, Yonasin, lapsuuden ajan. Totuuden hetki koittaa, kun Yonas, nyt jo nuori mies, saa tietää äitinsä paenneen päällekarkaajan palanneen sodan päätyttyä. Yonas tapaa isänsä ja kertoo murhavansa tämän, mutta huomaa pian isänsä olevan sokea. Hän ei voi tappaa tätä ja pakenee paikalta. Yonas pyytää äidiltään anteeksi, ettei voinut kostaa tämän puolesta. Tämän kuultuaan Adriana tietää Yonasin olevan hänen poikansa ja sanoo: "Me emme ole kostaneet, mutta olemme pelastuneet".
Esko Rekola

Elämä ja ura

Rekola suoritti yleisen oikeustutkinnon 1945, sen jälkeen hänestä tuli lainopin kandidaatti (1954) ja lakitieteen lisensiaatti (1954). Hän sai varatuomarin arvon 1947. Juristiksi valmistuttuaan hän työskenteli 1945–1947 Heikki Boreniuksen asianajotoimistossa ja vuodet 1948–1954 Maalaiskuntien liiton lakimiehenä, apulaistoiminnanjohtajana ja osastopäällikkönä. Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallislainsäädännön yliopettaja hän oli 1954–1956 ja edelleen Valtiovarainministeriön vero-osaston päällikkö 1957–1959 ja tulo- ja menoarvio-osaston päällikkö 1959–1965. Valtioneuvoston kanslian kansliapäällikkönä hän oli 1965–1966 ja uudelleen 1977–1982. Rautatiehallituksen pääjohtajana hän oli 1966–1973 ja Liikenneministeriön kansliapäällikkö 1973–1976.
Rekola toimi ministerinä viidessä hallituksessa: valtiovarainministerinä (1963–1964 ja 1976–1977), II valtiovarainministerinä (1976 ja 1977–1979) ja ulkomaankauppaministerinä 1979–1982). Rekola joutui jättämään paikkansa Kalevi Sorsan III hallituksessa, koska Keskustapuolue vaati siihen liittyneelle Liberaaliselle Kansanpuolueelle ministerinsalkkua. Tasavallan presidentti Mauno Koivisto asetti Rekolan hallitustunnustelijaksi vuoden 1987 eduskuntavaalien jälkeen. Hän ei kuitenkaan saanut puolueita tavoitteensa taakse, ja myöhemmin muodostettiin kokoomuksen Harri Holkerin johtama hallitus. Rekola on itse arvioinut olleensa Urho Kekkosen presidenttikauden kolmanneksi pitkäaikaisin valtioneuvoston jäsen Ahti Karjalaisen ja Johannes Virolaisen jälkeen.
Rekola toimi lukuisissa luottamustehtävissä: Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksessa 1945–1946, Helsingin ylioppilaskunnan hallituksessa 1947, Suomen kulttuurirahaston hallintoneuvostossa 1959–1965, WSOY:n hallintoneuvostossa 1964–1970 ja puheenjohtajana 1972–1991. Tampereen yliopiston valtuuskunnan puheenjohtajana hän oli 1971–1974. Hän on ollut myös Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikuntien kansleri vuosina 1987–1996.
Rekola sai ministerin arvonimen vuonna 1983. Helsingin yliopisto myönsi hänelle vuonna 1980 oikeustieteen ja Tampereen yliopisto vuonna 1985 hallintotieteiden kunniatohtorin arvon. Rekola on julkaissut muistelmateoksen Viran puolesta vuonna 1998.
Rekolan toinen puoliso oli toimittaja Anna-Liisa Rekola (k. 2009). Rekolan isä oli juristi ja professori Aarne Rekola.
Puolijumala

Puolijumala on monissa mytologioissa hahmo, jonka toinen vanhempi on Jumala ja toinen ihminen. Puolijumala on kuolevainen. Sanotaan että Zeus laati säännön joka kuuluu näin: "Jumalat eivät saa tavata koskaan kuolevaisia lapsiaan". Puolijumala saa yleensä vanhempansa taidot, esim. Poseidonin lapsi saa veden voimat. Herakles ja Akhilleus ovat kuuluisimpia puolijumalia.
Populaarikulttuurissa epiteettiä puolijumala voidaan käyttää viihteen ja urheilun idoleista.
Kirjavaras (romaani)

Juoni

Kirja sijoittuu natsi-Saksaan toisen maailmansodan aikana. Äiti joutuu antamaan yhdeksänvuotiaan Liesel-tytön kasvattityttäreksi Hubermannin perheeseen lähelle Müncheniä. Liesel ei aluksi osaa lukea, mutta on kiinnostunut kirjoista ja päätyy loppujen lopuksi lukemaan ääneen sodan aikana pommisuojassa oleville ihmisille. Kirja kertoo ystävyydestä, kirjoista, sanojen mahdista, juutalaisvainosta ja natseista.
Bentsotrikloridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bentsotrikloridi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja bentseeniin, mutta reagoi alkoholien kanssa muodostaen bentsoehapon ortoestereitä. Se reagoi myös veden kanssa hydrolysoituen emäksisissä ja happamissa olosuhteissa bentsoehapoksi. Mikäli vettä on vähän, muodostuu bentsoyylikloridia. Hydrolyysireaktioita katalysoivat Lewis-hapot. Karboksyylihappojen ja happoanhydridien kanssa bentsotrikloridi muodostaa bentsoyylikloridia ja karboksyylihaposta tai anhydridistä niitä vastaavan happokloridin. Bentsotrikloridista voidaan valmistaa bentsotrifluoridia vetyfluoridin tai muiden fluoridien avulla. Yhdisteelle tapahtuu myös tyypillisiä elektrofiilisia aromaattisia substituutioita kuten nitraus.
Bentsotrikloridi on myrkyllinen yhdiste ja se on todennäköisesti myös karsinogeeninen. Suomessa aine luokitellaan syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.

Valmistus ja käyttö

Bentsotrikloridia valmistetaan klooraamalla tolueenia fotokemiallisella reaktiolla hyödyntäen UV-säteilytystä 100–140 °C:n lämpötilassa. Välituotteina reaktiossa muodostuu bentsyylikloridia ja bentsaalikloridia. Bentsotrikloridin valmistus suoritetaan sivutuotteiden muodostumisen ehkäisemiseksi usein jatkuvatoimisena prosessina. 
Tärkein bentsotrikloridin käyttökohde on bentsoyylikloridin valmistus. Muita bentsotrikloridista syntetisoitavia yhdisteitä ovat väriaineiden valmistuksessa käytettävä bentsotrifluoridi, muovien UV-stabiloijana käytettävät hydroksibentsofenonijohdannaiset, hyönteismyrkyt, rikkaruohomyrkyt ja lääkeaineet.
Pohjois-Suomen Pankki

Pohjois-Suomen Pankki Osakeyhtiö oli vuonna 1918 Ouluun perustettu liikepankki.
Pankin perustivat 25 henkilöä Oulusta ja Oulun ympäristöstä. Hankkeen takana olivat oululaiset insinööri I. A. Karhi ja varatuomari Iivari Tervonen. Osakepääomaksi tuli 3 miljoonaa markkaa. Pankin toiminta alkoi vuonna 1919.
Vuonna 1924 pankin pääkonttori siirrettiin Helsinkiin, ja sen nimi muutettiin Atlas-pankiksi.
Anete Kociņa

Anete Kociņa  (s. 5. helmikuuta 1996 Limbaži) on latvialainen keihäänheittäjä. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on Bydgoszczssa 16.heinäkuuta 2017 heitetty 64,47 metriä.
Donetskissa käydyissä yleisurheilun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 Kociņa sai pronssia tuloksella 54,26 metriä. Eskilstunassa järjestetyissä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 hän puolestaan saavutti naisten keihäänheitossa hopeamitalin 58,88 metrin pituisella heitollaan. Hän sai Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hopeaa tuloksella 64,47. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018.
Dillingham

Historiaa

Dillinghamin aluetta ovat asuttaneet sekä jupikit että athapaskat. Dillinghamista tuli kaupankäyntikeskus vuonna 1818 venäläisten rakennettua kauppa-aseman. Aluetta kutsuttiin nimellä Nushagak, Nushagakjoen mukaan. Nushagakista tuli paikka, johon Kuskokwimjoen, Alaskan niemimaan ja Cook Inletin ihmiset kerääntyivät kaupankäyntiä tai asumista varten. Vuonna 1837 Nushagakiin rakennettiin venäläinen ortodoksinen lähetysasema.
Kun Alaska siirtyi vuonna 1881 Yhdysvalloille, Yhdysvaltojen viestijoukot (United States Signal Corps) rakensivat sääaseman Nushagakiin. Vuonna 1884 ensimmäinen lohenpakkaamo Bristol Bayn alueella rakennettiin nykyisen Dillinghamin itäpuolelle. Kymmenen muuta rakennettiin vuoteen 1900 mennessä. Vuonna 1904 kaupungin posti Nushagakin itäpuolella Snag Pointissa ja kaupunki nimettiin Yhdysvaltojen senaattorin Paul Dillinghamin mukaan. Tämä oli kiertänyt ahkeraan ympäri Alaskaa vuonna 1903.
Vuoden 1918 ja 1919 influenssaepidemiat jättivät vain noin 500 asukasta henkiin. Epidemian jälkeen sairaala ja orpokoti perustettiin Kanakanakiin kymmenen kilometriä etelään Dillinghamista.
Nykyään Dillighamin tärkeimmät elinkeinot ovat ammatti- sekä urheilukalastus, kalanjalostus ja turismi.
Tiedustelusatelliitti

Tiedustelusatelliitit ovat satelliitteja, joilla pyritään tarkkailemaan toimintaa toisten valtioiden alueella. (esim. joukkojen sijoituksia ja liikkeitä tai ohjustukikohtien ja teollisuuslaitosten rakentamista.) Tiedustelusatelliitit voivat ottaa tarkkoja valokuvia (eri aallonpituuksilla) tai ne voivat kuunnella tietoliikennettä. Ne voivat valvoa ydinkoekieltoa tai havaita ohjusten laukaisut.
Uusimpien tiedustelusatelliittien arvioidaan erottavan 4-10 cm suuruiset kohteet. 1970-luvulla ja vielä osin 1980-luvulla satelliitit ottivat valokuvia, jotka ne sitten pudottivat pienissä säiliöissä laskuvarjolla alas. Nykyisin kuvat voidaan lähettää radioteitse.
Maapallon kaarevuuden ansiosta satelliitit voivat kuunnella suunnattuja radiolinkkejä.

Taustaa

Ennen tiedustelusatelliitteja vastaava tiedustelu tehtiin ylilennoilla lentokoneilla. Yhdysvallat menetti erään tiedon mukaan 150 vakoilulentokoneiden miehistön jäsentä vuoden 1945 ja satelliittien käyttöönoton välisenä aikana.
Tunnetuin ylilento oli CIA:n tiedustelukone U-2:n lento Neuvostoliiton yli 1. toukokuuta 1960. Neuvostoliiton ilmatorjunta ampui alas koneen, jota lensi Gary Powers.
Eräs kuvausyritys tehtiin ilmapalloilla. Vuonna 1956 Euroopasta lähetettiin yli 500 kuvaavaa ilmapalloa poikki Neuvostoliiton, joista 19 saapui vastaanottoalueelle ja 16 napattiin kiinni C-119F-koneilla.
Kullervo Linnan Säätiö

Kullervo Linnan Säätiö on vuonna 1988 perustettu Kullervo Linnan mukaan nimetty säätiö, jonka tarkoituksena on edistää iskelmä- ja tanssimusiikin luomista ja esittämistä Suomessa. Säätiön palkinnot jaetaan vuosittain Linnan syntymäpäivänä 24. marraskuuta. Vuonna 2015 palkinnon arvo oli 4 000 euroa.
Säätiö on jakanut vuodesta 2008 lähtien myös Ilpo Hakasalo -palkintoa, joka on tunnustus kotimaisen populaarimusiikin aseman edistämisestä esimerkiksi toimittajana, tutkijana tai kirjailijana. Hakasalo oli musiikkitoimittaja ja säätiön hallituksen pitkäaikainen jäsen. Vuonna 2014 palkinnon arvo oli 2 000 euroa.
Kotajärvi (Heinola, Marjoniemi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 103 hehtaaria eli 1,0 neliökilometriä, se on 3,2 kilometriä pitkä ja 1,8 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 5 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 14,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,7 metriä mpy.
Beyond

Nauhoitus

Albumi nauhoitettiin syys- ja joululukuun välillä vuonna 2006. Studiona toimi kitaristi J Mascisin omistama Bisquiteen studios Amherstin kaupungissa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Albumilla soittaa Dinosaur jr.:n alkuperäinen kokoonpano, johon kuuluvat J Mascis (kitara ja laulu), Lou Barlow (basso) ja Murph (rummut). Albumi on ensimmäinen kyseisellä kokoonpanolla nauhoitettu albumi sitten vuoden 1988.
Albumin tuottajana toimi J Mascis, joka on myös säveltänyt ja sanoittanut albumin kappaleet kahta lukuun ottamatta. Nuo kaksi muuta kappaletta on säveltänyt ja sanoittanut Lou Barlow. Albumin miksaajana toimi John Agnello ja masteroinnista vastasi Greg Calbi.
Daniel-Lesur

Jean-Yves-Daniel Lesur eli Daniel-Lesur (19. marraskuuta 1908 Pariisi – 2. heinäkuuta 2002 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Daniel-Lesur syntyi musikaaliseen perheeseen. Hän pääsi 11-vuotiaana Pariisin konservatorioon, jossa opiskeli harmoniaa Jean Gallonin ja fuugaa Georges Caussaden johdolla. Hän tapasi kuitenkin oppilaitoksen ulkopuolella häneen vahvimmin vaikuttaneen opettajansa, Charles Tournemiren, jonka johdolla myös hänen äitinsä, säveltäjä Alice Thiboust aikoinaan opiskeli. 19-vuotiaana Daniel-Lesur aloitti toimintansa Sainte-Clotilden kirkon varaurkurina Pariisissa. Vuodesta 1935 hän opetti kontrapunktia Schola Cantorum de Parisissa, jota myöhemmin (1957–1962) myös johti. Daniel-Lesur perusti Yves Baudrierin, André Jolivetin ja Olivier Messiaenin kanssa Jeune-France-ryhmän, joka pyrki muun muassa palaamaan vanhan musiikin hengelliseen intoon ja hylkäsi uusklassismin.
Toisen maailmansodan jälkeen Daniel-Lesurilla oli virkoja Ranskan radiossa ja televisiossa, Pariisin oopperassa ja Ranskan kulttuuriministeriössä.

Musiikki

Daniel-Lesur jakoi sekä tyylillisiä että elämäkerrallisia yhteneväisyyksiä Messiaenin kanssa. Hän tapasi Messiaenin 12-vuotiaana ja tuli myöhemmin tämän kanssa valituksi Ranskan taideakatemiaan. Tournemiren vaikutus molempiin säveltäjiin oli vahva. Heistä molemmilla myös hengellisyys nousi musiikissa näkyvään asemaan, urut saivat tietynlaisen luomisen laboratorion aseman ja monodinen plainchant otettiin modaalisuuden ihanteeksi.
Daniel-Lesurin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperaa (Andrea del Sarto, Ondine, La Reine morte) sekä orkesteri-, kamari- ja vokaalimusiikkia. Yksittäisiä teoksia ovat muiden muassa hengellinen Le Cantique des Cantiques sekä sellolle ja orkesterille sävelletty Fantaisie concertante. Kirjallisuuden parista hän sai innoitusta Heinrich Heinen, Claude Royn, Henry de Montherlantin ja Messiaenin äidin Cécile Sauvagen töistä.
Glukosinolaatit

Glukosinolaatit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät typpeä ja rikkiä. Kasvit tuottavat niitä glukoosista ja eräistä aminohapoista. Niitä on melkein kaikissa ristikukkaismaisten lahkon kasveissa (kuten Brassicaceae, Capparidaceae ja Caricaceae), mutta myös suvun Drypetes (heimo Euphorbiaceae) kasveissa.
Koska glukosinolaatteja sisältävien viljelyskasvien käyttö eläinten pääasiallisena rehuna on osoittautunut haitalliseksi, on risti­kukkaisiin kuuluvista viljelys­kasveista kuten rypsistä jalostettu lajikkeita, joissa on hyvin vähän glukosinolaatteja, esimerkiksi rypsi.
Glukosinolaatteihin kuuluu muun muassa sinigriini, joka aiheuttaa kypsennettyyn kukkakaaliin ja ruusukaaliin kitkeryyttä.
Suuria määriä glukosinolaatteja sisältävät kasvit ovat toisaalta kiinnostavia, sillä niistä saatuja aineita voidaan käyttää luontaisina tuhoeläinten torjujina ja niitä tutkitaan syövän hoidossa. Tunnetuin esimerkki on parsakaalin sulforafaani. Tätä tietoa ei kuitenkaan ole vahvistettu tieteellisesti. Kaalien suvun kasvit sisältävät runsaasti glukosinolaatteja, joita voidaan hydrolysoida myrosinaasi-entsyymin tai suolistoflooran avulla isotiosyanaateiksi, jotka alustavien koeputkitutkimuksien mukaan saattavat aiheuttaa soluja suojaavien entsyymien eritystä. Näiden havaintojen perusteella on aihetta arvioida parsakaalinversovalmisteen suojaavia vaikutuksia kliinisissä kokeissa naisille, joilla on rintasyöpäriski.
Glukosinolaateilla tiedetään olevan suurina annoksina myrkyllisiä vaikutuksia sekä ihmisille että eläimille.
Partasuti

Partasuti on parranajossa käytettävä harja, jolla vaahdotetaan partasaippuaa tai -voidetta partavaahdoksi ja levitetään sitä iholle ennen parran ajamista partahöylällä tai partaveitsellä. Partasuti levittää vaahdon tasaisesti iholle, kosteuttaa ihon ja partakarvat tehokkaasti, nostaa partakarvoja esiin ihon sisältä ja kuorii ihon kuollutta pintasolukkoa pois. Partasuteja valmistetaan enimmäkseen villisiankarvasta, hevosenkarvasta, mäyränkarvasta ja synteettisistä kuiduista (mm. nailonista). Arvostetuimmat partasudit tehdään mäyränkarvasta.
Kallela (Lemu)

Kallela on nykyään Maskun kuntaan kuuluva kylä Lemussa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee vajaat pari kilometriä Lemun kirkolta Askaisiin päin Lemusta Askaisiin johtavan Yhdystien 1900 varressa.

Maantiedettä

Kallelan naapurikyliä ovat Miiainen ja Heikkinen lännessä, Kaitainen pohjoisessa, Vastila etelässä sekä Toijola, Pappila, Mattila, Seppälä, Torttila ja Järäinen lounaassa. Viimeksi mainitut kylät ovat osa Lemun kirkonkylän taajamaa, jonka taajaan rakennettu alue ulottuu myös Kallelan kylään.

Historiaa

Historialtaan Kallela on yksinäistalo. Kallelan yksinäistalon talouskeskus sijaitsee edelleen paikalla, jossa se oli jo isonjaon aikaan vuonna 1786.

Kylästä lähtöisin olevia sukuja

Kallelan talosta on lähtöisin Gallén-suku. Sukuun kuuluneen kuvataiteilija Akseli Gallen-Kallelan (1865 - 1931, vuoteen 1907 Gallén) isä Peter Wilhelm Gallén (1817 - 1879) oli Kallelan talon nuorin poika. Gallén-sukuun Kallelassa liittyy äitilinjan kautta myös Askaisten Kainun kylästä kotoisin kotoisin oleva Cajander-suku, jonka jäsenistä osa suomentanut nimensä Kalelaksi.
Nicolin prisma

Nicolin prisma on polarisaatioprisma, joka on tehty kahdesta toisiinsa yhdistetystä kalkkisälpäkiteestä. Se on nimetty fyysikko William Nicolin mukaan.
Kalkkisälvän käyttäminen polarisaation aikaansaamiseksi aiheutti ongelman, koska yleensä kyseisessä kiteessä muodostuu kaksi sädettä polarisoitunutta valoa. Nicol ratkaisi ongelman halkaisemalla kiteen diagonaalisesti ja liittämällä puolikkaat takaisin yhteen sellaisella aineella, esimerkiksi kanadanbalsamilla, jossa toinen polarisoitunut säde heijastuu täysin sisäisestä liitospinnasta. Tällöin vain toinen polarisoituneista säteistä pääsee ulos prismasta.
New Yorkin maraton

New Yorkin maraton on New Yorkissa vuosittain järjestettävä maratonjuoksukilpailu. Se on osanottajamäärällä mitattuna yksi maailman suurimmista maratonkilpailuista. Vuonna 2006 kilpailussa oli 37 850 maaliintulijaa. New Yorkin maraton kuuluu World Marathon Majors -sarjaan.
New York Road Runners -seura vastaa kilpailun järjestämisestä. Ensimmäisen kerran New Yorkin maraton järjestettiin vuonna 1970 ja se juostaan marraskuun ensimmäisenä sunnuntaina. Kilpailu houkuttelee vuosittain useita ammattilaisia ympäri maailmaa ja se on myös suosittu harrastajien keskuudessa. Suuren suosion vuoksi osallistujat valitaan pääosin arpomalla.
Vuoden 2012 maraton peruttiin Hurrikaani Sandyn vuoksi.

Reitti

Kilpailun alkuperäinen, vuonna 1970, juostu reitti kulki Central Parkissa. Nykyään reitti kulkee halki New Yorkin. Vuodesta 1976 sen lähtö on tapahtunut Verrazano-Narrows Bridgeltä. Sillalla kulkee normaalisti vain ajoneuvoliikennettä, mutta se suljetaan maratonia varten. Sillan jälkeen reitti kulkee Brooklynin halki. Puolivälin kohdalla kilpailijat ylittävät Pulaski Bridgen ja siirtyvät Queensiin, josta kilpailijat ylittävät Queensboro Bridgen ja saapuvat Manhattanille. Queensboro Bridgen ylitystä pidetään yhtenä reitin vaativimmista kohdista. Manhattanilla reitti kulkee pitkin First Avenueta, josta se poikkeaa Bronxiin Willis Avenue Bridgeä pitkin palatakseen Manhattanille Madison Avenue Bridgeä pitkin. Tämän jälkeen reitti kulkee Fifth Avenueta etelään Harlemin ja Central Parkin läpi. Kilpailun maali on Central Parkissa Tavern on the Greenin edessä.
Reitin aikaraja on 8,5 tuntia.
Vuodesta 2008 lähtien kilpailun lähtö on ruuhkien välttämiseksi tapahtunut erissä. Jokaisella kilpailijalla on kengässään tallennin, joka rekisteröi kilpailijan käyttämän ”nettoajan” siitä, kun hän ylittää lähtöviivan ja saavuttaa maalin. Reitille on sijoitettu mattoja, jotka tallentavat jokaisen juoksijan väliajat. Väliajat voidaan myös lähettää sähköpostissa.
Amy Carter

Amy Lynn Carter (s. 19. lokakuuta 1967) on Yhdysvaltain presidentin Jimmy Carterin ja hänen puolisonsa Rosalynn Carterin neljäs ja nuorin lapsi. Amy nousi maailmanlaajuiseen julkisuuteen muuttaessaan yhdeksänvuotiaana yhdessä vanhempiensa kanssa Valkoiseen taloon. Myös hänen siamilainen kissansa ”Misty Malarky Ying Yang” tuli tunnetuksi. Washingtonissa Amy kävi tavallista julkista peruskoulua nimeltään Hardy Middle School.
Aikuisena Carter on tullut tunnetuksi poliittisesta aktivismistaan, osallistumalla muun muassa useisiin sit-in-tapahtumiin 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa. Tavoittena on ollut vaikuttaa Yhdysvaltain ulkopolitiikkaan Etelä-Afrikassa ja Keski-Amerikassa. Vuonna 1987 hänet pidätettiin University of Massachusetts -yliopistolla järjestetyssä CIA:n värväystoiminnan vastaisessa mielenosoituksessa.
Carter opiskeli aluksi Brown University -yliopistossa Providencessa Rhode Islandilla, mutta suoritti Bachelor of Fine Arts -tutkinnon Memphis College of Artista ja maisterin tutkinnon Tulane Universitystä New Orleansissa.
Vuonna 1996 Carter avioitui tietotekniikkakonsultti James Gregory Wentzelin kanssa ja muutti Atlantaan. Pariskunnalla on poika Hugo James Wentzel (s. 1999). 1990-luvun lopulta alkaen Carter on välttänyt julkisuutta. Hän kuuluu isänsä perustaman Carter Centerin johtokuntaan.
Tulisuunnitelma

Tulisuunnitelma on ennen sotilasoperaatiota laadittu suunnitelma siitä, miten taistelua tukevat osat tukevat tulellaan taistelevia osia. Esimerkiksi komppanian hyökätessä voidaan määritellä, että kenttätykistö ampuu silloin, kun omat joukot ovat 300 metrin päässä vihollisesta, raskas kranaatinheittimistö silloin, kun ne ovat 200 metrin päässä vihollisesta ja kevyt kranaatinheittimistö silloin, kun omat joukot ovat enää 100 metrin päässä vihollisesta.
Tulisuunnitelmaan voi liittyä myös ennalta laskettuja maaleja. Erityisesti puolustettaessa tämä on mahdollista, koska maalien tarkat paikat tiedetään siksi, että alue on vielä omassa hallinnassa.
Laituri

Laituri on paikka, jossa henkilöiden kulkuneuvoon meno ja siitä poistuminen tapahtuvat. Vastaavasti laituri helpottaa tavaroiden lastaamista ja purkua ajoneuvosta. Laitureita käytetään sekä maa- että vesiliikenteessä. Rautatieasemalla junien pysähdyspaikka on asemalaituri.
Laituri on myös liikennelaituria rakenteeltaan muistuttava muuhun käyttöön tarkoitettu rakennelma kuten matto-, pyykki- tai lastauslaituri.

Vesiliikenne

Vesiliikenteen laituri on vedestä koholla. Venelaituri on tuettu pohjaan upotetuilla laituripaaluilla tai se voi kellua ponttonien päällä. Veneet kiinnitetään köysillä kiinni laituriin. Laivat käyttävät tavallisesti satamalaituria.