google/wiki40b huggingface dataset:
Lidija Fotijeva

Lidija Aleksandrovna Fotijeva (ven. Лидия Александровна Фотиева; 18. lokakuuta (J: 6. lokakuuta) 1881 Rjazan, Venäjä – 25. elokuuta 1975 Neuvostoliitto) oli venäläinen bolševikki ja Vladimir Leninin sihteeri.
Fotijeva kävi koulunsa Rjazanissa ja opiskeli vuodesta 1899 Moskovan konservatoriossa sekä Bestuževin kursseilla Pietarissa. Osallistuttuaan vuonna 1901 opiskelijoiden mielenosoitukseen hänet määrättiin sisäiseen karkotukseen Permiin. Vuonna 1904 hänet karkotettiin edelleen Samaraan, josta hän pakeni ulkomaille ja liittyi samana vuonna virallisesti bolševikkeihin. Fotijeva työskenteli puolueelle yhdessä Nadežda Krupskajan kanssa ja palasi Venäjälle vuoden 1905 vallankumouksen aikana. Vuonna 1917 Fotijeva työskenteli lyhyen aikaa Pravda-lehdessä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän oli vuosina 1918–1930 Kansankomissaarien neuvoston sekä Työn ja puolustuksen neuvoston sihteerinä ja samanaikaisesti Leninin yksityissihteerinä tämän vuonna 1924 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Juuri Fotijeva kirjoitti Leninin sanelusta kuuluisan Leninin testamentin vuonna 1922.
Vuodesta 1938 Fotijeva työskenteli Moskovan V. I. Leninin keskusmuseossa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Kansainvälisen punaisen avun (MOPR) keskuskomiteassa. Hän jäi eläkkeelle 1956. Fotijevalle myönnettiin neljä kertaa Leninin kunniamerkki ja vuonna 1971 Sosialistisen työn sankarin arvonimi.
Michael Anckarswärd

Michael Anckarswärd, ennen aateloimista Crosswa, (9. maaliskuuta 1742 – 23. marraskuuta 1838) oli ruotsalainen sotilas ja valtiomies. Hän osallistui vuoden 1772 vallankumoukseen, jonka puhjetessa hän palveli Suomessa. Hän osallistui vuosien 1788–1790 sotaan, josta hän julkaisi muistelmia. Hän oli mukana Anjalan liitossa, mutta sai kuninkaan silmissä maineensa puhdistetuksi. Vuonna 1809 hänet kutsuttiin Ruotsin maamarsalkaksi valtiopäiville, jotka antoivat Ruotsille uuden hallitsijasuvun ja uuden valtiomuodon. Hänet oli nyt korotettu vapaaherraksi ja kreiviksi.
Negrospirituaali

Negrospirituaalit (engl. Negro spiritual,  kuuntele ääntämys) olivat Yhdysvaltain 1800-luvun mustan väestön rukouslauluja. Nykyään nimitystä pidetään angloamerikkalaisessa kulttuurissa ”negro”-alkuosansa takia epäkorrektina. Sille sopivina pidettäviä vaihtoehtoja ovat esimerkiksi afroamerikkalaiset spirituaalit, black gospel tai musta gospel.
Eurajoensalmi

Eurajoensalmi on pitkä ja kapea Selkämereen työntyvä merenlahti Eurajoen kunnassa. Se on noin kahdeksan kilometrin pituinen ja hieman yli kilometrin levyinen lahti, johon laskevat Säkylän Pyhäjärvestä alkunsa saava Eurajoki ja Koskeljärvestä alkunsa saava Lapinjoki.
Eurajoensalmen eteläpuoleisen rannan muodostavat ydinvoimaloistaan tunnettu Olkiluodon saari sekä Orjansaari-niminen niemi. Ne erottaa toisistaan kapea salmi, Karhunkarinrauma, johon myös Lapinjoki laskee. Ydinvoimalaitokset ovat saaren eteläpuolella, Eurajoensalmen rannalla puolestaan sijaitsee Olkiluodon satama.
Eurajoki laskee vetensä Eurajoensalmen pohjukkaan. Myös Lapinjoken suu sijaitsi aikoinaan lahden pohjukassa, mutta se on sittemmin muokannut itselleen uuden uoman. Jokisuiden välissä oli aikoinaan saari, joka on nykyään maatunut kiinni mantereeseen. Saarella sijaitsi 1400-luvulla hylätty Liinmaan linna, josta pysyttiin valvomaan molemmille joille suuntautuvaa liikennettä.
Heteroskedastisuus

Heteroskedastisuutta esiintyy satunnaismuuttujassa silloin, kun sarjan varianssi ei ole vakioinen. Jos aikasarja ei ole heteroskedastinen, se on homoskedastinen. Homoskedastisuusoletus tarkoittaa vakiovarianssi-oletusta.
Lineaarisessa regressioteoriassa usein oletetaan, että mallin virhetermit ovat homoskedastisia eli virhetermien varianssi on vakio. Homoskedastisuus voidaan määritellä E(uᵢ²)=σ² kun taas puolestaan heteroskedastisuus määritellään E(uᵢ²)=σᵢ².
PNS-estimaattori on yhä asymptoottisesti harhaton, vaikka virhetermien homoskedastisuusoletusta ei olisikaan. PNS-estimaattori ei kuitenkaan ole enää paras estimaattori, sillä sen varianssi ei ole enää minimivarianssi. Jos heteroskedastisuus on ongelma, sitä voi yrittää korjata esimerkiksi käyttämällä yleistettyä PNS-estimointia.
LATAM Ecuador

LATAM Ecuador (IATA: XL, ICAO: LNE, kutsukoodi: AEROLANE) on ecuadorilainen lentoyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Quitossa. Yhtiö lentää reittilentoja Quitosta ja Guayaquilista. Yhtiö perustettiin heinäkuussa 2002 nimellä LAN Ecuador ja se aloitti lentonsa huhtikuussa 2003. Yhtiön omistavat Translloyd (55%) ja LAN Airlines (45%). Se on Oneworld-allianssin liitännäisjäsen.
Kun LAN ja TAM yhdistyivät LATAM Airlines Groupiksi vuonna 2012, myös LAN Ecuador muutti nimensä LATAM Ecuadoriksi.

Laivasto

LATAM Ecuadorin laivastoon kuului heinäkuussa 2016 kuusi Airbus A319-100 -konetta. Niiden lisäksi yhtiö käyttää kuitenkin myös emoyhtiö LATAM Airlinesin koneita.
Pilottijakso

Pilottijaksoksi tai lyhyemmin pilotiksi kutsutaan televisiosarjaan tehtävää ensimmäistä, esittelyluontoista jaksoa, jolla pyritään saamaan tuottajat sekä yleisö kiinnostumaan sarjasta. Pilottijakso on joskus tv-elokuvan mittainen, ja mikäli pilotista lähdetään tekemään sarjaa, hahmoihin ja juoneen saatetaan tehdä suuriakin muutoksia. Vain pieni osa piloteista päätyy sarjaksi asti.
Studioille ja katsojille termi pilotti merkitsee usein eri asiaa. Katsojille pilotti tarkoittaa usein sarjan ensimmäistä julkaistua jaksoa, kun taas studiolle sillä viitataan jaksoa, jolla tekijät myyvät sarjaa heille. Esimerkiksi sarjaa Lost Girl myytiin Showcase-kanavalle pilottijaksolla "Vexed", joka on todellisuudessa ensimmäisen kauden kahdeksas jakso.
Välillä studioille esitettyä pilottijaksoa ei näytetä katsojille ollenkaan. Esimerkiksi The Big Bang Theoryn CBS:lle esittelemä pilotti kiinnosti heitä ideana, joten he tilasivat toisen pilotitijakso sarjan tuottajilta. Tuo uusi versio toimi pohjana katsojille nykyisin tutulle sarjalle.
Raimo Viita

Raimo Uula Viita (s. 9. tammikuuta 1928 Pelkosenniemi) on suomalainen kenraali. Hän oli pääesikunnan koulutusosaston päällikkö 1977–1979, jalkaväen tarkastaja 1979–1980 ja koulutuspäällikkö 1980–1988.
Straight Outta Compton

Vaikutus

Albumi nosti N.W.A:n suoraan maailmanlaajuiseen suosioon ja toi myös yhtyeen kotikaupunki Comptonille paljon osittain ei-toivottua julkisuutta jengiväkivallan ja huumeteollisuuden ”Mekkana”.
Straight Outta Comptonin sisältäessä selvän väkivaltaisia, lakia väheksyviä ja hallitusta ja poliisia halventavia sanoituksia yhtyeestä ja etenkin sen keulahahmo Eazy-E:stä kehittyi nopeasti FBI:n ja monien yhdysvaltalaisten poliitikkojen silmätikku.
Timo Sakari Puustinen

Timo Sakari Puustinen (s. 25. lokakuuta 1979) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Aika tappaa. Puustinen on lisäksi ohjannut useita mainoksia ja musiikkivideoita. Viimeisin hänen ohjaamansa elokuva on vuonna 2010 ilmestynyt Sanansaattaja. Puustisen tuotantoyhtiö on vuonna 2004 perustettu elokuvatuotantoyhtiö Coppersky Productions.
Puustisen ohjaama televisiomainos voitti parhaan MTV3-aluemainoksen vuonna 2008. Palkinto tuli Jyskän Varastomyymälälle tehdystä mainosvideosta ”Inspiraatio”. Lisäksi hänen ohjaamansa Waltarin ”In The Cradle” -musiikkivideo sai vuoden 2009 Muuvi-kilpailussa Pronssisen muuvin ja Yleisö-muuvin.
James Marsden

Ura

Ennen näyttelijänuraansa Marsden oli Versacen vaatemallina. Hän esitti Kyklooppia X-Men-elokuvissa. Hänet on nähty myös elokuvissa Superman Returns, Hairspray, Lumottu, 27 Dresses – hääkuumetta, Death at A Funeral, Sex Drive, Hop ja The Butler.

Yksityiselämä

James Marsden meni naimisiin Lisa Linden kanssa vuonna 2000. Heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosi 2011. James Marsden sai myös poikalapsen ex-tyttöystävänsä kanssa vuonna 2012.
M/S Navigator of the Seas

Rakentaminen

Alus tilattiin Kvaerner Masa Yardsin Turun telakalta. Sen köli laskettiin 27. syyskuuta 2000 telakkanumerolla 1347 ja alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 2002. Alus luovutettiin 18. marraskuuta 2002 Nassaulle Bahamaan rekisteröidylle yhtiölle Navigator Of The Seas Inc:lle, joka luovutti aluksen hallinnoinnin Royal Caribbean Cruise Limitedille.

Käyttöhistoria

Alus asetettiin 14. joulukuuta 2002 risteilemään Miamista Karibianmerelle.
Heikki Kujanpää

Heikki Juhani Kujanpää on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja teatterinjohtaja.
Kujanpää valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1989. Hän on ollut mukana useissa teatteri-, kuunnelma -ja elokuvarooleissa. Kujanpää on ohjannut fiktioita niin televisioon kuin radioonkin ja ääniroolin sarjaan Tikun ja Takun pelastuspartio.
Hän on ohjannut myös neljä lyhytelokuvaa, joista tunnetuin lienee Pieni pyhiinvaellus (2000). Elokuva voitti vuoden 2010 kotimaisen kilpailun yli 30-minuuttisten elokuvien sarjan pääpalkinnon Tampereen lyhytelokuvajuhlilla. Se sai myös sekä pääpalkinnon että yleisöäänestyksen Ranskassa Laonin kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
Kujanpää johti Kuopion kaupunginteatteria vuosina 2001–2003. Hän on toiminut ohjaajana Turun kaupunginteatterissa ja Q-teatterissa, jota hän oli myös perustamassa. Vuonna 2005 hän ohjasi Q-teatterissa näytelmän Putoavia enkeleitä, josta valmistui vuonna 2008 myös hänen ohjaamansa samanniminen elokuva. Se kertoo Aila Meriluodon ja Lauri Viidan taiteilija-avioliitosta.
Kujanpään viimeisimpiä ohjauksia ovat draamakomediasarja Donna (Blind Donna) ja teatterielokuva Suomen hauskin mies (Laugh or die), jotka molemmat hän on kirjoittanut yhdessä Mikko Reitalan kanssa. Donna tv-sarja on palkittu mm. Cannesin MipCom -tapahtumassa Diversify TV-excellence Awardilla. Tv-sarja on myyty Skandinaviaan ja Yhdysvaltoihin. Suomen hauskin mies on tavoitellut ensimmäisenä ei-englanninkielisenä finaaliehdokkaana arvostettua Humanitas Awardia Los Angelesissa ja valittu usean kansainvälisen elokuvafestivaalin kilpailuohjelmistoon.
Kuoleva maailma

Kuoleva maailma (engl. Dying Earth) on fantasia- ja tieteiskirjallisuuden lajityyppi, jonka tarinat sijoittuvat kaukaiseen tulevaisuuteen. Maailmasta on tullut ikivanha ja aurinko tekee kuolemaa tai on jo sammunut. Tyypillisessä asetelmassa ikääntynyt maailma elää eräänlaista toista nuoruutta, ja muinaisuudessa kukoistanut mutta sittemmin pois näivettynyt magia on tehnyt paluun. Tällaisissa kuoleva maailma -tarinoissa taikuus toimii ja yliluonnolliset olennot ovat todellisia. Genren tarinoissa on myös tieteiselementtejä, mutta yleensä edistynyt teknologia esitellään menneisyyden unohtuineina luomuksina eikä se noudata todellisia luonnonlakeja.
Kuoleva maailma -tarinat muistuttavat post-apocalypseä, mutta eivät keskity niinkään maailmanlopun aiheuttaneeseen tapahtumaan vaan sen seurauksena syntyneeseen maailmaan. Maailma ei myöskään yleensä tuhoudu jonkin dramaattisen käänteen seurauksena vaan silkkaa vanhuuttaan. Genren teemoja ovat surumielisyys, maailmantuska, kuolevaisuus ja menetetty viattomuus. Päähenkilöiden sijaan tarinat keskittyvät itse maailmaan ja sen vääjäämättömään tuhoon. Juonen eteenpäin vievänä voimana on usein uusien raaka-aineiden tai menetetyn toivon etsintä.
Tyylilajin edeltäjiä olivat kaukaista tulevaisuutta kuvanneet H. G. Wellsin Aikakone (1895) ja William Hope Hodgsonin The Night Land (1912). Jälkimmäisen romaanin maailmassa aurinko on sammunut ja ihmiskunta joutuu asumaan suuressa linnoituksessa. Clark Ashton Smithin Zothique-sarja taas kuvaa moraalisesti äärimmäisen rappeutunutta ihmiskuntaa aikojen lopussa. Koko genre on saanut nimensä Jack Vancen romaanista Iltaruskon maa (The Dying Earth, 1950). Uudempia tyylilajin edustajia ovat esimerkiksi Michael Shean A Quest for Simbilis (1974) sekä Michael Moorcockin Viimeisten aikojen valtiaat -sarja sekä Gene Wolfen Uuden auringon kirja ja Long Sun -sarjat.
M/S Birka Carrier

Käyttöhistoria

Vuonna 1997 aluksen runko laskettiin vesille Galațissa, Romaniassa. Romaniasta alus hinattiin Rissaan, Norjaan, jossa se rakennettiin loppuun. 24. tammikuuta 1998 alus luovutettiin United Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Alus kastettiin United Carrieriksi. Kastamisen jälkeen Finnlines aloitti liikennöinnin aluksella, reitillä Kemi–Oulu–Antwerpen–Lontoo–Felixstowe.
Vuoden 2002 alussa United Carrier rekisteröitiin Birka Cargo Ab:n omistukseen. Saman vuoden joulukuussa alus nimettiin Birka Carrieriksi.
Starlight Express

Starlight Express on Andrew Lloyd Webberin Richard Stilgoen tekstiin säveltämä juna-aiheinen musikaali, jossa näyttelijät liikkuvat rullaluistimin. Se kantaesitettiin Apollo Victoria -teatterissa Lontoossa 27. maaliskuuta 1984, ohjaajana Trevor Nunn. Kriitikoiden penseydestä huolimatta musikaali oli ohjelmistossa vuoteen 2002 ja sai yhteensä 7 406 esitystä. Tämä tekee siitä viidenneksi pisimpään ohjelmistossa pysyneen lontoolaismusikaalin. Myös Broadwayllä Starlight Expressiä esitettiin vuoden 1985 kantaesityksen jälkeen vuosia useilla näyttämöillä.
Musikaalia on luonnehdittu lapsuudenunelmaksi pienoisjunien maailmasta. Rullaluistimilla etenevät näyttelijät esittävät junan vetureita ja vaunuja. Hahmoina ovat muun muassa vanha höyryveturi Rusty, joka yrittää pärjätä kilpailussa dieselveturi Greaseballia ja tietokoneohjattua Electra-sähköveturia vastaan. Lontoon Victoria-teatteriin rakennettiin katsomoa kiertäviä rullaluistinramppeja näyttelijöiden ”junaradoiksi”. Koreografian musikaaliin kehitti Arlene Phillips.
Musikaalin tunnetuimmat laulut ovat ”I am the Starlight” ja ”The Light at the End of the Tunnel”. Alkuperäisversiota on myöhemmin uusilla lauluilla ja muilla muutoksilla, joita ovat tehneet David Yazbek, Don Black sekä Alistair Lloyd Webber ja Nick Coler. Suurin uudistus Lontoossa tehtiin 1992, kun musikaali tuotiin uudestaan ohjelmistoon nimellä The New Starlight Express.
Lähdemuunnos

Lähdemuunnoksella tarkoitetaan sähkötekniikassa jännitelähteen ja impedanssin sarjaankytkennän muuntamista virtalähteen ja impedanssin rinnankytkennäksi tai päinvastoin.
Lähdemuunnoksessa impedanssin suuruus säilyy samana, ja uuden lähteen arvo ratkaistaan Ohmin lain avulla. Molemmat laatikon sisällä olevat piirit käyttäytyvät ulkoisesti samalla tavalla, mikäli .
Lähdemuunnos on hyödyllinen esimerkiksi piirin yksinkertaistamisessa laskutoimituksia varten. Lähdemuunnosta on käytettävä myös, mikäli silmukkamenetelmää halutaan käyttää piiriin, jossa on virtalähteitä.
Ilja Samsonov

Seuraura

Samsonov on Metallurg Magnitogorskin oma kasvatti. Hän vietti kauden 2013–2014 MHL-junioriliigassa Stalnyje Lisy Magnitogorskin vahvuudessa, jonka jälkeen Metallurg varasi Samsonovin ensimmäisellä kierroksella 34. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän pelasi kauden 2014–2015 pääasiassa Stalnyje Lisyssä, mutta Samsonov pelasi myös ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen KHL-ottelunsa 11. joulukuuta 2014 Sibir Novosibirskiä vastaan. Hän pelasi ottelussa reilun yhden erän verran.
Washington Capitals varasi Samsonovin ensimmäisellä kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän oli koko varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu maalivahti.
Paul Kustaanheimo

Paul Edwin Kustaanheimo (vuoteen 1935 Gustavsson; 12. huhtikuuta 1924 Turku – 24. elokuuta 1997 Tanska) oli suomalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä, joka tutki esimerkiksi suhteellisuusteoriaa ja taivaanmekaniikkaa. Hän oli Helsingin yliopiston matematiikan apulaisprofessori vuosina 1958–1964, sovelletun matematiikan professori 1964–69 ja tähtitieteen professori  1969–1977. Vuonna 1965 hän julkaisi yhdessä Eduard Stiefelin kanssa niin kutsutun KS-muunnoksen, jolla poistetaan laskennalliset ongelmat, joita syntyy kappaleiden tullessa hyvin lähelle toisiaan ja liikeyhtälön nimittäjässä olevan etäisyyden lähestyessä nollaa. Hän myös keksi viikkokalenterin.
Kustaanheimon nimitys tähtitieteen professoriksi johti vuonna 1969 Helsingin yliopiston observatorion valtauksena tunnettuun opiskelijoiden protestiin. Tämän seurauksena Kustaanheimo luopui professuurin hoitamisesta vuonna 1971 ja toimi sen jälkeen vuoteen 1975 Suomen Akatemian tutkijaprofessorina. Vuonna 1976 hän muutti pysyvästi Tanskaan ja oli 1976–1989 Tanskan insinööriakatemian matematiikan professori.
Alluviaalikeila

Alluviaalikeila on viuhkamainen kerrostuma, joka muodostuu paikkaan, jossa nopeasti virtaava joki tulee esimerkiksi kanjonista tasankoalueelle. Ne ovat usein huomattavampia kuivilla ja puolikuivilla alueilla. Se on erikoistapaus alluviaalista, joka on virtaavan veden kuljettamaa ja kasaamaa sedimenttiä.
Alluviaalikeilat muodostuvat paikkaan, jossa topografiassa on selvä murtumakohta, josta vesi pystyy virtaamaan ylänköalueelta matalammalle tasankoalueelle. Tällainen murtuma, kuten kanjoni, johtaa virran tasangolle, jossa vedellä on mahdollisuus levittäytyä. Virran nopeus hidastuu, kun se päätyy tasangolle, eikä se pysty enää kuljettamaan maa-ainesta mukanaan. Aines kerääntyy sedimenteiksi viuhkamaiseen muotoon.
Edit Björkholm

Edit Matilda Björkholm (14. maaliskuuta 1899 Pietarsaaren maalaiskunta – 5. huhtikuuta 1987 Pietarsaari) oli suomalainen opettaja, pienviljelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Björkholm opiskeli kansakoulunopettajaksi mutta hän päätyi sittemmin viljelemään omaa pientilaansa. Esikoisteoksensa romaanin Vårströmmar hän julkaisi 61-vuotiaana. Björkholm kuvasi teoksissaan realistisesti maaseudun kansanelämää.
Ulf Pilgaard

Ulf Pilgaard (s. 15. marraskuuta 1940) on tanskalainen näyttelijä. Hän on papin poika ja opiskeli itse teologiaa ennen siirtymistään näyttelemiseen. Hän sai Bodil- ja Robert-palkinnot pääroolistaan elokuvassa Farligt venskab (1995). Hän myös työskenteli Cirkusrevyenissä lähes kolme vuosikymmentä.
Kiinan–Mongolian sota (1913–1915)

Tausta

Mongolian itsenäistyttyä vuonna 1911 35 Sisä-Mongolian 49:tä lippueista ilmaisi halunsa liittyä uuteen valtioon. Alueella alkoikin sattua puolisotilaallisten joukkojen yhteenottoja. Sisä-Mongolialainen ruhtinas Utai hyökkäsi kiinalaisia vastaan Jirimin alueella 20. elokuuta 1912 saatuaan aseita Mongolian hallinnolta. Hänet kuitenkin lyötiin ja syyskuuhun mennessä hänen joukkonsa olivat paenneet Mongoliaan. Toinen paikallinen toimija ennen varsinaista sotaa oli Togtakhu Taiji.

Sota

Mongolian hallinto ryhtyi virallisesti sotatoimiin alueella vasta saatuaan lupauksia venäläisistä aseista ja koulutuksesta tammikuussa 1913. Sisä-Mongolian Shiliin Gol ja Ulaanchab-liitot määrättiin 23. tammikuuta nostamaan 2 000 miestä aseisiin. Joukot lähtivät liikkeelle vasta helmikuun puolella. Kesän aikana joukot valloittivat muun muassa Linxin, Dolonnuurin, Zhangjiakoun (Kalgan) ja Guisuin (Hohhot). Lähes kaikki joukkojen komentajat olivat sisämongolialaisia. Heihin lukeutui esimerkiksi Babujab ja Damdinsürüng. Tavallisten joukkojen pääosa koostui khalka- ja sisämongoleista, joiden lisäksi joukkoihin lukeutui sekalainen joukko kiinalaisia ja mongolialaisia puolisotilaallisia ryhmiä. Yhteensä heitä oli noin 7 000–8 000. 
Joukkojen alkumenestyksen jälkeen heidän aseistuksensa kehnous alkoi näkyä. Mukana oli vain viisi tykkiä ja ammuksista oli pulaa. Lisäksi joukkojen mukana taistellut ruhtinas Nasun’arbijikhu loikkasi kiinalaisten puolelle. Mongolialaiset yrittivät saada lisää apua Venäjältä ja tästä syystä Sain Noyan Khan Namnangsürüng vieraili Pietarissa. Venäläiset kuitenkin kieltäytyivät tukemasta sotaa. Tästä syystä mongolialaiset päättivät vetäytymisestä takaisin.

Seuraukset

Sota loppui virallisesti vuonna 1915 Kyakhtan trilateraalisopimuksella. Paikanpäältä Sisä-Mongoliasta tulleet sotilaat saivat kuitenkin pitää aseensa ja he palasivat takaisin kotiseuduilleen käyden sissisotaa vuoteen 1917 Babujabin johdolla. Kiinan–Mongolian sota tuotti Mongolialle suuren ulkomaanvelan Venäjälle. Vuoteen 1916 mennessä velkasumma oli 332 000 kultaruplaa ja se muodosti viidenneksen valtion rahan kulutuksesta.
Platoon – nuoret sotilaat

Vastaanotto

The New York Timesin kriitikot valitsivat Platoonin vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi harmittelee, etteivät henkilöhahmot tunnetuista näyttelijöistä huolimatta nouse taistelujaksojen alta kovin kiinnostaviksi. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Sámos (kaupunki)

Maantiede ja historia

Sámoksen kaupunki on Sámoksen kaupallinen keskus ja merkittävin satama. Se sijaitsee lahdenpohjukassa Sámoksen saaren pohjoisrannikolla. Ylempänä rinteessä sijaitsee Váthyn (myös Áno Vathý, "Ylempi Vathý") kylä. Se on vanha yläkylä ja perua ajalta, jolloin aivan rannikolla ei ollut turvallista asua. Alempi kaupunki on kehittynyt kylän satamasta 1800-luvulta lähtien. Nykyisin kaupunki ja yläkylä muodostavat käytännössä yhden taajaman, ja siksi vanhempaa Vathýn nimeä käytetään usein myös Sámoksen kaupungista.
Sámoksen kaupunki muodostaa myös laajemman Samía-nimisen kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Σαμίων, Dimotikí Koinótita Samíon), johon kuuluvat varsinaisen kaupungin lisäksi kylät Agía Paraskeví, Asprochórti ja Galázio, sekä joukko pieniä asumattomia lähisaaria. Koko kaupunkiyhdyskunnan väkiluku on 6 251. Koko Sámoksen ja Vathýn muodostaman taajaman väkiluku on noin 8 100.
Nykyistä Sámoksen kaupunkia ei tule sekoittaa saaren antiikin aikaiseen pääkaupunkiin ja kaupunkivaltioon Samokseen, joka sijaitsi saaren kaakkoisrannikolla nykyisen Pythagóreion kylän paikalla.

Nähtävyydet

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Sámoksen arkeologinen museo, joka tunnetaan erityisesti suurikokoisesta Samoksen kuros-patsaasta, sekä Sámoksen viinimuseo. Merkittävimmät kirkot ovat Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) katedraali, joka on Sámoksen ja Ikarían hiippakunnan piispanistuin, sekä kaupungin suurin kirkko Pyhän Spyridonin (Ágios Spyrídonas) kirkko. Kaupungin vanha rakennuskanta edustaa uusklassista arkkitehtuuria. Áno Vathý vanhoine taloineen sijaitsee rinteessä pienen kävelymatkan päässä.
Aguinaldo

Aguinaldo on puertoricolaista vanhaa jouluisin esitettävää musiikkia. Se on kehittynyt espanjalaisesta kansanmusiikista.
Alpo Räisänen

Alpo Räisänen (25. helmikuuta 1935, Suomussalmi – 2. maaliskuuta 2011, Joensuu) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän oli yksi vuonna 1969 perustetun Joensuun korkeakoulun ensimmäisistä opettajista. Hän toimi Joensuun yliopistossa suomen kielen apulaisprofessorina ja vuodesta 1975 professorina vuoteen 1998, jolloin jäi eläkkeelle.
Räisänen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1962, lisensiaatiksi vuonna 1968 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1972. Hän tutki ja kuvaili erityisesti Kainuun murteita sekä suomen kielen etymologiaa ja sananmuodostusta.
Mono (Benin)

Maantiede

Monon departementti sijaitsee rannikkoalueilla, joita yhdistää toisiinsa järvet ja laguunit, sekä pitkänomainen rannikoseutu jossa on laaja suoalue. Kalastus makeassa, sekä merivedessä on alueen merkittävä ammatti. Maaöljyä löydettiin 1960-luvulla merialueilla, kun taas tärkeimmät mineraalit ovat titaani, heikkolaatuinen rautamalmi, ilmeniitti ja kromiitti. 

Alueen eteläosat saavat kaksi sadekautta maaliskuusta heinäkuuhun ja syyskuusta marraskuuhun, kun taas pohjoiset alueet saavat yhden sadekauden touko-syyskuussa. Beninin keskimääräinen vuotuinen sademäärä on noin 1 200 mm, mutta Monon departementti saa suhteellisesti vähemmän sadetta. Aluella on enimmäkseen alavaa hiekkaista tasankoa Atlantin valtameren rannikolla, sekä soita, laguuneja ja järviä. Departementin korkein paikka on 20 metriä rannikon tasangoilla, verrattuna Beninin 200 metrin keskikorkeuteen merenpinnan yläpuolella.
Charles François Dufay

Charles François de Cisternay Dufay (14. syyskuuta 1698 Pariisi – 16. heinäkuuta 1739 Pariisi) oli ranskalainen fyysikko. Vuonna 1734 hän havaitsi ensimmäisenä, että on olemassa kaksi eri sähkövarausta, joita hän nimitti lasi- ja lakkasähköksi, mutta joita nykyisin nimitetään positiiviseksi ja negatiiviseksi sähkövarauksiksi. Hän havaitsi myös, että samanlaiset sähkövaraukset työntävät toisiaan luotaan, kun taas vastakkaiset vetävät toisiaan puoleensa.