google/wiki40b huggingface dataset:
Harry Carroll

Harry Carroll (28. marraskuuta 1892 – 26. joulukuuta 1962) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja vaudeville-esiintyjä.
Atlantic Cityssä syntynyt Carroll aloitti muusikon uran jo nuorena soittamalla pianoa New Yorkin elokuvateattereissa. Vuonna 1912 hänet palkattiin kirjoittamaan lauluja Lee ja Jacob Shubertin tuottamiin Broadway-näytelmiin, joista ensimmäinen oli On the Mississippi. Carroll teki musikaalissa yhteistyötä Arthur Fieldsin ja Ballard MacDonaldin kanssa.
Vuonna 1914 ilmestyi yksi Carrollin menestyneimmistä kappaleista, Harold Atteridgen kanssa kirjoitettu ”By the Beautiful Sea”. Vuonna 1918 Joseph McCarthy sanoitti Carrollin Frédéric Chopinin melodian pohjalta tekemän kappaleen ”I’m Always Chasing Rainbows”. Laulua myytiin yli miljoona kopiota. Perry Como teki siitä menestyksekkään uusintaversion vuonna 1946.
Carroll teki yhteistyössä Sigmund Rombergin kanssa musiikin näytelmiin The Passing Show of 1914, Dancing Around (1914) ja Maid in America (1915). Hänen musiikkiaan käytettiin vuosittaisen Ziegfeld Follies -musikaalisarjan vuosien 1920 ja 1921 esityksissä. Muita Broadway-näytelmiä, joiden kirjoittamiseen hän osallistui, olivat The Little Blue Devil ja Greenwich Village Follies.
Carroll esiintyi useita vuosia vaudevillessä vaimonsa Anna Wheatonin kanssa.
Harry Carroll kuoli vuonna 1962 Mount Carmelissa, Pennsylvaniassa.
Suomen Ringetteliitto

Suomen Ringetteliitto ry on vuonna 1983 perustettu ringetteä Suomessa hallinnoiva urheilujärjestö. Liiton toiminnanjohtaja on Salla Mäkelä.
Se toimii muun muassa Suomen ringettesarjojen, kuten Ringeten SM-sarjan ja Ringeten ykkössarjan järjestäjänä. Liitto organisoi Suomen ringettemaajoukkueen toimintaa. Suomen Ringetteliitto on Kansainvälisen Ringetteliiton perustajajäsen.
Marraskuussa 2012 Suomen Ringetteliitto päätti yhdistyä Suomen Kaukalopalloliiton kanssa ja muodostaa molempia lajeja hallinnoivan yhteisen lajiliiton Suomen Kaukalopallo- ja Ringetteliiton.
Uusi järjestö aloittaa toimintansa vuoden 2013 alussa. Suomen Ringetteliiton oma toiminta on tarkoitus lakkauttaa viimeistään vuoden 2014 aikana.
Külüg-kaani

Külüg-kaani (mong. Хөлөг хаан Hülüg Khaan; 4. elokuuta 1281 Khanbaliq – 27. tammikuuta 1311 Khanbaliq) oli Kiinan Yuan-dynastian kolmas keisari (1307–1311). Lisäksi hän oli mongolivaltakunnan seitsemäs suurkaani, mutta valtakunnan hajoamisen takia jälkimmäinen arvonimi oli vain nimellinen. Kiinan keisarina hänen hallitsijanimensä oli Wuzong (kiin. 元武宗).
Külug-kaani syntyi Khanbaliqissa eli nykyisessä Pekingissä 4. elokuuta 1281. Hänen isänsä oli Darmabala, jonka isä puolestaan oli Kublai-kaanin toinen poika Zhenjin. Koska Külüg-kaanin sedällä Temür-kaanilla ei tammikuusta 1306 lähtien ollut miespuolista perijää, Külügia pidettiin mahdollisena seuraajana. Temürin kuoltua vuonna 1307 tämän leski nimitettiin valtionhoitajaksi ja Temürin serkku Ananda, joka oli muslimi, yritti uudeksi Kiinan keisariksi. Ananda oli suosittu prinssi, jota muun muassa monet virkamiehet tukivat. Külügin tukijat kuitenkin pidättivät ja teloittivat Anandan, ja Külüg-kaani kruunattiin Yuan-dynastian keisariksi kesäkuussa 1307. Hän nimitti kruununperijäkseen nuoremman veljensä Buyantu-kaanin. Külüg-kaanin lyhyt valtakausi kesti alle neljä vuotta, ja sitä leimasivat taloudelliset vaikeudet. Hän kuoli yllättäen vuonna 1311 ollessaan vain 29-vuotias.
Hummerlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 85,6 metriä mpy.
André Gaumond

André Gaumond (s. 3. kesäkuuta 1936) on kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Sainte-Anne-de-la-Pocatièren hiippakuntaan 27. toukokuuta 1961 ja nimitettiin sen johtoon 31. toukokuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Louis-Albert Vachon, jota avustivat Marc Leclerc ja Bertrand Blanchet.
Gaumond sai 16. helmikuuta 1995 nimityksen Sherbrooken koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 1. heinäkuuta 1996 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 26. heinäkuuta 2011.
The Lost Angel

Juoni

Rikostarkastaja Billie Palmer rupeaa tutkimaan erikoista murhatapausta, jonka arvellaan olevan uskonnollinen rituaalimurha. Palmer pelkää jo pahinta, ja haastatellessaan satanismiin ja erilaisiin rituaaleihin perehtynyttä katolilaista pappia hänen epäilyksensä vahvistuvat. Tapauksen takana on sarjamurhaaja, jonka uhriluku tulee todennäköisesti nousemaan. Palmer rupeaa tutkimaan tapausta ja kuulustelee muun muassa paikallisen baarin satanistista omistajaa sekä isä Keviniä, mutta kumpikaan ei tunnu tietävän asiasta mitään. Samoihin aikoihin Palmerin kollega Julian kuskaa pieniä määriä huumeita urheiluhalliin eräälle laitapuolen kulkijalle, jotta tämä paljastaisi tietoja tapauksesta.
Sarjamurhaajan uhreja rupeaa löytymään lisää, ja Palmerilla on vaikeuksia selvittää tapaus; hänen pitää taistella samalla myös menneisyyttään ja pelkojaan vastaan. Palmerin ongelmia vaikeuttaa lisäksi hänen siskonsa kidnappaus, josta on vähällä syntyä vaarallinen tilanne. Palmer onnistuu kuitenkin pelastamaan siskonsa ja ampuu tämän kidnappaajaa. Palmer on jo valmiina kuullakseen tunnustuksen sarjamurhista, mutta viimeisillä voimillaan kidnappaaja paljastaakin, ettei tiedä tapauksista mitään. Palmer lähtee kuulustelemaan uudelleen isä Keviniä, mutta tämä käyttäytyy oudosti ja lopulta myrkyttää itsensä. Palmer tajuaa tämän liian myöhään, mutta vielä hengissä sinnittelevä isä Kevin paljastaa tappavansa itsensä, jotta hänen poikansa saisi syntinsä anteeksi. Poliiseille selviää siis, että isä Kevinin poika on etsitty sarjamurhaaja.
Palmer miettii mahdollisia vaihtoehtoja, mutta yllättäen muistaa erään keskustelun, jossa piilee tarinan ratkaisu. Julian lähtee taas urheiluhallille keskustelemaan "vasikoijan" kanssa, mutta Palmer ja muut poliisit ovatkin seuranneet häntä. Palmer näkee urheiluhallin penkillä kaikki ne huume-erät, jotka Julian on sanojensa mukaan antanut "vasikalleen". "Vasikoijaa" ei siis ole olemassakaan, vaan hän on Julianin toinen persoona, etsitty murhaaja.
Thelma Barlow

Thelma Barlow (s. 19. kesäkuuta 1929 Yorkshire, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt enimmäkseen televisiossa.
Barlow’n ura alkoi 1950-luvun lopulla, mutta hän tuli tunnetuksi vasta saatuaan roolin Britannian kuuluisimmasta ja pisimpään jatkuneesta televisiosarjasta Coronation Street. Hän näytteli Mavis Rileyn roolihahmoa yli 26 vuotta. Hän lopetti työnsä Coronation Streetissä vuonna 1997.
Toinen televisiosarja, josta Barlow muistetaan, on manchesteriläiseen tehtaaseen sijoittuva Dinnerladies, jossa Thelman vastanäyttelijöinä työskentelivät muun muassa Victoria Wood, Julie Walters sekä myös Coronation Streetistä tuttu Anne Reid. Dinnerladies-sarjassa Thelma työskenteli vuosina 1998–1999.
Muita Barlow’n tunnettuja töitä on Charles Dickensin romaaniin perustuva minisarja David Copperfield, jossa hän näytteli petollisen Uriah Heepin äitiä, ja vuonna 2005 valmistunut Stephen Frearsin elokuva Mrs. Henderson esittää, jossa Barlow näytteli Judi Denchin tärkeilevää ystävätärtä Lady Margotia. Mrs. Henderson esittää on hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa.
Barlow’lla on kaksi poikaa, Clive ja James. Hän väitti vuoteen 2005 asti syntyneensä vuonna 1937, vaikka todellinen syntymävuosi on 1929.
Farssi

Farssi on komedia, jonka viihdyttävyys perustuu väärinkäsityksiin, yhteensattumiin, absurdeihin tilanteisiin, verbaaliin huumoriin ja nopeaan, loppua kohden kiihtyvään juoneen. Farssit päättyvät yleensä onnellisesti. Farssin tarkoitus on siis saada yleisö nauramaan ja hymyilemään.
Herkko Hietanen

Herkko Aleksi Hietanen (s. 29. elokuuta 1978 Helsinki) on helsinkiläinen teknologiaoikeuteen erikoistunut lakimies. Hän on toiminut yhtenä EFFI ry:n perustajana sekä aktiivina ja Suomen Creative Commons -hankkeen vetäjänä. Hietanen sai julkisuutta vuonna 2005 ravintola Lehtovaaran uhatessa häntä 50 000 euron korvausvaatimuksilla Hietasen laitettua ravintolaa koskevan reklamaation verkkoon. Hietanen on osakas Turre Legal -toimistossa yhdessä Mikko Välimäen ja Ville Oksasen kanssa. Hietanen osallistui Finreactoria koskevaan oikeudenkäyntiin vastaajien avustajana. Turre Legal on pieni yritys. 
Hietanen toimi TVkaistan ulkopuolisena oikeudellisena avustajana ja sai tässä roolissa poikkeuksellisesti syytteen tekijänoikeusrikoksesta ja törkeästä petoksesta kuten päämiehensäkin. 
Molemmat osapuolet ovat tyytymättömiä käräjäoikeuden tuomioon ja hakevat muutosta hovioikeudesta. 
Hietanen on koulutukseltaan oikeustieteen maisteri ja kauppatieteen tohtori.
Asko Pitkänen

Asko Pitkänen (s. 17. syyskuuta 1964) on toinen kahdesta Japanissa samaan aikaan asuneesta suomalaisesta budōkasta, jotka graduoivat ensimmäisinä suomalaisina mustan vyön eli dan-arvon kolmessa kansainvälisen kendoliiton lajissa: kendōssa, ZNKR iaidōssa että ZNKR jōdōssa. Yhdessä José Martinez-Abarcan kanssa Asko Pitkänen aloitti aktiivin ZNKR jōdō harjoittelun Suomessa Suomen kendoliiton piirissä.
Pitkänen harjoittelee ja opettaa edelleen aktiivisesti jōdōa Turun kendoseura Rendaino ry:ssä.
Markus Similä

Markus Similä (7. toukokuuta 1937 Helsinki – 17. heinäkuuta 2018) oli suomalainen toimittaja, lehtimies ja kirjailija. Hän juonsi lukuisia viihdeohjelmia sekä radiossa että televisiossa. Hän oli muun muassa Napakympin alkuperäinen juontaja ennen Kari Salmelaista.
Similä on kirjoittanut lukuisia elokuvakäsikirjoituksia, satu- ja jännityskuunnelmia, näytelmiä, sketsejä ja muuta viihdettä. Hän kirjoitti myös useita yrityshistoriikkeja ja elämäkertoja sekä omat muistelmansa Takki auki (1993).

Elämä ja ura

Kapellimestari Martti Similän poika Markus Similä  pääsi 17-vuotiaana 1950-luvun keskivaiheilla töihin Helsingin Sanomiin ja jätti koulun kesken. Hän oli kiinnostunut myös teatteriurasta näyteltyään sivuosaa muun muassa vuoden 1957 elokuvassa Nummisuutarit. Hänen ensimmäinen radio-ohjelmansa oli nimellä ”Masi” tehty Nuorten radion lähetys vuonna 1956. Televisiossa hän esiintyi ensi kerran vuonna 1958. 20-vuotiaana Similä haki kesätoimittajaksi Leo Mellerin vetämään radion ajankohtaisohjelmaan Päivän peiliin ja sai paikan, vaikka ohjelmaa tekemään ei yleensä otettu alle 25-vuotiaita. Pian Similä ryhtyi toimittamaan kuudesti viikossa lähetettyä Päivätarjotinta, ja samoihin aikoihin Ylen kuulutuskäytäntö muuttui niin, että ohjelmien tekijät kerrottiin. Näin Markus Similästä tuli nopeasti yksi ensimmäisistä yleisön nimeltä tuntemista radiotoimittajista. Siirtyminen tekemään sunnuntaiaamujen viihteellistä haastatteluohjelmaa Nimipäiväkahvit vuorotellen Jaakko Jahnukaisen kanssa. Tämä ja muut sunnuntaiaamujen viihdeohjelmat lisäsivät Similän tunnettuutta entisestään.
1960-luvulta 1970-luvun alkuun Similä toimi 11 vuotta freelancerina ja teki paljon ohjelmia sekä radioon että televisioon ja kirjoituksia lehtiin.
Kaupallisen paikallisradiotoiminnan alkaessa vuonna 1985 Similä oli yhdessä Markku Veijalaisen kanssa aloittamassa helsinkiläisen Radio Ykkösen ohjelmatoimintaa ja mukana radioaseman konkurssiin 1995 saakka. Vuosina 1985–1992 hän toimi radioaseman uutis- ja ajankohtaispäällikkönä ja 1992–1995 tuottajana. Hän jatkoi radio- ja TV-työtä vielä Radio Stadissa ja MTV:n lauantaiaamujen Huomenta Suomessa mutta keskittyi 1990-luvun puolestavälistä etupäässä yrityshistoriikkien ja elämäkertojen kirjoittamiseen.
Markus Similä kirjoitti pakinoita Uuteen Suomeen vuosina 1977–1985 ja Nykypäivään vuodesta 1992 alkaen.
Adoptioperheet

Adoptioperheet ry on kotimaasta ja ulkomailta adoptoineiden, adoptiota harkitsevien, adoptioprosessissa mukana olevien ja adoptoitujen yhdistys, joka pyrkii toiminnallaan tukemaan adoptioprosessin eri vaiheissa olevia perheitä, ottamaan kantaa julkisuudessa käytävään adoptiokeskusteluun ja parantamaan adoptioperheiden yhteiskunnallista asemaa.
Yhdistys sai alkunsa vuonna 1997 nimellä Adoptiolasten vanhemmat ry, kun joukko adoptiolasten vanhempia törmäsi epäkohtiin, joihin halusi vaikuttaa. Vapaaehtoisuus on ollut merkittävä resurssi koko yhdistyksen toiminnan ajan, vaikka sillä nykyään on jo palkattuakin henkilökuntaa. Yhdistys järjestää muun muassa koulutus- ja keskustelutilaisuuksia ja tutustumismahdollisuuksia adoptioperheiden kesken sekä julkaisee jäsenlehteä. Yhdistys on valtakunnallinen, adoptiopalvelunantajista riippumaton ja sen jäseniksi voivat kuulua sekä kotimaasta että ulkomailta adoptoineet tai adoptiota harkitsevat sekä adoptoidut ja adoptioperheen läheiset.
Adoptioperheet ry on Nordic Adoption Council (NAC), Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepa ry:n ja Lastensuojelun keskusliiton (LSKL) jäsen.
Myyrmäen rautatieasema

Aseman peruskorjaus

Myyrmäen rautatieaseman suunnitteli Arkkitehtitoimisto Lehtovuori, Tegelman ja Väänänen. Rakennus valmistui vuonna 1975.
Aseman tilat pääsivät vuosien varrella heikkoon kuntoon, mutta Kehäradan valmistumista ennen radan vanhan osan asemat perusparannettiin. Aseman peruskorjaus alkoi vesieristysten korjauksella vuoden 2013 aikana. Seuraavaksi remonttiin menivät laiturialueet sekä bussiterminaali. Laiturialueiden päällyste uusittiin ja opastusta parannettiin. Bussiterminaaliin rakennettiin uusia linja-autopysäkkejä Jönsaksentien varteen sekä siirrettiin taksitolppa pois bussiterminaalin alueelta. 
Neljä Kilterin koulun oppilasta maalasi kokeneen graffitimaalarin ohjauksessa huhtikuussa 2013 graffitteja Myyrmäen asemahalliin. Työt pysyivät esillä remontin käynnistymiseen saakka. Myyrmäen asemahallin remontti alkoi kesäkuussa 2014 ja koko sen ajan asemahalli oli poissa käytöstä. Asemahallin remontin oli tarkoitus  olla valmis vuoden 2014 marraskuussa. Työt kuitenkin viivästyivät ja asemahalli päästiin avaamaan vasta vuoden 2015 puolella. Maaliskuussa 2015 päättyneen remontin yhteydessä asemalle asennettiin liukuportaat, uudet hissit sekä lisättiin kameravalvontaa. Vanhassa lipunmyyntihallissa avattiin grilli-kahvila Mike’s Diner. Aseman avajaisissa paljastettiin aseman sisätiloihin toteutettu, tuolloin Suomen suurin pysyvään julkisen tilan katutaideteos. MCD x 01600 -nimisen teoksen maalasi viiden viikon aikana kymmenen Multicoloured Dreams -ryhmän taiteilijaa. Loppukeväästä 2015 aseman seinämaalauksia täydennettiin asemarakennuksen kolme seinää kattavalla ulkoteoksella, jonka maalasi chileläinen Un Kolor Distinto -katutaidekaksikko. 
Myyrmäen asemalta löytyy nykyisin myös julkinen piano.
Alkkunalammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Jänisojan valuma-alueeseen (35.364) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 180,1 metriä mpy.
Ardennienhevonen

Ominaisuudet

Rodun yleisimmät värit ovat päistärikkö, ruunikko ja rautias. Rodun edustaja on tyypillisesti sitkeä, voimakas, kestävä ja lempeäluonteinen. Rodun säkäkorkeus on 152-163cm. Luonteeltaan rotu on melko rauhallinen, tottelevainen, helppo käsitellä ja erittäin kiltti.

Historia

Rodun uskotaan polveutuvan Solutré-kulttuuripiirissä esihistoriallisella ajalla eläneestä hevosesta, ja se on Ranskan vanhimpia kylmäverisiä. Sitä on aikoinaan käytetty sekä sotaratsuna että maatyössä, mutta nykyinen ardennienhevonen on raskaampi ja massiivisempi kuin mitä se oli 1600-1800-luvulla. Rodun suuri koko ja voimat ovat peräisin risteytyksistä muiden työhevosrotujen kanssa. Eräitä rodun jalostuksessa käytettyjä rotuja ovat belgiantyöhevonen, perchenhevonen ja boulognenhevonen.
Päiväkotitoiminta Suomessa

Päiväkotien toiminta

Päiväkotien toiminnan painotukset ja taustayhteisöt vaihtelevat. Suomessa suurin osa päiväkodeista on yhteiskunnan palvelua perheille, osa yksityisiä. Tausta-aatteena voi olla esimerkiksi montessori- tai steinerpedagogiikka. Päiväkotien yhteydessä toimii usein myös esikoulu. Päiväkodeissa voidaan järjestää myös kielikylpyjä eri kielillä. Suomalaisissa päiväkodeissa tehdään nykyään varhaiskasvatussuunnitelma eli vasu, ja jokaisen lapsen vanhempien kanssa käydään vuosittain kasvatuskeskustelut.

Päiväkotipäivän rakenne

Lapsen päivä päiväkodissa koostuu leikistä, jota toteutetaan sekä vapaana leikkinä että ohjattuna toimintana. Aamupala, lounas ja välipala kuuluvat lapsen päivään päiväkodissa. Ulkoilukertoja on päivän mittaan yleensä kaksi, ja niiden väliin sijoittuu lepohetki. Erilaisia retkiä ja kulttuuritapahtumia toteutetaan päiväkodin toimintasuunnitelman mukaisesti. Jokaisessa päiväkodissa päivärytmi on hieman erilainen.

Päiväkotien henkilöstö

Päiväkotien henkilöstöön kuuluu kasvatus- ja hoitohenkilöstöä. Päiväkotia johtaa päiväkodin johtaja, jolla tulee olla lastentarhanopettajan pätevyys. Päiväkodin opettajina toimivat lastentarhanopettajat, jotka saavat koulutuksensa joko yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa. Lisäksi päiväkodissa työskentelee muun muassa lastenhoitajia (koulutuksena yleensä lähihoitaja), avustajia, keittiöhenkilöstöä ja siistijöitä. Myös päiväkotihenkilökunnan alhaisia palkkoja on arvosteltu tiedotusvälineissä viime aikoina.

Suomessa on ennätysmäärä aikuisia lasta kohden

OECD-maista Suomessa on keskimääräistä suurempi varhaiskasvatuksen julkinen rahoitus ja korkein henkilöstömäärä alle 3-vuotiaille: vain neljä lasta yhtä aikuista kohden. Moitteita tulee siitä, että 3- ja 5-vuotiaista vain pieni osa on varhaiskasvatuksen piirissä, ja nuoria, etenkin miehiä, pitäisi houkutella alalle.

Kustannukset

Päiväkotihoito maksoi Suomessa keskimäärin 1 000 euroa kuukaudessa laskennallista lasta kohden (2010). Alle 3-vuotiaat vastaavat kahta laskennallista lasta.  
Isoissa kaupungeissa kotihoito maksoi 4 958 ja yksityisen hoidon tuki 5 353 euroa vuodessa lasta kohden, kunnalliset hoitomuodot noin tuplasti (9 449 – 11 184 euroa vuodessa) ilman vyörytyseriä eli osuuksiaan kuntien yleishallintomenoista. Yleensä vyörytyseriä ei esitetä vertailuissa.

Päiväkotiosuuskunnat

Suomessa toimii pieni määrä päivähoito-osuuskuntia. Vuonna 2014 ainoastaan yksi, Päiväkoti Pupula Karkkilassa, oli vanhempien omistama. Loput olivat työntekijöiden omistuksessa. Perustamisen motiivi on ollut työntekijöiden halu luoda itselleen työpaikka. Sen sijaan Ruotsissa vanhempien omistamat päiväkotiosuuskunnat ovat tavallisia: niitä on siellä yli tuhat. Perustaminen liittyy Ruotsissa 1990-luvulla vallinneeseen pulaan päiväkotipaikoista.
Kurjenpolvikasvit

Tuntomerkit

Kurjenpolvikasvit ovat tanniinipitoisia ruohoja, joiden varret ovat nivelikkäitä. Lehdet ovat tavallisesti kierteisesti, harvoin vastakkaisesti, korvakkeellisia ja kourasuonisia tai sormiliuskaisia tai parilehdykkäisiä. Kukinto on viuhkomainen, usein valesarja, ja kukan osat emiötä lukuun ottamatta ovat erilehtisiä. Verholehdet ovat sukasellisia. Terälehdet ovat nuppuasennossa kiertyviä eli kontortteja. Mesirauhaset sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa. Heteet sijaitsevat kahtena kiehkurana. Emilehdet ovat tavallisesti nokkamaisia, ja sikiäimessä on muutama siemenaihe kutakin emilehteä kohden. Siemenaiheet ovat usein luokkimaisesti käyristyneitä (kampylotrooppisia). Hedelmä on verhiöllinen.
Frank Hadow

Patrick Francis "Frank" Hadow (24. tammikuuta 1855 – 29. kesäkuuta 1946) oli brittiläinen tennispelaaja.
Hadowista tuli Wimbledonin kaikkien aikojen toinen kaksinpelimestari vuonna 1878, jolloin hän löi finaalissa edellisvuoden voittajan Spencer Goren.
Kuollessaan vuonna 1946 Hadow oli 91-vuotias.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2013

Vuoden 2013 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Tbilisissä, Georgiassa 19.–24. maaliskuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa.
Georgia isännöi suurta olympiapainilajien arvokisaturnausta ensimmäisen kerran.

Suomen joukkue

Suomi lähetti Tbilisiin viisi kreikkalais-roomalaisen tyylin painijaa, yhden vapaapainijan ja naispainijan.
Tromboksaanit

Tromboksaanit ovat ryhmä eikosanoideihin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Ne vaikuttavat muun muassa verihiutaleiden takertumiseen toisiinsa verihyytymän muodostuessa ja verisuonten supistumiseen. Tromboksaaneille yhteinen rakenteellinen piirre on tetrahydropyraanirengas.

Biosynteesi ja biologinen rooli

Tromboksaaneja esiintyy erityisesti verihiutaleissa. Yleisin tromboksaaneista on tromboksaani A₂. Sitä muodostuu arakidonihaposta prostaglandiini H:n ollessa välivaiheena. Biosynteesiä katalysoivat entsyymit ovat syklo-oksigenaasi ja tromboksaanisyntaasi. Tromboksaani A₂ on suhteellisen epästabiili molekyyli ja kun sen rakenteen sisältämä neljästä atomista koostuva rengas hajoaa, muodostuu tromboksaani B₂:ta. Tämä yhdiste metaboloituu edelleen muun muassa 2,3-dinortromboksaani B₂:ksi ja 11-dehyhdrotromboksaani B₂:ksi. 
Biologisesti aktiivisin tromboksaaneista on tromboksaani A₂. Se aikaansaa sileän lihaskudoksen supistumista, mikä supistaa verisuonia, indusoi verihiutaleiden takertumista toisiinsa ja siten verihyytymän syntymistä, supistaa keuhkoputkia ja vaikuttaa lymfosyyttien kasvuun ja erikoistumiseen. Asetyylisalisyylihappo on tromboksaanisyntaasin inhibiittori ja tähän perustuu sen veren hyytymistä ehkäisevä vaikutus. Tromboksaani B₂ ja sen johdannaiset ovat biologisesti inaktiivisia.
Heikki Peura

Oskar Henrik (Heikki) Peura (7. maaliskuuta 1870 Laukaa – 26. marraskuuta 1937) oli suomalainen maanviljelijä, kauppaneuvos ja puunjalostusteollisuudenharjoittaja.
Peuran vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Peura ja Vilhelmiina Monthän. Hän omisti Korholan kartanon Rautalammilla ja vuodesta 1910 Haminalahden kartanon Kuopion maalaiskunnassa.
Peura perusti vuonna 1896 sahalaitoksen Iisvedelle sekä 1908 myös rullatehtaan. H. Peura Oy:llä oli Iisvedellä näiden laitosten lisäksi mylly, tiilitehdas ja miilu puuhiilen valmistusta varten. Peura perusti lisäksi Kuopioon Pitkälahden sahan 1911 ja puusepäntehtaan 1932. Heikki Peuran kuoltua H. Peura Oy siirtyi Rauma-Repolan haltuun. Iisveden tehdaslaitoksien toiminta päättyi 1983. Iisveden sahan rakennukset paloivat 1987 mutta alueella on vielä jäljellä 1912 valmistunut punatiilinen rullatehdasrakennus, siihen liittyvä 1920-luvulla valmistunut höyrykone- ja kattilarakennus savupiippuineen sekä puutavaran kuivausrakennus. Pitkälahden saha toimi vuoteen 1971 saakka, entisessä tiilisessä saharakennuksessa on nykyisin autokorjaamo ja varastotoimintaa.
Heikki Peura oli jäsenenä Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostossa ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1922.
Heikki Peura oli naimisissa vuodesta 1893 kansanrunoilija Albert Kukkosen tyttären Aina Josefina Kukkosen kanssa. Aina Peura perusti Rautalammille pitäjänmuseon, Rautalammin museon, ja lahjoitti museon ylläpitoon ja kokoelmien kartuttamiseen tarvitun pääoman. 
Heikki ja Aina Peuran sukuhauta sijaitsee Rautalammin hautausmaalla. Sukuhaudalla on eräs tämän kulttuurihistoriallisesti merkittävään Rautalammin kirkon kokonaisuuteen kuuluvan hautausmaan tunnetuimmista muistomerkeistä. Mustalla kiviaidalla rajatun suuren sukuhaudan keskellä on kuvanveistäjä Eemil Halosen Huntu-veistos vuodelta 1947 (veistoksen jalustan mukaan 1943).