google/wiki40b huggingface dataset:
Olga Korbut

Olga Valentinovna Korbut (ven. Ольга Валентиновна Корбут, valkoven. Вольга Валянцінаўна Корбут, Volha Valjantsinauna Korbut, s. 16. toukokuuta 1955 Grodno) on neuvostoliittolainen voimistelija. Korbut on kansallisuudeltaan valkovenäläinen. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1972 ja 1976 ja voitti yhteensä neljä kultaista ja kaksi hopeista mitalia. 
11-vuotiaana Korbut liittyi Valko-Venäjän urheilukouluun, jota johti valmentaja Renald Knysh. Korbutin ensimmäinen valmentaja oli Jelena Voltšetskaja, joka oli kilpaillut 1964 olympialaisissa. Vuotta myöhemmin Korbut siirtyi Knyshin valmennettavaksi. Knyshin valmennuksessa Korbut oppi tekemään takaperinvoltin puomilla. 
Ensimmäisissä Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissaan vuonna 1969 Korbut sijoittui viidenneksi, mutta jo seuraavana vuonna hän voitti kultaa puomilla. Sairastelujen ja loukkaantumisen takia Korbut joutui jäämään pois monista kilpailuista ennen vuoden 1972 Münchenin olympialaisia, joissa hän voitti kolme kultamitalia (puomilta, permannolta ja joukkuekilpailusta) sekä lisäksi hopeaa eritasonojapuilta. Vuonna 1974 Korbut osallistui maailmanmestaruuskisoihin, joista hän voitti viisi mitalia: kaksi kultaista ja kolme hopeaa. Vuoden 1976 olympialaisissa Montrealissa Korbut voitti vielä kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa puomilla, kun suurimman osan kirkkaimmista mitaleista vei sirovartaloisten tyttöjen aikakautta Korbutin jälkeen jatkanut Romanian Nadia Comăneci. 
Vuonna 1977 Korbut valmistui Grodnon kasvatusopillisesta instituutista ja lopetti urheilu-uransa. Hän meni naimisiin valkovenäläisen kansanmusiikkiyhtyeen Pesnjaryn jäsenen Leonid Bortkevitšin kanssa, ja he saivat Richard-nimisen pojan vuonna 1979.
Korbutin katsotaan aloittaneen sirovartaloisten nuorten naishuippuvoimistelijoiden aikakauden. Ennen 1972 olympiakisoja naistelinevoimistelijat olivat aikuisia naisia, kuten Larissa Latynina, joka jatkoi loisteliasta uraansa vielä lapsen synnyttämisen jälkeenkin.
Vuodesta 2004 lähtien Korbut on asunut Yhdysvalloissa, jossa hänellä on ollut ongelmia viranomaisten kanssa. Korbut on tuomittu myymälävarkaudesta, ja hänen poikansa on sekaantunut dollarien väärentämiseen. Erottuaan Bortkevitšista 1990-luvun lopulla on Korbut mennyt uusiin naimisiin Alex Voinichin kanssa.
Pietarin Viikko-Sanomat

Pietarin Viikko-Sanomat oli Pietarissa vuosina 1879–1883 ilmestynyt sanomalehti.
Pietarin Lehden kilpailijaksi perustetun Pietarin Viikko-Sanomien taustaryhmän muodostivat Inkerinmaan suomalaiset papit, Kolppanan seminaarin johtaja sekä osa kansakoulunopettajista. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Pietarin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkoherra Johannes Öhquist ja Kelton kirkkoherra J. W. Murman, jotka olivat aikaisemmin julkaisseet Tuomas Frimanin kanssa Pietarin Sunnuntailehteä. Avustajina toimivat kirkkoherrat Aloys Jeremias Piispanen ja Otto Rokkanen sekä opettajat Paavo Räikkönen, Joh. Häyhänen, Abraham Tiisnekka ja Pietari Toikka. Kerran viikossa ilmestynyt lehti oli aluksi nelisivuinen ja kolmipalstainen, kunnes se vuoden 1879 joulukuussa muuttui nelipalstaiseksi ja sivukooltaan hieman suuremmaksi. Lehti painettiin Pietarissa Krugin kirjapainossa. Sen kokonaislevikistä ei ole tietoa.
Pietarin Viikko-Sanomien pääkirjoituksista suurin osa koski Pietarin ja Inkerin suomalaisten yhteiskunnallisia ja sivistyksellisiä oloja. Lisäksi käsiteltiin muun muassa kirkollisia aiheita ja julkaistiin Venäjän viranomaisten virallisten tiedotusten käännöksiä. Varsinaiset hartauskirjoitukset puuttuivat lehdestä kokonaan. Kaunokirjallisuuden osuus sen sijaan oli huomattava. Jatkokertomuksina julkaistiin muun muassa Kari Ketolaisen ja J. D. Åbergin teoksia sekä Nikolai Gogolin novelli Muotokuva. Aineistopulan takia toimittajat joutuivat usein turvautumaan sekalaiseen palstantäytteeseen.
Uutisaineisto oli Pietarin aiempien suomenkielisten lehtien tapaan etupäässä lainattu kaupungin muista lehdistä. Uutisista valtaosa käsitteli Pietarin kaupungin tapahtumia. Erityistä huomiota kiinnitettiin Aleksanteri II:n murhayrityksiin ja lopulta murhaan. Lehti sisälsi myös verrattain paljon Pietarin ja Inkerin suomalaisia koskeneita uutisia. Uutiskirjeitä saatiin Inkerin lisäksi Petroskoista, Moskovasta sekä Siperian ja Muurmannin suomalaisilta. Kirkollisista aiheista lehti kiinnitti huomiota lestadiolaisuuden leviämiseen. Se seurasi myös seurakunta-, koulu- ja raittiusasioita sekä Pietarin suomalaisen seuran perustamista ja toimintaa. Suomea koskevia uutisia oli enemmän kuin Pietarin aiemmissa suomenkielisissä lehdissä. Poliittisesti lehden uutisointi oli erittäin varovaista. Ilmoitusten ja mainosten osuus oli melko vähäinen.
Toimittajien sivutyönään tekemän Pietarin Viikko-Sanomien menestys Inkerin maaseudulla oli kovin vaatimaton. Sen ilmestyminen lakkasi syyskuun alussa 1883 lehteä rahoittaneen kirkkoherra Johannes Öhquistin kuoltua saman vuoden kesäkuussa. Vuoden 1884 alusta sen tilalla alkoi ilmestyä Marian seurakunnan kirkkokoulun opettajan A. F. Silénin toimittama Inkeri-lehti.
Oskarshamnin kunta

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Oskarshamnin kaupungin vaakuna. Myös Döderhultin ja Misterhultin maalaiskunnalla oli oma vaakuna.

Kulttuuri

Oskarshamn on vanha telakkakaupunki, ja vuonna 1954 sinne perustettiin Oskarshamnin merenkulkumuseo.
William Smith (merikapteeni)

William Smith (s. 1790 Blyth, Englanti, k. 1847) oli englantilainen merikapteeni, joka löysi Etelämantereen lähellä olevan saariston Eteläiset Shetlandsaaret.
Smithin mukaan on nimetty Eteläisiin Shetlandsaariin kuuluvat Smithinsaari, Cape Smith ja Williams Point.
Shapiro-reaktio

Shapiro-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa tosyylihydratsoni reagoi voimakkaasti emäksisten organolitiumreagenssien kanssa muodostaen alkeenin. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Robert H. Shapiro vuonna 1967, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Speechless (Lady Gagan kappale)

Live-esiintymiset

Lady Gaga esitti kappaleen The Monster Ball Tourilla soittaen pianoa.
Hibakusha

Hibakusha on japanin kielen sana. Se tarkoittaa ”atomipommin vaikuttamaa ihmistä”. "Seizonsha" on verrattava termi selviytyneelle eli henkiinjääneelle.
Atomipommin räjäytystä kuvailtiin Japanissa sanaparilla "pikadon". Se tarkoittaa jyrähdystä (kuten ukkonen) -ja väläystä, leimahdusta. Myös sanaa ”pika” – välähdys käytettiin.
Yhdysvaltalainen psykologi Robert Jay Lifton tutki laajemmasti atomipommin aiheuttamia vaikutuksia uhreihinsa, tutkimus tapahtui vuonna 1962. Lifton oli tutkinut sekä kuntouttanut myös natsien sodanaikaisten keskitysleirien uhreja.
Hibakushat saivat kokea atomipommien kauhujen jälkeen syrjimistä yhteisössä: heidän oli muuta väestöä vaikeampaa työllistyä, taikka perustaa perhettä. Muun muassa näitä ilmiöitä R.J. Lifton totesi tutkimustyössään.
31. maaliskuuta 2008 Japanissa ja Japanin ulkopuolella eli kaikkiaan 243 692 atomipommista eloonjäänyttä, ja heidän keskimääräinen ikänsä oli 75,14 vuotta.
Ankkajoutsen

Levinneisyys

Ankkajoutsenia pesii Etelä-Amerikassa Etelä-Chilessä, Argentiinassa ja Falklandinsaarilla. Talvehtimisalueet sijaitsevat Chilen länsirannikolla, Argentiinan pohjoisosissa, Uruguayssa, Paraguayssa ja Brasilian eteläosissa. Ankkajoutsenpopulaation kooksi on arvioitu 10000-25000 yksilöä.
Sumire (1921)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. helmikuuta 1940.
Maria Trubnikova

Maria Trubnikova, alkuperäinen nimi: Marija Vasilevna Ivasheva, (1835–1897) oli venäläinen filantrooppi ja feministi. Hän oli yhdessä Anna Filosofovan ja Nadežda Stasovan kanssa Venäjällä naisasialiikkeen varhaisia toimijoita ja johtajia. 
Trubnikova oli aatelistaustaisen Vasili Ivaševin ja Camille LeDantieux'n tytär. Hän syntyi Itä-Siperiassa Tšitassa, jonne hänen isänsä oli karkotettu dekabristina vuoden 1825 dekabristikapinan jälkeen. Hän avioitui vuonna 1854 Konstantin Trubnikovin kanssa ja sai avioliitossa seitsemän lasta.  
Trubnikova oli aktiivinen pyhäkoululiikkeessä 1850- ja 1860-lukujen taitteessa sekä erilaisissa yhdistyksissä naisten taloudellisen aseman ja koulutuksen parantamiseksi 1860- ja 1870-luvuilla. Trubnikova oli Venäjän naisten julkaisuosuuskunnan perustajia vuonna 1863. Osuuskunta työllisti ennen lakkauttamistaan vuonna 1879 useita kymmeniä naisia kirjoittajina, kääntäjinä, latojina ja kirjansitojina. 
Useat Trubnikovan tyttäristä, muun muassa Olga Bulanova-Trubnikova, liittyivät vallankumousliikkeeseen. Trubnikova itse salli asuntoaan käytettävän kumouksellisten kokouksiin ja kumouksellisen kirjallisuuden säilyttämiseen. Hän myös käytti suhteitaan hallintoon vapauttaakseen vuonna 1881 kaksi pidätettyä tytärtään. Trubnikova vetäytyi naisasialiikkeen toiminnasta 1880-luvulla mielentervesongelmien vuoksi. Hän kuoli 62 vuoden ikäisenä mielisairaalassa Tambovissa.
Kauko Lumiaho

Kauko Jaakko Antero Lumiaho (29. kesäkuuta 1945 Alpua, Vihanti) on suomalainen keskimatkojen juoksija, joka saavutti SM-mitaleja ja edusti Suomea maaotteluissa 1970-luvun alkupuolella. Seuratasolla hän edusti Vihannin Urheilijoita vuoteen 1971 ja sen jälkeen Raahen Vesaa.
Lumiaho saavutti Kalevan kisoissa viisi mitalia. Vuonna 1971 hän sijoittui 1 500 metrillä hopealle ja 800 metrillä pronssille, vuonna 1972 molemmilla matkoilla hopealle sekä vuonna 1973 1 500 metrillä pronssille. Maaotteluissa hän kilpaili 800 metrillä yhdeksän kertaa, 1 500 metrillä 11 kertaa sekä 4 × 400 metrin viestissä kerran.
Lumiaho on toiminut Raahen Vesan johtokunnan jäsenenä vuodesta 1977 ja puheenjohtajana vajaan vuosikymmenen.
Politiikassa Lumiaho on toiminut Raahen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1981.
Vasara (kustantamo)

Kustannus Oy Vasara oli suomalainen 1930-luvulla Helsingissä toiminut kustannusliike, joka kustansi kansallissosialistista ja juutalaisvastaista kirjallisuutta sekä julkaisi Tapparamies- ja Siniristi-nimisiä lehtiä.
Kesällä 1931 perustetun kustannusliikkeen takana olivat muun muassa Viitasaaren kunnanlääkäri, jääkärimajuri Gunnar von Hertzen, jääkärikapteeni Toivo Karanko ja apteekkari Y. W. Jalander (1874–1955). Liikkeen toimitusjohtajana oli vuodesta 1932 Thorvald Oljemark, joka perusti Arvi Kalstan kanssa 1933 kansallissosialistisen Suomen Kansan Järjestön. Kustannusliike oli nimetty luultavasti saksalaisen Hammer-Verlag-kustannusyhtiön esimerkkiä käyttäen. Kustannusyhtiön alkuvuosien suurin osakkeenomistaja Jalander omisti Helsingin Leijona-apteekin Korkeavuorenkadun ja Ratakadun kulmassa, ja hän oli perustanut Oy Merijal Ab:n teknokemian tehtaan Ouluun 1915 ja lääketehdas Leon Helsinkiin 1922.
Tapparamies-lehti ilmestyi 1931–1933 ja Siniristi-lehti vuoden 1933 lopulta vuoteen 1939. Lehtien päätoimittajia olivat Tauno E. Einiö 1931–1933, Tahvo Liljeblad loppuvuoden 1933, Toivo T. Karanto 1934–1938, Y. W. Jalander 1938–1939 ja viimeksi Björn Smeds.
Kustannus Oy Vasara julkaisi muun muassa 1939 Martti Lutherin juutalaisvastaisen teoksen Juutalaisista ja heidän valheistaan.
Messerschmitt Bf 108 Taifun

Messerschmitt Bf 108 Taifun (BFW M 37) on saksalainen 1930-luvun alussa suunniteltu yksitasoinen yhteyslentokone. Sen suunnitteli Willy Messerschmitt ja valmistaja oli Bayerische Flugzeugwerke (BFW)-lentokonetehdas Augsburgissa, Baijerissa.
Bayerische Flugzeugwerke nimi vaihtui 11. heinäkuuta 1938 Messerschmitt Flugzeugbau GmbH:ksi, ja Taifunin valmistus siirtyi uuteen tehtaaseen Regensburgiin. Vuonna 1942 koneen valmistus siirrettiin Ranskaan Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nordin (SNCAN) tehtaalle Les Mureauxiin, lähelle Pariisia. Se valmisti 285 Taifun-konetta vuosina 1941–1944.
Sodan jälkeen konetta valmistettiin Ranskassa jäljelle jääneistä osista nimellä Nord 1001 Pingouin I. Moottorina koneissa oli kuusisylinterinen 233 hv Renault 6Q-11 -moottori.
Valmiiden osien loputtua SNCAN alkoi rakentaa kokonaan uusia Nord 1002 Pingouin II-koneita 230 hv Renault 6Q-10-moottorilla varustettuna. Suurin osa sodan jälkeen valmistetuista koneista toimitettiin Ranskan ilmavoimille.
Taifunia valmistettiin kaikkiaan 885 kappaletta.
LaserWriter

Yleistä

LaserWriter, yhdessä Macintoshin graafisen käyttöliittymän ja ohjelmistojen kuten Aldus PageMaker ja Microsoft Office kanssa, esitteli maailmalle uuden, vaivattoman tavan työskennellä tietokoneen kanssa. Dokumenttia saattoi muokata tietokoneen näytöllä juuri samassa muodossa, kuin se ilmeni tulostettaessa (ks. WYSIWYG). LaserWriteriin rakennettu, tehokas suoritin muutti PostScript-kielisen, tulostimelle lähetetyn dokumentin rasteroitavaan muotoon. Skaalattavat vektorimuotoiset kuvat ja fontit tulostuivat paperille juuri oikean kokoisina ja terävinä. Tulostimessa oleva suoritin myös nopeutti tulostustyötä, sillä PostScript-muotoisen tiedoston lähettäminen tulostettavaksi oli nopeampaa hitaiden verkkoyhteyksien yli, kuin valmiiksi tulostusmuotoon tallennetun dokumentin lähettäminen.
Kalliin tulostimen hankkimista suosi sen liitettävyys useisiin Macintosh-työasemiin samanaikaisesti LocalTalk-verkkoprotokollan avulla. Apple kehitti verkkotekniikan AppleTalkin pohjalta tulostustyöskentelyyn sopivaksi.

Mallit

LaserWriter myi hyvin ja ensimmäinen päivitetty versio oli nimeltään LaserWriter Plus, jossa oli 1 MT:n ROM-muisti. 1. tammikuuta 1988 julkaistiin kolme uutta versiota LaserWriteristä: LaserWriter IISC, LaserWriter IINT ja LaserWriter IINTX. IISC oli edullisempi versio työryhmille suunnatusta LaserWriterista. Laitteessa oli 7,5 MHz:n Motorola 68000 -suoritin, 1 MT:n keskusmuisti, 16 kT:n ROM-muisti, SCSI-liitäntä verkkoliitännän sijaan ja se pystyi käsittelemään vain QuickDraw-muotoisia dokumentteja monimutkaisemman PostScriptin sijaan. IINT sisälsi nopeamman suorittimen ja tuen PostScriptille. IINTX käytti tehokasta 32 MHz:n Motorola 68020 -suoritinta, sisälsi 2 MT:n keskusmuistin laajennusmahdollisuudella, 1 MT:n ROM-muistin ja sekä SCSI- että LocalTalk-liitännät.
1. lokakuuta 1991 Apple julkaisi LaserWriter IIf ja LaserWriter IIg -tulostimet, joista jälkimmäinen malli sisälsi Ethernet-liitännän. Loput LaserWriterit käyttivät AMD:n suorittimia. LaserWriter 16/600 PS julkaistiin 1. syyskuuta 1994, LaserWriter 4/600 PS 1. kesäkuuta 1995 ja LaserWriter 12/640 PS 15. kesäkuuta 1996. Viimeiseksi LaserWriteriksi jäi 5. elokuuta 1997 julkaistu LaserWriter 8500, joka sisälsi 60 MHz:n AMD 29030 -suorittimen, 4 MT:n laajennettavan keskusmuistin, 8 MT:n ROM-muistin ja sarja-, rinnakkais-, SCSI-, LocalTalk- ja Ethernet-liitännät. Mustavalkoinen, PostScript level 3 -kieltä tulkkaava tulostin tulosti 600 dpi:n tarkkuudella 20 sivua minuutissa.
Reino Linko

Reino Rafael Linko (11. tammikuuta 1926 – 23. marraskuuta 2012 Turku) oli suomalainen elintarvikekemisti ja professori. Hän oli Turun yliopiston elintarvikekemian professori 1982–1989. Hänen tutkimusalaansa olivat ympäristön ja elintarvikkeiden vierasaineet sekä luononvarojen elintarvikekemiallinen hyödyntäminen.
IS-IS

Alueet

IS-IS:n yhteydessä käytetään alueita kaksitasoisen hierarkkisen topologian luomiseksi. IS-IS-reititin voi olla level-1, level-2 tai level-1/2-tason reititin. Reitittimien roolit toimivat siten, että L2-tason reitittimet muodostavat runkotopologian (kuten OSPF:n area0), joilla yhdistetään L1-tason reitittimien muodostamia ”saarekkeita” ja L1/L2-tason reitittimet toimivat näiden alueiden rajareitittiminä.
IS-IS-alueet voidaankin mieltää ennemmin jatkuvien naapurussuhteiden sarjoina kuin topologisina alueina. Level-1-tason alueet muodostuvat jatkuvista reitittimien välisistä L1-naapuruussuhteista samalla Area-ID:n arvolla, ja Level-2-tason alueet muodostuvat vastaavasti jatkuvista reitittimien välisistä L2-naapuruussuhteista. Huomattavaa on myös että IS-IS-reititittimet kuuluvat kokonaan alueeseen, joten alueiden rajat sijaitsevat linkeillä toisin kuin OSPF:n yhteydessä, jossa alueiden rajat ovat reitittimissä.

Osoitteistus

Vaikka nykyisin IS-IS:ää käytetään pääsääntöisesti pelkästään IP-pakettien reitittämiseen, se on myös monien muiden verkkoprotokollien (kuten ATM) tavoin perinyt ISO-standardien mukaisen osoiterakenteen NET:in (Network Entity Title). NET-osoitteilla ei ole tiukasti määrättyä pituutta ja kymmenjärjestelmän sijaan merkistönä osoitteissa käytetään heksadesimaalijärjestelmää.
Juha Salo (ralliautoilija)

Juha Salo (s. 28. helmikuuta 1976) on suomalainen ralliautoilija.
Salo on kymmenkertainen rallin Suomen-mestari. Arctic Lapland Rallyn eli Tunturirallin Salo on voittanut kuusi kertaa. Salon kartanlukijana ovat toimineet muun muassa Marko Mikkola, Petri Keto, Mika Stenberg, Tomi Tuominen ja Marko Salminen.  Juha Salon ensimmäinen kilpailu oli Black Rocket -ralli Janakkalassa vuonna 1994. Juha Salo edustaa Karkkilan urheiluautoilijoita ja asuu Karkkilassa.
Pernajan kirkko

Kirkon rakentaminen ja kirkkorakennus

Harmaakivikirkko on rakennettu oletettavasti 1410–1440-luvulla. Samalla paikalla sijaitsi varmasti jo ennen kivikirkon rakentamista seurakunnan puinen kirkko, sillä paikalla olleesta kirkosta on säilynyt maininta vuodelta 1352. Itse seurakunta on ollut olemassa 1300-luvulta tai peräti 1200-luvulta. 
Kirkko koostuu kolmilaivaisesta runkohuoneesta, asehuoneesta ja sakaristosta. Runkohuoneen jakaa laivoihin viisi pilariparia, jotka kannattelevat sisäkaton 12- ja 28-ruoteisia tähtiholveja. 
Kirkossa on sisustusta useilta eri aikakausilta: kasteallas 1300-luvulta, triumfikrusifiksi 1400-luvulta, kuoriaidan katkelma 1600-luvulta, saarnastuoli ja alttarikaappi 1650-luvulta ynnä muuta. Lisäksi sisätilaa koristavat kalkkimaalaukset, jotka enimmäkseen lienevät 1440-luvulta. Kirkon ulkopääty on koristeltu taidokkailla tiiliyksityiskohdilla. 
Pernajan kirkon kellotapuli on rakennettu 1853. Kirkon lasimaalaukset ovat vuodelta 1939, ja ne on suunnitellut Lennart Segerstråle. 
Kirkko on Pernajan mestariksi nimetyn suunnittelijan, saksalaisen kirkonrakennusmestarin käsialaa, jonka suunnitelmaan kuuluivat kaikki Itä-Uudenmaan kirkot Helsingin pitäjän kirkosta alkaen ja lisäksi myös Vehkalahden kirkko. Hänen Turun hiippakuntaa varten laaditun kirkkomallin pohjalta suunnittelemillaan kirkoilla on yhteisiä piirteitä, kuten päätykolmioiden koristelu.
Ogma

Ogma on yksi Irlannin tärkeimmistä jumalista. Eräs Ogman liikanimistä on "hän joka on kuin aurinko". Ogma kuvataan tummaksi mieheksi, jonka taisteluraivo oli niin kiihkeä, että sotaretkillä hänet täytyi kahlita ja päästää irti vasta kun hetki oli oikea. Taistelussa fomoreja vastaan hän onnistui sieppaamaan heidän kuninkaansa miekan. Legendojen mukaan Ogman tärkeimpiä saavutuksia on Ogham-kirjaimiston keksiminen. Onkin mahdollista, että Ogma on ollut myös kaunopuheisuuden jumala, kuten gallialais-kelttiläinen vastineensa Ogmios.
Sortavalan lentoasema

Sortavalan lentoasema perustettiin 14. kesäkuuta 1918. Se sijaitsi Sortavalan keskustassa Vakkolahden rannalla, lähellä Pitkäsiltaa. Lentoaseman konesuojan muodostivat aluksi kaksi kankaista vajaa, joihin mahtui kaksi lentokonetta. Kolmas lentokone oli laskusillalla. Puurakenteinen lentokonehalli valmistui lokakuussa 1918. Varsinaisena lentokenttänä käytettiin neliökilometrin laajuista Läppäjärven selkää.
Sortavalan lentoaseman ensimmäinen lentokone oli Friedrichshafen FF49C, joka tuli 26. kesäkuuta 1918. Sortavalan lentoasemalta toimivien lentokoneiden tehtävänä oli valvoa Laatokkaa, mutta sieltä suoritettiin lentoja myös maarintamille Laatokan pohjoispuolelle. Suomen ilmavoimien ensimmäinen varsinainen tiedustelulento ulkomaille tapahtui 27. helmikuuta 1919, kun kapteeni Väinö Mikkola ja kersantti C-E Leijer suorittivat ilmakuvausmatkan Pietariin. Friedrichshafen FF49C:t siirrettiin Koivistolle 5. joulukuuta 1918 ja 22. maaliskuuta 1919
Lentoasemalta pyrittiin tukemaan myös Aunuksen retkeä. Eversti von Hertzen ja vänrikki Tschernich hankkivat retkikunnan käyttöön Rumpler C.8:n, joka joutui tekemään pakkolaskun lähtöpäivänään 21. huhtikuuta 1919.
1919 syksyllä suoritettiin postilento Murmanskin Kontiolahteen. Porajärven kapinan vuoksi lentoasemalle siirrettiin 1920 kolme Breguet 14A2-lentokonetta tiedustelutehtäviin itärajalla. Koneet lensivät kaksi onnistunutta matkaa Porajärvelle. Sortavalan lentoaseman toiminta siirtyi Kasinhäntään 1921 alkaen.
Maaninkavaara (kirja)

Sovitukset

Teoksesta on toteutettu näytelmäsovitus Suomen Kansallisteatterissa (2011), Rovaniemen Teatterissa (2012), Kuopion kaupunginteatterissa (2013) ja Tampereen Työväen Teatterissa (2015).
Kirjasta on suunnitteilla myös joko elokuva tai televisiosarja. Oikeudet on ostanut Matila Röhr Productions Oy
Italianpaimenkoira

Ulkonäkö

Koiran koko vaihtelee keskikokoisesta suureen. Kookkaudestaan huolimatta se on erittäin ketterä ja voimakas. Urokset ovat 62-70 cm ja nartut 56-65 cm korkeita. Paino on uroksilla 35-45 kg ja nartuilla 25-35 kg.

Alkuperä

Italianpaimenkoiran historia alkoi vuonna 1975 kun Piero Accettella pescaralaisesta Little Ranch Cepagatti-kennelistä huomasi Abruzzin, Marchen, Pohjois-Lazion, Toscanan ja Umbrian alueilla keskikokoisia koiria joilla oli susimaisia piirteitä ja joita käytettiin karjapaimenina. Rotu tunnettiin paikallisten keskuudessa nimellä cane toccatore. Accettella risteytti sen abruzzinmastiffin kanssa suurentaakseen kokoa. Risteytyksen tuloksena oli erittäin älykäs, vieraita kohtaan varautunut koira, joka oli sinnikäs omaisuuden ja karjan vahti. Rotu on ihanteellinen vartio- ja suojeluskoira ja se on helppo kouluttaa näihin tehtäviin.

Terveys

Rotu on erittäin terve. Se on sukukypsä 4-vuotiaana ja voi elää peräti 17-vuotiaaksi.
Lukas Kilström

Seuraura

Kilström on Södertälje SK:n kasvatti. Hän debytoi seuran Elitserien-joukkueessa kaudella 2008–2009, jolloin Kilström pelasi yhden runkosarjaottelun. Toukokuussa 2009 hän teki Södertäljen kanssa kaksivuotisen ammattilaissopimuksen. Varsinaisella Elitserienin tulokaskaudellaan 2009–2010 Kilström teki 38 runkosarja- ja yhdessä Kvalserien-ottelussa tehot 1+3=4. Kaudella 2010–2011 hän teki runkosarjassa 13 tehopistettä ja voitti Södertäljen sisäisen tehotilaston lukemalla +9, mutta joukkueen kausi päättyi kuitenkin putoamiseen HockeyAllsvenskaniin.
Helmikuussa 2011 Kilström teki Södertäljen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, mutta hän ei kuitenkaan jatkanut joukkueessa Allsvenskaniin putoamisen jälkeen, vaan siirtyi kaudeksi 2011–2012 jatkamaan Elitserien-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Luleå HF:n riveihin. Toisella Luulaja-kaudellaan 2012–2013 Kilström teki Ruotsin pääsarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+11=16. Hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Kilström voitti kauden aikana myös European Trophyn mestaruuden.
Kaudeksi 2013–2014 Kilström siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Brynäs IF:ään. Maaliskuussa 2015 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2015–2016 Kilström nousi Brynäsin varakapteeniksi. Hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Anton Rödinin kanssa lukemalla +7.

Muuta

Kilströmin pikkuveli Axel on pelannut myös jääkiekkoa. Veljesten isä Mats Kilström on maailmanmestari vuodelta 1987 ja olympiapronssimitalisti Calgarysta vuodelta 1988.
Isak Ervast

Isak Ervast (27. maaliskuuta 1700 Kemi – 22. helmikuuta 1757 Kemi) oli suomalainen kirkkoherra ja hartauskirjailija.
Ervastin vanhemmat olivat Pudasjärven kirkkoherra Bertil Ervast (1674–1737) ja Barbro Remahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1720 ja Turussa 1724. Ervast vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1727.
Ervast toimi Pohjalaisen osakunnan kuraattorina 1727–1728, Turun läänin jalkaväkirykmentin pataljoonansaarnaajana vuodesta 1727 sekä rykmentinpastorina 1731 ja samalla Turun ruotsalaisen seurakunnan 2. kappalaisena vuodesta 1733. Viimeksi Ervast oli Kemin kirkkoherrana vuodesta 1741. Hän oli myös lääninrovasti ja toimi puhujana pappeinkokouksessa Turussa 1735.
Ervast kuoli lääninrovastina ollessaan jouduttuaan tarkastusmatkallaan vauhkoutuneen poron yliajamaksi.
Ervast julkaisi Turussa asuessaan rukouskirjan sekä suomensi ja kirjoitti useita virsitekstejä. Nykyisen kirkon virsikirjan virret 355 Jeesus, ilo elämäni ja 538 Oi Jeesus, lohdutukseni ovat todennäköisesti Ervastin kirjoittamia.
Isak Ervast oli naimisissa vuodesta 1733 Margareta Salménin kanssa. Heidän poikiaan olivat Muhoksen kirkkoherra Isak Ervast (1737–1789), Naantalin pormestari Fredrik Ervast (1738–1791) ja laivaston kapteeni Samuel Ervast (1750–1817).