google/wiki40b huggingface dataset:
Kosketus (televisiosarja)

Ensimmäinen kausi

Martin Bohm (Kiefer Sutherland) on New Yorkissa asuva entinen toimittaja, jonka vaimo kuoli syyskuun 11. päivän terrori-iskuissa, ja hän kasvattaa yksin 11-vuotiasta numeroihin keskittynyttä mykkää poikaansa, Jakea (David Mazouz). Sosiaalityöntekijä Clea Hopkins (Gugu Mbatha-Raw) alkaa tutkia heidän koti-olojaan, jolloin Martin yrittää parhaansa mukaan saada yhteyttä poikaansa. Martin tapaa professori Arthur Tellerin (Danny Glover), joka kertoo Jaken olevan yksi harvoista, jotka näkevät numeroiden kautta ihmisten ja asioiden väliset yhteydet. Martin alkaa seurata Jaken antamia numeroita, mutta riskeeraa samalla huoltajuutensa.
Suurin osa Jaken numeroista viittaa Amelia-lukujonoon (tunnettu myös "Jumalan lukujonona"), joka sai nimensä Tellerin entisen potilaan, Amelia Robbinsin, mukaan. Tellerin salaperäisen kuoleman jälkeen Martin alkaa selvittää Amelian tapausta ja tapaa Tellerin huonetoverin, Avramin (Bodhi Elfman), joka uskoo Jaken olevan yksi juutalaisessa mytologiassa mainituista 36 oikeamielisestä. Mutta sitten paljastuu, että Aster Corps, Tellerin tutkimusta tukenut ja Jaken hoitokotia rahoittava yhtiö, oli lavastanut Amelian kuoleman ja aikoi nyt viedä Martinilta Jaken huoltajuuden. Lopulta Martin ja Jake pakenevat Los Angelesiin, jossa he tapaavat Amelian äidin, Lucyn (Maria Bello).

Toinen kausi

Martin, Jake ja Lucy alkavat etsiä Ameliaa (Saxon Sharbino) sekä todisteita Aster Corpsin rikoksista apunaan Trevor Wilcox (Greg Ellis) ja hänen uutisverkostonsa BreakWire. He yrittävät saada apua myös Aster Corpsin entiseltä työntekijältä, Calvin Norburgilta (Lukas Haas), mutta saavatkin tietää tämän itse pitävän Ameliaa hallussaan löytääkseen parannuskeinon aivovaurioituneelle veljelleen (David Hoflin). Aster Corps ehtii kuitenkin kaapata Amelian Calvinilta. Hänet saadaan pelastettua, mutta se maksaa Lucyn hengen.
Samaan aikaan perheensä menettänyt ja "36:een" kuuluva entinen jesuiittapappi Guillermo Ortiz (Saïd Taghmaoui) sarjamurhaa muita kaltaisiaan uskoen sen olevan Jumalan hänelle antama tehtävä. Los Angelesissa Martin ja Jake estävät kahdesti hänen suunnitelmansa. Lopulta Guillermo ajautuu pattitilanteeseen ja tekee itsemurhan.
Toimitusjohtaja Nicole Farington (Frances Fisher) suostuttelee Calvinin takaisin Aster Corpsin palvelukseen. Hän kertoo tälle uniklinikasta, jossa tutkitaan "36:een" kuuluvia ihmisiä aikomuksena selvittää "Jumalan lukujonon" viimeiset numerot, jotta yhtiö voisi ennustaa mm. osake- ja valuuttakurssit, vaalitulokset sekä paljon muuta. Lopulta Faringtonin kätyrit kaappaavat myös Jaken ja Amelian osaksi tutkimusta. Mutta Martin ja Trevor löytävät todisteet yhtiön rikoksista ja pelastavat lapset. Poliisi ja FBI pidättävät kaikki Aster Corpsin rikoksissa osallisina olleet henkilöt. Sarja päättyy, kun Martin saa tehtäväksi toimia vastedes "36:n suojelijana".
Wasim Sajjad

Wasim Sajjad (s. 1941) on pakistanilainen lakimies, joka on toiminut maansa virkaatekevänä presidenttinä kahteen otteeseen: vuonna 1993 ja vuoden 1997 lopussa.
Bartholomew Sulivan

Sir Bartholomew James Sulivan (1810–1890) oli brittiläinen merimies ja hydrograafikko. Hän toimi Robert FitzRoyn alaisuudessa HMS Beaglellä samalla matkalla, johon myös Charles Darwin osallistui. Eräs Galápagossaariin kuuluva saari on nimetty hänen mukaansa. Krimin sodan aikaan Sir Francis Beaufort, boforiasteikon kehittäjä ja Britannian Kuninkaallisen laivaston hydrograafikko, lähetti hänet Itämerelle avustamaan siellä ollutta laivastoa. Hän johdatti taistelulaivat taisteluasemiin Bomarsundin valtauksessa. Vuosina 1856–1865 Sulivan toimi Ison-Britannian kauppalautakunnassa. Robert FitzRoyn tehtyä itsemurhan ja jätettyä vaimonsa ja lapsensa varattomiksi Sulivan ylipuhui Ison-Britannian hallituksen antamaan heille 3 000 puntaa, minkä lisäksi Charles Darwin lahjoitti sata puntaa omia rahojaan.
Vilhelm Paischeff

Vilhelm Paischeff (1862 Helsinki – 1899 Viipuri) oli viipurilainen liikemies ja Häkli, Lallukka ja Kumppanit Osakeyhtiön osakas.
Vilhelm Paischeff oli helsinkiläisen kauppiaan Vasili Grigorinpoika Paisevin poika. Paischeff oli muuttanut Viipuriin 1889 ja työskenteli kauppakirjanpitäjänä liikemies Ferdinand Alfthanin tukkuliikkeessä ennen ryhtymistään yhteiseen yritykseen Jaakko Häklin ja Juho Lallukan kanssa. Hän oli perehtynyt Alfthanilla erityisesti tukkukauppaan ja solminut tarvittavia yhteyksiä Pietariin. 
Paischeff oli naimisissa Miina o.s. Helanderin kanssa. Hän vastasi Häkli, Lallukka & kumppanit -yhtiössä myynnin ja ostojen organisoinnista. Tämän lisäksi hänellä oli omaa hevosenkasvatustoimintaa. Hän kuoli vuonna 1899 kotonaan Häyryn kartanossa Viipurissa.
Tuula Saarikoski

Tuula Saarikoski (o.s. Unkari, s. 27. joulukuuta 1936 Viipuri) on suomalainen kirjailija.
Saarikoski varttui Viipurissa ja Lauttasaaressa ja kävi koulua Helsingin Tyttönormaalilyseossa. Hän on työskennellyt muun muassa kustannustoimittajana Tammella ja toimittajana Annassa, Jaanassa, Kotiliedessä ja Hymyssä. Saarikoski on myös kirjoittanut elämäkerrat muiden muassa Armi Ratiasta, Tauno Palosta ja Ansa Ikosesta.
Saarikoski tutustui runoilija Pentti Saarikoskeen 13-vuotiaana Kivisaaressa seurakunnan kesäkodissa. Hän oli Saarikosken ensimmäinen vaimo vuosina 1959–1964. Heille syntyi kaksi lasta, Helena ja Juri Saarikoski. Vuonna 2015 ilmestyi Saarikosken muistelmateos Kaaos ja kirkkaus.
Iso Nikjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 14,8 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Musta-Ruhmaksen valuma-alueeseen (14.126) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,2 metriä mpy.
Karjala (sanomalehti)

Historia

Lehti aloitti toimintansa Viipurissa 1. tammikuuta 1904. Alusta lähtien lehti on toiminut karjalaisten ja karjalaisuuden puolestapuhujana. Karjala-lehti joutui sensuurin uhriksi ensimmäisen sortokauden aikana. Lehti oli Venäjän vallan aikana nuor­suomalaisten äänenkannattaja.
Lehti ilmestyi aluksi kuusi kertaa viikossa. Se oli 1920-luvulla suurin Helsingin ulkopuolella ilmestyvä maakuntalehti.
Ennen sotia Karjala oli kokoomuksen äänenkannattaja ja lehden päätoimittajana oli useita merkittäviä yhteiskunnallisia vaikuttajia kuten Erkki Paavolainen ja Onni J. Brummer. Kun talvisota alkoi, Karjala-lehti lähti evakkoon Helsinkiin. Jatkosodassa Viipurin takaisin valtauksen jälkeen Karjala-lehti muutti takaisin lähtökaupunkiinsa. Jatkosodan aikana lehti muuttui poliittisesti sitoutumattomaksi ja levikki oli parhaimmillaan reilusti yli 40 000.
Sodan jälkeen vuonna 1952 lehti siirtyi Lahteen ja 1956 Lappeenrantaan. Karjala-lehti on ainoa Suomessa ilmestyvä sanomalehti, joka on ilmestynyt neljällä eri paikkakunnalla. Talousvaikeuksien ja levikin pienentymisen vuoksi vuonna 1958 lehti muutettiin nykyiseen muotoonsa, kerran viikossa ilmestyväksi heimolehdeksi.
Lehteä aiemmin kustantaneen Karjalan Kirjapaino Oy:n jälkeen vuodesta 2011 kustantajana on toiminut Karjala-lehti Oy.
Joulukuussa 2015 Karjalan levikki oli noin 7200. Lehdellä on tilaajia ympäri Suomen.
Villasika

Villasika (mangalitza) on Itävalta-Unkarin keisarikunnassa 1860-luvulla jalostettu alkuperäissikarotu. Rotu on ajalta, jolloin ei ollut lämmitettyjä sikaloita, vaan eläinten piti pärjätä ulkona. Villasika on aikuisena suurikokoinen (200–300 kg), kiharakarvainen, hyvin terve ja karaistunut rotu. 
Nykyään Suomessa villasikoja on useilla tiloilla. Lihaksi kasvattavia tiloja on kymmenkunta, harraste-eläiminä ja kotitarvekasvatuksessa Mangalitzoja on runsaasti. Villasika voi elää vuoden ympäri ulkona, kunhan sillä on säänsuoja. Ruokinnaltaan villasika ei eroa tavallisesta siasta muutoin kuin ruoan määrän suhteen. Villasika tulee toimeen huomattavasti vähemmällä. Jos villasikaa ruokkii kuten risteytyssikaa, se saattaa lihoa.
Emakon tiineys kestää 114–116 vuorokautta ja porsaita syntyy yleensä 6-14. Villasioilla on tavallisesti helpot synnytykset ja ne hoitavat hyvin jälkikasvunsa. Synnytyksen on tapahduttava talvella sisätiloissa, mutta jo parin viikon ikäisiä possuja voi alkaa ulkoiluttaa pieniä hetkiä kerrallaan. Villasiat kasvavat hitaammin kuin nykysiat. Sillä kestää ruokinnasta riippuen 12-15 kuukautta kasvaa saman kokoiseksi kuin tavallinen sika on puolivuotiaana.
Luonteeltaan villasika on lempeämpi ja rauhallisempi kuin tavallinen sika. Aktiivisimmillaan se on aamulla ja illalla.
Kirill Petrov

Ura

Petrov on Ak Bars Kazanin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset ottelunsa kaudella 2006–2007 Venäjän superliigassa. Tuolloin tilille kertyi yhdeksän ottelua, joissa syntyi tehot 1+1=2. Kaudella 2007–2008 hän pelasi jo 47 ottelua pääsarjassa. Kauden päätteeksi New York Islanders varasi Petrovin kolmannella kierroksella numerolla 73 vuoden 2008 NHL:n varaustilaisuudessa.
Kaudella 2008–2009 Petrov pelasi Kazanissa vain kuusi ottelua ja oli voittamassa sarjan mestaruutta. Kauden 2009–2010 hän pelasi pääosin Vysšaja Ligassa Kazanin farmiseurassa Neftjanik Almetjevskissa. Kausi päättyi jälleen mestaruusjuhliin Petrovin pelatessa kolme pudotuspeliottelua.
Kesken kauden 2010–2011 Petrov myytiin Kazanista KHL:n uuteen seuraan Jugra Hanty-Mansijskiin suuremman peliajan toivossa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi takaisin Kazaniin.
Rossana de los Ríos

Tennisura

Vuonna 1992 Rossana voitti Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelin mestaruuden. Finaalissa hän voitti Paola Suárezin 6–4, 6–0.

2008

Tammikuussa Rossana pelasi Australiassa ensimmäisen kerran sitten vuoden 2003. Helmikuussa Rossana pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa vuoteen Viña del Marissa. Hän voitti Carla Suárez Navarron 7-6(8), 6-4, mikä merkittiin hänen ensimmäiseksi WTA-turnauksen otteluvoitoksi sitten vuoden 2004:n Philadelphian. Hän pääsi toiselle kierrokselle Bogotássa ja Miamissa, mikä tarkoitti sitä, että hän nousi takaisin naisten maailmanlistan sadan parhaan joukkoon ensimmäisen kerran vuoden 2003 jälkeen. Rossana pääsi finaaliin 25 000 dollarin turnauksessa Pelhamissa ja toukokuussa hän pääsi Strasbourgin turnaukseen voittamalla kolme karsintaottelua. Hän selviytyi Ranskan avoimiin ensimmäisen kerran 19 grand slamin jälkeen. Rossanan listasijoitus oikeutti suoraan pääsyyn pääkaavioon. Wimbledonissa 2008 Rossana hävisi 1. kierroksella Ana Ivanovicille. Sen jälkeen hän pelasi Palermossa, jossa hän voitti viidenneksi sijoitetun Aravane Rezaïn 6-4, 6-1.
M/S Marella

Alus

Marella liikennöi Suomen lipun alla tunnuskirjaiminaan OGWJ ja kotisatamanaan Maarianhamina reittiä Naantali–Maarianhamina–Kapellskär. Myöhemmin reittinä oli Turku–Maarianhamina–Tukholma. Matkustajien käytössä oli avaran 130-paikkaisen ruokasalin, kafeterian ja yhdistetyn baari-tanssisalongin lisäksi kannella lepo- ja aurinkotuoleja sekä katettu näköalakuisti. Ostoksia varten aluksessa oli runsaasti tax free -myyntipisteitä sekä uutuutena ostostori. Vauvojen hoitoa varten oli varattu oma tila ja hiukan vanhemmille lapsille oli leikkinurkkaus. Sisätilojen suunnittelusta vastasi sisustusarkkitehti Robert Tillberg.

Tekniikka

Bureau Veritasin luokittelema alus oli jaettu kymmeneen vesitiiviiseen osastoon ja paloturvallisuutta paransi kaikkialle asennettu sprinklerijärjestelmä.
Marellassa oli kaksi 10-sylinteristä Sulzer 10TAD48 -dieselmoottoria, jotka rakensi Jugoturbina Karlovacissa. Sylinterien halkaisija oli 480 mm ja iskun pituus 700 mm. Moottorien kierrosnopeus oli 250 kierrosta minuutissa ja yhteisteho 6472 kW (8 800 hv). Moottorit oli kytketty suoraan omaan potkuriakseliinsa ja säätölapaiseen Lips-potkuriinsa.
Apukoneina oli kolme Burmeister & Wain (B&W) -dieselmoottoria ja peräsinkoneiston valmistaja oli Atlas. Aluksen keulassa oli yksi 440 kW ohjailupotkuri.

Aluksen vaiheita

Tukholmasta Turkuun matkalla ollut Marella ajoi karille 20. joulukuuta 1977 Ahvenanmaalla Härrön niemen eteläpuolella. Ulkovartioalus Viima ja pelastusalus Gustaf Erikson kuljettivat Marellan 166 matkustajaa lähelle pysähtyneeseen M/S Kapellaan. Aluksessa olleet 23 henkilöautoa ja 15 yhdistelmäajoneuvoa siirrettiin proomulla Långnäsin satamaan. Marella pystyi perääntymään omin avuin irti karilta, mutta konehuoneeseen tulleen veden vuoksi sen matka jatkui Viiman hinaamana Naantaliin Navire Yardin Luonnonmaan telakalle. Aluksen saamat vauriot korjattiin Wärtsilän Turun telakalla.
Marella oli Viking Line -varustamon käytössä 27. toukokuuta 1981 asti ja SF Line myi aluksen kreikkalaiselle Maritime Company of Lesvos S.A. -yritykselle samana vuonna. Alus liikennöi NEL Lines'in väreissä Kreikan lipun alla kotisatamanaan Mytilíni, tunnuksenaan SVKF ja nimenään Alcaeos. Alcaeos oli täysin ilmastoitu ja kykeni kuljettamaan 228 hyttimatkustajaa 112 hytissään sekä 813 kansimatkustajaa. Aurinkokannella oli 260 paikkaa. Henkilöautoja aluksen 400 kaistametrisille kansille mahtui 215 kappaletta.
Alus myytiin turkkilaiselle yritykselle vuonna 2002 ja se sai 2003 nimekseen Sochi Express. Se siirrettiin Saint Vincentin ja Grenadiinien lipun alle ja romutettiin vuonna 2004.
Henrik Rödl

Pelaajaura

Rödl siirtyi pelaamaan EOSC Offenbachiin vuonna 1987. Kaksi vuotta myöhemmin hän lähti Yhdysvaltoihin pelaamaan NCAA:han. Viimeiselä kaudellaan Rödl voitti seurassa NCAA:n mestaruuden. Hän palasi Saksaan ja ALBAn joukkueeseen. Vuonna 1996 hänet palkittiin Bundesliigan arvokkaimpana pelaajana. Rödl lopetti pelaajauransa vuonna 2004.

Maajoukkue

Rödl voitti Saksan miesten maajoukkueessa Euroopan mestaruuden vuoden 1993 kotikisoissa. Lisäksi hän oli mukana maan MM-pronssia vuonna 2002 voittaneessa joukkueessa. Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 Rödl sijoittui Saksan joukkueessa seitsemänneksi.

Valmennusura

Pelaajauransa jälkeen Rödl siirtyi valmentamaan ALBAn kakkosjoukkuetta TuS Lichterfelde Berliniä. Vuonna 2005 hänet hankittiin ALBAn päävalmentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2007 saakka. Vuonna 2010 Rödl jatkoi valmennusuraansa, sillä hänet hankittiin TBB Trierin päävalmentajaksi.
Varig Logística

Varig Logistica (myös VarigLog) oli brasilialainen São Paulossa pääkonttoria pitävä rahtilentoyhtiö. Yhtiö perustettiin syyskuussa 2000 ja se oli Varigin täysin omistama tytäryhtiö. Yhtiö myytiin joulukuussa 2005 Volo do Brasil -konsortiolle. Heinäkuussa 2006 yhtiö osti konkurssin partaalla horjuneen entisen emoyhtiönsä, Varigin ja Varigin tytäryhtiön Rio Sulin. VarigLog meni konkurssiin 27. syyskuuta 2012.
Viirulaulumesikko

Levinneisyys

Viirulaulumesikkoa tavataan Australian eteläosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kari Liimo

Kari Tapani Liimo (s. 6. maaliskuuta 1944 Lappeenranta) on suomalainen entinen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Liimo pelasi koripallon SM-sarjassa Helsingin Kisa-Tovereissa, jonka paidassa hän voitti Suomen mestaruuden viisi kertaa vuosina 1961–1965. 1965 hän sai kutsun Yhdysvaltoihin Brigham Young -yliopistoon. Liimo opiskeli ja pelasi yliopistossa neljä vuotta vuoteen 1969 saakka, kunnes kieltäytyi ammattilaismahdollisuudesta ja palasi Suomeen. Hän voitti pelaajaurallaan vielä yhden Suomen mestaruuden vuonna 1974 Playboysin pelaajavalmentajana. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 239 ottelua, joissa teki 4637 pistettä (keskiarvo 19,4). Parhaalla kaudellaan 1965 hänen pistekeskiarvonsa oli 30,7. Liimon yhden ottelun ennätys 46 pistettä syntyi vuonna 1965. Hän oli SM-sarjan paras korintekijä vuosina 1965, 1970 ja 1971.
Liimo nousi Suomen maajoukkueeseen jo 17-vuotiaana. Kesäkuussa 1964 hän oli maajoukkueen kantavia hahmoja Genevessä järjestetyssä olympiakarsinnassa, jossa Suomi taisteli itselleen paikan Tokion olympialaisissa. Olympiaturnauksessa Suomi sijoittui yhdenneksitoista. Liimo osallistui Suomen paidassa neljiin EM-kisoihin: 1961, 1963, 1965 ja 1967. Suomi selvisi Liimon johdolla kotikisoissaan 1967 kaikkien aikojen parhaaseen EM-sijoitukseensa sijoittumalla kuudenneksi. PM-kultaa Liimo oli voittamassa 1962, 1964 ja 1970. Yhteensä hän pelasi 160 A-maaottelua, joissa teki 2446 pistettä (keskiarvo 15,3). Parhaassa ottelussaan vuonna 1964 Liimo heitti 35 pistettä. Hänet valittiin kuusi kertaa Suomen parhaaksi koripalloilijaksi. Hän on ensimmäinen suomalainen joka on varattu NBA:han. Varauksen teki Los Angeles Lakers seitsemännellä kierroksella 1969. Liimo jätti ammattilaistilaisuuden käyttämättä koska häntä peloteltiin maajoukkueuran katkeamisella.
Lopetettuaan pelaajauransa 1975 Liimo jatkoi uraansa valmentajana. Hän voitti valmentajana kolme Suomen mestaruutta 1974 pelaajavalmentajana voitetun mestaruuden lisäksi: 1979 Playhongan peräsimessä ja 1988 ja 1991 KTP:n valmentajana. Liimo toimi Suomen maajoukkueen valmentajana vuosina 1982–1984. 1983 maajoukkue voitti Pohjoismaiden mestaruuden hänen johdollaan.
Royal Mail Ship

Royal Mail Ship (joskus Steam-ship tai Steamer), nähdään usein lyhennetyssä muodossaan RMS, on laivoissa käytetty lyhenne, jota käyttävät laivat, jotka kantavat postia Yhdistyneen kuningaskunnan valtio-omisteisen postilaitoksen Royal Mailin kanssa tehdyn sopimuksen turvin. Lyhenne on vuodelta 1840. Jokaisella tunnustuksen saaneella laivalla on oikeus käyttää Royal Mailin lippua, kun laiva on liikenteessä, ja pitää Royal Mailin kruunu-logoa laivan merkin yhteydessä.
Tunnusta käyttivät useat laivayhtiöt, mutta yleisimmin se yhdistetään Cunard Lineiin, Royal Mail Linesiin ja Union-Castle Line -yhtiöön, joka piti hallussaan useita korkean luokan postisopimuksia ja joka perinteisesti liitti useiden laivojensa nimen eteen lyhenteen "RMS". 
Vaikka aiemmin jotkut laivayhtiöt, erityisesti Royal Mail Lines, kutsuivat kaikkia laivojaan RMS-lyhenteellä, todellisuudessa laiva oli oikeutettu käyttämään lyhennettä vain, kun sillä oli voimassa oleva sopimus. Muulloin se käytti jotain muuta lyhennettä, kuten "SS".
Yksi tunnetuimmista lyhennettä käyttäneistä laivoista oli RMS Titanic.
Sankarialokas

Tuotanto

Fennada-filmin kolmen edellisen sotilasfarssin nimessä on käytetty sotilasslangin alokasta tarkoittavaa sanaa "monni". Tässä on kuitenkin päädytty yleiskieliseen sanaan. Tapio Ilomäki on käyttänyt musiikissa hyväkseen muun muassa vanhoja tuttuja sotilasfarsseja. Hän kuoli neljä päivää ennen elokuvan ensi-iltaa. Sakari Jurkan nimi on alkuteksteissä, mutta roolia ei ole lopullisessa versiossa. Yliluutnantti von Klingsporia salanimellä Esko Saros esittävä harrastajanäyttelijä Esko Sorsa on laulaja Riki Sorsan isä. Hän näyttelee myös roolit arabipetturina ja matruusina. Leo Jokela esittää tässä ensimmäisessä merkittävässä roolissaan romania. Välkkyä yksilöllisyyden opiskelijaa Antti Ojalaa näyttelee elokuvassa Kai Lappalainen.

Juoni

Lasse Pöystin esittämä nuori kirjailija astuu varusmiespalvelukseen. Hänen vilkas mielikuvituksensa tuottaa armeijan harmauden vastapainoksi mahtipontisia sankariunelmia, vuoroin hän on olevinaan sukellusveneen urhoollinen matruusi Tim MacDonald tai sitten muukalaislegioonalainen Tom Smith.

Arviot

Elokuva on tyypillinen 1950-luvun liukuhihnakomedia, jollaisia tuotettiin kansan viihteennälkään mahdollisimman halvalla ja nopeasti. Aikalaiskriitikoiden arviot elokuvasta olivat laimeita, olihan vastaavia elokuvia tuotettu jo lähes kyllästymispisteeseen asti, mutta muutamassa arviossa todettiin kasarmielämää parodioidun loistavasti. Tarkasta pidettiin kiinnostavana ohjaajana, joka "ei suostu tekemään mitään kaavamaista ja paikallaanpolkevaa", kuten Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) totesi. Silti moni kriitikko ajatteli Valma Kivitien (Elokuva-aitta) tavoin: "Elokuva on kalpea ja ote veltonlainen kaikesta työstä ja yrityksestä huolimatta."
Myöhemmin elokuva on saanut varsin ristiriitaisia arvioita. Eräässä kritiikissä sanotaan sen olevan "sotilasfarsseista pöhköimpiä" ja katsomisen arvoinen ainoastaan karismaattisten tähtinäyttelijöiden Lasse Pöystin ja Leo Jokelan ansiosta – ilman heitä sekoilu kuuluisi kriitikon mielestä historian roskakoriin. Myös huomautetaan, että Leo Jokelan rooli mustalaisena on lempeästi mutta silti kyseenalaisesti karrikoitu. Arto Pajukallio toteaa arviossaan, että elokuva on lajityypin pakottominta antia, ja pohtii, voisiko sitä kutsua sotilasfarsseista parhaaksi.
Jaakko Aalto

Jaakko Johannes Aalto (1. syyskuuta 1912 Viipuri – 14. helmikuuta 1940 Kuhmo) oli suomalainen pesäpalloilija ja poliisikonstaapeli.
Jaakko (Jaska) Aalto oli erinomainen sijoituslyöjä ja liikkuva polttaja, joka käytti ensimmäisenä ns. taittoheittoa. Aalto pelasi kaikissa 1930-luvun Itä–Länsi-otteluissa, vuosina 1932–1933 sekä 1935–1939 Lännen puolella ja vuonna 1934 Idän puolella. Samoina vuosina hän pelasi suursarjassa. Suomen mestaruutta ei Aalto kuitenkaan koskaan saavuttanut.
TPU:ssa Aalto voitti Hämeen aluemestaruuden 1936 ja piirinmestaruuden 1937–1938; poliisien valtakunnallinen mestaruus tuli 1932 ja 1936 ja hopea 1933 ja 1934. Aalto kaatui pelitoverinsa Jaakko Kilven sissipataljoonan lähettinä 1940. Myös hänen veljensä Toivo oli pesäpalloilija.
Corviglia

Rinteet

Corviglian laskettelukeskuksessa on 33 laskettelurinnettä ja laskettelupuisto Corviglia Snowpark. Laskettelurinteitä ovat muun muassa Olympia, Corviglia Run ja Paradiso.
Elseid Hysaj

Seurajoukkueura

Hysaj'n kasvattajaseura on Empoli FC. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2012-2013, kun seura pelasi Serie B:ssä. Kaudeksi 2014-2015 Empoli nousi Serie A:han ja Hysaj teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2014 Udineseä vastaan. Hän pelasi vahvan kauden ollen kentällä 36 ottelussa.
Elokuussa 2015 hän siirtyi Serie A:n SSC Napoliin.

Maajoukkueura

Hysaj on edustanut Albaniaa alle 17-vuotiaissa ja alle 21-vuotiaissa. Albanian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2013 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan.

Muuta

Hysaj'n ollessa kahden kuukauden ikäinen hänen isänsä Gëzim muutti Italiaan etsimään työtä. Kun Hysaj oli kymmenen, Gëzim suositteli häntä eräälle jalkapalloagentille ja Hysaj muuttikin 14-vuotiaana Italiaan ja sai seuraavana vuonna paikan Empoli FC:stä.
David Henry Hwang

David Henry Hwang (s. 11. elokuuta 1957) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen töidensä joukossa on M. Butterfly (1988), josta tehtiin samanniminen elokuva (M. Butterfly, 1993). 
Los Angelesissa syntynyt Hwang on amerikanaasialainen. Hän on työskennellyt myös libretistinä; hän on tehnyt yhteistyötä Philip Glassin ja Osvaldo Golijovin kanssa.
Seinäjoen ravikeskus

Ravitoiminta

Seinäjoen raviradan ohjelmaan kuuluvat muun muassa kolmet vuosittaiset Toto75-ravit, Kasvattajakruunun kilpailusarjat, Suomi–Ruotsi-ohjastajamaaottelu, Ilkka-ajo sekä pitäjämestaruuskilpailut. Merkittävin vuosittainen ravitapahtuma on kansainvälinen suurkilpailu Prix d'Etain Royal (Käytetään myös nimeä Seinäjoki-Race), joka on osa Euroopan raviliiton UET:n järjestämän UET Trotting Mastersin osakilpailu. Kuninkuusravit Seinäjoella on pidetty seitsemän kertaa, joista viimeisimmät vuonna 2005.
Seinäjoen ravikeskuksessa käy vuosittain noin 40 000 henkeä. Samana aikajaksona hevosia kilpailee radalla noin 4 500. Raviradalla on neljä ravintolaa ja sen istumakatsomoon mahtuu 900 henkeä.

Muu käyttö

Katsomorakennuksen totohallia on käytetty lisäksi muun muassa näyttelytilana, tanssilattiana sekä kirpputorina. Raviradan keskellä on nurmialue, jossa pelataan kesäisin jalkapalloa. Raviradalla on myös useita kertoja järjestetty Farmari-maatalousnäyttely. Ravirata on ollut myös vuosien 2005 ja 2010 lentopallon Power Cupin päänäyttämönä. Syksyllä 1999 raviradalle valmistui GP-tason ratsastuskenttä.
Raitoonlammi

Maantiede

Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee pari metsäojaa. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 3,5 kilometriä pitkä laskuoja Urjalan Sokealammille, joka laskee vuorostaan Sokeaojaa myöten Koijokeen eli Kojonjokeen.
Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvi on keskellä Raitoon kylää. Rannoille on rakennettu runsaasti asuntoja. Länsirannalla sijaitsee vuonna 1947 valmistunut Raitoon Vilpola , joka toimii edelleen tanssilavana.

Luonnonhistoria

Raitoon alue kohosi jääkauden jälkeen merestä ensimmäisten joukossa. Jos kasvaneen saaren notkoon syntyi tuolloin järvi, saattaa Raitoonlammi olla 11 200 vuotta vanha.