google/wiki40b huggingface dataset:
Mielialahäiriö

Mielialahäiriöt ovat psyykkisiä sairauksia, joille ominaista on pitempiaikainen muutos potilaan mielialassa. Tyypillisimpiä esimerkkejä ovat masennus ja kaksisuuntainen mielialahäiriö. Masennukseen kuuluu ainoastaan depressiojaksoja, kaksisuuntaiseen sekä depressiivisiä että maanisia vaiheita. Myös mania luetaan mielialahäiriöihin.

Oireet ja hoito

Mielialahäiriöt altistavat erilaiselle itsetuhokäyttäytymiselle, ja huomattava osa itsemurhista liittyy niihin.
Usein mielialahäiriön taudinkuvaan kuuluu liikaunisuutta, mutta toisaalta masennus aiheuttaa myös unettomuutta.
SAD:stä kärsivällä ihmisellä esiintyy yleensä syys- ja talviaikaan tyypillisiä masennusoireita, mutta valoisina vuodenaikoina oireet ovat lieviä tai niitä ei ole. Varsinkin nuoruusikäiset AS-ihmiset ovat kasvaneessa riskissä sairastua mielialahäiriöihin.
Mielialahäiriöitä hoidetaan mm. sopivalla lääkityksellä ja psykoterapialla.

Yleisyys

Masennus on länsimaissa tavallisempi mielialahäiriön muoto kuin kaksisuuntainen häiriö. Nuorena sairastettu masennus lisää potilaan riskiä sairastua myöhemmällä iällä kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön.
Mielialahäiriöt oireilevat joskus eri tavoin lapsilla, nuorilla ja aikuisilla. Lapsuus- ja nuoruusiän masennus saattaakin jäädä kokonaan toteamatta. Joillakin potilailla on mielialahäiriöihin perinnöllistä taipumusta.
Vilho Siivola

Vilho Eemeli Siivola (10. huhtikuuta 1910 Valkeakoski – 28. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterineuvos.
Vilho Siivola syntyi Valkeakoskella paperitehtaan hevosmiehen poikana 1910 ja kuoli 74 vuoden ikäisenä 1984 Helsingissä.
Kipinän näyttelemiseen Siivola sai Valkeakosken Työväennäyttämön esirippupoikana 1920-luvulla. Hän oli myös aktiivisesti mukana työväenliikkeessä, toimien nuoriso-, osuustoiminta- ja urheiluseuroissa, sekä ennen kaikkea erilaisten taideharrastusten piirissä.
Vilho Siivola opiskeli Työväen Akatemiassa vuosina 1931–1932. Akatemia antoi hänelle sysäyksen ammattinäyttelijän uralle. Akatemian äidinkielen opettajana toiminut kirjailija Lauri Haarla järjesti Vilho Siivolalle näyttelijäharjoittelijan paikan Koiton näyttämölle Helsinkiin 1932. Helsingin Kansanteatterin, Tampereen ja Viipurin kautta hän tuli Kansallisteatteriin 1943, josta jäi eläkkeelle 1977. Hän julkaisi kaksi muistelmateosta, Myllykylästä maailmalle (1975) ja Maailmassa maailmaa (1983).
Aleksis Kiven tuntijana ja tulkitsijana Siivola oli tunnettu. Hän näytteli Nummisuutarien Eskoa ensimmäisen kerran jo 17-vuotiaana. Hänet tunnettiin rehevän kansanihmisen huumorilla höystetyn luonteen tulkitsijana. Muita merkittäviä rooleja Siivolan uralla olivat Tšehov-tulkinnat Kolmen sisaren Andrei, Kirsikkapuiston Lopahin sekä Gogolin Reviisorin kaupunginpäällikön rooli.
Vilho Siivolan lukuisista elokuvarooleista tärkeimmät olivat suomalais-neuvostoliittolaisessa yhteistyöelokuvassa Luottamus (1976), jossa hän esitti tulevaa presidentti P. E. Svinhufvudia, Väinö Linnan romaanin pohjalta ohjatun Tuntemattoman sotilaan (1955) Mäkilä ja televisioelokuvassa Pakolaiset (1977) Uutelan Juhana. Viimeksi mainitusta hän sai Prahan filmijuhlilla kansainvälisen näyttelijäpalkinnon parhaasta osasuorituksesta.
Vilho Siivola tunnettiin myös ohjaajana. Hän ohjasi Nurmijärven Palojoen kylän Taaborin vuoren Kivi-juhlien Nummisuutarit neljännesvuosisadan aina juhlien alusta vuodesta 1953. Hän ohjasi eri teattereissa, ja hänen ohjaamansa Nummisuutarit vietiin Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Venäjänkielisen Nummisuutarit hän ohjasi 1971 Petroskoissa.
Radiossa hän esitti varsinkin F. E. Sillanpään ja Pentti Haanpään tekstejä. Hän oli myös Hella Wuolijoen radiosarjan Työmies Rantasen perheen nimiosassa.
Siivola oli mukana järjestöelämässä Suomen Näyttelijäliiton, Aleksis Kiven Seuran, sekä Suomi-Neuvostoliitto-Seuran piirissä. Hän oli Suomi-Romania-Seuran puheenjohtajana 25 vuotta. Hän suunnitteli teatterikursseja ja myös johti niitä kesäyliopistoissa, kouluhallituksen, sivistysjärjestöjen ja teatterijärjestöjen piirissä. Hän oli monta kymmentä vuotta sekä Työväen Akatemian että Helsingin Työväenopiston opettaja.
Pro Finlandia -mitalin Siivola sai 1960. Hänelle myönnettiin teatterineuvoksen arvonimi 1974.
Paula Jouhten

Paula Jouhten (s. 6. kesäkuuta 1978) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on myös väitellyt tekniikan tohtoriksi aiheenaan laskennallinen systeemibiologia. Väitöskirja käsitteli mikro-organismien aineenvaihdunnan mallinnusta ja aineenvaihduntavuoanalyysia.
Kaudella 2009–2010 hän edustaa Porvoon Salibandyseuraa.

Maajoukkue

Jouhten on pelannut 4. marraskuuta 2009 mennessä 86 maaottelua, joissa hän on tehnyt tehot 15+15=30. Hän toimii maajoukkueen kapteenina 5. joulukuuta 2009 alkavissa maailmanmestaruuskilpailuissa.
8.1.2011 Jouhten saavutti 100 maaottelun rajan.
Springdale – Riding Adventure

Springdale – Riding Adventure on haastava hevospeli. Siinä on esimerkiksi erilaisia hevosia, joista voi valita omansa. Springdalessa on haastavia ratoja, joista suurin osa on esteratoja. Springdalessa ei ole yhtään kouluratsastusratoja, joten kannattaa etsia kouluratsastuspelit muualta. Springdalessa on paljon erilaisia haasteita, ja jopa muutama minipeli, kuten Perhosten jahtaaminen. Harmi vain, että pelissä on vähän pelattavaa kun on läpäissyt kaikki tehtävät.
Springdalessa voi saavuttaa tehtäviä, ostaa tavaroita ja sen sellaista. Springdalessa on 4 ns.klubia, eli Unicorn, Dryad, Seahorse ja Pegasus. Jokaisessa on omat tehtävänsä.
Olof Wexionius

Olof (Olaus Olai) Wexionius (n. 1626 Växjö Ruotsi – 20. huhtikuuta 1671 Turku) oli ruotsalaissyntyinen Turun akatemian lainopin professori, joka toimi yliopiston rehtorina 1660–1661 ja 1667–1668.  
Wexioniuksen vanhemmat olivat kappalainen Olof Olai Angermannus ja Gunilla Erlanderintytär.  Hän aloitti uransa Tartossa, mutta jatkoi sitä Turussa seuraten veljensä Mikael Wexioniuksen jälkiä, joka promovoitiin Suomen ensimmäiseksi oikeustieteen tohtoriksi ja jonka väitöskirja Discursus politicus de prudentia oli ensimmäinen Turussa puolustettu väitöstutkimus ja ensimmäinen Suomessa painettu teos. Wexionius hoiti veljeltään jääneen ja sittemmin kahtia jaetun professuurin toista osaa eli oikeustieteen virkaa, johon hänet nimitettiin vastoin konsistorin kantaa. Professorina Wexioniusta ei pidetä juurikaan ansioituneena, hän jatkoi veljensä aloittamaa roomalaisen oikeuden tutkimus- ja opetuslinjaa. Väitöskirja De in integrum restitutionibus (1660), jossa tarkastellaan menetetyn oikeustilan palauttamista, osoittaa tämän varsin hyvin. Wexioniuksella oli yksi väittelyoppilas, Claudius Agraeus eli Åkerman, joka toimi sittemmin Ruotsissa, mutta veljesten Turussa aloittama tutkimustraditio päättyi Wexioniuksen kuoltua. Veljestään poiketen hän ei koskaan päässyt virkaan Turun hovioikeuteen, vaikka olisi ollut muodollisesti hakijoista paras.
Wexioniuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1654 oli Katarina Eskilsdotter Petraeus (k. 1665) ja toinen vuodesta 1667 Magdalena Wallenstierna (k. 1685).
Mihail Muravjov

Mihail Nikolajevitš Muravjov (19. huhtikuuta (J: 7. huhtikuuta) 1845 Grodno – 21. kesäkuuta (J: 8. kesäkuuta) 1900 Pietari) oli venäläinen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1897–1900. Hän ajoi Venäjän laajentumista Kauko-Itään.
Mihail Muravjovin isoisä oli Mihail Muravjov-Vilenski, joka kukisti ankarilla otteilla vuoden 1863 Puolan kapinan Liettuassa. Muravjovin isä oli Grodnon alueen kuvernööri. Muravjov työskenteli Venäjän ulkoministeriössä vuodesta 1864 ja toimi muutaman vuoden Venäjän lähettiläänä Tanskassa ennen nimitystään ulkoministeriksi.
Muravjov kannatti valtakunnan laajentamista Mantšuriassa ja ehdotti Port Arthurin sekä Dalnyn satamien valtaamista Liaotungin niemimaalla. Hänen maaliskuussa 1898 Kiinan kanssa solmimansa sopimus luovutti koko niemimaan 25 vuodeksi Venäjän hallintaan ja antoi Venäjälle luvan rakentaa rautatieyhteys Port Arthurista Harbiniin, josta oli Kiinan itäisen rautatien ansiosta yhteys Venäjän muuhun rautatieverkkoon. Iso-Britannia ja Japani eivät pitäneet Venäjän aseman vahvistumisesta Kauko-Idässä, joten Muravjov solmi huhtikuussa 1899 Britannian kanssa sopimuksen, jossa maat tunnustivat toistensa etupiirit Kiinassa. Suhteita Japaniin hän ei sen sijaan kyennyt parantamaan ja maiden välille kehittynyt eripura johti myöhemmin Venäjän–Japanin sodan puhkeamiseen.
Tsaari Nikolai II:n vaatimuksesta Muravjov esitti tammikuussa 1899 kansainvälistä aseidenriisuntakokousta, joka sitten kokoontui Haagissa touko–heinäkuussa samana vuonna. Kokouksen tuloksena syntyi ensimmäinen Haagin sopimus.
Jousiammunta kesäolympialaisissa 2020 – miesten yksilökilpailu

Karsinnat

Yksilökilpailun karsinnat on liitetty osaksi joukkuekilpailun karsintaa. Joukkuekilpailuun pääsee 12 maata, ja jokaiselle joukkuekilpailuun osallistuvalle urheilijalle taataan paikka yksilökilpailussa. Isäntämaa Japani saa ilman karsintoja yhden joukkueen olympiaturnaukseen eli samalla kolme urheilijaa yksilökilpailuun. Vuoden 2019 MM–kilpailuista mukaan pääsee kahdeksan parasta joukkuetta. Jos Japani on kahdeksan parhaan joukossa, mukaan otetaan yhdeksänneksi paras joukkue. Loput kolme joukkuepaikkaa karsitaan erillisessä karsintaturnauksessa. Jos Japani ei ole saanut paikkaa MM–kilpailujen kautta ja osallistuu erilliseen karsintaturnaukseen ja on kolmen parhaan joukossa, paikan olympialaisiin saa karsintaturnauksen neljäs joukkue. Viisi urheilijaa pääsee olympiaturnaukseen sekajoukkuekarsintojen perusteella. Kun olympialaisiin pääsevät maat on selvillä, valitaan muista maista urheilijat siten, että yhdestä maasta korkeintaan yksi urheilija saa osallistua yksilökilpailuun. Neljä urheilijaa valitaan MM–kilpailujen 2019 perusteella. Aasian, Euroopan ja Amerikan maanosan sisäisissä kilpailuista on mahdollista yhden urheilijan päästä olympialaisiin. 13 paikkaa jaetaan maanosien omissa karsintaturnauksissa siten, että Eurooppa saa neljä, Aasia ja Amerikka kolme, Afrikka kaksi ja Oseania yhden urheilijan olympiaturnaukseen. Yksi paikka ratkaistaan erillisessä yksilökarsintaturnauksessa. Kaksi paikkaa on niin sanottuja kutsupaikkoja.

Kilpailumuoto

Olympiaturnaus alkaa sillä, että jokainen urheilija ampuu 72 nuolta. Tulosten perusteella urheilijat laitetaan järjestykseen. Tämän jälkeen aloitetaan cupmuotoinen turnaus, jonka ensimmäisellä kierroksella kohtaavat karsinta-ammuntojen paras ja 64., toiseksi ja 63. sijoitettu jne. Cup-muodossa yksi ottelu koostuu kolmen nuolen sarjoista. Sarjan voittaja saa kaksi pistettä ja jos sarja päättyy tasan, kumpikin saa yhden pisteen. Ottelun voittaa se urheilija, joka saa ensin kuusi pistettä. Jos ottelu on tasan tilanteessa 5–5, kumpikin urheilija ampuu yhden nuolen. Lähemmäksi taulun keskipistettä osunut urheilija voittaa ottelun.

Aikataulu

Sijoitusammunnat ammutaan 24. heinäkuuta. Cupin kaksi ensimmäistä kierrosta ammutaan 28., 29. ja 30. heinäkuuta. Aamupäivällä 1. elokuuta ammutaan neljännesvälierät, ja iltapäivällä puolivälierät, välierät, pronssiottelu ja loppuottelu.
Paulina Vega

Paulina Vega Dieppa (s. 15. tammikuuta 1993 Barranquilla) on kolumbialainen malli ja televisiojuontaja, joka valittiin Miss Kolumbiaksi vuonna 2013 ja Miss Universumiksi 2014. Hän on kaikkien aikojen toinen Miss Universum -kilpailun voittanut kolumbialainen nainen. Vuosina 2016–17 hän juonsi A otro nivel -ohjelmaa.
Vega on sydänlääkäri Rodolfo Vega Llamasin ja Laura Dieppan tytär. Hänellä on sisko Valentina. Hän on tenori Gastón Vegan lapsenlapsi; hänen isoäitinsä Elvira Susana Castillo Gómez valittiin Miss Atlánticoksi 1953.
Iloveyou

Iloveyou on sähköpostimato, jonka saastuttamia viestejä levisi ensimmäisen kerran Aasiassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa toukokuussa 2000. Mato sai alkunsa Filippiineissä 4.5.2000. Kahdeksan päivän päästä 50 miljoonaa infektiota oli raportoitu.

Toiminta

Mato leviää lähettämällä käyttäjän koneelta sähköpostia Microsoft Outlookin ensimmäiseen 50 sähköpostiosoitteeseen. Sähköpostin otsikkona on "ILOVEYOU" (suom. Minä rakastan sinua).
Viestissä on mukana tiedosto LOVE-LETTER-FOR-YOU.txt.vbs (rakkauskirje sinulle). Tiedosto on Microsoftin VBScriptillä kirjoitettu madon koodi. Oletusasetuksilla Microsoft Windows piilottaa tiedostojen päätteet, joten käyttäjä voi luulla tiedoston oleva tekstitiedosto (pääte .txt) ja yrittää avata sen klikkaamalla sitä, jolloin mato käynnistyy. Tämän jälkeen mato asettaa itsensä käynnistymään koneen käynnistyessä ja lähettää itsensä edelleen.
Se hakee myös verkkolevyiltä tietyntyyppisiä tiedostoja, jotka se korvasi itsensä kopiolla, tavoitteena levitä edelleen toisille koneille toisten käyttäjien yrittäessä avata tiedostoja.
Rush (vuoden 2008 televisiosarja)

Juoni

Sarja seuraa maineikkaan Tactical Response (TR) -tiimin jäsenien elämää. Sarjan fiktiivinen tiimi perustuu oikeaan Victorian poliisin Critical Incident Response Team -ryhmään, joka on erittäin liikkuva yksikkö ja täyttää operatiivisen aukon yleisvelvollisuuksia hoitavan poliisin sekä SWAT:in kaltaisen Victoria Police Special Operations Group -ryhmän välillä. Sarjan tiimi nähdään vastaamassa väkivaltaisiin tapauksiin, kuten autovarkauksiin, itsemurhiin ja aseellisiin hyökkäyksiin. Rush keskittyy TR-tiimin jäseniin, heidän tiedustelu-upseeriinsa Leon Brozniciin sekä ylitarkastaja Kerry Vincentiin. Sarjassa tutustutaan tiimin työ- ja yksityiselämään.
Suurin osa jaksoista sisältää ainakin yhden pääjuonen sekä yhden tai kaksi sivujuonta joka jakson läpi. Joissakin tapauksissa keskitytään yhteen pääjuoneen ja jäsenten yksityiselämät muodostavat pienempiä sivujuonia, jotka ulottuvat useampaan jaksoon. Yleensä tiimi jaetaan kahdeksi: Yksi tiimi tapausta kohden ja sivujuonessa oleva tiimi tapaa pääjuonessa olevan tiimin jossain vaiheessa jaksoa. Tavallisesti kuuden hengen tiimi jaetaan kahteen ajoneuvoon, jotka tunnetaan nimillä TR01 ja TR02.
Neljännellä tuotantokaudella juonen rakennetta uudistettiin niin, että vain yksi, laajamittainen juoni kulki kaikkien 13 jakson läpi poiketen edellisistä tuotantokausista.

Tuotanto

Sarjan pilotti, alkuperäiseltä nimeltään Rapid Response kuvattiin vuonna 2004 ja se perustui aiempaan Police Rescue -sarjan käsikirjoitukseen. Pilotissa esiintyi useita hahmoja ja näyttelijöitä, jotka eivät tulleet takaisin sarjaa varten. Sarja hylättiin alun perin, mutta vuosia myöhemmin otettiin tuotantoon, koska käsikirjoittajien lakko 2007–2008 Yhdysvalloissa vaikutti Ten-kanavan maahantuontisarjoihin.
Josef Berin näyttelemä ylikonstaapeli Dominic "Dom" Wales oli alun perin käsikirjoitettu kuolemaan ensimmäisellä tuotantokaudella, mutta kesken tuotannon Van der Boom pyysi vapautusta roolistaan. Hänen Yhdysvaltojen työviisuminsa oli hyväksytty, mikä vaati muuttamista Yhdysvaltoihin. Tämän johdosta Van der Boomin hahmo kuoli Berin hahmon sijasta. Jolene Anderson liittyi mukaan 16. heinäkuuta 2009 alkaneelle toiselle tuotantokaudelle.
Sarja on kuvattu Australian Victoriassa sekä harvaan asutuilla että suurkaupunkialueilla.
Kolmas kausi alkoi Australiassa 22. heinäkuuta 2010.
Channel Ten -kanavan Rick Maier vahvisti 13-jaksoisen neljännen kauden 12. marraskuuta 2010. Neljännen kauden kuvaukset alkoivat 6. toukokuuta 2011.
Breckin Meyer

Breckin Erin Meyer (s. 7. toukokuuta 1974) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Meyer on tunnettu elokuvista Karvinen ja Karvinen 2, joissa hän näyttelee Karvisen omistajaa, Eskoa. Meyer esiintyy myös muun muassa elokuvassa Rottaralli, jossa hän esittää Nick Schafferia. 
Meyer on myös näytellyt Heroes-sarjan kolmannella tuotantokaudella muutamassa jaksossa sarjakuvakaupan myyjää.
Ensio Miettinen

Ensio Miettinen (20. joulukuuta 1929 Helsinki – 8. joulukuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen teollisuusmies ja yritys- ja yhteiskuntafilosofi.
Miettinen perusti Ensto-yhtiöt vuonna 1958. Hän toimi Ensto-konsernin toimitusjohtajana vuoteen 1978 ja hallituksen jäsenenä vuoteen 2008 saakka.
Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon Miettinen sai vuonna 1982, ja myöhemmin 1990-luvulla hän sai myös tekniikan tohtorin (hc) arvon Helsingin Teknillisestä Korkeakoulusta. Ensio Miettinen tunnettiin myös kulttuurin vaalijana ja tukijana. Vuonna 2006 hän lahjoitti 100 000 euron summan Porvoon Taidetehtaan säätiölle, jota hän oli myös perustamassa sekä tukemassa 25 000 markan alkupääomalla vuonna 1987.
Browning Automatic Rifle

Historia

Aseen suunnitteli 1917 John Browning korvaamaan ranskalaisen Chauchat-pikakiväärin ja Hotchkiss M1909:n konekiväärin. BAR oli alun perin tarkoitettu raskaaksi automaattikivääriksi, mutta sitä käytettiin suurimman osan sen urasta pikakiväärinä haaratuella varustettuna. Se on kevyin palveluksessa ollut .30-06 Springfield -patruunaa ampuva sarjatulikivääri, vaikkakin sen keveys ja ainoastaan 20 patruunan lipas haittasi käyttöä konekiväärinä.
Ensimmäiset Browning Machine Rifle-nimellä tuolloin tunnetut aseet valmistuivat Winchesterin tehtaalta joulukuussa 1917 ja toimitukset armeijalle alkoivat helmikuussa 1918. Kivääriä valmistivat Colt, Winchester ja Marlin-Rockwell. Siitä toivottiin ratkaisijaa ensimmäisen maailmansodan asemasotaan; automaattikiväärien oli tarkoitus tulituksellaan pitää vihollisen jalkaväki suojautuneena juoksuhautoihinsa hyökkäyksen edetessä ei-kenenkään-maan yli. BAR-ampujien panosvyö oli varustettu metallisella "kupilla" aseen tukin tukemiseksi ampujan edetessä lonkalta ampuen. Asetta valmistettiin 85 000 kappaletta ennen sodan loppua.
Kesäkuussa 1937 pieni määrä aseita muutettiin pikakiväärimalleiksi mallinimellä M1918A1.
Viimeinen BAR:in malli, M1918A2 tuli käyttöön 1940. Puoliautomaattinen tuli jätettiin pois ja käytössä oli vain täysautomaattinen. Tulinopeus oli säädettävissä "nopeaksi" 500–650 laukausta minuutissa ja "hitaaksi" 300–450. Tukijalat olivat tässä mallissa kiinnitetty piippuun, mutta ne usein hylättiin lähdettäessä hyökkäykseen. Vuonna 1942 muovinen tukki korvattiin pähkinäpuisella. Myöhemmin piippuun lisättiin kantokahva.
BAR oli käytössä vielä Korean sodassa ja aseapuna Etelä-Vietnamin armeijalla. Monin paikoin sitä käytettiin 1990-luvulle asti. Ruotsi (Kulsprutegevär m/21 ja m/37), Puola (Browning wz.1928) ja Belgia (FN M1930) kehittivät BAR:sta 1930-luvulla versioita, joissa oli erillinen pistoolikahva ja vaihdettava piippu.

Käyttö Suomessa

Muutamia satoja ruotsalais-ja belgialaisvalmisteisia BAR-pohjaisia pikakivääreitä oli käytössä myös Suomessa vuosina 1940-45 lähinnä rannikkolinnoitusjoukkojen käytössä. Aseita saatiin lisäksi pieniä määriä sotasaaliiksi Puna-armeijalta.
Lepinkäiset

Fiktiossa

Tapa seivästää uhreja inspiroi Dan Simmonsia nimeämään Hyperion-scifiromaanisarjansa jumalhirviön nimellä The Shrike (suom. Lepinkäinen). Shrike varastoi samalla tavalla ihmisiä suunnattomaan teräspiikkipuuhun.
Hannibal-televisiosarjassa esiintyy kannibalistinen sarjamurhaaja, jota kutsutaan Minnesotan Lepinkäiseksi, sillä hänellä on tapana seivästää uhrejaan peuransarviin.
Lasten animaatiosarjassa Kaukametsän pakolaiset esiintyy kahdessa jaksossa lepinkäinen, jota kutsutaan myös teurastajalinnuksi. Se tappaa ja seivästää hiiriperheen lapset.
Wankaranin kulttuuri

Wankaranin kulttuuri vallitsi Bolivian Andeilla noin 1500 eaa- 400 jaa. Kulttuurissa viljeltiin maata, hoidettiin alpakkaa, asuttiin kylissä ja käsiteltiin metallia. Wankaranin kulttuuri ei kehittynyt valtioksi asti. Tämä saattaa johtua siitä, että alue on kasvillisuudeltaan karua ylätasankoa.

Alue, asutuskuvio, kulttuuri, keramiikka

Wankarani sijaitsee altiplanolla, noin 3700 m korkeudessa Bolivian Andien kuivalla ylätasangolla Oruron departementissa.
Alueen ilmasto on ankara, viileä ja kuiva.  Niinpä alueen kasvillisuus on niukkaa.
Itse nimikkopaikka Wankarani sijaitsee la Pazista etelään.
Wankaranista ja muualta Poopójärven ympäristöstä on löydetty metrien korkuisia kumpuja, jotka ovat muodostuneet satojen vuosien asutuksen seurauksena.
Tyypillisessä Wankarani-asutuksessa oli 15-500 taloa. Suurimmissa kylissä oli 4000 asukasta. Suurimmat keskukset yleensä alaltaan 1-2 ha. Monien suurten kylien ala  0,5-2.15 ha, niissä arviolta 20-75 taloa, 100-650 asukasta.  Enemmistö kylistä ei ollut läheskään näin sija.  Chuquiñan kylän lähellä oli yksi suurimmista Wankaranin kulttuurin keskuksista, ala 1.6 ha. Jotkut asutuksista olivat kumpuja. Asutuksen yleensä veden lähellä ja kumpujen välissä suojassa tuulelta.  Ihmiset haudattiin talojen lattioiden alle. Wankaranin kulttuuri ei kehittänyt valtiota tai suurta päällikkökuntaa, vain pieniä päällikkökuntia. Aseita ei ole paljoa löydetty. Wankaranin talous perustui laaman ja alpakan pitoon, perunan, kvinoan ja qaniwan viljelyyn. Wankaranin keramiikka oli koristelematonta.

Historia

Wankarani liittyy niin sanottuun Andien kulttuurien muodostumisvaiheeseen 1500 eaa.–400 jaa. Wankarani oli Bolivian ensimmäisiä paikkoja, jossa syntyi kyläasutusta ja jossa käytettiin keramiikkaa. Wankaranin asukkaat olivat Andien ensimmäisiä metallintyöstäjiä, Kuparista on todisteita noin vuodelta 1200 eaa. Monet Oruron Wankarani-keksukset ajoittuvat aikaan 1200-1000 cal. eaa.

Löytöpaikkoja

Monia keskuksia Titicacajärveä ja Poopojärveä yhdistävän Rio Desaguaderon lähellä.
Wankarani, Pusno, San Andrés, La Barca, Chuquiña, Kalla-Kollu Jallahuana, Pucara de Belen, Chillcani, Huayllamarca, Cajetina, Challa Alta.

Wankarani ja muut Andien kulttuurit

Wankarani oli Chiripan ja Chavinin kulttuurin aikalainen. Chavinista kulttuuri sai joitain vaikutteita.
Laajeneva Tiwanakun kulttuuri syrjäytti Wankaranin perinteen.
Ayutthayan kuningaskunta

Historia

Ayutthayan perusti kuningas Ramathibodi I 1350. Hänen merkittävin aikaansaannoksensa oli theravada-buddhalaisuuden nostaminen viralliseksi uskonnoksi ohi Angkorin hindulaisuuden. Hän myös kokosi dharmaśāstran, lakikokoelman, jossa vanhat hindukirjoitukset yhdistettiin thailakeihin. 1400-luvulla Ayutthaya sulki valtaansa entiset Sukhothaille kuuluneet alueet, jotka olivat nykyistä Thaimaata laajempia, sillä Angkor saatiin vallattua khmereiltä. Kuningaskunta, jonka mahtavat temppelit ja rikkaudet olivat muinaisen khmerien valtakunnan veroisia, kävi vilkasta kauppaa Intian ja Kiinan kanssa ja avasi yhteydet myös Eurooppaan 1511, kun luultavasti ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat portugalilaisen diplomaattisen delegaation hahmossa. 1516 Portugalille myönnettiin oikeus kaupankäyntiin kuningaskunnassa, ja Hollannille 1592.
Kuningas Narain aikana (1656–1688) Ayutthayaa verrattiin mahtavuudessaan Pariisiin. Hänen aikanaan ulkovaltojen edustajien vaikutusvalta kasvoi huippuunsa. Thait lähettivät valtuuskunnan Ranskaan kuningas Ludvig XIV:nnen hoviin, ja aurinkokuningas haaveili käännyttävänsä thaikuninkaan kristinuskoon. Vaikka Narai yritti taitavasti ohjailla ulkovaltoja toisiaan vastaan ulkoministerinsä, kreikkalaisen Konstantin Faulkonin avulla, seurasivat aatelisto ja papisto Ranskan kasvavaa vaikutusvaltaa huolestuneina. Kun kuningas yllättäen sairastui ja kuoli, he hankkiutuivat eroon kristitystä kruununperijästä ja kreikkalaisesta ulkoministeristä. Faulkonin murhan jälkeen valtaistuimelle noussut Phetracha (1688–1693) karkotti lähetyssaarnaajat, ja maa sulkeutui länsivalloilta pitkälle 1800-luvun puoliväliin saakka. Perinteiset viholliset burmalaiset tuhosivat Ayutthayan 1767, jonka jälkeen vallan keskus siirtyi lyhyen Thonburin välikauden jälkeen Chao Phraya -joen suulle 1782 perustettuun uuteen pääkaupunkiin Bangkokiin.
Matti Peltonen

Matti Peltonen (s. 27. toukokuuta 1941 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa vuosina 1960–1970 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kuusi maaottelua.
Peltonen edusti SM-sarjassa Tampereen Tapparaa vuosina 1960–1965, 1966–1968 ja 1969–1970. Hän pelasi SM-sarjassa 47 ottelua ja vaihtopenkillä istutut mukaan laskien 134 ottelua. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1961 ja 1964 ja saavutti kerran SM-hopeaa ja SM-pronssia.