google/wiki40b huggingface dataset:
Super Audio CD

Super Audio Compact Disc (SACD) on optinen äänilevyformaatti, joka esiteltiin vuonna 2000. Formaatin tarkoituksena on tarjota monikanavaääni ja teoriassa parempi äänenlaatu kuin perinteisellä CD-levyllä. Super Audio CD:n kehittäjät ovat Sony sekä Philips Electronics, jotka ovat myös kehittäneet CD-levyn. SACD kilpailee DVD-Audion kanssa. Vaikka kumpikaan osapuoli ei ole tehnyt merkittävää läpimurtoa kuluttajien keskuudessa, on SACD DVD-Audioon nähden etuasemassa, koska useimmat SACD-levyt ovat kaikissa CD-soittimissa toimivia hybridilevyjä.
Gabriel Bonnot de Mably

Gabriel Bonnot de Mably (myös Abbé de Mably; 14. maaliskuuta 1709 Grenoble – 2. huhtikuuta 1785 Pariisi) oli ranskalainen yhteiskuntafilosofi, historioitsija ja aikanaan suosittu poliittinen kirjailija.
Mably kävi Saint-Sulpicen pappisseminaarin ja eteni pappisurallaan alidiakoniksi. Hän pääsi myöhemmin Ranskan ulkoministerinä toimineen kardinaali Pierre Guérin de Tencinin avustajaksi ja neuvotteli vuonna 1743 tämän edustajana Preussin lähettilään kanssa liiton solmimisesta Ranskan ja Preussin välille Itävaltaa vastaan. Mably hylkäsi vuonna 1746 myös diplomaattiuransa ja omistautui kirjalliselle työlleen. Hänen varhaisin julkaisunsa oli 1740 ilmestynyt Parallèles des Romains et des Français, jossa hän puolusti yksinvaltiutta. Vuonna 1763 ilmestyneessä teoksessaan Entretiens de Phocion, sur l'introduction de la morale avec la politique hän asetti antiikin Spartan hyvän yhteiskunnan esikuvaksi.
Mablyn ajattelu muistutti myöhemmin Jean-Jacques Rousseaun yhteiskuntafilosofiaa. Mably muun muassa vastusti fysiokraattien näkemyksiä ja piti yksityisen omistuksen yhteiskunnallisia vaikutuksia kielteisinä. Hän ehdotti muun muassa omaisuuden periytymisen lakkauttamista taloudellisen epätasa-arvon rajoittamiseksi. Mablyn ajattelussa on tämän vuoksi nähty yhtymäkohtia myöhempään sosialismiin ja kommunismiin. Hän tosin kannatti reformeja eikä vallankumousta. Mably on kuitenkin myöhemmin laskettu yhdessä aikalaisensa Morellyn kanssa varhaisiin utopistisiin sosialisteihin. Rousseaun ja Montesquieun ohella Mablyn ajattelun on katsottu vaikuttaneen Ranskan vallankumouksen aikaiseen lainsäädäntöön. Mablyn kootut teokset julkaistiin neljässä vaiheessa vuosina 1789–1818.
Mablyn nuorempi veli oli filosofi Étienne Bonnot de Condillac.
Kari Karanko

Kari Juhani Karanko (s. 1941) on suomalainen diplomaatti. Hän on koulutukseltaan ekonomi. Hän on ollut suurlähettiläs Dar es Salaamissa 1988–1993 ja sen jälkeen ulkoministeriön kehitysyhteistyöneuvos. Hän oli suurlähettiläs Windhoekissa (Namibia) 1998–2000. Sieltä hän joutui palaamaan Namibian pyynnöstä, sillä hän oli kritisoinut valtion johtoa. Sen jälkeen hän oli ulkoministeriön kansainvälisen ympäristöpolitiikan yksikön päällikkö. Vuosina 2006–2007 Karanko oli suurlähettiläs Katmandussa .
Piešťanyn joukkotappelu (vuoden 1987 jääkiekkotapahtuma)

Piešťanyn joukkotappelu käytiin vuoden 1987 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Piešťanyssa, silloisessa Tšekkoslovakiassa. Se tapahtui turnauksen viimeisessä ottelussa, jossa olivat vastakkain Kanada ja Neuvostoliitto

Taustaa

Turnauksen päätöspäivä oli 4. tammikuuta 1987 ja tilanne oli tuolloin ennen otteluita seuraavanlainen: Tšekkoslovakia oli pisteen edellä Suomea ja Kanadaa sekä Ruotsi oli kahden pisteen päässä Suomesta ja Kanadasta. Aiempien otteluiden tulosten myötä Tšekkoslovakia, Suomi ja Kanada olisivat olleet ne joukkueet, jotka saavat mitalin. Oli enää ratkaisematta, mikä joukkue saisi minkäkin mitalin.
Kello 16.00 pelattiin kolme ottelua, joista Tšekkoslovakian ja Suomen välinen ottelu päättyi seuraavaan tulokseen:
Tämän ottelun tuloksen myötä Suomi nousi kisaisäntä Tšekkoslovakian ohi listaykköseksi ja oli varmistanut itselleen vähintään hopeamitalit.
Jäljellä oli enää Neuvostoliiton ja Kanadan välinen päätösottelu. Ainoastaan Kanadalla oli panoksia, koska Neuvostoliitto oli menettänyt mahdollisuutensa mitaleihin. Kanadan olisi tarvinnut voittaa Neuvostoliitto vähintään viidellä maalilla, jolloin Kanada olisi voittanut kultaa. Kultaan olisi johtanut se, että Kanadan pistesumma olisi tullut Suomen kanssa tasoihin ja viiden maalin voitto Neuvostoliitosta olisi taannut Kanadalle Suomea paremman maalieron. Vähäisemmällä voitolla Kanada olisi voittanut hopeaa ja tasapelin tai tappion jälkeen Kanada olisi joutunut tyytymään pronssimitaleihin.

Joukkotappelu

Kanada oli johdossa maalein 4–2, kunnes alkoi tapahtua. Ottelu, joka oli jo valmiiksi käynyt kuumana, riistäytyi täysin käsistä, kun ensin Kanadan Everett Sanipass ja Theo Fleury  sekä Neuvostoliiton Sergei Shestrikov ja Pavel Kostitshki ottivat yhteen. Pian sen jälkeen myös vaihtopenkillä istuneet pelaajat olivat rynnänneet kaukaloon tappelemaan. Kisojen järjestäjillä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin sammuttaa jäähallista valot. Tappelu jatkui siitä huolimatta vielä valojen sytyttämisen jälkeenkin, kunnes paikalle saapui tšekkoslovakialainen miliisi, joka ampui kattoon muutaman luodin, jolloin tappelu saatiin loppumaan.

Tappelun jälkeen

Piešťanyn joukkotappelu johti lopulta kabinettikeskusteluun siitä, mikä olisi turnauksen lopputulos. Kabinettikeskustelun tuloksena Kanadan ja Neuvostoliiton joukkueet diskattiin ja heidän välinen päätösottelunsa mitätöitiin. Sen myötä Suomi voitti nuorten maailmanmestaruuden ensimmäistä kertaa historiassaan, kisaisäntä Tšekkoslovakia voitti hopeaa ja pronssille nousi Ruotsi.

Kanada ja Neuvostoliitto B-sarjaan?

IIHF harkitsi Kanadan ja Neuvostoliiton pudottamista B-sarjaan vuodeksi 1988. Tästä ajatuksesta kuitenkin luovuttiin, koska tuohon aikaan IIHF sai rahaa Nuorten maailmanmestaruuskilpailuiden osalta vain Kanadasta ja seuraavan vuoden turnaus oli Neuvostoliitossa.
Toivo (kuunari)

Alkuvaiheet

Toivo rakennettiin vuonna 1833 Kuivaniemessä. Toivo laivan nimenä on ollut hyvin yleinen. Laiva oli kolmimastoinen tasasaumainen puuparkki, jonka kantokyky oli 50 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Laivaa korjattiin vuonna 1843 Oulussa. Laivan kotisatama oli aluksi Kemin pitäjässä vuosina 1838–1847, jolloin sen omisti kauppias Johan Hårdh, ja hänen perikuntansa omisti sen vuosina 1848–1849. Carl Erik Junnelius, oululainen laiva- ja tervaporvari, osti aluksen omistukseensa vuosiksi 1850–1853, jolloin sen kotipaikaksi tuli Oulu. Kapteeneina laivalla ovat olleet A. W. Ramberg (1833–1836 sekä 1837), Nils Nyström (1836), Petter Bäck (1838–1841 sekä 1842), Peher Petrell (1841–1847), Carl Junnelius (1848 sekä 1853), Sven Andersson (1848), Lars Neuman (1849), Daniel Grönmark (1849–1850), C. G. Rysselin (1850), J. J. Ömanson (1851), Johan Byström (1853) ja Jonas Neuman (1953). Toivo teki etupäässä matkoja Tukholmaan, Kööpenhaminaan, Lyypekkiin ja Pietariin. Talvisin alus oli riisuttuna.

Onnettomuus

Toivo katosi miehistöineen Oulun satamasta lähdön jälkeen 12. syyskuuta 1853. Laiva lähti satamasta etelää kohti. Onnettomuushetkellä laivassa oli kuusihenkinen miehistö ja kapteenina Jonas Neuman. Laivan kohtalo jäi selvittämättä.
Georg Zellhofer

Ura pelaajana

Zellhofer aloitti uransa SK Vorwärts Steyrin junioriorganisaatiossa, josta nousi edustusmiehistöön 1977. Peliaikaa Steyrissä ei kuitenkaan tullut ja hän siirtyi 1980 FC Linziin. Hän edusti seuraa 11 vuotta, mutta pelasi kauden 1988–1989 lainalla SK Sturm Grazissa. Zellhoferin pelivuosien suurin saavutus Linzissä oli Itävallan 2. Ligan mestaruus 1990–1991. Seura pelasi kuitenkin suurimman osan Zellhoferin vuosista Bundesliigassa ja hänelle kertyi 196 liigaottelua. FC Linzin noustua liigaan Zellhofer siirtyi paikallisvastusja LASK Linziin, jossa lopetti uransa kauden jälkeen.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Zellhofer aloitti FC Linzin apulaisvalmentajana kesällä 1996. Pesti jäi lyhytaikaiseksi, sillä vuodenvaihteessa 1997 hän siirtyi ASKÖ Paschingn peräsimeen. Hän valmensi seuraa pitkän tovin ja nosti sen lopulta Bundesliigaan kauden 2001–2002 päätteeksi. Debyytti pääsarjassa päättyi komeasti viidennelle sijalle. Kesällä 2003 Zellhofer jäi loppuvuodeksi sairauslomalle palaten valmennustehtäviin tammikuussa 2004. Pasching jatkoi Zellhoferin alaisuudessa hyviä esityksiään myös seuraavilla kausilla. Seura sijoittui liigassa kolmanneksi ja neljänneksi ja selviytyi myös UEFA Cupiin. Zellhoferin pesti päättyi lopulta potkuihin marraskuussa 2005.
Tammikuussa 2006 Zellhofer jatkoi uraansa SK Rapid Wienin peräsimessä, mutta pesti jäi lyhyeksi, kun se päättyi potkuihiin elokuun lopulla. Zellhoferin ura jatkui Wienissä lokakuussa, kun hänestä tuli Rapidin paikallisvastustaja FK Austria Wienin uusi päävalmentaja. Kausi ei sujunut vakuuttavasti, ja Austria jäi lopulta kuudenneksi. Itävallan cupissa tuli kuitenkin balsamia haavoihin, kun Austria kaatoi finaalissa SV Mattersburgin 2–1. Kausi 2007–2008 ei kuitenkaan sujunut odotusten mukaisesti, ja Zellhofer sai maaliskuussa 2008 potkut.
Austria-potkujensa jälkeen Zellhofer toimi lyhyen aikaa SV Riedin valmentajana. Varsinaisen paluun hän teki kuitenkin vasta tammikuussa 2009 SC Rheindorf Altachin päävalmentajana. Zellhofer ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta liigasta, ja hän jätti seuran kesällä 2009.
Zellhofer palasi maaliskuussa 2010 takaisin entiseen seuraansa Paschingiin. Hän johdatti seuran kauden päätteeksi Regionalliga Mitten voittoon, mutta joukkue ei pystynyt juridisten syiden vuoksi nousemaan 1. divisioonaan. Kesällä 2010 Zellhofer jätti Paschingin siirtyen Bahrainin olympiajoukkueen päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut A-maajoukkuevalmentaja Josef Hickersbergerin jätettyä tehtävänsä lokakuussa.
Marraskuussa 2010 Zellhoferista tuli Bundesliigan jumboksi juuttuneen LASK Linzin uusi päävalmentaja. Zellhofer ei onnistunut kääntämään seuran kurssia parempaan ja sai potkut jo maaliskuussa 2011. 
Tammikuussa 2013 Zellhofer aloitti SCR Altachin uutena urheilutoimenjohtajana.
Hemming (Tanska)

Hemming oli Tanskan kuningas, joka nousi valtaan vuonna 810 ja kuoli 811 tai 812. Hän oli edellisen kuninkaan Godfredin veljenpoika ja hallitsi sisällissodan aikana, jolloin Tanskalla oli useita kilpailevia hallitsijoita yhtä aikaa. Hemming solmi vuonna 811 Frankkivaltakunnan hallitsijan Kaarle Suuren kanssa rauhan, jonka yhteydessä Tanskalle määriteltiin ensimmäisen kerran selkeä eteläraja Eiderjoelle.
Hr. Ms. Zeeland (1897)

Palvelus

Alus lähti Flushingista 18. kesäkuuta 1898 koeajoihin Pohjanmerelle. Koeajojen aikana se vieraili Portsmouthissa. Alus oli kahdeksantoista aluksen muodostaman osaston lippulaivana 15. syyskuuta Hollands Diepissä järjestetyssä laivastokatselmuksessa, joka pidettiin kuningatar Wilhelminan kruunajaisten yhteydessä.
Hr. Ms. Hertog Hendrik ajoi 24. kesäkuuta 1905 koralliriutalle lähellä Matjidosteenia ollessaan matkalla Boninlahdelle. Zeeland teki joitakin yrityksiä riuttaan kiinni jääneen aluksen irrottamiseksi, mutta ilman tulosta. Yrityksistä luovuttiin Zeelandin pollarin irrottua. Alus saatiin irrotettua Hr. Ms. De Ruyterin ja Hr. Ms. Japaran avustamana, kun aluksen varastot oli tyhjennetty. Myöhemmin samana vuonna Zeeland osallistui matkaan Etelä-Celebesiin, joka kohdistui Bonin herttuaa vastaan. Hertog Hendrik, Zeeland ja Hr. Ms. Assahan suojasivat 20. heinäkuuta 1905 alankomaalaisten maihinnousua lähellä Patiroa.
Vuonna 1906 alus yhdessä Hr. Ms. Koningin Regentesin ja Hr. Ms. De Ryuterin kanssa avustivat retkikuntaa Balille, kun Alankomaat pyrki liittämään eteläiset Tabanan, Badungin ja Klungkungin kuningaskunnat Alankomaiden Itä-Intiaan. Alukset tulittivat tykein 16.-17. syyskuuta Denpasaria, minkä jälkeen joukot nousivat maihin tuhoten lopun vastarinnan.
Alus lähti 2. heinäkuuta 1914 IJmuidenista Pohjan- ja Itämerelle koulutuspurjehdukselle. Mukana matkalla oli Alankomaiden prinssi Henrik. Matkalla alus vieraili Kööpenhaminassa, Pietarissa, Tukholmassa ja Kristianiassa. Se palasi Den Helderiin 29. heinäkuuta.
Alus lähti 7. kesäkuuta 1917 Den Helderistä maailmanympärysmatkalle Surabajaan. Matkalla se vieraili Torshavnissa, New Yorkissa, Curacaossa, Colonissa, Panamassa, San Franciscossa, Honolulussa, Jokohamassa ja Nagasakissa. Matkalla alus kulki Panaman kanavan läpi, jolloin siitä tuli ensimmäinen kanavan läpi kulkenut ulkomainen sotalaiva. Alus saapui Surabajaan 4. marraskuuta. Matkalla 53 miehistönjäsentä karkasi Yhdysvaltoihin. Näistä pääosa 45 New Yorkissa ja loput kahdeksan San Franciscossa. Alus lähti paluumatkalle Alankomaihin 3. joulukuuta matkaten samaa reittiä.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1924.
Elektronitykki

Elektronitykki on elektroniputken osa, jossa tyhjiössä olevasta metallisesta elektrodista, katodista, irrotetaan elektroneja ja ne kiihdytetään sähkökentän avulla suureen nopeuteen. Elektronitykkiä käytetään katodisädeputkissa esimerkiksi kuvaputkissa (ks. kuva), klystronissa, kulkuaaltoputkessa, elektronimikroskoopissa ja hiukkaskiihdyttimissä. Usein katodisädeputkella tarkoitetaan nimenomaan kuvaputkea lähes synonyyminä engl. CRT (Cathode Ray Tube).

Rakenne ja toiminta

Elektronien irtoamista metallipinnasta, esimerkiksi volframista, voidaan helpottaa kuumentamalla metalli korkeaan lämpötilaan. Kun tyhjiössä korkeassa lämpötilassa olevan metallisen elektrodin, katodin, ja positiivisen elektrodin, anodin, väliin kytketään useiden kilovolttien jännite, hehkuvasta elektrodista irtoaa elektroneja, jotka kiihtyvät sähkökentässä ja suuntaavat suurella nopeudella anodia kohti.
Katodisädeputken elektronitykissä/tykeissä on tyypillisesti katodi, jota ympäröi sylinterimäinen hila "Wehneltsylinteri". Sen positiivisessa sähkökentässä ja g2 vielä positiivisemman jännitteen ansiosta elektronit muovautuvat suihkuksi, jonka terävyyttä säädellään hilojen g2 ja g3 muodostavalla elektroneja taittavalla sähköisellä linssillä. Terävää suihkua pidetään koossa lieriömäisellä magneetilla, tai kuvaputkessa poikkeutetaan pysty -ja vaakasuunnassa joko sähköisesti tai magneettikentällä, jonka jälkeen elektronisäde osuu kuvapinnalle laittaen kuvapinnan pisteen loistamaan valoa.
Anophthalmus hitleri

Nimi

Kovakuoriaisen tieteellinen nimi tulee saksalaiselta keräilijältä Oscar Scheibeliltä, jolle myytiin yksilö siihen aikaan dokumentoimatonta lajia vuonna 1933. Lajin nimi omistettiin Adolf Hitlerille, josta oli juuri tullut Saksan valtakunnankansleri. Suvun nimi Anophthalmus tarkoittaa ”silmätöntä”, joten lajin koko nimi tarkoittaa ”Hitlerin silmätöntä”. Hitler pani merkille saamansa kunnianosoituksen ja lähetti Scheibelille kiitoskirjeen. Vahvasta poliittisesta merkityksestä huolimatta taksonomiseen perinteeseen kuuluu ettei lajin tieteellistä nimeä vaihdeta, lukuun ottamatta uskonnollisia nimiä, joita ei pitäisi antaa alun perinkään.
Lajilla ei ole erityisen huomattavia piirteitä kuten loisteliaita värejä tai tuntosarvia, ja Hitler-muistojen keräilijät ja kovakuoriaiskeräilijät salametsästävät sitä pelkästään sen nimen vuoksi. Tämän vuoksi laji on vaarassa kuolla sukupuuttoon.

Populaarikulttuurissa

A. hitlerin kuvitteellinen versio (jota esiintyy Puolassa ja jolla on hakaristin muotoinen kuvio peitinsiivessään) on tärkeä osa Ned Beaumanin romaanin Boxer, Beetle juonta. Beaumanin kirjan päähenkilö Philip Erskine oli Scheibelin innoittama.
William Slim

Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Slim taisteli ensin Itä-Afrikassa 10. intialaisen jalkaväkiprikaatin komentajana. Hän haavoittui taistelussa Eritreassa. Itä-Afrikan taistelujen jälkeen Slim palveli Lähi-idän esikunnassa ja hänet ylennettiin virkaa toimittavaksi kenraalimajuriksi kesäkuussa 1941. Hän toimi 10. intialaisen jalkaväkidivisioonan komentajana Englannin–Irakin sodassa, Syyrian-Libanonin valtauksessa ja Persian valtauksessa.
Keväästä 1942 lähtien Slim taisteli Kaakkois-Aasiassa virkaa toimittavaksi kenraaliluutnantiksi ylennettynä ja hän johti ensin liittoutuneiden Burman armeijakuntaa Japanin joukkoja vastaan. Slim siirtyi komentamaan brittiläis-intialaista XV armeijakuntaa kunnes hänet nimitettiin perustetun brittiläisen 14. armeijan komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 3. huhtikuuta 1944. Kenraaliluutnantti Oliver Leese yritti siirtää Slimin 12. armeijan komentajaksi, mutta Slim nimitettiinkin Leesen paikalle liittoutuneiden Kaakkois-Aasian maajoukkojen komentajaksi ylennettynä kenraaliksi.

Sodan jälkeen

Slim jäi eläkkeelle 11. toukokuuta 1948, mutta palasi pian palvelukseen, kun hänet nimitettiin Britannian armeijan komentajaksi.
Slim ylennettiin sotamarsalkaksi 4. tammikuuta 1949. 
Slim nimitettiin Australian kenraalikuvernööriksi vuonna 1953, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1960 asti. Vuonna 1960 hänelle myönnettiin varakreivin arvonimi.
Joutsenenpesä (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee kolme kilometriä Säynäjärveltä luoteeseen valtatien 9 lähellä. Sen itärannassa on pieni niemi, mutta muuten se on selväpiirteisen muotoinen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio, vaikka sen läheltä kulkee valtatieltä alkava ja Sorilaan kulkeva maantie. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rantoja seuraa kävelypolku.

Luontoarvoja

Järven rannat ovat osa Joutsenenpesän–Norojärvien suojelualuetta, johon kuuluvat myös Norojärvet ja niiden laskuoja lähes Haukijärveen asti. Alueen pinta-ala on 21 hehtaaria ja se on suojeltu Metso-ohjelman mukaisesti vuonna 2015 alkaen. Alueella kasvaa iäkästä puustoa, jossa esiintyy lahopuita. Alueella voi marjastaa ja sienestää.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,3 metriä mpy. Siihen on johdettu neljä suo-ojaa, joista yhden kautta laskevat myös Saapasjärvi, Mustijärvi, Palasjärvi ja Kangasjärvi. Järven laskuoja yhtyy Norojärviltä tulevaan ojaan, joka laskee Haukijärveen. Järvien välillä on pudotusta 4,0 metriä. Haukijärveltä on laskuoja Säynäjärveen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi on piirretty nimettömänä Haukijärven viereen . Vuoden 1954 peruskartassa järven laskuoja kulki Haukijärveen ja Norojärvien oja yhtyi siihen. Järvessä oli saari siinä paikassa, missä on nykyään niemi. Vuoden 1975 ja 1986 karttoihin on piirretty länsirannan tuntumaan toinenkin saari. Tämä toinen saari on mystisesti kadonnut, vaikka isompi saari on maatunut koillisrantaan kiinni niemeksi. Saaresta ei ole merkkiäkään ilmavalokuvassa , joten se saattaa olla karttavirhe.
Ywe Jalander

Ywe Jalander (2. helmikuuta 1934 Helsinki – 14. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja kriitikko.
Jalander pääsi ylioppilaaksi 1951. Hän opiskeli estetiikkaa ja nykykansojen kirjallisuutta Helsingin yliopistossa sekä valmistui diplomiekonomiksi 1955 Svenska handelshögskolanista. Hän opiskeli vielä 1960–1962 Moskovassa Yleisliittolaisen valtion elokuvainstituutin näytelmäelokuvaohjaajalinjalla jossa hänen opettajanaan oli elokuvaohjaaja Mihail Romm.
Jalander aloitti elokuvakriitikkona jo 1950-luvun alussa ja kirjoitti elokuva-arvosteluja vuodesta 1980 alkaen Suomen Kuvalehteen. Hän ohjasi itse viisikymmentä dokumenttielokuvaa ja reportaasiohjelmaa sekä kolme näytelmäelokuvaa. Jalander ohjasi muun muassa 1987 valmistuneen arkkitehti Alvar Aallosta kertoneen dokumenttielokuvan Alvar Aalto – tekniken och människan jonka tuottivat Yleisradio, BBC-Wales ja newyorkilainen WNYC. Hän teki dokumentit myös Raili ja Reima Pietilästä (Irti laatikoista, 2004), Lars Sonckista (Graniitin ja hirren mestari, 1982) ja Marimekon tekstiilisuunnittelijasta Fujiwo Ishimotosta (Haapa ja bambu, 1997). 
Jalander toimi Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella elokuvataiteen apulaisprofessorina 1991–1998. Hän oli valtion elokuvataidetoimikunnan puheenjohtaja ja taiteen keskustoimikunnan jäsen vuosina 1991–1994 sekä Suomen Elokuva-arkiston ensimmäinen toiminnanjohtaja 1957–1958. Hän toimi pitkään Anjalankosken elokuvapalkinnon päävalitsijana.
Iskelmäkaruselli pyörii

Arviot

Aikalaisarvioissa myönteistä huomiota sai ainoastaan tähtilaulaja Laila Kinnunen, muuten elokuvaa pidettiin amatöörimäisenä ja sen käsikirjoitusta hatarana. Käsikirjoituksen teki viihteen alalla ensimmäisenä yrityksenään myöhemmin televisioviihtessä menestynyt Aarre Elo.
Televisioesitysten yhteydessä on kritiikissä pidetty vetonaulanumerona Rock-Jerryn esittämää hokemaa ”wop-bop-a-loo-bop a-lop-bam-boom”, joka on alkujaan peräisin Little Richardilta.
Oberon

Löytäminen ja nimeäminen

Kuun löysi William Herschel vuonna 1787 samaan aikaan Titanian kanssa. John Herschel nimesi Oberonin vuonna 1852 yhdessä kolmen muun silloin tunnetun Uranuksen kuun kanssa. Oberon on saanut nimensä William Shakespearen näytelmässä Juhannusyön uni esiintyvän keijukaisten kuninkaan mukaan.

Fyysiset ominaisuudet

Ainoa Oberonia lähietäisyydeltä tutkinut luotain on Voyager 2, joka ohitti kuun tammikuussa 1986. Ohilennon aikana kuun eteläinen pallonpuolisko oli kääntyneenä Aurinkoon päin, joten ainoastaan sitä puolta kyettiin tutkimaan. Oberonista noin 50 prosenttia on vesijäätä, 30 prosenttia silikaattikiveä 20 prosenttia metaanin muodostamia orgaanisia yhdisteitä. Pinta on jäinen, vanha ja voimakkaasti kraattereiden peittämä. Monien kraattereiden pohjaa peittää tunnistamaton tumma materiaali. Kraattereiden lisäksi Oberonista tunnetaan pitkiä, kapeita ja jyrkkäreunaisia vajoamia (Chasma).
Löylyjoki

Löylyjoki on lyhyt joki, joka virtaa Jyväskylän Tuomiojärvestä Palokkajärveen. Se kulkee Nelostien ja Saarijärventien ali. Sitä pitkin voi kulkea soutuveneellä tai kanootilla.
Bileet Roxburyssa

Juoni

Doug Butabi (Chris Kattan) ja Steve Butabi (Will Ferrell) ovat luuseriveljekset, jotka asuvat vielä kotonaan. Heille tärkeintä ovat klubit ja diskopallon kimallus. Kummankin haaveena on päästä kaupungin parhaimpaan menopaikkaan Roxburyyn. Haave toteutuu, kun he törmäävät Richard Griecon (näyttelee itseään) kuljettamaan Ferrariin , joka avaa ovet heille Roxburyyn välttyäkseen oikeuskäsittelyltä. Roxburyssä veljekset tapaavat kaupungin klubienomistajan, jolle he kertovat oman ideansa yökerhoista. Eikä kauankaan kun veljesten lahkeissa roikkuu pari mallityttöä. Kotona odottaa veljesten isä, joka haluaa naittaa Steven naapurin Emilylle.
Vihernuolimyrkkysammakko

Ulkoasu

Vihernuolimyrkkysammakko kasvaa noin neljän senttimetrin pituiseksi. Sen pohjaväri on metallisen vihreä, jossa on mustia laikkuja. Lajin levinneisyys on vaikuttanut niin, että pohjaväreissä saattaa olla suuriakin alueellisia eroja.

Levinneisyys

Lajia esiintyy Keski-Amerikassa Costa Rican, Nicaraguan, Kolumbian ja Panaman alueilla. Vihernuolimyrkkysammakko elelee yleisesti sademetsissä sekä plantaaseilla.
Pakaste

Pakaste (vanh. syväjäädytystuote) on elintarvike, joka on jäädytetty mahdollisimman nopealla pakastamisella, jonka lämpötila on kauttaaltaan vähintään -18 celsiusastetta tai sitä kylmempi (lyhytaikaisesti kuitenkin alle -15 °C, esimerkiksi lastauksen ja purkamisen yhteydessä) ja joka myydään pakastettuna. Pakaste on varustettava vähimmäissäilyvyysaikaa ja säilytysohjeita koskevien merkintöjen lisäksi sanalla ”pakastettu” ja/tai ”pakaste”. Pakasteita ei saa jäädyttää uudelleen sulatuksen jälkeen.
Sana pakaste saatiin Pauligin järjestämässä kilpailussa vuonna 1946. Ennen tätä käytettiin sanaa syväjäädytystuote.
Lucy ja minä

Lucy ja minä (engl. I Love Lucy) oli yhdysvaltalainen noin 30-minuuttinen tilannekomedia, jota esitettiin vuosina 1951–1957. Sen pääosissa olivat komedienne Lucille Ball ja hänen aviomiehensä näyttelijä Desi Arnaz. Sarjassa oli yhteensä kuusi tuotantokautta ja 180 jaksoa. Lucy ja minä oli aikakautensa suosituin yhdysvaltalainen komedia.
Sarja kertoo New Yorkin kaupungissa asuvasta avioparista, kotirouva Lucy Ricardosta (Ball) ja yökerhoesiintyjä Ricky Ricardosta (Arnaz), ja heidän elämästään ystäväpiirinsä keskellä. Vivian Vance ja William Frawley esittivät sivurooleja. Sarjan jaksot koostuivat lähinnä Lucyn kunnianhimoisista aikeista osoittaa olevansa enemmän kuin tavallinen kotirouva. Yleensä hänen yrityksensä ainoastaan päätyivät koomiseen sekasotkuun.
Sarja lopetettiin vuonna 1957, mutta Ball, Arnaz, Vance ja Frawley jatkoivat The Lucy-Desi Comedy Hour -jatko-osaan. Sarja kesti kolme tuotantokautta ja päättyi suurimmaksi osaksi Ballin ja Arnazin avioeron takia. Ball ja Vance esiintyivät vuodesta 1962 lähtien The Lucy Show’ssa, joka päättyi vuonna 1968.