google/wiki40b huggingface dataset:
Ongenkoukku

Ongenkoukku on väline, jota käytetään kalojen kiinniottamiseen ja saalistamiseen. Ongen siimaan sidottavan koukun periaate on, että tarttuessaan syöttiin kala jää suustaan kiinni koukkuun. Koukku voi myös jäädä kiinni muuhun kohtaan kalan ruumiissa. Vuonna 2005 yhdysvaltalainen Forbes-lehti listasi ongenkoukun kahdenkymmenen tärkeimmän keksinnön joukkoon ihmiskunnan historiassa. Koukkuja on monenlaisia, ja niitä on kehitetty erilaisia syöttejä varten.
Ongenkoukun historiallinen edeltäjä on launi. Launi on päistään kapeneva tikku, johon siima solmitaan sen keskelle kaiverrettuun uraan. Syötillä varustettu launi päätyy syöttiin iskeneen kalan suuhun poikittain. Launeja on valmistettu kivestä, puusta, luusta tai sarvesta. Jopa kivikauden aikaisia luisia ongenkoukkuja ja liuskekivisiä koukunvarsia on löydetty Suomesta.
Kirjailija Juhani Aho on esittänyt novellissaan Ensimmäinen onkeni yksityiskohtaisen kuvauksen siitä, kuinka ongenkoukku valmistetaan käsityönä messinkilangasta. Tilapäinen ongenkoukku voidaan valmistaa esimerkiksi hakaneulasta, orapihlajan piikistä tai naulasta. Nykyään ongenkoukut valmistetaan yleensä teollisesti. Niitä voi ostaa erikseen tai osana onkilaitetta, johon sisältyvät myös siima, koho ja paino. Tästä on joskus käytetty nimitystä "litka", mutta se kuuluu pikemmin usean koukun pyydykselle. 
Koukkuja on yksihaaraisen lisäksi kaksi- ja kolmihaaraisia, joita käytetään usein vieheen osana, sekä laukeavia iskukoukkuja. Väkäsetön koukku käy muun muassa urheilukalastukseen, jossa saalis on tarkoitus laskea vahingoittumattomana takaisin. Syötiksi käyvät esimerkiksi lierot, kärpästen tai surviaisten toukat tai leipäpalat. Syöttiä ei ole pakko käyttää lainkaan esimerkiksi silakkaa ongittaessa.
Koukkujen suhteelliset koot ilmaistaan numeroin esimerkiksi ns. Redditch-järjestelmällä. Peruskoko on 0. Sitä pienempien koukkujen koot ilmaistaan koon kasvaessa pienenevin numeroin. Peruskokoa suuremmat koukut numeroidaan puolestaan 1/0:sta ylöspäin 2/0 jne. koon kasvaessa suurenevin numeroin. Tietty numero ei suhteellisessa järjestelmässä kerro suoraan koukun kokoa, vaan koot ovat valmistajakohtaisia.
Viktor Ekbom

Ura

Ekbom on IFK Falköpingin kasvatti, mutta hän siirtyi jo juniorina Skövde IK:hon. Ekbom pelasi seurassa ensimmäiset miesten peleinsä jo 16-vuotiaana Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonassa kaudella 2005–2006. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi Linköpings HC:n J20-junioreihin. Ekbom pelasi debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan yhdeksän ottelua lainalla Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamnissa. Kauden 2008–2009 hän vietti siellä suurimmaksi osaksi tehden 29 runkosarjaottelussa tehot 2+4=6. Ekbom debytoi kauden aikana myös Linköpingin Elitserien-joukkueessa tehden 14 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen.
Pittsburgh Penguins varasi Ekbomin kuudennella kierroksella 181. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009. Varsinaisella Elitserienin tulokaskaudellaan 2009–2010 hän teki 47 runkosarja- ja 12 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Seuraavan kauden 2010–2011 jälkeen Ekbom siirtyi loppukevääksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin, jossa hän pelasi kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2011–2012 Ekbom siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tapparaan. Hänen kautensa jäi kuitenkin varsin vaisuksi ja Ekbom teki 44 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4. Hänen sopimuksensa purettiin toukokuussa 2012. Ekbom siirtyi kaudeksi 2012–2013 jatkamaan uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan EHC Müncheniin.
Ekbom palasi kaudeksi 2013–2014 kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SHL:n (ent. Elitserien) nousijajoukkue Örebro HK:n riveihin. Kaudella 2014–2015 hän teki Ruotsin pääsarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 1+12=13, joilla Ekbom oli joukkueensa tehokkain puolustaja Johan Motinin ja Jakub Krejčíkin kanssa. Joulukuussa 2014 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Örebron kanssa. Kaudella 2015–2016 Ekbom nousi joukkueen varakapteeniksi. Kaudella 2016–2017 hän toimi Örebron kapteenina, mutta Ekbomin kausi jäi vain 34 ottelun mittaiseksi loukkaantumisen vuoksi. Kautta 2017–2018 hän ei aloittanut joukkueen kapteenistossa, mutta palasi varakapteeniksi helmikuussa 2018.
Kaudeksi 2018–2019 Ekbom siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Frölunda HC:hen.
Harmaabekardi

Levinneisyys

Harmaabekardia tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Panamassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Työharjoittelu

Työharjoittelu osana opintoja Suomessa

Työharjoittelu voi sisältyä kaikilla koulutusasteilla opiskelijan opetussuunnitelmaan. Harjoittelu voi olla joko pakollinen tai vapaaehtoinen osa opintoja. Työharjoittelun tavoitteena on perehdyttää työelämään ja syventää oppilaan ammattitaitoa. 
Peruskoulujen ja lukioiden opetussuunnitelmiin sisältyvä työelämään tutustuminen poikkeaa työharjoittelusta siinä, että yleissivistävän koulutuksen oppilailla ja opiskelijoilla ei ole vielä ammattitaitoa, jota harjaannutettaisiin. 
Ammatillisen toiseen asteen opiskelijoiden työssäoppiminen eroaa puolestaan harjoittelusta siten, että osa ammattitaidosta voidaan hankkia kokonaan työpaikalla työssäoppimisjakson aikana. Asiaa ei ole siis opiskeltu välttämättä lainkaan oppilaitoksessa, vaan oppiminen tapahtuu kokonaan työpaikalla. 
Ammattikorkeakouluissa ja yliopistoissa työharjoittelusta käytetään usein nimitystä korkeakouluharjoittelu. Harjoittelu tarjoaa opiskelijalle mahdollisuuden päästä soveltamaan oppimaansa teoriatietoa työelämän käytännön tehtäviin. Samalla opiskelija pääsee solmimaan kontakteja oman alansa työnantajiin jo opiskeluaikana. 
Arkikielessä työharjoittelu, työssäoppiminen ja työelämään tutustuminen sekoitetaan usein toisiinsa. Työnantajat kutsuvat kesätöihin palkkaamiaan opiskelijoita harjoittelijoiksi usein myös silloin, kun työ ei lainkaan sisälly opiskelijan opintosuunnitelmaan. Kun sovitaan työpaikalla tapahtuvista työelämäjaksoista, on sekä opiskelijan että työnantajan aina syytä tarkistaa tavoitteet ja opiskelijan osaamistaso ennen työelämäjakson alkua.
Baldassarre Negroni

Baldassarre Negroni (21. tammikuuta 1877 Rooma – 18. heinäkuuta 1948 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Aatelisperheeseen syntynyt Negroni valmistui lakimieheksi ja toimi pörssivälittäjänä. Vuonna 1911 hän alkoi työskennellä Cinesillä aluksi kuvaajana ja myöhemmin ohjaajana. Vuonna 1912 hän perusti asianajaja Gioacchino Mecherin kanssa tuotantoyhtiö Celio Filmin, jolle hän ohjasi joukon Francesca Bertinin, Emilio Ghionen ja Alberto Collon tähdittämiä hienostuneita melodraamoja. Negronin merkittävin teos on pantomiimielokuva Histoire d’un Pierrot (”Pierrot’n tarina”, 1913), jossa hän pyrki sovittamaan yhteen kuvan ja Mario Pasquale Costan säveltämän musiikin. Se on yksi ensimmäisistä mykkäelokuvista, joissa musiikin on tarkoitus muodostaa olennainen osa katsomiskokemusta. Vuonna 1913 Negroni ohjasi myös Augusto Geninan käsikirjoittaman elokuvan L’anima del demi-monde (”Puolimaailman henki”), joka oli Emilio Ghionen ensiesiintyminen myöhemmin Za-la-mortina tunnettuna herrasmiesvarkaana.
Vuosina 1914–1915 Negroni työskenteli Milano Filmsin ja vuosina 1915–1921 roomalaisen Tiber Filmin ja sen tytäryhtiön Film d’Arte Italianan ohjaajana. Negroni teki lukuisia melodraamoja ja seikkailuelokuvia näyttelijädiiva Hesperian (Olga Mambelli) kanssa, josta vuonna 1923 tuli hänen virallinen vaimonsa. Niistä tunnetuin lienee La signora delle camelie (”Kamelianainen”, 1915), joka kilpaili Gustavo Serenan ja Francesca Bertinin samaan aikaan kuvaaman samannimisen elokuvan kanssa. 1920-luvun alussa Negroni liittyi epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan ja työskenteli sen jälkeen tuottaja Stefano Pittalugalle, jolle hän ohjasi muun muassa Bartolomeo Paganon kolme viimeistä elokuvaa. Äänielokuvan tultua Negroni ohjasi suositun musiikkikomedian Due cuori felici (”Kaksi onnellista sydäntä”, 1932), mutta työskenteli sen jälkeen lähinnä tuotantopäällikkönä. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli komedia L’ambasciatore (”Suurlähettiläs”) vuonna 1936.
Ninsun

Ninsun tai Ninsuna on mesopotamialainen jumalatar, kuningas Lugalbandan vaimo ja sankari Gilgamešin äiti. Gilgameš-eepoksessa Ninsun kuvataan unien tulkitsijana. Hänen nimensä on sumerilaista alkuperää ja tarkoittaa "villien nautojen kuningatar". 
Alun perin Ninsun on esitetty naudan hahmossa, naudan täydellisenä ilmentymänä. Villi härkä Dumuzi on perinteen mukaan hänen poikansa. Ninsun esitettiin kuitenkin myös ihmishahmoisena, ja hän saattoi synnyttää ihmisjälkeläisiä. Äitijumalattarena Ninsun muistutti Ninhursagia ja Ninliliä. Ninsun oli myös Kullabin kaupungin jumalatar.  Ninsun oli lisäksi Lagašin kuninkaan Gudean suojelusjumalatar.
Vahakangastakki

Vahakangastakki eli öljykangastakki on puuvilla- tai pellavakankaasta valmistettu päällys- tai sadetakki, joka on käsitelty vahalla tai öljyvernissalla veden- ja tuulenpitäväksi sekä likaa hylkiväksi. Vahakangastakin alkuperä on englantilainen ja sitä käytetään alkuperämaassaan yleensä maaseutuoloissa, sekä esimerkiksi pienriistan metsästyksessä ja kalastuksessa. Takit vaativat säännöllistä uudelleenvahausta säilyttääkseen kestävyytensä ja vedenpitävyytensä.
Vahakangastakkeja valmistavat muiden muassa J. Barbour & Sons, John Bardale, Belstaff, Filson, Musto, Puffa ja Royal Scot.
Takin lisäksi täydelliseen öljypukuun kuuluvat olkaimilla ja etusuojuksella varustetut, samasta kankaasta tehdyt housut sekä sydvesti.
Vaxholmin kunta

Kuntajaon kehitys

Vaxholmin kaupunkiin kuului alun perin vain Vaxönin saari. Rindö liitettiin kaupunkiin 1913 sekä Tynningö, Skarpö ja muita saaria 1950. 1970-luvun kuntauudistuksessa kaupunki muutettiin ensin kunnaksi vuonna 1971, jolloin siirryttiin yhteen kuntamuotoon. Vuonna 1974 Vaxholm (4 952 asukasta) ja Österåker (19 806 asukasta) yhdistettiin. Uuden kunnan nimeksi tuli Vaxholm ja keskustaajamaksi Österåkerin keskustaajama Åkersberga. Vaxholm ei olisi halunnut luopua itsenäisyydestään ja monet asukkaat pyrkivät kunnan jakamiseen.
Vaxholmin kunta jaettiin vuonna 1983. Aikaisemman Vaxholmin alueella asuneet 5 000 asukasta muodostivat kuitenkin liian pienen asukaspohjan. Ratkaisuna oli liittää Bogesundslandet (196 asukasta) Östra Rydin seurakunnasta ja Resarö (903 asukasta) Österåkerin seurakunnasta Vaxholmin seurakuntaan. Uudesta Vaxholmin kunnasta tuli vanhaa kuntaa hieman laajempi, ja siellä oli noin 6 000 asukasta. Jäljelle jääneestä osasta muodostettiin noin 25 000 asukkaan Österåkerin kunta.
Storholmarna-saariryhmä Stora Värtanin vesistössä liitettiin 1.1.2011 Vaxholmista osaksi Lidingön kuntaa.
Vaxholm on yksi niistä 14 Ruotsin kunnasta, jotka käyttävät kaupunkinimitystä niissä yhteyksissä, joissa se on mahdollista.

Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Vaxholmin piiri.
Fritz John

Fritz John (14. kesäkuuta 1910 – 10. helmikuuta 1994) oli saksalaissyntyinen matemaatikko, joka tutki osittaisdifferentiaaliyhtälöitä ja hyvin asetettuja ongelmia. Hän tutki myös Radonin muunnosta ja hänet tunnetaan Johnin yhtälöstä.

Elämä ja ura

John syntyi Berliinissä. Hänen vanhempansa olivat Hedwig (o.s. Bürgel) ja Hermann Jacobson-John. Hän opiskeli matematiikkaa 1929-1933 Göttingenissä. Adolf Hitlerin valtaantulon myötä ei-arjalaiset erotettiin opetusviroista ja John muutti Englantiin.
John sai apulaisprofessorin viran Kentuckyn yliopistosta vuonna 1935 ja muutti Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuuden hän sai vuonna 1941. Vuodesta 1946 alkaen hän oli pysyvästi New Yorkin yliopistossa.
Hänen oppikirjansa osittaisdifferentiaaliyhtälöistä oli vaikutusvaltainen ja siitä tehtiin monta päivitettyä laitosta. Eläköidyttyään vuonna 1981 hän tutki epälineaarisia aaltoja.
Sergio Bernardo Almirón

Sergio Bernardo Almirón (s. 7. marraskuuta 1980 Santa Fe, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian pääsarjassa pelaavaa Calcio Cataniaa.
180 senttimetriä pitkän Almirónin pelipaikka on keskikentän keskellä hyökkäävässä roolissa, niin sanottuna piilokärkenä.
Almiron aloitti uransa kotimaassaan Newell's Old Boysissa 1998. Hän siirtyi Eurooppaan ja Udinese Calcion joukkueeseen vuonna 2001. Peliaikaa ei kuitenkaan tullut ja kaudella 2003–2004 hän pelasi lainalla Hellas Veronassa. Kausilla 2004–2007 hän edusti Empolia vakiinnuttaen paikkansa joukkueessa. Vuonna 2007 hän siirtyi Serie A:han palanneeseen Juventukseen 9 miljoonalla punnalla. Paikkaa avauksessa ei hellinnyt ja tammikuussa 2008 hän siirtyi lainalle Ranskan pääsarjassa pelanneeseen AS Monacoon.
Kauden 2008–2009 Almiron pelasi lainalla Fiorentinassa ja seuraavan kauden niin ikään lainalla Barissa, jonne siirtyi pysyvästi kaudeksi 2010–2011. Elokuussa 2011 hän vaihtoi kuitenkin taas seuraa, tällä kertaa Calcio Cataniaan.
L'Isle-Jourdain (Gers)

Nähtävyyksiä

Kaupungin nähtävyyksiä on kollegiaalikirkko Saint-Martin. Kirkko rakennettiin keskiajalla 1100-luvulla, mutta hugenotit tuhosivat sen vuonna 1580. Nykyinen kirkko rakennettiin 1700-luvun lopulla. Kirkon kellotorni on peräisin 1300-luvulta.
Kampanologinen museo (Musée européen d'art campanaire) on avattu vuonna 1994 vanhaan kauppahalliin. Siellä esitellään erilaisia  soitinkelloja
Täydennysarmeija

Täydennysarmeija (saks. Ersatzheer) oli osa Saksan keisarikunnan armeijaa ensimmäisen maailmansodan aikana ja natsi-Saksan Wehrmachtia toisen maailmansodan aikana. Täydennysarmeija koostui johdosta, hallinnosta, koulutus- ja vartioyksiköistä. Se oli sotien aikana sijoitettu Saksan valtakunnan maaperälle.

Toinen maailmansota

Täydennysarmeijan joukoissa oli vuosina 1941–1943 yli kaksi miljoonaa sotilasta. Määrä pieneni sodan edetessä loppuaan kohden, sillä osia siitä siirrettiin koko ajan enemmän rintamille.
Verkkolehdet

Tuntomerkit

Verkkolehdillä on lyhyt juurakko, joka voi olla mukulamainen. Lehtiasento on kierteinen. Ruodillisten lehtien lapa on toisinaan ikkunamainen. Lavassa on vahva keskisuoni, sen kanssa samansuuntaisia suonia ja vahvat poikittaissuonet. Kasvit ovat tavallisesti yksikotisia: hede- ja emikukat sijaitsevat samassa kasviyksilössä. Kukinto on pitkävanainen ja usein tiheän tähkämäinen. Siinä on melko pienet ja perättömät kukat, vaikka niissä on usein enemmän tai vähemmän huomiota herättävät kehälehdet. Koko kukinto on värikäs. Joillakin lajeilla kukat ovat vastakohtaisia. Emikukissa on joutoheteitä ja kahdesta yhdeksään emilehteä, jotka ovat erillisiä ja vuorottain kehälehtien kanssa. Kukassa on myös mesiäisiä. Kussakin emilehdessä on 1-12 siemenaihetta pohjaistukkaan kiinnittyneinä. Kukan osia voi olla vielä hedelmässä jäljellä. Siementä peittää limakerros, ja sen sisällä on vihreä tai valkoinen alkio.

Verkkolehtien anatomiaa

Kasvullisten varsien kärkikasvusolukko (apikaalimeristeemi) on ainakin useimmiten kahtia jakautuva. Varressa ei ole johtojänteitä, mikä on sopeutuma vesielämään. Maitiaisputkia on, ja ne ovat nivelikkäitä. Siitepölyhiukkanen on monosulkaattinen, siinä on yksi iturako. Siemenkuoressa on ilmakanavia ja sen sisin kerros (endotegmen) on tanniinipitoinen tai se on erilaistumaton ja läpikuultava.
Itäkivi

Itäkivi on Virolahden kirkonkylässä noin 650 metriä Virolahden kirkosta pohjoiseen sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Kivi on korkeudeltaan 2,5 metriä ja pituudeltaan kuusi metriä. Kiven eteläsivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä jossa on risti ja vuosiluku 1723. Ruotsalainen hakkausmerkintä kruunu ja F-kirjain on kiven länsisivulla.
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Itäkiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä : Hurppu, Heijarinkivi, Everstienkivi, Kirkkotien kivi, Alapihlajan kivi, Sahantauksen kivi, Lepkankaan kivi, Kallionpellon kivi ja Käyhkäntien kivi.
Hermes

Hermes (m.kreik. Ἑρμῆς) oli kreikkalaisessa mytologiassa alkujaan luonnon ja paimenten jumala. Myöhemmin hän oli jumalten sanansaattaja. Hermestä palvotaan muun muassa matkustajien, paimenten, kirjallisuuden, runoilijoiden, urheilijoiden, kauppiaiden ja varkaiden suojelijana sekä jumalten viestinviejänä. Hermestä vastasi roomalaisessa mytologiassa Mercurius. Hermes oli Zeuksen ja Maia-nymfin poika. 
Hermeellä oli kultaiset siivekkäät sandaalit, joiden avulla hän kuljetti viestejä jumalilta toisille. Vain hänen oli lupa kulkea tämän maailman ja manalan välillä. Toinen tunnusmerkki on hänen valtikkansa, jota hän kantaa mukanaan. Koska Hermes oli matkustavaisten suojelija, hänet esitettiin usein matkahattu päässään. Hermeen äly oli vertaansa vailla: hän keksi muun muassa aakkoset, tähtitieteen, sävelasteikon, noppa- ja korttipelit, mitat sekä tulevaisuuden ennustamisen. Tässä suhteessa Hermes oli saanut piirteitä egyptiläiseltä Thot-jumalalta (kreikkalaisten Hermes Trismegistos), joka vastasi viisaudesta.
Hermes on nyky-Kreikan postilaitoksen symboli.
Korpraalikerttu

Levinneisyys

Korpraalikerttua tavataan Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Etelä-Afrikassa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi.
Henan (Huangnan)

Maantiede

Henanin piirikunta kuuluu hallinnollisesti Huangnanin tiibetiläisten autonomiseen prefektuuriin, joka puolestaan on Qinghaita. Piirikunnan pinta-ala on 6 627 km². Alue on Tiibetin ylängön reunalla ja keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 3 500 metriä. Säätä leimaa sen arvaamattomuus ja kesien kylmyys samaan tapaan kuin muuallakin ylängöllä.

Historia

Henania ovat asuttaneet ylämongolit, joiden keskusaluetta Henan aikanaan oli. Vuodesta 1912 paikalliset mongolipäälliköt joutuivat taistelemaan autonomiastaan hui-kiinalaisia Gansua ja Qinghaita hallinneita sotalordeja vastaan. Vuonna 1942 silloin hallinnut paikallinen ruhtinatar Dashi-Tsering meni naimisiin tiibetiläisen sotalordin kanssa, joka oli myös Bla-brang tulkun veli. Vuonna 1952 sama ruhtinatar salli Kiinan kommunistien alkaa järjestellä Henanin hallintoa. Kommunistit kukistivat heidän vastaiset hui-kiinalaiset ja perustivat Henanin autonomisen piirikunnan vuonna 1954 Dashi-Tseringin toimiessa edelleen sen johtotehtävissä. Kolhoosien perustaminen sytytti epäonnistuneen mongolien kapinan vuonna 1958. Punakaartilaiset surmasivat Dashi-Tseringin vuonna 1966 feodalistina.

Väestö

Suurin osa Henanin alueen asukkaista on mongoleja. Vuonna 1982 piirikunnan koko asukasluvun ollessa 21 237 mongolit muodostivat 85 % väestöstä. Suurin osa Henanin mongoleista puhuu nykyisin tiibetiä ja monet tiibetiläiset alueella ovat viime aikoina muuttaneet itsensä mongoleiksi. Vuonna 2010 piirikunnassa oli yhteensä 39 374 asukasta.
Alexandre de Lameth

Alexandre Théodore Victor de Lameth (28. lokakuuta 1760 Pariisi – 18. maaliskuuta 1829 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja tärkeä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa.
Lameth osallistui vapaaehtoisena Amerikan vapaussotaan kahden veljensä kanssa. Hän jatkoi sotilasuraansa Ranskassa ja sai vuonna 1785 nimityksen ratsuväkirykmentin everstiksi. Lameth osallistui aatelin edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, ja liittyi 25. kesäkuuta kolmannen säädyn edustajien muodostamaan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Lameth osallistui ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistuksen laatimiseen ja feodalismin kumoamiseen. Hän muodosti kansalliskokouksessa yhdessä Antoine Barnaven ja Adrien Duportin kanssa niin sanotun triumviraatin, joka vaikutti monien päätösten syntyyn. He esimerkiksi torjuivat syyskuussa 1789 hankkeen kaksikamarisen parlamentin perustamisesta. Vähitellen he kuitenkin huolestuivat vallankumouksen radikalisoitumisesta ja ryhtyivät keväällä 1791 hovin salaisiksi neuvonantajiksi suojellakseen perustuslaillista monarkiaa. Hovi rahoitti heidän julkaisemaansa Logographe-sanomalehteä.
Lameth erosi perustuslaillisten monarkistien mukana jakobiiniklubista heinäkuussa 1791 ja oli yksi feuillanttien klubin perustajajäsenistä. Hän ei ollut vaalikelpoinen syksyllä 1791 valittuun lakiasäätävään kansalliskokoukseen, mutta vaikutti vielä politiikkaan feuillanttien klubin kautta. Vallankumoussodan puhjettua keväällä 1792 Lameth liittyi upseerina Ranskan pohjoiseen armeijaan. Monarkian kukistamisen jälkeen hän pakeni yhdessä kenraali La Fayetten kanssa maasta elokuussa 1792. He pyrkivät Amerikkaan, mutta jäivät itävaltalaisten vangeiksi. Oltuaan kolme vuotta sotavankeudessa Olmützin linnoituksessa Lameth asettui 1796 Hampuriin, jossa hän toimi liikemiehenä. Hän palasi Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1800 ja toimi vuosina 1802–1815 eri departementtien prefektinä. Lameth vaikutti liberaalin opposition jäsenenä vielä Ludvig XVIII:n ja Kaarle X:n valtakausilla. Hän kuului edustajainkamariin vuosina 1820–1823 ja vuodesta 1827 kuolemaansa asti.
Alexandre de Lamethin veli oli poliitikko Charles de Lameth.
Johan Henrik Strömer

Johan Henrik Strömer (7. heinäkuuta 1807 Pielisjärvi – 16. toukokuuta 1904) oli suomalainen piirtäjä ja taidegraafikko. Hän toimi kuvittajana.
Strömerin vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Mårten Strömer ja Magdalena Charlotta Strömer o.s. Backman. Hän opiskeli G. Lundgrenin ohjauksessa ja myöhemmin Tukholmassa Ruotsissa Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1827–1832. Strömer muutti Ruotsiin 1824 ja työskenteli vuodesta 1828 alkaen Tukholmassa. Hän palasi Suomeen 1870-luvulla.
Ruotsissa Strömmer saavutti etevän kivipiirtäjän maineen. Viisikymmenvuotisen uransa aikana hän teki litografialehtiä, jotka olivat usein taiteellisesti merkittäviä, kirjankuvituksia ynnä muuta. Hänen merkittävimpiä töitään ovat esimerkiksi ”Svenskt album, lithografiska afbildningar efter svenska konstnärens arbeten” (kuusi vihkoa), Bellmanin muotokuva Per Krafft vanhemman mukaan ja muotokuvalehti valtiopäivien kamareista.
Meitnerium

Historia

Peter Armbrusterin ja Gottfried Münzenbergin johtama saksalainen tutkijaryhmä löysi Meitneriumin vuonna 1982 Gesellschaft für Schwerionenforschung -tutkimuslaitoksessa (GSI) Darmstadtissa Saksassa . Armbruster ryhmänsä kanssa valmisti yhden atomin meitnerium-266 isotooppia pommittamalla vismutin isotooppia Bi-209 raudan isotoopin Fe-58 ytimillä lineaarista kiihdytintä käyttämällä . 
Meitnerium-266 isotoopin fuusioitumisen reaktioyhtälö
²⁰⁹Bi + ⁵⁸Fe →²⁶⁶Mt + ¹n                                           
Muodostuneen meitnerium-266 isotoopin puoliintumisaika on noin 3 millisekuntia . Löydös vahvistettiin kolme vuotta myöhemmin Dubnassa Joint institute for Nuclear Research tutkimuslaitoksessa . Kuusi vuotta myöhemmin valmistettiin samaa isotooppia kaksi atomia . 
Meitnerium sai nimensä vuonna 1997 itävaltalais-ruotsalaisen fyysikon Lise Meitnerin mukaan . Sen väliaikainen, IUPAC:n mukainen, nimi ennen virallista nimeämistä oli unnilennium (Une) .

Ominaisuudet

Meitnerium on keinotekoinen alkuaine. Oletettavasti huoneenlämpötilassa (298 K) meitnerium esiintyy kiinteänä. Väriltään se on todennäköisesti hopean vaaleaa tai harmaata. Meitnerium kuuluu jaksollisessa järjestelmässä ryhmään 9 ja jaksoon 7 sekä d-lohkoon.  Ainuttakaan meitneriumin perusominaisuutta ei ole vielä määritetty kokeellisesti, vaan nämä perustuvat laskennallisiin arvioihin . 
Elektronikuoren rakenne : 
1s² 
2s² 2p⁶ 
3s² 3p⁶ 3d¹⁰ 
4s² 4p⁶ 4d¹⁰ 4f¹⁴ 
5s² 5p⁶ 5d¹⁰ 5f¹⁴ 
6s² 6p⁶ 6d⁷
7s²
Vuoteen 2016 mennessä meitneriumia ei ole käytetty muissa kuin tutkimustarkoituksissa ja sitä on valmistettu muutamia atomeja. Todennäköisesti sitä ei koskaan tulla eristämään silmin havaittavia määriä.  Tämä johtuu siitä, että meitnerium hajoaa erittäin nopeasti alfahiukkasten emissiolla . Meitneriumilla ei ole biologisia käyttökohteita ja radioaktiivisuuden takia se on myös myrkyllistä . 
Meitneriumin atomimassa on 268 u ja sen kovalenttinen säde on 1,29 Å . Meitneriumin laskettu tiheys huoneenlämpötilassa on 37.4 g/cm³. Se on toiseksi suurin tunnetuista alkuaineiden tiheyksistä.