google/wiki40b huggingface dataset:
Kalle Virta

Kalle Virta on Kansan Raamattuseuran varatoiminnanjohtaja ja pastori. Hän on pidetty puhuja, raamatunopettaja ja muusikko. Kalle Virta on koulutukseltaan teologian maisteri ja sosionomi (AMK)-diakoni. Hän kiertää aktiivisesti seurakunnissa puhuja- ja musiikkivieraana.

Teologi ja diakoni

Kalle Virta on valmistunut Helsingin Yliopistosta teologian maisteriksi vuonna 2010. Hänen pääaineensa oli kirkkososiologia ja Pro Gradu -työssään hän tutki seurakuntaliitoksen tehneiden seurakuntien keskijohdon kokemuksia seurakuntaliitosprosessin johtamisesta. Kalle Virta vihittiin papiksi 2011 Espoon hiippakunnassa. Kalle Virta valmistui diakoniksi 2002 ja työskenteli 2002-2006 nuorisodiakonina Kansan Raamattuseuran nuorisotyössä.

Evankelista ja raamatunopettaja

Kalle Virta toimii Kansan Raamattuseuran kiertävänä evankelistana ja raamatunopettajana. Hän opettaa Raamattua usein katsoen ihmisen elämää avarasta armosta käsin. Hänen lempiteemojaan on ihmisen vapaus elää täyttä elämää Jumalan yhteydessä.

Muusikko

Kalle Virta on klassinen laulaja. Hänen äänialansa on baritoni. Kalle Virta aloitti lauluopinnot 14-vuotiaana Joutsenon musiikkikoulussa (sittemmin Lappeenrannan musiikkiopisto) Tarja Silvennoisen oppilaana. Hän jatkoi musiikkiopintojaan oopperalaulaja Jorma Elorinteen oppilaana ja jatkoi opintoja oopperalaulaja Heikki Keinosen oppilaana. Nykyisin hän on oopperalaulaja Timo Honkosen oppilas. Hän opiskelee myös lied-laulua Heikki Pellisen opissa. Hän on käynyt kesäkursseja myös Esko Jurvelinin oppilaana. Kalle Virta konsertoi säännöllisesti ja on laulanut baritoni- ja bassosolistina mm. Faurén ja Mozartin Requiemeissä Mäntsälän Requiem-kuoron solistina.
Kalle Virta säestää pianolla vapaata säestystä ja tarvittaessa esiintyy myös itseään säestäen.
Emma Wengberg

Peliura

Vuonna 2009 hän voitti Turkey International-turnauksen naisten nelinpelin kultaa Emelie Fabbeken parina. Vuonna 2011 Wengberg voitti Scottish International-turnauksen naisten nelinpelin kultaa, pelaten Fabbeken parina. Vuonna 2014 hän saavutti Norwegian International-turnauksen naisten nelinpelin kultaa pelaten tällä kertaa tanskalaisen Tilde Iversenin parina. Vuonna 2015 Wengberg voitti ensin Portugal International-turnauksen sekanelinpelin kultaa Filip Michael Duwall Myhrenin parina, ja sitten Finnish International-turnauksen naisten nelinpelin kultaa Clara Nistadin parina. Samana vuonna (2015) hän voitti myös Polish International-turnauksen naisten nelinpelin kultaa pelaten Nistadin parina.
Unkarin kansalliskirjasto

Toiminta ja tehtävät

Kansalliskirjaston tehtävät määriteltiin käytännössä heti perustamisen yhteydessä, eivätkä ne ole sen jälkeen oikeastaan muuttuneet. Sen tehtävänä on kerätä kaikki Unkarissa julkaistut kirjalliset teokset. Lisäksi se kerää kaikki unkariksi kirjoitetut teokset, kaikki unkarilaisten kirjoittamat tai avustamat ulkomailla julkaistut teokset ja kaikki ulkomailla kirjoitetut teokset, jotkä käsittelevät Unkaria. Kirjastolla on vapaakappaleoikeus Unkarissa julkaistuihin teoksiin.
Kirjasto on lisäksi Unkarin keskuskirjasto, ja se muun muassa hallinnoi kirjastojen välisiä lainauksia, toimii keskusvarastona ja ylläpitää kirjastorekisteriä. Sen tehtäviin kuuluu lisäksi hallinoida ISBN- ja ISSN-numeroita sekä tarjota muille Unkarin kirjastoille ammatillista apua. Kansalliskirjasto julkaisee lisäksi Unkarin kansallisbibliografiaa, jota on julkaistu vuodesta 1961.

Historia

Kansalliskirjaston perustaja oli kreivi Ferenc Széchényi, joka etsi 1700-luvun lopulla unkarilaisia kirjoja Unkarista ja muualta maailmasta. Hän keräsi kirjat yhteen kokoelmaan, jonka lahjoitti Unkarin kansakunnalle 1802. Kaikkiaan Széchényin lahjoitukset käsittivät 15 000 kirjaa ja 2 000 käsikirjoitusta. Kansalliskirjasto avattiin Pestissä seuraavana vuonna. Uusi kirjasto herätti kansan isänmaallisuuden, ja se saikin seuraavina vuosina paljon yksityisiä lahjoituksia. Parlamentti päätti vuonna 1808 perustaa Unkarin kansallismuseon, johon myös kansalliskirjasto liitettiin.
Kirjasto erotettiin kansallismuseosta 1949. Siitä tuli jälleen oma organisaationsa, ja se nimettiin perustajansa Ferenc Széchényin mukaan. Kirjasto muutti 1985 Budan linnan vuosina 1890–1902 valmistuneeseen F-siipeen, jonka olivat suunnitelleet Alajos Hauszmann ja Miklós Ybl.

Kokoelmat

Kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluu 8 miljoonaa kohdetta. Niihin kuuluvat 2,5 miljoonaa kirjaa, 385 000 osaa sarjajulkaisuja, 270 000 musiikkidokumenttia ja -äänitettä sekä yli miljoona käsikirjoitusta. Lisäksi kokoelmissa on 200 000 karttaa, 320 000 kuvaa ja kaiverrusta, lähes 3 miljoonaa julistetta ja vihkosta sekä 272 000 mikrofilmiä.
Vanhojen kirjojen kokoelma on Unkarin laajin. Siihen kuuluu 8 600 ennen vuotta 1711 painettua teosta. Siihen kuuluu muun muassa vanhin Unkarissa painettu kirja, Chronica Hungarorum. Kirjaston kokoelmissa on kaksi kohdetta, jotka ovat päässeet Unescon maailmanmuistoluetteloon, Bibliotheca Corviniana ja Tabula Hungariae. Bibliotheca Corviniana oli kuningas Matias Corvinuksen 1400-luvun toisella puoliskolla keräämä kirjasto, jonka kokoelma hajosi Unkarin jouduttua turkkilaisvaltaan. Osa kokoelmasta on kansalliskirjastossa. Tabula Hungariae on puolestaan vanha Unkaria ja sen lähialueita esittävä kartta.
Kirjastossa on myös monien kuuluisien unkarilaiskirjailijoiden painoskokoelmia. Siellä on lähes 600 erilaista painosta Sándor Petőfin ja yli 3 000 erilaista painosta Mór Jókain töistä. Käsikirjoituksissa on muun muassa Ferenc Kölcseyn käsinkirjoittama Unkarin kansallislaulu ja useita Petőfin, Lajos Kossuthin ja Endre Adyn käsikirjoituksia.
Kakolanmäki

Kakolanmäki on Turun keskusta-alueella sijaitseva mäki, joka on yksi Turun seitsemästä kukkulasta. Mäellä toimi vuoteen 2007 Turun vankilan keskusvankila.
Mäen korkeus on 42 metriä merenpinnan yläpuolella.

Historia

Kakolanmäki oli 1500-luvulta 1800-luvulle paljaaksi hakattu ja kivikkoinen kukkula. Carl Ludvig Engelin asemakaavassa mäki jätettiin rakentamattomaksi. Vuonna 1858 valmistui vankilarakennus mäen laelle ja 1850-luvun lopussa vankilan ja Kakolanmäen vieressä kulkevan Linnankadun välinen alue istutettiin puistoksi.
Vankila muutti mäeltä syksyllä 2007 Turun Saramäkeen, jolloin Kakolanmäki ja sillä sijaitsevat vankilan kiinteistöt vapautuivat kaupungin käyttöön. Vankilakäytöstä vapautuvalle alueelle on suunniteltu rakennettavaksi sekä asuntoja että liiketiloja. Alueen kaavoitus perustuu suurelta osin arkkitehti Pekka Helinin Linnavuori-nimiseen suunnitelmaan. Kakolanmäen rinteeseen rakennetaan myös Fölikulaari -niminen köysirata eli funikulaari.
Kakolanmäkeen valmistui vuonna 2008 Kakolan jätevedenpuhdistamo, joka on rakennettu kallion sisälle. Se puhdistaa 300 000 asukkaan jätevedet ja on Suomen kolmanneksi suurin jätevedenpuhdistamo. Jätevedenpuhdistamon rakentaminen, louhiminen ja varustaminen siirtoviemäreineen maksoi 128 miljoonaa euroa.
Museovirasto on määritellyt Kakolanmäen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
H. Liljeroos

H. Liljeroos Oy oli Tampereella toiminut tekstiiliteollisuutta harjoittanut yritys.
Yrityksen historia alkoi värjäri Henrik Liljeroosin (1828–1873) vuonna 1851 Tampereelle perustamasta värjärinverstaasta. Verstas toimi vuodesta 1857 alkaen Puutarhakatu 10:ssä ja Liljeroosilla oli myös vanuttamo eli verkavalkki Tammerkosken alakosken varrella. Vuonna 1870 Liljeroos osti Tammerkosken alaputouksen länsipuolella sijainneen ns. Renforsin saaren eli Neulasaaren jolla oli sijainnut konkurssiin mennyt Renforsin neulatehdas. Hän perusti saarelle verkatehtaan jossa kehrättiin villaa ja kudottiin, värjättiin ja vanutettiin villakankaita. 
Henrik Liljeroosin kuoltua 44-vuotiaana vuonna 1873 verkatehdasta hoitivat hänen leskensä ja poikansa Johan Henrik Liljeroos. Vuonna 1890 alkoi villankehruu tehdasmaisessa mittakaavassa, ja samalla tehtaan sijantipaikkana olevan saaren nimeksi tuli Kehräsaari.
H. Liljeroos Oy jatkoi villankehruuta Kehräsaaressa vuoteen 1983 saakka, kunnes kotimaisten villakankaiden kysyntä ulkomaisen kilpailun takia heikkeni ja villankehruu tuli kannattamattomaksi. Yritys muutettiin kiinteistöyhtiöksi ja entiset tehdastilat saneerattiin vuokrattaviksi liike- ja toimistotiloiksi.
Baba Amte

Baba Muralidhar Devdas Amte (26. joulukuuta 1914 – 8. helmikuuta 2008) oli intialainen hindu, joka nousi kansainväliseen julkisuuteen aktivistina ja leprasairaiden hoitajana. Hänelle myönnettiin lukuisia merkittäviä palkintoja, kuten Templeton-palkinto vuonna 1990 ja Gandhin kansainvälisen rauhanpalkinnon 1999. 
92-vuotiaalla Baba Amtella todettiin elokuussa 2007 leukemia, mutta hän ehti täyttää 93 vuotta ja eli vielä seuraavan vuoden helmikuuhun.
Yrityssaneeraus

Yrityssaneeraus eli velkasaneeraus on tuomioistuimen hyväksymä toimenpide, jolla tervehdytetään ylivelkaantuneen oikeushenkilön toiminta. Yrityssaneeraukseen hakeutuminen on usein vaihtoehto konkurssille. Yrityssaneeraukseen hakeudutaan kassavirtaongelmien ja rahoitusvaikeuksien vuoksi, jotta voidaan uudelleenneuvotella ja vähentää velkoja ja parantaa tai palauttaa likviditeetti, jotta oikeushenkilö voi jatkaa toimintaansa. Saneerausmenettelyn kohteena voi olla yksityinen elinkeinonharjoittaja, avoin yhtiö, kommandiittiyhtiö, osakeyhtiö, osuuskunta, asunto-osakeyhtiö tai taloudellista toimintaa harjoittava yhdistys.

Hakeminen

Yrityssaneeraukseen voidaan hakeutua mikäli velallinen ei pysty suoriutumaan veloistaan eräpäivinä. Hakemus tehdään tuomioistuimeen ja hakijana voi toimia velallinen tai velkoja. Yrityssaneeraushakemus voidaan tehdä vaikka velkoja hakee velallista konkurssiin. Tuomioistuin voi keskeyttää konkurssihakemuksen käsittelyn sekä ulosoton väliaikaisesti. Tuomioistuimen ei tarvitse ottaa käsittelyyn puuttellista yrityssaneeraushakemusta. Yrityssaneeraukseen ei voi enää hakeutua mikäli velallinen on jo konkurssissa.
Saneeraushakemuksen tulee sisältää yhtiön tarkat taustatiedot, omistussuhteet, tilinpäätös, tuore välitilinpäätös, luettelo veloista ja varoista sekä tilintarkastajan lausunto maksukyvystä.
Yritykset hakeutuvat saneeraukseen usein liian myöhään.

Käsittely ja tuomio

Saneerausmenettely voidaan aloittaa mikäli siihen suostuu vähintään kaksi velkojaa, joiden yhteenlasketut saatavat edustavat vähintään viidennestä veloista. Mikäli kaikki yrityssaneerauksen edellytykset täyttyvät, tuomioistuin määrää yrityksen saneeraukseen. Hyväksytyssä saneerausohjelmassa velkojen takaisinmaksulle on luotu maksuohjelma ja velkojen kokonaismäärää saatetaan olla leikattu. Yrityssaneerauksesta tulee velalliselle merkintä kaupparekisteriin.
Tuomioistuin määrää saneerausmenettelyn alussa selvittäjän, jonka toimena on laatia selvitys velallisen varoista, veloista ja muista sitoumuksista sekä seikoista, joilla on vaikutusta velallisen taloudelliseen asemaan. Lisäksi tuomioistuimen on määrättävä velkojatoimikunta velkojien yhteiseksi edustajaksi, mikäli velkojia on monta.

Yrityssaneerauksen päättyminen

Yrityssaneeraus päättyy viimeistään siinä vaiheessa kun maksuohjelman mukaiset maksut on suoritettu. Mikäli yrityssaneerauksen aikana velallinen ei pysy maksuohjelmassa, niin yrityssaneeraus voidaan keskeyttää. Tämä aiheuttaa yleensä nopeasti velallisen konkurssin.
Bellinzona

Maantiede

Bellinzona sijaitsee Ticinojoen laaksossa. Kaupungin korkein vuori on Pizzo di Claro (2 727 m mpy.).

Kuntaliitos 2017

Nykyinen Bellinzona muodostui 2.4.2017, kun 12 kuntaa – Camorino, Claro, Giubiasco, Gnosca, Gorduno, Gudo, Moleno, Monte Carasso, Pianezzo, Preonzo, Sant’Antonio ja Sementina – liitettiin Bellinzonaan. Tällöin kaupungin pinta-ala lähes 10-kertaistui ja väkiluku kasvoi yli kaksinkertaiseksi.

Nähtävyydet

Castelgranden, Montebellon ja Sasso Corbaron keskiaikaiset linnat kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon. Castelgrande sijaitsee kallionhuipulla, josta se hallitsee koko Ticinon laaksoa. Linnan muurit ovat aikoinaan katkaisseet kulun pohjoiseen ja suojanneet kaupunkia. Montebello liittyy samaan muurijärjestelmään. Sasso Corbaro sijaitsee linnoituksesta erillään noin 450 metrin korkeudessa linnoituksen kaakkoispuolella.
Gnoscan kylässä sijaitsee tähtitieteilijä Stefano Sposettin observatorio, jonka laitteilla on löydetty kymmeniä pikkuplaneettoja.

Liikenne

Moottoritie A2 ja Gotthardin rautatie kulkevat Ticinojoen laaksossa ja Bellinzonan kautta. Moottoritien A13 eteläinen päätepiste on Bellinzona. 
Bellinzona on junayhtiö Tilon keskuspaikka.

Urheilu

AC Bellinzona on bellinzonalainen jalkapalloseura.
Roihuvuoren japanilaistyylinen puutarha

Japanilaistyylinen puutarha (myös japanilaisvaikutteinen puutarha) on puisto Helsingin Roihuvuoressa. Maisema-arkkitehti Virve Veisterän, työnjohtaja Jukka Toivosen ja puistosuunnittelija Kaisu Ilosen suunnittelema puisto on kooltaan 9 238 m² ja jaettu neljään pienempään alueeseen. Puistoon on tehty pääasiassa käsityönä muun muassa kuunportti, bambuaitoja, paanukatoksia, kiviasetelmia, hiekka-aaltoja ja elämänmeren puro.

Hanami

Keväisin kirsikkapuiden kukkiessa puistossa voi nähdä paljon turisteja. Varsinkin Helsingissä asuvat japanilaiset suosivat puistoa. Vuodesta 2008 lähtien Roihuvuoressa on vietetty Hanami-juhlaa. Vaikka juhla varsinaisesti pidetään läheisessä Kirsikkapuistossa täyttyy myös Japanilaistyylinen puutarha hanamin viettäjistä kirsikkapuiden kukinnan aikana joka kestää vajaat kaksi viikkoa. Japanilaistyylisen puutarhan kirsikkapuut ovat rusokirsikkapuita (Prunus sargentii).
Pau Ribas

Seurajoukkueura

Ribas aloitti uransa Joventut Badalonassa, jota hän edusti vuodet 2005-2009. Vuonna 2006 hän voitti seuran kanssa EuroChallengen ja vuonna 2008 ULEB Eurocupin. Vuodet 2009-2012 Ribas pelasi niin ikään Liga ACB:ssa, Saski Baskonian riveissä. Vuonna 2010 hän voitti liigamestaruuden. Vuonna 2012 Ribas siirtyi Valencia BC:hen. Hän edusti seuraa vuoteen 2015 asti pelaten 86 ottelua, joissa syntyi 862 pistettä. Vuonna 2014 hän oli toistamiseen mukana voittamassa ULEB Eurocupia.
Heinäkuussa 2015 Ribas siirtyi Liga ACB:n FC Barcelonaan.

Maajoukkueura

Alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa EM-hopeaa vuonna 2007 saavuttanut Ribas kuuluu nykyisin Espanjan koripallomaajoukkueeseen. Hän kuului Espanjan joukkueeseen vuoden 2015 EM-kilpailuissa ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019, joissa kummassakin maa voitti kultaa.

Muuta

Ribas on kirjoittanut politiikka-artikkeleita nationalistiseen katalonialaislehteen Ara. Hän on katalonialainen.
Clément Lenglet

Seurajoukkueura

Lenglet on ranskalaisseura AS Nancyn nuorisoakatemian kasvatti. Seuran edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 27. syyskuuta 2013 ottelussa AC Arlesia vastaan.
4. tammikuuta 2017 Lenglet siirtyi espanjalaisseura Sevillaan 4½-vuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin 5 miljoonan euron siirtokorvaus.
Goursat’n lemma

Goursat'n lemma on Édouard Goursat'n vuonna 1884 todistama funktioteorian tulos, joka on samalla Cauchyn integraalilauseen erikoistapaus. Sen mukaan  holomorfisen  funktion integraali kolmion muotoisen polun yli on nolla.

Lemman täsmällinen muotoilu

Olkoon funktio f   holomorfinen  alueessa A  ja Δ kolmion muotoinen alue, jonka sulkeuma sisältyy alueeseen A. Silloin on
.

Lemman merkitys

Goursat'n lemma sellaisenaan pätee vain kolmion muotoisille alueille. Kun kuitenkin jokainen monikulmio voidaan jakaa kolmioihin, lemmasta seuraa välittömästi, että sama pätee myös jokaiselle monikulmiolle, ja koska jokaista yhdesti yhtenäistä tasoaluetta voidaan approksimoida jonolla sen yhä tarkemmin peittäviä monikulmioita, pätee vastaava tulos, Cauchyn integraalilause, myös kaikille niille. Cauchyn integraalilausetta, jonka erikoistapaus Goursat'n lemma on, voidaan pitää funktioteorian perustavimpana lauseena. Sen mukaan annetulla alueella holomorfisen funktion integraali tähän alueeseen sisältyvän suljetun käyrän yli on nolla. Cauchy todisti tämän lauseen tietyin edellytyksin jo 1820-luvulla. Hänen käyttämänsä holomorfisen funktion määritelmä, samoin kuin hänen käyttämänsä todistuskin, kuitenkin edellyttivät, paitsi että funktiolla on derivaatta, myös sen että sen derivaatta on jatkuva. Goursat'n lemman todistuksessa sitä vastoin ei oleteta, että derivaatan on oltava jatkuva, ainoastaan, että funktiolla on derivaatta jollakin alueella. Goursat'n lemmasta kuitenkin seuraa, että tällöin derivaatta on myös jatkuva, sillä  Cauchyn integraalilauseesta seuraa Cauchyn integraalikaava, jonka avulla voidaan osoittaa, että holomorfinen funktio on äärettömän monta kertaa derivoituva.
Täten Goursat'n lemma teki mahdolliseksi todistaa perustavanlaatuinen Cauchyn integraalilause olettamatta, että kompleksinen derivaatta on jatkuva. Nykyisin kompleksisen derivaatan jatkuvuutta ei yleensä sisällytetä holomorfisen funktion määritelmäänkään, sillä Goursat'n lemma osoitti, että se seuraa kompleksisen derivaatan olemassaolosta. Vaikka Goursat'n lemmalla ei ole käytännön merkitystä integraaleja laskettaessa, niin teoreettisessa mielessä tulos on tärkeä holomorfisten funktioiden luokan minimaalisen määritelmän valintaan (valinta on tehty Cauchyn integraalilauseen perusteella, sillä koko sovelluksiltaan rikas funktioteoria perustuu siihen).
Pachyrhinosaurus

Fossiilit

Pachyrhinosauruksen löysi ensimmäisenä Geologi O. A. Erdman vuonna 1945. Tuolloin hän löysi kappaleita dinosauruksesta, jonka jälkeen hän lähetti ne Charles M. Sternbergille tutkimuksia varten. Vuonna 1946 Pachyrhinosauruksen kallon osia löydettiin Albertasta, Kanadasta. Neljä vuotta myöhemmin Sternberg nimesi lajin nimelle Pachyrhinosaurus. Laji löytyi Scabby Butte -alueelta, joka perustettiin 1880-luvulla. R. Steiner löysi myöhemmin paikalta hyvin säilyneen kallon. Kallon avulla huomattiin, että se oli erikoinen laji.

Kuvaus

Pachyrhinosaurus oli noin 6-8 metrin pituinen, ne olivat 3 metrin korkuisia ja painoivat jopa 1,800 kilogrammaa. Pachyrhinosauruksilla oli kaksi pientä kauluripiikkiä. Pachyrhinosaurus oli jykevä ja paksuluinen. Ne pystyivät kävellä jopa 32 kilometriä tunnissa.

Luukyhmy

Lajilla ei ollut nenäsarvea, mutta sen sijaan suuri luukyhmy ja niiden pinassa oli karkeita uurteita ja myös kuoppia, jonka takia Sternberg ajatteli, että luukyhmyä käytettiin puskemiseen. Teoria myöhemmin hylättiin sillä kävi ilmi, että nenä ei ollut umpiluuta vaan huokoisempaa ainetta.

Laumaeläimenä

Kuten muutkin tämän ajan sarvinaamat Pachyrhinosaurus oli laumaeläin, jotta se pysyi turvassa pedoilta. On myös todennäköistä, että Pachyrhinosaurus lisääntyi munimalla niin kuin nykyajan linnut ja ne saattoivat hoitaa poikasiaan.

Ravinto

Pachyrhinosaurus oli kasvinsyöjä dinosaurus. Kuten muutkin Ceratopsidaeit. Se käytti nokkaansa kasvien jauhomiseen. Niillä oli monta hammasta, jotka olivat hyviä ravinnon jauhamiseen. Se söi muun muassa saniaisia.

Eri heimo?

Koska Pachyrhinosaurus oli erityinen laji sen luultiin kuuluvan täysin erinlaiseen sarvinaamojen heimoon ja heimolle annettiin nimeksi Pachyrhinosauridae. Mutta myöhemmin todettiin sen olevan läheistä sukua Styracosauruksella. Sammalla saatiin tietää, että Pachyrhinosaurus oli heimon viimeinen ja suurin edustaja.

Luokitus

Pachyrhinosaurus oli yksi myöhäisimmistä Ornithischia dinosauruksista. Se oli Marginocephalia alalahkossa ja se oli yksi viimeisimmistä Ceratopsidaeista.
Yrjö Salo

Yrjö Salo (s. 16. syyskuuta 1914 Helsinki) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Lapio.
Mauritiuksenluhtakana

Ulkonäkö

Mauritiuksenluhtakana tunnetaan ainoastaan monista löytyneistä luista, piirroksista ja kirjallisista kuvauksista. Näiden perusteella mauritiuksenluhtakana oli lentokyvytön lintu ja hieman kanaa kookkaampi, noin 50 senttimetriä. Sen höyhenpeite oli kauttaaltaan punaisenruskea ja höyhenet olivat untuvaisia. Mauritiuksenluhtakanan pyrstö ei ollut näkyvissä ja siivet lähes katosivat höyhenpeitteeseen. Sillä oli pitkä, hieman kaartuva ja ruskea nokka, ja muihin luhtakanoihin verrattuna pitkät jalat. Kaiken kaikkiaan mauritiuksenluhtakana muistutti enemmän kiiviä kuin luhtakanaa.

Kuvaukset historiassa

Mauritiuksenluhtakana mainitaan lähes jokaisessa Mauritiusta koskevassa raportissa vuodesta 1602 lähtien. Linnusta annetut yksityiskohdat ovat kuitenkin toistamista eivätkä ne juuri valaise linnun historiaa. Kirjoittajat keskittyivät lähinnä kuvaamaan, miten helppoa lintu oli saada kiinni eri metsästystekniikoilla ja miten paahdettua mauritiuksenluhatakanaa pidettiin hyvänä sianlihan korvikkeena. Suurin osa linnun ulkonäköä koskevasta tiedosta tulee Joris Hoefnagelin maalauksista, jotka perustuvat Rudolf II:n eläintarhassa vuoden 1600 tietämillä eläneeseen lintuun. Mauritiuksenluhtakanaa muistuttava lintu kuvataan myös Francesco Bassano nuoremman maalauksessa Arca di Noè ("Nooan arkki"). Bassano kuitenkin kuoli ennen Alankomaiden siirtomaa-aikaa, joka alkoi Mauritiuksella vuonna 1598. Näin ollen maalauksen linnun alkuperä on jäänyt mysteeriksi. Roelant Saveryn kolmessa 1620-luvun dodomaalauksessa on ilmeisesti mauritiuksenluhtakanan varsin karkea kuvaus. Lisäksi Mauritiuksen saarella on neljä asukkaiden tekemää enemmän tai vähemmän tarkkaa kuvaa linnusta.

Sukupuutto

Mauritiuksenluhtakana metsästettiin sukupuuttoon sen löytöä seuranneen vuosisadan aikana. Mauritiuksendronttia eli dodoa pidettiin vastenmielisenä, joten sitä metsästettiin vain mielenkiinnon tai huvin vuoksi. Mauritiuksenluhtakana oli sen sijaan  hyvin suosittu riistaeläin ranskalaisten ja alankomaalaisten asuttajien keskuudessa. Lintu pystyi pakenemaan helposti kun sitä ajettiin takaa, mutta sitä oli helppo huijata näyttämällä sille punaista kangasta, jota vastaan se hyökkäsi. Linnun läheisellä sukulaisella, rodriguesinluhtakanalla, huomattiin samanlaista käyttäytymistä. Linnun hyökkäyksen jälkeen se oli helppo ottaa kiinni. Mauritiuksenluhtakana ei pelännyt ihmisiä, sillä se oli kehittynyt ilman saalistajien läsnäoloa. Linnun sukupuuttoa lienee edistänyt myös sen pesintätapa: sen pesä munineen ja poikasineen oli maassa ja näin ollen sikojen ulottuvilla.
Kun luontotieteilijä François Leguat, joka oli edeltävinä vuosina tutustunut rodriguesinluhtakanaan, saapui Mauritiukselle vuonna 1693, hän huomasi mauritiuksenluhtakanan olevan jo harvinainen laji. Leguat oli viimeinen, jonka muistiinpanoissa on maininta mauritiuksenluhtakanasta. Linnun arvioidaan kuolleen sukupuuttoon vuosisadan vaihteen tietämillä. Linnun statuksen ja katoamisen määrittäminen on monimutkaista, sillä dodon paikallista nimeä Todaersen (tai dodaersen, "paksuperseet") alettiin käyttää mauritiuksenluhtakanasta, joka oli yhtä pyylevä.
Ishman Bracey

Ishman Bracey (s. 9. tammikuuta 1901, Byram, Mississippi – k. 12. helmikuuta 1970, Jackson, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja. Yhdessä Tommy Johnsonin kanssa hän oli keskeinen hahmo jacksonilaisissa musiikkipiireissä. Osassa vanhoista savikiekoista hänen nimensä kirjoitettiin virheellisesti muodossa "Ishmon".

Elämä

Bracey alkoi soitella paikallisissa tanssijaisissa ja juhlissa vuoden 1917 tienoilla. Hän työskenteli myös Illinois Central Railroadilla vesipoikana. Bracey teki ensimmäiset levytyksensä Victor-merkille Memphisissä helmikuussa 1928. Toista kitaraa soitti Charlie McCoy. He palasivat uudelleen levyttämään samana vuonna 31. elokuuta. Tämän jälkeen hän levytti Paramountille New Orleans Nehi Boys -yhtyeen mukana sekä neljä kappaletta Charles Taylorin kanssa. Kaikkiaan Ishman Braceyn tunnettu levytetty tuotanto käsittää vain 16 kappaletta (tämän lisäksi Paramount julkaisi kappaleet "Low Down Blues" ja "Run to Me at Night", joita ei kuitenkaan ole löydetty).
Levytysuransa jälkeen Bracey jatkoi esiintymisiä, usein Tommy Johnsonin kanssa. Ishman Bracey tuli uskoon toisen maailmansodan jälkeen, eikä ollut kiinnostunut uudesta urasta 1950-luvun lopun bluesbuumin aikaan. Hän kuitenkin johdatti tutkijat muun muassa Skip Jonesin jäljille. Bracey jatkoi esiintymisiä paikallisissa kirkoissa kuolemaansa asti.