google/wiki40b huggingface dataset:
Thomas Kingo

Thomas Hansen Kingo (15. joulukuuta 1634 Slangerup – 14. lokakuuta 1703 Odense) oli tanskalainen pappi, Odensen piispa Fyn hiippakunnassa, virsirunoilija ja virsikirjan julkaisija.

Elämäkerta

Kingo valmistui teologian kanditaatiksi 1658 ja toimi kotiopettajana muutaman vuoden ajan, ennen kuin hänet nimitettiin Slangerupin kirkkoherraksi. 1677 hänet nimitettiin Fyn hiippakunnan piispaksi ja aateloitiin 1683. 
Jo Slangerupissa alkoi hänen virsirunoilijan ura. 1674 hän julkaisi virsikokoelman "Aandeligt Sjungekor", jossa oli aamu- ja iltavirsiä sekä katumusvirsiä. Piispaksi hänet nimitettiin hänen virsityönsä ansioiden takia. Hän oli aikansa merkittävin tanskalainen runoilija – laajemminkin ottaen barokkirunouden kaikkein huomattavimpia edustajia. Toinen kokoelma hänen virsiään ilmestyi 1681 ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai kuninkaalta tehtäväksi valmistella uuden virsikirjan. Siihen kului kuusi vuotta. Hänen valmistelemansa ”talvipuolen virsikirja”, jossa oli kirkkovuoden virret adventista pääsiäiseen, valmistui 1689. Kingon virsikirjaehdotuksessa oli 267 virttä, joista hän oli kirjoittanut puolet. Sitä ei kuitenkaan hyväksytty käyttöön. Kingon katsottiin menneen liian pitkälle muokatessaan vanhoja virsiä. Roskilden tuomiorovasti Søren Jonaesøn sai nyt tehtäväkseen valmistella uusi virsikirjaehdotus. Hänen ehdotuksena, joka valmistui 1693, ei vuorostaan sisältänyt yhtään Kingon virttä, eikä sitäkään hyväksytty. Uusi ehdotus valmistui 1696, jonka valmisteli Kööpenhaminan papeista koottu komitea, ja se lopulta hyväksyttiin 1699 (Den Forordnede Ny Kirke-Psalme-Bog), oli siinä 86 Kingon virttä ja se tunnettiin Kingon virsikirjana. Kingo lienee ollut työn taustalla, jopa niin, että komitea olisi ollut hänen ehdottamansa. Hän ehti itse käyttää sitä neljä vuotta ennen kuolemaansa.  Kirjasta tuli pitkä-ikäinen, sillä viimeiset sitä käyttäneet seurakunnat luopuivat siitä vasta 1960-luvulla. 
Hans Adolf Brorsonin ja Nikolai Frederik Severin Grundtvigin ohella Kingoa pidetään yhtenä Tanskan kolmesta suuresta virsirunoilijasta. Tanskan kirkon virsikirjassa vuodelta 2002 on peräti 82 Kingon kirjoittamaa virttä. Vain Grundtvigin virsiä on enemmän. 
Kingon virsiä on suomennettu vähän. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi,  204 Herra Jeesus, Hengelläsi (suom. Jaakko Haavio 1937), sekä virren 926 Piirrä, Jeesus, sydämeeni ensimmäinen säkeistö. Ruotsin kirkon virsikirjassa niitä on neljä: 68 Jumalaan, Isään uskomme (suom. Pekka Kivekäs 1995), 269 Riemu ja murhe ja tappio, voitto (suom. Per Boreman, Lauri Pohjanpää 1946, uud. suom. Pekka Kivekäs 1995), 448 Kuule, taivas Jumalamme (suom. Niilo Rauhala 1996), 493 Idästä kohottaa taas päivä tultaan (suom. Aale Tynni 1957, uud. Anna-Maija Raittila 2000).
Ohto Manninen

Ohto Heikki Sulevi Manninen (s. 24. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori ja historiantutkija,  joka on perehtynyt erityisesti Suomen vaiheisiin toisessa maailmansodassa. Manninen oli sotahistorian professori Maanpuolustuskorkeakoulussa useiden vuosien ajan. Aikaisemmin hän toimi Suomen historian professorina Helsingin ja Tampereen yliopistossa.
Ohto Mannisen isä oli tietokirjailija Antero Manninen, jonka vanhemmat olivat kirjailijat Otto Manninen ja Anni Swan. Hänen sisarensa on kirjailija Hellevi Arjava.
Mini-mies

Tuotanto

Mini-Mies Calvinia esitti elokuvassa 14-vuotias lyhytkasvuinen Linden Porco ja jälkeenpäin Marlon Wayansin kasvot lisättiin hahmon naamalle digitaalisesti.

Vastaanotto

Elokuva ei menestynyt hyvin vaan joutui mm. The Internet Movie Databasen 100 huonoimman elokuvan listalle. Elokuva teki voittoa vain alle 40 miljoonaa dollaria.
Reginald Dyer

Reginald Edward Harry Dyer (1864–1927) oli brittiläinen prikaatikenraali, joka toimi Intiassa brittien siirtomaahallinnon palveluksessa. Häntä pidetään vastullisena Amritsarin verilöylystä vuonna 1919. Siinä sotilaat avasivat tulen aseettomia mielenosoittajia vastaan. Arviot kuolleista vaihtelevat 464:sta jopa kahteen tuhanteen. Ampumiskomennon antanut Dyer sanoi jälkeenpäin oikeudenkäynnissä toimineensa täysin oikein.
Dyer syntyi brittiläisessä Intiassa (nykyisessä Pakistanissa), mutta opiskeli ensin Irlannissa ja myöhemmin Englannissa Sandhurstin sotilasakatemiassa. Hänet lähetettiin ensin Irlantiin, ja vuonna 1885 hän osallistui kolmanteen Burman sotaan, missä Burman kuningaskunnasta tuli Brittiläisen imperiumin siirtomaa. Burman sodan jälkeen hänet siirrettiin Intiaan. Ensimmäisessä maailmansodassa hän komensi Brittiläisen Intian joukkoja Afganistanin ja Persian välisellä rajalla. Hän palasi Intiaan 1915.
Maaliskuussa 1918 Dyer nimitettiin 45. jalkaväkiprikaatin komentajaksi Jallanduriin, jonka suurin kaupunki on Amritsar.
Dyerin kannattajien mielestä hän pelasti Intian joutumasta sekasortoon; vastustajien, joiden joukossa olivat Gandhi ja Nehru, mielestä hänen toimintansa oli osoitus brittiläisen imperiumin moraalisesta konkurssista.
Intian historiassa Dyer on merkittävä henkilö siksi, että Amritsarin verilöylyn jälkeen maan vapausliike otti tavoitteekseen täydellisen itsenäisyyden.
Cameron Crowe

Cameron Bruce Crowe (s. 13. heinäkuuta 1957) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan myös Rolling Stone -lehden toimittajana. 
Crowe tunnetuimpia teoksia ovat Jerry Maguire – elämä on peliä (1996) ja Melkein julkkis (2000). Jälkimmäisen käsikirjoituksesta hänet palkittiin Oscar- ja Bafta-palkinnoilla.
Cameron meni naimisiin Heartin pääkitaristin, Nancy Wilsonin  kanssa 27. heinäkuuta 1986 ja he saivat kaksospojat Williamin ja Curtisin.
Andron

Andron (m.kreik. ἀνδρών, andrōn) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa miesten pitohuone yksityistalossa. Andronit olivat kreikkalaisen yksityistalon merkittävin tila, ja niitä käytettiin miesten keskinäisiin symposion-aterioihin.
Andronit sijaitsivat yleensä lähellä talon sisäänkäyntiä ja erillään muista huoneista. Huoneet oli yleensä reunustettu ruokailuun käytetyillä leposohvilla, ja niiden lattiat oli varsinkin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella koristeltu lattiamosaiikeilla.
Laajemmassa mielessä miesten osaa asuinrakennuksesta kutsuttiin nimellä andronitis (ἀνδρωνῖτις, andrōnītis). Naisten huoneita kutsuttiin nimellä gynaikeion, ja laajemmin naisten osaa rakennuksesta nimellä gynaikonitis (γυναικωνῖτις, gynaikōnītis).
Dance in the Dark

Tausta

Lady Gagan mukaan "Dance in the Dark" kertoo tytöstä, joka ei uskalla harrastaa seksiä muuten kuin pimeässä, koska hän häpeää vartaloaan. Hänestä tulee vapaa, mutta vain pimeässä. "Uskon että monet naiset ja jotkut miehet tuntevat epävarmuutta koko ajan." Gaga kertoi myös taistelleensa itse ulkonäkö- ja itsetunto-ongelmien kanssa, ja halunneensa tuoda ilmi, että monet tuntevat samoin. Kappeleessa mainitaan useita traagisen elämän eläneitä naisia kuten Walesin prinsessa Diana, Judy Garland, Sylvia Plath ja Marilyn Monroe.

Julkaisu

"Dance in the Dark" julkaistiin alun perin Lady Gagan albumilla The Fame Monster vuonna 2009. Se on noussut listoille myös mm. Kanadassa, Belgiassa, Tšekissä ja Slovakiassa. Gagan levy-yhtiö ehdotti "Dance in the Darkia" kolmanneksi singleksi mutta Gaga "Alejandroa". Se johti sanaharkkaan, jonka artisti voitti. Kappale julkaistiin erikseen promootiosinglenä digitaalisesti Belgian iTunesissa ja se julkaistiin singlenä Australian radiossa 26. heinäkuuta 2010.

Live-esitykset

Lady gaga esitti Dance in The Darkin The Monster Ball Tour kiertueellaan ensimmäisenä. Gaga esitti kappaleen myös BRIT Awardsissa
Kirsty MacColl

Elämä ja ura

Kirsty MacCollin vanhemmat olivat folkmuusikko Ewan MacColl ja tanssija-koreografi Jean Newlove, joskin Kirstyn syntyessä hänen isänsä oli jo mennyt uusiin naimisiin. Hän vietti lapsuutensa äitinsä kanssa Croydonissa, Etelä-Lontoossa. Vuonna 1978 MacColl lauloi Mandy Doubt -taiteilijanimellä punkyhtyeessä Drug Addix kiinnittäen Stiff Records -levy-yhtiön huomion. Hän pääsi levyttämään debyyttisinglensä, kesäkuussa 1979 ilmestyneen ”They Don’t Know’n”. Single ei menestynyt, mutta muutamaa vuotta myöhemmin kappale saavutti suosiota Tracey Ullmanin coveroimana.
MacCollin ensimmäinen menestys oli vuonna 1981 julkaistu ”There’s a Guy Works Down the Chip Shop Swears He’s Elvis”, joka sijoittui Britannian singlelistan kahdenkymmenen parhaan joukkoon. Seuraava menestys oli vuonna 1985 ilmestynyt cover Billy Braggin kappaleesta ”A New England”. MacColl esiintyi myös taustalaulajana useilla puolisonsa Steve Lillywhiten tuottamilla levyillä muun muassa Simple Mindsilta, The Smithsiltä ja Talking Headsiltä. Lillywhiten kautta MacColl päätyi myös ”Fairytale of New Yorkin” laulajaksi. Kappaleesta on tullut moderni jouluklassikko. MacColl ja Lillywhite erosivat 1990-luvun puolivälissä.
MacCollin viimeiseksi julkaisuksi jäi vuonna 2000 ilmestynyt kriitikoiden kehuma albumi Tropical Brainstorm, joka sisältää vaikutteita Etelä-Amerikan ja Karibian musiikkityyleistä.

Kuolema

Joulukuussa 2000 MacColl lomaili Cozumelin saarella Meksikossa kahden poikansa kanssa. Sukellusretkellä Chankanaabin koralliriutalla pikavene ajoi hänen ylitseen tappaen hänet välittömästi. Sukeltajille rauhoitetulle alueelle tunkeutunut vene kuului miljonääri Guillermo González Novalle, joka oli perheensä kanssa veneessä turman sattuessa. Jälkeenpäin turmahetken kuljettajaksi esitettiin kuitenkin apupoika José Cen Yam. MacCollin äidin johtama ja useiden julkisuuden henkilöiden tukema Justice for Kirsty -kampanja ajoi vuosien ajan tapauksen kunnollista tutkintaa kiinnittäen huomiota lukuisiin epäselvyyksiin ja laiminlyönteihin. José Cen Yamin – joka ei ollut koskaan aiemmin ohjannut venettä – uskottiin ottaneen syyn harteilleen ja veneen kuljettajana olleen tosiasiassa joku muu. Kampanja lakkautettiin vuonna 2009 Meksikon viranomaisten suljettua tutkinnan.
Konduktööri

Vaatimukset

Konduktööreiltä vaaditaan palveluhenkisyyttä ja huumorintajua, kielitaitoa sekä taitoa tulla toimeen erilaisten ihmisten kanssa. Kykenevyys vastuulliseen itsenäiseen työhön on välttämätöntä.
Matkustajaturvallisuuden vuoksi konduktööreiksi valittavilla on oltava hyvä terveys. Eritoten tärkeää on hyvä näkö ja kuulo, sekä virheetön väriaisti.
Mustalinnunherne

Ulkonäkö ja koko

Mustalinnunherne kasvaa 30–80 cm korkeaksi. Varsi on lähes kalju, pysty, sirottavahaarainen ja siipipalteeton. Lehdet ovat 2–4 parisia ja kärhettömiä. Lehden lehdykät ovat soikeita ja otakärkisiä. Korvakkeet ovat kapeita. Kukinto on 2–10-kukkainen terttu. Kukat ovat aluksi punaisia, mutta vanhemmiten niistä tulee sinisiä. Teriö on 10–15 mm pitkä. Mustalinnunherne kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät 3,5–6 cm pitkässä kaljussa, mustassa palossa. Suomen- ja latinankielisen nimensä mustalinnunherne on saanut siitä, että kuivuessaan koko kasvista tulee musta.
Mustalinnunherne on myrkyllinen.

Levinneisyys

Mustalinnunherne on eurooppalainen laji, jota tavataan Keski-Euroopasta Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan ja -Kreikkaan, pohjoisessa Norjan, Ruotsin ja Suomen eteläosiin sekä Baltian maihin. Lisäksi lajia on tavattu Turkista ja muutamin paikoin Pohjois-Afrikassa. Suomessa mustalinnunhernettä tavataan lähinnä kolmella erillisellä alueella: Ahvenanmaalla, Etelä-Hämeessä sekä Etelä-Savon ja Etelä-Karjalan rajamailla. Suurimmat keskittymät ovat kahdessa ensiksi mainitussa.

Elinympäristö

Mustalinnunherne viihtyy Suomessa kallionaluslehdoissa ja tuoreissa, valoisissa metsissä.
Liepāja

Perustaminen

Itämeren rannikolla Kuurinmaalla sijaitseva kaupunki mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kerran vuonna 1253. Kalparitaristo perusti Saksalaisen ritarikunnan rajamaille siirtokunnan ja antoi sille nimen Libau vuonna 1263. Liepāja-nimi otettiin käyttöön vuonna 1560. 
Keskiajalla kauppapaikka tunnettiin latinankielisellä nimellä Liva Portus. Kuurinmaan kreivi Friedrich Kettler hankki Liepājalle kaupunginoikeudet Puolan kuninkaalta Sigismund III Vaasalta vuonna 1625.

Venäjän keisarikunnan osana

Liepāja ja Kuurinmaa luovutettiin Venäjän keisarikunnalle vuonna 1795 Puolan kolmannen jaon yhteydessä. 1800-luvulla Liepājasta (ven. Либава, Libava) tuli Venäjän Baltian alueen tärkein satamakaupunki. Vuonna 1840 tämän Kuurinmaan kuvernementtiin kuuluneen kaupungin väkiluku oli 10 992.
Liepājan ja Romnyn (Ukrainan Sumyn alue) välinen rautatie avattiin vuonna 1879 ja rakennettiin Liepājan rautatieasema. Merkittävä osuus Venäjän viennistä kulki Liepājan läpi. Vuonna 1900 määrä oli seitsemän prosenttia koko Venäjän viennistä. Vuonna 1906 avattiin suora laivayhteys Yhdysvaltoihin, jonne lähti Liepājan kauttaa yli 40 000 siirtolaista vuodess. 
Liepājan satamassa kävi vuonna 1913 noin 1 783 laivaa, ja sataman kautta kulki Venäjälle arviolta 1 548 119 tonnia rahtia.

Ensimmäisen itsenäisyyden aika ja hetki pääkaupunkina

Latvian ensimmäisen itsenäisyyden aikana Liepāja toimi pääkaupunkina puoli vuotta, koska väliaikaishallitus oli paennut laivalla Riiasta. Liepāja on varuskunta- ja valakaupunkina läheisesti kytköksissä Suomen jääkäriliikkeen historiaan.
Suomalaisten jääkärien muistolaatta on Pyhän Kolminaisuuden kirkossa.

Neuvostovuodet

Neuvostoliiton liitettyä Latvian itseensä sieltä karkotettiin noin tuhat ihmisiä Siperiaan, ja monet pakenivat Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Länsi-Eurooppaan. Neuvostomiehityksen aikana Liepāja oli suljettu kaupunki, jonne pääsi vain kulkuluvalla. Neuvostoarmeija perusti Liepājaan Baltian laivaston päätukikohdan, ja kaupunki suljettiin täysin yleisöltä 1960-luvun lopulla. Koko kaupunki oli sotilasaluetta, ja 26 000 armeijan henkilökuntaan kuuluvaa asui siellä.

Itsenäisen Latvian osana

Latvian itsenäistyttyä 1991 alkoi Liepāja avautua ja kehittyä, ja kaupungin ennen sotaa vilkas kauppasatama avattiin jälleen. Viimeiset venäläiset joukot lähtivät 1994, ja 1997 Liepājassa avattiin verotuksellisin keinoin erikoiskohdeltu vapaakauppavyöhyke. Entinen Puna-armeijan sotilastukikohta Karosta on nykyään avoinna yleisölle.
Stagg

Stagg on belgialainen soitinvalmistaja. Stagg on merkittävä tekijä Manner-Euroopassa ja Britteinsaarilla, kun puhutaan budjettiluokan soitinmarkkinoista. Suurin osa Stagg-sähkökitaroista valmistetaan Saksassa.
Pia Degermark

Pia Charlotte Caminneci Degermark (s. 24. elokuuta 1949 Bromma) on ruotsalainen elokuvanäyttelijä. Hän sai parhaan naispääosan palkinnon esikoisroolistaan Bo Widerbergin elokuvassa Elvira Madigan (1967). Muutaman muun elokuvan jälkeen ura jäi kuitenkin lyhyeksi anoreksian ja amfetamiiniriippuvuuden vuoksi.
Sukkatukkukauppias ja olympavoimistelija Rudolf Degermarkin pojantytär Pia Degermark nousi 1960-luvun puolivälissä Ruotsissa julkisuuteen kruununpinssi Kaarle Kustaan ensimmäisenä tyttöystävänä. Pian Bo Widerberg sai ajatuksen roolittaa hänet Elvira Madiganiksi tulevaan elokuvaansa.
Elvira Madiganista tuli suuri menestys, ja Bo Widerberg olisi halunnut Degermarkin naispääosaan myös seuraavassa elokuvassaan Ådalen 31, mutta Degermarkin amerikkalainen agentti kielsi tämän ja ohjaaja valitsi rooliin toisen vaaleatukkaisen 17-vuotiaan aloittelijan, Marie De Geerin. 
Vuonna 1971 Degermark avioitui italialaisen Pier Caminnecin (s. 1942) kanssa, ja he saivat pojan nimeltä Cesare mutta erosivat 1973. Pia Degermark asui sitten vuoteen 1979 asti Yhdysvalloissa, kunnes palasi Ruotsiin anoreksiasta kärsivänä. Vuonna 1991 hän sai vankilatuomion petoksesta, huumerikoksista ja viranomaisen väkivaltaisesta vastustamisesta. Hänen toinen lapsensa Robbin otettiin huostaan.
Vuonna 2006 Degermark julkaisi muistelmateoksensa nimeltä Gud räknar kvinnors tårar.
Philadelphian pörssi

Philadelphian pörssi (Philadelphia Stock Exchange (PHLX), tunnetaan nykyisin nimellä NASDAQ OMX PHLX) on vanhin osakepörssi Yhdysvalloissa. Se perutettiin vuonna 1790. Sen omistaa nykyisin NASDAQ OMX ja se sijaitsee osoitteessa 1900 Market Street, Philadelphia Cityn sydämessä.
Happo-emästitraus

Happo-emästitraus eli neutralointititraus on eräs useista titrausmenetelmistä. Happo-emästitraus on kvantitatiivinen analyysimenetelmä, jonka avulla voidaan määrittää tuntemattoman happo- tai emäsliuoksen konsentraatio. Titraus perustuu hapon ja emäksen väliseen neutraloitumisreaktioon.

Välineet ja menettelytapa

Happo-emästitrauksessa konsentraatioltaan tuntematon happo- tai emäsnäyte analysoidaan titrantin avulla lisäämällä sitä näyteliuokseen vähitellen ja tarkkailemalla liuoksen pH-muutosta. Titranttina käytetään tunnetun väkevyistä happo- tai emäsliuosta, jota kutsutaan standardiliuokseksi.
Titrauksessa tutkittava näyte mitataan pipetin avulla erlenmeyerpulloon tai keitinlasiin. Standardiliuos lisätään useimmiten byrettiin, jonka mitta-asteikolta luetaan titrausliuoksen kulutus. Byretin sijaan voidaan käyttää myös standardiliuoksen kulutuksen automaattisesti mittaavaa titraattoria. Näytettä sekoitetaan magneettisekoittimen avulla. Titrauksen ekvivalenttikohta määritetään pH-indikaattorin tai pH-mittarin avulla. Standardiliuoksina käytetään happoja titrattaessa yleensä natriumhydroksidiliuosta, jonka konsentraatio on 0,1 mol/l ja emäksiä titrattaessa 0,1-molaarista suolahappo- tai rikkihappoliuosta.
Ennen titrauksen alkua on valittava pH-indikaattori, jonka värinmuutosalue osuu ekvivalenttikohdan pH:n läheisyyteen. Ekvivalenttikohta on kohta, jossa kaikki happo tai emäs on neutraloitu. Titrattaessa vahva happoa vahvalla emäksellä ekvivalenttikohdan happamuus on 7. Kun heikkoa happoa titrataan vahvalla emäksellä ekvivalenttikohdan pH on yli 7. Vastaavasti heikon emäksen titrauksessa ekvivalenttikohta on happaman puolella. Useimmin käytettyjä indikaattoreita ovat fenoliftaleiini ja bromitymolisininen. Byretistä tai titraattorista päästetään näytteen joukkoon standardiliuosta tipoittain. Ekvivalentti kohta huomataan, kun indikaattorin väri on muuttunut. Värinmuutoskohdassa standardliuosta on lisätty näytteeseen yhtäsuuri ainemäärä kuin näytteessä on tutkittavaa happoa tai emästä. Jos pH:n mittaukseen on käytetty pH-mittaria, voidaan piirtää myös titrauskäyrä.

Titrauskäyrä

Titrauskäyrässä vaaka-akselina on titrausliuoksen titraukseen käytetty tilavuus ja pystyakselina on liuoksen happamuus. Titrattaessa happoja käyrä lähtee matalammasta pH:sta päättyen korkeaan pH:hon ja emästä titrattaessa käyrän alkupisteen pH on korkea ja loppupisteen matalampi. Ekvivalenttikohta näkyy käyrässä happamuuden voimakkaana nousuna tai laskuna.
Titrattaessa heikkoa happoa tai emästä muodostuu titrauksen puolivälissä puskuriliuosalue. Tällöin heikon hapon tai emäksen ja niitä vastaavien suolojen konsentraatiot ovat samat. Kun pH puskurialueella tiedetään, voidaan määrittää tutkittavan aineen happo- tai emäsvakio.
Jos happo kykenee luovuttamaan useamman kuin yhden protonin, on se moniarvoinen eli polyproottinen. Titrauskäyrällä voidaan silloin erottaa useampi ekvivalenttikohtaa mikäli protonit eivät irtoa yhtä helposti.
Felicia Day

Nuoruus

Day syntyi Alabamassa vuonna 1979. Hän kävi kotikoulua, kunnes pääsi collegeen 16-vuotiaana. Day pääsi Texasin yliopistoon saatuaan apurahaa viulistin taidoillaan. Opintojen jälkeen hän muutti Los Angelesiin.

Ura

Day aloitti näyttelijänuran ollessaan kahdeksanvuotias osallistumalla Kuin surmaisi satakielen -näytelmään. Koulujen jälkeen Los Angelesissa hän pääsi indie- ja lyhytelokuviin sekä mainoksiin.
Vuonna 2004 Day sai ensimmäisen suuren roolinsa Penelope Hopen hahmona teinikomediasta Anna palaa 2. Paremmin televisioruutuihin hän pääsi saatuaan roolin Buffy, vampyyrintappaja -sarjasta.
Vuosina 2007–2013 Day käsikirjoitti, tuotti ja näytteli websarjassa The Guild. Maaliskuussa 2012 Day perusti YouTube-kanavan Geek & Sundry, joka jatkoi The Guildin kuudetta kautta. Vuonna 2014 Legendary Entertainment liitti Geek & Sundry -kanavan oman brändinsä alle, mutta Day säilytti vastuun sisällöntuotosta.
Peter Franzén

Ura

Suomalaisten elokuvien lisäksi Franzén on näytellyt saksan-, englannin-, ruotsin-, viron- ja unkarinkielisissä elokuvissa. Hän näytteli eräässä CSI: Miami -rikossarjan jaksossa unkarilaismiehen ruumista sekä True Blood -sarjan jaksossa viikinkiä. 
Vuonna 2015 Franzén näytteli Reiniger-hahmoa The Gunman-elokuvassa. Vuonna 2016 hän alkoi näytellä Harald Kaunotukkaa Viikingit-sarjassa. Kaunotukka on Franzénin merkittävin kansainvälinen rooli.
Vuonna 2017 Franzén näyttelee Luc Bessonin ideoimassa Underground-toimintatrillerissä, jonka kuvaukset alkoivat elokuussa. Elokuvan muissa päärooleissa nähdään Ben Kingsley ja Carly Chaikin.

Yksityiselämä

Franzén asui näyttelijävaimonsa Irina Björklundin kanssa vuodesta 1999 lähtien Los Angelesissa, kunnes perhe muutti syksyllä 2013 Ranskaan. Pariskunnalla on vuonna 2007 syntynyt poika.
Jo Stafford

Jo Elizabeth Stafford (12. marraskuuta 1917 Coalinga, Kalifornia – 16. heinäkuuta 2008 Century City, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen 1930–1960-lukujen poplaulaja.
Stafford opiskeli jo lapsena laulamista ja suunnitteli oopperalaulajan uraa. Hän kuitenkin hylkäsi ajatuksen ja muodosti sisartensa Christinen ja Paulinen kanssa paikallisesti menestyneen The Stafford Sisters -yhtyeen. 
Stafford oli jäsenenä The Pied Pipers -yhtyeessä, joka kelpuutettiin Vocal Group Hall of Fameen vuonna 2001. Hän aloitti soolouransa 1940-luvulla. Hän levytti Columbia Recordsille ja Capitol Recordsille sekä teki hittejä yhteistyössä Frankie Lainen kanssa. 
Stafford menestyi myös huumorimusiikin alalla. Vuonna 1947 hän lauloi Cinderella G. Stumpin nimellä Red Inglen kappaleella ”Tim-tayshun”, joka on hillbilly-henkinen pilaversio Perry Comon ”Temptationista”. Puolisonsa Paul Westonin kanssa Stafford muodosti tahallisen kehnoa musiikkia esittäneen humoristisen duon taiteilijanimillä Jonathan ja Darlene Edwards. Alun perin juhlien huvitukseksi keksityt Edwardsit päätyivät myös levytysstudioon ja vuonna 1961 Stafford sai uransa ainoan Grammy-palkinnon parhaan huumorilevyn kategoriassa duon levytyksestä Jonathan and Darlene Edwards in Paris.
Stafford vetäytyi musiikkialalta vuonna 1975, jonka jälkeen hänen julkiset esiintymisensä olivat hyvin satunnaisia. Staffordilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Stafford oli naimisissa Paul Westonin (1912–1996) kanssa vuodesta 1952 alkaen ja heille syntyi kaksi lasta.
Temppeli F (Selinus)

Historia

Temppeli F rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–540 eaa. Temppelin oletetaan yleensä olleen omistettu Athenelle, mutta sitä on ehdotettu myös Dionysoksen temppeliksi.
Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivaukset suorittivat brittiläiset arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla.

Rakennus

Temppeli sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen muurien ympäröimän kaupunkialueen itäpuolella. Se on keskimmäinen, varhaisin ja pienin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli E ja Temppeli G. Temppeli edusti doorilaista tyyliä, ja muistutti monin tavoin kaupungin akropoliilla ollutta niin kutsuttua Temppeliä C. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä, joiden korkeus oli noin 9,1 metriä. Sen stylobaatin koko oli noin 24,4 x 61,8 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, jonka etupuolella oli neljän pylvään portiikki, sekä naos eli cella ja adyton, mutta ei opisthodomosta.
Pylväiden välit oli suljettu seinämillä, joiden korkeus oli noin 4,7 metriä eli noin puolet pylväiden korkeudesta. Niihin oli maalattu valeovia. Tarkoitus saattoi olla suojata temppelissä säilytettyjä votiiviesineitä varkailta tai pylväikössä harjoitettuja mysteerimenoja ulkopuolisten katseilta.
Temppeli oli koristeltu metoopeilla. Kaksi metoopeista on löydetty, ja ne ovat Palermon arkeologisessa museossa (Museo archeologico regionale ”Antonino Salinas”). Niiden veistokset esittävät kaksi kohtausta gigantomakhiasta, Athenen ja Dionysoksen surmaamassa yhden gigantin kumpikin.