google/wiki40b huggingface dataset:
Impulssi- ja askelvaste

Signaalin käsittelyssä dynaamisen järjestelmän vaste kuvaa järjestelmän lähdön reagointia tulosignaalin muutokseen ajan funktiona. Vasteen kuvaajan avulla voidaan helposti nähdä järjestelmälle tärkeitä ominaisuuksia, kuten asettumisaika tai pysyvä poikkeama. Näiden avulla voidaan tehdä tarvittavia muutoksia säätöön, jotta saavutettaisiin haluttu lopputulos esimerkiksi yritettäessä pitää sähkömoottorin pyörimisnopeus vakiona kuorman muuttuessa. Vasteet ovat hyödyllisiä työkaluja suunniteltaessa sähköisien järjestelmien säätöä. Sähkötekniikassa vastetta käytettäessä järjestelmän lähtö Y(s) saadaan  usein siirtofunktion avulla muodossa

 
missä U(s) on tulosignaali ja G(s) kuvaa järjestelmän siirtofunktiota. Edellä esitetty yhtälö on Laplace-muunnettu yhtälön käsittelyn helpottamiseksi. Systeemin testauksessa ja suunnittelussa yleisimmin käytetyt tulosignaalit ovat impulssi- ja askelfunktio. Näiden lisäksi voidaan käyttää mm. ramppifunktiota.
Schaan

Historia

Schaan on yksi Liechtensteinin vanhimmista asutuskeskuksista. Se muodostui roomalaisesta St. Peterin kylästä ja alemannien St. Laurentiuksen kylästä, jotka sulautuivat yhteen. Ensimmäinen kirjallinen maininta Schaanista on keisarillisessa rekisterissä vuodelta 850 jaa.

Liikenne

Schaan on tärkeä liikennesolmu ja maan halki kulkevan liikenteen risteyskohta. Sveitsin Buchsista Itävallan Feldkirchiin kulkeva rautatie menee Liechtensteinin halki Schaan-Vaduzin aseman kautta.

Teollisuus

Schaanissa on monien yritysten, muun muassa Hiltin, Hilconan ja Ivoclar-Vivadentin pääkonttori.

Politiikka

Kaupunginjohtaja on Daniel Hilti (VU). Kunnanvaltuustossa on 12 paikkaa (FBP 6, VU 5, FL 1). Vaalit pidettiin viimeksi 2. helmikuuta 2003.
Henry Lee Lucas

Henry Lee Lucas (23. elokuuta 1936 – 13. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka väitti murhanneensa yli 3 000 ihmistä vuosina 1975–1983. Hänen kuitenkin todettiin murhanneen ainakin 175 ihmistä kahdeksan vuoden aikana. Hänellä oli suhde ja hän myös murhasi ihmisiä Ottis Toole -nimisen rikollisen kanssa.
Teini-ikäisenä hän alkoi tappaa eläimiä ja sekaantua niihin.
Kun Lucas pidätettiin Texasissa, viranomaiset päättivät satojen murhien tutkinnan hänen tunnustustensa perusteella. Lucas tuomittiin 11 ihmisen murhasta, ja yhdestä niistä hän sai kuolemantuomion. 
Kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi vuonna 1998 sen jälkeen, kun sanomalehti oli selvittänyt kuinka epätodennäköistä Lucasin tunnustusten todenmukaisuus oli ja Texasin oikeuskanslerin tutkimus tuli siihen tulokseen, että tämä oli tunnustanut valheellisesti. 
Lucas kuoli vankilassa sydänkohtaukseen 13. maaliskuuta 2001.
Sven-Erik Rosenlew

Sven-Erik Theodor Wilhelm Rosenlew (28. joulukuuta 1902 Helsinki – 30. heinäkuuta 1963 Helsinki) oli Oy Rosenlew Ab:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri.
Rosenlew kirjoitti ylioppilaaksi Porin ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1920, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston maanviljelys-taloudellisessa tiedekunnassa. Vuosina 1924–1926 Rosenlew teki opintomatkoja Ruotsiin ja Englantiin.
Valmistuttuaan hän työskenteli aluksi Tyrvännössä sijainneen Suontaan kartanon tilanhoitajana vuoteen 1939 saakka. Vuosina 1936–1939 Rosenlew toimi myös Oy Rosenlew Ab:n maanviljelysosaston päällikkönä. Yhtiön johtajaksi isänsä Erik Rosenlewin rinnalle hänet nimitettiin 1940 vastuualueenaan paperi- ja selluloosateollisuus.
Vuonna 1950 Rosenlew nimitettiin koko konsernin toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä työskenteli aina kuolemaansa vuoteen 1963 saakka. Sen jälkeen toimitusjohtajana aloitti hänen poikansa Gustav Rosenlew.
Vuorineuvoksen arvonimi Roselewille myönnettiin vuonna 1953. Samana vuonna hän peri omistukseensa Suontaan kartanon.
Sven-Erik Rosenlew oli myös innokas urheilumies. Hän harrasti haulikkoammuntaa ja edusti Suomea Helsingin olympialaisissa. Rosenlew toimi myös yhtiön Porin tehtaiden urheiluseuran RU-38:n puheenjohtajana.
Darin Brooks

Darin Lee Brooks (s. 27. toukokuuta 1984 Maui, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Max Bradyna televisiosarjasta Päivien viemää. Darin on pituudeltaan 178 cm. Darin Brooks esitti myös Alex Morania päähenkilönä sarjassa Blue Mountain State.
Toukokuussa 2013 julkaistiin Brooksin saaneen Wyatt Fullerin roolin Kauniit ja rohkeat -sarjasta. Hän esiintyy ensimmäistä kertaa 21. kesäkuuta 2013 nähtävässä jaksossa.
Kazakstanin puoliaavikko

Kazakstanin puoliaavikko on Kazakstanissa oleva puoliaavikkoalue Kazakshtanin aroalueen ja Kyzylkumin aavikon välissä. Alueen sademäärä on 160–240 millimetriä vuodessa. Ilmasto on puolikuiva ja hyvin mantereinen. Pohjoisessa kasvaa enemmän aroilla tyypillisiä heiniä (Stipa), etelässä aavikkopensaita muun muassa Artemisia. Alueella elää äärimmäisen uhanalainen oleva saiga-antilooppi, vuorilammas ja gaselli. Petoleläimiä ovat harmaasusi ja pallaskissa. Przewalskinhevonen on jo kuollut seudulta sukupuuttoon.
Alueella on laajoja tasankoja ja kuivuneita suolajärviä.
Tammikuun keskilämpötila −13 °C – −16 °C ja heinäkuun 21 °C – 24 °C, ja vuoden keskilämpötila on noin 10 °C.
Fokaia

Fokaia (m.kreik. Φώκαια) oli muinaiskreikkalainen joonialainen kaupunki Vähän-Aasian länsirannikolla. Fokaia oli Joonian kaupungeista pohjoisin. Fokaialaiset perustivat Massalian eli nykyisen Marseillen (600-luvulla eaa.) sekä Elean siirtokunnat. Fokaialaiset olivatkin keskeisesti mukana siirtokuntien ja kauppa-asemien perustamisessa Kreikan länsipuolelle. Nimi Fokaia esiintyy Mika Waltarin romaanissa Turms, kuolematon.
Manchester (New Hampshire)

Maantiede

Manchester sijaitsee New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvaltojen Uuden-Englannin alueella. Manchester on suurin Uuden-Englannin kolmen pohjoisen osavaltion kaupungeista. Kaupunki sijaitsee Merrimackjoen varrella ja matkaa Massachusettsin rajalle etelässä on noin 32 kilometriä. Matkaa Bostoniin on noin 100 kilometriä. Kaupungin alue on osa laaksoa, jota ympäröivät metsät ja järvet. Lähistöllä sijaitsevat myös Amoskeagin vesiputoukset.
Kesät alueella ovat tyypillisesti leutoja ja talvet pitkiä ja lumisia. Säähän vaikuttavat luoteesta puhaltavat tuulet.

Historia

Ennen eurooppalaisten saapumista nykyisen Manchesterin alueella eli pennacook-heimon intiaaneja. Intiaanit tunsivat alueen hyvänä kalastusseutuna. Eurooppalaisia kauppiaita ja turkismetsästäjiä alkoi saapua paikalle 1700-luvun alussa ja asutus paikalle perustettiin vuonna 1722. Pian tajuttiin, että Amoskeagin putouksia saatettiin hyödyntää vesivoiman lähteenä teollisuudessa. Yhdysvaltojen ensimmäisiin lukeutuvat tekstiilitehtaat rakennettiin vuonna 1805 ja nykyisen nimensä Manchester sai englantilaisen Manchesterin teollisuuskaupungin mukaan vuonna 1810. Amoskeag Manufacturing Company tuotti huipussaan miljoonia metrejä kangasta viikoittain ja työllisti 17 000 henkilöä. Yritys työllisti myös tuhansia kanadanranskalaisia siirtolaisia.
Manchesterin teollisuus kärsi rajusti 1930-luvun suuresta lamasta ja myös kilpailusta halvemman työvoiman kanssa etelävaltioissa. Amoskeag Manufacturing Company ajautui konkurssiin vuonna 1935, mutta joukko liikemiehiä pelasti yrityksen muuttaen sen nimen Amoskeag Industries. Samalla kaupungin teollisuutta monipuolistettiin. Manchester kasvoi New Hampshiren suurimmaksi kaupungiksi 1980-luvulla.

Talous

Teollisella tuotannolla on edelleen merkitystä Manchesterin taloudelle, joskaan kaupunki ei enää ole riippuvainen vain tekstiiliteollisuudesta. Paikallisiin teollisuuden tuotteisiin kuuluvat nykyään esimerkiksi lentokoneiden ja autojen osat, sekä elektroniset laitteet. Huomattavin osa taloutta ovat nykyisin finanssialan palvelut.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Manchesterissa aikavälillä 2012–2016 olivat 54 899 USD ja henkilöä kohden 28 721 USD. 14,6 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö

Manchesterin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 109 565 ja vuoden 2017 arvion mukaan 111 196. Kaupungin asukkaista 86,3 % oli taustaltaan valkoisia, 4,9 % afroamerikkalaisia, 8,9 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 4,8 % aasialaisia. 19,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 13,2 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Uudenseelanninunkarilaiset

Uudenseelanninunkarilaiset ovat Uudessa-Seelannissa asuvia unkarilaisia tai heidän jälkeläisiään. Uudessa-Seelannissa heitä on arviolta yhteensä 1 476. He puhuvat äidinkielinään englantia ja unkaria. Vuonna 2001 894 henkilöä piti itseään unkarilaisena, 1 191 henkilöä puhui unkaria ja 987 henkilöä oli syntynyt Unkarissa.

1800-luku

Ensimmäiset unkarilaiset saapuivat Uuteen-Seelantiin 1840- ja 1850-luvuilla etupäässä vuonna 1848 tapahtuneen kansannousun seurauksena, mutta useimmat eivät jääneet maahan pysyvästi. 1860-luvulla Otagossa tapahtuneeseen kultaryntäykseen osallistui Unkarista pieniä ryhmiä. Eräs saapuneista, lakimies Zsigmond Vékey, tuli sanomalehtimieheksi Otago Daily Times sanomalehteen. Myöhemmin hän palasi takaisin Unkariin. Ensimmäiset pystyvät emigrantit saapuivat Uuteen-Seelantiin vuosina 1872-1876.

1900-luku

Vuonna 1909 Soutlannin Tuatapereeseen saapui Csongrádista kotoisin oleva István Rácz. Hän kehui Unkariin lähettämissään kirjeissä maan tarjoamia mahdollisuuksia, ja sen seurauksena 1911 vielä kolme perhettä (Szivák, Kókay ja Kollát) seurasi häntä. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana vielä noin 100 perhettä tuli Csongrádista Tuatapereeseen. Muutamista heidän jälkeläisistään on tullut tunnettuja; esimerkiksi István Kókayn pojasta, Stephen Kokaysta on tullut Wallacen läänin edustaja ja Mike Raczista on tullut Guinnessin ennätyksen haltija.
Ennen toista maailmansotaa Uuteen-Seelantiin saapui 55 unkarilaista maahanmuuttajaa. Pian sodan päätyttyä heitä saapui 62. 1950-luvun alkuun mennessä unkarilaisia tuli 136 lisää. Suurin evakkoryhmä, tarkalleen ottaen 1 099 henkilöä, saapui vuoden 1956 vallankumouksen jälkeen. He asettuivat asumaan Aucklandiin, Wellingtoniin ja Christchurchiin. 1970-lukuun mennessä vielä noin 290 henkilöä muutti Uuteen-Seelantiin.
Suurinta elämässä (vuoden 1959 elokuva)

Vastaanotto

Ilta-Sanomien Timo Malmin luonnehdinnan mukaan elokuva on suurellinen melodraama sukupolvikuiluista. Erityisen kiinnostavasti se kuitenkin käsittelee roturistiriitoja.
Suurinta elämässä valittiin vuonna 2015 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Misery Business

Listasijoitukset

Kesäkuussa 2007 ”Misery Business” oli Billboard Hot 100 -listalla 99. sijalla. Seuraavalla viikolla kappale nousi 13 paikkaa 86:nneksi. Syyskuussa single oli noussut sijalle 34, missä se pysytteli tammikuuhun 2008. Tämän jälkeen single nousi edelleen ja nappasi 31. sijan. Kappale nousi tämänkin jälkeen vielä sijalle 26, mistä se ei sitten enää noussut. Hot Modern Rock Tracks -listalla se nappasi 3. sijan, kun taas iTunes chart -listalla se sijoittui 7. sijalle. 17. syyskuuta 2008 single myi platinaa Yhdysvalloissa myyden yli miljoona kopiota.
Single sijoittui 17. sijalle Britannian singlelistalla. Se on myös Paramoren ensimmäinen single, joka on päässyt listoille Britanniassa.
”Misery Business” sijoittui Hollannin Top 40 -listalla sijalle 28 ja Suomessa sijalle 23. Saksan Top 40 -listalla se sijoittui sijalle 12.
Vuonna 2007 aikakauslehti Alternative Press nimesi singlen musiikkivideon ”vuoden videoksi”.

Musiikkivideo

Musiikkivideo kuvattiin Reseda High Schoolissa Los Angelesissa 21. joulukuuta 2006. Musiikkivideolla esiintyy koulua sekä yhtyeen soittoa. Musiikkivideon on ohjannut Shane Drake, joka on ohjannut myös Paramoren edelliset videot ”Pressure” ja ”Emergency”. Näyttelijä Amy Paffrath esiintyy kiusaajan roolissa.
Video alkaa yhtyeen soitolla huoneessa, jonka seinät ovat täynnä ”RIOT!”-tekstejä (viitaten albumin nimeen). Kuva siirtyy high schooliin, missä runsaasti meikannut tyttö sinisessä asussa tekee erilaisia kiusantekoja koulutovereilleen. Välillä kuvataan yhtyeen soittoa. Lopulta näytetään, kuinka yhtye astuu ulos luokkahuoneesta ja näkee tytön käytävällä. Hayley Williams ottaa tytön rintaliiveihin piilotetut täytteet ja heittää ne menemään. Tämän jälkeen hän ottaa vessapaperia ja pyyhkii tytön meikit pois, vaikka osa niistä leviääkin tytön naamalle. Videon lopussa yhtye kävelee pois käytävää pitkin, Zac Farro kääntyy ympäri ja nauraa.
Akamas (Theseuksen poika)

Akamas (m.kreik. Ἀκάμας) oli kreikkalaisessa mytologiassa Theseuksen ja Faidran poika, joka otti velipuolensa Demofonin kanssa osaa Troijan sotaan.
Sen jälkeen kun Theseus oli ajettu maanpakoon Ateenasta, Akamas ja hänen veljensä lähetettiin Euboiaan, missä vartuttuaan aikuiseksi he liittoutuivat kuningas Elefenorin kanssa. Ennen kreikkalaisten hyökkäystä Troijaan, hänet ja Diomedes lähetettiin vaatimaan Helenan luovuttamista takaisin, mutta viipyessään Troijassa hän voitti Laodiken, Priamoksen tyttären, kiintymyksen osakseen, ja tästä suhteesta hänelle syntyi poika, Munitos, jonka kasvatti Aithra, Akamaan isoäiti, jota pidettiin vankina Troijassa Helenan palvelijana.
Sodassa Akamas taisteli kreikkalaisten puolella ja hänet mainitaan yhtenä Troijan puuhevosen sisällä olleista miehistä. Sodan päätyttyä hän pelasti isoäitinsä, mutta paluumatkalla kotiin häntä pidätteli Traakiassa hänen rakkautensa Fyllistä kohtaan. Jätettyään Traakian taakseen ja saavuttuaan Kyprokselle hän sai surmansa pudottuaan hevosensa selästä oman miekkansa päälle.
Intrum

Historia

Sven Göransson perusti Intrum Justitian Ruotsissa vuonna 1923. Vuonna 1970 hänen poikansa Bo Göransson osti yrityksen. Intrum Justitian laajentuminen yli rajojen alkoi sveitsiläisen yritysoston seurauksena 1974. Nykyään Intrum Justitia toimii 22 Euroopan maassa. 
Intrum Justitian edeltäjä Oy Credit Ab perustettiin toimimaan yhteistyössä Suomen Luotonantajayhdistyksen kanssa. Vuonna 1910 Keisarillisen Suomen Senaattiin lähetetyn hakemuksen mukaan yhtiön tarkoituksena oli toimia maamme luottoasioiden järjestäjänä ja vakaannuttajana harjoittamalla luotto-, tiedustelu- ja rahainperimistoimintaa sekä liike-elämään kuuluvain lakiasiain hoitoa.
Nämä toiminnan peruskivet löytyvät Intrum Justitian toiminnasta nykyäänkin. 
Vuonna 1993 Intrum Justitialle myönnettiin ISO-laatusertifikaatti ensimmäisenä perintätoimistona maailmassa. Se on edelleen ainoa suomalainen alansa yritys, jolle laatusertifikaatti on myönnetty.
Vuonna 2017 konsernit Intrum ja Lindorff yhdistyivät, joilloin syntyi uusi konserni Intrum.

Palvelut

Konsernin palvelut kattavat kuluttaja- ja yritysperinnän, maksuvalvonnan, ulkomaan perinnän ja laskutuspalvelun, saatavien ostopalvelun sekä erinäisiä luotonhallinnan erikoispalveluja kuten luottopäätöspalvelun.
Luotonhallinta, eli Credit Management Service (CMS), tarkoittaa osallistumista koko prosessiin, alkaen luottopäätöksistä jatkuen koko saatavien elinkaaren ajan. Tämä prosessi voi muodostua useista osa-alueista: luottotietojen tarkastus ja valvonta, laskutus ja muistutukset, yritys- ja kuluttajaperintä, kansainvälinen perintä, luottotappioiksi kirjattujen saatavien perintä sekä saatavien osto.
Nikolai Bunge

Nikolai Hristianovitš Bunge (23. marraskuuta (J: 11. marraskuuta) 1823 Kiova – 15. kesäkuuta (J: 3. kesäkuuta) 1895) oli venäläinen virkamies, joka toimi Venäjän taloutta uudistaneena rahaministerinä vuosina 1881–1887.
Nikolai Bungen isä oli lastentautien lääkäri Hristian Bunge. Hän opiskeli Kiovan yliopistossa lakia ja taloustiedettä ja toimi myöhemmin samaisen yliopiston rehtorina. Hän oli myös Venäjän valtakunnanpankin Kiovan-konttorin päällikkö ja hänet nimettiin 1859 maaorjien vapautuslakia valmistelleen komitean jäseneksi. Vuonna 1878 Bungesta tuli apulaiskauppaministeri ja kolmea vuotta myöhemmin rahaministeri. Hän modernisoi keisarikunnan taloutta muun muassa korvaamalla henkirahan perimisen välillisellä verotuksella, rajoittamalla lapsityövoiman työaikoja ja perustamalla Talonpoikaispankin, jotta talonpojat saisivat lainoja lisämaan ostamiseen. Kotimaista teollisuutta hän pyrki edistämään suojatullien avulla. Rautateitä keskitettiin ja rationalisoitiin ostamalla kannattamattomia yksityisiä rataosuuksia valtiolle. Bunge myös lisäsi valtion kultavarantoa.
Erilaiset taloudelliset kriisit ja sodat tekivät Venäjän valtion budjetin tasapainottamisen vaikeaksi, mikä antoi Bungen konservatiivisille vastustajille lisää aseita hänen arvosteluunsa. Viimein tsaari Aleksanteri III erotti hänet vuonna 1887. Bunge siirrettiin ministerikomitean puheenjohtajaksi, joka oli korkea mutta lähinnä seremoniallinen virka ilman todellista valtaa. Hän toimi tämän jälkeenkin muun muassa kruununprinssi Nikolain (tuleva hallitsija Nikolai II) opettajana.
Suomessa Bunge muistetaan puheenjohtajuudestaan 1892–1893 toimineessa suomalais-venäläisessä asiantuntijakomiteassa, jonka oli tarkoitus löytää ratkaisu suomalaisten ja venäläisten väliseen kiistaan koko valtakuntaa koskevien lakien säätämisestä ja tätä koskevasta toimivallasta. Komitea ei päässyt yksimielisyyteen, sillä sen suomalaiset jäsenet puolustivat sitkeästi omaa tulkintaansa Suomen perustuslaeista, kun taas venäläiset jäsenet katsoivat valtakunnan yhteistä etua koskevissa asioissa myös Suomea koskevan päätösvallan olevan lähtökohtaisesti keisarikunnan valtioelimillä. Komitean venäläisjäsenten kanta toimi sittemmin yhtenä askeleena kohti helmikuun manifestia.
Talvisodan kansallinen muistomerkki

Kuvaus

Veistos koostuu pallolla seisovasta sotilaasta. Pallon sisällä on 105 valokuvaa, jotka edustavat 105 päivää kestänyttä sotaa. Teos on 10,6 metriä korkea, ja painaa 6 000 kiloa. Muistomerkki symboloi talvisodan tapahtumia ja sen vaikutuksia kulttuuriin. Sotilaan univormu on täynnä reikiä, esittääkseen sekä vahvuutta että voimattomuutta.

Valmistus ja avajaiset

Patsaan valmistus kesti viisi vuotta ja maksoi noin 1,5 miljoonaa euroa. Alun perin työn piti olla valmis vuonna 2015 talvisodan päättymisen 75-vuotisjuhlaan, mutta työ valmistui vasta vuonna 2017. Sotaveteraaneja sekä presidentit Tarja Halonen ja Sauli Niinistö, osallistuivat avajaisiin 30. marraskuuta 2017. Muistomerkin suojelija presidentti Martti Ahtisaari sytytti valot patsaaseen.
Salla Savolainen

Salla Savolainen (s. 21. syyskuuta 1962 Luumäki) on suomalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on kuvittanut erityisesti lastenkirjoja.

Henkilöhistoria

Savolainen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja taiteen maisteriksi taidekasvatuksen osastolta Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1994. Savolainen asuu Karkkilassa.

Taiteellinen tuotanto

Savolainen on julkaissut viisi omaa kuvakirjaa ja tehnyt kuvituksia yli 40 teokseen.

Kuvitukset

Savolainen on kuvittanut muiden muassa Tittamari Marttisen Taneli Kaneli -sarjaa, Riina Katajavuoren Pentti-sarjaa, Leena Virtasen Xing-sarjaa, Tove Appelgrenin Vesta-Linnea-sarjaa ja Tapani Baggen Tahvo ja Bella -kirjoja. Hän on kuvittanut myös uusimmat Sinikka ja Tiina Nopolan Heinähattu ja Vilttitossu -teokset. Hän on tehnyt yhteistyössä Reetta Niemelän kanssa kirjan Sinisen Kärpäsen Sirkus (2010) ja Tikkumäki-sarjaa, jota on julkaistu myös ulkomailla. Hänen kuvituksiaan on ollut esillä useissa näyttelyissä Suomessa ja ulkomailla, muun muassa lasten- ja nuortenkirjakuvituksiin keskittyvässä Bratislavan biennaalissa. Lastenkirjojen lisäksi Savolainen on tehnyt myös kuvituksia lehtiin ja oppikirjoihin, kuten äidinkielen Kirjakuja-sarjaan.

Palkinnot ja tunnustukset

Vuonna 2005 Savolainen sai Rudolf Koivu -palkinnon kuvituksestaan Leena Virtasen teoksessa Pikku Xing. Kolme Savolaisen kuvittamaa teosta on ollut Finlandia Junior -palkintoehdokkaana: Mirja Orvolan kirjoittama Elmeri (2000), Tove Appelgrenin Vesta-Linnea mieli mustana (2008) ja Karo Hämäläisen Hurraa Helsinki! (2012). Vuonna 2010 Savolainen oli Suomen ehdokas kansainvälisen H. C. Andersen -palkinnon saajaksi. Vuonna 2013 hän sai oppimateriaalikuvituksistaan Kuvittajat ry:n Kukko-palkinnon.
Samuel R. Delany

Elämä

Delany syntyi ja kasvoi New Yorkin Harlemissa ja kävi Bronx High School of Science -koulua. Hänen äitinsä Margaret Delany oli kirjastovirkailija New Yorkin kaupunginkirjastossa ja isällä oli menestyvä hautaustoimisto, Levy and Delany Funeral Home, 7th Avenuen varrella Harlemissa. Delany ja runoilija Marilyn Hacker, johon hän oli tutustunut Bronx High School of Science'issä, avioituivat 1961. Liitto kesti 19 vuotta ja heillä on yksi tytär, Iva.
Vuosina 1962–1968 hän julkaisi yhdeksän tieteisromaania. Delany aloitti tieteisnovellituotantonsa poikkeuksellisesti vasta vakiinnutettuaan asemansa romaanikirjailijana. Novelli ”Kyllä, ja Gomorra” (1967) voitti Nebulan ja myöhemmin hän sai toisen Nebulan ja Hugo-palkinnon. Vuonna 1969 Delany aloitti kirjallisuusarvostelijan uransa. Hän myös toimitti vaimonsa kanssa spekulatiivisen fiktion alkuperäisvalikoimia.
Delanyn kymmenes, myydyin romaani Dhalgren julkaistiin 1974. 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla hänen merkittävin kirjallinen hankkeensa oli Return to Nevèrÿon -sarja. Delany on julkaissut useita omaelämäkerrallisia teoksia elämästään mustana, homoseksuaalisena kirjailijana, mukaan luettuna Hugo-palkittu The Motion of Light in Water.
Vuodesta 1988 Delany on toiminut professorina useissa yliopistoissa. Hän oli yhdentoista vuoden ajan vertailevan kirjallisuuden professorina Massachusettsin yliopistossa, Amherstissa, puolitoista vuotta englannin kielen professorina Buffalon yliopistossa ja siirtyi vuonna 2001 Temple Universityn englannin kielen laitokselle, jossa hän edelleen (2006) työskentelee. Lisäksi hän on tehnyt useita vierailevia professuureja. Delany on myös julkaissut useita kirjoja, jotka sisältävät kritiikkejä, haastatteluita ja esseitä, sekä myyntimenestyksen Times Square Red, Times Square Blue (1999), joka kertoo Times Squaren alueelle suunnitelluista muutoksista ja niiden vaikutuksista New Yorkin työväenluokkaisten homomiesten elämään.