google/wiki40b huggingface dataset:
Hi-Hat

Hi-Hatin toimintamaisema

1970-luvun puoliväliin tultaessa Love Recordsista oli kehittynyt myynnillisesti ja julkaisumäärällisesti Suomen merkittävin rock-levyjen julkaisija. Hi-Hat Recordsin tavoitteena olisi pystyä luomaan vahva kilpailija nimenomaan Lovelle. Perinteisen iskelmän rinnalle oli siis noussut Suomi-rock. Pian vuonna 1978 Toivo Kärki jäi kaihoisana eläkkeelle Fazerin Finnlevyltä. Hi-Hatin alkuaikojen julkaisut liittyivätkin lähinnä progressiiviseen rockiin ja jazziin. Hi-Hatin alkuaikojen julkaisuja olivat muun muassa Marun & Mikaelin, Matti Järvisen, Kalevalan, Unisonon ja Fantasian albumit. Tasavallan Presidentin solistina toiminut 
brittiläinen laulaja Frank Robson julkaisi toisen sooloalbuminsa Stay Awhile Hi-Hatilla 1976. Tommi Liuhala kehitti yhdessä Upi Sorvalin kanssa salaperäisen laulajasolisti Urpon, jonka ura kiihtyi rock-sävyisen singlen Teryleeniä menestyksestä vuoden 1977 alussa.

Hi-Hat menestyy

Seppo Närhestä tuli Hi Hatin alkuvuosien kaupallisesti menestynein artisti. Vuonna 1978 Hi-Hat siirrettiin Scandian alaisuuteen ja se sai kaksi artistia vaikeuksissa olleen Love Recordsin rosterista.
Mikko Alatalon albumi Yhdentoista virran maa julkaistiin näistä pian ennen vuodenvaihdetta, kun seuraavana vuonna oli Juice Leskisen Tauko II -albumin vuoro. Alatalosta tuli Hi-Hatin loppuvaiheen menestynein 
artisti, kun hän menestyi jatkuvasti Syksyn Sävel -kilpailussa. Alatalo levytti vuosien 1978-84 aikana kaikkiaan yksitoista albumia. Muun muassa trilogisen päätyön albumit tuotti Tommi Liuhala, ja kapellimestarina toimi Kassu Halonen. Juicekin täydensi samanlaatuisen trilogiansa osaan XV yö (Tauko III).
Top Teniin nousi myös lauluntekijöiden Esa Kaartamo ja Edu Kettunen yhtyeen debyytti Broadcast vuonna 1981. Kolmas albumi myi kultaa. Myös vuoden 1982 Tapani Kansan toinen Hi-Hat -albumi Muuttuvat laulut kuuluu uran parhaisiin.
Kaija Koon sooloalbumidebyytti Kun savukkeet on loppuneet ilmestyi vuonna 1986 ja sitä on pidettävä viimeisenä varsinaisena Hi-Hat -albumina.
Hi-Hat -merkillä menestyneitä ovat muun muassa Mikko Alatalo, Juice Leskinen, Urpo (Upi Sorvali), Kaija Koo, Puolikuu, Kalevala, Seppo Närhi, Heikki Sarmanto, Broadcast, Pave Maijanen, Tapani Kansa, Kassu Halonen ja Vanha Isäntä. Hi-Hatilla on vajaa 70 albumia ja reilut 100 singleä sisältävä katalogi.
Esterházy

Esterházy de Gálantha on vanha unkarilainen aatelissuku, johon on kuulunut useita Unkarin historian merkkihenkilöitä.
Vanhimmat tunnetut merkinnät suvusta ovat vuodelta 1238, joskin suvussa kulkeneen epäluotettavan perimätiedon mukaan se periytyisi hunnipäällikkö Attilasta. Suku sai 1421 haltuunsa Galantan linnan nykyisessä Slovakiassa. Suvun ensimmäinen mainittava edustaja, Ferenc Zerházy sai 1500-luvun lopussa Galantan paronin arvon, ja otti samalla käyttöön nimen Esterházy. Hänen pojistaan suku jakautui edelleen Fraknón, Csesznekin ja Zólyomin sukuhaaroihin. Osa suvusta korotettiin 1600-luvulla kreivin arvoon ja eräs osa Franknón haarasta sai 1687 valtakunnanruhtinaan arvon. 1700-luvulle tultaessa Esterházyt olivat Unkarin suurimpia maanomistajia. Suvun omaisuus oli jopa suurempi kuin Habsburgien, joiden valtaa Esterházyt tukivat. Vuonna 1809 Napoleon tarjosi Nikolaus II Esterházylle Unkarin kuninkaan kruunua, mutta tämä kieltäytyi ja pysyi lojaalina Habsburgeille. Esterházyn suvun jäsenten vaikutus näkyi Unkarin julkisessa elämässä 1900-luvulle asti.
Archwayn metroasema

Historia

Aseman rakentamisen aikaan Holloway Roadin pohjoispäässä olevalla alueella ei ollut erityistä nimeä. Asiakkaiden houkuttelemiseksi asema päätettiin nimetä Highgateksi läheisen kylän mukaan. Aseman rakentamisen aikaan läheisen Archway Tavernin vieressä oli Euroopan ensimmäisen köysiradan toinen päätepiste, ja nimeä Archway Tavern ehdotettiinkin rakenteilla olevalle asemalle.
Leslie Greenin suunnittelema asema avattiin 22. kesäkuuta 1907. Se oli Charing Cross, Euston & Hampstead Railwayn (CCE&HR) pohjoinen pääteasema.
Vuonna 1930 aseman alkuperäiset hissit korvattiin liukuportailla. Samalla Charles Holden suunnitteli uusiksi aseman toisen sisäänkäynnin.
Vuonna 1939 linjaa jatkettiin Great Northern Railwayn asemalle Highgatessa ja myöhemmin East Finchleyn asemalle. Aseman uudeksi nimeksi tuli 11. kesäkuuta 1939 Archway (Highgate), sitten 19. tammikuuta 1941 Highgate (Archway). Lopulta nimeksi jäi joulukuusta 1947 lähtien pelkkä Archway, kun Highgate-nimi annettiin London and North Eastern Railwayn uudelle asemalle.
Aktuaari

Aktuaari (lat. āctuā'rius, toimitsija) on viraston asiakirjoja vastaanottava ja säilyttävä virkamies. Eräissä virastoissa hänen tehtäviinsä kuuluu tilastojen laadinta. Myös vakuutusmatemaatikoista käytetään aktuaari-nimitystä. SHV-aktuaariksi nimitetään sosiaali- ja terveysministeriön hyväksymää vakuutusmatemaatikkoa. Käytössä on myös yliaktuaarin virkanimike.
Suomessa aktuaareja on ollut hovioikeuksissa, Helsingin, Turun, Tampereen ja Viipurin maistraateissa ja raastuvanoikeuksissa sekä senaatin talousosaston oikeustoimituskunnassa, tilastollisessa päätoimistossa, koulu-, metsä-, rautatie-, teollisuus- ja postihallituksessa. Nykyisin aktuaareja on vakuutusyhtiöissä, Tilastokeskuksessa ja Kansaneläkelaitoksessa. Yliopiston aktuaarinkansliassa ilmoittaudutaan yliopistoon, hoidetaan opiskelijakorttiasiat ja ylläpidetään opiskelijatietojärjestelmää.
Fort Collins

Maantiede

Fort Collins sijaitsee Coloradon osavaltion pohjoisosassa Larimerin piirikunnassa Cache la Poudre-joen varrella. Kaupungista länteen kohoavat Kalliovuoriinkuuluvat Front Rangevuoret. Idässä avautuvat puolestaan Suuret tasangot. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 1 525 metriä. Denver sijaitsee noin 105 kilometriä Fort Collinsista etelään ja Cheyenne Wyomingin osavaltiossa noin 70 kilometriä pohjoiseen.

Historia

Ennen siirtolaisten saapumista nykyisen Fort Collinsin lähialueella vaikuttivat utien, lakotojen, apassien, comanchien, cheyennien ja arapahojen intiaaniheimot. Siirtolaisten saapumisen jälkeen intiaanit siirrettiin eri reservaatteihin vuoteen 1878 mennessä. Camp Collins-niminen linnoitus perustettiin Cache la Poudre-joen varrelle vuonna 1862. Paikka oli länteen kulkevien siirtolaisten matkustusreittien varrella. Nimensä linnoitus sai eversti William O. Collinsin mukaan. Linnoitus suojeli paikallista kauppa-asemaa intiaanien hyökkäyksiltä. Linnoituksen tuntumaan alkoi kasvaa asutusta vuonna 1864. Fort Collinsin ympäristöön muutti maanviljelijöitä samalla, kun sen asutuskeskukseen asettui kauppiaita ja muita yrittäjiä. Itse linnoitus hylättiin vuonna 1867, mutta asutuskeskus paikalla säilyi ennallaan. Fort Collinsin kaupunki perustettiin hallinnollisesti 3. helmikuuta 1873. 1870-luvulla Fort Collinsiin perustettiin myös osavaltion maatalousopisto, eli nykyinen Colorado State University. Samalla vuosikymmenellä kaupunki kärsi kuitenkin huomattavasti kulkusirkoista ja paikallisen pankin vararikosta. Kaupunki toipui Colorado Central Railroad-rautatien saavuttua saman vuosikymmenen lopulla. Rautatien saapumisen jälkeen maatalouden kehitys jatkui kanavien rakennuksella keinokastelua varten. 1900-luvun alussa Fort Collinsiin viitattiin lampaanrehun pääkaupunkina ja vuonna 1903 kaupunkiin perustettiin sokerinjalostamo. 1930-luvun lama oli kova isku kaupungille, joka kuiotenkin toipui myöhemmin samalla vuosisadalla. Fort Collins tunnettiin pitkään varsin konservatiivisena paikkakuntana. Esimerkiksi alkoholin myyminen oli kiellettyä aina 1890-luvulta vuoteen 1969 saakka.

Talous

Fort Collinsin taloudella on nykyisin monipuolinen pohja. Kaupungissa on niin palveluita, kuin teollista tuotantoakin. Osavaltionyliopisto on houkutellut kaupunkiin korkean teknologian alan yrityksiä. Merkitystä on myös edelleen lampaanrehun tuotannolla, muulla maataloudella, sekä esimerkiksi matkailulla. 
Kotitalouksien keskimääräiset vuotuiset ansiot Fort Collinsissa vuosien 2013 ja 2017 välillä 60 110 dollaria ja henkilöä kohden 31 686 dollaria. Kaupungin asukkaista 17 % eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö

Fort Collinsin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 143 986 ja vuoden 2018 arvion mukaan 167 830. Kaupungin suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 299 630.  Fort Collinsin asukkaista 89 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 80,6 %), 1,6 % mustia, 0,8 % intiaaneja, 3,1 % aasialaisia ja latinoja mistä tahansa rodusta 11,8 %. Kaupungin asukkaista 6,4 % oli syntynyt ulkomailla ja 10,6 % puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia.
Fromia monilis

Ulkonäkö ja koko

Fromia monilis-meritähden sakaroissa on tummanpunaiset kärjet, vaaleammat tyvet. Keskuskiekon keskiosa on myös kirkkaan punainen. Tähti kasvaa noin 30 cm leveäksi.

Levinneisyys

Fromia monilis-meritähtiä on tavattu Intian valtamereltä ja Tyynenmeren länsiosasta; sen levinneisyysalue ulottuu Andamaaneilta Australiaan ja Japaniin. Se elää matalassa vedessä kivikkoisessa ympäristössä.

Ravinto ja hoito akvaariossa

Lajia pidetään myös riutta-akvaarioissa. Se syö kivien pinnalla elää mikroskooppisen ohutta leväkerrosta, joten se menestyy vain vanhahkossa, hyvin kypsyneessä akvaariossa. Jos tätä levää ei kasva tarpeeksi, lisäruokinta ei yleensä onnistu, vaan Fromia kuolee nälkään.
Claude Vilgrain

Ura

Vilgrain aloitti uransa kanadalaisen QMJHL-junioriliigan Laval Voisinsissa 1980–1981. Kesän 1982 NHL:n varaustilaisuudessa Detroit Red Wings varasi Vilgrainin numerolla 107. Hän jatkoi vielä kolmannen kauden QMJHL:ssä, mutta ammattilaissopimuksen sijaan hän siirtyi yliopistokiekkoilun pariin Monctonin yliopistoon. Detroit ei tehnyt Vilgrainin kanssa sopimusta, ja hänestä tuli vapaa pelaaja.
Monctonin jälkeen Vilgrain sai pelipaikan Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa ja edusti sitä 1986, 1987 ja 1988, mikä vei suurimman osan kyseisten kausien ajasta. Hän pelasi muun muassa Calgaryn talviolympialaisissa, jossa Kanada sijoittui neljänneksi.
Vancouver Canucks teki sopimuksen Vilgrainin kanssa kesäkuussa 1987, ja kaudella 1987–1988 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä. Kauden aikana hän pelasi tosin vain kuusi ottelua. Kauden 1988–1989 Vilgrain aloitti IHL-liigan farmijoukkueessa Milwaukee Admiralsissa, kunnes Vancouver myi hänet New Jersey Devilsiin vaihdossa Tim Lenardoniin. Vilgrain jatkoi kauden lopun New Jerseyn farmissa AHL-liigan Utica Devilsissä.
Vilgrain pelasi seuraavat kaksi kautta pääosin Uticassa ja pääsi pelaamaan vain kymmenen ottelua New Jerseyssä. Kauden 1991–1992 alussa hänet kuitenkin kutsuttiin ensimmäisen kerran New Jerseyn harjoitusleirille, jossa hän sai vakiinnutettua paikan joukkueen kokoonpanossa. Vilgrain pelasi koko kauden New Jerseyssä ja teki 71 ottelussa 19 maalia ja 27 syöttöä. Kausi olikin hänen ainoa kokonainen NHL:ssä, ja seuraavalla kaudella hän pelasi vain neljä ottelua New Jerseyssä, muutoin jälleen Uticassa ja IHL-liigan Cincinnati Cyclonesissa.
Vilgrain näytti jäävän vaille sopimusta kaudeksi 1993–1994, kunnes elokuussa hän solmi vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän pelasi Philadelphiassa kaksi ottelua ja muutoin seuran farmissa Hershey Bearsissa AHL-liigassa.
Kun NHL-ura ei auennut, Vilgrain siirtyi Eurooppaan. Hän pelasi kolme kautta SC Herisaussa Sveitsin kakkossarjassa, minkä jälkeen hän vaihtoi seuraa vielä neljästi: 1997–1999 DEL-liigan Frankfurt Lions ja Schwenningen Wild Wings, 1999–2001 Sveitsin kakkossarjan EHC Biel ja 2001–2002 pääsarjan SC Bern. Vilgrain lopetti uransa vuonna 2002.
Lauri Stålhammar

Lauri Stålhammar (20. syyskuuta 1900 – 13. heinäkuuta 1992) oli sysmäläinen sotaveteraani, jonka helsinkiläiset Marko Tapani Puranen ja Marko Juhani Orre ryöstivät ja surmasivat hänen ollessaan 91-vuotias. Ryöstösaalis oli noin 18 000 markkaa. Tapaus sai paljon huomiota lehdistössä.
Puranen ja Orre saatiin kiinni vasta 12 vuotta myöhemmin. Vuoden 2005 kesällä Heinolan käräjäoikeus tuomitsi ryöstön suunnitelleen Purasen 2,5 vuodeksi vankeuteen törkeästä ryöstöstä ja muista rikoksista. Orre tuomittiin 9,5 vuodeksi vankeuteen taposta ja törkeästä ryöstöstä. Molemmat valittivat tuomioista Kouvolan hovioikeuteen, mutta päätös pysyi siellä samana. Purasta oikeudessa edusti Aarno Arvela.
Nauhakalat

Lajit

Varhaisimmat nauhakalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Tällainen on esimerkiksi Iranista löytynyt Protolophotus. Nykyään heimoon kuuluu todennäköisesti neljä lajia; sarvinauhakala (Eumecichthys fiski), nauhakala (Lophotus capellei) ja töyhtönauhakala (Lophotus lacepede) ja Lophotus guntheri. Toisinaan nauhakalan ja töyhtönauhakalan katsotaan kuuluvan samaan lajiin.

Anatomia

Nauhakalat voivat kasvaa suurimmillaan noin 2 metrin mittaisiksi. Ne ovat ruumiiltaan pitkiä ja litteitä. Punainen selkäevä on pitkä ja ulottuu päästä pyrstöön asti. Selkäevän etureunassa on korkea harja ja sarvinauhakalalla on otsassa sarvimainen uloke. Pyrstöevä on lajeilla usein melko pieni. Väritykseltään nauhakalojen lajit ovat harmaita ja suomut ovat pieniä ja pyöreitä ja osittain kalat ovat suomuttomia. Peräevä on lyhyt ja vatsaevät voivat puuttua. Muiden kiiltolahnakalojen tapaan nauhakalat voivat työntää yläleukansa eteenpäin. Hampaat ovat kaloilla pienet ja kartionmuotoiset. Nauhakaloilla on uimarakko ja lisäksi elin, josta ne voivat suihkuttaa peräaukon kautta mustetta päästäkseen pakoon saalistajiltaan.

Levinneisyys

Nauhakalojen heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä. Lajien elintavat ja lisääntymisbiologia ovat huonosti tunnettuja. Kalojen ravinto koostuu pienistä kaloista ja nilviäisistä.
Jack Thompson

John Bruce ”Jack” Thompson (s. 25. heinäkuuta 1951) on yhdysvaltalainen aktivisti ja entinen asianajaja, joka asuu Coral Gablesissa, Floridassa. Thompson, joka on julistanut itsensä kristilliseksi konservatiiviksi,, on tunnettu julkisesta puolustuksestaan konservatiivisia kristillisiä moraalistandardeja kohtaan. Hän on myös puhunut monia videopelejä, kuten Grand Theft Autoa ja Bullya vastaan. Hän menetti asianajajan lupansa 25. syyskuuta 2008. Hän on yrittänyt saada käyttöön monta videopelejä rajoittavaa lakia mutta yhtäkään niistä ei tullut käyttöön koska ne todettiin Yhdysvaltain perustuslain ensimmäisen lisäyksen vastaisiksi.
Pitch Perfect 2

Juoni

Becca, Fat Amy ja koko sähäkkä The Barden Bellas -a cappella-jengi jatkavat tarinaa siitä, mihin edellisessä osassa jäätiin. Lincoln Centerin nöyryyttävän esityksen jälkeen Bellat astuvat kansainvälisille areenoille osallistumalla Euroopassa järjestettävään lauluyhtyeiden kilpailuun, jota yksikään amerikkalainen kandidaatti ei ole vielä voittanut.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä jatko-osan parasta antia ovat ykkösosan tavoin laulu- ja tanssikohtaukset, kun taas tarina on silkkaa hömppää ja toistaa kulunutta kaavaa vaikeuksien kautta voittoon kulkemisesta. Päähenkilö Becaa ja sivuhahmo Fat Amya lukuun ottamatta henkilöt ovat pelkkiä paperinukkeja.
HMS Wizard (R72)

Palvelus

HMS Wizard valmistui 30. maaliskuuta 1944 ja se siirrettiin vastaanottotesteihin. Huhtikuussa alus lähti Scapa Flowhun testien loppuun saattamiseksi, järjestelmien kalibrointiin ja varustettavaksi. Scapa Flowssa se liitettiin Kotilaivastoon koulutettavaksi, minkä päätyttyä alus aloitti palveluksensa 3. hävittäjälaivueessa.
Alus suojasi 6. toukokuuta iskettäessä Norjan Kristiansundin edustan rannikkomerenkulkua vastaan HMS Savagen, HMS Wakefulin, HMCS Algonquinin, ORP Piorunin ja ORP Blyskawican kanssa lentotukialus HMS Furiousta, saattuetukialus HMS Searcheriä ja risteilijä HMS Berwickiä. Operaation päätyttyä alus viipyi laivueen kanssa Scapa Flowssa osana Kotilaivastoa.
Alus vaurioitui pahoin 9. kesäkuuta syvyyspommin räjähtäessä. Pahojen rakenteellisten vaurioiden lisäksi alus sai pahan vuodon. Seuraavana päivänä alus hinattiin Lynesiin kuivatelakalle, jossa sen vuodot tukittiin. Tilapäiskorjausten valmistuttua se hinattiin edelleen Middlesboroughiin telakalle.
HMS Wizard poistettiin heinäkuussa korjausten ajaksi palveluksesta, vaikka se nimellisesti liitettiin muodosteilla olevaan Brittiläisen Tyynenmerenlaivaston 27. hävittäjälaivueeseen. Alus palasi huhtikuussa 1945 palvelukseen aloittaen koeajot, varustautumisen ja kouluttautumisen. Kesäkuun alus oli koulutuksessa ja se lähti heinäkuussa Sydneyyn Australiaan liittyäkseen laivueeseensa.
Elokuussa alus saapui määränpäähänsä, mutta se ei kerennyt osallistua Tyynenmeren sotatoimiin ennen Japanin antautumista.
HMS Wizard jatkoi sodan päätyttyä palvelustaan laivueen mukana Japanin vesillä. Alus osallistui HMS Tenaciousin kanssa Hammamatsussa Japanissa olleiden sotavankien kotiuttamiseen. Sen palattua Sydneyyn, jossa alus siirrettiin marraskuussa 1945 telakalle ennen lähtöä laivueen mukana Britteinsaarille. Alus liitettiin helmikuussa 1946 Plymouthin paikallislaivueeseen.
Alus valittiin 1951 muutettavaksi tyypin 15 sukellusveneentorjuntafregatiksi. Se palasi muutostöiden päätyttyä palvelukseen 1954, jolloin se liitettiin Välimeren laivaston 5. fregattilaivueeseen. Alus osallistui marraskuussa 1956 laivueensa mukana Suezin kriisiin. Se palasi toukokuussa 1957 kotimaahan, jossa alus siirrettiin Chathamin telakalle huollettavaksi.
Chathamista palvelukseen palattuaan alus siirrettiin Dartmouthin koulutuslaivueeseen pariksi vuodeksi ennen siirtoaan 8. fregattilaivueen mukana Länsi-Intiaan, missä se palveli aina vuoteen 1964 saakka. Palattuaan kotimaahan se oli kadettien koululaivana liitettynä Dartmouthin koulutuslaivueeseen.
Alus poistettiin palveluksesta 1966 ja se siirrettiin reserviin. Se sijoitettiin poistolistalle ja alus myytiin 16. helmikuuta 1967 T. W. Wardille romutettavaksi. Alus hinattiin romuttamolle Inverkeithingiin, jonne se saapui 7. maaliskuuta samana vuonna.
Tumulus

Tumulus eli kumpuhauta on keinotekoisen kummun sisässä oleva hauta. Kumpu rajoittuu monesti kivimuuriin. Tumulus-nimellä viitataan Tumulus-kulttuurin kumpuhautoihin, joita tosin esiintyi jo Úneticen kulttuurissa.
Tumulus on monesti pyöreä tai soikea. Vainajat haudattiin suuriin kumpuihin sijoitettuihin arkkuihin. Pronssiesineitä löytyy sekä haudoista että kätköistä. Kulttuuri leviää edellistä kulttuuria pohjoisemmaksi ja kaakkoisemmaksi. Tänä aikana kumpu- ja röykkiöhaudat yleistyvät Pohjoismaissa.
Näkijä-kyläooppera

Näkijä-kyläoopperaa esitettiin 27.-31.7.2011 Vaalan Veneheitossa Välisen tilalla osana Vertivestivaalit 2011 -tapahtumaa. Ooppera kertoo neittäväläisen taiteilijan Olli Seppäsen elämästä.
Olli Seppänen suoritti taideopintoja aluksi kirjekurssina ABC-piirustuskoulussa ja sittemmin hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1943-48. Hänen näyttelytoimintansa alkoi Helsingissä 1948 ja hän osallistui myös muutamiin kotimaisiin yksityis- ja yhteisnäyttelyihin. Olli Seppäsen taideteoksia on mm. Oulun, Kemin ja Aineen taidemuseoiden kokoelmissa. Hän oli Oulun Taiteilijaseuran jäsen. Olli Seppänen kuoli Oulussa 1968 epäselvissä olosuhteissa saamiinsa vammoihin.
Uransa aikana tämä Neittävän naivistiksi luonnehdittu taiteilija tunnettiin asetelma- ja maisemamaalauksiensa lisäksi varsin taitavana muotokuvamaalarina.
Helena Vähäsarja-Haatajan idea oli saattaa Seppäsen elämänkohtalot kyläoopperan muotoon. Käsikirjoitus on Seppo Kämäräisen, runot Maija Laakson sekä Ritva ja Petri Hakkaraisen, ohjaus ja libretto Pauli Haatajan. Kuorojen valmennuksesta sekä musiikillisesta johdosta vastaa Risto Vähäsarja.
Pääroolissa Ollina esiintyy sotkamolainen luomutenori Martti Niskanen, Ollin tyttöystävänä sopraano Eija-Riitta Airo-Karttunen, Ollin äitinä mezzosopraano Marjatta Airas, kulttuuritoimittajana mezzosopraano Helena Vähäsarja-Haataja sekä opettajana basso Jaakko Hietikko.
Muissa rooleissa laulavat mm. Jouko Huotari, Paavo Karppinen, Meeri Keränen, Juha Vähäsarja, Teuvo Väyrynen sekä Irinja Karttunen. Aikuisten ja lasten kuorot koostuvat oman paikkakunnan ja lähialueiden laulajista.
Muusikot tulevat Oulu-Sotkamo-linjalta: Kaisu Merilä, vetopasuuna, Sirkka Kangaspuoskari, trumpetti, Maria Saari, sello, Olli Pautola, kontrabasso ja lyömäsoittimet, Niina Välinen, huilu, sekä Risto Vähäsarja, piano.
Kesäyö

Kesäyö (englanniksi Summertime) on aaria oopperasta Porgy ja Bess vuodelta 1935. Sen sävelsi George Gershwin ja sanoitti DuBose Heyward. Suomalaiset sanat kirjoitti Sauvo Puhtila vuonna 1958. Kappaleesta tuli nopeasti suosittu, ja nykyään se on Gershwinin tunnetuimpia kappaleita ja kuuluu 1900-luvun äänitetyimpien kappaleiden joukkoon. Kappale nauttii myös jazzpiireissä suurta suosiota sekä lauluna että instrumentaalina, ja se onkin yksi soitetuimmista jazzstandardeista.
Gershwinin sanotaan perustaneen laulun ukrainalaiseen tuutulauluun, ”Oi h’odyt son kolo vikon” (”Uni kulkee ikkunan ohi”), jonka hän kuuli New York Cityssä Oleksandr Košytsin Ukrainian National Chorus -kuoron esittämänä.
Gershwin alkoi kirjoittaa laulua joulukuussa 1933, ja yritti luoda oman spirituaalinsa afroamerikkalaisen kansanmusiikin tyyliin. Kappale esitetään Porgyn ja Bessin aikana useita kertoja. Ensin Clara laulaa sen tuutulauluna ja pian sen jälkeen kontrapunktina noppapelikohtauksessa. Toisessa näytöksessä Clara esittää kappaleen uudelleen, ja kolmannessa näytöksessä Bess laulaa sitä Claran vauvalle.
Liminganlahti (kirja)

Arviot

Jan Södersved kiittää Linnut-lehden arviossaan suurta sivukokoa. Näin kuvat ovat edukseen. Hän  antaa pisteitä tuoreen tuntuisista kuvista ja siitä että komeimmillaan kirja on "tosi näyttävä".
Suomen jääkiekkomaajoukkueen kausi 2007–2008

Suomen jääkiekkomaajoukkue voitti kaudella 2007–2008 pronssia vuoden 2008 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa ja oli epävirallisessa Euroopan-mestaruusturnauksessa Euro Hockey Tourilla 2007–2008 toinen.
Maajoukkueelle tuli vuodeksi uusi päävalmentaja Doug Shedden, jonka apulaisvalmentajaksi valittiin Jukka Jalonen. Shedden oli kauden aikana myös Jokerien päävalmentaja SM-liigassa. Shedden valmensi vuoden 2008 MM-kisoihin asti, joiden jälkeen Jalonen sai päävalmentajan vastuun.

Euro Hockey Tour

Suomi pelasi EHT:ssä 12 ottelua, joissa saavutti 18 pistettä ottamalla viisi voittoa, yhden jatkoaikavoiton, yhden jatkoaikahäviön ja viisi häviötä. Joukkueen maaliero oli 27–31. Suomi ei saanut yhtään turnausvoittoa. Karjala-turnauksessa joukkue sijoittui kolmanneksi, Venäjän Channel One Cupissa ja Ruotsin LG Hockey Gamesissa toiseksi ja viimeisenä pidetyssä Tšekin Česká Pojišťovna Cupissa kolmanneksi.
Yksi maajoukkueen merkkitapahtuma oli, kun Raimo Helminen pelasi Ruotsin-turnauksessa uransa viimeisen maaottelun. Peli oli järjestyksessään 331., jolla Helminen vahvisti ylivoimaista paikkaansa eniten maaotteluita pelanneena jääkiekkoilijana. Tarkkana syöttäjänä tunnettu Helminen sai Tšekki-ottelun loppusekunneilla annettua syötön, jonka Tuomas Pihlman laukoi 6–1-voittomaaliksi.

Maailmanmestaruuskilpailut 2008

Suomi pelasi alkuerän C-lohkossa yhdessä Saksan, Norjan ja Slovakian kanssa. Suomi oli lohkonsa ensimmäinen kahdeksalla pisteellä voitettuaan kaikki kolme peliä, joista Norjan jatkoajalla. Suomi teki 11 maalia ja päästi 5.
Jatkolohkossa F Suomea vastaan asettuivat Kanadan, Yhdysvaltain ja Latvian. Suomi sijoittui 11 pisteellään toiseksi Kanadan jälkeen voitettuaan Latvian ja Yhdysvallat ja hävittyään Kanadalle. Suomi teki 8 maalia lisää mutta päästi 9.
Puolivälierässä vastassa oli Yhdysvallat, jonka Suomi voitti jatkoajalla 3–2. Välierään tuli ennakkosuosikki Venäjä, jolle Suomi hävisi 0–4. Pronssiottelussa vuodesta 2006 alkanut mitaliketju jatkui, kun Suomi voitti kisojen ainoalla nollapelillään Ruotsin.
Ykkösmaalivahtina pelannut Niklas Bäckström oli turnauksen neljänneksi paras maalivahti torjuntapörssissä. Suomen paras pistemies Mikko Koivu oli pistepörssin 16. tehopisteillä 4 + 5 = 9. Toiseksi paras, kokonaistilastossa 26., oli Antti Pihlström, joka saavutti tehot 5 + 2 = 7.
Alkulohko
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)
Jatkolohko
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)
Puolivälierä
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)
Välierä
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)
Pronssiottelu
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)