Emanuel Viveiros

Junioriura

Viveiros pelasi aluksi juniorijääkiekkoa kotikaupungissaan St.Albertissa Albertan provinssissa. Hän siirtyi WHL:n Prince Albert Raidersiin kaudeksi 1982–1983. Seuraavalla kaudella (1983–1984) Viveiros teki 67 pelissä tehopisteet 15+94=109, ja seuraavana kesänä Edmonton Oilers varasi hänet vuorolla 106 NHL:n varaustilaisuudessa. Kahtena seuraavana kautena Viveiros jatkoi pelaamista Raidersissa. Joukkue menestyi ja voitti vuonna 1985 Memorial Cupin. Samana keväänä Viveiros valittiin WHL:n idän toiseen tähdistökentälliseen. Seuraava kausi oli Viveirokselle henkilökohtaisesti menestyksekäs: hänet palkittiin WHL idän parhaana pelaajana, parhaana puolustajana ja valittiin ykköstähdistöön, sekä palkittiin koko WHL:n parhaana pelaajana. Samalla kaudella Viveiros edusti Kanadaa nuorten maajoukkueessa, joka voitti hopeaa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Joulukuussa 1985 Edmonton myi Viveiroksen pelaajaoikeudet Minnesota North Starsiin, jossa hän aloitti NHL-uransa keväällä 1986 pelaamalla neljä ottelua.

Ammattilaisura

Kausi 1986–1987 oli Viveiroksen ensimmäinen täysi kausi ammattilaisena. Hän pelasi lähes koko kauden Minnesotan farmijoukkueessa Springfield Indiansissa. Viveiros pelasi kaudella 1987–1988 Minnesotassa 24 ottelua, joissa teki maalin ja antoi yhdeksän syöttöä. Suurin osa kaudesta meni kuitenkin taas farmissa, tällä kertaa Kalamazoo Wingsissä. Seuraavalla kaudella Viveiros pelasi ainoastaan farmijoukkueessa.
Viveiros siirtyi Eurooppaan kaudeksi 1989–1990, Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mutta hän loukkaantui tammikuussa. Helmikuussa hän teki sopimuksen Hartford Whalersin kanssa ja palasi takaisin Pohjois-Amerikkaan, mutta Hartford lähetti Viveiroksen farmijoukkue Binghamptoniin. Kun seuraavakin kausi meni vielä farmijoukkueessa, päätti Viveiros palata takaisin Eurooppaan pelaamaan.
Viveiros teki 1991 sopimuksen itävaltalaisen EC Villacher SV:n kanssa, jossa hän pelasi neljä kautta, pelaten Alppiliigaa ja Itävallan liigaa. Villacher voitti vuosina 1992 ja 1993 Itävallan mestaruuden. Tämän jälkeen Viveiros pelasi viisi seuraavaa kautta viidessä eri seurassa Saksassa, Itävallassa ja Italiassa, kunnes syksyllä 2000 Viveiros siirtyi Itävallan Klagenfurter AC:hen, jossa pelasi vuoteen 2007 asti, voittaen mestaruudet vuosina 2001 ja 2004.
Viveiros on toiminut Klagenfurterin päävalmentajana vuodesta 2006 lähtien.

Maajoukkueura

Viveiros sai vuonna 1998 Itävallan kansalaisuuden ja hän pystyi pelaamaan harjoitusmaaotteluita uuden kotimaansa maajoukkueessa kaudella 1998–1999. Hän yritti, muutamien muiden pelaajien tavoin, turhaan saada IIHF:ltä luvan edustaa Itävaltaa arvokisoissa (erityisesti vuoden 2002 olympialaisissa). IIHF:n säännöt kielsivät pelaamasta useammassa kuin yhdessä maajoukkueessa, ja Viveiros oli pelannut vuonna 1986 Kanadan maajoukkueessa nuorten MM-kisoissa. Salt Lake Cityn olympialaiset menivät ohi, mutta joulukuussa 2003 IIHF muutti sääntöjään, ja salli neljä peräkkäistä kautta uudessa kotimaassaan pelanneiden pelaajien edustaa uutta kotimaataan. Vuoden 2004 MM-kisat menivät ohi Viveirokselta loukkaantumisen vuoksi, mutta helmikuussa 2005 hän pelasi Itävallan maajoukkueessa olympialaisten karsinnoissa, mutta joukkue ei selvinnyt jatkoon. Viveiros pelasi MM-kisoissa keväällä 2005 5 ottelua, mutta loukkaantui ottelussa Tanskaa vastaan, ja joutui jättämään turnauksen kesken. Itävalta oli lopulta kuudestoista ja putosi A-sarjasta.