Poliisikuulustelu

Ilmaisematta jättäminen

Epäillyn ei tarvitse kertoa tai muuten ilmaista kuulustelussa kuin henkilötietonsa.
Todistajat ja asianomistajat voivat kieltäytyä vastaamasta kysymyksiin tietyissä tilanteissa. Tällöin kieltäytymisen peruste on osattava selkeästi kertoa. Esimerkiksi tilanteessa, jossa lähiomaisella olisi tietoa, joka voisi auttaa tuomitsemaan hänen lähiomaisensa voi kieltäytyä vastaamasta kysymykseen sanomalla esimerkiksi: "Kieltäydyn todistamasta lähiomaistani vastaan". Eräät henkilöt eivät myöskään saa ilmaista asiasta mitään. Esimerkiksi henkilöillä, joille on mahdollistettu taikka määrätty vaitiolovelvollisuus ei heillä ole velvollisuutta todistaa eikä edes suostua esitutkinnassa kuultavaksi asiassa. Tällaisia henkilöitä ovat esimerkiksi lääkäri, apteekkari, kätilö tai heidän apulaisensa; taikka, asiamies tai oikeudenkäyntiavustaja.
Jos todistaja jättää vastaamatta kysymyksiin ilman laillista perustetta suoritetaan todistajankuulustelu tuomioistuimessa eli sopivimmassa käräjäoikeudessa.

Kritiikki

Helsingin Sanomissa on vuonna 2014 kritisoitu sitä, että poliisikuulusteluja tallennetaan vain harvoin. Lehden lähteiden mukaan tallentamista pitäisi tehdä systemaattisemmin. Oikeudessa on toistuvasti juttuja, joissa syytetty kertoo, että esitutkintakertomus ei vastaa todellisuutta, tai, että joku lausuma on annettu jonkun väärän tiedon tai painostuksen tuloksena. Poliisi vain yleensä kirjaa kuulustelun keskeisen sisällön tietokonelomakkeelle kuulustelun aikana ja kuulusteltu voi hyväksyä poliisin kirjoittaman kuulustelupöytäkirjan allekirjoittamalla sen kuulustelun lopuksi. Poliisin esitetään usein antaneen vääriä lupauksia, kuten lupauksia vapautumisesta, jos tunnustaa. Näitä ei poliisi tietenkään kuulustelupöytäkirjaan kirjaa ja epäilty on väitteensä kanssa heikoilla allekirjoitettuaan pöytäkirjan. Erityisesti yleisiä ovat syytetyn kertomukset siitä, että pöytäkirja on kirjattu väärin tai kuulusteltavaa on painostettu.

Valemuistot ja väärät tunnustukset

Yhdysvalloissa on huomattu että syyttömistä henkilöistä noin joka kolmas on antanut itseään vastaan raskauttavia lausuntoja poliisille tai jopa tunnustanut rikoksen jota ei ole tehnyt. Jopa 30 prosenttia DNA-testeillä täydellä varmuudella syyttömiksi todistetuista henkilöistä on antanut kuulusteluissa itseään vastaan raskauttavia lausuntoja, tehnyt tunnustuksia tai jopa myöntänyt syyllisyytensä siitä huolimatta, että ovat syyttömiä. Tämä todistaa, että kuulusteluissa tapahtuva vaikuttaminen ja muut kuulusteltavasta riippumattomat ulkopuoliset asiat voivat saada myöntämään myös asioita, joista ei ole todellisuudessa tietoa tai syyllisyydentuntoa. Vaikuttimia ja syitä vääriin lausuntoihin on useita.
Bedfordshiren yliopiston tutkimuksessa todistettiin, että ihmiset on yllättävän helppo johdatella uskomaan olevansa syyllisiä rikokseen vaikka he eivät olisi tehneet mitään. Tutkimuksessa suuri osa syyttömistä vapaaehtoisista saatiin muutamassa tunnissa uskomaan, että he olivat syyllistyneet vakavaan rikokseen. Ryhmässä, jossa vapaaehtoisille uskoteltiin heidän syyllistyneen rikokseen, 71 prosentille kehittyi varkautta koskeva valemuisto. Toisessa ryhmässä, jossa vapaaehtoisille uskoteltiin heidän kokeneen jonkin emotionaalisesti kuohuttavan tapauksen, 76 prosentille kehittyi elävä valemuisto.
Netflixin esittämä dokumentaarinen nettitelevisiosarja Making a Murderer kertoo Steven Averysta, joka oli syyttömänä tuomittuna vankilassa 18 vuotta. Vapauduttuaan Avery nosti kanteen asuinpaikkansa poliisia ja piirikuntaa vastaan, ja pian sen jälkeen häntä syytettiin murhasta. Dokumentissa käsitellään myös samasta murhasta syytetyn ja sen tunnustaneen 16-vuotiaan Brendan Dasseyn kuulusteluja ja oikeudenkäyntiä. Poliisit kuulustelivat Dasseya ilman vanhemman tai asianajajan läsnäoloa ja johdattelivat Dasseya, jonka älykkyysosamäärä oli välillä 69–73.