google/wiki40b huggingface dataset:
Dennis Siver

Alkuvuodet

Siver syntyi Neuvostoliitossa venäläisperheeseen, joka oli saksalaislähtöinen. Siver aloitti kamppailulajien harjoittelemisen 15-vuotiaana, joilloin hän harjoitteli taekwondoa, samboa ja judoa. Kaksi vuotta myöhemmin Siver muutti Saksaan 17-vuotiaana. Siver jatkoi kamppailulajien harjoittelemista, kuten taekwondoa ja potkunyrkkeilyä. Sittemmin vuonna 1997 Siver voitti WAKO:n järjestämän amatöörien potkunyrkkeilyn Saksan mestaruuden.

Vapaaottelu

Vapaaottelemisen pariin Siver päätyi 2000-luvun alussa. Hän otteli aluksi Saksassa ja voitti ensimmäisessä ottelussaan Kordian Szukalan ensimmäisessä erässä 17 sekunnissa. Sittemmin Siver voitti yhteensä viisi ottelua, kunnes kärsi ensimmäisen tappionsa Ruotsissa Fabricio Nascimentolle.

UFC

Siver otteli ensimmäisen kerran UFC:ssä UFC 70 -tapahtumassa huhtikuussa 2007 Jess Liaudinia vastaan. Siver kuitenkin hävisi ottelun ensimmäisessä erässä luovutuksella. Hän päätti siirtyä painoluokkaa alemmaksi kevytsarjaan ja otteli UFC 75 -tapahtumassa Naoyuki Kotania vastaan. Siver voitti ottelun toisessa erässä tyrmäyksellä. Seuraavat kaksi ottelua meni Siverin osalta heikosti hävittyään molemmat ottelunsa. Gray Maynardia vastaan hävityssä ottelussa hän sai kuitenkin illan ottelu maininnan. Siver otteli välissä Saksassa, TFS: Mix Fight Gala VII -tapahtumassa, jossa hän voitti Chas Jacquier luovutuksella. Sittemmin Siver voitti seuraavat kolme ottelua UFC:ssä, ja sai illan tyrmäys maininnan Nate Mohria ja Paul Kellya vastaan. Siver kuitenkin hävisi seuraavan ottelunsa päätöksellä Ross Pearsonille. Ottelu sai illan ottelu maininnan, joka oli Siverille uran toinen UFC:ssä. Siver jatkoi sittemmin voittoputkeaan voitettuaan neljä ottelua peräkkäin ja sai illan luovutus maininnan Andre Winneriä vastaan UFC 122 -tapahtumassa.
Julian Barnes

Ura

Barnes valmistui Magdalen Collegesta 1968. Työskenneltyään leksikografina Oxford English Dictionaryn parissa hän alkoi kirjoittaa arvosteluja The Times -lehden kirjallisuusliitteeseen. Työskenneltyään toimittajana, televisio-ohjelmakriitikkona ja New Yorker -lehden Lontoon kirjeenvaihtajana hän ryhtyi 1995 päätoimiseksi kirjailijaksi.
Barnesille myönnettiin vuonna 2011 Booker-palkinto teoksesta The Sense of an Ending.
Elektron

Elektron on kevytmetalliseos, jota käytetään ilmailu- ja ajoneuvoteollisuuden komponenttien valmistuksessa. Aineen pääasiallinen ainesosa on magnesium, johon seoksesta riippuen lisätään muita seosaineita, kuten neodyymiä, gadoliniumia ja sinkkiä.

Historia

1900-luvun alussa magnesiumpohjaisten seosten valmistamisen edelläkävijä oli saksalainen yritys nimeltä Chemische Fabrik Griesheim Elektron, joka kehitti elektrolyysiin pohjautuvan valmistusmenetelmän vuonna 1909. Ensimmäisen maailmansodan aikana ainetta alettiin hyödyntää lentokoneteollisuudessa alumiinivaluosien korvaajana, sillä aine on alumiinia kevyempää. Sitä väitetään käytetyn pommien valmistukseen, sillä kerran sytyttyään tuon aikainen seos paloi niin kuumalla liekillä, että se pystyi polttamaan reiän panssareihin eikä sitä voinut sammuttaa. Lisäksi se oli niin kevyttä, että sitä kyettiin kuljettamaan lentokoneessa suuria määriä. 1920-luvulla materiaalin tuotanto kasvoi ja sen kaupallinen käyttö laajeni. Vuonna 1936 perustettu brittiläinen Magnesium Elektron -niminen yritys kehittyi nopeasti alan edelläkävijäksi.
Vuonna 1938 saksalainen Bitterfeldin tehdas oli maailman suurin magnesiumjalosteiden valmistaja.
Elektron ei ollut laajassa käytössä autoteollisuudessa sen korroosioherkkyyden, heikkouden ja huonon lämmönsietokyvyn tähden, kunnes 1980-luvulla huomattiin, että korroosionsietokykyä voitiin parantaa aineen epäpuhtauksia vähentämällä. Toinen syy vähäiseen käyttöön ollut se, että aikaisemmat elektronseokset oli suunniteltu hiekkavalamiseen, missä suhteessa se hävisi alumiinille. Nykyiset seokset kestävät korroosiota kohtalaisesti, kun ne pidetään erossa jalommista metalleista galvaanisen korroosion välttämiseksi. On myös kehitetty tavalliseen tarkkuusvalamiseen soveltuvia seoksia. Nykyään elektron on jo yleinen materiaali Formula 1 -autoissa ja se on yleistymässä myös tavallisissa henkilöautoissa.
Kolajuoma

Kolajuoma on kasviuutejuoma, jonka väri on useimmiten erittäin tummanruskea. Kolajuomat ovat maailman myydyimpiä virvoitusjuomia. Kolajuomia käytetään paitsi sellaisenaan myös monissa juomasekoituksissa, kuten Cuba Libressä rommin kanssa.

Koostumus

Kolajuomien ainesosina käytetään vettä, sokeria, hiilihappoa, elintarvikeväriä, fosforihappoa, kofeiinia sekä aromiaineita. Aromeina ovat usein ainakin vanilja ja kaneli, joskus myös muskotti ja appelsiini. Sen sijaan koolapuiden kolapähkinöitä, joista juoma on saanut nimensä, ei juurikaan käytetä.
Alun perin Coca-Colan valmistuksessa käytettiin kokapensaan lehtiä, joista saatava kokaiini vaikuttaa piristävästi. Vuonna 1903 Coca-Cola Company poisti kokaiinin reseptistä ja alkoi käyttää kofeiinia piristävän vaikutuksen aikaansaamiseen.
Kolajuomien tarkkoja reseptejä on perinteisesti pidetty liikesalaisuuksina. Vuonna 2001 kanadalainen ohjelmistoyritys OpenCola julkaisi omaan markkinointiinsa liittyen avoimen, GNU-lisensoidun kolajuomareseptin OpenColan, jota on lupa edelleen muunnella. Juomasta arvellaan tulleen tunnetumpi kuin kehittäjäyhtiöstä.

Historiaa

Kansainvälisesti tunnetuimpia kolajuomia lienevät Coca-Cola ja Pepsi. Monilla alueilla on omat paikalliset kolajuomansa. Esimerkiksi Saksassa tehdään Afri-Colaa, Lähi-idässä Mecca-Colaa ja Britanniassa liikemies Richard Branson on tuottanut Virgin Colaa Virgin Drinks-yhtiössään Iso-Britanniassa ja yhteisyrityksen kautta Yhdysvaltain markkinoille.
Itäblokin maissa alettiin 1970-luvulta lähtien tehdä omia kolajuomia kuten Puolan Polo-Cofta (myöhemmältä nimeltään Polo Cola) ja Tšekkoslovakian Kofola. Kofolan vuonna 1959 käynnistyneen kehittelytyön pontimena oli toisaalta luoda vaihtoehto "imperialistiselle" Coca-Colalle ja toisaalta löytää käyttöä ylijäämäkofeiinille. 1950-60-luvuilla suosittu Kofola on tuotu uudelleen markkinoille vuoden 2000 jälkeen ja ollut kolmanneksi myydyin kolajuoma. Polo Colan juuret puolestaan ovat slovakialaisessa Cofola-kasvisuutejuomassa, jonka pohjalta Polo Cofta kehitettiin.

Makeutus

Tavallinen kolajuoma sisältää runsaasti sokeria ja siten runsaasti energiaa. Nykyään saatavilla on myös vähäenergiaisia vaihtoehtoja, joissa sokeri on korvattu muilla makeutusaineilla, kuten aspartaamilla, asesulfaami-k:lla ja sakariinilla, joilla vastaava energia-arvo on huomattavasti alhaisempi.
Frans Oskar Viitanen

Frans Oskar Viitanen (15. heinäkuuta 1881 Mouhijärvi – 1942) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Maanviljelijäperheeseen Mouhijärvellä syntynyt Viitanen kirjoitti ylioppilaaksi Porin Lyseosta vuonna 1902. Viitanen opiskeli filologiaa Helsingin yliopistossa, jonka jälkeen hän siirtyi toimittajaksi Aamulehteen vuonna 1905. Vuosina 1908–1915 Viitanen toimi Lahdessa ilmestyneen Lahti-lehden päätoimittajana, sekä 1915–1918 Satakunnan Kansan päätoimittajana Porissa. Hän oli molemmilla paikkakunnilla myös kaupunginvaltuustossa Kokoomuksen edustajana. 
Oman tuotantonsa lisäksi Viitanen suomensi useita italialaisen kirjailijan Matilde Seraon teoksia.
Kymppikerho

Kymppikerho (10 000 metrin kerho, Yhdysvalloissa tunnetaan myös nimillä Mile High Club) on slangi-ilmaisu, jolla viitataan ihmisiin, jotka ovat harrastaneet seksiä lentokoneessa lennon aikana.
Nykyaikana tämä termi tulee siitä, että useimmat matkustajalentokoneiden reittilennot lennetään yli 10 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Yli mailin kerho viittaa termin alkuperäiseen tuloon mediaan eli liikelentokoneiden jetset-väen matkustamiseen muutaman kilometrin lentokorkeudessa.
Niin sanotun kerhon jäsenet määrittelevät jäsenyytensä itse, joten mitään virallista listaa ei ole, eikä todisteita tarvitse esittää. Jotkut väittävät matalamman ilmanpaineen vaikuttavan myönteisesti orgasmin laatuun. Useimmiten kuitenkin syynä harrastaa seksiä korkeuksissa on kiinnijäämisen pelko, ja sen tuoma lisäjännitys.
Ensimmäisenä kerhoon liittyneenä ja sen perustaneena pidetään autopilotin keksijä Lawrence Sperryä. Sperry kertoi harrastaneensa seksiä naisen kanssa vuonna 1916, kun hänen lentoveneensä syöksyi veteen New Yorkin lähistöllä. Lento-onnettomuudessa ei käynyt kenellekään huonosti, ja lentokone lensi vain 500 jalan (noin 150 metrin) korkeudessa.
R.U.R.: Rossum’s Universal Robots

R.U.R.: Rossum’s Universal Robots on tšekkiläisen kirjailijan Karel Čapekin kirjoittama näytelmä vuodelta 1920. Se oli alun perin ymmärrettävissä kritiikiksi ihmiskunnan ahneutta ja militarismia sekä massatuotantoa ja orjuutta vastaan. Näytelmästä on kuitenkin vuosikymmeniä myöhemmin tullut yhä ajankohtaisempi, sillä se todellakin ennusti tulevaisuutta ja tulevia keskusteluja, niin että robotteja inhimillistetään vaatimalla niille oikeuksia ja pohtimalla niiden tunteita.
Rossumin tehtaan ”robotit” ovat biologisia, ihmisen kaltaisia olioita, jotka pystyvät työskentelemään, mutta joilla ei ole tunteita eikä sielua. Ne eivät siis niinkään muistuta useiden muiden tieteisseikkailujen mekaanisia koneita. Taikina-altaissa keitetään ”robottiainesta”, robotteihin valmistetaan luita ja hermoverkkoja punotaan. Robotit ovat niin ihmisen kaltaisia, että robotteja luullaan ihmisiksi ja ihmisiä roboteiksi.
Robotit ovat korvanneet työnteossa ihmiset, jotka ovat menettäneet hedelmällisyytensä. Robotit aloittavat vallankumouksen, mutta on mahdollista, että niidenkin olemassaolo on uhattuna, kun niitä ei enää voi valmistaa. Loppukohtaus antaa ymmärtää, että robotit voisivat alkaa lisääntyä kuin ihmiset.
Suomessa näytelmä esitettiin vuonna 1924 Viipurissa ja vuonna 1928 Eino Kaliman ohjaamana Kansallisteatterissa. Harri Kaasalainen on sovittanut vuonna 1965 Jalo Kaliman suomentaman näytelmän kuunnelmaksi, jonka on ohjannut Eero Leväluoma. Vuonna 2009 ilmestyi uusi, Eero Balkin tekemä suomennos Savukeitaan kustantamana.
Tšekkiläisen alkuteoksen nimessä oli englanninkielinen alaotsikko Rossum’s Universal Robots (’Rossumin universaalit robotit’). Lyhenteen R.U.R. voi tulkita myös tšekinkielisiksi sanoiksi Rossumovi Univerzální Roboti. Suomalaisissa versioissa on käytetty myös alaotsikoita Reason’s universal Robots (Kansallisteatteri 1928) ja Raison’s Universal Robots (Yleisradio 1965). Näin on ilmeisesti haluttu selventää yhtiön nimen alkuperäistä merkitystä (tšek. rozum ’äly, järkisyy’).
Sana robotti on peräisin tästä näytelmästä. Se on johdos sanasta robotnik, joka viittaa maaorjien tekemään raskaaseen palkattomaan työhön. Čapek käytti nimitystä tšekkiläisistä maatyöläisistä. Sanan keksi hänen taiteilijaveljensä Josef Čapek.
Ashley Scott

Ura

Ennen näyttelijänuraansa Scott loi uran mallina. Hän esiintyi aktiivisesti vaatekuvastoissa ja kiersi muotinäytöksissä muun muassa Miamissa, Pariisissa ja Lontoossa. Hänen kuviaan julkaistiin muun muassa lehtien Women's Wear Daily, Us Weekly ja Cosmogirl sivuilla.

Näyttelijänä

2000-luvun alussa Scott siirtyi näyttelemiseen. Ensimmäinen täyspitkä elokuva, josta hän sai osan, oli Steven Spielbergin ohjaama A.I. – Tekoäly, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Hän esitti elokuvassa pientä roolia, hahmoa nimeltä Gigolo Jane. Samana vuonna hän teki ensimmäisen isomman roolinsa televisiosarjassa Dark Angel, jossa hän näytteli sarjan toisen kauden ensimmäisestä jaksosta alkaen. Scott esitti sarjassa Asha Barlow'n roolia yhteensä kymmenessä jaksossa. Vuonna 2002 hän sai pääroolin sarjasta Batmanin tytär (Birds of Prey), joka perustui löyhästi DC Comicsin sarjakuvaan Birds of Prey. Scott esitti sarjassa Batmanin ja Kissanaisen tytärtä Helena Kylea, supersankaria nimeltä Metsästäjätär. The WB -kanava lopetti sarjan tuotannon kolmentoista jakson jälkeen.
Batmanin tyttären jälkeen Scott on esiintynyt monissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat S.W.A.T. (perustuu 1970-luvun televisiosarjaan), Walking Tall (perustuu vuonna 1973 ilmestyneeseen elokuvaan Lahjomaton sheriffi, alkuperäiseltä nimeltään Walking Tall) ja Pinnan alla. Vuodesta 2006 hän esitti Emily Sullivanin roolia CBS-kanavan draamasarjassa Jericho, joka lopetettiin vuonna 2008, kahden tuotantokauden jälkeen.

Yksityiselämä

Scott oli vuodesta 2004 vuoteen 2008 naimisissa tuottaja Anthony Rhulenin kanssa.
Hiro Kanagawa

Ura

Ennen esiintymistään televisiossa Kanagawa esiintyi Kanadassa teatterinäytelmissä ja hänet palkittiin vuonna 1998 Jessie Richardson -palkinnolla. Televisiossa Kanagawa on esiintynyt uransa aikana satunnaisissa jaksoissa yli 40 tv-sarjassa, joihin kuuluu muun muassa Highlander, Salaiset kansiot, Verkkopeli, Smallville ja Tähtiportti. 
Näyttelemisen lisäksi Kanagawa on tehnyt dubbauksia sekä alkuperäisiä äänirooleja, joista merkittävin on Ihmeneloset -animaatiosarjassa.
Hapan fosfataasi

Hapan fosfataasi on entsyymi, joka katalysoi organofosfaattien hydrolyysiä alkoholeiksi ja fosfaatti-ioneiksi. Se voi myös katalysoida fosfaattiryhmän siirtoa substraatilta toiselle. Hapanta fosfataasia esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin eliöissä. Happaman fosfataasin EC-numero on EC 3.1.3.2.

Rakenne ja toiminta

Happaman fosfataasin eri isoentsyymejä esiintyy kaikissa eliöissä. Nisäkkäissä se on tyypillinen muun muassa eturauhasessa, maksassa, munuaisissa ja punasoluissa. Aktiivisin se on eturauhasessa. Ihmisen happaman fosfataasin molekyylimassa on noin 50–60 kDa ja se esiintyy monomeerina muun muassa maksassa. Eturauhasessa entsyymi on neljästä tällaisesta yksiköstä koostuva tetrameeri. Erotuksena alkalisesta fosfataasista happaman fosfataasin optimaalinen toiminta-pH on alle 7. Esimerkiksi ihmisellä se on 4,5–6. Hapan fosfataasi ei välttämättä tarvitse koentsyymikseen metallikationia, mutta eräiden kasvien isoentsyymit vaativat rautaioneja. Hapan fosfataasi hydrolysoi hyvin laajaa kirjoa organofosfaattia, joskin osa isoentsyymeistä on erikoistunut esimerkiksi nukleotidifosfaattien hydrolyysiin. Entsyymi voi myös katalysoida fosfaattiryhmien siirtoa substraatilta toiselle.
Happaman fosfataasin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu kovalenttinen sidos organofosfaatin fosfaattiryhmän ja entsyymin histidiiniaminohapon välille. Tämän jälkeen nukleofiili eli hydrolyysin tapauksessa vesi tai fosfaattiryhmän siirtoreaktioiden yhteydessä jokin alkoholi reagoi nukleofiilina ja vapauttaa alkuperäisen alkoholin. Happaman fosfataasin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-ionit ja viinihappo. Osa isoentsyymeistä eivät ole herkkiä viinihapolle.

Happaman fosfataasin diagnostinen merkitys

Hapan fosfataasi on erityisen aktiivinen eturauhasessa. Sen aktiivisuus myös kasvaa eturauhassyöpien yhteydessä ja sitä käytetään tutkittaessa hoitojen tehokkuutta. Eturauhassyövän seulontaan sen aktiivisuuden mittaaminen ei kuitenkaan sovellu, koska syövän kehityksen alkuvaiheessa aktiivisuus on normaali. Hapanta fosfataasia esiintyy runsaasti myös siemennesteessä ja entsyymin aktiivisuutta selvittäviä testejä käytetään muun muassa raiskaustapausten tutkinnassa.
Guidobaldo del Monte

Guidobaldo del Monte (11. tammikuuta 1545 Pesaro, Italia – 6. tammikuuta 1607 Montebaroccio, Italia myös Guidobaldi tai Guido Baldi), Markiisi del Monte oli italialainen matemaatikko, filosofi ja astronomi. Hänen isänsä Ranieri oli Urbinon johtavasta perheestä. Urbinon herttua Guidobaldo II antoi Ranierille del Monden markiisin arvon, jonka Guidobaldo sitten peri.
Guidobaldo opiskeli matematiikkaa Padovan yliopistossa. Hän kehitti teknisen piirtämisen laitteen, jolla saattoi piirtää säännöllisen monikulmion ja jakaa viiva halutun pituisiin janoihin. Nämä ominaisuudet sisältyivät sittemmin Galilein harppiin. Guidobaldo avusti Galileita tämän akateemisella uralla.
Kielletyt kirjat

Kielletyt kirjat ovat kirjoja, jotka ovat syystä tai toisesta joutuneet sensuurin kohteeksi. Katolisen kirkon kieltämät kirjat luetteloitiin aikoinaan Index Librorum Prohibitorumiin.
Suomessa Kai Ekholm on julkaissut aihetta käsittelevät teokset Kielletyt kirjat, KIELLETYT, Kielletyt kirjat (uudistettu painos), 200-sivuisen Kielletyt kirjat -sivuston sekä väitöskirjan Kielletyt kirjat 1944-46. Väitöskirja on myös julkaistu verkkoversiona.
Kielletyt kirjat -sivustolla on listattu sekä kiellettyä ulkomaista  että kotimaista kirjallisuutta .
Scott Cityn rautatieasema

ATSF:n asemarakennus

Atchison, Topeka and Santa Fe Railway rakensi kaupunkiin oman yksikerroksisen puisen asemarakennuksen. Tyypiltään rakennus oli samanlainen kuin useat Santa Fen sivurataosille rakentamat rautatieasemat. 1950–1960-luvulla asemarakennukseen tehtiin rakenteellisia muutoksia, jolloin se muun muassa vuorattiin asbestilevyin ja liikenteenohjaajan toimistolle tyypillinen erkkeri purettiin. Myöhemmin liikenteen vähentyessä asemarakennus kävi tarpeettomaksi, jolloin rautatieyhtiö myi sen yksityiselle, joka siirrätti aseman autotallikseen noin 13 kilometrin päähän pohjoiseen alkuperäiseltä paikaltaan.

MoPacin asemarakennus

Missouri Pacific Railwayn asemarakennus palveli itä-länsisuuntaisen, MoPacin omistaman rataosan, nykyisen Hoisington Subdivisionin liikennettä. Yksikerroksinen puinen asemarakennus on edelleen alkuperäisellä paikallaan.
HMS Trenchant (S91)

Palvelus

Kalastusalus Antaresin verkko jäi 22. marraskuuta 1990 kiinni HMS Trenchantiin, joka veti sen pinnan alle hukuttaen nelimiehisen miehistön. Alus ajoi karille heinäkuussa 1997 Australian länsirannikolla, jolloin alus ei kuitenkaan kärsinyt merkittäviä vaurioita.
Aluksen laukaisi 21. kesäkuuta 2007 Meksikonlahdella Tomahawk Block IV ohjuksen ensimmäisenä kuninkaallisen laivaston aluksena. Alus siirrettiin vuoden 2009 lopulla kahdeksi vuodeksi huoltoon Devonportissa, mistä se palasi palvelukseen 6. kesäkuuta 2011.
Girėnai

Girėnai on kylä Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 711 asukasta.
Telluuri

Ominaisuudet

Kiteisenä telluuri on hopeanvalkoista ja paljaassa muodossaan metallinhohtoista. Se on haurasta ja helposti murenevaa. Kemialliselta aktiivisuudeltaan telluuri on seleenin kaltainen. Se reagoi ainoastaan väkevien happoliuosten kanssa. Pienikin määrä telluuria huoneilmassa aiheuttaa hyvin pahanhajuisen hengityksen.

Historia

Telluurin löysi vuonna 1782 itävaltalainen Franz-Joseph Müller von Reichenstein Transilvaniassa. Vuonna 1798 Martin Heinrich Klaproth, joka oli aikaisemmin eristänyt sitä, nimesi sen latinan sanan Tellus ("Maa") mukaan.
1960-luvulla telluurin käyttö lisääntyi termoelektrisissä sovellutuksissa ja terästeollisuudessa, josta tuli sen pääasiallinen käyttökohde.

Esiintyminen

Telluuria löytyy joskus puhtaana, mutta useimmin se esiintyy kullan telluridina (kalaveriitti) ja muiden metallien joukossa. Sen pääasiallinen lähde on raakakuparin elektrolyyttisessä puhdistuksessa anodiliejuun kertyvä telluuri. Telluuria esiintyy myös seuraavissa mineraaleissa: altaiitti, braggiitti, hessiitti, joseiitti-A, joseiitti-B, kawazuliitti, kitkaiitti, telluriitti ja tetradymiitti.

Käyttö

Telluuria käytetään enimmäkseen seoksissa muiden metallien kanssa. Telluuria lisätään lyijyyn parantamaan sen vahvuutta, kestävyyttä, ja vähentämään sen syöpymisalttiutta rikkihapolle. Kupariin seostetaan telluuria lastuamisominaisuuksien parantamiseksi; rakenteeseen erkautuvat telluurioksidierkaumat katkaisevat työstölastut ja voitelevat terää. Tellurovismutiittia (Bi₂Te₃) käytetään termoelektrisissä laitteissa.
Telluuria käytetään myös nalleissa, ja sille on mahdollisesti käyttöä kadmiumtelluridina (CdTe) aurinkopaneeleissa. Osa aurinkokennojen parhaista hyötysuhteista on saavutettu tätä materiaalia käyttämällä, mutta tälle sovellukselle ei ole vielä löytynyt tarpeeksi kysyntää. Kun osa CdTe:n kadmiumista korvataan sinkillä, muodostuu kadmiumsinkkitelluridia (CdZnTe), jota käytetään elektronisissa röntgensäteiden ilmaisimissa.
Telluurin, kadmiumin ja elohopean muodostama metalliseos, elohopeakadmiumtelluridi (HgCdTe), on infrapunavalolle herkkä puolijohdemateriaali.
Saas-Balen

Sijainti

Saas-Balen sijaitsee Valais’n saksankielisessä osassa, Vispajoen toisen alkujoen Saaser Vispan latvoilla. Kunnan asutus on keskittynyt joen syvään laaksoon noin 1 500 metriin korkeuteen. Saas-Balen rajoittuu etelässä Saas-Feen ja Saas-Grundin kuntiin, lännessä St. Niklausiin, pohjoisessa Eisteniin ja idässä Simploniin.
Suuri osa Saas-Balenista on vuoristoa, Valais’n Alppeja. Korkein vuorenhuippu kunnan alueella on Fletschhorn (3 985 m).

Matkailu

Koko Saaser Vispan laakso, Saastal, on tunnettua talvi- ja kesämatkailualuetta. Saas-Balenissa on matkailijoille 500 vuodepaikkaa.

Liikenne

Saas-Baleniin valmistui tieyhteys pohjoisesta, Vispistä, vuonna 1935. Kylään on säännöllinen linja-autoyhteys: postiauto Brigistä ja Vispistä Saas-Feehen kulkee Saas-Balenin kautta puolen tunnin välein.
Lyijyakku

Akkutyyppejä

Käynnistysakut on rakennettu antamaan suuria virtoja hetkellisesti. Auton akku voi antaa hetkellisesti jopa 800 ampeerin virran. Käynnistysakkua ei saa purkaa kovin paljon, ja syväpurkaus lyhentää akun elinikää merkittävästi.
Paikallisakku, trukkiakku ja putkilevyakku ovat rakenteiltaan samankaltaisia. Näihin akkuihin on tarkoitus varata mahdollisimman paljon energiaa. Akku ei kykene suuriin hetkellisiin virtoihin, mutta luovuttaa ladattua kapasiteettia paremmin ulos kuin starttiakku.
Paikallisakustoja käytetään varavoimajärjestelmissä mm. puhelinkeskuksissa, leikkaussalin valaistuksessa sekä turvavalojen voimanlähteenä. Täyteen varattuna paikallisakkujen elektrolyyttinesteen eli laimennetun rikkihapon ominaispaino on 1,24 kg/dm³. Kapasiteetti ilmoitetaan 10 tunnin purkausvirralla. Koska akuilta edellytetään toimintavarmuutta ja pitkää ikää, on niiden positiivinen levy putkilevy, jossa on lyijyoksidi murenemiselta suojattu erikoisvalmisteisella sukalla, ja negatiivinen levy on huokoista sienilyijyä. Paikallisakuista otetaan kokoonsa nähden vähemmän kapasitettia ulos kuin trukkiakuista, joiden kapasiteetti ilmoitetaan viiden tunnin purkausvirralla. Rikkihapon ominaispaino täyteen varatussa trukkiakussa on 1,28 kg/dm3. Esimerkkinä trukkiakkua 48 V, 300 Ah, 5 h voidaan purkaa 60 ampeerin virralla viiden tunnin ajan. Paikallisakustojen koot voivat olla hyvinkin mittavia, esimerkiksi 60 V, 2000 Ah/10 h, niitä voidaan purkaa 200 A virralla kymmenen tunnin ajan. Trukkiakkuja varattaessa on huomioitava ympäröivä lämpötila, muussa tapauksessa saattaa akku tulla väärin ladatuksi. Koska varastot, joissa trukit työskentelevät, voivat olla ulkotiloissa, samoin kuin niiden latauspisteet, akkuvaraajat on säädettävä ympäröivän lämpötilan mukaisesti. Mitä kylmemmissä olosuhteissa trukin akku suorittaa sähkökemiallista työtään, sitä korkeampi on kaasuuntumisjännite, jolloin vetykaasua irtautuu elektrolyyttinesteestä. Laturit säädetäänkin monin paikoin talvi- ja kesälämpötilan mukaisesti tarkastajan käynnin yhteydessä.
Dag (televisiosarja)

Asetelma

Sarjan päähenkilö Dag Refsnes on parisuhdeterapeutti, joka ei usko ihmisten hyvyyteen tai avioliittoon. Hän elää yksin asunnossaan ja uskoo, että kaikkien pitäisi omaksua hänen eristäytynyt elämäntapansa. Dag ei päästä ketään asuntoonsa ja nauttii hiljaisen syrjääntyneestä elämästään Oslossa. Dagin yhteys ulkomaailmaan rajoittuu keskusteluihin joita hän käy enimmäkseen ystävänsä Benedictin, siskonsa Mariannen, sihteerinsä Malinin sekä lukuisten potilaidensa kanssa.

Televisiointi

Dag lähetettiin ensimmäisenä Norjan TV 2-kanavalla.
Sveriges Television aloitti sarjan televisioinnin Ruotsissa 18. lokakuuta 2011.
Yle aloitti sarjan lähettämisen Fem-kanavallaan vuonna 2013.