google/wiki40b huggingface dataset:
Hukkakaura

Miksi vaarallinen

Hukkakaura on erittäin haitallinen rikkakasvi ja se on Suomessa luokiteltu vieraslajiksi, koska se kilpailee tehokkaasti varsinaisen viljelykasvin kanssa vedestä, ravinteista ja valosta. Koska sillä ei ole käytännössä lainkaan rehuarvoa, se aiheuttaa sadolle laadunmenetyksiä. Yksi rehevä hukkakaurayksilö tuottaa helposti 100 siementä/röyhy ja suurin osa siemenistä varisee maahan jo ennen sadonkorjuuta. Hukkakauran siemen saattaa säilyä itämiskykyisenä maassa jopa 10 vuotta. Hukkakaura leviää herkästi ympäristössään, jos sitä ei torjuta. Sen poistaminen lohkoilta vaatii huomattavasti lisätyötä viljelijältä: kitkentä hukkakauralohkoilla vaatii useita henkilöitä, jotka kitkevät kasveja juurineen; torjunta-ainekustannuksia; torjunnan jälkeistä tarkkailua on tehtävä jatkuvasti koska uusia taimettuu; ylimääräistä tarkkailua puhtailla lohkoilla; ja viljelyrajoituksia; sekä sadon laatumenetyksiä.
Ted Lindsay

Robert Blake Theodore ”Ted” Lindsay (29. heinäkuuta 1925 Renfrew, Ontario, Kanada – 4. maaliskuuta 2019 Oakland, Michigan, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Lindsayn NHL-seurat olivat Detroit Red Wings ja Chicago Blackhawks. Aktiiviaikanaan hän vaikutti voimakkaasti NHL:n pelaajayhdistyksen perustamiseen. Lindsay voitti Stanley Cupin neljästi.
Pelaamissaan 1 201 ottelussa Ted Lindsay teki 426 maalia ja antoi 521 syöttöä. 
Lindsayn mukaan on nimetty pelaajien valitsemalle kauden parhaalle pelaajalle jaettava Ted Lindsay Award.
Namibianlokki

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 36–38 cm. Vanhan linnun höyhenpuku on pääosin valkoinen, selkä ja siivet ovat harmaat ja siivenkärjet mustat. Koivet ja nokka ovat tummanpunaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ääni on karhea varismainen rääkäisy.
Vanhin Robben Islandilla rengastettu namibianlokki oli 26 vuotta 9 päivää vanha rengastajan kontrolloidessa sen.

Esiintyminen

Namibianlokki esiintyy suhteellisen pienellä maantieteellisellä alueella Atlantin rannikolla Etelä-Afrikasta Namibiaan. Pääosa kannasta pesii Kapkaupungin ympäristössä. Se on paikkalintu. Maailman populaation koko on noin 30 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Rannikkosaaret.

Lisääntyminen

Laji pesii suurissa yhdyskunnissa ja suurin sekä tunnetuin yhteisö majailee Robben Islandilla Kapkaupungin edustalla.

Ravinto

Kaikkiruokainen kuten useimmat lokit. Kerjää kaupunkilaisihmisiltä ruokaa.
SAT-koe

SAT-koe on Yhdysvalloissa yleisesti käytössä oleva tasokoe, joka mittaa kriittistä lukutaitoa, matemaattisia taitoja ja kirjoitustaitoa. Kokeen järjestää voittoa tavoittelematon College Board-järjestö. SAT oli alun perin lyhenne sanoista Scholastic Aptitude Test. Vuonna 1993 nimeksi vaihdettiin Scholastic Assessment Test. Vuodesta 1997 kokeen nimi ei ole ollut lyhenne.
SAT:n avulla mitataan Yhdysvalloissa opiskelijoiden valmiuksia yliopisto-opintoihin. SAT (tai sitä vastaava koe) on yhdysvaltalaisten yliopistojen toiseksi tärkein valintakriteeri lukion arvosanojen jälkeen, sillä Yhdysvalloissa ei järjestetä ylioppilaskoetta tai yliopistojen pääsykokeita. Joissain yliopistoissa SAT on kuitenkin vapaaehtoinen, tai sen sijaan käytetään jotain kilpailevaa koetta kuten ACT:tä.
SAT:ssä on kolme osiota: lukeminen (reading), kirjoittaminen ja kieli (writing and language) sekä matematiikka (math). Kokeen kokonaiskesto on 180 minuuttia, jonka lisäksi vaihtoehtoiseen ainekirjoitukseen (essay) saa 50 minuuttia.
SAT luotiin Yhdysvalloissa alun perin auttamaan vähäosaisia nousemaan vähemmän arvostetuista lukioista. SAT:n perusti voittoa tavoittelematon College Board -järjestö vuonna 1926 nimellä Scholastic Aptitude Test. Nykyisen muotonsa erillisine sanallisine ja matemaattisine osioineen koe sai vuoteen 1930 mennessä. SAT:stä oli tullut 1940-luvun puolivälissä yhdysvaltalaisten yliopistojen standardikoe. Ainekirjoitus oli pitkään pakollinen osa koetta, mutta siitä tehtiin vapaaehtoinen vuonna 2014. Muutoksen tarkoituksena oli tehdä kokeesta tasaveroisempi niille opiskelijoille, jotka eivät ole käyneet valmennuskursseja. Samalla vähentääkseen rahan merkitystä kokeessa menestymisessä SAT-kokeita pyörittävä järjestö alkoi tarjota ilmaista valmennusta.
Suomessa SAT-kokeita järjestää  Suomi-Amerikka Yhdistysten Liitto. Yhdysvalloissa koetta järjestävä College Board järjestää myös SAT II -kokeita, joissa testataan yksittäisten aineiden osaamista.
Eliseus Bomelius

Eliseus Bomelius (n. 1530 Westfalen – 1579 Moskova) oli seikkailija, lääkäri, astrologi ja alkemisti, joka saapui diplomaatti Savinin seurassa Venäjälle, jossa saavutti suurta vaikutusvaltaa tsaari Iivana IV Julman hovissa.
Bomeliuksen isä oli luterilainen saarnaaja. Hän itse ystävystyi englantilaisen piispa John Balen kanssa, suoritti lääketieteen tutkinnon Cambridgen yliopistossa, mutta oli pidätettynäkin luvattomasta lääkärintoimen harjoittamisesta. Diplomaatti Andrei Grigorjevitš Savin oli sopivasti tsaari Iivanan asioissa käymässä Englannissa, ja Bomelius oli mahdollisesti saanut joitakin vakoojan valtuuksia ja lähti paluumatkalle Savinin mukaan 1970. Hän saapui Vienanmeren reittiä Venäjälle ja otettiin tsaarin hoviin, ja jo 1571 hän sai osallistua Aleksandrovskaja slobodassa morsiannäyttelyyn, jossa Iivana etsi itselleen kolmatta vaimoa kuolleiden Anastasia Jurjev Zaharinan ja Maria Temrjukovnan jälkeen. Häntä pidettiin taikojentekijänä virtsa-analyyseineen, ja Iivana oli katsellut alastomia morsianehdokkaita riehakkaissa menoissa. Valituksi tuli Marfa Sobakina, joka ei ehtinyt aviovuoteeseen ennen kuin kuoli. Taikauskoinen tsaari kuitenkin luotti edelleen Bomeliukseen, joka sai selitettäväkseen erilaisia taivaan ilmiöitä kuten Kassiopeian supernovan 1572. Bomelius yritti paeta Riikaan vihollismaa Puolan suojeluksessa, saatiin kiinni ja kidutettiin ja kuoli vankeudessa. Bomeliuksen puoliso Jane Richards palasi vielä Englantiin.
Eräät lähteet pitävät historioitsija Isabel de Madariagan mukaan mahdollisena, että Bomelius oli Paracelsuksen kannattaja, ja tämä voisi selittää, että hän olisi voinut määrätä tsaarin kipuihin jopa laudanumia ja elohopeayhdisteitä. Suuria määriä elohopeaa tai arseenia ei Iivana IV:n luista ole kuitenkaan löydetty, eikä siksi ole luultavaa, että hän olisi kokenut myrkytyskuoleman.
Alexander Hanchett Smith

Alexander Hanchett Smith (1904–1986) oli yhdysvaltalainen agronomi ja sienitieteilijä. Hän teki poikkeuksellisen pitkän uran Michiganin yliopistossa, ja julkaisi kymmeniä artikkeleita ja sienikirjoja vuosina 1939-1984. Hänen vaimonsa Helen Vendler Smith ja tyttärensä Nancy Smith Weber ovat myös sienitieteilijöitä,  ja perheenjäsenet julkaisivat yhdessä sienikirjoja ja yleistajuisia määritysoppaita.
Sienten tai kasvien tieteellisen nimen jälkeen käytettävä määrittäjän lyhenne A.H.Sm. tarkoittaa Smithiä.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2011

Ottelut

Otteluiden alkamisajat ovat Unkarin aikoja (UTC+2)
.ax

.ax on Ahvenanmaan Internet-maakoodi, tunnusta hallinnoi Ahvenanmaan maakuntahallitus.

Historia

Tunnus otettiin käyttöön 15. elokuuta 2006, kun tunnusta säätelevä laski astui voimaan. Verkkotunnuksen hakemista koskivat muuten samat säännöt kuin .fi-tunnuksen hakemista, paitsi että hakijalla täytyy olla kiinteä kotipaikka tai kotikunta Ahvenanmaalla.  Ennen .ax -maatunnuksen käyttöönottoa ahvenanmaalaiset sivustot käyttivät alidomainia .aland.fi.

Nykytilanne

Tietoyhteiskuntakaari vapautti tunnuksen yleisesti saataville ja nykyisin kuka vain voi rekisteröidä .ax-verkkotunnuksia.
Pioneer-ohjelma

Pioneer-ohjelma on sarja Yhdysvaltain avaruusluotaimia. Avaruusohjelman merkittävimmät luotaimet olivat ulkoplaneettoja tutkineet ja aurinkokuntamme jättäneet Pioneer 10 ja Pioneer 11. Kummankin mukana oli miestä ja naista esittävä, luotaimien alkuperästä ja luojista kertova kullattu laatta.
Stephen A. Saligaa pidetään avaruusohjelman ensimmäisen luotaimen Pioneer-nimen keksijänä. Hän työskenteli Yhdysvaltain ilmavoimien Wright-Pattersonin tukikohdassa ilmavoimien näyttelyiden pääsuunnittelijana. Avaruusluotainta esitelleessä kokouksessa luotain esiteltiin "Kuuta kiertäväksi laitteeksi, joka on varustettu infrapunalaitteistolla." Saliga piti nimeä liian pitkänä ja näyttelyn teemaa kuvaamattomana. Hän ehdotti "Pioneer"-nimeä luotaimelle, sillä Yhdysvaltain maavoimat oli jo laukaisut Explorer-satelliitin kieroradalla ja heidän PR-toimistonsa esitteli maavoimat "'Avaruuden pioneereina'", ja omaksumalla Pioneer-nimen Yhdysvaltain ilmavoimat "osoittaisi ketkä olivat todellisia 'Avaruuden pioneereja.'"

Varhaiset Pioneer-lennot

Ensimmäiset lennot olivat yksinkertaisesti yrityksiä saavuttaa Maan pakonopeus ja tutkia Kuuta. Niiden joukkoon kuului vanhasta NACAsta (National Advisory Committee for Aeronautics) muodostetun NASAn ensimmäinen avaruuslento, Pioneer 1. Yhdysvaltain ilma- ja -maavoimat laukaisivat myös Pioneer-ohjelman varhaiskauden avaruusluotaimia.

Myöhemmät Pioneer-lennot (1965–1978)

Viisi vuotta varhaisten Able-avaruusluotainlentojen päättymisen jälkeen NASA Ames Research Center käytti Pioneer-nimeä uudessa avaruusluotainlentojen sarjassa. Lennot oli alun perin tarkoitettu aurinkokunnan sisäosien tutkimiseen, myöhemmin siirryttiin Jupiterin ja Saturnuksen ohilentoihin. Vaikka lennot onnistuivat niiden tuottama kuvamateriaali oli laadultaan huomattavasti huonompaa kuin viisi vuotta myöhemmin laukaistujen Voyager-luotaimien. Vuonna 1978 ohjelman lopussa palattiin aurinkokunnan sisäosiin Pioneer Venus Orbiterin ja Pioneer Venus Multiprobe -luotaimien myötä, tällä kertaa kiertolaisluotaimina eikä ohilentoina.
Uudet lennot nimettiin Pioneer 6:sta lähtien (vaihtoehtoiset nimet suluissa).
A. Lange & Söhne

A. Lange & Söhne on Saksan Glashüttessä sijaitseva vuonna 1845 perustettu luksuskelloja valmistava yritys, jota pidetään yhtenä parhaista mekaanisten kellojen valmistajista.
Yrityksen perusti Ferdinand Adolph Lange vuonna 1845 nimellä Lange. Ferdinand ja hänen kuolemansa jälkeen hänen poikansa Emil ja Richard valmistivat korkealuokkaisia taskukelloja. Langen perheyritys valmisti kelloja toisen maailmansodan loppuun asti. Sodan jälkeen yritys lakkasi olemasta, kun glashütteläiset kellovalmistajat yhdistettiin VEB Glashütter Uhrenbetriebe (GUB) -konglomeraattiin. Itä-Saksan hajoamisen jälkeen perustajan pojanpojanpoika Walter Lange yhdessä Günter Blümlein kanssa aloittivat yrityksen toiminnan uudelleen usean sveitsiläisen kellovalmistajan avustuksella. Yritys julkaisi ensimmäisen mallistonsa 1994. Nykyisin A. Lange & Söhne on osa Richemont-konsernia.
Björneborgs Tidning

Björneborgs Tidning oli Porissa ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi vaatimattomana nelisivuisena numerona 6. heinäkuuta vuonna 1860. Toimintansa vuonna 1965 lopettanut lehti oli viimeinen porilainen ruotsinkielinen sanomalehti.

Historia

Björneborgs Tidningin ilmestyminen vuoteen 1965 saakka ei ollut täysin yhtäjaksoista: Se lakkautettiin vuonna 1865, jonka jälkeen alkoi ilmestyä sen seuraajalehtenä pidetty Björneborg - Weckoblad för Björneborgs stad och landsort, lyhyemmin pelkkä Björneborg. Tämä kuitenkin lopetti toimintansa vuonna 1872, ja vuonna 1873 tohtori Theodor Tigerstedt alkoi julkaista Porissa Björneborgs Tidningiä.

Omistajat

Björneborgs Tidningin ensimmäinen toimilupa myönnettiin 24. huhtikuuta vuonna 1860 lohjalaissyntyiselle Mauritz Thiesenille. Toimilupa säilyi hänellä lehden lakkauttamiseen vuonna 1865 asti. Seuraajalehti Björneborgin toimiluvan omisti kirjakauppias Otto Palander, jolle se myönnettiin 9. toukokuuta vuonna 1865. Tämän lopetettua toimintansa kirurgian tohtori Theodor Tigerstedt haki toimiluvan uudelle Björneborgs Tidningille, ja se myönnettiin hänelle 23. marraskuuta vuonna 1872.
Vuoden 1882 tammikuun 12. päivänä hyväksyttiin Axel Bergbomin anomus lunastaa lehden julkaisuoikeudet. Ne säilyivät hänellä vuoden 1895 elokuuhun asti, jolloin yhtiö W. Rosenlew & C:o osti sanomalehden. Vuonna 1904 lehti päätyi Aktiebolaget Björneborgs Tidningille. Sanomalehden viimeiseksi omistajaksi jäi lopulta Björneborgs Tidnings- och Tryckeri Aktiebolag.
Kauhuteatteri

Juoni

Kauhuteatteri kertoo pariisilaisesta teatterista, jossa riehuu sarjamurhaaja. Teatterin ohjaajasta Philippe Darvasista (Lee) tulee pääepäilty...
Alexandru Vaida-Voevod

Alexandru Vaida-Voevod (1872 Olpret, Transilvania – 19. maaliskuuta 1950 Bukarest) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1919–1920, 1932 ja 1933.
Vaida-Voevod oli kotoisin Transilvaniasta, joka hänen nuoruudessaan kuului vielä Itävalta-Unkariin. Hänet valittiin vuonna 1906 Unkarin parlamenttiin, jossa hän liittyi Romanian kansallispuolue -nimiseen pieneen romanialaisten nationalistien ryhmään. Hän vastusti voimakkaasti Unkarin hallituksen vähemmistökansallisuuksiin kohdistamaa pakkounkarilaistamista ja tuki Itävallan arkkiherttua Frans Ferdinandin ajatusta valtakunnan muuttamisesta liittovaltioksi. Itävalta-Unkarin hajotessa Vaida-Voevodista tuli Transilvanian Romaniaan liittämisen johtava puolestapuhuja. Lokakuussa 1918 hän esitti Unkarin parlamentille julistuksen, jossa ilmoitettiin Transilvanian oikeudesta itsehallintoon. Joulukuussa 1918 hänet valittiin Transilvanian ohjaavaan neuvostoon (Consiliul Dirigent), joka julisti alueen liittyneeksi Romaniaan. Vaida-Voevod oli yhtenä Romanian valtuuskunnan jäsenistä Pariisin rauhankonferenssissa 1919.
Kansallispuolue menestyi hyvin Romanian parlamenttivaaleissa marraskuussa 1919, joten Vaida-Voevodista tuli koalitiohallituksen pääministeri. Hänen hallituksensa ehdotus maareformiksi oli kuitenkin niin radikaali, että kuningas Ferdinand I määräsi hallituksen eroamaan maaliskuussa 1920. Vaida-Voevod vaikutti myöhemmin Kansallisessa talonpoikaispuolueessa. Hän oli sisäministerinä Iuliu Maniun hallituksessa 1928–1930 sekä pääministerinä elokuusta lokakuuhun 1932 ja tammikuusta marraskuuhun 1933. Toisessa hallituksessaan hän oli samanaikaisesti myös ulkoministeri. Vaida-Voevodin viimeistä hallitusta koettelivat lukuisat työselkkaukset ja äärioikeiston lisääntyvä toiminta Romaniassa. Vuonna 1935 talonpoikaispuolueesta eronnut Vaida-Voevod perusti Romanialainen rintama -nimisen kansallismielisen ja puolifasistisen puolueen, joka ei kuitenkaan saavuttanut suurta menestystä.
Toisen maailmansodan jälkeen Vaida-Voevod eli viimeiset vuotensa kommunistihallinnon määräämässä kotiarestissa.
Sun Eater

Vastaanotto

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Metal Injectionin Nate antoi albumille arvosanan 8/10. Hän sanoi albumin tahdittavan itsensä hyvin, ja yhtyeen ottavan selvää pesäeroa perinteiseen death metal -musiikkiin antamalla musiikkiin aiempaa progressiivisempaa aspektia. Niin ikään Imperiumin Tuomo Hohtari piti albumia yhtyeen uutena alkuna, ja kehui tyylipuhtaan death metalin vaihtamista hidastempoisempaan, raskaaseen, synkkään ja kunnianhimoisempaan, melodiseen tyylisuuntaan. Kaaoszinen Vilma Ala-Koukkari antoi albumille arvosanan 9/10. Hän sanoi hitaan tyylisuunnan jättävän molemmille tyylilajeille tilaa, ja piti sitä modernin death metalin merkkiteoksena.
Sysmän reitti

Sysmän reitti on idän suunnasta Päijänteeseen Sysmässä laskeva vesistöreitti, joka kuuluu Kymijoen vesistöön. Sen valuma-alue on 1 825 neliökilometriä. Reitti alkaa Suonteesta, josta vedet virtaavat Viherinkosken ja Viherin kautta Ängesselkään, jonne yhtyy etelästä myös Rautavesi lisävesineen. Reitti kulkee Oravikivensalmen kautta Jääsjärveen ja Tainionvirran ja usean pikkujärven (Joutsjärvi, Nuoramoistenjoki, Nuoramoistenjärvi, Virtainjoki) kautta Päijänteen Majutvesi-nimiseen lahteen. Sysmän reittiin kuului aiemmin myös Puulaveden järviryhmä ennen Kissakosken kanavan tekemistä 1831–1854.
Eero Vartio

Eero Sakari Vartio (s. 10. marraskuuta 1944 Kajaani) on suomalainen kaksoisaistivammainen kirjailija. Hän on Helsingissä asuva oikeustieteen kandidaatti ja filosofian maisteri.
Vartio sokeutui tapaturmaisesti 6-vuotiaana ja on huonokuuloinen.
Vartio on Näkövammaisten keskusliiton lakimies. Hänen tuotantoonsa kuuluu matkakuvaus Hilkan kanssa maailmalla, näytelmiä, kuunnelmia , novellikokoelma Nainen ystäväpalvelusta (1995) ja runokokoelma Haalistunut Tarzan (1997).
Vartio on toiminut sokeain kuunnelmapalkinnon raadissa vuodesta 1969 lähtien.
Eero Vartio toimitti lisäksi tietokirjan Haasteena kuurosokeus ja kirjoitti kuurosokeiden historiaa käsittelevän kirjan, Poimintoja kuurosokeudesta. Molemmat kirjat ovat Suomen Kuurosokeat ry:n julkaisemia.
Choice Hotels

Historiaa

Choice Hotels sai alkunsa vuonna 1939 Quality Courts -nimisenä markkinointiyhteistyönä seitsemän Yhdysvaltojen etelävaltioissa sijainneen motellin kesken. Pian muodostettiin yhtiö Quality Courts Limited. Vuodesta 1963 ketju toimi nimellä Quality Motels ja vuodesta 1972, jolloin toimintaperiaate muutettiin hotellien omistamisesta franchisingiksi, nimellä Quality Inns International. Ketjumääräykset olivat paljon väljempiä kuin kilpailijan Holiday Innin yksityiskohtaiset vaatimukset eri asioiden standardoinnista. Ketjuun otettiin jo toimivia hotelleja, kun taas Holiday Inn yleensä rakensi uudet kiinteistöt toiminnalleen.
Vuonna 1982 Quality Inns jaettiin kahtia edulliseen Comfort Inn -⁠ketjuun ja tasokkaampaan Quality Royale -⁠ketjuun, josta tuli vuonna 1989 Clarion Hotels. Samana vuonna Quality Inns perusti standardoituihin sisustuksiin perustuvan McSleep-ketjun, jonka nimi vaihdettiin pian Sleep Inniksi McDonald’s-yhtiön vaatimuksesta.
Vuonna 1990 Quality International muutti nimensä muotoon Choice Hotels International. Pian se osti kolme halpahotelliketjua: Friendship Inns, Rodeway Inn ja Econo Lodge. Näistä Friendship-ketjun hotellit muutettiin joko Rodeway- tai Econo Lodge -brändin alle.

Nordic Choice Hotels

Pohjoismaissa Choice Hotelsia edustaa Nordic Choice Commercial Services A/S. Nordic Choice Hotels (vuoteen 2011 asti Choice Hotels Scandinavia) on yksi Pohjoismaiden suurimpia hotelliyhtiöitä, jolla on Norjassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Baltian maissa parisataa hotellia ja yli 12 000 työntekijää. Yhtiön ensimmäinen hotelli Suomessa oli lokakuussa 2016 avattu 16-kerroksinen Clarion Helsingin Jätkäsaaressa. Nordic Choice Hotels osti vuonna 2019 Suomesta lisäksi kymmenen hotellia, Hotelli Kämpin, Hotel St. Georgen, Hotel Havenin, Hotel Lilla Robertsin, Klaus K Hotelin, Hotel Fabianin ja neljä GLO-hotellia.
Nordic Choice Hotelsin omistaa norjalainen ”hotellimagnaatti” ja ympäristöaktivisti Petter Stordalen. Yhtiön neljä hotellibrändiä ovat isojen kaupunkikeskustojen ja lentokenttien Clarion Hotel, pienempien kaupunkien Quality Hotel, edullisempi Comfort Hotel sekä Nordic Hotels & Resorts, jonka alla toimivat muihin kolmeen ketjuun sopimattomat erikoiskohteet, joilla esimerkiksi on vanhastaan oma vahva identiteetti.
Peter Graves

Peter Graves (oik. Aurness, 18. maaliskuuta 1926 Minneapolis, Minnesota – 14. maaliskuuta 2010 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi tähtiroolillaan televisiosarjassa Vaarallinen tehtävä.
Graves syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa, Ruth- ja Rolf-nimisten vanhempien pojaksi. Näyttelijä James Arness oli hänen vanhempi veljensä. Graves opiskeli Southwest High Schoolissa ja Minnesotan yliopistossa. Hän nai vuonna 1950 Joan Endressin, jonka kanssa hän sai kolme tytärtä.
Graves esiintyi myös lukuisissa tunnetuissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Viiden miehen armeija (1969), Hei, me lennetään! (1980), Pikku karkulainen (1982) ja Hei, taas me lennetään! (1982). Hänet palkittiin Golden Globella vuonna 1971 suorituksestaan Jim Phelpsinä Vaarallisessa tehtävässä. Hän oli roolistaan ehdolla myös Emmy-palkinnon saajaksi. Vuonna 1997 hän oli osa tekijäjoukkoa, joka sai parhaan asiaohjelman Emmyn televisiodokumentista Judy Garland: Beyond the Rainbow. Hän oli kyseisen dokumentin juontaja. Syksyllä 2009 Graves sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Oskari Laaksonen

Seuraura

Laaksonen on Tampereen Ilveksen oma kasvatti. Hän oli kaudella 2014–2015 seuran B-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 7+18=25, joilla Laaksonen sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssissä viidenneksi.
Buffalo Sabres varasi Laaksosen kolmannella kierroksella 89. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Varaus oli hieman yllättävä, sillä hän ei esiintynyt juuri varaustilaisuutta edeltäneissä rankingeissa. Laaksonen jatkoi kaudella 2017–2018 Ilveksen A-nuorissa. Hän debytoi seuran SM-liigajoukkueessa 9. tammikuuta 2018 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Laaksonen merkittiin Ilveksen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa lopulta 7.49 minuuttia. Laaksonen sai myös syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Tapio Laakson tekemään maaliin. Hän keräsi ottelusta teholukeman +1. Pentti Pynnönen valitsi Laaksosen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan 21 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä.
Kaudella 2018–2019 Laaksonen jatkaa Ilveksessä vuoden mittaisella SM-liigasopimuksella. Hän teki liigauransa avausmaalin 21. syyskuuta 2018 ylivoimalla Vaasan Sportia vastaan. Laaksonen sai ottelussa myös syöttöpisteen Arttu Ruotsalaisen tekemään maaliin. Kaikkiaan hän teki ensimmäisen kokonaisen SM-liigakautensa aikana 46 runkosarjaottelussa tehot 3+21=24 ja neljässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Laaksonen oli runkosarjassa Ilveksen tehokkain puolustaja sekä toiseksi paras syöttäjä Arttu Ruotsalaisen ja Eemeli Suomen kanssa. Häneltä jäi runkosarjan päätöskierroksella tulleen käsivamman vuoksi väliin pudotuspelien ensimmäinen kierros. Joulukuussa 2018 Laaksonen teki Ilveksen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Muuta

Laaksosen isä on entinen Suomen salibandymaajoukkueen puolustaja Jyrki Laaksonen, joka on tunnettu myöhemmin lastenohjelma Pikku Kakkosen juontajana. Hänen äitinsä on Katja Laaksonen (omaa sukuaan Kerttula) on aerobicin EM-pronssimitalisti ja joukkuevoimistelun moninkertainen Suomenmestari. Katja tunnettiin myöhemmin Jumppa -televisio-ohjelman ohjaajana. Myös Oskari itse esiintyi lapsena yhdessä pikkuveljensä Konstan kanssa heidän vanhempiensa televisio-ohjelmissa. Oskarin setä Tom Laaksonen on entinen jääkiekkohyökkääjä, pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yli 200 SM-liigaottelua. Hän on tehnyt sittemmin uran SM-liigan erotuomarina. Oskarin äidin lanko on omalla urallaan hyökkääjänä yli 250 SM-liigaottelua pelannut Sami Karjalainen, joka on luonut pääsarjauraa myös Ranskassa ja Tanskassa.
Oskari Laaksonen opiskelee liikuntaneuvojaksi Varalan urheiluopistossa.
Alfred Schnittke

Alfred Schnittke (ven. Альфред Гарриевич Шнитке, Alfred Garrijevitš Šnitke (24. marraskuuta 1934 Engels, Neuvostoliitto – 3. elokuuta 1998 Hampuri, Saksa) oli venäläis-saksalainen säveltäjä.
Schnittke aloitti musiikin opiskelun vuonna 1946 Wienissä ja muutti kaksi vuotta myöhemmin perheineen Moskovaan. Vuonna 1961 hän valmistui Moskovan konservatoriosta, jossa toimi myöhemmin myös opettajana. Schnittkellä oli usein ristiriitoja neuvostoliittolaisen byrokratian kanssa ja säveltäjän ensimmäinen sinfonia joutui käytännössä esityskieltoon. Hän sai myös matkustuskiellon ulkomaille vuonna 1980. Vuonna 1985 Schnittke sai aivohalvauksen ja vajosi koomaan. Vastoin lääkärien odotuksia hän kuitenkin toipui, jopa niin että kykeni jatkamaan säveltämistä. Vuonna 1990 Schnittke muutti Hampuriin. Hänen terveytensä ei kohentunut, ja hän kuoli Hampurissa vuonna 1998.
Schnittken varhaistuotannossa on paljon vaikutteita Dmitri Šostakovitšilta, mutta tutustuttuaan italialaisen säveltäjän Luigi Nonon tuotantoon hän alkoi käyttää sarjallisuutta sävellyksissään. Pian hän kuitenkin ryhtyi kritisoimaan "sarjallisen itsekieltämisen puberteettisia rituaaleja" ja säveltämään uudella monityylisellä tekniikalla, jossa erilaisia musiikillisia tyylejä sekoitetaan keskenään. Schnittken musiikki nousi esille ulkomailla 1980-luvulla muun muassa Gidon Kremerin vaikutuksesta. Schnittke on säveltänyt muun muassa oopperat Žizn s idiotom (Elämä idiootin kanssa, 1992), Gesualdo (1995) ja Historia von D. Johann Fausten.