google/wiki40b huggingface dataset:
Heidi Sinda

Heidi Elma Maria Sinda (s. 20. maaliskuuta 1973 Espoo) on suomalainen valjakkoajaja ja hevoskasvattaja. Hän on valmistunut agrologiksi Hämeen ammattikorkeakoulusta vuonna 2000.

Kilpaura

Sinda on kilpaillut suomenhevosilla kenttäratsastuksessa ja valjakkoajossa. Hän voitti suomenhevosten kenttämestaruuden kultaa vuonna 1992 Pehtolla ja pronssia vuonna 1996 Vahtolla.
Valjakkoajon suomenmestaruuksissa Sinda voitti Jehun Viimalla hopeaa vuosina 1999 ja 2001 sekä kultaa 2000 ja Pikku-Pedolla kultaa 2003 ja 2004. Vuonna 2005 hän sai ponisarjan pronssia Ukkosen Pojalla ja vuonna 2008 hevossarjan pronssia KWPN-hevosella Nelson III.
Pohjoismaiden mestaruuksissa Sinda sijoittui Jehun Viimalla vuosina 1999 ja 2001 henkilökohtaisesti viidenneksi ja joukkuehopealle, Pikku-Pedolla henkilökohtaisesti neljänneksi 2003, Nelson III:lla joukkuehopealle 2008 ja parivaljakkojoukkuehopealle 2009 Jorrikilla ja Jorrik M:lla.
Maailmanmestaruustasolla Sinda ajoi Ranskan Contyn kisoissa 2002 joukkuehopeaa Jehun Viimalla.

Kasvatus

Urheilu-uransa ohella Sinda kasvattaa omistamallaan Hessi-tallilla suomenhevosia. Hän on myös ollut mukana kehittämässä suomenhevosten kuninkaallisia ja muita suomenhevosten kasvattajakilpailuita.
Huppuparatiisikaija

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 26 cm ja paino noin 50–60 g. Laji muistuttaa väritykseltään ja käyttäytymiseltään kultaparatiisikaijaa. Koiraan alapuolen väritys on turkoosinsininen, otsa, päälaki ja niska mustat, pyrstön alapeitinhöyhenet lohenpunaiset valkoisin reunuksin ja selkäpuoli kokonaan tummanruskea. Naaras on paljon himmeämmän värinen. Nokka on harmaa, iiris tummanruskea ja koivet ruskehtavan harmaat. Nuori lintu muistuttaa väritykseltään naarasta.

Esiintyminen

Huppuparatiisikaijat elävät Australian Pohjoisterritoriossa. Sen populaation koko noin 20 000 yksilöä. Robert Collett kuvaili lajin holotyypin Mary Riveriltä.

Elinympäristö

Huppuparatiisikaija asuttaa kuivia harvakasvuisia metsiä, tienvarsien eukalyptusmetsiköitä ja Melaleuca-lajeja kasvavia tulvametsiköitä.

Lisääntyminen

Huppuparatiisikaijan pesä on termiittikeossa, johon molemmat puolisot kaivavat pesäonkalon. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo noin 23 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta ja ruokkii myös poikasia yhdessä naaraan kanssa. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä ja saavat aikuispuvun sulkasadossa, joka tapahtuu noin neljä kuukautta pesästälähdön jälkeen.

Ravinto

Huppuparatiisikaijat syövät ruohojen siemeniä ja kasvien vihreitä osia.
Iisakki Nikkola

Iisakki Elias Nikkola (sukunimi aikaisemmin Latva-Nikkola, 11. toukokuuta 1887 Kurikka – 20. tammikuuta 1959 Helsinki) oli eteläpohjalainen maanviljelijä ja herastuomari, joka oli IKL:n ja myöhemmin kokoomuksen kansanedustajana.
Nikkolan vanhemmat olivat talollinen Juho Latva-Nikkola ja Hedviiki Sofia Piirto. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten vuodesta 1910 alkaen maanviljelijänä Ilmajoella. Nikkola hoiti lautamiehen tehtäviä 1918–1954 ja sai herastuomarin arvon 1938.
Nikkola oli IKL:n kansanedustajana 1933–1945 sekä kokoomuksen kansanedustajana 1951–1952 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän sai sairauden takia vapautuksen edustajan tehtävistään kesken kauden 19. syyskuuta 1952. Nikkola oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931 ja 1950 presidentinvaaleissa ja hän kuului jäsenenä Ilmajoen kunnanvaltuustoon.
Nikkola oli naimisissa vuodesta 1909 Saima Susanna Lauroselan kanssa.
Gorillas

Pelin kulku

Gorillas muistuttaa suosittua Scorched Earth -tykkisotapeliä (osin samaan peli-ideaan perustuva peli on myös Worms). Pelissä sotakoneet on korvattu gorilloilla, jotka seisovat kerrostalojen katoilla, ja heittelevät toisiaan räjähtävillä banaaneilla. Pelaaja antaa vuorollaan näppäimistöltä numeerisesti heittokulman ja heiton nopeuden gorillalleen. Gorillojen välissä oleva kerrostalojen rivi luodaan satunnaisesti. Joskus joku talo voi olla niin korkea, että siihen on tehtävä reikä heittämällä siihen banaaneja, jotta avautuisi mahdollisuus osua vastapelaajan gorillaan.
Pelissä on mukana myös tuuli, jolle annetaan satunnainen arvo väliltä 100 itään ja 100 länteen. Tuuli hankaloittaa oikean heittokulman ja -nopeuden arviointia, mutta antaa toisaalta mahdollisuuden tehdä heittoratoja, jotka kiertävät rakennukset tavalla, joka olisi mahdotonta tuulettomissa olosuhteissa pelkän parabolisen heittoradan puitteissa. Tuulen voi nähdä ruudun alareunassa olevasta punaisesta nuolesta, jonka pituus vaihtelee tuulen voimakkuuden mukaan. Pelissä on myös mahdollista asettaa arvo painovoimalle, joka vaikuttaa siihen, miten nopeasti banaanit nousevat ja putoavat. Arvon voi antaa myös negatiivisena, jolloin banaanit "putoavat" ylöspäin. Gorilloiden välissä, peliruudun ylälaidassa oleva hymynaamainen aurinko rypistää otsaansa, jos banaani osuu siihen. Pelin äänet ja grafiikka ovat minimalistisia jopa vuoden 1991 standardeille johtuen jo Qbasic-ohjelmointikielen rajoittuneisuudesta.
Pelin voi käynnistää edellä luetuissa käyttöjärjestelmissä menemällä DOS:iin tai komentoikkunaan ja kirjoittamalla:
qbasic.exe /run gorilla.bas

Pelin uusi tuleminen?

Gorillas on Nibblesin tavoin kokenut jonkinlaista uutta tulemista 2000-luvun alussa kännyköiden pelien muodossa. Nibbles on kuitenkin ollut kännyköissä matopelinä huomattavasti gorillaa useammin. Ei ole myöskään varmaa, missä määrin kännyköiden pelit pohjautuvat juuri näihin Qbasic -peleihin. Edellä mainitun Wormsin lisäksi pari muuta myöhempää peliä on käyttänyt samantyyppistä peli-ideaa kuin Gorilla. Näihin kuuluvat esimerkiksi Base Conflict sekä Tanks.
Aron Vergelis

Aron Alterovitš Vergelis (ven. Аро́н А́лтерович Верге́лис, 7. toukokuuta 1918 nykyisen Žitomirin alueen Ljubar – 7. huhtikuuta 1999 Moskova) oli neuvostoliittolainen jiddišinkielinen runoilija ja lehtimies.
Aron Vergelis kävi keskikoulun Birobidžanissa, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet vuonna 1932. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1935 ja ensimmäinen runokokoelma vuonna 1940. Samana vuonna Vergelis valmistui Leninille nimetystä Moskovan pedagogisesta instituutista. Hän osallistui toiseen maailmansotaan, toimitti jiddišinkielisiä radiolähetyksiä ja työskenteli sodan jälkeen Neuvostoliiton kirjailijaliiton juutalaisen osaston sihteerinä. 
Vergelis oli yksi harvoista juutalaiskirjailijoista, joiden onnistui välttää vuosien 1948–1953 vainot. Vuonna 1955 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Vuodesta 1961 lähtien hän työskenteli jiddišinkielisen Sovetiš heimland -kirjallisuuslehden päätoimittajana.
Runoilijana Vergelis kertoo lähinnä ajankohtaisista aiheista tai kuvaa juutalaisten perinteistä kulttuuria ja lähihistoriaa. Hän kirjoitti myös kirjallisuuskritiikkiä, matkakuvauksia ja näytelmiä. Romaaneissaan ja lehtikirjoituksissaan hän puolusti neuvostojärjestelmää ja hyökkäsi sionismia ja Israelia vastaan. Sovetiš heimlandin toimittajana hän pyrki edistämään juutalaisten historian, kulttuurin ja kirjallisuuden tuntemusta. Elämänsä loppuvaiheessa Vergelis toimitti yhdysvaltalaisten sponsorien rahoittamaa Di jidiše gas (”Juutalaiskatu”) -lehteä.
Koomikkojen kuningas

Juoni

Elokuvassa epämiellyttävä nimikirjoitusten kerääjä, stand up -koomikoksi epätoivoisesti pyrkivä Rupert Pupkin (De Niro) kidnappaa ahdistuneen ja eristäytyneen televisioviihdyttäjän Jerry Langfordin (Lewis) uraansa edistääkseen. Avukseen hän saa pakkomielteisesti kohdettaan fanittavan naisen (Bernhard), ja lunnasvaatimuksena hän esittää mahdollisuuden saada esiintyä Langfordin showssa. Tämä toteutuukin, ja Pupkinista tulee kuuluisa.

Vastaanotto

Koomikkojen kuningas ei aluksi menestynyt oudon aihevalinnan ja epämiellyttävän päähenkilönsä takia, mutta on sittemmin noussut arvossa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo luonnehti elokuvaa tähtikultin, viihteen, idolien ja fanien julmaksi kuvaukseksi, mustaksi elokuvaksi tyhjästä elämästä ja sen tyhjistä täytteistä. Hän antoi elokuvalle täydet viisi tähteä, mikä vastaa sanallista arviota ”elämää suurempi elokuva”.
Elokuva ei saanut yhtään Oscar-ehdokkuutta, mutta Cannesissa Scorsese oli siitä ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Brittiläisessä Bafta-palkintogaalassa Koomikkojen kuningas sai viisi ehdokkuutta, joista käsikirjoittaja Paul D. Zimmerman voitti palkinnon käsikirjoituksestaan.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Koomikkojen kuninkaan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalla jaetulle sijalle 100.
Mary Fowler

Mary Fowler (s. 14. helmikuuta 2003) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Australian naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran 15-vuotiaana ja on vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä pelannut neljä maaottelua. MM-kilpailuissa hän ei päässyt kentälle.
Fowlerin vanhempien sukujuuret ovat Irlannissa ja Papua-Uusi-Guineassa.
Tom Thacker

Thomas William Arnold ”Tom” Thacker (s. 11. huhtikuuta 1978) on kanadalainen Langleysta kotoisin oleva laulaja, kitaristi ja näyttelijä. Thacker on vaikuttanut koko uransa ajan punkrock-yhtye Gobissa ja sen lisäksi Sum 41:ssä. Hän on myös kokeillut uraa näyttelijänä esiintyen elokuvissa Going the Distance (2004) ja Sharp as Marbles (2008). Thacker näytteli Going the Distancessa omaa itseään ja Sharp as Marblesissa Brucea.
Thaimaan jääkiekkoliitto

Thaimaan jääkiekkoliitto perustettiin vuonna 1976, ja maa liittyi IIHF:ään 13 vuotta myöhemmin, 27. huhtikuuta 1989.
Thaimaassa järjestettiin kansallinen turnaus vuodesta 1999 vuoteen 2003, mutta virallista mestaria ei ole sen jälkeen kruunattu. Jääkiekkoliiton mukaan maassa on 200 aktiivipelaajaa ja kolme sisähallia.
Thaimaa sai ensimmäiset kansainväliset kokemuksensa vuonna 2003 Aasian talvikisoissa.
Eerik Semlek

Eerik Semlek (s. 6. huhtikuuta 1968 Tallinna) on virolainen säveltäjä ja musiikinopettaja.
Hän valmistui Tallinnan Konservatoriosta musiikin teorian alalta (opettajana isä Leo Semlek) sekä Viron Musiikkiakatemiasta sävellyksen alalta Eino Tambergin oppilaana v.1993. Vuodesta 1990 asunut Suomessa. Toimii pianonsoiton opettajana ja pianonvirittäjänä Helsingissä.
Eerik Semlek on säveltänyt musiikin lyhytbalettiin "Lintu" (1987), "In principio erat" orkesterille (1993), kuorolaulut "Laulupalvelus" (R.Tagore), "Tuulenhiljaisuus" (A.Suuman), "Odotan Jumalaa" sopraanolle, sekakuorolle ja uruille (2004), sarja kvintetolle (1987), pianokappaleet "Retro-flecto" (1987), "Valkoinen tahto" (1988) ja "Rakkaudellasi Luoja" (1999) tenorille ja uruille.
Voitti Viron radion lastenlaulujen kilpailun vuonna 1987 "Kivikuninkaantarina" Ellen Niitin tekstille säveltämällä laulullaan. Rauno Remmen kanssa luonut musiikkia projekti "Grotest" kanssa. Sävellyksiä ilmestynyt mm. "Kuldar Sinkin, Eerik Semlekin, Urmas Lattikaksen kuoronlaulut" kirjassa.
Nilkka

Nilkka on nilkkaluiden ja niitä ympäröivien kudosten muodostama kokonaisuus. Nilkassa on kantaluu, telaluu, veneluu, kolme kiilaluuta sekä kuutioluu. Kantaluu on nilkan suurin luu.

Nivelet

Nilkan liikkeet tapahtuvat kahdessa nivelessä: Ylempi nilkkanivel (lat. articulatio talocruralis) telaluun ja sääri- ja pohjeluun välillä mahdollistaa nilkan ojennuksen (plantaarifleksion eli koukistuksen jalkapohjan suuntaan = flexio) ja koukistuksen (dorsaalifleksion eli koukistuksen jalkapöydän suuntaan = extensio). Kyseessä on sarananivel. Alempi nilkkanivel on toiminnallinen nivel, joka muodostuu kahdesta anatomisesta nivelestä: telaluun ja vene- ja kantaluun välisestä articulatio talocalcaneonaviculariksesta sekä posteriorisemmasta articulatio subtalariksesta. Siinä tapahtuu supinaatio eli inversio (jalkapohja kääntyy mediaaliseen suuntaan) ja pronaatio eli eversio (jalkaterä kääntyy lateraalisesti).
Uranuksen renkaat

Uranuksella on himmeät planeettaa kiertävät renkaat. Ne koostuvat tummista kappaleista, joiden koko vaihtelee pölyhiukkasista noin kymmeneen metriin. Uranus oli toinen aurinkokunnan planeetta, jolta löydettiin rengasjärjestelmä.

Löytö ja tarkkailu

William Herschel väitti löytäneensä Uranukselta renkaat jo vuonna 1789, mikä tosin on hieman epäilyttävää, sillä seuraavaan kahteen vuosisataan renkaista ei mainittu mitään. Rengasjärjestelmä löydettiin varmasti vuonna 1977 vahingossa tähdenpeiton avulla. Tarkoituksena oli tutkia Uranuksen kaasukehää, mutta tutkimuksissa kävi ilmi, että tähti oli kadonnut ja ilmestynyt takaisin viisi kertaa ennen peittymistään Uranuksen taakse. Tästä pääteltiin, että planeetalla oli pakko olla rengasjärjestelmä. Ensi kertaa renkaat kuvasi Voyager 2-luotain ohittaessaan planeetan vuonna 1986. Samalla luotain löysi kuusi uutta rengasta, mikä nosti tunnettujen renkaiden kokonaismäärän yhteentoista.
Joulukuussa 2005 Hubble-avaruusteleskooppi löysi pari uutta rengasta, jotka sijaitsivat erittäin kaukana planeetasta. Tämän löydön myötä Uranuksella tunnetaan kolmetoista rengasta.

Ikä

Uranuksen renkaat ovat todennäköisesti melko nuoret, ja on erittäin epätodennäköistä, että ne olisivat muodostuneet yhdessä Uranuksen kanssa. Renkaiden materia on mahdollisesti peräisin vuorovesivoimien hajottamasta kuusta tai kuun hajoamisesta rajussa törmäyksessä.
Borlängen kunta

Kuntajaon kehitys

Vuonna 1891 Stora Tunan maalaiskuntaan perustettiin Borlängen taajaväkinen yhdyskunta. Vuonna 1898 se erotettiin maalaiskunnasta Borlängen kauppalaksi. Stora Tunaan perustettiin vuonna 1925 toinen taajaväkinen yhdyskunta, Domnarvet. Se erotettiin vuonna 1929 omaksi maalaiskunnaksi. Borlängen kauppala ja Domnarvetin maalaiskunta yhdistettiin vuonna 1944 Borlängen kaupungiksi. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Torsångin maalaiskunta liitettiin Stora Tunan maalaiskuntaan. Vuonna 1971 muodostettiin nykyinen Borlängen kunta yhdistämällä Borlängen kaupunki ja Stora Tunan maalaiskunta.

Vaakuna

Nykyinen kuntavaakuna kuului aiemmin Domnarvetin maalaiskunnalle. Myös Borlängen kauppalalla sekä Torsångin ja Stora Tunan maalaiskunnilla oli oma vaakunansa.
Thomas Tallis

Thomas Tallis (30. tammikuuta 1505 – 23. marraskuuta 1585) oli englantilainen säveltäjä. Hän toimi urkurina Walthamin apottiluostarissa vuosina 1536–1540. Hän oli myös Englannin hallitsijoiden Henrik VIII:n, Edvard VI:n ja Elisabet I:n hoviurkurina. Tallisia on kutsuttu ”Englannin kirkkomusiikin isäksi”. Hänen oppilaisiinsa kuului muiden muassa William Byrd.
Tallis sävelsi pääasiassa kirkkomusiikkia, kuten messuja ja motetteja. Yksi hänen moteteistaan on Spem in alium, jossa on mukana neljäkymmentä lauluääntä. Firenzeläinen Alessandro Striggio sävelsi samoihin aikoihin 40-äänisen motetin, joka kenties inspiroi Tallista.
Ali Project

Ali Project on japanilainen yhtye, joka on tunnettu voimakkaista Gothic Lolita -vaikutteistaan. Yhtyeen laulajana ja sanoittajana toimii Arika Takarano ( 宝野アリカ, Takarano Arika) ja musiikista huolehtii Mikiya Katakura (片倉三起也, Katakura Mikiya).
Ali Project pääsi ensimmäisen kerran listoille Ali Projectina ("蟻プロジェクト", romanisoituna "Ari Purojekuto". Ensimmäinen kirjain kuvaa muurahaista kun nimi muutettiin myöhemmin vastaamaan vain äännöstä "アリ・プロジェクト") albumillaan  Fantastic Garden (幻想庭園, Gensō Teien) vuonna 1988.
Ali Project esiintyy myös useiden animesarjojen tunnuskappaleissa, kuten esimerkiksi sarjoissa Noir,.hack//Roots, Maria-sama ga Miteru~haru~ ja Rozen Maiden.
Ominaiskiertokyky

Ominaiskiertokyky [α] on optisesti aktiivisen yhdisteen ominaisuus kiertää tasopolarisoidun valon värähtelysuuntaa. Ominaiskiertokyky riippuu yhdisteen konsentraatiosta liuoksessa, liuottimesta, lämpötilasta ja mittauslämpötilasta. Ominaiskiertokykyä voidaan käyttää hyväksi määritettäessä aineen enantioylimäärää. Ominaiskiertokyky ilmoitetaan tyypillisesti yksiköttömänä suureena. Mikäli optisesti aktiivisen yhdisteen enantiomeeri kääntää tasopolarisoidun valon värähtelysuuntaa myötäpäivään on ominaiskiertokyvyn merkki positiivinen ja, jos kiertosuunta on vastapäivään, on ominaiskiertokyvyn merkki negatiivinen. Saman yhdisteen eri enantiomeerien omianiskiertokyvyn merkki on eri, mutta ominaiskiertokyvyn itseisarvo on yhtä suuri. Raseemisen seoksen ominaiskiertokyky on 0.
Se alkoi sateessa

Vastaanotto

Aikalaisriitikkojen arvioissa näyttelijäsuoritukset olivat keskinkertaisia, ja yleisesti todettiin, että tekijöiden vaihtuminen on vaikuttanut tulokseen. Myöhemmin televisioesityksen yhteydessä tuomio on ollut, ettei ”tekeleessä toimi mikään, ei draama, eivät henkilökuvat, ohjaulusta puhumattakaan” (TV-maailma).
Le Mansin 24 tunnin ajo 2001

Le Mansin 24 tunnin ajo 2001 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 16.–17. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Frank Biela, Tom Kristensen ja Emanuele Pirro.
Ivan Habarov

Ivan Nikititš Habarov (ven. Иван Никитич Хабаров; 12. marraskuuta 1888 Rjazan – 1960) oli neuvostoliittolainen divisioonankomentaja, joka osallistui talvisotaan Neuvostoliiton 8. armeijan komentajana.

Ennen talvisotaa

Habarov aloitti sotilasuransa puna-armeijassa vuonna 1919. Tuolloin hän toimi Itäisellä rintamalla pataljoonan komentajana. Itäisellä rintamalla hän vastasi Novgorodin joukoista.

Talvisota

Talvisodan alettua 30. marraskuuta 1939 Habarov toimi alkuun 8. armeijan komentajana. Stavka syrjäytti hänet tehtävästä kuitenkin jo 13. joulukuuta heikosti sujuneiden sotatoimien takia. Hänen tilalleen tuli Grigori Štern. Habarov toimi talvisodan loppuun saakka hallintovirastossa, joka vastasi Laatokan pohjoispuolella taistelleiden joukkojen (8. armeija, 9. armeija ja 14. armeija) huollosta ja joukkojen kuljetuksista.

Talvisodan jälkeen

Talvisodan jälkeen Habarov määrättiin Uralin sotilaspiirin sotakoulujen johtajaksi vuonna 1941. Joulukuussa 1943 hän siirtyi 2. iskuarmeijan komentajan sijaiseksi, jona hän toimi vuoteen 1945 saakka. Sotien jälkeen Habarov toimi eri sotilaspiireissä komentajan sijaisena. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta terveydellisistä syistä 26. toukokuuta 1950 ja kuoli vuonna 1960.
Niukkuus

Niukkuus on taloustieteessä keskeinen käsite, joka koskee useimpia hyödykkeitä (tuote tai palvelu), koska niitä haluttaisiin kuluttaa ilmaiseksi enemmän kuin niitä on tällöin tarjolla. Taloustiede on Pohjola ym. (2006) suppean määritelmän mukaan "niukkojen resurssien kohdentumisen tutkimista". Yksi tapa ajatella niukkuutta on se, että hyödyke on niukka, jos sille olisi menekkiä enemmän kuin hyödykettä on tarjolla, mikäli hyödyke olisi saatavilla ilmaiseksi.
Niukan hyödykkeen kysyntä ja tarjonta määrävät sille hinnan, joka rajaa sen kulutuksen niihin kuluttajiin, jotka ovat valmiita maksamaan siitä eniten. Joissain tapauksissa kuitenkin valtio tai kaupunki harjoittaa hintasääntelyä, esimerkiksi määrää tätä "tasapainohintaa" alhaisemman hinnan pakolliseksi ("kattohinta"), jolloin useampi haluaa ostaa sen ja harvempi viitsii tuottaa sitä, ja syntyy pulaa ja jonoja (vrt. Neuvostoliiton ruokakaupat tai Helsingin Hitas-asuntojonot).
Niukkuus ei siis yleensä tarkoita, että hyödykkeestä olisi suoranaisesti pulaa. Se tarkoittaa vain, että hyödykettä on tarjolla markkinoilla vähemmän kuin sitä kysytään. Kysynnän kasvaessa markkinahinta nousee niukkuuden lisääntyessä. Tällöin kuitenkin yritysten kannattaa lisätä tuotantoa, mikä vähentää niukkuutta ja laskee hintaa.
Niukkuus on yleensä edellytys markkinoiden syntymiselle. Ei-niukalla hyödykkeellä, kuten esimerkiksi puhtaalla ilmalla Suomessa, ei voi käydä kauppaa, koska sitä on riittävästi kaikkien saatavilla, hyödykkeestä vallitsee runsaus. Toisaalta hyödykkeistä voidaan luoda keinotekoisesti niukkoja. Esimerkiksi tieto tai tietokoneohjelmat ja tiedostot eivät ole luonnostaan niukkoja. Patenteilla ja lisensseillä estetään niiden vapaa levittäminen, jolloin niistä tulee niukkoja hyödykkeitä.
Niukkuustekijä on tuotannossa se tuotannontekijä, joka muodostaa pullonkaulan tuotannolle ja määrää tuotantovauhdin, kapasiteetin, hinnan tms. attribuutin. Jonkin resurssin ollessa niukkuustekijä se pyritään hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti. Esimerkiksi teollisuusmaissa työvoiman hinta on niukkuustekijä - työvoiman ollessa kallista tuotanto pyritään automaation ja rationalisoinnin keinoin tekemään mahdollisimman tuottavaksi verrattuna kehitysmaiden pienempihintaiseen työvoimaan ja sen tuottavuuteen.

Esimerkki

Esimerkki niukkuuden vaikutuksesta hintaan ovat suomalaiset tomaatit: Kesällä ja alkusyksystä, kun niitä on paljon tarjolla, niiden hinta laskee. Talvella ja keväällä, kun uutta satoa ei ole saatavilla, ovat ne niukempia kuin heti uuden sadon jälkeen, ja niiden hintakin on korkeampi.
Stalingradin miekka

Stalingradin miekka on jalokivikoristeinen seremoniallinen lyömämiekka, joka taottiin ja kaiverrettiin kuningas Yrjö VI:n erityiskäskystä kunnianosoituksena Britannian kansalta neuvostoliittolaisille kaupungin puolustajille Stalingradin taistelun aikana. Winston Churchill lahjoitti miekan Josif Stalinille Teheranin konferenssissa 29. marraskuuta 1943 Franklin D. Rooseveltin ja kunniavartion läsnä ollessa.

Yksityiskohdat

Miekka on kaksiteräinen kahden käden ristiretkeläismalli, noin 1,27 metrin mittainen ja siinä on täyshopeinen väistin. Kaksikielisessä kaiverruksessa lukee venäjäksi ja englanniksi: ”Stalingradin terässydämisille asukkaille – Kuningas Yrjö VI:n lahja – kunnianosoituksena Britannian kansalta”.
Kädensija on kiedottu 18 karaatin kultalankaan, ja kristallikiviseen nuppiin on kuvioitu Englannin kultainen ruusu. Väistimen päihin on muotoiltu kullatut leopardin pään muotoiset koristeet.
36-tuumainen kupera kaksiteräinen säilä on käsin taottu hienoimmasta Sheffieldin teräksestä. Tuppi on persialaista karmiininpunaiseksi värjättyä lampaannahkaa ja siihen on koristeltu kullatulla hopealla kuninkaallinen vaakuna, kruunu ja kuninkaan nimikirjaimet. Lisäksi siinä on viisi hopeista kehystä ja kolme rubiinia kultaisiin tähtiin upotettuina.

Valmistus

Valmistusajankohtanaan miekkaa pidettiin yhtenä viimeisistä miekantekoon liittyvän käsityötaidon mestarinäytteistä. Design ja käsityö on lukuisten ansioituneiden ammattilaisten aikaansaannosta, ja suunnitteluun osallistui asiantuntijoita Oxfordin yliopistosta, Goldsmiths' Hallista sekä slaavilaisen ikonografian asiantuntija Cambridgen yliopistosta. Varsinaisen taonnan tekivät Wilkinson Sword Companyn miekkasepät, ja koristeluun osallistui Britannian kuninkaallisten ilmavoimien hopeaseppä ja kalligrafi.

Esittely

Ennen virallista luovutusjuhlaa miekka oli yleisön nähtävillä eri puolilla Britanniaa, muun muassa Westminster Abbeyssä. Teheranissa Roosevelt sai pitää miekkaa hetken kädessään, jolloin hän totesi: ”Todellakin, heillä oli teräksinen sydän”. Nykyään alkuperäinen miekka on esillä Stalingradin taistelun museossa Volgogradissa. Wilkinson Sword teki miekasta kolme kopiota, jotka ovat tällä hetkellä Wilkinsonin museossa, Etelä-Afrikan kansallismuseossa ja eräässä yksityiskokoelmassa.
Anja Alanne

Anja Alanne (s. 1937) on suomalainen tiedotusjohtaja. Hän on ollut Jyväskylän kaupungin tiedostusjohtaja.
Alanne perusti Puolangalle sienifestivaalin Malikasta maitorouskuun vuonna 1998.
Jocelyn Angloma

Jocelyn Angloma (s. 7. elokuuta 1965, Abymes, Guadeloupe, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa guadeloupelaista Étoile Morne à l'eau'tä, joka on hänen kasvattajaseuransa. Viimeksi hän edusti seuraa vuosina 1978–1985. 180 senttimetriä pitkän Angloman pelipaikka on useimmiten puolustuksen oikealla laidalla, mutta hän on pelannut myös keskikenttäpelaajana.
Ammattilaisuransa Angloma on edustanut myös Rennesiä (1985–1987), Lilleä (1987–1990), PSG:tä (1990–1991), Marseillea (1991–1994), Torinoa (1994–1996), Interiä (1996–1997) ja Valenciaa (1997–2002). Vuonna 2002 hän ilmoitti lopettavansa uransa, mutta palasi pelikentille nykyisen seuransa paidassa vuonna 2006.
Angloma pelasi Ranskan maajoukkueessa vuosina 1990–1996 37 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Lisäksi hän on edustanut vuodesta 2006 lähtien Guadeloupen maajoukkuetta, jossa hän on pelannut toistaiseksi 12 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Kahdessa maajoukkueessa pelaaminen on mahdollista, koska Guadeloupe ei ole FIFA:n jäsen, eikä siksi virallinen maajoukkue.