google/wiki40b huggingface dataset:
Mohsin kovuus

Mohsin kovuusasteikko on yksinkertainen tapa luokitella mineraalien kovuus. Sen kehitti vuonna 1822 saksalainen mineralogi Friedrich Mohs. Asteikko ei kuitenkaan ole tarkka eikä suoraan verrannollinen mineraalin tai materiaalin todelliseen kovuuteen, vaan on lähinnä suuntaa antava. Kahden mineraalin välinen kovuus Mohsin asteikolla saattaa vaihdella suuresti, mutta mittaustulos on geologille riittävän tarkka silmämääräisesti pääteltäväksi. Tämä tekeekin Mohsin asteikosta yksinkertaisimman tavan määritellä mineraalin kovuus.
Perusasteikolla on kymmenen mineraalia, jotka on luokiteltu pehmeimmästä kovimpaan numeroin 1–10. Asteikolla kovempi mineraali naarmuttaa pehmeämpää, esimerkiksi kovuusasteikon sijalla 4 oleva mineraali pystyy naarmuttamaan helposti asteikon sijalla 3 olevaa mineraalia, mutta naarmuttaa vaikeasti asteikon sijalla 3,5 olevaa mineraalia.

Kovuuden vaihtelu

Joillakin mineraaleilla kovuudet voivat myös vaihdella mineraalin laadun tai rakenteen mukaan. Esimerkiksi timantin hiontaan käytetään timanttipölyä, mutta sen kovuus vaihtelee suunnassa kiteen akseleihin nähden: kovuus on pienin pysty- ja poikkiakseleiden suuntaisesti, ja suurin 45° kulmassa akseleihin nähden. Tätä ominaisuutta käytetään hyväksi hionnassa.

Joillakin mineraaleilla kovuudet voivat vaihdella huomattavasti samassa kiteessä. Esimerkiksi kyaniitti joka muodostaa pitkiä säleittäisiä kiteitä: sen kovuus on kiteen poikkiakselin suuntaisesti 6–7, mutta pituusakselin suuntaisesti vain 4,5. Tämä johtuu kyaniittikiteen rakenteesta ja sen sisäisistä molekylaarisista sidoksista.
Janis Taylor

Janice Kathleen "Janis" Taylor (o.s. Schuster; s. 10. maaliskuuta 1946 Westfield, New York) on yhdysvaltalaissyntyinen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1972. Hän sai alkujaan pianistin ja klarinetistin koulutuksen, mutta häntä rohkaisi laulamisen pariin toinen musiikin opiskelija, Robert Taylor, josta sittemmin tuli hänen aviomiehensä ja managerinsa.
Muutettuaan Montrealiin vuonna 1967 aloitti laulun opiskelemisen Bernard Diamantin johdolla. Hän on myös suorittanut opintoja Lina Narduccin, Antonio Narduccin, Stevenson Barrettin, Gérard Souzayn ja Danielle Valinin kanssa. Hän debytoi resitalistina Montrealissa vuonna 1971. Orkesterin kanssa hän esiintyi ensimmäistä kertaa Kanadassa vuonna 1973, Yhdysvalloissa 1979 ja Euroopassa 1980. Pariisissa Tayloria kuultiin ensimmäistä kertaa vuonna 1986. 
Uransa alkuvaiheissa Taylor keskittyi pikemminkin resitaali-, oratorio- ja orkesterimateriaaliin kuin oopperaan. Hänen ohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Messias-oratorio, Missa solemnis ja Verdin requiem. Erityisesti hän on suuntautunut Gustav Mahlerin tulkitsemiseen. Oopperan laulamisen Taylor aloitti vuonna 1975. Hän on tulkinnut oopperan puolella Harry Somersin, Pjotr Tšaikovskin, Dmitri Šostakovitšin, Arnold Schönbergin, Benjamin Brittenin, Richard Wagnerin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Jules Massenet'n rooleja. Vuonna 1980 Taylor otti pääasialliseksi asuinpaikakseen New Yorkin, vaikkakin hän piti myös Kanadan kansalaisuutensa.
Pyynikki (yritys)

Pyynikki Oy oli vuosina 1897–1985 Tampereen Kaakinmaalla toiminut olutpanimo, joka valmisti myös virvoitusjuomia.

Historia

Tampereen ensimmäisen olutpanimon perusti apteekkari A. W. Tennberg vuonna 1856 Mustaanlahteen Näsijärven rannalle. Tampereelle syntyi tämän jälkeen useita vanhanaikaisia ja kooltaan pieniä olutpanimoita, jotka vuosisadan vaihteeseen mennessä fuusioituivat kahdeksi suuremmaksi yhtiöksi, Näsijärven Osake-Oluttehtaaksi ja Osakeyhtiö Pyynikiksi. Pyynikki rakensi panimon Kaakinmaan alueelle Tampereen keskustaan. Paikan valintaan vaikutti ennen kaikkea panimon tontilla ollut puhdasvetinen kaivo.
1900-luvun alulla Tampereella toimi kuusi panimoa, jotka omisti neljä yhtiötä: Näsijärven Osake-Oluttehdas, Iso Oluttehdas, Osakeyhtiö Pyynikki ja Tampereen Panimo-Osakeyhtiö.
Vuoden 1901 uuden olutlain astuttua voimaan vuonna 1903,  erilliset oluttehtaat yhdistyivät Näsijärven Osake-Oluttehtaaksi. Tehdas tuotti tuolloin noin 312 000 litraa olutta vuosittain. Valtakunnallisen kieltolain astuttua voimaan vuonna 1919 tehdas keskittyi mietojen oluiden (alle 2,25 % alkoholia), vaarinkaljan, limonadien, kivennäisvesien ja siman valmistukseen. Yhtiö muutti nimensä takaisin Pyynikiksi vuonna 1921. Vuotta myöhemmin yhtiön osake-enemmistö siirtyi tehtailija Sulo Salmelinin haltuun, jonka aikana panimon toimintaa alettiin kehittää ja uudistaa voimakkaasti.Salmelinin kuoltua 1930 yhtiön johtoon nousi hänen vaimonsa teollisuusneuvos Rosa Salmelin. Kun kieltolaki kumottiin 1932 huhtikuussa, laskettiin liikkeelle uusia olutlaatuja, joiden alkoholipitoisuus oli suurempi kuin ennen. Tehdasta laajennettiin vuosina 1934-35 rakentamalla uusia lisärakennuksia. Koneet ja laitteet uusittiin vuosina 1933-35. Vuonna 1953 Pyynikki aloitti suomalaisen oluen viennin laivaamalla 300 000 pulloa Tähti-olutta Senegaliin. Rosa Salmelinin jälkeen Pyynikkiä johti vielä Salmelinien poika Juhani, kunnes yhtiö myytiin Sinebrychoffille vuonna 1985. Pyynikin panimon toiminta päättyi 1992 Sinebrychoffin keskittäessä oluen valmistuksen Keravan panimolleen.

Tuotteet

Pyynikki valmisti vuodesta 1972 alkaen Amiraali-nimistä sataprosenttista täysmallasolutta. Oluen hiiva tuotiin Weihenstephanin panimoyliopistosta Münchenin Freisingenista. Amiraali-olutpullojen etiketeissä esiintyi tunnettuja amiraaleja kuten Horatio Nelson ja japanilainen Togo Heihachiro. Togo-etiketillinen pullo saavutti suosiota Japanissa. 
 Amiraali-oluen valmistus päättyi 1992, mutta jatkui taas 2003 ensin tamperelaisen Koskipanimon tuottamana tynnyrioluena ja vuodesta 2004 pulloissa Sinebrychoffin valmistamana.
Muita Pyynikin tuotemerkkejä olivat limonadit Pyynikin Helmi ja Pommac, sekä Vaarinkaljaa kahden litran pulloissa. 1930-luvulta alkaen valmistettiin myös Tähti-olutta.
Maite Carranza

Maite Carranza (s. 1958 Barcelona) on espanjalainen antropologi ja kirjailija. Hän on työskennellyt myös opettajana.
Carranza on ollut kirjailija ja käsikirjoittaja vuodesta 1992 lähtien. Hän on kirjoittanut yli neljäkymmentä lasten- ja nuortenkirjaa, joita on käännetty usealle eri kielelle ja jotka ovat saaneet useita palkintoja, muun muassa EDEBA-lastenkirjallisuuspalkinnon sekä kriitikoiden Serra d’Or -palkinnon. Carranza on kirjoittanut myös TV- ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänet tunnetaan Suomessa Noitien taistelu -trilogiastaan (La guerra de las bruja), johon kuuluvat kirjat Susiemon klaani, Jään valtakunta ja Odin kirous. Carranza asuu Barcelonassa ja hänellä on kolme lasta.
Tomi Kallio

TPS (1995–2000)

Kallio aloitti uransa SM-liigassa TPS:ssä, jossa hän pelasi kaudet 1995–2000. Tuona aikana hän voitti kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1999 ja 2000. Jälkimmäisenä vuotena hän muodosti TPS:n pelätyn ykkösketjun yhdessä Kai Nurmisen ja Kimmo Rintasen kanssa. Kauden päätteeksi Kallio sai Jari Kurri -palkinnon, joka annetaan pudotuspelien parhaalle pelaajalle.

Atlanta Trashers, Columbus Blue Jackets ja Philadelphia Flyers (2000–2003)

Colorado Avalanche varasi hänet NHL:ään 1995 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 81. Kallio aloitti NHL-uransa Atlanta Thrashersin rivissä syksyllä 2000. Kallio teki 5.11.2000 Boston Bruinsia vastaan NHL-uransa ensimmäisen hattutempun tehoin 3+1=4. Tulokaskausi sujui hyvin loukkaantumisista huolimatta. Hän kasasi 57 ottelussa 14 maalia ja 13 syöttöä. Toisenakin kautena Kallion riesana olivat loukkaantumiset. Kesken kauden 2002–2003 hänet siirrettiin ensin Columbus Blue Jacketsiin ja sitten Philadelphia Flyersiin. Lopulta hän palasi vielä saman kauden aikana takaisin Eurooppaan Ruotsin Frölunda HC -joukkueeseen.

Frölunda HC (2003–2011)

Ruotsissa Kallio nousi heti keväällä 2003 kannattajien suureksi suosikiksi. Hän pelasi tehokkaasti jo runkosarjassa, ja pudotuspeleissä hän voitti kaiken mahdollisen. Kallio voitti Ruotsin mestaruuden, pudotuspelien maali-, syöttö- ja pistepörssin sekä ampui mestaruuden ratkaisseen maalin jatkoajalla. Kallio olikin ensimmäisestä keväästä asti Frölundan ykköspelaajia ja median mielenkiinnon kohteena. Kaukalossa Kallio oli voittamassa Ruotsin mestaruutta myös vuonna 2005. Kaudella 2005–2006 Kallio voitti Elitserienin maalipörssin (26 maalia).

Växjö Lakers (2011–2015)

Kallio siirtyi kaudeksi 2011–2012 sarjanousija Växjö Lakersiin ja johdatti seuran mestaruuteen keväällä 2015 joukkueen kapteenina.

Paluu TPS:ään (2015–2018)

Kaudeksi 2015–2016 Kallio palasi kasvattajaseuraansa Turun Palloseuraan yksivuotisella sopimuksella, joka sisälsi myös option seuraavasta kaudesta.
Heinäkuussa 2017 Kallio teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
NHL:ssä Kallion tehoiksi tuli 140 ottelussa 24 maalia ja 31 syöttöä eli yhteensä 55 tehopistettä. Hän on edustanut Suomen jääkiekkomaajoukkuetta 2002 talviolympialaisissa sekä vuosien 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 ja 2007 MM-kisoissa. Saavutuksina on MM-hopea vuosilta 1999, 2001 ja 2007 sekä MM-pronssi vuosilta 2000 ja 2006.
Kallio kertoi lopettavansa uransa kesäkuussa 2018.

Muuta

Kallio osti osakkuuden Turun suurimmasta kuntokeskuksesta, M&M Kuntotalosta vuonna 2000. Osakkaina M&M Kuntotalossa ovat myös jääkiekkoilijat Jani Hurme ja Sami Salo, jotka halusivat olla mukana rakentamassa Turkuun amerikkalaistyylistä liikuntakeskusta.
Jouko Tuovinen

Jouko Armas Antero Tuovinen (s. 29. joulukuuta 1941 Polvijärvi) on suomalainen kansanedustaja ja poliitikko. Hän asuu Liperissä. Tuovinen työskenteli vuosina 1962–1973 Valtionrautateiden palveluksessa Joensuussa ja toimi työläistarkastajana Pohjois-Karjalan työsuojelupiirissä vuodesta 1973. Kansanedustajana hän toimi kolme vaalikautta vuosina 1975–1987. Hän edusti Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään.
Anders Pryss (nuorempi)

Anders Pryss (nuorempi) eli Andreas Andreæ, Australis (28. syyskuuta 1671 Turku – 22. lokakuuta 1746 Turku) oli suomalainen Turun akatemian runousopin professori, kirjastonhoitaja ja rehtori.
Pryssin vanhemmat olivat Kemiön kirkkoherra Anders Pryss (1640–1689) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Margareta Kexlerus. Hän kävi Turun katedraalikoulua vuodesta 1685 alkaen ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1688. Pryss valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1694.
Pryss oli Turun akatemian varasihteerinä vuodesta 1695 ja samalla toisena filosofian apulaisena vuodesta 1698. Hän oli ensimmäinen filosofian apulainen ja akatemian sihteeri vuodesta 1702 sekä runousopin professori vuodesta 1706 ja samalla kirjastonhoitaja vuodesta 1720. Pryss jäi virkavapaalle professuurista vuonna 1746. 
Pryss oli Turun akatemian rehtorina 1712–1713, 1726–1727 ja 1738–1739 sekä sijaisrehtorina 1718–1722. Hän oli lisäksi Satakuntalaisen osakunnan inspehtorina 1735–1746 (mahdollisesti jo vuodesta 1723) ja filosofisen tiedekunnan promoottorina 1726.
Pryss oli naimisissa 1701–1735 Katarina Charlotta Wallenstiernan (k. 1735) kanssa ja vuodesta 1737 Beata Munsterhjelmin (k. 1753) kanssa. Hänen poikiaan olivat Turun katedraalikoulun konrehtori Anders Pryss (1702–1761), Turun akatemian teologian professori, tuomiorovasti Samuel Pryss (1705–1779) ja Turun akatemian lainopin professori Olof Pryss (1708–1785).
James Tucker

Ura

Tuckerin ensimmäinen sarja, jossa hän toimi hahmojen suunnittelijana ja storyboardien tekijänä oli Teräsmies-animaatio vuonna 1996. Hän oli myös tekemässä storyboardeja The New Batman Adventures sarjaan. Myöhemmin Tucker pääsi ohjaamaan muutaman jakson Batman of the Future animaatiossa vuosien 2000–2001 aikana. Seuraavaksi hän oli tuottamassa muun muassa Bruce Timmin ja Glen Murakamin kanssa Justice League -animaatiota, jossa Tucker oli myös suunnittelemassa hahmoja.
Pitkään muun muassa Bruce Timmin kanssa yhteistyössä ollut Tucker sai tilaisuuden luoda omanlaisia sarjoja, joista ensimmäinen oli vuosien 2006–2008 aikana esitetty Legion of Super Heroes, joka perustuu DC Comicsin sarjakuvan ryhmään Superlegioona. Sarjan jälkeen hän oli luomassa uutta Batman sarjaa Batman: The Brave and the Bold, joka on Tuckerin kolmas Batman piirretty ja viides jossa Batman on ollut mukana.
HMS Frobisher (D81)

Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon 1. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus sijoitettiin väliaikaisesti Kiinan asemalle 1926, josta alus palasi Britteinsaarille huoltoon vuonna 1927. Huollossa yksi aluksen 4 tuuman tykeistä korvattiin katapultilla ja nosturilla. Poistettu tykki sijoitettiin savupiippujen väliin neljännen tykin pariksi.
Seuraavan kerran alus oli huollossa vuonna 1929, jolloin kattilat vaihdettiin öljykäyttöisiksi. Aluksen palatessa palvelukseen syyskuussa se liitettiin Atlantin laivaston 2. risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin reserviin marraskuussa 1930 ennen kadettien koululaivaksi muuttamista 1932.
Kadettien koululaivana alus oli vuodesta 1932 alkaen aina vuoden 1939 alkuun saakka, jolloin alus poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin telakalle modernisoitavaksi 5. tammikuuta 1940, jolloin aluksen aseistukseksi muutettiin viisi 7,5 tuuman ja viisi neljän tuuman (102 mm) tykkiä. Ilmatorjunta-aseistukseksi asennettiin neljä kahdeksanputkista kahden naulan ja yhdeksäntoista  Oerlikonin 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Alus liitettiin maaliskuussa 1942 palvelukseen palatessaan Itäisen laivaston 4. risteilijäviirikköön Intian valtamerellä. Alus osallistui Intian valtameren tapahtumiin ja saattoi saattueita Afrikan rannikolla. Alus palasi Englantiin maaliskuussa 1944.
Alus otti osaa operaatio Neptuneen 6. maaliskuuta 1944 osana tulitukiosastoa Sword Beachilla. Tämän jälkeen alus oli jonkin aikaa maihinnousulaivastoa suojaavien moottoritorpedoveneiden emälaivana.
Frobisher ja korjauslaiva HMAS Albatross vaurioituivat Saksan laivaston E-veneiden laukaisemista Dackel-torpedoista elokuussa Seinen lahdella.
Alus riisuttiin osittain aseista ja se palasi kadettien koulutuslaivaksi. Alus myytiin romutettavaksi 26. maaliskuuta 1949 ja se saapui Cashmorelle Newportiin romutettavaksi 11. toukokuuta.
J. G. Ballard

Elämä

Ballardin isä oli kemisti Manchesterissa päämajaansa pitäneessä tekstiilialan yrityksessä. Hänestä tuli yrityksen Shanghain tytäryhtiön China Printing and Finishing Companyn toimitusjohtaja, minkä myötä hän muutti vaimoineen Shanghain kansainväliseen siirtokuntaan, jossa oli itsehallinto ja vallitsevana amerikkalainen kulttuuri. J. G. Ballard syntyi ja kasvoi täällä.
Toisen maailmansodan aikana japanilaiset internoivat 12-vuotiaan Ballardin sekä hänen pikkusiskonsa ja vanhempansa liki kolmen vuoden ajaksi. Fiktionalisoitu Auringon valtakunta sijoittui tähän ympäristöön.
Ballard muutti vuonna 1946 Britanniaan. Hän opiskeli vuodesta 1949 alkaen antropologiaa, psykologiaa ja patologiaa King's Collegessa Cambridgen yliopistossa kuitenkaan valmistumatta, koska koki ettei lääketieteeltä jäisi aikaa kirjoittamiseen. Ballard vaihtoi 1952 Lontoon yliopistoon ja ryhtyi opiskelemaan englanninkielistä kirjallisuutta, mutta sai potkut vuoden päästä. Ballard teki seuraavaksi pätkätöitä copywriterina mainostoimistossa ja myi tietosanakirjoja. Samalla hän kirjoitti lyhyttä fiktiota, mutta ei saanut niille julkaisijaa.
Ballard liittyi 1953 RAF:ään ja ollessaan komennuksella lentäjäkoulutuksessa Moose Jawn tukikohdassa Kanadassa hän tutustui tieteiskirjallisuuteen lukemistaan amerikkalaisista lehdistä ja kirjoitti ensimmäisen oman tieteistarinansa. Hän erosi RAF:stä kahden vuoden palveluksen jälkeen ja palasi Britanniaan 1954.
Ballard meni naimisiin 1955 Helen Mary Matthewsin kanssa. Perhe muutti 1960 Lontoon liepeille Sheppertoniin, Surreyyn. Vuonna 1962 Ballard ryhtyi ammattikirjailijaksi. Kahta vuotta myöhemmin hänen vaimonsa kuoli yllättäen keuhkokuumeeseen. Kirjailija jäi ajalle epätyypillisesti koti-isäksi kasvattamaan kolmea pientä lastaan. Ballard kuoli huhtikuussa 2009. Hänen agenttinsa Margaret Hanburyn mukaan kirjailija oli sairastanut jo vuosia eturauhassyöpää.
Lo-Type

Lo-Type on Louis Oppenheimin suunnittelema kirjasintyyppi, jonka Bertholdin kirjasinvalimo julkaisi vuonna 1914. Sen nimi oli alun perin Lo-Schrift, ja sen muotokielessä on viitteitä jugendiin. Vuonna 1980 Erik Spiekermann piirsi Bertholdin taiteellisen johtajan Günter Gerhard Langen valvonnassa kirjasintyypin uudestaan vanhojen mallipiirrosten perusteella. Spiekermann lisäsi kirjainperheeseen myös normaalin leikkauksen. Spiekermannin piirtämät versiot digitoitiin ja muokattiin fonteiksi Bertholdin kehittämiin valoladontalaitteisiin. 
Suuri x-korkeus, omalaatuiset muodot ja rosoiset ääriviivat tekevät tästä kirjasintyypistä erikoislaatuisen ja huomiota herättävän. Se sopii hyvin mainoksiin ja julisteisiin.
Michel Kuipers

Michel Kuipers (s. 26. heinäkuuta 1974) on alankomaalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa englantilaista Brightonia.
Kuipers aloitti uransa kotimaassaan DWS Amsterdamissa, mutta sen jälkeen hän on edustanut lähinnä Englannin liigan seuroja. Vuosina 1999-2000 hän pelasi Bristol Roversissa, josta siirtyi Brightoniin kesällä 2000. Vuonna 2005 hän kävi lyhyellä lainasopimuksella Boston United FC:ssä. Kuipers on edustanut myös Chesteriä ja Hullia.
Sinappipitta

Levinneisyys

Sinappipittaa tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uusi-Guineassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 445 000 km². Sen arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen ja kissojen aiheuttaman saalistuksen vuoksi. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sosiaalidarvinismi

Sosiaalidarvinismi on yhteiskunnallinen näkemys, jonka mukaan yhteiskunnan kehitys perustuu Charles Darwinin (1809–1882) oppeihin evoluutiosta ja luonnonvalinnasta kasvi- ja eläinkunnassa. Tällöin ihmisyhteisö ymmärretään taistelukenttänä ”olemassaolosta”, jossa vahvin alistaa luonnon lakien mukaisesti heikomman. Herbert Spencer oli sosiaalidarvinismin isä. Spencer kannatti liberalismia ja suhtautui epäilevästi yhteiskunnan ohjailuun.
Jouko Jokisalon mukaan sisäpolitiikassa sosiaalidarvinismi merkitsee tasa-arvon hylkäämistä ja yhteiskunnan autoritaaristen, ei-demokraattisten, rakenteiden oikeuttamista ”luonnonlakina”. Sosiaalidarvinismi suhtautuu erityisen suvaitsemattomasti yhteiskunnan vähäosaisiin kuten köyhiin, sairaisiin, työttömiin, vammautuneisiin ja vähävaraisiin. Sosiaalidarvinistinen ajattelu valmisti tietä Adolf Hitlerin valtaannousulle. Se myös loi aatteelliset perustelut rotuhygieniapolitiikalle natsi-Saksassa, johon kuului elinkelvottomina pidettyjen yksilöiden ja roturyhmien tuhoaminen. Ruotsalainen tutkija Lindqvist toteaakin: ”Darwinin jälkeen oli muodikasta todeta kansanmurhien olevan tulosta luonnollisesta valinnasta ja evoluutiosta.” Anarkisti Pjotr Kropotkin toteaa, että eläinkunnassa tapahtuva molemminpuolinen yhteistyö luo paremmat edellytykset selviytymiselle kuin sosiaalidarwinismin kuvailema yksilöllinen kärsimys.
Wankarani

Wankarani (Huancarani jne.) on Bolivian Andeilla Poopójärven lähellä sijaitseva arkeologinen löytöpaikka. Wankaranista ja sitä muistuttavista paikoista on tehty eteläisen Bolivian ylätasangon varhaista kiinteää asutusta, varhaista matallinkäsittelyä jne. koskevia löytöjä ajalta 1500 eaa – 400 jaa. Wankaranin asukkaat olivat Andien ensimmäisiä metallintyöstäjiä, ja kuparista on todisteita noin vuodelta 1200 eaa.
John Maynard Keynes

Tausta

John Maynard Keynesin vanhemmat olivat John Neville Keynes, talousoppinut Cambridgen yliopistossa sekä Florence Ada Keynes (o.s. Brown), kirjailija ja sosiaalisten uudistusten kannattaja, joka toimi myös Cambridgen pormestarina. Keynesilla oli nuorena homoseksuaalisia suhteita, mutta hän rakastui myöhemmin tanssija Lydia Lopokovaan ja meni tämän kanssa naimisiin.
Keynes opiskeli Britannian eliittikouluissa, kuten Eton Collegessa ja Cambridgen yliopiston King’s Collegessa. Hän valmistui Cambridgen yliopistosta matematiikan alalta, ja melko pian hänen mielenkiintonsa kohdistui taloustieteeseen.

Työura

Keynes toimi Ison-Britannian hallituksen neuvonantajana ensimmäisen maailmansodan aikana, ja ensimmäisen kerran hänen ajatuksensa saivat julkisuutta teoksessa The Economic Consequences of the Peace joka julkaistiin sodan jälkeen. Kirjassa Keynes toi esille ajatuksen, että sotakorvaukset, joita Saksa pakotettiin maksamaan sodan voittajille, olivat liian suuria ja tämä romahduttaisi Saksan talouselämän. Ennustus toteutuikin vuonna 1923, kun Saksan talous romahti hyperinflaation seurauksena ja vain pieni osa sotakorvauksista oli maksettu.
Keynes julkaisi myös kirjan Treatise on Probability 1920, joka oli merkittävä lisä todennäköisyysteorian filosofiseen ja matemaattiseen perustaan.
Keynesin keskeinen lähtökohta taloudessa oli se, että massatyöttömyys ja lama johtuivat pääosin heikosta kulutuskysynnästä. Hän uskoi, että talouden taantuman aikana valtion oli otettava suurempi rooli talouselämässä, jotta voitiin lisätä kysyntää ja luoda uusia työpaikkoja. Keynesin käsityksen mukaan pienituloisille kannattaa ohjata tulonsiirtoja, sillä näin voitiin jopa kiihdyttää talouskasvua. Olennaista oli, että tulonsiirrot eivät hyödyttäneet vain pienituloisia, vaan myös koko kansantaloutta lisäämällä kokonaiskulutusta ja sitä kautta kiihdyttämällä yhteiskunnan tuotannollista aktiivisuutta.

Työllisyys, korko ja raha

Keynesin pääteos Työllisyys, korko ja raha julkaistiin vuonna 1936. Kirjan ajatukset vaikuttivat nopeasti tapaan katsoa taloutta ja valtion roolia yhteiskunnassa.
Työllisyys, korko ja raha -kirjan pääajatus oli se, että valtion on pystyttävä toimimaan talouden laskukauden aikana tarvittaessa alijäämäisellä budjetilla, jotta ihmiset saataisiin pidettyä töissä. Keynesin mukaan näin on tehtävä, sillä laskukauden aikana yksityinen sektori ei investoi tarpeeksi. Markkinoiden tullessa kyllästetyiksi yritykset vähentävät investointejaan, jolloin tämä laskee liikkeelle vaarallisen kehän, jossa tapahtuu ensin vähemmän investointeja, josta seuraa vähemmän työpaikkoja, vähemmän kuluttamista ja lopulta myös entistä vähemmän syitä investoida.
Nykyisen tekijänoikeuslain mukaan teos vapautui public domainiin 1. tammikuuta 2017, jolloin tuli kuluneeksi 70 vuotta Keynesin kuolinvuoden päättymisestä.
Veli Kustaa Simelius

Veli Kustaa (V. K.) Simelius (7. lokakuuta 1877 Haukipudas – 12. tammikuuta 1934 Oulu) oli suomalainen pankinjohtaja ja kokoomuksen kansanedustaja.
Simeliuksen vanhemmat olivat kruununnimismies Jaakko Simelius ja Matilda Amanda Slottsberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1896 ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1900 ja oikeustutkinnon 1905. Simelius sai varatuomarin arvon 1909.
Simelius toimi Suomen senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1900–1902 ja kouluhallituksessa apulaiskamreerina 1902–1907 ja kamreerina 1907–1910. Hän oli Pohjoismaiden Osakepankin Kouvolan konttorin esimiehenä 1910, Pohjoismaiden Osakepankin Tampereen konttorin toisena johtajana 1910–1916, Pohjoismaiden Osakepankin Oulun konttorin johtajaan 1916–1919 sekä Pohjolan Osakepankin toimitusjohtajana 1919–1934. Simelius oli myös Ranskan konsulina Oulussa ja hän toimi lisäksi eduskunnan suuren valiokunnan sihteerinä 1907–1909. 
Simelius oli kansanedustajana 1922–1924 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Simelius oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja Oulun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Oulun rahatoimikamarin jäsenenä.
Veli Kustaa Simelius oli naimisissa vuodesta 1902 Elsa Irene Haapasen (k. 1934) kanssa.
Temuera Morrison

Temuera Morrison (s. 26. joulukuuta 1960) on uusiseelantilainen näyttelijä.
Morrison syntyi maoriperheeseen Rotoruassa Uudessa-Seelannissa. Hän teki näyttelijänä debyyttinsä uusiseelantilaisessa televisiosarjassa Rangi's Catch. Hän esiintyi päärooleissa televisiosarjassa Shortland Street sekä draamaelokuvassa Kerran sotureita, mutta nykyisin hänet tunnetaan parhaiten palkkionmetsästäjä Jango Fettin roolista Kloonien hyökkäyksessä. Nykyisin Morrison toimii uusiseelantilaisen keskusteluohjelman The Them Shown juontajana.
Morrison on uusiseelantilaisen viihdetaiteilijan Howard Morrisonin veljenpoika.