google/wiki40b huggingface dataset:
Kokometallinen lentokone

Alku

Kokometallinen lentokone tuli suurempia siipikuormituksia kestäväksi ja sen säänkestävyys parani. Tämä johti yleensä myös yksitasoiseen lentokoneeseen, jossa siipi kantaa itse itsensä ilman erillistä ulkoista tuentaa runkoon. Myös sisäänvedettävä laskuteli tuli useisiin koneisiin tässä yhdeydessä kuten myös kuomullinen kabiini. Koneiden siipikuormituksen kasvu johti heikompaan liikehtimiskykyyn ja usein suurempaan sakkausnopeuteen ja suurempaan laskunopeuteen. Tällöin otettiin siivessä käyttöön nostovoimaa lisäävät laitteet (solakot, laipat) ja liike-energiaa vähentävät lentojarrut.
Ensimmäiset kokometalliset lentokoneet suunnitteli Hugo Junkers (Dessaussa Saksassa). Ensimmäinen konetyyppi oli Junkers J 1. Se lensi ensi kerran 12. joulukuuta 1915.
Hävittäjälentokoneissa kokometallinen rakenne tuli käyttöön vasta 1930-luvun alussa ensimmäisen ollessa neuvostoliittolainen Polikarpov I-15. Pommikoneisiin kokometallinen rakenne tuli pitkin 1930-lukua, esim. Bristol Blenheim. Douglasin DC-1, DC-2 ja DC-3 olivat merkittäviä teknologisia päänavaajia.
Purjelentokoneissa metallinen rakenne ei koskaan saavuttanut suosiota lukuun ottamatta joitakin yhdysvaltalaisia pursikoneita.
Kokometallinen lentokone oli vähemmän sään armoilla kentällä ollessaan, mutta korroosío-ongelmat tietenkin lisääntyivät. Kokometallinen sotilaskone pystyy kestämään enemmän sirpaleita, pienikaliiperisia luoteja ja on tukevampi ja mahdollistaa suuremman nopeuden kuin kangasverhoiltu puurunkoinen lentokone.

Kokometallisen lentokoneen jälkeen

1940-luvulta eteenpäin, mutta voimallisemmin vasta 1970-luvultä lähtien,  tämä kokometallinen lentokone on alkanut muuttua enenevästi lujitemuovirakenteita sisältäväksi. 
Teknologian painopisteen siirtyessä lentokonerakenteista elektroniikkaan lentokoneen teknolisessa muutoksessa puhutaan esimerkiksi fly-by-wire-tekniikoiden tulosta kuin rakennemateriaaleista.
Ennen kokometallista lentokonetta lentokone oli tehty puurimoista ja verhoiltu kankaalla. Kangas toi aerodynaamisen muodon mutta ei kantanut koneen liikehtimis- jne. kuormia. Puurimat alkoivat korvaantua pitkin 1920-lukua teräsputkilla, liimaliitoksista siirryttiin hitsaukseen ja pulttiliitoksiin. Kangasta alettiin korvat jo 1920-luvulla vanerilla, eräs ensimmäisiä integraalirakenteisia (kantava kuorirakenne) oli suomalainen VL Haukka, joka oli puinen jäykisteillä varustettu vanerikuorirakenne. Metallirakenne korvasi tämän. Aluksi se koostui metallisista puiset runko-osat korvaavista jäykisteistä, joihin sileä alumiinilevy niitattiin kiinni. Mutta sittemmin alettiin tehdä jäykisteillä varustettuja levyjä – Junkersin aaltopelti ratkaisi tämän omalla tavallaan. Kokometallikone kehittyi sotilaskoneissa teräksestä tai titaanista taottuihin ja koneistettuihin monimutkaisiin rakenteisiin. Komposiittirakenteiden tulo on tavallaan sulkenut ympyrän: lentokone tehdään jälleen liimasta ja kankaasta.
Valerian Kuibyšev

Valerian Vladimirovitš Kuibyšev (ven. Валериа́н Влади́мирович Ку́йбышев; 6. kesäkuuta (J: 25. toukokuuta) 1888 Omsk – 25. tammikuuta 1935 Moskova) oli venäläinen bolševikkivallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko.
Valerian Kuibyšev syntyi upseerin perheeseen. Hän opiskeli Omskin kadettikoulussa ja liittyi 16-vuotiaana Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen bolševikkiryhmään. Opiskellessaan Pietarin sotalääketieteellisessä akatemiassa vuonna 1905 hän osallistui aktiivisesti puolueen toimintaan. Keväällä 1906 Kuibyšev erotettiin opiskelijalakon takia akatemiasta, minkä jälkeen hän osallistui puolueen maanalaiseen toimintaan eri puolilla Venäjää. Neljä kertaa hänet pidätettiin ja karkotettiin Siperiaan.
Maaliskuussa 1917 Kuibyšev palasi Samaraan, jossa hänet valittiin puolueen paikallisjärjestön johtajaksi ja neuvoston puheenjohtajaksi. Lokakuussa hän johti neuvostovallan pystyttämistä Samaraan, toimi vallankumouskomitean ja puolueen lääninkomitean puheenjohtajana. Venäjän kansalaissodassa hän johti puna-armeijan organisointia ja poliittista työtä. Lokakuussa 1919 hänet nimitettiin Turkestanin asioiden komission varapuheenjohtajaksi ja joulukuussa 1920 keskusammattiliiton puhemiehistön jäseneksi. Huhtikuusta 1921 lähtien Kuibyšev toimi kansantalousneuvoston puhemiehistön jäsenenä ja johti maan sähköistyssuunnitelman, GOELROn, toteuttamista.
Vuosina 1923–1926 Kuibyšev työskenteli työläis-talonpoikaisen kontrollin kansankomissaarina ja kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajana. Vuodesta 1926 lähtien hän toimi kansantalousneuvoston puheenjohtajana ja marraskuusta 1930 lähtien myös Gosplanin puheenjohtajana. Hän oli NKP(b):n keskuskomitean jäsen vuosina 1922–1923 ja 1927–1935, puolueen politbyroon jäsen vuosina 1927–1935, organisaatiobyroon jäsen vuosina 1922–1923 ja 1934–1935, keskuskomitean sihteeri vuosina 1922–1923 ja keskuskontrollikomitean jäsen vuosina 1923–1927. Hänet on haudattu Punaiselle torille lähelle kremlin muuria.
Valerian Kuibyševin nimeä kantaa Kuibyševin kaupunki Novosibirskin alueella. Vuosina 1935–1991 hänen mukaansa oli nimetty myös Samara sekä Bolgarin kaupunki Tatarstanissa.
Ulla Henningsen

Ulla Henningsen (s. 7. maaliskuuta 1951 Kalundborg) on tanskalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu Iben Skjold Hansenin rooli televisiosarjassa Matador.
Henningsen on asessori Carl Henning Henningsenin ja kirjakauppias Anna Lise Christiansenin tytär. Hän opiskeli Århusin teatterin oppilaskoulussa 1970–1972 ja oli kiinnitettynä teatteriin vuoteen 1977 saakka kunnes siirtyi Det Danske Teateriin. Hänet on nähty usein myös Kööpenhaminan Betty Nansen -teatterissa. Hän on vieraillut myös Det Kongelige Teaterissa.
Henningsen sai 1970-luvun lopulta asti rooleja elokuvissa kuten Talvilapset (Vinterbørn, 1978), Rend mig i traditionerne (1979), Undskyld vi er her (1980) ja Har du set Alice? (1981). Rooli Matadorissa 1978–1982 asianajan tyttärenä muodostui hänen läpimurrokseen. Hänen myöhempiä elokuvaroolejaan ovat olleet Jeg elsker dig (pääosa, 1987), Hip hip hurraa (pääosa, 1987) ja Negerkys og labre farver (1987), Emman tarina (Skyggen af Emma, 1988), 17 kerrosta ylöspäin (17 op – Sallys Bizniz, 1989) ja Carmen ja pikkuveli (Carmen & Babyface, 1995).
Henningsen tunnetaan myös jazzlaulajana. Vuonna 1992 hän julkaisi albumin Kald mig Liva, joka sisälsi tulkintoja Liva Weelin lauluista. Hänen muita albumejaan ovat The Man I Love (1996) ja Skønne Spildte Dage (2007).
Dossier

Dossier on Stepan Chapmanin vuonna 2001 ilmestynyt novellikokoelma.
He olivat urheita miehiä

Tuotanto

Robert Carson alkoi kirjoittaa elokuvan lopullista käsikirjoitusta helmikuussa 1940. Ohjaaja Irving Pichel oli palkattu elokuvan ohjaajaksi alkujaan. Foxin Darryl F. Zanuck oli tapansa mukaan vaikuttamassa myös elokuvan käsikirjoitukseen.
Elokuvan kuvaukset alkoivat lokakuussa 1940 ohjaajana Fritz Lang. Elokuvaa kuvattiin kolme viikkoa Utahissa, lähellä Kanabin kaupunkia.
Kauniaisten rautatieasema

Raiteet

Asemalla on kolme numeroitua raidetta, joista raiteet 1 sekä 2 ovat matkustajajunien käytössä. Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Global Reporting Initiative

Global Reporting Initiative (GRI) on kansainvälinen aloite, jonka tavoitteena on luoda yleisesti hyväksytty toimintamalli yhteiskuntavastuun raportointiin. GRI-ohjeistoa rakennetaan eri sidosryhmien välisenä yhteistyöhankkeena. GRI on itsenäinen säätiö ja YK:n ympäristöjärjestön UNEP:in yhteistyöelin.
Spinone

Ulkonäkö

Spinone on suurikokoinen koira, jonka rakennetta voisi kuvailla neliömäiseksi. Sillä on vahva luusto ja hyvin kehittyneet lihakset. Karvapeite on karkea ja viikset sekä parta ovat tuuheat. Spinonen liikkuminen on hyvin vaivatonta. Metsästäessä spinone yleensä ravaa, joskus se saattaa laukatakin. Sillä on hyvin silmiinpistävät kulmakarvat, jotka ovat pidemmät ja kovemmat kuin karva muualla. Poskilla ja ylähuulen ympärillä karva on pehmeämpää. Sen suuret karvaiset tassut auttavat sen työskentelyä suomaastossa.

Luonne ja käyttäytyminen

Spinone on sosiaalinen ja kärsivällinen koira. Se on luotu kestämään monenlaisissa säissä ja maastoissa: hyvin kestävä koirarotu. Tämä rotu tulee hyvin toimeen muiden koirien kanssa ja se on miellyttämishaluinen. Spinone on karski ja sitkeäluonteinen monikäyttöinen koira.

Historia

Kuten niin monen muunkin vanhan rodun, myös spinonen historia on hämärän peitossa. Muun muassa Senofonte ja Seneca ovat jo noin 500 eaa. maininneet kirjoituksissaan karkeakarvaisen koiran, joka oli fyysisesti kestävä ja seisoi riistaa. Myöhemmin samantyyppisistä karkeakarvaisista koirista löytyy mainintoja ajalta 100 jaa. Flavio ja Oppiano (200 jaa.) lisäsivät omissa rotukuvauksissaan koiran ominaisuuksiin ”koira, joka ei metsästä itselleen vaan isännälleen”, mikä on mainittu useissa nykypäivänkin lähteissä yhtenä spinonen arvostetuimmista ominaisuuksista. 1400-luvulta lähtien spinonen tyyppisiä koiria on esiintynyt muun muassa Montagnan, Tizianin ja Tiepolon maalauksissa, minkä lisäksi aikakauden kirjallisissa lähteissä kerrotaan arvostetusta metsästyskoirarodusta, jonka ominaisuudet ja ulkonäkö vastasivat nykyistä spinonea.
1500-luvulla tunnettiin useita eri spinonea muistuttavia paikallismuunnoksia: Lombardiassa tyypillisin oli ruskea-roan variaatio, Marchessa spinoso (="piikikäs"), Piemontessa oranssi-valkoinen cravino (="vuohenparta"), jota vastaa nykyinen segugio cravin, Laziossa baffo (="parta"), Toskanassa restone ja Campaniassa restoso. Kahden jälkimmäisen nimitys johtunee ruohoon viittaavasta sanasta resto, mitä todennäköisimmin rodulle ominaisten viiksi- ja partakarvojen takia. Nykyinen sana spinone on johdettu spinososta ja tarkoittaa vapaasti käännettynä piikikästä, minkä on katsottu viittaavan joko koiran karheaan turkkiin tai vaikeakulkuiseen maastoon, mihin rotu on alkujaan luotu.
Suomen Ammattivalmentajat SAVAL

Suomen Ammattivalmentajat SAVAL on vuonna 2002 perustettu akavalainen palvelu- ja edunvalvontajärjestö (ammattiliitto) urheiluvalmentajille ja muille valmennustehtävissä toimiville henkilöille. Jäseneksi voi liittyä myös opiskelija tai yrittäjä. SAVALin toiminta keskittyy valmentajien ammatilliseen edunvalvontaan, jäsenpalveluihin, valmentajien ammatillisen koulutuksen kehittämiseen sekä valmentajien yhteiskunnallisen aseman parantamiseen.
SAVAL on Yksityisalojen Esimiehet ja Asiantuntijat YTYn jäsenyhdistys sekä Akavan ja neuvottelujärjestö Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n jäsen ja toimii läheisessä yhteistyössä Suomen Valmentajat ry:n kanssa. Vuoden 2018 alussa SAVALissa oli 930 jäsentä.

Historia

2002   Valmentaminen ammattina Suomessa 2002 -selvitys (Suomen Valmentajat ja Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskus KIHU). SAVAL perustettiin 24.9.2002. SAVALin ensimmäinen pj. Erkka Westerlund ja ensimmäinen   
asiamies Suomen Valmentajat ry:n toiminnanjohtaja Antero Kujala. Toimisto YTYn tiloissa Helsingin Itä-Pasilassa.   
2004   Suomen Valmentajat palkkaa kaksi toimihenkilöä, joiden tehtävänkuvissa myös SAVALin asioita. Valmentaja- ja ohjaajakoulutuksen (VOK) selvitys.   
2005   SAVAL allekirjoittaa liityntäpöytäkirjan Urheilujärjestöjä koskevaan työehtosopimukseen. SAVALille valtakunnallinen luottamusmies.   
2006   Liikunnanohjaajat mukaan jäseniksi. Valmentajan ammattitutkinto tutkintorakenteeseen. Valmentajan ammatti- ja erikoisammattitutkintojen perusteet kirjoitetaan.   
2007   SAVALin puheenjohtajaksi Anuliisa Uotila. Valmentajien palkkasuositukset.   
2008   Toimisto SLU-talolle Helsingin Länsi-Pasilaan. Antero Kujala osa-aikaiseksi toiminnanjohtajaksi.   
2009   Valmentajien TES yleissitovaksi. Eero Saarinen osa-aikaiseksi toiminnanjohtajaksi.   
2011   SAVAL Yksityisalojen Esimiehet ja Asiantuntijat YTYn jäsenyhdistykseksi. Toimisto YTYn tiloihin Helsingin Itä-Pasilaan, operatiivinen toiminta YTYn henkilöstöllä. Pekka Potinkara SAVALin toiminnanjohtajaksi.   
2012   SAVALin 10-vuotisjuhla Urheilumuseolla 29.11.2012.   
2012   Toinen Valmentaminen ammattina Suomessa –selvitys  (SAVAL, Suomen Valmentajat ja KIHU). SAVAL mukana yhteiseurooppalaisessa CoachNet-hankkeessa.   
2013   Valmentajien eettiset ohjeet –työ käynnistyy.   
2014   Valmentajan ammatti- ja erikoisammatutkintojen uudet perusteet kirjoitetaan.   
2015   SAVALin puheenjohtajaksi uudelleen Erkka Westerlund.
2016   Kolmas Valmentaminen ammattina Suomessa -selvitys (SAVAL, Suomen Valmentajat, KIHU).
2017   SAVALin 15. toimintavuosi. Valmentajien Kunniagalleria (Hall of Coaching Excellence) julkistetaan netissä osoitteessa www.valmentajienkunniagalleria.fi Suomen Valmentajat, SAVAL, Olympiakomitea, Urheilumuseo, Opetus- ja kulttuuriministeriö).
Owens-Illinois

Owens-Illinois Inc. on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö (NYSE: OI), jonka toimialaan kuuluu lasi- ja muovipakkausten valmistaminen. Maailman lasipakkauksista noin puolet on Owens-Illinoisin, sen tytäryhtiöiden tai lisenssinhaltijoiden valmistamia. Yhtiöllä on noin 28 000 työntekijää 22 eri maassa ja sen pääkonttori sijaitsee Perrysburgissa, Ohiossa. Yhtiön liikevaihto oli 7,5 miljardia dollaria vuonna 2006, jolla se kuuluu Fortune 500 -luetteloon.
Yhtiö perustettiin nimellä Owens Bottle Company vuonna 1903 ja se muutti nimensä muotoon Owens-Illinois Glass Company vuonna 1929. Vuodesta 1965 lähtien nimi on ollut Owens-Illinois, Inc. Owens-Illinois kuului Dow Jones Industrial Average -indeksiin 1. kesäkuuta 1959–12. maaliskuuta 1987.
Suomessa Owens-Illinois -konserniin kuului vuosina 1995-2009 Kotkassa sijainnut lasipakkausten valmistaja Karhulan Lasi Oy. Tehdas suljettiin vuodenvaihteessa 2009-2010 lasipullojen tuotannossa olevan ylikapasiteetin vuoksi.
Jacques Brel is Alive and Well and Living in Paris

Jacques Brel is Alive and Well and Living in Paris on yhdysvaltalainen off-Broadway-teatterirevyy belgialaisen Jacques Brelin lauluista. Se sai kantaesityksensä vuonna 1968, ja sitä esitettiin samassa Village Gate -teatterissa peräti 1 847 kertaa. Esityksen kirjoittivat Mort Shuman ja Eric Blau, ja alkuperäistuotannon kapellimestarina oli Wolfgang Knittel ja ohjaajana Moni Yakim. Revyy tuotettiin monissa muissakin maissa ja aloitti osaltaan Brelin laulujen suosion kasvun myös ranskankielisten maiden ulkopuolella.
Vuonna 1975 tuotiin ensi-iltaan samanniminen ranskalais-kanadalainen musikaalielokuva, jonka käsikirjoituksen laati Eric Blau. Sitä ei ole nähty Suomessa.
Revyystä tehtiin 1980-luvun alussa myös suomenkielinen tuotanto Laulusi elää, Brel. Se sai kantaesityksensä Helsingin Kaupunginteatterissa syyskuussa 1983 ja kuukautta myöhemmin ruotsinkielisenä versiona Svenska Teaternissa nimellä Jacques Brel lever än. Kaupunginteatterissa se sai 125 esityksellä yhteensä 35 282 katsojaa ja Svenska Teaternissa 40 esityksellä 3 454 katsojaa. Revyytä esitettiin 1990-luvulla myös Varkauden, Lahden, Kokkolan ja Kajaanin kaupunginteattereissa sekä Tampereen Työväen Teatterissa. Ruotsinkielinen versio tuotiin Wasa Teaterin näyttämölle vuonna 1987 nimellä Jacques Brel i vårt hjärta.
Helsingin Kaupunginteatterin esityksen pohjalta julkaistiin vuonna 1984 samanniminen musiikkialbumi, jossa revyyn lauluja esittävät Susanna Haavisto, Saara Pakkasvirta, Harri Rantanen ja Markku Riikonen. Laulut on suomentanut Liisa Ryömä.
Skandaalihäät (vuoden 1956 elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo ettei elokuva upeista Cole Porterin lauluista huolimatta yllä vuoden 1940 edeltäjänsä tasolle ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
From Hell

Juoni

Prostituoituja alkaa kuolla mystisesti Lontoossa ja komisario Frederick Abberline (Depp) alkaa tutkia murhia. Tutkimuksia tehdessään hän tapaa prostitoidun Mary Kellyn (Graham) ja rakastuu tähän, mutta Viiltäjä-Jack varjostaa heidän onneaan.
Gao Ling

Gao Ling (高凌, s. 14. maaliskuuta 1979 Wuhanissa, Hubeissa, Kiinan kansantasavallassa) on kiinalainen sulkapalloilija.
2000 Sydneyn olympialaisissa Gao Ling saavutti Zhang Junin kanssa sekanelinpelissä kultaa ja naisten nelinpelissä Qi Yiyuanin kanssa pronssia. 2001 MM-kisoissa hän voitti kultaa sekä naisten että sekanelinpelissä. 2003 MM-kisoissa hän voitti nelinpelissä kultaa. 2004 Ateenan olympialaisissa Gao Ling osallistui yhdessä Zhang Junin kanssa sekanelinpeliin ja voitti kultamitalin parin voitettua loppuottelussa Ison-Britannian Nathan Robertsonin ja Gail Emmsin. Ateenassa Gao Ling pelasi myös naisten nelinpelissä yhdessä Huang Suin kanssa ja pari eteni loppuotteluun, jossa kuitenkin hävisi Kiinan Zhang Jiewenilla ja Yang Weille.
Gao Ling on 168 senttimetriä pitkä ja painaa 58 kilogrammaa. Hän harrastaa musiikkia ja Internetin käyttöä.
Oikolanjoen valuma-alue

Oikolanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.26) on Pirkanmaalla Akaalla, Valkeakoskella ja Hämeenlinnassa sijaitseva Vanajaveden alaosan alueella (35.22) Vanajaveden luoteisosassa Rauttulanselkään laskevan Oikolanjoen valuma-alue.
Oikolanjoen valuma-alueen pinta-ala on 123 km², jonka maankäytöstä on 6,4 % taajama-alueiden ja asuinalueiden käytössä, 18 % on maatalouden käytössä. Metsät, puusto ja kosteikot muodostavat 75 % alueesta ja vesistöille jää loput 8,1 % alueesta.
Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajaveden–Pyhäjärven alueessa (35.2) toisen jakovaiheen kuudes osa-alue (35.26), joka laskee Vanajaveden alaosan alueeseen (35.22). Valuma-alue on jaettu vielä kolmeen kolmannen jakovaiheen osa-alueiseen. 
Ensimmäinen on Oikolanjoen alaosan alue (35.261), joka alkaa Äimäjärven luusuasta ja päättyy joensuuhun Vanajaveteen. Toinen on Äimäjärven alue (35.262), joka sisältää ne ojat, jotka laskevat järveen lukuun ottamatta Totunojaa. Totunoja, jonka nimitys on yläjuoksulla Myllyoja, muodostaa Myllyojan valuma-alueen (35.263). Oikolanjoen valuma-alueella sijaitsee 11 järveä ja lampea. Niistä merkittävimmät ovat Äimäjärvi (858 hehtaaria eli ha), Keihäsjärvi (105 ha), Alinen Savijärvi (94 ha) ja Saarioisjärvi (53 ha). Alueella asuu pääasiassa entisen Kalvolan alueen asukkaita, joita on arviolta yli kolme tuhatta.

Valuma-alueen kuvaus

Valuma-alueen laskujoki on Oikolanjoki, joka saa alkuunsa valuma-alueen pääjärvestä Äimäjärvestä. Oikolanjoki virtaa laajan peltoaukean läpi ja laskee Saarioisjärveen ennen Vanajavettä. Saarioisjärvi on ollut aikoinaan lahti, jonka lahdensuu oli nykyistä leveämpi. Äimänjärvi muodostaa oman alueensa keskusjärven, johon laskee pieniä ojia lähinnä jäven eteläpuolelta. Idästä järveen laskee Savijoki, joka on Alisen Savijärven, Ylisen Savijärven ja pienen Kuivajärvi yhteinen laskuoja. Äimäjärven eteläosan Myllyojanlahteen laskee Myllyoja, joka on laajojen soiden kuivatusoja ja pienen suolammen Ohralanlammen laskuoja. Äimäjärven luoteispäähän laskee Totunojaa myöten Myllyojan valuma-alueen vedet. Myllyojan pääjärvi on Keihäsjärvi, joka kerää alueen vedet.  Keihäsjärven länsirantaan laskee oja, joka on sekä Karvojalammen että Takalammin laskuoja. Keihäsjärven etelärantaan laskee Murhalamminoja, joka on Murhalammin ja Leinamonjärven laskuoja.
8 Mile (soundtrack)

Taustatietoa

Albumi sijoittui Billboard 200 -listan ykkössijalle myyden 702,000 kappaletta ensimmäisellä viikolla ilmestymisestään. Albumi oli vuoden viidenneksi nopein myyvä albumi Yhdysvalloissa. Albumia myytiin vuodessa 3,2 miljoonaa kappaletta. Albumilta julkaistiin myös single "Lose Yourself". Pian julkaistiin More Music from 8 Mile -niminen toinen soundtrack.
Tapisciaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat pieniä puita tai pensaita, joiden lehtiasento on kierteinen. Lehdet ovat korvakkeellisia, pääteparisia tai kolmilehdykkäisiä, ja lehdyköiden nivelkohdissa on rauhasia ja pikkukorvakkeet. Pienissä kukissa on yhdis- tai erilehtinen verhiö ja tavallisesti mesiäinen. Sikiäin on väliseinäinen tai -seinätön, ja vartalo on haarainen tai vartalot ovat enemmän tai vähemmän erillisiä. Kussakin emilehdessä on yksi siemenaihe pohjaistukassa. Hedelmä on joskus luumarja.

Levinneisyys

Heimon lajeista Tapiscia sinensis kasvaa Kiinassa, muut lajit Etelä-Amerikan luoteisosassa.

Luokittelu

Tapisciaceae käsittää kaksi sukua (Tapiscia ja Huertea) ja viisi lajia. Ne sisällytettiin pitkään kotapähkinäkasveihin (Staphyleaceae) tai sittemmin Sapindales-lahkoon.
Tamás Lossonczy

Tamás Lossonczy (12. elokuuta 1904 Budapest, Itävalta-Unkari – 3. marraskuuta 2009) oli unkarilainen taidemaalari. 
Vanhempien toivomuksesta Lossonczy aloitti lakiopinnot, jotka hän jätti kesken ryhtyessään 1923 opiskelemaan Unkarin taideakatemiassa. Lossonczy oli kiinnostunut opettajansa János Vaszaryn ohella Piet Mondrianin ja Vilmos Huszárin taiteesta. Lossonczy teki opintomatkan Pariisiin ja Alankomaihin 1929.
Lossonczy siirtyi välillä arkkitehtuurin ja taideteollisuuden puolelle, mutta palasi 1930-luvun lopulla maalauksen pariin. Lossonczy kehitti orgaanisiin muotoihin perustuvan osin surrealistisen tyylin. Suuri osa hänen varhaisista maalauksistaan tuhoutui pommituksessa 1944. Sodan jälkeen Unkarissa puhkesi kuitenkin taiteelle hedelmällinen aikakausi, jolloin monet innovatiiviset taiteilijaryhmät saattoivat toimia. Lossonzcy liittyi moniin niistä.
Aikakausi ei kuitenkaan kestänyt kovin pitkään, koska sen piirissä tehty abstrakti taide ei sopinut yhteen sosialistisen realismin kanssa. Myös Lossonzcyn taide leimattiin pian porvarilliseksi ja merkityksettomäksi. Hänen teoksiaan jopa töhrittiin valkoisella maalillä näyttelyssä.
Lossonczy kokeili myös sosialistista realismia ja sitä lähempänä olevia esittäviä maalaustyylejä, mutta hänet erotettiin 1954 Unkarin taiteilijaliitosta. Lossonczy sai töitä piirustuksen opettajana Budapestistin teollisuuskouussa. Hänen maalaustuotantonsa elpyi vasta 1960-luvulla.
Suurimman osan urastaan Lossonczy eli melko eristyneesti, joskin hänellä oli muun muassa pieni näyttely Budapestissa 1971. Hänen teoksistaan oli Budapestissa retrospektiivinen museonäyttely vasta sosialismin murruttua 1995.
Lossonczylle myönnettiin vuonna 1994 Kossuthin valtionpalkinto, ja 1998 hänen mosaiikkityönsä asetettiin näytteille eräälle Rooman metroasemalle. 
Lossonczy vietti 100-vuotispäiväänsä elokuussa 2004. Hän pysyi aktiivisena vanhuusikäänsä saakka.
Tonava kaunoinen

Tonava kaunoinen (saks. An der schönen blauen Donau) on Johann Strauss nuoremman säveltämä wienervalssi. Kappaleen ensiesitys oli 9. helmikuuta 1867. Se on yksi maailman suosituimmista valsseista ja yksi tunnetuimmista klassisista musiikkiteoksista. Teosta pidetään joskus jopa Itävallan epävirallisena kansallislauluna. Se on perinteinen osa Wienin filharmonikkojen uuden vuoden konsertin ohjelmistoa ja lähes aina siihen sisältyy myös balettiesitys, joka televisioidaan eri paikasta.
Toy-Box

Toy-Box oli erityisesti 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa vaikuttanut tanskalainen yhtye. Yhtyeen laulajina olivat Anila Mirza (s. 8. lokakuuta 1974) ja Amir El-Falaki (s. 12. elokuuta 1973). Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "The Sailor Song", "Best Friend" ja "Tarzan & Jane".
Nerjungrin piiri

Maantiede

Nerjungrin piiri on vuoristoista. Suurin osa alueesta kuuluu Aldanin ylänköön ja eteläisintä osaa hallitsee Stanovoivuoristo. Keskilämpötila vaihtelee tammikuussa alueen eri osissa -30 ja -34 °C välillä. Heinäkuussa puolestaan +12 ja +14 °C välillä. Vuotuinen sademäärä on 400–500 mm. Merkittävimmät joet ovat Aldanin sivujoki Timpton ja Tšulman. Merkittävin järvi on Suuri Toko.

Väestö

Vuonna 1989 Nerjungrin piirissä oli 120 200 asukasta, joista taajamaväestön osuus oli 97,6 prosenttia. Vuonna 1999 alueella oli 107 900 asukasta ja kaupunkiväestön osuus 98,2 prosenttia. Vuonna 1989 väestöstä oli venäläisiä 72,5 prosenttia, jaukuutteja 1,3 prosenttia ja evenkejä 0,8 prosenttia ja muita 25,4 prosennttia. Kaikkiaan väestö koostui 31 eri kansallisuudesta.
Femke Halsema

Femke Halsema (s. 25. huhtikuuta 1966 Haarlem, Alankomaat) on alankomaalainen poliitikko. Hän toimi sosiaalidemokraattisessa PvdA-puolueessa (Partij van de Arbeid), kunnes liittyi punavihreään GroenLinks-puolueeseen 1990-luvun lopulla. Hän istui Alankomaiden edustajainhuoneessa vihervasemmistolaisena 1998–2011. Halsema toimi GroenLinksin johdossa 2002–2010.
Kiinansieppokerttu

Levinneisyys

Kiinansieppokerttua tavataan pesivänä Kiinan itäosissa ja talvehtivana etelämpänä Kiinassa, Myanmarissa, Vietnamissa, Laosissa ja Thaimaassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Meri Nenonen

Yksityiselämä

Nenonen on naimisissa näyttelijä Juha Kukkosen kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Suomenlinnassa.