Amiga Power

Tyyli

Amiga Power kehitti tutun tyylin kuusi vuotta kestäneelle uralleen. Toimittajat pitivät sisäpiirin vitseistä, omituisista viittauksista ja toistuvista vitseistä, ja monista suosituista sanonnoista tai kirjoitustavoista tuli osa lehden kulttuuria (kuten esimerkiksi isojen kirjainten käyttäminen asioiden korostamiseksi dramaattisesti).
Lehden arvostelut kirjoitettiin henkilökohtaisella, epämuodollisella tavalla, ikään kuin arvostelija juttelisi tuttavallisesti lukijan kanssa. Toimittajat kertoivat joskus arvosteluissaan anekdootteja AP:n toimituksen viimeaikaisista tapahtumista, tai keskusteluistaan muiden toimittajien kanssa. Tämä korosti lehden mainetta omanarvontuntoisena, mutta myös loi tuttavuuden tunnelmaa josta lukijat pitivät.

Päätoimittajan huomautus

Yksi lehden helpoimmin tunnistettavista kirjoitustavoista oli päätoimittajan huomautus. Vaikka AP ei keksinyt sitä eikä ollut ainoa joka käytti sitä, lehti käytti sitä kuitenkin huomattavan paljon ja kekseliäästi. Siitä tuli ajan saatossa yleishyödyllinen arvostelukikka.
Päätoimittajan huomautuksen on tarkoitus olla välihuomautus päätoimittajalta, joka laitetaan tekstin sekaan ikään kuin se olisi sanottu reaaliajassa. Kommentti kirjoitetaan kursiivilla ja suluissa, ja liite " - Ed" (suomeksi "toim.huom.") lisätään loppuun jotta lukija huomaa että huomautus on päätoimittajalta. Esimerkiksi kommentti "This is a comment." ("Tämä on kommentti.") kirjoitettaisiin muodossa "(This is a comment. - Ed)".
Samaa keinoa voitiin käyttää muidenkin toimittajien huomautukseen, kunhan vain liite "Ed" korvattiin vastaavan henkilön nimellä; tätä kuitenkin tehtiin harvoin. Itse asiassa, useimmat päätoimittajan huomautukset eivät olleet alkuunkaan päätoimittajan kirjoittamia, vaan vain väittivät olevansa.
Apocalypse-pelin arvostelun jälkeen (katso lukua "Konseptiarvostelut" alempana), päätoimittajan huomautuksesta tuli tapa käyttää humoristista tai ironista sensuuria. Sanan tai lauseen sensuroimiseksi, se korvattiin päätoimittajan huomautuksella, jossa sanalle ilmaistiin sovelias vaihtoehto lainausmerkeissä. Esimerkiksi sana "bastards" ("kusipäät", "paskiaiset") korvattiin kommentilla "("Bus stops" - Ed)" ("bussipysäkit").
Väkivallan ja kiroilun sensuroinnin lisäksi, päätoimittajan huomautus tarjosi lehdelle tavan viitata kilpaileviin lehtiin, korvaten lehden nimen sen kanssa loppusointuvalla salanimellä. Esimerkiksi The One -lehti mainittiin kommentilla "("Currant Bun" - Ed)" (mustaherukkapiirakka), ja Amiga Action mainittiin kommentilla "("Michael Jackson" - Ed)".

Isot kirjaimet

Noin lehden uran puolessavälissä, isoja kirjaimia alettiin käyttää yhä useammin. Yksi esimerkki tästä on lause kuten "You must ELIMINATE DISSONANT ELEMENTS" ("Sinun tulee ELIMINOIDA EPÄSOPUISET ELEMENTIT"). Isoja kirjaimia käytettiin myös lehden tunnuslauseessa "DISSEMINATE ESSENTIAL INFORMATION" ("HANKI TÄRKEÄT TIEDOT SELVILLE").
Koska isojen kirjaimien käyttöä pidetään usein huutamisena (ja lehti huusikin välillä), tämän tyylisen korostuksen oli tarkoitus olla pelottava ja kavala, riippuen asiayhteyksistä. Isoja kirjaimia käytettiin myös ilmaisemaan lainauksia Rich Pelleyltä, joka piti pitkään lehden vinkkipalstaa ja oli ilmeisesti varsin kovaääninen.

"Yesterday" ja "natch"

Yksi lehden toistuvista vitseistä oli kirjoittaa kuvaruutukaappauksen kuvatekstin loppuun ", yesterday" ("eilen"), esimerkiksi: "Quik dying of thirst, yesterday" ("Quik kuolemaisillaan janoon, eilen"), mikä oli perinteinen toimittajien tapa esittää kuivaa välinpitämättömyyttä pelin kulkua kohtaan.
Heti ensimmäisestä numerosta alkaen lehti käytti toisinaan kummallista sanaa natch, esimerkiksi: "It seems that Dynablaster doesn't run on the A500+ or A600, natch." ("Näyttää ettei Dynablaster toimi A500+:lla tai A600:lla"). Useat lukijat lähettivät kirjeitä arvaillen mitä sana natch tarkoittaa, kunnes yksi lukija viimeinkin tajusi että se on yksinkertaisesti puhekielinen ilmaisu sanalle naturally ("tietenkin", "luonnollisesti").

Hahmot

Kuten henkisellä edeltäjällään Your Sinclair:illa, Amiga Power:illa oli useita humoristisia hahmoja jotka silloin tällöin esiintyivät arvosteluissa ja palstoilla. Yksi näistä oli Joe Stalin -setä, joka kirjoitti silloin tällöin päätoimittajan huomautuksia yrittäen pyyhkiä Stuart Campbellin pois maailman historiasta; Maailmanlopun Neljä Pyöräilijää, tarkan kuluttajatestauksen alijumalat; Doris Stokes, joka palasi kuolleista vieläkin huonompana meediona kuin aiemmin, ja monia muita.
Yksi "hahmo" joka oli oikeasti olemassa oli Bob-hamsteri, jonka omistaja - nimeltään David Ripley - pyysi lehteä toivomaan Bobille pikaista paranemista, koska se oli sillä hetkellä sairaana. Tämä johti siihen että lehden numeron 44 selkätaipeessa lukee "BOB IS A HAMSTER" ("Bob on hamsteri"). Bob toipui, ja sen tutkinut eläinlääkäri huomasi että se onkin naaras eikä uros. Tämä muistettiin kuolemattomasti lehden kirjepalstalla "Do The Write Thing", ja Bobista tuli yhdessä yössä pienimuotoinen julkkis. Lehti sai monia kirjeitä Bobille, yksi jopa toiselta hamsterilta, Sparkyltä. Bob kuoli ennen numeron 55 julkaisemista, minkä vuoksi kyseisen numeron selkätaipeessa lukee "BYE-BYE BOB. YOU WERE A GIRL HAMSTER" ("Hyvästi Bob. Olit tyttöhamsteri").
David Ripley osti myöhemmin Uuden Bobin.

Mainokset

Kuten useimpien lehtien, AP:nkin piti julkaista mainoksia sisarlehdissään. Toisin kuin useimmat lehdet, se luopui perinteisestä tavasta julkaista mainossivu jossa oli kuvia videopelihahmoista. Sen sijaan se keksi outoja, joskus interaktiivisia, mainoksia joilla ei ollut paljonkaan tekemistä Amigan pelien kanssa. Mieleenpainuvin näistä oli O.J. Simpsonin syytepeli, joka antoi lukijoiden valita Simpsonin tuomion sattumanvaraisesti.

Kilpailut

Suurin piirtein jokainen videopelilehti julkaisee silloin tällöin kilpailuja. AP julkaisi nekin omalla erityisellä tavallaan, usein haastaen lukijoiden hoksottimet tai luovuuden. Lehti teki myös usein outoja lisäyksiä kilpailujen sääntöihin, kuten esittäen erikoisia uhkauksia jos osallistumiskiellossa olevat henkilöt yrittäisivät osallistua, tai erityisesti kieltäen lukija Stuart N. Hardyä osallistumasta kilpailuun.

Oh Dear

"Oh Dear" ("voi hyvä tavaton") oli yksi lehden ensimmäisistä palstoista, jossa esiteltiin erityisen surkeita Amigan pelejä. Palsta loppui varsin pian.

Kangaroo Court

"Kangaroo Court" ("näytösoikeudenkäynti") oli palsta jossa esiteltiin toimittajien henkilökohtaisia ärsyyntymisiä videopeleihin. Yksi useimmiten mainituista ärsyttävistä seikoista oli "liukkaat jäämaailmat" - tasohyppelypelien jääteemaiset maailmat, joiden kaikki tasot olivat liukkaita, mikä teki etenemisestä vaikeaa. (Myös muut lehdet käyttivät termiä "liukkaat jäämaailmat" pitkään AP:n loppumisen jälkeen.) Toinen ärsyttävä seikka oli pelintekijöiden tapa laittaa peliin bonusesine, josta ei ollutkaan hyötyä vaan haittaa, koska se muutti pelin ohjauksen käänteiseksi.
Vastatakseen näihin ärsyyntymisiin, lehti aloitti säännöllisen näytösoikeudenkäyntipalstan, jossa se ensin esitti niin kutsutun "rikoksen", minkä jälkeen tuli "syyttäjän puheenvuoro", jossa esitettiin miksi kyseinen seikka oli niin ärsyttävä.
Lopuksi tuli "rangaistus", joka oli yleensä varsin pitkä, tuskallinen ja oudosti toteutettu teloitus.
Kuten oikeissa näytösoikeudenkäynneissäkin, palstalla ei ollut minkäänlaista "puolustuksen puheenvuoroa".

In The Style Of

"In The Style Of" ("jonkin tyyliin") oli palsta jossa esiteltiin kuvausta pelistä jonkin muun asian tyyliin, useimmiten toisen pelin. Se alkoi takasivun jälkikirjoituksena, mutta pian laajeni lukijoille avoimeksi kilpailuksi, ja siirtyi uutisosastoon.
Lukijat voivat lähettää levykkeitä joille olivat tallentaneet Deluxe Paint:illa piirtämänsä In The Style Of -kuvat, ja joka kuukausi lehti valitsi niistä omasta mielestään parhaan ja julkaisi sen lehdessä. Lehti antoi myös kuvalle pisteitä yhdestä kymmeneen, ja lähetti lukijalle palkinnoksi Amiga-pelejä 20 punnalla per piste. Toistuvana vitsinä lehti keksi aina kaukaa haetun syyn puolittaa ensiksi miettimänsä arvosana.
Ehkä omituisin esitys oli It's a skull, dance-musiikkikappale jonka vuorosanat koostuivat pelkästään Valhalla and the Lord of Infinity -pelin sämplätystä puheesta.

The Disseminator

The Disseminator ("selvittäjä") esiintyi lehden loppuvaiheilla. Se oli yksinkertaisesti taulukko viimeaikaisista peleistä ja niiden AP:lta ja kahdelta muulta lehdeltä, The One Amiga ja Amiga Action, saamista arvosanoista.
Lehti toivoi että taulukko antaisi heille tavan paljastaa muiden lehtien pisteissä esiintyvät "häiritsevät trendit" (jotka usein johtuivat siitä että kilpailevat lehdet joutuivat silloin tällöin arvostelemaan keskeneräisiä versioita peleistä - tai joskus jopa muiden koneiden versioita peleistä - saadakseen "yksinoikeuden" arvosteluihin).
Palsta mainitsi myös huomioita peleistä, kuten minkä lehtien kannessa ne olivat esiintyneet, tai oliko niitä ylipäätään julkaistu.

Just Who Do We Think We Are?

Siinä missä useimmat lehdet esittelivät toimittajansa suppeana listauksena, Amiga Power käytti koko sivun mittaista palstaa Just Who Do We Think We Are? ("keitä me oikein luulemme olevamme?"), jossa jokainen toimittaja esiintyi kasvokuvalla ja lyhyellä esittelyllä. Joskus palstalla kysyttiin toimittajien mielipiteitä ajankohtaiseen asiaan, kuten jalkapalloon.
Palstasta esiintyi useita muunnelmia, kuten Who Do We Think We're Going To Be? ("keiksi me oikein luulemme tulevamme?"), tai Who Drew We Think We Are? ("kuka piirsi mitä me luulemme olevamme?"), missä toimittajat piirsivät pilakuvia toisistaan. Joskus palsta oli tarina jossa hahmoina esiintyivät lehden toimittajat.

Points of View

Points of View ("näkökannat") oli taulukko jossa lehden kaikkien toimittajien mielipiteet peleistä vedettiin yhteen, jos he olivat ylipäätään pelanneet niitä. Toimittajien tuli kirjoittaa kustakin pelistä lyhyt kommentti ja antaa sille arvosana yhdestä viiteen.
Loppuaikoina palstalla esiintyi aina vähintään yksi "vierasarvostelija" - usein joku äskettäin kuollut julkkis tai poliitikko, jonka kommentit päättyvät aina vakiomuotoiseen kommenttin "En ole pelannut koko peliä".

Do the Write Thing

Do the Write Thing ("tee kirjoitushomma", sanaleikki elokuvan Do the Right Thing – kuuma päivä nimestä) oli lehden kirjepalsta. Yksi palstan erityispiirre oli että kukin kirje otsikoitiin ottamalla sen sisällöstä näyte kontekstista piittaamatta, usein myös lauserajoista välittämättä. Mieleenpainuvin tapaus oli kun eräs lukija lähetti kirjeen jossa hän humoristisesti valitti brittiläisen lehdistön AP:n päätomittaja Linda Barkerin sairastumista kohtaan esittämän huomion puutetta (hän oli saanut aivoverenvuodon ja joutui jäämään sairaslomalle yli vuodeksi, mutta lopulta toipui), verraten sitä lehdistön tapaan raportoida jokainen pienikin muutos kuningataräiti Elisabetin terveydentilassa: "Are the newspapers concerned [about Barker]? No! But the Queen Mother swallows a fishbone and we get three days of media panic." ("Kantaako lehdistö huolta [Barkerista]? Ei! Mutta kun kuningataräiti nielaisee kalanruodon siitä seuraa täysi mediapaniikki kolmeksi päiväksi.") AP luonnollisesti antoi kirjeelle otsikoksi "THE QUEEN MOTHER SWALLOWS" ("kuningataräiti nielaisee"). Toinen esimerkki oli otsikko "Commander/Dangerous Knob, er, sorry" ("komentaja/vaarallinen nappi, eikun anteeksi"), joka otettiin kirjeestä jossa Commodoren CD32-pelikonsolin mukana tulevia pelejä Wing Commander ja Dangerous Streets kritisoitiin.
Kirjeet ja lehden vastaukset niihin olivat aluksi varsin normaaleja, mutta ajan kuluessa niistä tuli yhä ja yhä oudompia. Lukijat alkoivat jopa kirjoittaa kirjeitä joilla ei ollut mitään tekemistä tietokonepelien kanssa, mikä johti lopulta siihen että lehden täytyi varta vasten pyytää kirjeitä asiaankuuluvista aiheista. Lehden filosofiaan kuului että lehden kirjepalsta määritteli lehden luonteen ja suhteen lukijoihinsa, ja siksi sille annettinkin enemmän tilaa kuin monissa muissa lehdissä, usein antaen pitkiä vastauksia vakavampiin kirjeisiin, selittäen lehden filosofiaa.
Amiga Power oli varsin itsetietoisesti vain peleihin keskittyvä lehti, eikä piitannut hyötyohjelmista, mitä se varsin usein mainosti kirjepalstallaan. Jos lukijalla oli jokin kysymys hyötyohjelmasta tai laitteistosta, lehti vastasi joko mainostaen tietämättömyyttään, pilkaten kysymystä sarkastisesti, tai valehdellen päin naamaa. Toisinaan näitä kirjeitä koottiin ja julkaistiin erityisessä kokoelmapalstassa nimeltä Ask Amiga Power ("kysy Amiga Powerilta").
Yksi kirjeistään tunnetuksi tullut lukija oli Isabelle Rees, brittiläinen nainen joka aloitti kirjeiden kirjoittamisen lehteen 15-vuotiaana. Hänen varsin pitkissä kirjeissään oli iloinen sävy, ja monet lukijat tykästyivät niihin.
Rees allekirjoitti kirjeensä "Isabelle, L'Elf" ja joskus kirjoitti loppuun "hugs" ("halauksia"). Hän myös käytti huutomerkkejä varsin runsaasti. Yksi lukija kertoi huomanneensa Reesin olleen 15-vuotias yli kahden vuoden ajan, ja epäili häntä siksi salanimeksi. Toinen lukija vertasi häntä humoristisesti Bobiin, kirjepalstalla usein mainittuun naaraspuoliseen hamsteriin.

Takasivu

Lehden takasivu varattiin usein jollekin hauskalle aiheelle jolla ei ollut paljon tekemistä lehden muun sisällön kanssa. Lehden uran ensimmäisen kolmasosan aikana siinä esiteltiin pelihahmojen esittelyitä, peliteollisuuden työntekijöiden haastatteluita, "peli jonkin toisen asian tyyliin" -kuvia ja satunnaisia artikkeleja.
Lehden uran puolivälissä, takasivu alkoi hämärtää rajaa Amigan pelien ja tosielämän välillä. Sivulla esiteltiin esimerkiksi lomamatkaoppaita peleissä esiintyviin kuvitteellisiin paikkoihin (kuten Rainbow Islands tai SimCity). Näissä artikkeleissa pelejä usein parodioitiin ja sotkettiin muuhun kulttuuriin, yhdessä numerossa esimerkiksi esiteltiin Monkey Island -pelin alkuanimaatio John Woon elokuvan tyyliin, sisältäen reilusti yliampuvaa väkivaltaa.
Lehden loppuaikoina takasivusta tuli yhä ja yhä oudompi, eikä sillä usein ollut varsinaista yhteyttä lehden muuhun sisältöön. Tämän väitetään johtuneen sivun siirtymisestä Jonathan Nashin vastuulle.
Joitain esimerkkejä oudoista takasivuista olivat numeron 58 "Hoi hup la!", kuvitteellisen kuntoutusohjelman mainos, ja numeron 60 kuvitteellisen Bexhill-teatterin sirkusesityksen mainos, sisältäen mainintoja "kuuluisista" esiintyjistä kuten Miss Kempley Toog, Disturbo, Hettie O'Jings ja Hämmästyttävä Sweffo. Kummatkin näistä mainoksista oli piirretty 1800-luvulla julkaistujen oikeiden mainosten tyyliin. Kummallakaan ei ollut tietenkään mitään tekemistä tietokonepelien kanssa.
Muita takasivun aiheita olivat T-paitojen sloganit, lehmät, ja päätoimittajan huomautuksen mysteeri.

Seuraavassa numerossa

Melkein kaikissa lehdissä, myös AP:ssä, oli "seuraavassa numerossa" -sivu, jossa esiteltiin lyhyesti seuraavassa numerossa käsiteltäviä aiheita. Lehden ensimmäisten noin 30 numeron ajan se oli pieni strippi lehden takakannessa, jossa oli pari riviä seuraavan numeron sisällöstä, ja usein hyvin pieni kuva jostain markkinoille pian tulevasta pelistä.
Tämä antoi lehdelle mahdollisuuden käyttää useita kuukausia toistuvaa vitsiä pelistä Hired Guns. Peli myöhästyi julkaisusta kuukausi toisensa jälkeen, kun julkaisja siirsi julkaisuajankohtaa. Tämän vuoksi Amiga Power käytti samaa kuvaa pelistä joka numerossa noin kuuden kuukauden ajan, nöyrästi vakuutellen lukijoitaan että ehkä se ensi kuussa saattaisi ilmestyä.
Kun peli sitten lopulta julkaistiin, lehti julkaisi siitä saman kuvan, esittääkseen ilahtumistaan siitä että pääsi viimeinkin arvostelemaan pelin.
Seuraavassa numerossa kuva oli edelleen samassa paikassa, koska lehti väitti että se jäi lehteen jumiin eikä sitä saatu siitä irti.

APATTOH

APATTOH, eli Amiga Power All Time Top One Hundred ("Amiga Powerin parhaat 100 peliä koskaan") oli vuosittainen palsta, joka alkoi numerosta 0 (Amiga Format -lehden kylkiäisenä julkaistusta esikatselunumerosta), ja siitä eteenpäin julkaistiin vuoden välein.
Palstalla listattiin lehden mielestä parhaat 100 Amigan peliä koskaan. Lehden filosofian mukaisesti, pelit listattiin sen mukaan mitä toimittajat niistä pitivät, ei myynnin tai mainosten mukaan. Tämän vuoksi laajasti hypetetyt pelit saattoivat jäädä listalla varsin alas, tai tippua siltä kokonaan pois. Tunnetuin esimerkki tästä on Frontier, jota jokainen muu lehti ylisti parhaana avaruuslentosimulaattorina koskaan, mutta jonka Amiga Power listasi sijalla 100/100 (kärjistäen mielipidettään listaamalla seuraavaksi ylemmälle sijalle PD-version klassisesta Pong-pelistä).
Kaksi peliä säilyi listan kärkisijalla varsin pitkään. Ensimmäinen oli Rainbow Islands, tasohyppely-kolikkopelin konversio Amigalle, jota lehti piti ensimmäiset kaksi vuottaan Amigan parhaana tietokonepelinä. Toinen oli Sensible Soccer, joka nousi listan kärkeen heti ilmestymisvuottaan seuraavana vuonna (se ilmestyi liian myöhään ehtiäkseen saman vuoden listalle), eikä sen jälkeen enää tippunut pois kärkisijalta, paitsi tehdäkseen tilaa omalle jatko-osalleen Sensible World Of Soccer.

Whatever Happened To...

Whatever Happened To... ("mitä oikein tapahtui...") oli kaksiosainen palsta, jossa esitettiin jotain joka oli ennen jossain tilassa ja nyt jossain toisessa. Aihe vaihteli, eikä se aina liittynyt tietokonepeleihin.
Yksi esimerkki oli Whatever Happened To... Game Reviews?" ("mitä oikein tapahtui... peliarvosteluille?"), jossa AP arveli että pelien julkaisjoiden antamilla mainoslahjoilla ja muiden lehtien kirjoittamilla hyvillä arvosteluilla saattoi olla yhteys keskenään. Lehti esitti että jos näin oli, 73% oli alhaisin arvosana jonka arvostelija pystyi pelille antamaan jäämättä julkaisijan suosion ulkopuolelle, mikä teki tästä "keskinkertaisen" pelin arvosanan muissa lehdissä.

F-Max

Loppuvuosiaan Amiga Power mainosti kuvitteellista virvoitusjuomaa nimeltään F-Max, "lievästi poreileva kalajuoma", jonka mainoslause oli "kokonainen valtameri virkistystä".

Kylkiäislevykkeet

Numeron 29 kylkiäislevykkeellä oli Squigs, Amiga Power:in itsensä ideoima ja Jon Hibbinsin toteuttama peli syyskuulta 1993.