google/wiki40b huggingface dataset:
NRP Péro Escobar (F335)

Valmistus

Alus tilattiin nimellä DE 1032 Castellammare di Stabialta Italiasta, missä köli laskettiin 7. tammikuuta 1955. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1955 ja valmistui 1. heinäkuuta 1957.
Aluksen aseistuksena oli kaksi yksiputkista SMP-3 76 millimetrin 62 pituuskaliiperin tykkiä, joista toinen oli keula- ja toinen peräkannella. Ilmatorjunta-aseistuksena oli yksi kaksiputkinen 40 millimetrin 70 pituuskaliiperin Bofors ja kaksi kaksiputkista 20 millimetrin 70 pituuskaliiperin Oerlikonia. Sukellusveneidentorjuntaan aluksella oli kaksi kolmiputkista Squid-heitintä, kaksi syvyyspommikiskoa ja yksi kolmiputkinen 533 millimetrin torpedoputki.
Aluksella oli AN/SQS-29 ja tyypin 147F -kaikuluotaimet. Tutkajärjestelmään kuuluivat valvontatutkana MLA-18 ja tulenjohtoon MLT-3A. Propulsiojärjestelmänä oli kaksi Foster Wheeler kattilaa ja kaksi Navalmeccanican turbiinia, jotka pyörittivät kahta akselia. Kokonaistehona oli 24 500 hevosvoimaa, millä saavutettiin 32 solmun huippunopeus. Alus kykeni 16 solmun nopeudella 2 800 merimailin toimintamatkaan.

Palvelus

Aluksen rauhan ajan normaalin partioinnin ja kouluksen katkaisivat pari episodia. Alus osallistui 1961 kaapatun risteilyalus Santa Marian takaa-ajoon. Samana vuonna alus lähetettiin Angolaan, jossa oli alkanut itsenäistymissota, mukanaan joukkoja. Operaatio kuitenkin peruutettiin Yhdysvaltain painostettua osapuolia.
Vuonna 1962 aluksen propulsiojärjestelmä hajosi. Järjestelmän korjaamisen aloittaminen venyi aina vuoteen 1967, koska maan talous joutui vaikeuksiin Afrikan konfliktien vuoksi. Alus palasi palvelukseen vasta vuonna 1971. Telakalla ollut alus modernisoitiin, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin kahteen 76 millimetrin 50 pituuskaliiperin Mark 33 tykkiin. Ilmatorjunta-aseina olleet Boforsit ja Oerlikonit poistettiin ja 533 millimetrin torpedoputket korvattiin kahdella kolmiputkisella 324 millimetrin Mk 32 -putkilla. Tulenjohtotutkaksi oli vaihdettu SPG-34, joka oli kytketty suoraan tykkeihin. Valvontatutka ja kaikuluotaimet säilyivät ennallaan.
Siirtomaasotien päätyttyä ja Portugalin demokratisaation seurauksena asevoimia supistettiin voimakkaasti. Alus siirrettiin reserviin 6. marraskuuta 1975 ja se poistettiin alusluettelosta 1. syyskuuta 1976. Alus romutettiin pian tämän jälkeen.
Hilde Konetzni

Hilde Konetzni (21. maaliskuuta 1905 Wien – 20. huhtikuuta 1980 Wien) oli itävaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Konetzni aloitti lauluopintonsa Wienissä Wala Heßin ja Rudolf Niliuksen johdolla. Hän ei ollut vielä saattanut opintojaan päätökseen, kun esiintyi vuonna 1929 ensimmäisen kerran vierailijana siskonsa Annyn kanssa Sieglinden roolissa Valkyyrian esityksessä Chemnitzin kaupunginteatterissa. Vuonna 1930 Konetzni sai kiinnityksen Gablonziin, jossa hän esiintyi menestyksekkäästi Amelian roolissa Un ballo in mascherassa. Pian hänet nähtiin samassa paikassa kahdessa suosituimmista rooleistaan: Leonorena Fideliossa ja Marsalkattarena Ruusuritarissa.
Syksyllä 1931 Konetzni lauloi ensimmäistä kertaa Prahan saksalaisessa teatterissa Trubaduuri-teoksessa. Siellä hän pysyi yhtenä suositummista laulajista vuoteen 1935. Prahan-vuosinaan hän teki menestyksekkäitä tulkintoja rooleista oopperoissa Tannhäuser, Don Carlo, Myyty morsian, Don Giovanni ja Elektra.
Salzburger Festspielessä Konetzni esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1936 Don Giovannin Donna Elvirana ja viimeisen kerran vuonna 1961. Kansainvälisen uransa hän aloitti vierailevana esiintyjänä Pariisissa 28. toukokuuta 1936 Donna Elviran roolissa, minkä jälkeen hän esiintyi ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1938. Vuonna 1938 hän myös esiintyi jälleen Donna Elvirana Glyndebournen oopperafestivaalilla. Vuosina 1937–1938 Konetzni kiersi Yhdysvalloissa ja esiintyi 82:ssa konsertissa, jotka omistettiin kokonaan Richard Wagnerin musiikille. Muita kansainvälisiä esiintymisiä Konetzni teki muun muassa Teatro Colónissa, Roomassa ja Milanon La Scalassa. Toisen maailmansodan jälkeen Wienin valtionooppera jälleenrakennettiin ja avattiin uudelleen, jolloin Konetznista tuli yksi sen pääesiintyjistä.
Opettajana Konetzni piti yksityistunteja ja työskenteli Wienin valtionoopperan studiolla. Hän sai Kammersängerin-arvonimen Saksassa vuonna 1939 ja Itävallassa 1946. Kesäkuussa 1955 hän sai Wienin valtionoopperan kunniajäsenyyden. Kuoltuaan 75-vuotiaana hänet haudattiin Zentralfriedhofiin.
Hino Contessa

Hino Contessa on vuosina 1961–1967 valmistettu japanilainen pikkuauto. Contessaa valmistettiin kahtena korimallina, porrasperänä ja coupena.
Contessasta on kaksi sukupolvea, jotka nimettiin PC:ksi ja PD:ksi. PC-sarjaa valmistettiin vuosina 1961–1964 yhteensä 47 300 autoyksilöä. Seuraavan sukupolven PD:tä valmistettiin noin 55 000 kappaletta. Autoa ei ole tuotu Suomeen, mutta vuosina 1964–1967 valmistettua 1300-mallia tuotiin Euroopan maista ainakin Sveitsiin ja Alankomaihin.
Contessan tuotannon päättymiseen vaikutti Toyota ostamalla Hinon tehtaan. Samalla päättyi Hinon henkilöautojen tuotanto.
Hino käytti Contessassa ranskalaiselta Renaultilta ostettua tekniikkaa, jota oli käytetty Renault 4CV:ssä.

PC (1961–1964)

Ensimmäisen sukupolven PC-mallit (1961–64) olivat takamoottorisia. Vesijäähdytteisen 893 cm³ rivinelosmoottorin teho on 26 kilowattia (tehonormi ei tiedossa, 35 hv). Contessa PC on kevyt, se painaa vain 750 kg.

900 Sprint

Hino Contessa 900 Sprint on siro pieni urheiluauto, jonka on muotoillut kuuluisa italialainen automuotoilija Giovanni Michelotti. 900 Sprint on Contessan coupe-malli. Sprint-malli painaa vain 650 kg.

PD (1964–1967)

Toisen sukupolven PD-malleissa (1964–1967) on 1251-kuutioinen Renaultin lisenssillä valmistettu moottori. PD-mallien nimi oli iskutilavuuden mukaan Hino Contessa 1300. Mallia tuotiin mm. Sveitsiin ja Alankomaihin.
Ylhäisi

Ylhäisi on Salon kaupunginosa Alhaisten kaupunginosan ja Rautatien vieressä Ylhäistentien molemmin puolin. Alueella on paljon omakotitaloasutusta.

Palvelut

Alueella sijaitsee Sirkkulan koulu

Historiaa

Ylhäisissä on sijainnut muun muassa Ylhäisten näkkileipätehdas. Nykyisin samassa kiinteistössä toimii Ylhäisten Sisustustehdas Oy.
The Opposition

The Opposition on John Deaconin 1965 perustama koululaisyhtye. Yhtye käytti uransa aikana myös nimiä The New Opposition ja Art. Yhtye tunnetaan suurimmaksi osaksi vain John Deaconin yhtyeenä ennen hänen liittymistään Queeniin, koska yhtyeen saavuttama menestys jäi vähäiseksi.

Yhtyeen vaiheet

Yhtye perustettiin vuoden 1965 kesällä. Silloiset jäsenet olivat Nigel Bullen (rummut), Richard Young (laulu ja kitara), Clive Castledene (bassokitara) ja John Deacon (komppikitara).
Huhtikuussa 1966 basisti Clive Castledene jätti yhtyeen ja Deacon ryhtyi yhtyeen basistiksi. Samoihin aikoihin yhtye vaihtoi nimensä The New oppositioniin, kuvatakseen valitsemaansa uutta linjaa. Kesällä 1966 yhtyeeseen liittyi kitaristi David Williams ja Richard Young vaihtoi soittimensa kitarasta kosketinsoittimiin. Syksyllä 1966 kokoonpanossa tapahtui jälleen muutoksia Ron Chesterin liittyessä yhtyeeseen uudeksi soolokitaristiksi. Entinen soolokitaristi David Williams jatkoi yhtyeessä komppikitaristina ja laulajana.
Tammikuussa 1967 yhtye vaihtoi nimensä vanhaan The Oppositioniin. Saman vuoden huhtikuussa Peter ”Pedro” Bartholomew liittyi yhtyeeseen laulajaksi. Vuonna 1968 yhtye vaihtoi jälleen nimensä ja siitä tuli Art. Vuonna 1969 John Deacon jätti yhtyeen lähtiessään opiskelemaan.
Horsfjärdenin räjähdys

Horsfjärdenin räjähdys oli Märsgarnin saaren sotasatamassa Tukholman saaristossa 17. syyskuuta 1941 tapahtunut tuhoisa räjähdys, jossa kolme Ruotsin merivoimien hävittäjälaivaa tuhoutui ja 33 merivoimien sotilasta sai surmansa. Märsgarnin saari sijaitsee Horsfjärdenin aukean vesialueen eli selän kaakkoispuolella. Tuhoutuneet alukset olivat HMS Göteborg, HMS Klas Horn sekä HMS Klas Uggla.
Räjähdyksen syytä ei saatu selville. Rannikkolaivaston sotaoikeus piti sabotaasia mahdollisena, mutta asiasta ei ole varmuutta. Vain kolme päivää aiemmin oli Helsingissä tapahtunut Katajanokan räjähdys, jossa tuhoutui neljä saksalaista miinanraivaajaa miehistöineen. Ruotsin laivasto suojasi Itämerellä saksalaisten kauttakulkua sekä Ruotsin malmikuljetuksia Saksaan.
Itävallan maatalous

Itävallan maatalous on elinkeino, joka maassa työllistää yhä vähemmän väkeä, mutta jonka tuottavuudessa on tapahtunut sekä nousevia että väheneviä trendejä. Itävalta menetti ensimmäisessä maailmansodassa ja tavallaan jo kaksoismonarkian aikana suuren osan merkittävästä maanviljelyalueestaan, Unkarin. Maa on nykyään varsinkin länsiosastaan liian korkeaa viljelyyn, mutta talvet ovat muuttuneet leudompaan suuntaan.
Vuonna 1923 maan väestöstä 40 prosenttia työskenteli maa- ja metsätaloudessa. Nykyisin Itävalta kuuluu Euroopan unioniin ja maatalous työllistää alle kymmenen prosenttia. Edelleen tuotetaan viljaa, perunaa ja juurikasveja, mutta maan erityispiirteitä ovat karjanhoito vuoristossa, hedelmien, varsinkin päärynöiden ja omenien tuotanto sekä viininviljely etenkin Alppien itärinteillä sekä mehiläistarhaus Kärntenissä.
SCAMP

Historia

Small Craft Advisor -lehden toimittajat Craig Wagner ja Josh Colvin olivat lehden historian aikana purjehtineet noin seitsemälläkymmenellä erilaisella pienpurjeveneellä, joiden ominaisuuksien pohjalta he tekivät toivelistan uutta venettä varten. Colvin oli myös purjehtinut 130 meripeninkulman (240 km) mittaisen matkan Columbia-jokea alas veneellään, jonka olisi toivonut olevan pienempi. Kyseisen matkan kokemukset vaikuttivat myös osaltaan SCAMP-projektin tavoitteisiin. Suunnittelun painopisteet olivat "minimalismi, tehokkuus ja käytön helppous". Tammikuussa 2010 he ottivat yhteyttä John Welsfordiin ja aloittivat yhteistyön veneen suunnittelemiseksi. Ensimmäisen veneen rakentaminen alkoi Northwest Maritime Centerissä heinäkuussa 2010. He päättivät kutsua venettä "minimikroristeilijäksi".
Ensimmäinen SCAMP laskettiin vesille 11.11.2011 (huomaa päivämäärän yhteneväisyys veneen pituuteen jalkoina ja tuumina) ja testattiin Port Townsend Bayssä Puget Soundissa. Sitä seurasivat merellä järjestetty koepurjehdus ja -kaatuminen, jonka suoritti Howard Rice. 
Kees Prins ja Northwest Maritime Center tekivät SCAMP:iin joitain muutoksia ja Turn Point Design muokkasi sitä CNC-leikattuun kittiin sopivimmaksi. Itserakentajille tarkoitetut ohjeet julkaistiin ensin, mutta CNC-leikattu kitti seurasi pian perässä. Gig Harbor Boat Works -yritys sai valmiiksi ensimmäisen lasikuiturunkoisen SCAMP-veneen heinäkuussa 2013 ja on tällä hetkellä ainoa valmistaja, joka tekee venettä lasikuituisena.
Vuonna 2017 Howard Rice purjehti rakentamallaan SCAMP-veneellä Tulimaassa, joka on yksi maailman haastavimmista ympäristöistä vesillä liikkumiseen. Purjehdus siellä kesti useita viikkoja.

Rakentaminen

Vaikka SCAMP-vene on saatavissa lasikuituisena, on se lähtökohtaisesti suunniteltu kotirakentajien ja puuvanerirungon ehdoilla. Veneen rakentamiseksi on kolme päävaihtoehtoa.

Itse sahaaminen

SCAMP:in rakentaminen niin sanotun "suoran tavaran" -menetelmän mukaan on mahdollista. Tällöin piirustukset tilataan Small Craft Advisor -lehdeltä ja kaikki puutavara hankitaan ja sahataan itse. Luonnollisesti tämä on työläin ja virhealttein lähestymistapa.

CNC-sahattu kitti

Suosittu tapa rakentaa SCAMP on tilata konesahattu kitti, jossa hukkaa on syntyy vähän ja kaikki sahauslinjat ovat erittäin tarkkoja. Euroopassa kittiä toimittaa brittiläinen yritys Jordan Boats.

SCAMP Camp

Vuonna 2010 Northwest school of Wooden Boat Building aloitti kahdesti vuodessa pidettävän SCAMP-rakennusleirin, joka järjestetään Yhdysvalloissa ja jota kutsutaan nimellä SCAMP Camp. Sen aikana osallistujat rakentavat itselleen SCAMP-veneen CNC-leikattua kittiä käyttäen, ohjaajinaan veneenrakentamisen ammattilaisia, kuten itse John Welsford.

Yksityyppiluokka

Vuonna 2012 American Sailing Association -purjehdusliitto teki SCAMP:ista yksityyppiluokan. Jokaiseen myytyyn SCAMP-piirustukseen, -kittiin ja -lasikuituveneeseen liittyy automaattisesti purjenumero kyseiseltä liitolta. Numerot on koottu SCAMP Wordwide Registry -rekisteriin. Luokan tunnus on punainen öljylamppu, jossa on S-kirjaimen muotoinen liekki.
Internet2

Internet2 on voittoa tavoittelematon yhteisö, johon kuuluu useita yhdysvaltalaisia yliopistoja, tutkimuslaitoksia ja yrityksiä. Sen tavoitteena on kehittää ja ylläpitää tehokasta tietoverkkoa. Nykyinen nopeusennätys on 9,08 gigabittiä sekunnissa uudempaa IPv6:ta käyttäen ja 8,80 gigabittiä sekunnissa nykyistä IPv4:ää käyttäen.
Alexius Nakamura

Autuas Alexius Nakamura (jap. アレホ申村; n. 1561 Konoura, Japani – 27. marraskuuta 1619 Nagasaki, Japani) oli maallikko ja yksi yhdestätoista kristitystä marttyyristä vainoissa Japanissa sekä ruusukkoveljeskunnan jäsen. Hän oli Ferando-perheen jäsen ja kuoli mestaamalla. Paavi Pius IX julisti hänet kunnianarvoisaksi 26. helmikuuta 1866 ja autuaaksi 7. toukokuuta 1867.
SJP NYC

SJP NYC on Sarah Jessica Parkerin lanseeraama tuoksu. Se on sekoitus mm. metsämansikkaa ja vanilijaa. Parker on kertonut tuoksun inspiraationa olleen Sinkkuelämää-tv-sarjan ja -elokuvien Carrie Bradshaw- hahmo.
II/JR 48 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 48:n II Pataljoona (II/JR 48) on jatkosotaan kesäkuussa 1941 perustettu pataljoona. Pataljoona oli osa 18. divisioonaan kuulunutta JR 48:tä

Perustaminen ja varustaminen

Pataljoona perustettiin Pohjois-Hämeen Sotilaslääniin kuluneessa Jyväskylän Suojeluskuntapiirissä Vesangassa.
Pataljoonan miehet olivat pääosin kotoisin Korpilahden, Muuramen ja Säynätsalon kunnista.
Pataljoona miesvahvuus oli perustamisen jälkeen 31 upseeria, 149 aliupseeria ja 842 miestä, yhteensä 1022.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.

Pataljoonan sotatie

Pataljoonan sotatie on kuvattu pääosin JR 48 koskevassa osassa
Metyyli-isobutyyliketoni

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen aineelle ja höyrylle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Ivan Melež

Ivan Paulavitš Melež (valkoven. Іва́н Па́ўлавіч Ме́леж, ven. Ива́н Па́влович Ме́леж, Ivan Pavlovitš Melež; 8. helmikuuta 1921 nykyisen Homelin alueen H’oinikin piirin Gliništšan kylä – 9. elokuuta 1976 Minsk) oli valkovenäläinen neuvostokirjailija.
Ivan Melež syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1940, osallistui toiseen maailmansotaan ja valmistui vuonna 1945 Valko-Venäjän yliopiston filologisesta tiedekunnasta.
Meležin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1939. Kertomuskokoelmat U zaviruh’u (”Lumipyryssä”, 1946) ja Garatšy žniven (”Kuuma elokuu”, 1948) sekä romaani Minski napramak (”Minskin suunta”, 1949–1952) kertovat toisesta maailmansodasta Valko-Venäjän alueella. Kirjailijan tunnetuimpia teoksia ovat maaseudun kehitystä kuvaavat romaanit ”Kaikki ei vielä ole lopussa” (oikeammin ”Ihmiset suolla”, Ljudzi na balotse, 1961) ja Podyh’ navalnitsy (”Ukkosen hengitys”, 1965). Nimellä Paleskaja h’ronika (”Polesjen kronikkaa”) ne saivat Lenin-palkinnon vuonna 1972.
Melež sai Valko-Venäjän SNT:n kansankirjailijan arvonimen vuonna 1972. Hän toimi tasavallan korkeimman neuvoston edustajana, Maailman rauhanneuvoston jäsenenä ja Valko-Venäjän kirjailijaliiton varapuheenjohtajana.
Kuittinen

Maantiede ja asutus

Kuittisen kunnan pinta-ala on 350 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Aunuksen piirin Mäkriän, lännessä Aunuksen ja Koveran ja pohjoisessa Kotkatjärven kuntiin sekä idässä Kuujärven kuntaan ja Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 87,3 % on metsää, 6,4 % luonnonsuojelualuetta, 2,9 % maatalousmaata ja 1,9 % vesistöjä.
Kunnan länsiosa kuuluu Aunuksen tasankoon. Idässä kohoaa Äänisen ja Laatokan vedenjakaja. Seudulla virtaavat Alavoisenjoki, sen sivujoet Mäkriänjoki (Megrega) ja Ulvanka, Mäkriänjokeen laskevat Tšilmozerka ja Pätsioja (Petšnaja), Ulvankan sivujoki Kadoi sekä Mäkriänjärveen (Megrozero) laskeva Bolotnaja. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve ja suomalmi. Luonnonsuojelualueita ovat Kohtasuon, Levotsuon ja Tšilimsuon luonnonmuistomerkit. Ympäristön kokonaistila on hyvä.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Vasoinkylän eli Jokiselän taajama (ven. Retšnaja Selga) sekä Mägrätjärven (Megrozero) ja Suurenselän kylät. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 63 % on kansallisuudeltaan karjalaisia, 31 % venäläisiä, 4 % valkovenäläisiä ja 1 % ukrainalaisia. Kunnan alueella on kaksi puutarhapalsta-aluetta.

Historia

Serebrjakovin kauppiasveljekset rakensivat 1870-luvulla kylään vesivoimalla toimineen rautatehtaan. 1900-luvun alussa Kuittinen lähikylineen muodosti Nekkulan volostiin kuuluneen kyläkunnan. 1920-luvulla perustettiin Aunuksen piirin Kuittisen kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 1 900 asukasta .
Kuittisen kylänosat Isaila (Isajevka), Järtsylä (Jartšelitsa), Kangas (Nabor), Uusihiekka (Novyje Peski), Tsärhälä (Tšarhalitsa) sekä kone- ja traktoriaseman asutus yhdistettiin virallisesti vuonna 1957. Vuodesta 1959 aina 1990-luvulle asti siellä toimi Kuittisen turkissovhoosi. Vuodesta 2003 lähtien kylässä vietetään siellä asuneelle runoilija Vladimir Brendojeville omistettua kirjallisuusjuhlaa.

Liikenne, talous ja palvelut

Kuittisen kautta kulkee Mäkriän ja Kuujärven välinen asfaltoitu maantie, josta haarautuu asfaltoitu tie Yllöseen. Länsipuolella sen ohittaa Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kylästä on linja-autoyhteys Aunukseen ja Kuujärvelle.
Paikallisista työllistäjistä tärkeimpiä ovat erilaiset palvelut. Nykyään alueella ei ole toimivia maatalousyrityksiä. Suurin osa työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kirjasto, elokuvasali ja kolme kauppaa. Myös Jokiselässä on kauppa.

Nähtävyydet

Suurenselän kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat autioituneen Pätsin (ven. Petšnaja Selga) kylän tsasouna sekä Suuren- ja Pienenselän, Pätsin ja Hatun (Kamennyi Rutšei) vanhat asuin- ja talousrakennukset. Historiallisia kohteita ovat Pätsin karsikkometsä ja Kuittisen toisen maailmansodan muistomerkki.
Hietakissa

Koko ja ulkonäkö

Hietakissan pituus on 45-57 cm ja sen häntä on noin 28-35 cm pitkä. Säkäkorkeudeltaan täysikasvuinen eläin on keskimäärin 26 senttiä ja se painaa 1,4-3,4 kiloa. Hietakissan turkki on vaalean hiekanvärinen, mutta selkäpuolelta turkki on muuta ruumista hieman tummempi. Lajin häntä on kärjestään musta.

Levinneisyys

Hietakissa elää paikoin Pohjois-Afrikassa, erityisesti Algeriassa, sekä Arabian niemimaalla, Jordaniassa, Israelissa ja osassa Etelä- ja Keski Aasiaa, kuten Iranissa, Pakistanissa ja Turkmenistanissa.

Lisääntyminen

Hietakissan kiima-aika ajoittuu Pakistanissa heinä-elokuulle ja Saharassa marras-helmikuulle. Kiima-aikana uros ääntelee haukkumalla karheasti. Koska kuivassa aavikkoilmassa sen ääni kuuluu pitkälle, naaraiden on mahdollista paikallistaa urokset. Noin kahden kuukauden kuluttua parittelusta naaras synnyttää 2–4 pentua maahan kaivettuun koloon. Vastasyntyneet pennut ovat 19 cm pitkiä ja painavat noin 40 g. Pentujen turkissa on tummia raitoja ja läikkiä, jotka kuitenkin haalistuvat melko nopeasti.
Pennut kasvavat nopeasti ja niiden silmät aukeavat 12–16 päivässä. Kolmen viikon kuluessa pennut oppivat kävelemään, ja viisiviikkoisina ne jo kaivautuvat hiekkaan vaistonsa ohjaamina. Pennut itsenäistyvät emostaan noin 6–8 kuukauden ikäisinä.

Ravinto

Hietakissa pyydystää jyrsijöitä, jäniksiä, lintuja, matelijoita ja selkärangattomia.
Koti-Kajaani

Historia

Koti-Kajaanin perusti kajaanilainen Alpo Korhonen vuonna 1972. Aluksi lehti ilmestyi Ilmoituslehti-Kajaani nimellä. Koti-Kajaaniksi lehden nimi muutettiin 1975.
Alpo Korhosen kuoltua vuonna 1980 lehden kustantamista jatkoi hänen tyttärensä perheineen vuoteen 2001. Tuolloin Kainuun Sanomat osti perheyrityksen. Yrityskaupalla Koti-Kajaanista tuli Kainuun Sanomien tytäryhtiö ja osa Alma Media -konsernia. Vuonna 2015 kajaanilainen SLP Kustannus Oy osti Alma Media Kustannus Oy:n omistaman Kainuun lehtiliiketoiminnan, jolloin myös Koti-Kajaani siirtyi sen omistukseen. SLP Kustannus Oy on Suomalainen Lehtipaino Oy:n tytäryhtiö.
Kaupunkilehtien liiton jäseneksi Koti-Kajaani liittyi 1975. Kaupunkilehtien liiton toiminta loppui 31.12.2009, kun valtaosa sen jäsenistä Koti-Kajaani mukaan lukien liittyi Sanomalehtien Liittoon vuoden .
Koti-Kajaani on sitoutunut noudattamaan Julkisen sanan neuvoston toimintaperiaatteita.

Muuta

Koti-Kajaani kustantaa toimintansa ilmoitusmyynnistä saaduilla tuloilla. Lehden jakelun hoitavat Suomen Suoramainonta ja Jakelumasters Oy.
Koti-Kajaanissa julkaistaan myös paikalliseksi legendaksi noussutta Kuuloluuria,  johon lukijat voivat soittaa ja antaa kiitosta tai kritiikkiä heitä koskettavista asioista.
Makrilliahven

Ulkonäkö

Kooltaan makrilliahven kasvaa korkeintaan noin 30 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan se on melko pitkulainen ja suuripäinen kala. Myös silmät ovat kookkaat. Makrilliahvenella on kaksi selkäevää, joista etummainen on piikikäs. Kalan rintaevät ovat suurikokoiset ja ulottuvat lähes peräevään asti. Makrilliahvenen suu on suuri ja hampaat pienehköt ja terävät. Makrilliahvenen uimarakon seinämät ovat poikkeuksellisen paksut ja joustavat. Väriltään laji on yksivärisen tumman ruskea.

Levinneisyys

Makrilliahven on laajalle levinnyt laji. Sitä tavataan trooppisista ja subtrooppisita vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Makrilliahven elää syvissä vesissä tyypillisimmin 100–900 metrin syvyydessä ja sen elintavat ovat suurelta osin tuntemattomat.
Kotleba – Kansanpuolue Meidän Slovakiamme

Kotleba – Kansanpuolue Meidän Slovakiamme (slovakiksi Kotleba – Ľudová strana Naše Slovensko) on slovakialainen puolue.
Puolue rekisteröitiin alun perin vuonna 2000, jolloin sen keskushahmona oli presidenttivaaleissa ehdokkaana ollut Milan Fogaš. Puolue rekisteröitiin nimellä "Viinin ystävien puolue". Liikkeen nimi oli alun perin HOVNO (Huijattujen äänestäjien ja masentuneiden kansalaisten liike). Lyhenne tarkoittaa myös "paskaa". Marian Kotleba tukijoineen otti puolueen haltuunsa 2009 ja muutti sen nimen kansanpuolueeksi.
Puolue nousi ensi kertaa parlamenttiin vuoden 2016 vaaleissa saatuaan 8 % äänistä ja 14 paikkaa.

Ohjelma

Puolue julistaa periaatteikseen kansallismielisyyden, kristinuskon ja sosiaalisuuden. Se julistaa olevansa ainoa vaihtoehto korruptoituneelle ja rikolliselle "demokraattiselle" järjestelmälle ja nykyisille parlamenttipuolueille.
Puolue kunnioittaa kansakunnan isinä Ľudovít Štúria, Andrej Hlinkaa ja Jozef Tisoa.
Puolue haluaa maasta itsenäisen ja omavaraisen ja vetäytyä Euroopan unionin, kansanvälisten rahalaitosten ja ylikansallisten yritysten ylivallasta. Ja neutraalin ja olla osallistumatta NATO:n, Yhdysvaltain ja Israelin rikolliseen politiikkaan. Turvallisen kunnollisille kansalaisille jotta mustalaiset ja korruptoituneet poliitikot eivät heitä terrorisoi ja ryöstä.

...

Kristityn ja kristittyjen arvojen mukaisen, eikä ateismia, materialismia, konsumerismia, vaarallisia lahkoja ja seksuaalisia perversioita edistävän länsimaisen liberalismin mukaisen.

...

Kansallisen, jotta slovakki on Slovakiassa herra, eikä orja ulkomaalaisten, maahanmuuttajien ja vähemmistöjen palveluksessa.

...
Saukkolampi (Ikaalinen, Sorvanperä)

Maantietoa

Lampi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa suon ympäröimänä. Lampeen laskee suo-ojia ympäröiviltä soilta ja Vehonoja, joka on Valkeajärven, Veholammen ja Housulammen yhteinen laskuoja. Rantaviivan pituus on kilometrin. Lammella ei ole rakennuksia eikä sinne johda teitä.
Casey Anderson

Casey Anderson (oik. Charles H. Anderson, syntynyt (5. lokakuuta 1934 Chicagossa – n. 1976) oli yhdysvaltalainen blues- ja folklaulaja ja kitaristi, joka vuosina 1960–1976 levytti 10 albumia ja 7 singleä Elektra, ATCO, Forum Circle, Urania, Superstar, Edge ja Chelsea-levymerkeille.