google/wiki40b huggingface dataset:
Johann Heinrich Pestalozzi

Johann Heinrich Pestalozzi (12. tammikuuta 1746 Zürich, Zürichin kantoni – 17. helmikuuta 1827 Brugg, Aargaun kantoni) oli sveitsiläinen pedagogi. Pestalozzi perusti tilalleen Neuhofiin (Aargaun kantonissa) köyhien lasten kasvatuslaitoksen (lakkautettu 1780) sekä johti 1798–1825 erilaisia kasvatuslaitoksia Stansissa, Burgdorfissa ja Yverdonissa (1805–1825).

Tausta

Jäätyään isästään varhain orvoksi sai Pestalozzi peruskasvatuksen äidiltään. Opiskellessaan Zürichin yliopistossa oli hän paljon tekemisissä reformipuolueen kannattajien kanssa. Näin hänen varhaiset vuotensa kuluivat kansan syvien rivien tilanteen puolesta toimien. Tällä oli oma vaikutuksensa myös hänen myöhempään ajatteluunsa. Kuitenkin poliittinen toiminta jäi melko pian ja Pestalozzi suuntautui kasvatukseen sekä teoriassa että käytännössä.
Avioiduttuaan Pestalozzi osti melkoisen alan maata. Kuitenkin hänen suunnitelmansa romahtivat, sillä hän ei ollut asiantuntija maatalouden alalla. Kuitenkin jo ennen tätä hän oli perustanut maatilakoulunsa ja Pestalozzi aloitteli myös kirjallista uraansa. 
Ranskalaisten 1798 suorittama Sveitsin valtaus toi esiin myös Pestalozzin hyvinkin sankarilliset piirteet. Hän kokosi joukon osattomiksi jääneitä nuoria tyhjään luostariin ja aloitti siellä heidän opetuksensa. Tämä toiminta keskeytyi, kun ranskalaiset tekivät luostarista sotilassairaalan. Vuonna 1802 hän muutti Pariisiin, jossa hän toimi kansanedustajana. Tässä toimessa hän yritti mahdollisimman tehokkaasti saada Napoleonin huomion myös kansallisen opetuksen kysymyksiin. Mutta suurelta sotasankarilta ei juuri liiennyt aikaa niin pienille kysymyksille.

Vaikutteet

Kasvatusteorioitaan luodessaan Pestalozzi seurasi monien häntä edeltäneiden kasvatusteoreetikkojen ajatuksia. Comeniuksen ja myös Jean-Jacques Rousseaun tavoin hänkin katsoi kaiken tiedon perustuvan oppijan tekemään havaintoon. Tämä tieteellisen empirismin piiriin kuuluva periaate syntyi kun filosofi John Locke pyrki todistamaan ranskalaisen René Descartesin materiaa ja tietoisuutta koskevien käsitysten todenpitämättömyyden.
Pestalozzin kasvatusajatuksissa näkyvät selvästi kuitenkin eritoten yhteiskuntafilosofi Jean Jacques Rousseaun ajatukset kasvatuksesta. Heillä kummallakin on hyvin yhtenäinen käsitys luonnosta, Rousseau kehitti itse tähän perustuen hyvin tunnetun sanonnan ”paluu luontoon”. Pestalozzi tarkensi tätä yksinkertaiseksi toteamukseksi kiteytynyttä ajatusta siten, että hänen mukaansa ihmisen luonnossa on aina jotain aitoa ja luonnollista, ja että hyvällä kasvatuksella ja opetuksella tuo kaikki saadaan esiin. Tuo esille saatava luonnollinen asia on ihmisen pyrkimys rehellisyyteen, oikeudenmukaisuuteen, totuudellisuuteen ym. ns. hyveelliseen toimintaan.
Lena Oberdorf

Lena Sophie Oberdorf (s. 19. joulukuuta 2001) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä seitsemän maaottelua. Hän esiintyi ensimmäisen kerran naisten maajoukkueessa huhtikuussa 2019 Ruotsia vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kolmessa ottelussa.
Oberdorf edustaa kotimaassaan SGS Esseniä.
Sylvi Paaso

Sylvi Paaso (myöh. Udaltsova, ven.  Сильва Карловна Удальцова (Паасо), Silva Karlovna Udaltsova, 29. toukokuuta 1924 Kemi – 12. joulukuuta 2008 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen desantti, joka toimi jatkosodan aikana miehitetyssä Itä-Karjalassa.
Sylvi Paason kommunismia kannattanut isä Kaarlo Paaso muutti työttömyyden ja poliittisen vainon vuoksi 1920-luvun lopussa Suomesta ja siirtyi pian Neuvostoliittoon; Sylvi seurasi äiteineen perässä vuonna 1932. Hän asui loppuelämänsä Venäjällä. Isä pidätettiin 1937 Stalinin vainoissa ja teloitettiin seuraavana vuonna. Jatkosodan alettua Itä-Karjalan alueen partisaanitoimintaa organisoinut Juri Andropov värväsi Paason partisaanikoulutukseen ja hänestä tehtiin radisti. Paaso lähetettiin vakoilutehtäviin suomalaisten selustaan Äänisen rannalla sijaitsevaan Soutjärven kylään. Paaso ryhmineen toimi "tyhjiövyöhykkeellä", eli alueella, jonka venäläiset siviilit oli siirretty keskitysleireihin. Sodan jälkeen hän oli yksi Karjalan neuvostotasavallan ja sittemmin Karjalan tasavallan juhlituimpia sotasankareita. Hänen kuvansa on ikuistettu Petroskoin partisaanimuistomerkkiin. Paaso meni sodan jälkeen naimisiin partisaanitoverinsa Pavel Udaltsovin kanssa.

Maine Suomessa

Yleisradion dokumentaristi Arvo Tuominen ohjasi Paasosta vuonna 2003 Tosi tarina -sarjaan lyhytdokumentin Kiveen hakattu partisaani.
Helsingin Sanomat julkaisi Paason kuoleman johdosta dosentti Johan Bäckmanin kirjoittaman muistokirjoituksen. Kirjoitus sai aikaan voimakkaan vastareaktion. Helsingin Sanomien uutispäätoimittaja Reetta Meriläinen pyysi Suomen Kuvalehdessä anteeksi kirjoituksen julkaisua ja pahoitteli sitä, että "partisaania" oli kutsuttu sotasankariksi.
Octavian Nemescu

Octavian Nemescu (s. 29. maaliskuuta 1940 Pașcani) on romanialainen säveltäjä. Hänen tuotantonsa koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksista. Hänen musiikkiaan on esitetty Romanian lisäksi Australiassa, Itävallassa, Belgiassa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Israelissa, Italiassa, Japanissa, Moldovassa, Alankomaissa, Puolassa, Espanjassa ja Sveitsissä.
Nemescu opiskeli Bukarestin kansallisessa musiikkiyliopistossa vuosina 1956–63. Hänelle opettivat sävellystä Mihail Jora, harmoniaa Paul Constantinescu sekä orkestraatiota Alexandru Pașcanu ja Anatol Vieru. Myöhemmin hän opiskeli Sigismund Toduțăn johdolla Cluj-Napocan Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa, josta hän sai musiikin tohtorin arvon musiikkitieteessä. Nemescu on saanut useita palkintoja ja tunnustuksia sekä Romaniassa että ulkomailla. Näihin lukeutuu vuonna 1970 Yhdysvalloissa myönnetty Aaron Copland -palkinto. Vuonna 2004 Nemescu nimitettiin Romaniassa Ordinul Meritul Culturalin ensimmäisen luokan upseeriksi.
Nemescu on kirjoittanut monia artikkeleita ja kirjan Capacitatile semantice ale muzicii (1983). Nemescusta tuli vuonna 1990 sävellyksen professori Bukarestin kansallisessa musiikkiyliopistossa.
Enger

Enger oli Yhdysvalloissa vuosina 1909-1917 valmistettu auto. Nimeään kantavan autotehtaan perusti Frank J. Enger Ohion Cincinnatiin.
Engerin malleja olivat Enger B/C/D (1909, kaksisylinterinen moottori), Enger 40 (1910-1914, nelisylinterinen moottori, 40 hv eli 29 kW), Enger 6-50 (1915, kuusisylinterinen moottori), Enger Four (1916-1917, nelisylinterinen moottori, 36 hv eli 26,5 kW) ja Enger Twin Six (1916, 12-sylinterinen).
Vuonna 1916 esitelty Enger Twin Six oli Yhdysvaltain ensimmäisiä 12-sylinterisiä autoja. Auton erikoisuutena oli kuljettajan mahdollisuus sulkea yksi sylinteririvi käytöstä, jolloin moottorissa työskenteli vain 6 sylinteriä. V-moottorissa on kaksi sylinteririviä, Engerin V12-moottorissa voitiin sulkea käytöstä toinen sylinteririvi katkaisemalla bensiinin syöttö ja venttiilien toiminta.
Ade Järvi

Joakim (Ade) Järvi (28. elokuuta 1888 Impilahti – 28. maaliskuuta 1919) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat koneenkäyttäjä Juho Järvi (Efim Jeusejev) ja Liisa (Glikeria) Feudorov.

Jääkärikausi

Järvi kävi kansakoulun ja työskenteli kauppamatkustajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 10. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Schmardenissa ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille moottorivenekursseille.

Suomen sisällissota

Järvi saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin aluksi vääpeliksi ja myöhemmin adjutantiksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa, missä hän haavoittui 23. huhtikuuta 1918.
Nokianvirran koulu

Nokianvirran koulu on Nokialla sijaitseva yläkoulu, jossa on vuosittain 500–700 oppilasta. Koulussa on musiikki- ja kuvataideluokat, sekä liikuntapainotteinen luokka. Koulun rehtori on Harri Yli-Valkama.
Mediantti

Mediantti ("välittäjä"), myös terssi ("kolmas"), tarkoittaa sävelasteikossa III asteen säveltä. Medianttia vastaa duurissa solmisaatioavu mi ja mollissa do. Yhdessä asteikon I sävelen, perussävelen eli toonikan, sekä V sävelen eli dominantin kanssa se muodostaa sävellajin peruskolmisoinnun. Duurissa toonikan ja mediantin välissä on suuri terssi, mollissa pieni terssi.
Mollin mediantti on samalla sen rinnakkaissävellajin perussävel. Mollin rinnakkaissävellaji on duuri, jolla on sama etumerkintä eli sama määrä ylennettyjä tai alennettuja säveliä kuin kyseisessä mollissa. Täten esimerkiksi a-mollin rinnakkaissävellaji on C-duuri, koska a-mollin mediantti on C.
Judith O'Dea

Judith O'Dea (s. 20. huhtikuuta 1945 Pittsburgh) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Barbran roolistaan kauhuelokuvassa Elävien kuolleiden yö (1968).
Maria Abrahamsson

Maria Abrahamsson (s. 21. heinäkuuta 1963, Kalmar) on ruotsalainen juristi, journalisti ja poliitikko, joka kuuluu Maltilliseen kokoomukseen. Hän on ollut kansanedustaja vuosina 2010-2018. Sitä ennen hän työskenteli kymmenen vuotta pääkirjoitustoimittajana Svenska Dagbladetissa.
Päiviö Kangas

Päiviö Kangas (sukunimi vuoteen 1941 Pölkky; s. 2. marraskuuta 1927, Kauhava) on suomalainen opettaja, säveltäjä, kuoronjohtaja ja eräkirjailija.
Kangas kävi seitsemän luokkaa oppikoulua Kauhavan keskikoulussa ja lukiossa. Hän valmistui kansakoulun opettajaksi Raahen seminaarista 1958. Kangas on työskennellyt kansakoulun opettajana Jalasjärvellä 1950–1953, Ilmajoella 1957–1958, Toijalassa 1958–1973 sekä peruskoulun luokanopettajana Porissa. Tasavallan presidentti myönsi Kankaalle arvonimen director musices vuonna 1982. Hän on asunut Turussa vuodesta 2001.
Kangas aloitti kirjoittamisen voitettuaan palkinnon opettajainvalmistuslaitoksessa järjestetyssä kirjoituskilpailussa. Hänen artikkeleitaan ja novelleitaan on julkaistu Metsästys ja Kalastus -lehdessä sekä Eränkävijä-lehdessä vuodesta 1958 alkaen. Kangas on kirjoittanut myös kolumneja Satakunnan Kansaan, Aamulehteen ja Kaarina-lehteen.
Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus

Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus (AVEK) tukee tekijänoikeusvaroilla av-kulttuuria. Tekijänoikeusjärjestö Kopioston yhteydessä toimiva AVEK on perustettu vuonna 1987.
AVEKin edistämisvarat ovat pääasiassa peräisin yksityisen kopioinnin hyvitysmaksusta. AVEK myöntää tukea elokuvan eri lajityyppien kehittelyyn ja kulttuurivientiin, av-alan tekijöiden jatko- ja täydennyskoulutukseen sekä festivaalien ja tapahtumien järjestämiseen. Lisäksi AVEK myöntää tukea lyhyt-, dokumentti- ja animaatioelokuvien sekä mediataideteosten tuotantoon. Vuosittain tukea saa noin 30 elokuvahanketta ja 70–90 mediataideteosta. Kerran vuodessa jaettava AVEK-palkinto on merkittävin mediataiteen tunnustus Suomessa ja arvoltaan 15 000 euroa.
AVEK myöntää opetus- ja kulttuuriministeriön osoittamista DigiDemo- ja CreaDemo-määrärahoista tukea kulttuuristen sisältöjen ja kulttuuriyrittäjyyden kehittämiseen.
Daniil Troshin

Ura

Troshin on Tampereen Ilveksen oma kasvatti. Hän nousi kaudella 2018–2019 seuran A-nuorten varakapteeniksi. Troshin nousi samalla kaudella myös Ilveksen SM-liigajoukkueeseen. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa 23. lokakuuta 2018 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Troshinille vapautui paikka Ilveksen kokoonpanosta loukkaantumisten myötä. Hänet merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Troshin sai ottelussa jääaikaa lopulta 3.44 minuuttia.

Muuta

Troshinin kaksoisveli Anton pelaa puolustajana Daniilin joukkuetoverina Ilveksen A-nuorissa. Veljeksillä on venäläiset sukujuuret. Heidän virallinen äidinkielensä on englanti, mutta he puhuvat kotonaan venäjää.
Daniil Troshin kirjoitti ylioppilaaksi Sammon keskuslukiosta keväällä 2018.
Piirustuspaperi

Piirustuspaperi on piirustuksen pohjamateriaali, joka on puristettu kuiduista. Piirustuspaperi voi olla irtoarkkeina tai lehtiönä.
Suurin osa paperilaaduista tehdään puumassasta, mutta parhaat piirustus- akvarelli- ja grafiikan paperit tehdään perinteisesti lumpusta, joka voi olla esimerkiksi puuvillaa tai pellavaa. Lumppupaperin pH-arvo on neutraali eli se on happovapaata. Hapoton paperi säilyttää värinsä ja rakenteensa toisin kuin puukuitupaperi, kuten makulatuuri ja sanomalehtipaperi, jotka kellastuvat ja haurastuvat nopeasti.
Piirtämiseen käytetään monenpaksuisia papereita. Paperin grammapaino tarkoittaa yhden neliömetrin kokoisen paperin painoa grammoina. Japaninpaperilla on pieni grammapaino, esimerkiksi 30 tai 40 grammaa, mutta ne ovat silti lujia ja melko paksuja. Akvarelli- ja syväpainopaperit taas ovat grammapainoltaan useamman sata grammaa. Nopeisiin harjoitelmiin sopivan kopiopaperin grammapaino on 80.
Sileä paperi soveltuu yksityiskohtaisiin piirustuksiin. Hiilellä piirrettäessä ihanteellisena paperina pidetään melko karkeaa ja vahvaa paperia, joka kestää myös hankausta. Hiili korostaa paperin pintarakennetta, ja se tarttuu paremmin karhealle paperille. Puristehiili, jossa on sideainetta joukossa, sopii myös sileille papereille. Tussipiirustuksissa melko tukeva ja jonkin verran liimattu paperi sopii parhaiten.
Hiili- ja pastellipiirustuksissa käytetään myös Ingres-paperia, joka on tavallisesti sävyllistä. Elävän mallin piirustuksessa harjoitelmiin käytetään usein litoposteria, koska se on sopivan kokoista ja kohtuuhintaista. Litoposterin nurja puoli on kiiltävä.
Teknisessä piirustuksessa käytetään skissiä, joka on läpikuultavaa ja silkkipaperimaista. Sille on käytännöllisintä piirtää lyijy- ja huopakynillä. Skissiä ja kuultopaperia on eri paksuisena, myös kestävämpää muovikalvoa käytetään. Muovit ja kuultavat paperit ovat avuksi etenkin kopioitaessa.
Chaker Zouaghi

Seurajoukkueura

Zouaghi aloitti ammattilaisuransa Étoile Sahelissa vuonna 2002, jossa hän pelasi aina vuoteen 2006 asti. Tuona aikana hän saavutti muun muassa Tunisian liigacupin ja Afrikan Confederation Cupin mestaruudet.
Kesällä 2006 Zouaghi siirtyi FK Lokomotiv Moskovaan ja allekirjoitti sopimuksen vuoteen 2011 asti. Hänen peliaika jäi kuitenkin vähäiseksi ja Zouaghi vietti viimeiset vuodet kakkosjoukkueessa. Hän palasi samana vuonna takaisin kotimaahansa solmiessaan vanhan seuransa ES Sahelin kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
Tammikuussa 2010 sveitsiläinen FC Zürich ilmoitti tehneensä kolmivuotisen sopimuksen Zouaghin kanssa, joka siirtyi seuraan heinäkuussa 2010. Avauskaudellaan Zouaghi nousi joukkueensa vakiopelaajaksi pelattuaan 29 sarjaottelua, joissa hän onnistui maalinteossa kolmesti.
30. heinäkuuta 2012 Zouaghi allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen tunisialaisen Espérancen kanssa.

Maajoukkueura

Zouaghi on pelannut maajoukkueessa 14 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalin. Hän kuului myös Tunisian joukkueeseen vuoden 2008 Afrikan kisoissa.
Leshan

Nähtävyyksiä

Kaupungin alueella virtaa kolme jokea, Minjoki, Dadujoki ja Qingyijoki, joiden yhtymäkohdan välittömässä läheisyydessä sijaitsee maailman suurin Buddhan patsas, Leshanin jättiläisbuddha. Buddhalaismunkit veistivät patsaan rantakallioon vuosien 719 ja 803 välisenä aikana. Istuva Buddha on 71 metriä korkea, ja sen hartioiden leveys on 28 metriä. Yksistään patsaan pään korkeus on noin 15 metriä.
Leshaniin kuuluvan Emeishanin kaupungin tuntumassa on lisäksi Emei Shan -vuori, joka on yksi neljästä buddhalaisten pyhistä vuorista Kiinassa ja lukeutuu myös UNESCOn maailmanperintökohteisiin.
Hossein Amanat

Hossein Amanat (pers. ‏حسین امانت‎, s. 1942) on iranilais-kanadalainen bahá'í-arkkitehti. Hän nousi kuuluisuuteen voittamalla Azadi-tornin suunnittelukilpailun Iranissa vuonna 1966. Voiton myötä Amanat pääsi suunnittelemaan lukuisia modernia arkkitehtuuria edustavia rakennuksia Iraniin: hän suunnitteli muun muassa Sharifin teknillisen yliopiston (1975), Teheranin Persian Heritage Centerin (1984) ja Iranin Kiinan-suurlähetystön (Peking, 1983).
Amanat muutti Kanadaan vuonna 1980, minkä jälkeen hänen toimistonsa on ottanut vastaan yhä monipuolisempia tehtäviä. Niihin lukeutuvat esimerkiksi bahá'í-uskonnon keskuspaikka Israelin Haifassa, bahá'í-pyhäkkö Samoalla ja lukuisat erityyppiset rakennukset Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Kiinassa.
Stokes Landing

Stokes Landing on aavekaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Se sijaitsee itään Eden Landingilta. Kaupungin nimi Stokes Landing on kunnianosoitus James Johnstone Stokesille, joka perusti sen vuonna 1858.
Merrin Dungey

Merrin Dungey (s. 6. elokuuta 1971, Sacramentossa, Kaliforniassa) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä.
Hjálmþérin ja Ölvirin saaga

Hjálmþérin ja Ölvirin saaga [hjaulmthjerin] (isl. Hjálmþés saga ok Ölvis) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Saaga kertoo Mannheimin (isl. Mannheimar) kuninkaan pojaksi kutsutun Hjálmþérin ja tämän ystävän Ölvirin seikkailuista, joihin nämä ajautuvat Hjálmþérin äitipuolen asettaman kirouksen vuoksi. Hjálmþérin ja Ölvirin saaga luetaan yleensä niin kutsuttuihin muinaissaagoihin, mutta saagalla on yhtäläisyyksiä myös kotoperäisiin ritarisaagoihin.  Hjálmþérin ja Ölvirin saaga on yksi nuorimmista muinaissaagoista. Se on todennäköisesti kirjoitettu vasta 1400-luvulla. 1300-luvulta on kuitenkin säilynyt Hjálmþérin tarinaan liittyvää rímur-runoutta (Hjálmþés rímur), minkä perusteella on oletettu, että tarinasta on ollut myös alkuperäisempi versio, joka olisi kirjoitettu vuoden 1300 tietämillä.  Hjálmþérin ja Ölvirin saagaa ei ole suomennettu.

Hjálmþérin ja Ölvirin saaga lähteenä

Nuorena muinaissaagana Hjálmþérin ja Ölvirin saaga luetaan niin kutsuttuihin seikkailusaagoihin (saks. Abenteuersaga). Saaga muistuttaa juonensa ja tapahtumapaikkojensa osalta hyvin paljon myös kotoperäisiä ritarisaagoja. Niiden tavoin Hjálmþérin ja Ölvirin saagassa mainitaan useita eksoottisia paikkoja, kuten Syría ja Arabía, ja saagahahmoilla on nimiä, jotka eivät ole skandinaavista alkuperää (esim. Ptólómeus). Saagan sisällön ja tyylin perusteella Hjálmþérin ja Ölvirin saaga on katsottu sen saaneen vaikutteita monenlaisista lähteistä, alkaen muista muinais- ja kotoperäisistä ritarisaagoista eurooppalaiseen kirjallisuuteen. Saagalla on myös kansansatumaisia piirteitä, ja siinä esiintyy monia tarina-aihelmia. Useilla motiiveilla on vastaavuutensa joko skandinaavisessa tai kelttiläisessä perinteessä. Saaga on muunnelma niin sanotusta äitipuolisadusta.

Hjálmþérin ja Ölvirin saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Hjálmþérin ja Ölvirin saagaa  pidetään tutkimuksessa lähinnä  ”valhesaagana” (isl. lygisaga) eli puhtaasti fiktiivisena teoksena, joka ei kerro todellisista tapahtumista. Siitä huolimatta saagasta kiinnostuttiin suurvalta-ajan Ruotsissa. Koska ruotsalaiset eivät tuolloin enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, muinaisislantia, saaga ilmestyi Johan Fredrich Peringskiöldin kääntämänä vuonna 1720 (Hialmters och Olvers  saga, Stockholm: Horrn). Saagan kääntämisen ja julkaisemisen motiivina oli tuolloin nimenomaan saagan historiallinen arvo: sen katsottiin kuvaavan Ruotsin muinaista ja loistokasta menneisyyttä. Olof Rudbeck katsoi saagassa mainitun Mannheimarin vastaavan muinaista Atlantista eli hänen näkemyksensä mukaisesti Ruotsia.
Valto Kokko

Valto Kokko (26. toukokuuta 1933 – 25. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen muotoilija, joka suunnitteli valaisimia ja lasiesineitä etenkin Iittalalle.
Maanviljelijäperheessä Pohjois-Karjalan Kuusjärven kunnassa (nyk. Outokumpu) varttunut Valto Kokko opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa metallitaidetta vuodesta 1958 vuoteen 1961. Kokko suunnitteli 1960-luvun alussa muovivalaisimia lohjalaiselle Oy Plastex Ab:lle. 1960-luvun puolenvälin vaiheilla hän siirtyi Iittalan lasitehtaalle muotoilemaan yrityksen ensimmäistä valaisinmallistoa, joka esiteltiin 1966 Finnish Design Centerin Valomentti-näyttelyssä.
Iittalan valaisinosastosta mudostettiin vuonna 1971 oma yrityksensä, i-Valo. Valto Kokko nimitettiin samana vuonna lasitehtaan visuaalisen osaston päälliköksi. Kokon oma käyttölasituotanto ajoittuu 1970-luvun lopulta vuoteen 1993, jolloin hän jäi eläkkeelle. 
Kokon vuonna 1978 suunnittelema Otso-lasisto on valittu New Yorkin modernin taiteen museon kokoelmiin. Hänen muita tunnettuja esineitään ovat kullatut ja hopeoidut Eleglans-pallovalaisimet 1960-luvulta, suorakulmainen Saana-maljakko 1980-luvun alusta sekä jalalliset Avec-lasit.
3-pentanoli

Valmistus ja käyttö

3-pentanolia voidaan valmistaa 2-penteenin ja veden välisellä reaktiolla. Sitä muodostuu myös 2-pentanolin ohella 2-penteenin reagoidessa dimesityyliboraanin kanssa. Myös dietyyliketoni voidaan pelkistää 3-pentanoliksi. 3-pentanolia käytetään katalyyttinä dimeroitumis- ja polymeroitumisreaktioissa sekä valmistettaessa metanolia hiilimonoksidista ja vedystä.
Binjai

Väestö

Binjain asukasluku on noin 246 000. Kaupungissa asuu muun muassa malaijeja ja jaavalaisia. Suurin osa asukkaista ovat muslimeja. Muita merkittäviä uskontoja ovat kristinusko, buddhalaisuus ja hindulaisuus.
Star Trek IV: kotiinpaluu

Juoni

Tarina lähtee käyntiin Vulkanukselta. Tohtori McCoyn (DeForest Kelley) Bountyksi nimeämää kaapattua klingonialusta varustetaan kotimatkaa varten. Spock alkaa tottua uuteen ruumiiseensa, joskaan ei esimerkiksi osaa vastata vointiaan koskevaan kysymykseen, vaan sanoo käsitteen olevan merkityksetön.
Retkikunta palaa kohti Maata, mutta ennen sitä on tuntemattomasta paikasta saapunut Maan lähelle jättimäinen luotain, jota ei pystytä torjumaan ja joka on muuttamassa Maan ilmastoa vähin erin ihmiselle tuhoisaksi. Spock saa sen viestit tulkittua: luotain on tullut tutkimaan, miksi yhteys ryhävalaisiin on katkennut. Maan merissä eläneet ryhävalaat on tuhottu sukupuuttoon useita sukupolvia aiemmin, mutta luotain yrittää yhä löytää niihin yhteyden voimakkailla energiasignaaleilla. Luotaimen alkuperä ja historiallinen yhteys ryhävalaisiin jää elokuvassa selvittämättömäksi.
Kirk ja kumppanit lähtevät uhkayritykseen: on haettava ryhävalaita menneisyydestä korvaamaan menetys, tai ihmisten sivilisaatio kuolee. Uhkayritys päästä aikapoimuun kiihdyttämällä klingonialuksella silmukka auringon ympäri onnistuu, mutta dilitiumkiteet alkavat hajota. Tarvitaan tietynlaista säteilyä niiden kokoamiseen. Bounty laskeutuu San Franciscon puistoon joskus 1980-luvulla. Tarvittavaa säteilyä tuottava reaktori löytyy lentotukialus USS Enterpriselta. Tunkeutuminen onnistuu ja säteilytallennus saadaan - mutta Chekov jää kiinni ja joutuu kuulusteltavaksi. Hän pakenee, mutta putoaa ja vammautuu. Kirk, McCoy ja Gillian käyvät hakemassa hänet pois leikkauspöydältä ja hoitavat kuntoon - samaan aikaan kun sivuhuoneeseen lasioven taakse teljetyt kirurgit ja hoitajat katsovat ällistyneinä kuinka valtavaa leikkausta vaatinut aivovamma parannetaan ulkoisesti.
Valaat löytyvät vesipuistosta. Spock onnistuu tekemään vulkaanilaisen mielensulatuksen valaiden kanssa ja saa nämä taivutettua yhteistyöhön - sillä ehdolla että ne tosiaan viedään turvaan. Samalla selviää, että naarasvalas on raskaana. Monen mutkan jälkeen valaat saadaan kyytiin ja samalla mukaan tulee yksin elänyt valastutkija Gillian (Catherine Hicks). Hän pääsee uuteen aikakauteen, jossa osoittautuu korvaamattomaksi: onhan hän sen aikakauden ainoa ryhävalaiden tuntija. Valaspari pääsee vapaaksi rajun pakkolaskun jälkeen ja välittää tiedon luotaimelle, joka poistuu, ja Maan olot korjaantuvat.
Enterprisen tuhoamisesta seuraa oikeudenkäynti, ja klingonit vaativat Kirkin luovutusta heidän tuomittavakseen klingonien mielestä heitä kohtaan tehdyistä rikoksista. Vaatimukseen ei suostuta, mutta Kirk saa tuomiokseen alennuksen amiraalista alemman asteen kommodoriksi, ja hänet siirretään uuden Enterprise-A:n kapteeniksi. Neuvoston puhemies (Robert Ellenstein) sanoo, että siinä tehtävässä hän on aina osoittanut ehdottoman pätevyytensä, ja siksi hänet siihen palautetaan.