Tuomas (apostoli)

Tuomas eli Judas Didymos Tuomas tai Juudas Tuomas (m.kreik. Θωμάς Δίδυμος, syyriaksi ܬܐܘܡܐ ܫܠܝܚܐ‎) oli Uuden Testamentin mukaan yksi Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta ja apostoleista. Hänen nimensä Tuomas tarkoittaa arameaksi kaksosta (Tau'ma), kuten myös Didymos (Joh. 11:16), joka on kreikkaa. 
Hänet mainitaan synoptisissa evankeliumeissa ja Apostolien teoissa vain opetuslapsien nimiluetteloissa , mutta Johanneksen evankeliumissa hänet tunnetaan "epäilevänä Tuomaana" joka ei uskonut Jeesuksen ylösnousseen, ennen kuin kosketti tämän haavoja (Joh. 20:24–25). Tuomaan attribuutti on suorakulma, sillä perimätiedon mukaan hän rakensi kuninkaalle palatsin Intiassa. Hänet esitetään taiteessa usein pohtivassa asennossa, toisinaan keihään kera.

Tuomas Johanneksen evankeliumissa

Tuomaan alkuperästä, perhesuhteista tai yhteiskunnallisesta asemasta ei ole tietoja. Hän esiintyy kuitenkin joissakin Johanneksen evankeliumin osissa. Sen mukaan opetuslapset vastustivat Jeesuksen päätöstä palata Juudeaan juuri Lasaruksen kuoleman jälkeen. Juutalaiset olivat yrittäneet kivittää Jeesuksen siellä. Jeesus oli päättäväinen, mutta Tuomas sanoi viimeisen sanan: "Mennään vain, kuollaan kaikki yhdessä." Jotkut tulkitsevat tämän enteilevän Paavalin teologista käsitettä "Jeesuksen mukana kuoleminen".
Johanneksen evankeliumin mukaan Tuomas osallistuu aktiivisesti keskusteluun myös viimeisellä ehtoollisella (Joh. 14:3–7). Jeesus vakuuttaa oppilapsilleen näiden tietävän, minne hän on menossa, mutta Tuomas vastustaa sanoen, etteivät he tätä tiedä. Jeesus vastaa tähän sekä Filippuksen pyyntöön yksityiskohtaisella selvityksellä suhteestaan Isään.
Tuomaan parhaiten tunnettu esiintyminen Uudessa testamentissa on Joh. 20:24–29. Siinä hän epäilee Jeesuksen ylösnousemusta ja vaatii uskokseen saada koskettaa Jeesuksen haavoja. Samasta aiheesta on myös kuvituksena oleva Gerard van Honthorstin maalaus 1600-luvulta. Tämä tarina on taustana sanonnalle "epäilevä Tuomas". Nähtyään Jeesuksen elävän – Raamatusta ei ilmene, koskiko Tuomas todella Kristuksen haavoja – Tuomas tunnusti uskonsa Jeesukseen: "Minun Herrani ja minun Jumalani" (Joh. 20:24–29). Tämän johdosta häntä kutsutaan myös nimellä "uskova Tuomas".

Muut nimet

Nag Hammadista löydetty Tuomaan evankeliumi alkaa: "Nämä ovat ne salaiset lauselmat, jotka Jeesus eläessään puhui ja jotka Didymos Juudas Tuomas kirjasi muistiin." Syyrialaisen perimätiedon mukaan Tuomaan täysi nimi oli Juudas Tuomas. Jotkut ovat nähneet Tuomaan teoissa, jotka on kirjoitettu Itä-Syyriassa varhaisella 200-luvulla, tai ehkä jopa 100-luvun loppupuolella, merkkejä siitä, että Tuomas olisi ollut sama henkilö kuin apostoli Juudas Jaakobin poika. On kuitenkin huomattava, että Tuomaan tekojen ensimmäinen lause seuraa Apostolien tekoja ja erottaa toisistaan apostoli Tuomaan ja apostoli Juudaksen, Jaakobin pojan. Vain harvoissa teksteissä nimetään Tuomaan kaksonen, vaikka Nag Hammadin kirjastoon kuuluvassa Tuomas Kilvoittelijan kirjassa hänen sanotaan olleen itsensä Jeesuksen: "Kun on sanottu, että olet minun kaksoseni ja todellinen kumppanini, tutki itseäsi…"

Apostoli Tuomas kristillisessä perinteessä

On väitetty, että kristillisen perinteen valtalinja olisi vahingossa jakanut Juudas Kaksosen persoonan kahdeksi ja saanut yhdestä miehestä kaksi, sekä Juudaksen että Tuomaan. Opetuslasten luettelo niin Luukkaan 6. luvussa kuin Apostolien tekojen 1. luvussa käsittelee Juudas Jaakobin poikaa ja Tuomasta eri ihmisinä. Kristillinen kirkko seuraa yleensä tätä linjaa ja pitää näitä kahta eri henkilöinä. Tuomasta kunnioitetaan pyhimyksenä niin katolisessa kuin ortodoksisessa kirkossa. Katolisessa pyhimyskalenterissa hänen muistopäivänsä on vanhastaan ollut 21. joulukuuta. Sama päivä tunnetaan Suomessakin vanhana jouluun liittyvänä kansanomaisena merkkipäivänä, tuomaanpäivänä ja on nykyäänkin Tuomaan nimipäivä. Ennen vuotta 1774 se oli myös pyhäpäivä. Nykyään hänen muistopäivänsä katolisessa kirkossa on kuitenkin 3. heinäkuuta. Hänelle on omistettu muistopäiviä myös muissa kristillisissä kirkoissa.

Myöhempi historia ja legendat

Apostoli Tuomaan myöhemmistä vaiheista ei Raamatussa sanota mitään, mutta kristittyjen keskuudessa hänestä on vanhoista ajoista saakka kerrottu lukuisia legendoja. Tunnetuimman perimätiedon mukaan hän olisi myöhemmin toiminut ensimmäisenä kristillisenä lähetyssaarnaajana Intiassa, jossa nykyäänkin toimiva kristillinen kirkkokunta, tuomaskristityt, pitää häntä perustajanaan.
Teosta Dormitio Mariae väitetään Joosef Arimatialaisen kirjoittamaksi. Sen mukaan Tuomas oli Jeesuksen äidin, Marian taivaaseenastumisen ainoa todistaja. Ihme kuljetti toiset apostolit Jerusalemiin todistamaan Marian kuolemaa. Tuomas jäi Intiaan, mutta Marian hautaamisen jälkeen ihme kuljetti hänet tämän haudalle, jossa Tuomas todisti naisen ruumiillisen taivaaseenastumisen ja vyön pudottamisen taivaasta. Päinvastoin kuin kertomuksessa Tuomaan epäilystä, toiset apostolit epäilivät Tuomaan tarinaa, kunnes näkivät tyhjän haudan ja vyön. Keskiaikainen ja varhaisrenessanssitaide esittää Tuomaan usein vyö kädessään.

Käynti kuningas Gondofareksen luona

Tuomaan teot luku 17 kuvaa Tuomaan vierailua kuningas Gondofareksen luona Intiassa pohjoisosissa; luvut 2 ja 3 piirtävät hänet lähtemässä merimatkalle Intiaan ja yhdistävät näin Tuomaan Intian länsirannikkoon. Vaikka teosta yleensä pidetään legendanomaisina ja opettavaisina tarinoina, on säilynyt "Eritreanmeren" eli Punaisenmeren periplus (reittikuvaus) ja suurin piirtein samalta ajalta peräisin oleva opas reiteistä, joita käytettiin Arabianmerellä suunnistettaessa. Kuningas Gondofareksen olemassaolostakaan ei ollut historiallisia todisteita, ennen kuin hänen lyöttämiään kolikoita löydettiin Kabulin ja Punjabin seuduilla. Vuonna 1872 esiin tulleen Gondofareksen 26. hallintovuoden votiivikuvauksen perusteella hänen hallituskautensa on päätelty alkaneen vuonna 21 jaa., ja sen on päätelty jatkuneen vielä vuonna 46 jaa. "On mahdotonta vastustaa johtopäätöstä, että Tekojen kirjoittajalla on täytynyt olla aikalaishistoriaan perustuvaa tietoa. Sillä milloinkaan myöhemmin ei yksikään väärentäjä tai mielikuvituskirjoittaja ole voinut tuntea hänen nimeään." (Medlycott 1905).

Intialainen perinne

Purjehtiessaan vuonna 1498 Malabarin rannikolla Keralassa, Etelä-Intiassa, portugalilaiset tapasivat kristittyjä, jotka johtivat oppinsa perusteet Tuomaaseen. Katoliset portugalilaiset eivät kuitenkaan hyväksyneet Malabarin paikallisperinnettä todeksi, vaan alkoivat pakottaa tuomaskristittyjä katolisiin menoihin. Toiset pysyivät uskossaan ja he jäivät täysin itäisenorientaaliortodoksisenkirkon ja assyrialaisen perinteen huomaan. Osa heistä on sittemmin liittynyt muihin kristillisiin kirkkoihin. 
Areiolainen kirkkohistorioitsija Filostorgius vahvisti noin 354 selostuksessaan piispa Teofiluksen lähetystyöstä homeritalaisten luo (Medlycott 1905, ch. ii), että syrjäisellä Sokotran saarella Arabian merellä Jemenistä etelään oli kristillinen yhteisö. Tämän vahvistivat keskiaikaiset arabialaislähteet. Yhteisö säilyi ainakin vuoteen 1542, jolloin François Xavier kirjasi sen muistiin, samoin kuin sen, että hänelle oli kerrottu yhteisön esivanhempien olleen Tuomaan opettamia (Medlycott 1905, ch. ii ). François Xavier oli varovainen ja asetti neljä jesuiittaa ohjaamaan Sokotran uskolliset puhtaaseen oppiin (kirje 15. huhtikuuta, 1549). Sokotra oli ollut lyhyen aikaa Afonso de Albuquerque'in miehittämä, mutta sen jälkeen kun Mahra-sukuiset sulttaanit Afrikan sarvesta olivat valloittaneet Sokotran vuonna 1511, lähes kaikki jäljet Sokotran Tuomaskristittyistä olivat pyyhkiytynet pois.
Lähennä Chennaita (aikaisemmin nimeltään Madras) on pieni kukkula nimeltään St. Thomas Mount, jossa apostolin sanotaan saaneen surmansa vuonna 72, joskaan tarkkaa vuotta ei ole vahvistettu. Chennaissa on myös San Thome Cathedral Basilica, jonne hänen maalliset jäännöksensä sanotaan siirretyn. 
Jotkut tahot kiistävät sen, että Tuomas olisi koskaan käynyt Etelä-Intiassa. Kun sen ensisijaiset todisteet ovat suullista perinnettä, epäilijät ovat ehdottaneet, että virallinen Keralan kristittyjen versio tapahtuneesta ei olisi täysin totta. Vuonna 2006 jopa paavi sanoi, että Tuomas meni vain Intian länsiosiin asti. Lausunto herätti paljon vastustusta Keralassa.

Tuomas Itä-Aasiassa

Eri itäiset kirkot Kiinassa ja Japanissa väittävät Tuomaan tuoneen henkilökohtaisesti kristinuskon Kiinaan (64 jaa.) ja Japaniin (70 Kr). Keikyo Instituutti pitää voimassa tätä näkökantaa.

Tuomaan kirjoittamiksi väitetyt tekstit

»Ovathan manikealaisetkin kirjoittaneet evankeliumin Tuomaan mukaan, ja varustettuna evankeliumin nimellä se turmelee yksinkertaisimpien sielut.» 
(Kyrillos Jerusalemilainen: IV Katekeesi:36 )
Varhaiskristillisen kauden kahden ensimmäisen vuosisadan aikana kierteli joukko kirjoituksia, joita väitettiin Tuomaan kirjoittamiksi, mutta joista joidenkin sanottiin, ehkä hiukan liian löysästi, lähentyvän gnostilaista oppia, johon Kyrillos viittaa. Nykyisin on epäselvää miksi juuri Tuomasta pidettiin uskon auktoriteettina, vaikka tämä uskomus on dokumentoitu gnostilaisissa ryhmissä aina Pistis Sofiasta asti (noin 250–300 jaa.). Siinä sanotaan, että "kolme todistajaa", jotka sitoutuivat kirjaamaan "kaikki hänen sanansa" ovat Tuomas, Filippus ja Matteus. Maria Magdaleena, joka oli yksi opetuslapsista, sanoo tuossa gnostilaisessa teoksessa:
»Kuule nyt, Herrani, niin puhun avoimesti, sillä olet sanonut meille "Kuulkoon, jolla on korvat." Mitä tulee siihen, mitä sanoit Filippukselle: "Sinä ja Tuomas ja Matteus olette ne kolme, joille on annettu - - kirjoittaa joka sana Valon Kuningaskunnasta, ja todistaa niistä"; kuule nyt, kun tulkitsen näitä sanoja. Tätä sinun valovoimasi kerran ennusti Mooseksen kautta: "Kahden ja kolmen todistajan kautta kaikki tulee tehdyksi. Ne kolme todistajaa ovat Filippus ja Tuomas ja Matteus"» 
((Pistis Sophia 1: 43))
Takana voi olla varhainen ei-gnostilainen perinne. Lausunto korostaa myös Matteuksen evankeliumin ensisijaisuutta aramealaisessa muodossaan, yli muiden kaanoniin kuuluvien kolmen.
Tuomaan tekojen lisäksi levisi laajalle Tuomaan lapsuusevankeliumi, joka on kirjoitettu todennäköisesti 100-luvun jälkipuoliskolla, todennäköisesti myös Syyriassa. Se kertoo Jeesuksen poikavuosien ihmeellisistä tapauksista ja hänen henkisistä lahjoistaan. Se on myös vanhin kirjallinen lähde, jossa kerrotaan ensimmäistä kertaa tuttu legenda viisivuotiaan Jeesuksen sapattipäivänä savesta muovailemista kahdestatoista varpusesta, jotka lähtivät lentoon. Teoksen varhaisin käsikirjoitus on 500-luvulta ja kirjoitettu syyrian kielellä. Irenaeus viittasi ensimmäisenä tähän evankeliumiin; Ron Camron huomauttaa: " Sitaatissaan Irenaeus lainaa kaanonin ulkopuolista tarinaa Jeesuksen lapsuudesta ja menee sitten suoraan Luukkaan evankeliumin jaksoon hänen lapsuudestaan (Luuk. 2:49). Kun Tuomaan lapsuusevankeliumi sisältää molemmat tarinat verrattain lähellä toisiaan, on mahdollista että Irenaeuksen lainaama apokryfiteksti on sama, joka nykyisin tunnetaan nyt nimellä Tuomaan lapsuusevankeliumi. Käsikirjoitusten perinne on kuitenkin niin monimutkaista, että ei ole varmaa, milloin Tuomaan lapsuusevankeliumiin kuuluvia kertomuksia ruvettiin kirjoittamaan. "
Meidän päivinämme tunnetuin on "lausumat" dokumentti, jotka kutsutaan nimellä Tuomaan evankeliumi. Se on epäkanoninen teos, jonka jotkut tutkijat uskovat ehkä syntyneen ennen Raamatun tekstejä. Alkurivi ilmoittaa sen kirjoittajan olevan Didymos Judas Tuomas – jota pidetään Tuomaana. Tämä teos löytyi koptinkielisenä käännöksenä vuonna 1945 egyptiläisestä kylästä nimeltään Nag Hammadi, joka sijaitsee lähellä Chenoboskionin luostaria. Kun teksti oli julkaistu, tutkijat tajusivat, että siitä oli julkaistu varhaisempi kreikankielinen käännös, jonka lähteenä olivat olleet 1890-luvulla Oksyrhynkhoksesta löydetyt papyrusfragmentit.