google/wiki40b huggingface dataset:
Satyricon (yhtye)

Historia

Bändin ensimmäinen levy Dark Medieval Times julkaistiin vuonna 1993. Perinteisten Black metal -instrumenttien lisäksi levyllä kuullaan akustista kitaraa ja huilua. Yhtyeen toinen albumi The Shadowthrone julkaistiin vuonna 1994.
Kolmas albumi Nemesis Divina oli entistä hyökkäävämpää. Albumilla on yhtyeen tunnetuin kappale Mother North. Vuonna 1999 julkaistulla Rebel Extravaganzalla kuultiin industrial-musiikin piirteitä. Vuonna 2002 julkaistu albumi Volcano oli aiempia levytyksiä valtavirtaisempi. Albumi sai kaiken kaikkiaan neljä palkintoa: Norwegian Grammy -gaalassa "Vuoden metal-levy", Alarm-gaalassa "Vuoden kappale" ("Fuel For Hatred"), kuten myös "Vuoden metal-levy". The Oslo -gaalassa Satyricon voitti "Paras levykokonaisuus" -palkinnon. Vuonna 2006 Satyricon teki uuden albumin nimeltään Now, Diabolical.
HMS Sentinel (1904)

Palvelus

HMS Sentinel palveli 1906 Välimeren laivastossa 3. Risteilijälaivueessa, kun se määrättiin palaamaan Devonportiin Kanaalinlaivastoon. Alus palveli 1907 Kotilaivastossa. Alus oli telakalla vuoden 1909, mistä se palasi palvelukseen toukokuussa. Se aloitti palveluksensa helmikuussa 1910 Devonportissa Kotilaivaston 5. Hävittäjälaivueen johtoaluksena.
Alus oli huollettavana kesäkuussa 1910 Chathamin telakalla, josta huhtikuussa seuraavana vuonna se liitettiin Devonportiin. Se oli uudelleen huollettavana 1912 Portsmouthissa, mistä palatessa alus liitettiin 3. Risteilijälaivueeseen vuoden 1913 sotaharjoitusten ajaksi. Harjoitusten päätyttyä alus liitettiin Portsmouthissa 9. Hävittäjälaivueen johtoalukseksi, mistä se siirrettiin vielä samana vuonna Doveriin 6. Hävittäjälaivueeseen.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä HMS Sentinel siirrettiin Forthiin 8. Hävittäjälaivueeseen, josta se siirtyi hetkeksi Humberiin 6. Risteilijälaivueeseen ennen siirtoaan Välimeren laivastoon. Alus liitettiin 1918 Egeanmerenlaivueeseen ja edelleen 12. marraskuuta samana vuonna Dardanelleille ja edelleen Mustallemerelle.
HMS Sentinel  palasi huhtikuussa 1919 Sheernessiin, jossa se poistettiin palveluksesta. Aluksen palvelus jatkui heinäkuusta 1920 vuoden 1922 loppuun mekaanikkojen koululaivana Chathamissa.
Wasastjerna

Wasastjerna on suomalainen aatelissuku. Suku on vanhan ruotsalaisperäisen Falander-suvun haara, jolla on yhteinen alkuperä Tigerstedt-aatelissuvun kanssa. Abraham Falander aateloitiin Ruotsissa vuonna 1808 – yhdessä Anders Johan Bergwaldin kanssa – ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1809 sukuna numero 2196 nimellä Wasastjerna. Suomen ritarihuoneelle suku introdusoitiin sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 162. Ruotsissa vaikuttanut Bergwaldin sukuhaara on sammunut.

Historia

Abraham Falanderin suku polveutuu Ruotsin Taalainmaan Falunista lähtöisin olevasta Falander-suvusta. Vuoritilallinen Matias Andersinpojan poika Ericus Falander (1606/1608–1672) siirtyi 1631 Suomeen ja toimi myöhemmin Kokkolan kirkkoherrana. Hänen toiseksi vanhin poikansa aateloitiin 1691 nimellä Tigerstedt ja on siten Tigerstedtien aatelissuvun kantaisä. Wasastjernat ovat kuitenkin toisen pojan, lääninrovasti Jakob Falanderin jälkeläisiä. Hänen pojanpoikansa, vaasalainen kauppaneuvos Abraham Falander sekä Vaasan hovioikeuden kanneviskaali Anders Johan Bergwald kieltäytyivät Suomen sodan aikana toukokuussa 1808 – venäläisten vallattua Vaasan – antamasta uskollisuudenvalaa Venäjän keisarille. Sen johdosta heidät tuomittiin ensin kuolemaan, mutta tuomio lievennettiin maastakarkotukseksi. Matkalla Ruotsiin he tapasivat saman vuoden lokakuussa Ahvenanmaalla Lemlandin pappilassa kuningas Kustaa IV Aadolfin, joka kiitoksena heidän osoittamastaan uskollisuudesta aateloi heidät molemmat nimellä Wasastjerna. Kahden miehen yhteinen suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen syyskuussa 1809 aatelisena sukuna numero 2196.
Abraham Wasastjerna palasi 1810 Suomeen ja kaikki Suomen Wasastjernat ovat hänen jälkeläisiään. Ruotsiin jääneen Bergwaldin sukuhaara sammui hänen kuollessaan lapsettomana vuonna 1828. Suku on tämän jälkeen ollut edustettuna Ruotsin Ritarihuoneella Suomesta muuttaneiden jäsenten ansiosta vuosina 1891–1925 ja uudelleen 1982–2007.
Abraham Wasastjernan jälkeläiset keräsivät kauppiaina ja teollisuudenharjoittajina suuren omaisuuden, johon kuului muun muassa Östermyran ruukki Pohjanmaalla. Suuri osa omaisuudesta menetettiin Gustaf August Wasastjernan henkilökohtaisessa konkurssissa vuonna 1871. 1900-luvulla eräät suvun jäsenet suomensivat sukunimensä muotoon Vaasantähti.
Dnepropetrovskin alue

Väestö ja kaupungit

Dnipropetrovskin alueen kartta. Kartalla esitetään alueen yli 45 000 asukkaan kaupungit.
Alue on asukasmäärältään Ukrainan toiseksi väkirikkain. Vuoden 2013 alussa asukasluvuksi arvioitiin 3 307 795, mikä oli 7,3 % koko Ukrainan väestöstä. Asukkaista yli 83 % oli kaupunkilaisia, eli asui kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa. 
Alueen keskus on Ukrainan 4. suurin kaupunki Dnipro (997 754 asukasta vuoden 2013 alussa). Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Kryvyi Rih (656 478 as., maan 8. suurin kaupunki), Kamjanske (241 880 as.), Nikopol (118 720 as.), Pavlohrad (110 070 as.), Novomoskovsk (70 787 as.), Marhanets (48 546 as.) ja Žovti Vody (47 509 as.).

Tapahtumia alueella

Tasoristeysonnettomuudessa Marhanetsin kaupungissa kuoli yli 40 ihmistä 12. lokakuuta 2010.
Eerikki Viljanen

Eerikki Viljanen (s. 21. huhtikuuta 1975 Vihti) on vihtiläinen keskustalainen poliitikko. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Viljasen läpimeno varmistui vasta tarkastuslaskennassa. Ennen eduskuntaan valitsemistaan Viljanen toimi Keskustan eduskuntaryhmän maa- ja metsätalouspoliittisena sihteerinä. Hän on ammatiltaan maatalousyrittäjä. Viljanen oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa ja jäi varasijalle.
Kirppusirkus

Kirppusirkus on sirkusesitys , jossa kirppuja on valjastettu (tai näyttää siltä kuin olisi) vetämään pieniä kärryjä tai tekemään muita temppuja pienillä välineillä. Yleensä kirppuja ei tosiasiassa ole, vaan kirppusirkuksen esittäjä luo niistä illuusion liikuttamalla välineitä muilla tavoin.

Historiaa

Ensimmäisiä kirppusirkusesityksiä esittivät 1500-luvulla kellosepät esitelläkseen hienomekaniikan taitojaan. Vuonna 1578 Mark Scaliot teki lukon ja ketjun, joka kiinnitettiin kirppuun. Ensimmäinen tieto kirppusirkusesityksestä on 1820-luvun alusta, kun italialainen impressaari Louis Bertolotto mainosti ”työteliäiden kirppujen erikoislaatuista näyttelyä” (engl. extraordinary exhibition of industrious fleas) Lontoon Regent Streetillä. Yhdysvalloissa kirppusirkusesityksiä tehtiin 1960-luvulle asti, ja Britannian Manchesterissä Belle Vue Zoological Gardens järjesti niitä vielä vuonna 1970. Sen jälkeen kirppusirkuksia on nähty muun muassa Münchenin Oktoberfest-olutjuhlilla sekä klovnien ja taikureiden yksittäisinä ohjelmanumeroina, jotka perustuvat sähköisiin tai mekaanisiin laitteisiin oikeiden kirppujen sijasta.
Brittiläisen Michael Bentinen 1970-luvun tv-show’ssa Bentine’s Potty Time esiintyi säännöllisesti mekaaninen kirppusirkus.
María Fernanda Cardoso kiersi maailman viimeiseksi kirppusirkukseksi mainostetun esityksensä kanssa 1990-luvulla. Vuosituhannen vaihteessa Cardoso esiintyi täysille saleille muun muassa Sydneyn oopperatalossa ja Pariisin Pompidou-keskuksessa.

Elävien kirppujen käyttötekniikoita

Kirput elävät vain muutamia kuukausia, eikä niitä voi kouluttaa. Kirpuista voidaan kuitenkin valikoida yksilöitä, jotka ovat erityisen taipuvaisia hyppäämään tai liikkumaan muutoin. Valittujen kirppujen kaulan ympärille kiedotaan ohut kultalanka valjaiksi. Langan toinen pää kiinnitetään vaunuihin, pieneen maailmanpyörään tai muuhun rekvisiittaan, jolloin nähdään että kirput saavat lihasvoimillaan liikkeelle paljon itseään suurempia esineitä. Hyppivät kirput saadaan hyppyliikkeellään ”potkimaan palloa”, koska kultalankavaljaat estävät niiden oman liikkumisen.
HMS Valiant (1863)

Palvelus

Alus siirrettiin reserviin elokuuss vuonna 1885 Devonportissa. Se sijoitettiin satamapalvelukseen  1897 varastolaivaksi ja alus nimettiin 1904 HMS Indus IV:ksi. Alus nimettiin uudelleen 1916 HMS Valiant (Old)iksi ja edelleen HMS Valiant III:ksi 3. tammikuuta 1918. Vuonna 1924 alus muutettiin kelluvaksi polttoainevarastoksi, missä tehtävässä se palveli romuttamiseensa saakka. Alus saapui 9. joulukuuta 1956 romutettavaksi Zeebrüggeen.
Dieter Eilts

Ura pelaajana

Eilts aloitti peliuransa pienessä SV Hagen joukkueessa. Vuonna 1984 hän liittyi SV Werder Bremenin organisaatioon ja nousi vuonna 1985 ykkösjoukkueeseen. Eilts edusti Werder Bremeniä koko ammattilaisuransa ajan aina vuoteen 2002 saakka. Eilts tuli tunnetuksi sekä kentällä että sen ulkopuolella kohteliaana ja arvostettuna persoonana, joka ei esiintynyt keltaisen lehdistön kohu-uutisissa. Kaikkiaan 390 Bundesliiga-ottelua Werderissä pelannut Eilts voitti seurassa kaksi Saksan mestaruutta, kolme Saksan Cupia sekä kaudella 1991–1992 Cup-voittajien Cupin.
Berti Vogts nosti Eiltsin Saksan maajoukkueeseen vuonna 1993. Eilts oli mukana Saksan EM-ryhmässä 1996 ja pelasi kaikki ottelut mestaruuteen päättyneessä turnauksessa. Eiltsin maajoukkueura päättyi kuitenkin jo seuraavana vuonna. Hän pelasi kaikkiaan 31 maaottelua.

Ura valmentajana

Päätettyään peliuransa Eilts jatkoi SV Werder Bremenin organisaatiossa juniorivalmentajana. Heinäkuussa 2003 hän siirtyi Saksan jalkapalloliiton palvelukseen ja otti tehtäväkseen Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen valmentamisen. Vuotta myöhemmin hänet valittiin maan alle 21-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi.
Eiltsin johdolla Saksan alle 21-vuotiaat selvisivät ikäluokan EM-kisoihin Ruotsiin kesällä 2009. Menestyksestä huolimatta Eilts sai potkut tehtävistään erimielisyyksien vuoksi marraskuussa 2008.
Muutama viikko potkujensa jälkeen Eilts palasi valmennustehtäviin, kun 2. Bundesliigassa pelaava FC Hansa Rostock palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen.
Eiltsin pesti Hansassa jäi kuitenkin lyhyeksi. Menestys oli vaatimatonta ja seurajohto sai lopulta tarpeekseen maaliskuun alussa 2009, kun 2. Bundesliigan hännillä rypenyt Hansa kärsi 2–3 tappion FC St. Paulille.
Glass House – Painajainen sijaisperheessä

Juoni

Teini-ikäinen Ruby ja hänen pikkuveljensä Rhett jäävät orvoiksi vanhempiensa kuoltua auto-onnettomuudessa. Tällöin he pääsevät entisten naapureidensa, mukavan Glassin perheen hoiviin suureen lasitaloon. Myöhemmin paljastuu lasten perineen vanhempiensa miljoonien omaisuuden. Myös ottovanhempien käytöksestä alkaa paljastua outoja ja pelottavia piirteitä, ja lasitalon hyväntahtoinen julkisivu alkaa rakoilla.
Kunnallisvaalit 1928

Kunnallisvaalit järjestettiin vuonna 1928 Suomen 586 kunnassa. 424 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 160 vasemmistolainen enemmistö. Valtuutettujen toimikaudeksi jäi kaksi vuotta normaalin kolmen sijasta vuonna 1930 muutettujen kunnallislakien ja kunnallisen vaalilain myötä.
Vilma Sippola

Vilma Ilmatar Sippola on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Iida Minskin roolistaan Yleisradion nuortensarjasta Ihan sama vuodelta 2014. Sippola nähtiin myös Annikana eli yhdessä päärooleista vuoden 2019 helmikuussa julkaistussa Yleisradion neliosaisessa minisarjassa M/S Romantic. Samana vuonna hän esiintyi myös Ylen tv-sarjassa Aktivistit Bobrikovin tyttären osassa.
Sippolan äiti on helsinkiläisen Myllyteatterin taiteellinen johtaja, ohjaaja-käsikirjoittaja Miira Sippola. Muusikko Laura Sippola on hänen tätinsä.
Maria Solheim

Ura

Solheim allekirjoitti ensimmäisen levytyssopimuksensa vuonna 1999 Kirkelig Kulturverksted -levytysyhtiön kanssa ollessaan vain 17-vuotias. Ensimmäinen albumi julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin. Solheim tekee säännöllisesti kiertueita Norjassa ja Saksassa. Hänen musiikkiaan on ollut myös esillä BECK-mangasarjan pohjalta tehdyssä anime-elokuvassa.
Vuonna 2006 Solheim päätti vetäytyä hetkeksi julkisuudesta keskittyäkseen avioitumiseensa ja tyttäreensä. Vuonna 2009 hänen kappaleensa "Rom for alle" sai Hans Erik Dyvik Husbyn kanssa jaetun ensimmäisen sijan VG-listalla. Jos mukaan lasketaan myös vuoden 2009 joululista, kappale pysyi ensimmäisellä sijalla yhteensä kolme viikkoa.
22. heinäkuuta 2011 tapahtuneen Oslon pommi-iskun ja Utøyan verilöylyn jäkeen Solheim esitti Oslossa järjestetyssä Utøyan muistotilaisuudessa kappaleet "Mitt lille land" ja "Barn av regnbuen".
Solheim julkaisi vuonna 2012 viidennen sooloalbuminsa In The Deep.
Lahjakkuus

Lahjakkuus on monilajista monitaitoisuutta, tai erityistä taitavuutta ja suorituskykyä jollakin tiedon tai taidon osa-alueella (matemaattinen lahjakkuus, kielellinen lahjakkuus, musiikillinen lahjakkuus). Lahjakkuus on yksilöitä vertaileva käsite: Lahjakkuuden lajit ja taidot vaihtelevat eri yksilöillä ja yksilö on lahjakas tai vähemmän lahjakas aina suhteessa oletettuun keskimääräiseen lahjakkuuteen. 
Monilajinen lahjakkuus voidaan ajatella kykynä löytää tai luoda ongelmia, jotka auttavat yksilöä oppimaan uutta. Erityislahjakkuus taas on kykyä suoriutua erityisen taitavasti jostain tehtävistä; tällaisilla erityiskyvyillä on usein aivoissa paikannettavissa olevia alueita, joiden rakenteen tai toiminnan suhteen lahjakkaat eroavat valtaväestöstä (joko synnynnäisesti tai oppimisen seurauksena). Aivojen toiminnan kuvaus ei kuitenkaan välttämättä kerro sen enempää siitä, mitä lahjakkuus on tai erojen syistä (geenit vs. ympäristö). Ihmisen käyttäytymistä säätelevät monet yksilölliset perityt ja koetut tekijät.

Koulukypsyys ja koululahjakkuus

Koulussa menestyminen on yksi länsimaisessa yhteiskunnassa keskeinen lahjakkuuden erityisalue - "koululahjakkuus" - jolla ei välttämättä ole muuta korrelaatiota elämässä tai työssä menestymiseen kuin se, että suuntautuminen työuralle perustuu koulutukseen ja edellyttää sitä. Koulukyvykkyyttä ei mitata muun muassa älykkyysosamäärällä. Älykkyysosamäärä ei pysty kuvaamaan esimerkiksi sosiaalista lahjakkuutta, joka on dynaaminen ja tilannespesifi sekä yhteydessä metataitoihin ja persoonallisuuteen. Erilaisille oppijoille tulisi tarjota erilaisia lahjakkuuksia ja persoonallisia taipumuksia vastaavia erilaisia oppimistilanteita. Usein lahjakkuus ymmärretään samaksi kuin älykkyys. Älykkyys on kuitenkin vain yksi lahjakkuuden puolista. Lahjakkuuden käsite on sidoksissa aikaan ja kulttuuriin. Lahjakas ihminen luo tuotteita tai tarjoaa palveluja, joita tarvitaan hänen kulttuurissaan.

Lahjakkuusharha

Koulussa ja kotona korostetaan usein lasten lahjakkuutta oppimisen avaimena. Niinpä lapset haluavat vaikuttaa lahjakkailta ja peittelevät työmäärää, joka oppimiseen liittyy. He eivät halua näyttää "tyhmiltä", sillä opettajien, vanhempien ja kavereiden edessä älykkäältä näyttäminen on tärkeää. Omia ponnisteluja hävetään, koska omaa tyhmyyttä ei haluta näyttää. Lahjakkuusharha saa lapset välttämään haasteita ja pelkäämään virheitä. Menestyksen vaatima kova työ koetaan uhkana itsetunnolle. Sen sijaan, että tartuttaisiin haasteisiin, usko lahjakkuuteen menestystekijänä saa lapsen kadottamaan itseluottamuksensa ja motivaationsa .
Kalle Halonen

Kalle Halonen (6. joulukuuta 1899 Lapinlahti – 13. helmikuuta 1947 Lapinlahti) oli suomalainen, lapinlahtelaiseen Halosen taiteilijasukuun kuulunut näyttelijä ja taidemaalari.
Kalle Halonen valmistui alun perin näyttelijäksi Kansallisteatterin oppilaskoulusta 1919 ja hän oli sitten näyttelijänä seuraavat kuusi vuotta eri teattereissa. Serkkunsa Pekka Halosen kehotuksesta Kalle Halonen päätti sitten vaihtaa alaa. Hän  kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1925–1926 ja ensimmäinen näyttely hänellä oli 1928 Helsingin Taidehallissa viiden taiteilijan yhteisnäyttelyssä. 
Kalle Halonen asui Lapinlahdella mutta hän teki useita maalausmatkoja Keski- ja Pohjois-Suomeen erityisesti Korpilahdelle. Halonen teki myös opintomatkan Pariisiin. Halosen taulujen aiheina olivat luonnonmaisemat sekä maaseutuaiheet. Hän suunnitteli myös tekstiilejä sisarensa Anna Halosen kutomolle.
Jatkosodan aikana Kalle Halonen oli Rukajärven rintamalla ja siellä hän maalasi lukuisia luonnon- ja kylämaisemia. Halonen toimi lääkintämiehenä mutta saattoi maalata vapaa-aikanaan. 
Halosen vanhemmat olivat maanviljelijä Jussi Halonen ja Annaliisa o.s. Puurunen. Kolmetoistalapsisen perheen nuorimpana syntyneen Kalle Halosen sisaruksia olivat kuvanveistäjä Eemil Halonen ja kuvanveistäjä Arttu Halonen sekä ryijy- ja mattokutomon Kouvolassa omistanut Anna Halonen.
Lahnuksen yhteiskoulu

Lahnuksen yhteiskoulu oli Espoon Lahnuksessa vuosina 1966–1977 toiminut yksityinen oppikoulu. Sen ylläpitäjänä oli ensin Espoon kauppala ja vuodesta 1972 Espoon kaupunki. 
Koulu toimi ensimmäisen lukuvuoden kesäsiirtolana käytetyllä Luukin alueella sijainneessa vanhassa kansakoulurakennuksessa, kunnes se sai 1967 oman koulutalon Lahnukseen Vihdintien ja Vanhankyläntien risteykseen. Ensimmäisenä lukuvuonna oppilaita oli 57 ja opettajia yhdeksän, kun neljä vuotta myöhemmin oppilaita oli jo 304 ja opettajia 19. Koulua laajennettiin 1968 ja 1972. Espoon siirtyessä peruskoulujärjestelmään 1977 koulu lakkautettiin, ja sen toimintaa jatkoi keskikoulun osalta Pohjois-Espoon koulu ja lukion osalta Pohjois-Espoon lukio.
Lyhytikäisestä koulusta ehti valmistua ylioppilaita vain muutamana vuonna 1970-luvun keskivaiheilla, muiden muassa tuleva pääministeri Matti Vanhanen vuonna 1975.
Lahnuksen yhteiskoulun rehtorina toimi 1966–1970 Mauri Alasaari ja 1970–1977 Juhani Turjanmaa.
Botswanan vaakuna

Botswanan vaakuna on Botswanan kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se on otettu käyttöön 25. tammikuuta 1966.
Vaakunan yläosaan on kuvattu hammasrattaat, jotka symboloivat teollisuutta. Vaakunan keskelle on kuvattu kolme aaltoa, jotka symboloivat vettä. Vaakunan alaosassa oleva härkä symboloi maan tärkeää elinkeinoa karjankasvatusta. Vaakunakilpeä kannattelee kaksi seepraa, joista toinen pitää kiinni durrasta (tärkeä viljelyskasvi maassa) ja toinen norsunluusta (symboloi maassa käytyä norsunluukauppaa). Vaakunan alapuolella nauhassa lukee maan motto Pula eli Sade.
Kylkiäinen (Janakkala)

Maantietoa

Lampi sijaitsee aivan Mallinkaistenjärven kyljessä. Sen pinta-ala on 6,3 ha ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Sen rantaan on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Mallinkaisten suunnalta.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Mallasjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 116,7 metriä mpy, mikä on 0,2 metriä ylempänä kuin Mallinkaistenjärvessä. Lammen pohjoispäästä laskee siihen lyhyt puro ja lammen lounaisrantaan laskee kaksi lyhyttä metsäojaa.
Ida Ravaska

Ida Maria Ravaska (s. 28. lokakuuta 1995 Kuusankoski) on suomalainen pikajuoksija, jonka päälaji on 400 metrin juoksu. Hän edustaa kemiläistä Veitsiluodon Kisaveikkoja.
Ravaska saavutti Kalevan kisoissa 2019 Lappeenrannassa pronssia 400 metrin juoksussa ajalla 56,16. Aiemmin hän ei ollut yltänyt Kalevan kisoissa loppukilpailuun. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on voittanut 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa vuonna 2018 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2016 ja pronssia 2019. 4 × 100 metrin viestissä hän sai SM-pronssia 2019.
Ravaskan ennätys 400 metrillä on elokuussa 2019 Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa juostu 55,19.
Jean Anouilh

Jean Anouilh ['ʒɑ̃ a'nuj] (23. kesäkuuta 1910 – 3. lokakuuta 1987) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. 
Anouilh’lla oli baskijuuret ja hän syntyi Bordeaux’ssa. Hän teki pitkän uran ja kirjoitti monia näytelmiä hyvin erilaisissa tyylilajeissa.  Jotkut ovat klassisia farsseja, joissa on synkkiä käänteitä, toiset ovat kreikkalaisten myyttien sovituksia toiseen aikaan tai tilanteeseen ja jotkut tutkielmia elämästä ja rakkaudesta.
Anouilh kirjoitti muun muassa näytelmän Becket eli Jumalan kunnia (1960), josta tehtiin samanniminen elokuvasovitus (Becket 1964, ohj. Peter Glenville). Näytelmä perustuu löyhästi historiaan, ja sen hahmoina ovat Henrik II ja Thomas Becket.
Jean Anouilh tuli teatteripiireissä tunnetuksi tuskaisena taiteilijana, jonka oli vaikea luovuttaa tekstiään harjoiteltavaksi, saati seurata näytelmänsä valmistumista. Toisaalta hän oli myös hyvin tuottelias ja sai valmiiksi uuden näytelmän suunnilleen joka vuosi ellei useamminkin. Hänen sanotaan hallinneen niin klassisen draaman, surrealismin, psykoanalyysin kuin kevyen vaudevillenkin keinot ja kyenneen käsittelemään vaikeitakin filosofisia kysymyksiä kevyesti. Hän kutsuikin kaikkia näytelmiään komedioiksi, toisia mustiksi ja toisia ruusunpunaisiksi.
Hélécine

Kylät

Hélécinen kylät ovat Neerheylissem (valloni Élessene) (kunnantalo sijaitsee kylässä), Opheylissem (valloni Élessinea) ja Linsmeau (valloni Lîsmea) (holl. Linsmeel). Kylät olivat vuoteen 1977 saakka omia kuntiaan, jolloin ne yhdistettiin Hélécinen kunnaksi.
Pallavolo Modena

Tuplat

1988, 1989, 1995, 1998, (4)

Triplat

1986, 1995, 1997 (3)

Historia

Modena pääsi nauttimaan A1-liigan mestaruudesta ensimmäisen kerran kaudella 1972 sekä kaudella 1974. Kauden 1974 jälkeen joukkue voitti jälleen mestaruuden kaudelta 1976. Kaudella 1979 sekä 1980 joukkue otti kotimaisen cupin voitot sekä cup-voittajien cupin voiton 1980. CEV-Cupin voittoa joukkue juhli peräti kolmena vuotena peräkkäin vuosina 1983,1984 sekä 1985. Kauden 1985 joukkue saavutti myös kotimaisen cup mestaruuden. Seuraava joukkueen todellinen menestys putki Italian A1-liigassa tapahtui 1980-luvun puolivälissä. Pallavolo Modena voitti neljä mestaruutta peräkkäin kausien 1985-1989 välillä. Seuraavat A1-liigan mestaruudet joukkue nappasi kausilta 1995, 1997 sekä viimeisin kaudelta 2002. Lentopallon Mestareiden liigan voittoa joukkue juhli kolmena kautena peräkkäin kausina 1996, 1997 sekä 1998. Neljännen mestaruutensa joukkue oli ottanut Euroopassa vuonna 1990.

Muuta

Cimone Modenassa on pelannut suomalaisista lentopalloilijoista Jouni Parkkali ja Petteri Laurila, joka voitti joukkueen kanssa Modenan viimeksi voittaman A1-liigan mestaruuden 2002 vuonna.  Parkkali pelasi Modenassa 1981-1982 kaudella menestyksekkäästi voittaen Italian Cupin hopeaa sekä etenemällä välieriin liigassa.
Cimone Modena on myös yhteistyössä Lentopallon SM-liigassa pelaavan Raision Loimun kanssa tiiviisti. Modenan ja Loimun yhteistyö sopimus mahdollistaa Loimun pelaajien leireilyn Italiassa, ja Modenan pelaajien pelaamisen Loimussa mikäli pelipaikka ei aukea joukkueessa. Modena ja Loimu pelasivat suomalaisseuran 50-vuotisjuhlaottelun jonka suomalaisjoukkue voitto yllättäen 3-2.
Jukataninkerttuli

Levinneisyys

Jukataninkerttulia tavataan Belizessä, Guatemalassa ja Meksikossa. Sen kannaksi arvioidaan 20 000–49 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.