google/wiki40b huggingface dataset:
Kotka–Kymin seurakunta

Sukupuolineutraalin avioliittolain vaikutukset

Kotka–Kymin seurakunnan kirkkoneuvosto linjasi helmikuussa 2017 reaktiona maaliskuun alussa voimaan tulleseen sukupuolineutraaliin avioliittolakiin, ettei samaa sukupuola olevia pareja saa vihkiä tai siunata, eikä heidän puolestaan tai kanssaan saa rukoilla seurakunnan kirkoissa. Kirkkoneuvosto päätti myös, että samaa sukupuolta olevien parien kuulutuksia ei lueta jumalanpalveluksissa eikä heidän nimiään julkaista kirkollisissa ilmoituksissa. Seurakunnasta erosi poikkeuksellisen paljon ihmisiä kirkkoneuvoston päätöstä seuranneina päivinä.
Svetozar Pribićević

Svetozar Pribićević (26. lokakuuta 1875 Karlovac, Kroatia, Itävalta-Unkari – 15. syyskuuta 1936 Praha, Tšekkoslovakia) oli jugoslavialainen poliitikko, taustaltaan Kroatian serbi.
Pribićević oli ennen ensimmäistä maailmansotaa Itävalta-Unkarin serbiväestön poliittinen johtaja, Jugoslaviassa hän johti vuodesta 1924 perustamaansa Itsenäistä demokraattista puoluetta. Hän kannatti alkujaan Jugoslavian muodostamista keskusjohtoiseksi maaksi eikä eri kansallisuuksien liittovaltioksi. Toimiessaan Jugoslavian sisäministerinä hän muun muassa vangitutti Kroatian talonpoikaispuolueen johtajan Stjepan Radićin, joka vastusti yhtenäisvaltiota. Vuonna 1927 Pribićević kuitenkin kääntyi aiempien kantojensa vastaisesti federalismin kannalle. Hän ja Kroatian talonpoikaispuolueen uusi johtaja Vladko Maček pyysivät 5. tammikuuta 1929 kuningas Aleksanteri I:ä muuttamaan Jugoslavian liittovaltioksi. Seuraavana päivänä kuningas perustikin sitä vastoin diktatorisen hallinnon. Pribićević oli vangittuna vuoteen 1931, jolloin hän pääsi lähtemään maasta. Hän asui loppuikänsä maanpaossa.
James Salvesen

James Edvard Ross Salvesen (12. tammikuuta 1855 Mandal, Länsi-Agderin lääni, Norja – 21. elokuuta 1926 Edinburgh, Skotlanti) oli Keski-Suomessa vaikuttanut norjalaissyntyinen sahateollisuuspatruuna.
Salvesenin vanhemmat olivat Carl Emil Salvesen (1816–1877) ja Jane Turnbull (1821–1904). Hän oli naimisissa vuodesta 1879 Eva Bertramin (1858–1928) kanssa. Salvesen kävi koulunsa Kristiansandissa Norjassa ja muutti jo nuorena Skotlantiin.
Etelä-Norjasta kotoisin ollut Salvesenin suku harjoitti 1800-luvun puolivälissä laivanvarustusta, kaivostoimintaa sekä valaanpyyntiä Britteinsaarilla. He kiinnostuivat Suomen puutavaramarkkinoista 1860-luvulla, ja vuonna 1871 Christian Salvesenin hallitsema brittiläinen yhtiö The Finland Wood Co osti Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakoskella sijainneen Haapakosken sahan loviisalaiselta Alfred Björksténiltä.
The Finland Wood Co:n palveluksessa ollut Christian Salvesenin sukulainen James Salvesen saapui Suomeen 1875 johtamaan Haapakosken sahaa. Hän perusti veljensä Thomas Salvesenin (1853–1934) kanssa toiminimi T. & J. Salvesenin vuonna 1882 Helsinkiin. Toiminimi keskittyi aluksi hoitamaan The Finland Wood Co:n sahatavaran ja kaivos- sekä paperipuun viennin yhteydessä tarvittuja laivanselvityksiä, mutta se aloitti myös oman sahaustoiminnan ostettuaan 1889 Himangalta hollantilaisen Bratzes & Co:n omistaman Rauman sahan. Salvesenin veljekset perustivat pian sahalaitoksen myös Saimaan etelärannalle Lauritsalaan, ja heillä oli 1900-luvun alussa omistuksessaan myös sahalaitos Ruokolahdella, Haapakosken saha Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakoskella sekä 1903 hankittu Kiviojan saha (per. 1889) Ylivieskassa. James Salvesen perusti Vaajakoskelle myös koulun, kirjaston ja ylläpiti lisäksi sairaalaa.
Vuonna 1903 toiminimi muutettiin Aktiebolaget T. & J. Salvesen -nimiseksi osakeyhtiöksi, jonka osake-enemmistö oli James Salvesenin hallussa. Myös The Finland Wood Co -yhtiö siirtyi James Salvesenin haltuun 1911 Christian Salvesenin kuoltua Skotlannissa. Tämän jälkeen James Salvesen omisti Suomessa kuusi sahalaitosta ja noin 130 000 hehtaaria maata. Vuosittain laivattiin 170 000–200 000 kuutiometriä puutavaraa, ja Aktiebolaget T. & J. Salvesen oli Suomen viidenneksi tai kuudenneksi suurin sahaustoiminnan harjoittaja.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Salvesenit luopuivat omistuksistaan Suomessa vuonna 1916 ja James Salvesen muutti Skotlantiin. Saimaan alueella olleet sahat myytiin Kaukas Fabrik Ab:lle, Jyväskylän saha siirtyi Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnalle (SOK) ja Himangan sekä Ylivieskan sahat porilaiselle W. Rosenlew & Co:lle. The Finland Wood Co:n omistamia metsiä oli jo 1913 myyty W. Gutzeit & Co:lle.
James Salvesen kuoli Edinburghissa vuonna 1926. Vaajakosken Naissaaressa sijaitsee kuvanveistäjä Pauli Koskisen tekemä Patruuna Salvesenin muistomerkki joka paljastettiin 1984.
Matti Lukkarila

Matti Juhani Lukkarila (s. 12. tammikuuta 1955 Utajärvi)  on suomalainen elokuvatutkija. Hän on toiminut vuodesta 1993 Kansallisen audiovisuaalisen instituutin ja sen edeltäjän Suomen elokuva-arkiston johtajana.

Henkilöhistoria

Matti Lukkarila syntyi vaihdemies Heikki Lukkarilan ja Martta Isoahon perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Liisa Sinikka Härmä. Lukkarila varttui Oulussa ja innostui elokuvista jo koulupoikana. Vuonna 1974 ylioppilaaksi tullut Lukkarila opiskeli Oulun yliopistossa ja vuodesta 1985 Länsi-Berliiniissä ja eteni tohtoritutkintoon asti. Oulun yliopistossa 1991 tarkastetun väitöskirjan aiheena olivat unkarilaisen Béla Balázsin elokuvateoriat. 1990-luvun alussa Lukkarila toimi vierailevana tutkijana Wisconsinin yliopiston elokuvatutkimusyksikössä Wisconsin Center for Film and Theater Research.
Sebastian Sulku

Seuraura

Sulku oli Jokereiden kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Vantaa HT:ssä, josta Sulku palasi Jokereihin taas A-juniori-ikäisenä kaudeksi 1991–1992. Hän teki joukkueessa liigadebyyttinsä kaudella 1993–1994, jolloin Sulku pelasi seitsemän SM-liigaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan I-divisioonaa KooKoon riveissä ja myös yhden ottelun Karhu-Kissoissa. 
Kaudeksi 1994–1995 Sulku siirtyi SM-liigan nousijajoukkue TuToon, jossa tulokaskausi toi 24 runkosarjaottelussa kaksi maalia. Ensimmäinen kokonainen SM-liigakausi 1995–1996 toi hänelle 43 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 4+3=7. TuTo putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan, mutta Sulku jatkoi siellä pelejään Hyvinkään Ahmojen riveissä. Hän oli tehoilla 7+17=24 joukkueen tehokkain puolustaja ja sijoittui I-divisioonan puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi Ketterän Marko Saarisen kanssa. Kaudeksi 1997–1998 Sulku siirtyi Kalevan Palloon, jossa hän nousi varsinkin seuraavalla kaudella 1998–1999 suurempaan rooliin ja SM-liigan puolustajien parhaimmistoon. Sulku oli tuolloin KalPan tehokkain puolustaja tehoilla 6+11=17, mutta joukkueen kausi päättyi kuitenkin SM-liigasta putoamiseen.
Sulku siirtyi kaudeksi 1999–2000 Hämeenlinnan Pallokerhoon, jonka riveissä hän nousi isompiin otsikoihin. Hän teki ensimmäisen kautensa aikana runkosarjassa 20 tehopistettä, mutta jakoi kevään 2000 pudotuspelien puuolustajien pistepörssin voiton TPS:n Jouni Loposen kanssa. Kausi 2000–2001 Sululla jäi vain 22 runkosarjaottelun mittaiseksi olkapäävamman takia, kun hän joutui kauden viidennessä ottelussa Ilveksen Ivan Majeskýn sääntöjen rajamailla tehdyn taklauksen kohteeksi. Sulku palasi kaukaloihin tammikuussa 2001. Kaudella 2001–2002 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 15+14=29, joilla Sulku voitti SM-liigan puolustajien maalipörssin ja jakoi puolustajien pistepörssin neljännen sijan Ässien Jukka-Pekka Laamasen ja Pelicansin Jan Latvalan kanssa. Hänen otteensa ailahtelivat, mutta Sulku muodosti useimmiten ylivoimalla tehokkaan kaksikon Teemu Aallon kanssa. Sulku voitti SM-pronssia keväällä 2002.
Huhtikuussa 2002 Sulku teki kaksivuotisen sopimuksen Espoo Bluesin kanssa. Hän toimi molempina kausinaan joukkueen varakapteenina. Toisella kaudellaan 2003–2004 Sulku oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+19=26, joilla hän jakoi SM-liigan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa.
Kaudeksi 2004–2005 Sulku siirtyi Elitserien-joukkue Brynäs IF:ään, mutta loukkaantumiset lyhensi hänen kautensa vain 26 runkosarjaottelun mittaiseksi ja lopetti lopulta koko Sulun uran.

Maajoukkueura

Sulku edusti Suomen A-maajoukkuetta Sweden Hockey Gamesissa marraskuussa 2001.

Uran jälkeen

Sulku perusti pelaajauransa jälkeen urheilumarkkinointiyritys Procito Oy:n, jonka toimitusjohtajana hän toimii.
Ikäpresidentti

Ikäpresidentti on valitun yhdistyksen (mm. valtiopäivät) pitkäaikaisin tai iältään vanhin jäsen. Nimitystä käytetään yleensä kunnioittavassa mielessä, johon nimityksen presidentti-osa viittaa. Nimitystä on esimerkiksi käytetty SM-liigan vanhimmasta jääkiekkopelaajasta puhuttaessa.
Joissakin tapauksissa ikäpresidentillä voi olla suurempi päätäntävalta tai painavampi sana. Näin arvostetaan iän (mahdollisesti) tuomaa tietoa, taitoa ja kokemusta.
Petter Adolf Karsten

Petter Adolf Karsten (16. helmikuuta 1834 Merimasku – 22. maaliskuuta 1917 Forssa) oli oman aikansa huomattavin sienitieteilijä. Hänet tunnetaan nimellä "suomalaisen sienitieteen isä".
Karstenin vanhemmat olivat maanviljelijä Petter August Karsten ja Lovisa Granberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1856 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen 1860 filosofian kandidaatiksi, maisteriksi, lisensiaatiksi ja tohtoriksi. 
Valmistuttuaan Karsten muutti Tammelaan, jossa vietti enimmän osan elämästään opettaen ja tehden tutkimustyötä Mustialan maatalousopistossa, joka on nykyään osa Hämeen ammattikorkeakoulua. Hän oli Mustialan maanviljelysopiston kasvitieteen lehtorina 1864–1908.  Karsten keräsi valtavan näytekokoelman sekä omin neuvoinensa että kirjeenvaihtajiensa avustuksella. Karsten nimesi 200 sukua ja 2 000 uutta lajia. Hänestä käytettävä auktorilyhenne kasvien nimien yhteydessä on P. Karst. Hän sai ylimääräisen professorin arvon 1900.
Karstenin puoliso oli Jenny Hedman (s. 1842), metsänhoitaja Gustaf Adolf Lennart Karsten (s. 1864) oli heidän poikansa.
Karin Prokop

Karin Prokop (s. 1. helmikuuta 1966) on itävaltalainen entinen käsipalloilija. Hän edusti seuratasolla Hypo Niederösterreichiä. Prokop osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1984 ja 1992. Vuoden 1984 kisoissa Prokop pääsi pelaamaan vain yhdessä ottelussa, mutta 1992 hän oli kentällä jo neljässä pelissä. Prokop teki jälkimmäisessä turnauksessa neljä maalia.
Sekä Prokopin äiti Liese että täti Maria olivat olympiatason yleisurheilijoita. Hänen serkkunsa Thomas taas on entinen alppihiihtäjä.
Luigi Luca Cavalli-Sforza

Luigi Luca Cavalli-Sforza (25. tammikuuta 1922 Genova – 31. elokuuta 2018 Belluno) oli italialainen populaatiogeneetikko ja professori. Hän tutki ihmispopulaatioiden siirtymisen ja veriryhmien välisiä yhteyksiä. Hänet nimitettiin Stanfordin yliopiston professoriksi vuonna 1970.
Symportteri

Symportterit ovat ryhmä integraalisia kalvoproteiineja. Symportteri siirtää samanaikaisesti 2 eri ainetta samalle puolelle solukalvoa, soluelimen kalvoa tai jotain muuta biologista kalvoa.
Aineet voivat olla neutraaleita molekyylejä tai ioneita, mutta usein toinen on ioni ja toinen neutraali molekyyli. Symportterin määritelmässä vain kuljetuksen samasuuntaisuudella on väliä – solukalvon symportterit voivat siirtää aineita solun ulkopuolelle, sisäpuolelle tai tilanteesta riippuen molempiin suuntiin, mutta todellinen siirtosuunta riippuu symportterista. Symportterien kuljetus voi kuluttaa energiaa eli olla aktiivista tai olla energiaa suoraan kuluttamatonta eli passiivista.
Esimerkiksi ihmissuoliston erilaiset natrium-glukoosi-symportterit siirtävät suolistosta natriumioneita ja glukoosia suolisolujen sisälle passiivisesti suolen suuren natriumpitoisuuden takia. Laktoosipermeaasi on kolibakteerissa oleva symportteri, joka siirtää protoneita (H⁺) ja laktoosia bakteerin sisälle, sillä bakteeri ylläpitää protonipumppujensa avulla ulkopinnallaan hapanta eli protonipitoista ympäristöä.
Symportterit ovat kotransportterien alaryhmä. Toinen kotransportterien alaryhmä ovat antiportterit.
Tuomas Vento

Tuomas Ruben Elia Vento (s. 24. toukokuuta 1922 Lahti) on suomalainen kirjailija ja pakinoitsija. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja työskenteli toimittajana Apu-lehdessä sekä toimituspäällikkönä Koiramme-lehdessä. Vento on työskennellyt myös taidemaalarina.
Kotisten aarnialue

Kotisten aarnialue on hakkaamatta jätetty 232 hehtaaria laaja Evon alueen Natura 2000 -suojelualueen osa-alue. Kotisten ydinalue on ollut rauhoitettuna toista sataa vuotta, minkä vuoksi siellä on vanhoja lahoja puita sekä järeitä haapoja. Aarniometsämäisyys tarjoaa elinympäristön monille sellaisille lajeille, joita ei voi olla hyvin hoidetuissa talousmetsissä. Kotisten alue on yksi Evon alueen tutkimuksellisesti arvokkaimmista alueista tämän vuoksi.

Havaittuja lajeja

Vuoden 1974 Lammin makrosienikurssin yhteydessä alueelta löydettiin 304 sienilajia. Näihin kuuluu muiden muassa sitruunakääpä.

Liikkuminen

Osassa aluetta liikkuminen on rajoitettua.
Iloinen leski

Ensimmäinen näytös

Hanna Glawari on periynyt mieheltään 20 miljoonaa frangia ja Paroni Zeta on saanut ohjeet, ettei perijätärtä saa päästää lähtemään köyhyyskurimuksessa taistelevasta valtakunnasta. Balkanilaisen kuningaskunnan Pontevedron Pariisin-suurlähetystössä Zeta kehittelee suunnitelman Glawarin naitattamisesta nuorelle pontevedrolaiselle poikamiehelle, Kreivi Danilolle. Paroni lähettää apurinsa hakemaan kreiviä. Zetan vaimo Valencienne flirttailee hiukan Camillen, ranskalaisen aristokraatin kanssa, mutta torjuu lopulta tämän lähentelyt (Camille kirjoittaa hänelle viuhkaan: "Rakastan sinua"). Käy ilmi, että Hanna ja Danilo ovat ex-rakastavaisia, mutta kreivi ei ole kiinnostunut. Hän toteaa, että rakkaudentunnustus asettaisi hänet samalla viivalle kaikkien ranskalaisten kanssa, jotka juoksevat perijättären rahojen perässä. Tanssisalissa Hannan on löydettävä itselleen tanssipartneri ja hän valitsee ainoan henkilön, joka tuntuu vähät välittävän hänen läsnäolostaan, Danilon. Kreivi koettaa isänmaalleen uskollisena etsiä Hannalle sopivaa pontevedrolaista aviomiestä.

Toinen näytös

Seuraavana päivänä Hanna pitää juhlat, jotka käynnistyvät pontevedrolaisella tanssilla ja laululla. Hanna laulaa kuulun Vilja-liedin joka kertoo lumoavasta metsänhengettärestä. Zeta pelkää Camillen olevan uhka suunnitelmilleen ja kuultuan hänen olevan tekemisissä naimisissa olevan naisen kanssa, määrää Danilon etsimään hänet. Hän antaa kreiville saman viuhkan mihin Camille on kirjoittanut rakkaudentunnustuksensa. Danilo on kuitenkin huolimaton viuhkan kanssa ja sen löytävä Hanna luulee Danilon jättäneen sen varta vasten hänen löydettäväkseen. Camille tapaa Valenciennen paviljongissa kun Zeta katsoo avaimenreiästä ja tunnistaa oman vaimonsa. Hanna ja Valencienne kuitenkin vaihtavat keskenään paikkojaan ennen paronin kohtaamistaan, joka hämää  hänet. Hanna julkistaa kihlauksensa Camilleen. Zeta on suunniltaan isänmaan köyhtyessä ja Danilo, joka ei pysty peittämään suruaan, poistuu myrskyn merkkinä ja pakenee suosikkipaikkaansa Maxim'siin. Hanna tajuaa rakastavansa häntä.

Kolmas näytös

Danilo  johdatellaan silmät sidottuina juhliin, joissa Valencienne viihdyttää yleisöä. Hän pyytää Hannaa jättämään Camillen isänmaan tähden ja Hanna suostuu, miehen suureksi riemuksi. Zeta vannoo eroavansa vaimostaan, luullen viestin viuhkassa olevan hänen kirjoittamansa, ja aikoo sen sijaan itse naida lesken. Hanna kuitenkin kertoo hänelle, että hän menettää omaisuutensa mikäli menee uudelleen naimisiin. Tämän kuullessaan Danilo julistaa rakkautensa Hannalle, joka kuitenkin muistuttaa häntäkin että  omaisuudesta tulee hänen miehensä omaisuutta, jos hän menee naimisiin. Valencienne ottaa esiin viuhkan ja lukee ääneen sen, mitä alun perin vastasi Camillen tunnusteluihin: "Olen hyvin kunniallinen vaimo." - ja kaikki loppuu hyvin.
Operaatio Uppsala

Operaatio Uppsala oli Norjan tiedustelupalvelun 1950-luvun alussa suunnittelema operaatio, jossa se palkkasi entisiä suomalaisia kaukopartiomiehiä tiedustelemaan Neuvostoliiton sotilastukikohtia Karjalassa.

Taustaa

Kun Neuvostoliittoon lähetetyt vakoojat olivat lähes poikkeuksetta kuolleet, Norjan tiedustelupalvelu sai ajatuksen palkata suomalaisia kaukopartiomiehiä tiedustelemaan rajan taakse Neuvostoliiton sotakohteita. Näillä miehillä oli luja ammattitaito kyseiseen tehtävään, sillä he olivat sodan aikana kestäneet jopa viikkoja vihollisen linjojen takana.

Operaatio

Palkkioksi retkistään suomalaisille luvattiin noin miljoonan markan palkkiota. Tästä syystä monet pyydetyistä suostuivat tehtäviin. He saivat käyttöönsä uusimpia kameroita, aseen ja ruokaa.  
Rajan ylittäminen oli hankalaa ja jos se onnistui, oli vaarana neuvostoliittolaiset rajavartijat. Tulitaisteluilta ei vältytty. Muun muassa Arvo A. Juvonen joutui tulitaisteluun kahden neuvostoliittolaisen rajavartijan kanssa. Myöhemmin samalla retkellä hän myös ampui erästä rajavartijaa. Tiedusteluretkillä katosi yksi henkilö, Heikki Määttänen, toukokuussa 1950 eikä hänen kohtalostaan tiedetä vieläkään, vaikka hänestä tiedusteltiin myös FBI:ltä. Lisäksi yksi mies kuoli hämärissä olosuhteissa Lapissa.
Suomelle tiedustelutehtävät olivat poliittisesti vaarallisia. Retkiä yritettiin turhaan estää muun muassa toimeksiantajien kautta. Toisaalta Puolustustusvoimat, Rajavartiolaitos ja Suojelupoliisi olivat henkilötasolla toiminnasta tietoisia. Suojelupoliisille annettiin ohjeet tutkia asiaa "kaikessa hiljaisuudessa". Moni operaatioon osallistuneista suomalaisista joutui lähtemään maanpakoon Yhdysvaltoihin. Osa heistä, kuten Arvo Juvonen, työskenteli CIA:lle. Juvonen teki Suomesta lähdettyään tiedusteluretkiä Pohjois-Norjasta käsin Petsamon alueelle. Elokuussa 1954 tehdyllä retkellä käytettiin menomatkalla rajan ylitykseen ilmapalloa.
Kaikkiaan kolme operaatio Uppsalaan osallistunutta suomalaista tuomittiin rangaistuksiin Suomessa: Reino Sappinen vuonna 1954 sekä Lauri Solehmainen ja Emil Torssonen pitkän pakomatkan jälkeen vuonna 1970.
Will Self

Will Self (s. 26. syyskuuta 1961) on brittiläinen kirjailija. Will Selfin satiirinen esikoisnovellikokoelma ilmestyi 1991, ja Self valittiin yhdeksi Britannian parhaista nuorista kirjoittajista. Romaanien ja novellien lisäksi Self on kirjoittanut artikkeleita ja arvosteluja useisiin lehtiin. Self toimi myös The Observerin kolumnistina vuoteen 1997 saakka, minkä jälkeen hän siirtyi The Independentiin.
Self on teoksellaan Umbrella ehdokkaana ('long listed') vuoden 2012 Booker-palkinnon saajaksi.
Pussikaljaelokuva

Arvioita

Elokuvan henkisenä sukulaisena pidetään vuonna 2008 valmistunutta lyhytelokuvaa Monte Rosso.
Iltalehden Tuomas Riskalan neljän tähden arvio kuvaa Pussikaljaelokuvaa näin: "Mikko Rimmisen Pussikaljaromaanin elokuvaversio on hauska, inhimillinen ja lopulta riipaisevan melankolinen kuvaus kolmen nuoren miehen ystävyydestä ja päämäärättömyydestä."
Ilta-Sanomien Tarmo Poussun mukaan kirjan kielellinen ilotulitus kuuluu etenkin Eero Milonoffin roolihenkilön suussa. Romaanin tajunnanvirtatekniikalle Ville Jankerin ulkoiseen realismiin pitäytyvä ohjaus ei kuitenkaan hänestä tarjoa vastinetta.
Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä Veli-Pekka Lehtonen kirjoittaa, että elokuvaa voidaan pitää juuri ja juuri onnistuneena kirjafilmatisointina. Jankerin pelkistettyä ilmaisua hän pitää välillä kankeahkona. Lehtonen vertaa elokuvaa Aki Kaurismäen Calamari Unioniin. Ylermi Rajamaan roolisuoritus tuo Lehtosen mielestä elokuvaan tarvittavaa lämpöä ja positiivisuutta. Tapahtumapaikkojen tallentamista tuleville polville hän pitää arvokkaana.
Keskipohjanmaassa Hannu Björkbacka moittii Helsinki-aiheisen filmin visuaalista ilmettä. Muutenkin tarina jää valkokangasversiona hänen mielestään luonnosmaiseksi. ”Mutta loppukohtaus on komea. Vaikka edeltänyt ei sitä täysin perustelekaan, aamu-utuisella sillalla kolmikon ystävyys kiteytyy kauniisti sekä näyttelijätyössä että otoksissa.”
Nyt-liitteen viiden kriitikon antamien pisteiden keskiarvo oli 3,0 (max. 5).
Afrikanhilsa

Kuvaus

Laji on tavallisesti 16, parhaimmillaan 30 senttimetrin mittainen.

Status

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut lajin elinvoimaiseksi.
Ultratop 50 Singles (Vallonia)

Ultratop 50 Singles on lista parhaiten myyvistä singleistä Valloniassa, Belgiassa. Sen Flanderin vastine on Ultratop 50. Kuten Britannian singlelista, Ultratop luo listan myyntilukujen perusteella.
Serik Umbetov

Serik Abikenovitš Umbetov (s. 19. kesäkuuta 1950 Prudki, Žambylin piiri, Almatyn alue, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta) on entinen Kazakstanin maatalousministeri 2004-2005 sekä valtiopäiväedustaja mažiliksessa 2012-2016 ja 2016-
Justice League: Injustice for All

Pelattavuus

Oikeuden Puolustajat yhdistävät voimansa pysäyttääkseen Injustice Gang -ryhmän. Pelin tarina alkaa Justice Leaguen samannimisestä jaksosta Injustice for All.
Jokaisella tasolla pelattavia hahmoja on kaksi, joiden avulla pyritään löytämään piilotettuja avainkortteja ja kohtaamaan kentän pääpahis. Myös jokaisella sankarilla on oma erikoiskyky perusliikkeiden lisäksi.
Henri Breuil

Henri Breuil (28. helmikuuta 1877 – 14. elokuuta 1961  L'Isle-Adam, Val-d'Oise, Ranska) oli ranskalainen arkeologi. Breuilin tutkimukset valottivat suuresti Euroopan ja Afrikan vanhemman kivikauden luolamaalauksien tietoutta. Useissa kirjoissaan hän pyrki todistamaan, että Länsi-Euroopan luolamaalaukset olivat peräisin muinaisajoilta. Breuil myös antoi panoksensa siihen, että käsitys, jossa eri "kaudet" seurasivat toisiaan, hylättiin ja tilalle tuli käsitys "kulttuureista", joita saattoi olla useita samanaikaisesti. 
Breuilin uraanuurtava työ on valtava, vaikka monet hänen teoriansa ja tulkintansa on myöhempi tutkimus kumonnut. Jälkikäteen on myös mahdollista suhtautua varauksin hänen menetelmiinsä, jotka toisinaan olivat karkeita, ideologisiin ennakkoluuloihinsa, joita osittain voi nykyisin pitää rasistisina, hänen puheisiinsa, jotka sisälsivät paljon kansanomaista mytologiaa, hiukan epäilyttävään monialaisuuteensa, siihen ettei hän suostunut myöntämään virheitään ja halusi luoda itsestään imartelevan kuvan jälkipolville. 
Yksi kumottuja teorioita on selitys Namibiassa olevan kalliomaalauksen "Valkea nainen" ("The White Lady") alkuperästä. Hän esitti, että kyse on muinaisten kreetalaisten maalauksesta. Nimen Valkea nainen antoi juuri Breuil, mutta myöhemmin on todettu, ettei kuva esitä sen paremmin naista kuin vaaleaihoista vaan nuorta busmannimiestä.