Ernst Öpik

Ernst Julius Öpik (23. lokakuuta 1893 Kunda, Viro – 10. syyskuuta 1985 Bangor, Pohjois-Irlanti) oli virolainen tähtitieteilijä, joka on tunnettu erityisesti meteoreja ja meteoriitteja koskevasta tutkimuksestaan sekä galaksienvälisten etäisyyksien mittaustapojen kehittämisestä.

Tähtitieteelliset saavutukset

Öpik oli kiinnostunut laaja-alaisesti luonnontieteistä ja oli aikansa merkittävimpiä astrofyysikoita. Vuonna 1916 Öpik julkaisi artikkelin Astrophysical Journalissa, jossa hän arvioi, että ο₂ Eridanin kolmoistähden tiheys olisi 25 000 kertaa Auringon tiheys, mutta piti tulostaan mahdottomana.
Öpik oli ensimmäinen, joka kuvaili prosessia, jolla meteorit palavat ilmakehässä ja hän päätteli vuonna 1932 komeettojen ratoja tarkkailemalla, että noin 60 000 AU:n kohdalla on komeettapilvi, jossa sijaitsee jäätyneitä komeetan aihioita. Komeettapilvi nimettiin myöhemmin Oortin pilveksi. Komeettapilven ja valkoisen kääpiön tiheyden lisäksi Öpikin merkittävimpiin saavutuksiin kuuluu myös etäisyyden määrittäminen Andromedan galaksiin vuonna 1922. Öpik kehitti aikanaan useita tähtitieteen teorioita tähtiin ja niiden rakenteeseen ja kehittymiseen liittyen, jotka hyväksyttiin kuitenkin vasta myöhemmin toisten tutkijoiden havaittua samat asiat.  Öpik esitteli myös uuden teorian jääkausien synnystä vuonna 1952.
1930–1934 Öpik oli tutkimusassistenttina (englanniksi research associate) ja vierailevana luennoitsijana Harvardin yliopistossa sekä Harvardin yliopiston observatoriossa (englanniksi Harvard College Observatory). Samaan aikaan hän perusti Harvardiin meteorien tutkimusryhmän. Vuonna 1934 Öpik palasi jälleen Viroon.

Opinnot ja työhistoria

Ernst Öpik valmistui vuonna 1911 Tallinnassa gümnaasiumista ja siirtyi vuonna 1912 opiskelemaan Moskovaan yliopistoon, josta valmistui 1916. Opintojensa aikana hän elätti itsensä ja auttoi perhettään taloudellisesti opettamalla matematiikkaa, luonnontieteitä ja kieliä. Valmistumisensa jälkeen Öpik jäi Moskovaan opettamaan vielä kolmeksi vuodeksi. 1919–1921 hän johti astronomian osastoa Turkestanin yliopistossa Taškentissa, nykyisen Usbekistanin alueella. 1920-luvulla Öpik kehitteli teoriansa nopeasti liikkuvien kappaleiden palamisesta ilmakehässä, joka oli perusta meteorien pinnan ablaation (pinnan sulamisen tai höyrystymisen) ymmärtämiseksi niiden palaessa ilmakehässä. Taškentin vuosien jälkeen hän palasi Viroon, dosentiksi Tarton yliopistoon, jossa väitteli tohtoriksi vuonna 1932 aiheenaan meteorien havainnointi.

Maanpako

Lokakuun vallankumouksen aikaan Öpik oli Bolsevikkeja vastaan ja vuonna 1944 Öpik pakeni perheineen Neuvostoliiton miehitystä hevoskyydillä. He päätyivät Hampuriin, jossa Öpik työskenteli tähtitieteen professorina Baltic Universityssä, joka majoitti idästä paenneita tutkijoita ja opiskelijoita. Vuonna 1947 Eric Lindsay – Harvardista valmistunut tähtitieteilijä, joka oli toiminut Armaghin observatorion johtajana vuodesta 1937 – kuuli Öpikin hädästä ja kutsui hänet tutkimusassistentiksi Armaghin observatorioon, jossa Öpik työskenteli, kunnes jäi eläkkeelle 1981.

Perintö

Asteroidi 2099 Öpik on nimetty Ernst Öpikin mukaan. Lembit Öpik, Ernstin pojanpoika, oli aiemmin Liberaalidemokraattisen puolueen kansanedustaja Montgomeryshiressä. Phobosilla, Marsin kuulla, on Öpikin mukaan nimetty kraatteri.