Simo Häyhä

Perhetausta ja nuoruusaika

Simo Häyhä, lempinimeltään Simuna, syntyi Karjalassa Rautjärvellä ja oli kahdeksanhenkisen perheen toiseksi nuorin lapsi. Hän kävi kansakoulun Miettilässä ja viljeli kotitilaansa yhdessä vanhimman veljensä kanssa. Perheessä harrastettiin ahkerasti kalastusta ja metsästystä.

Suojeluskunta ja asepalvelus

Heti täytettyään 17 vuotta Häyhä liittyi Rautjärven suojeluskuntaan, jossa harjoitti ampumataitojaan menestyen Viipurin Suojeluskuntapiirin ampumamestaruuskilpailuissa. Vuonna 1925 Häyhä aloitti 15 kuukauden asepalveluksen Raivolassa, Polkupyöräpataljoona 2:ssa Valkjärvellä. Häyhä kävi aliupseerikoulun ja suoritti palveluksensa varusmiesaliupseerina Polkupyöräpataljoona 1:ssä Terijoella. Tarkka-ampujan koulutuksen Häyhä sai kuitenkin vasta yli yhdeksän vuotta varusmiespalveluksensa jälkeen Utissa.

Talvisota

Talvisodassa (30. marraskuuta 1939 – 6. maaliskuuta 1940) Häyhä määrättiin tarkka-ampujaksi, ja hän palveli tehtävässä aivan sodan loppuvaiheessa tapahtuneeseen vakavaan haavoittumiseensa asti. Häyhä palveli muun muassa Kollaan rintamalla Jalkaväkirykmentti 34:n Aarne ”Marokon Kauhu” Juutilaisen 6. komppaniassa.

Saavutukset tarkka-ampujana

Joidenkin lähteiden, kuten esimerkiksi sotahistoriaan erikoistuneen kirjailija Robert Brantbergin, mukaan Häyhä ampui kiväärillä jopa 542 puna-armeijan sotilasta. Kansallisbiografian julkaiseman historioitsija, dosentti Risto Marjomaan artikkelin mukaan oikea uhriluku voisi olla noin 200 sotilasta, mikä sekin tekee hänestä yhden kaikkien aikojen tehokkaimmista tarkka-ampujista. Häyhän surmaamien vihollisten määrään ei laskettu ryhmänjohtajan ominaisuudessa konepistoolilla ammuttuja, joita joidenkin lähteiden mukaan oli yli 200.
Häyhän tarkka-ampujana kiväärillä surmaamien neuvostosotilaiden virallinen määrä perustui erityisesti nimitetyn tarkkailijan tai taistelutoverien havaintoihin. Laskuja ei tehty usean ampujan ampuessa samaa kohdetta. Häyhä teki kaikki tapponsa vain kolmen kuukauden sisällä ennen haavoittumistaan. Brandtbergin mukaan Häyhä muun muassa ampui ennätykselliset 25 neuvostosotilasta yhden päivän aikana, 21. joulukuuta 1939, minkä hän "korsuun" palatessaan saattoi ilmoittaa vain mainitsemalla luvun "kakskymmentviis". Kolmen joulunaluspäivän yhteissaldo oli 51 miestä. Osuman tulosta ei tietenkään voitu varmistaa, sillä kohteet olivat venäläisten puolella. Asiaa mutkistaa vielä se, että Häyhän saavutuksia käytettiin propagandan välineenä: lehdistö rakensi jo varhaisessa vaiheessa Häyhän ympärille sankarimyyttiä.

Taktiikka

Häyhä käytti tarkka-ampujan tehtävässään suojeluskunta-asettaan, varhaisen tuotantomallin Sako M/28-30 ”Pystykorva” -kivääriä (suojeluskuntanumero S60974), ja toisin kuin neuvostoliittolaiset vastustajansa, hän suosi kiikaritähtäimen sijasta avotähtäimiä. Avotähtäimen avulla oli mahdollista saada nopeampi tähtäinkuva kuin kiikaritähtäimellä, jonka lasi lisäksi huurtui helposti talvella. Kiikaritähtäin myös heijasti toisinaan valoa paljastaen samalla ampujan sijainnin. Kiikaritähtäin olisi myös edellyttänyt pään nostamisen muutamia senttejä korkeammalle, mikä saattoi olla kohtalokasta. Kylmiin oloihin varustautuakseen hän pani paljon vaatetta päälle. Pahimmillaan pakkasta oli esimerkiksi Kuusamossa -37,6 astetta.
Elämäkerran Häyhästä kirjoittaneen sotatieteiden tohtori, dosentti Tapio Saarelaisen mukaan maanviljelijänä elantonsa ansainnut Häyhä tunsi luonnon ja osasi käyttää sitä tehokkaasti hyväkseen myös taisteluissa. Esimerkiksi huolella valmistelemiinsa tuliasemiin hän siirtyi hyvissä ajoin ennen päivän valkenemista ja poistui niistä vasta auringonlaskun jälkeen. Hän varastoi taskuihinsa päivän ajaksi sokeripaloja ja leivänpalasia, joista oli mahdollista saada energiaa, silloin kun hän joutui olemaan tuliasemissa liikkumattomana tuntikausia. Häyhä kertoi olleensa paksusta vaatekerrasta huolimatta päivän päätteeksi hangessa makailusta turta.
Häyhä myös kehitti erityisesti talvisiin oloihin sopivaa ampumistaktiikkaa ja -tekniikkaa. Hän muun muassa jäädytti vedellä hangen, jottei lumi lennähtäisi laukaisun yhteydessä, sekä piti lunta suussaan, jottei hengityksestä syntyvä vesihöyry paljastaisi häntä. Paksu vaatetus tasasi pulssia ja hengitystä. Häyhän pienikokoisuudestakin oli hyötyä viholliselta piilouduttaessa. Pisin matka, jolta Häyhä tiettävästi ampui vihollisen tarkka-ampujan, on noin 450 metriä.

Haavoittuminen

Häyhä haavoittui vakavasti Kollaan rintamalla 6. maaliskuuta 1940. Hän sai vihollisen ampuman räjähtävän luodin kasvojensa vasemmalle puolelle. Häyhän kasvojen alaosa silpoutui, ja hänen leukaluunsa murskautui. Hänet evakuoitiin tajuttomana selustaan, ja hän palasi tajuihinsa vasta 13. maaliskuuta, päivänä, jolloin rauha julistettiin. Haavoittumisen jälkeen suomalaisjoukkoihin levisi huhu, jonka mukaan Häyhä olisi kuollut vammoihinsa.
Häyhää hoidettiin alkuun Jyväskylässä 30. sotasairaalan leukavammaosastolla Kinkomaalla ja sittemmin Helsingissä sairaala Mehiläisessä ja SPR:n Invalidisairaalassa. Vamma vaati sodan jälkeen pitkällisiä hoitoja ja useita leikkauksia. Leukaluuta korjailtiin Häyhän lonkasta otetulla luulla. Vamman vakavuuden vuoksi Häyhää ei anomuksestaan huolimatta otettu jatkosotaan. Päästyään sairaalasta Häyhä viljeli kotitilaansa jatkosodan ajan. Rauhanteossa Suomi luovutti lähes puolet Rautjärvestä. Tila jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle.

Kunnianosoitukset

Häyhälle myönnettiin 1. ja 2. luokan vapaudenmitalit ja yleensä vain upseereille myönnettävät 3. ja 4. luokan vapaudenristit. Ylimääräisenä huomionosoituksena Häyhä sai 17. helmikuuta vuonna 1940 ruotsalaisen Eugen Johanssonin lahjoittaman Sakon valmistaman siviilisarjan M/28-30 ”Pystykorva” -kiväärin (Kiväärin sarjanumero oli #100 781. Häyhä luovutti aseen myöhemmin Karjalan Jääkäripataljoonan perinnehuoneeseen, josta se Pohjois-Karjalan Prikaatin lakkauttamisen jälkeen siirtyi Sotamuseon kokoelmiin. Häyhä oli tuolloin ampunut erään epävirallisen laskennan mukaan 219 puna-armeijan sotilasta. Häyhä oli aiemmin saanut vastaavanlaisina huomionosoituksina muun muassa taskukellon ja villahansikkaat. Armeija järjesti lahjakiväärin luovutuksesta näyttävän tapahtuman.
Hieman sodan jälkeen 28. elokuuta 1940 marsalkka Mannerheim ylensi Häyhän suoraan alikersantista vänrikiksi. Häyhästä tehtiin myös nimitysesitys Mannerheim-ristin ritariksi vuonna 1941. Vaikka osa talvisodan Mannerheim-ristiesityksistä on karun lyhyitä perusteluineen, niin Häyhän ehdotus oli jopa niihin verrattuna lyhyt. Esitys jäi kuitenkin "harkintaan". Häyhä sai Kollaan taistelijoiden kunniamerkin Kollaan ristin hopeisen version numero 4.

Simo Häyhä kulttuurissa

Ruotsalainen metalliyhtye Sabaton on tehnyt Häyhästä kappaleen ”White Death”, joka julkaistiin yhtyeen vuoden 2010 albumilla Coat of Arms.
Yhdysvaltalainen kirjailija Arna Bontemps Hemenway on kirjoittanut Häyhästä novellin "Wolves of Karelia", joka on julkaistu The Atlantic -lehdessä.

Sodan jälkeen

Sotien jälkeen Häyhä toimi maanviljelijänä Ruokolahdella. Häyhä metsästeli, ja hänen kanssaan hirvimetsällä vieraili muun muassa presidentti Urho Kekkonen.
Häyhä toimi Kollaan Taistelijoiden Veljesliitossa pitkäaikaisena johtokunnan jäsenenä. Viimeiset vuotensa hän vietti Haminassa sotaveteraanien hoitokodissa. Hieman ennen 96-vuotispäiväänsä haastattelijan kysyessä, tunteeko hän omantunnontuskia ampumisistaan, Häyhä vastasi: ”Tein sen, mitä käskettiin, niin hyvin kuin osasin.” Häyhä kuoli vuonna 2002.