Taistelulaiva Bismarck

Käyttöhistoria

Ensimmäisten koeajojen päätyttyä ja oltuaan telakalla viimeisteltävänä alus oli valmis operaatioihin keväällä 1941. Hitler vieraili Bismarckilla 5. toukokuuta. Hän vietti aluksella neljä tuntia ja laiva teki häneen hyvin suuren vaikutuksen. Alus lähti 18. toukokuuta 1941 Gdanskista murtautuakseen Atlantille yhdessä raskaan risteilijän Prinz Eugenin kanssa operaatio Rheinübungissä.
Aluksen oli tarkoitus suunnata Atlantille, missä sen tehtävänä oli tuhota kauppalaivat, jotka kuljettivat tarvikkeita Yhdysvalloista Britanniaan. Alukset havaittiin kuitenkin jo  Kattegatissa.
Alukset pysähtyivät tankkaamaan Norjaan, Kalvanesiin lähelle Bergeniä, missä ne havaittiin uudelleen ja vastarintaliike lähetti sanoman Britannialle. Brittiläinen Spitfire-tiedustelukone valokuvasi alukset 21. toukokuuta. Prinz Eugen tankkasi, mutta Bismarck ei.

Takaa-ajo

Keskiyöllä 24/25. toukokuuta Kotilaivaston lentotukialus HMS Victoriousilta nousseet yhdeksän Fairey Swordfish -torpedokonetta hyökkäsivät Bismarckin kimppuun. Ne saivat yhden 18 tuuman torpedon (338 naulan taistelukärki) osumaan keskilaivaan 320 millimetrin panssarivyöhön juuri savuhormin etupuolelle. Räjähdys aiheutti shokkiefektin ja surmasi yhden ja haavoittaen kuutta merimiestä. Kattilahuoneen riippumattojen kiinnikkeet irtosivat laipiosta, mikä mahdollisti vuodon osastossa. Lisäksi räjähdyksen voima aiheutti aiemmin keulaan tehtyjen paikkausten saumojen repeämisen.
Norfolk ja Suffolk olivat seuranneet Bismarckia ja Prinz Eugenia yli vuorokauden eivätkä huomanneet niiden eroamista illalla 25. toukokuuta. Pian torpedohyökkäyksen jälkeen Bismarck kaarsi ensin länteen, sitten pohjoiseen ja lopuksi itään siten, että se ylitti lopuksi oman reittinsä. Vaurioiduttuaan Tanskansalmen taistelussa Bismarck suuntasi Brestin satamaan. Britit hukkasivat tässä vaiheessa Bismarckin ja alus pääsi karkuun.

Viimeinen taistelu

Kello 10.35, noin 30 tuntia sen jälkeen kun britit olivat kadottaneet saksalaisaluksen näkyvistään, Consolidated Catalina -lentovene havaitsi sen ja onnistui nipin napin pakenemaan paikalta täynnä ilmatorjunnan aiheuttamia reikiä.
Lentotukialus HMS Ark Royalilta nousi 26. toukokuuta kello 14.50 viisitoista Swordfish-torpedokonetta komentajakapteeni J. A. Stewart-Mooren johtamana. Lentäjille oli ilmoitettu, että alueella ei ole omia aluksia. Force H:n risteilijä HMS Sheffield oli kuitenkin jo ehtinyt alueelle. Noin puolen tunnin lennon jälkeen tutkalla varustettu Swordfish havaitsi aluksen ja laivue hyökkäsi sen kimppuun. Yhdestätoista laukaistusta torpedosta kaksi räjähti pudotessaan veteen ja kolme Sheffieldin takana aallokossa. Loput aluksen onnistui väistää. Laivue palasi Ark Royalille kello 17.20.
Lentotukialus HMS Ark Royalilta nousi kello 19.15 samat viisitoista Swordfish-torpedokonetta tällä kertaa komentajakapteeni Cooden johtamana. Hyökkäysosastoon kuului neljä 810 laivueen, neljä 818 laivueen ja kolme 820 laivueen konetta. Sheffield ohjasi koneet maaliinsa. Ainoastaan kaksi torpedoa osui vaurioittaen Bismarckia. Hyökänneet koneet palasivat lentotukialukselle kello 22.05, jolloin kolme konetta tuhoutui laskussa.
Aluksen perään osunut torpedo jumitti peräsimen akselin. Korjausmiehistö sai peräsimen vapautettua, joten alusta kyettiin ohjaamaan hitaasti käsin. Huonon sään vuoksi näin ohjattuna alus oli ainoastaan osittain hallittavissa.
Kommodori Philip Vianin Tribal-luokan hävittäjistä koostuva 4. hävittäjälaivue hyökkäsi seuraavaksi laukaisten kuusitoista torpedoa. Laivueen johtoalus HMS Cossack sekä HMNZS Maori (komentaja Harold T. Armstrong)  ja HMIS Sikh (komentaja Graham H. Stokes) havaiten kaksi osumaa. Laivueen aluksista Puolan laivaston ORP Piorun (komentaja E. Plawski) meni uhmakkaasti lähimmäs Bismarckia tulittaen sitä kaikilla aseillaan, kunnes konehuoneeseen tulleen osuman johdosta joutui vetäytymään.
Taistelulaivat HMS Rodney (9 x 406 mm) (kommodori Frederick H. G. Dalrymple-Hamilton) ja laivaston lippulaiva HMS King George V (10 x 354 mm) (amiraali John Tovey/kommodori  Wilfred Patterson) pääsivät lopulta taistelukontaktiin avaten tulen kohti Bismarckia kello 8.47.
Bismarck vastasi tuleen, mutta täpäristä ohilaukauksista huolimatta se ei osunut kertaakaan. Se sai kaksi pahaa osumaa komentotorniin ja tulenjohtolaitteisiin, ja alle tunnissa alus oli ilmiliekeissä. Suurin osa siitä ei enää muistuttanut taistelulaivaa, ja miehistö oli joko veden varassa tai kannella tekemässä kuolemaa.
Bismarckin päällikkö Lindemann antoi hieman kello 10 jälkeen miehistölle käskyn avata pohjaventtiilit ja aktivoida niiden runkoläpivienteihin sijoitetut aikasytytteiset räjähteet. Kun näin oli tehty, Lindemann määräsi kaikki miehet hyppäämään yli laidan.

Uppoaminen

County-luokan raskas risteilijä HMS Dorsetshire (kommodori Benjamin Martin) ampui alukseen kolme torpedoa, joista yksi räjähti keskilaivassa ja yksi aluksen perässä, repien peräosan kokonaan irti. Puoli yhdentoista maissa, 27. toukokuuta, puolentoista tunnin taistelun jälkeen, Bismarck vajosi aaltoihin. Silminnäkijöiden mukaan päällikkö Lindemann seisoi uppoavan laivan keulassa tehden kunniaa ja seurassaan henkilökohtainen lähettinsä, joka käskystä huolimatta ei jättänyt päällikköään. Ennen uppoamistaan laiva kääntyi ylösalaisin, jolloin sen kannella laakeriensa varassa olleet neljä päätykkitornia irtosivat. Lopulta alus  vajosi pinnan alle kääntyen vajotessaan oikein päin. Uppoamisesta aiheutuneen virran voima repi laivan komentosillan, savupiipun ja maston irti. Upotessaan alus törmäsi vedenalaiseen vuoreen ja liukui seinämää pitkin 4 790 metrin syvyyteen.
Pelastusveneitä ei kuitenkaan voitu laskea mereen kovan merenkäynnin vuoksi. Saksalaisia yritettiin pelastaa heittämällä heille köysiä, mutta monet olivat niin pahoin haavoittuneita, etteivät jaksaneet vetää itseään ylös. Lisäksi vesi oli vain 13–asteista ja siinä kelluva öljy teki köysistä liukkaat. Juuri kun pelastustoimet oli saatu käyntiin, brittialukset joutuivat poistumaan sukellusveneuhan vuoksi paikalta mukanaan vain ne 110 saksalaista, jotka olivat jo kiivenneet laivoihin tai roikkuivat vielä köysissä. Loput miehistön jäsenet jäivät veden varaan ilman pelastusmahdollisuutta. HMS Cossackin miehistö pelasti hylyn kappaleilla ajelehtivan öljyturkkisen Bismarckin laivakissan, jonka Cossackin miehistö nimesi Herr Oskariksi.
Seuraavana päivänä saksalainen sukellusvene U-74 pelasti vielä kolme ja huoltoalus Sachsenwald kaksi miehistön jäsentä. Kuultuaan taistelun lopputuloksen puolueettoman Espanjan diktaattori kenraali Franco lähetti uppoamispaikalle espanjalaisen laivasto-osaston, mutta enempää pelastuneita ei löytynyt. Bismarckin miehistöstä sai surmansa kaikkiaan 2 106 miestä.

Hylyn löytyminen

Yhdysvaltalainen meriarkeologi Robert Ballard, joka löysi uponneen Titanicin, löysi Bismarckin hyvin säilyneen hylyn 8. kesäkuuta 1989.