google/wiki40b huggingface dataset:
Robin Herd

Robin Herd CBE (23. maaliskuuta 1939 – 5. kesäkuuta 2019) oli brittiläinen insinööri, autonsuunnittelija ja liikemies.
Herd kieltäytyi nuoruudessaan mahdollisuudesta pelata Worcestershiren krikettijoukkueessa ja päätyi opiskelemaan St. Peter's Collegeen, josta valmistui hyvin arvosanoin fysiikan ja tekniikan opintolinjalta. Hän liittyi RAE:hen vuonna 1961, jossa työskenteli numeerisen virtausdynamiikan osastolla Concorden yliäänikoneprojektissa.
McLaren palkkasi Herdin Formula 1 -autonsuunnitteluosastolleen vuonna 1965. Ensimmäiset McLarenin autot M2A ja M2B Herd suunnitteli käyttämällä rungon valmistusmateriaalina laminaattia muistuttavaa malliittia (engl. mallite), puuta ja alumiinia. Hän suunnitteli tallille myös M4B:n, M5A ja M7 sekä Can-Am -sarjassa menestyneen McLaren M6A -kilpa-auton. Vuonna 1968 hän siirtyi Cosworthille, jossa suunnitteli nelivetoisen F1-auton, joka ei koskaan kilpaillut. Vuonna 1969 hän siirtyi Frank Williamsin talliin, jossa sai tehtäväkseen muokata Williamsin hankkimaa Brabham BT26 -autoa Ford Cosworth-moottorille sopivammaksi ja jolla Piers Courage pystyisi kilpailemaan F1-sarjassa. 
Vuonna 1969 Herd perusti March Engineering -kilpatallin yhdessä Max Mosleyn, Alan Reesin ja Graham Coakerin kanssa (tallin nimi muodostui perustajien alkukirjaimista Mosley, Alan Rees, Coaker ja Herd). Talli kilpaili F1-sarjassa vuosien 1970–1992 välisenä aikana, jossa se voitti kolme osakilpailua ja ajoi viisi paalupaikkaa. Talli menestyi myös Formula 2:issa ja Indycarissa, joista viimeisenä mainitussa tallin autoilla voitettiin Indianapolis 500-kilpailu viidesti vuosina 1983–1987. Herd myi Marchin japanilaisyritys Leyton Houselle vuonna 1989, osti Oxfordin jalkapallojoukkueen 1990–luvulla ja työskenteli energiantuotantoyrityksessä.
Mel Martinez

Melquíades Rafael "Mel" Martínez (s. 23. lokakuuta 1946) on yhdysvaltalainen lakimies sekä republikaanisen puolueen poliitikko ja entinen senaattori Floridasta. 
Martinez on kuubalaissyntyinen ja saapui Yhdysvaltoihin vuonna 1962. Hän toimi vuosina 2001–2003 Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehityksen ministerinä, mutta erosi asettuakseen ehdolle senaattiin. Hän aloitti senaatissa 3. tammikuuta 2005. Hän erosi senaattorin tehtävästä 9. syyskuuta 2009, kesken kauden.
Martinezilla ja hänen vaimollaan Kittyllä on lapset Lauren, John ja Andrew.
Invercargill

Historia

Maorit saapuivat Invercargillin seudulle viimeistään 1100-luvulla Bluffin runsaiden kala- ja lintuvarantojen houkuttelemina. He harjoittivat valaanpyyntiä ja pellavakauppaa. Ensimmäiset eurooppalaiset tulivat Eteläsaaren etelärannikolle 1700-luvun lopulla.
Vuonna 1856 kenraalikuvernööri Thomas Gore Browne myöntyi maanviljelijöiden esittämään pyyntöön Bluffin sataman perustamisesta. Samalla hän ehdotti vastaavalle kaupungille nimeä Invercargill kunnianosoitukseksi skotlantilaiselle William Cargillille, joka vaikutti Otagon ja Southlandin alueiden hallinnossa.
Invercargillin alkuvaiheiden maanmittauksesta vastanneen John Turnbull Thomsonin suunnittelu leveine katuineen antaa kaupungille yhä merkittävän leimansa.

Ilmasto

Rannikkoseudulla sijaitsevan Invercargillin ilmasto on leuto, ja vuosittainen lämpötilanvaihtelu asettuu keskimäärin vain noin kymmenen celsiusasteen välille. Keskilämpötila on tammikuussa 18,6 °C ja heinäkuussa 9,5 °C.
Adsorptiokuivaus

Adsorptiokuivaus tarkoittaa kosteuden poistamista kaasusta, esimerkiksi paineilman kuivaamista kemikaalien avulla käyttämällä tehtävään suunniteltua absorptiokuivainta. Adsorptiokuivausta käytetään silloin, kun kastepisteen on oltava erittäin alhainen. Tässä menetelmässä ilma kulkee huokoisen vesimolekyylejä sitovan kuivausaineen läpi, jolloin suurin osa ilman sisältämästä vesihöyrystä sitoutuu kuivausaineeseen.

Adsorptiokuivaimen toiminta

Adsorptiokuivaimessa on yleensä kaksi kuivaustornia, joista toinen kuivaa ja toinen elpyy. Kun toinen torni kyllästyy vedestä, ja toinen on palautunut eli kuivunut, voidaan osia vaihtaa. Vaihto suoritetaan yleensä automaation avulla tietyin väliajoin. Kuivausaineena käytetään mm. silicageeliä ja aktivoitua alumiinioksidia. Elvytystapoja on kaksi, kylmäelvytys ja kuumaelvytys. Kylmäelvyttävissä kuivaimissa elvytys tapahtuu lämpötilaa nostamatta yleensä kuivattua paineilmaa vastavirtaan syöttämällä. Kuumaelvyttävissä kuivaimissa kuivausainetta lämmitetään erillisillä sähkövastuksilla tai kompressorin tuottamalla lämmöllä ja näin saadaan vesihöyry poistettua kuivainaineesta. Kuumaelvytyksellä toimiva kuivaus on huomattavasti taloudellisempi kuivausmenetelmä. Adsorptiokuivainta on helppo käyttää ja huoltaa. Kuivausaineet kestävät yleensä vuosia riippuen siitä, kuinka öljypitoista ilma on.

Adsorptiokuivaus rakentamisessa

Adsorptiokuivaimet soveltuvat tilan kuivaukseen talorakentamisessa. Laitteet toimivat tehokkaimmin lämpötilavälillä 0 °C - 30 °C, jonka saavuttamiseksi tilassa saatetaan tarvita myös erillistä lämmitystä. Kondenssikuivaus on toimivampi vaihtoehto tilan ollessa erittäin lämmin ja kostea. Laitteita voi myös käyttää yhdessä tilan kuivaamiseksi. Jotta adsorptiokuivaus soveltuu rakennuksen tilojen kuivaukseen, tilat tulee eristää tehokkaasti.
Tajik Air

Alkuvaiheet (1924-1951)

Tajik Air aloitti toimintansa 3. syyskuuta 1924 Tajik Aviation -nimellä. Yhtiön ensimmäinen reitti operoitiin Buharasta Dušanbeen Junkers F 13 -koneella. Yhtiö on maailman seitsemänneksi vanhin edelleen toimintaa harjoittava lentoyhtiö. Vuonna 1937 yhtiö organisoitiin uudeksi yhtiöksi, joka nimetiin Tajik Territorial Department of Civil Air Fleetiksi. Uusi yhtiö hankki Junkers Ju-52 -koneen ja uuden Lisunov Li-2 -koneen, jolla Tajik Territorial Department of Civil Air Fleet operoi ensimmäisen lennon Stalinabadin ja Moskovan välillä.

(1951-1988)

Vuonna 1951 Antonov An-2 ja vuonna 1952 Iljušinin valmistama Iljušin Il-12 liittyivät Tajik Territorial Department of Civil Air Fleetin laivastoon. Iljušin Il-12 -koneella lanseerattiin uusi reitti Stalinabadista Sotšiin. Vuosien 1956 ja 1964 aikana yhtiön laivastoon hankittiin lisäksi Mil Mi-4 -helikopteri, Iljušin Il-14 -tyyppinen matkustajakone, Iljušin Il-18 -matkustajakone ja Antonov An-6 -tyyppinen kone, jolla voitiin lentää korkeammalla kuin Antonov An-2 -koneella.
Tajik Territorial Department of Civil Air Fleetin ensimmäinen suihkumoottorikone liittyi laivastoon 1970-luvulla. Uusi kone oli Tupolev Tu-154 -tyyppinen matkustajakone, jolla voitiin kuljettaa jopa 170 matkustajaa. Tupolevin ohella laivastoon liittyi myös Jakovlevin valmistama Jakovlev Jak-40 ja Antonov An-26 sekä Antonov An-28 -koneet. 1988 yhtiön nimi muutettiin Tajik Civil Aviation Admistrationiksi.
Haastattelu

Haastattelututkimus

Haastattelu on laajalti käytetty menetelmä humanististen tieteiden ja yhteiskuntatieteiden tutkimusaineiston keräämisessä. Tutkimushaastatteluissa voidaan rakenteellisesti erottaa ainakin kaksi perustyyppiä: lomakehaastattelu eli ns. strukturoitu haastattelu ja teemahaastattelu. Lomakehaastattelussa haastattelija esittää haastateltavalle kysymyksiä valmiiksi luodusta (strukturoidusta) kysymysluettelosta; teemahaastattelu taas etenee vapaamuotoisemmin, haastattelijan määrittelemien aihepiirien eli teemojen pohjalta. Syvähaastattelussa korostuu haastattelijan ammattitaito, vuorovaikutusosaaminen ja aihepiirin tuntemus, koska haastattelun eteneminen määräytyy haastattelijan ja haastateltavan dialogissa ilman voimakkaasti ohjaavaa kaavaa.
Historiantutkimuksessa haastatteluilla voidaan kerätä katoavaa muistitietoa tallennettavaan muotoon (esimerkiksi äänitteeksi tai kirjalliseksi asiakirjaksi).

Työpaikkahaastattelu

Työpaikkahaastattelussa selvitetään työtä hakevan henkilön soveltuvuutta ja motivaatiota kyseiseen työtehtävään. Työpaikkahaastattelussa sekä työnantaja että työntekijä kertovat itsestään. Työnantaja kertoo yrityksestä ja työtehtävästä. Työnhakija kertoo omista valmiuksistaan, toiveistaan ja motivaatiostaan sekä tulevaisuudensuunnitelmistaan.

Mielipidetiedustelut

Niin sanottua yleistä mielipidettä selvittävistä haastatteluista käytetään usein arkikielessä nimitystä gallup, jolla viitataan George Gallupin kehittämään menetelmään. Mielipidetiedusteluja teettävät esimerkiksi yritykset. Myös tiedotusvälineet tilaavat usein mielipideselvityksiä ajankohtaisista kiistakysymyksistä ja julkaisevat tulokset näyttävästi uutisena.

Haastattelu toimitustyössä

Haastattelu kuuluu journalistisen työskentelyn perusmenetelmiin. Haastattelua käytetään useilla tavoilla. Henkilöhaastattelu luo kuvaa haastatellun persoonasta. Uutishaastattelussa tiedustellaan haastateltavalta uutisen aiheeseen liittyviä tietoja tai mielipiteitä. Taustahaastattelussa toimittaja hankkii tietoja, mutta haastateltavan nimeä ja hänen repliikkejään ei välttämättä mainita jutun yhteydessä.
Armenian presidentinvaalit 2013

Armenian presidentinvaalit järjestettiin 18. helmikuuta 2013. Maata vuodesta 2008 hallinnut Serž Sargsjan valittiin toiselle kaudelle. Hän sai 58 prosenttia annetuista äänistä, äänestysprosentti oli 60.
Vaaleissa oli kahdeksan ehdokasta. Kolmisen viikkoa ennen vaaleja yhtä ehdokkaista, Paruir Airikiania, ammuttiin. Airikian ei kuulunut vaalien suosikkeihin. Sargsjanin jälkeen eniten ääniä, 37%, sai entinen ulkoministeri Raffi Hovanessian.
Etyjin vaalitarkkailijoiden mukaan vaalien järjestäminen sujui suhteellisen oikeudenmukaisesti. Epäilyksiä herätti se, että istuvan presidentin kampanjaan osallistui aktiivisesti monia virkamiehiä. Hallitsevan puolueen ja valtion resurssien välinen raja näytti hämärtyvän, mikä asetti ehdokkaat eriarvoiseen asemaan.
Chit Phumisak

Chit Phumisak (thaiksi จิตร ภูมิศักดิ์, 25. syyskuuta 1930 Prachinburi – 5. toukokuuta 1966 Sakon Nakhon) oli thaimaalainen toisinajattelija, kirjailija, lingvistikko, historioitsija ja marxilainen poliitikko. Chit Phumisakia pidetään Thaimaassa yhtenä tärkeimpänä yhteiskunnallisena kriitikkona. Hänen pääteoksensa on The Face of Thai Feudalism (thaiksi โฉมหน้าศักดินาไทย) - kriittinen analyysi Thaimaan yhteiskunnallisista oloista ja Sakdina-järjestelmästä.

Elämä

Chit Phumisak syntyi köyhään perheeseen Prachinburin provinssissa sijaitsevassa Prachantakhamin kylässä. Hänen vanhempansa olivat Siri ja Saengngeun Phumisak. Alkuperäisen nimensä Somchit hän lyhensi myöhemmin muotoon "Chit", sillä Phibunsongkhramin hallituskaudella nimikäytännöt yhtenäistettiin sukupuolten mukaisesti. Vaikka hän oli kotoisin köyhistä oloista, pääsi hän silti opiskelemaan Thaimaan parhaimpaan Chulalongkornin yliopistoon Bangkokissa.
Hänen kirjoituksensa olivat edistysmielisiä ja nationalismin vastaisia, minkä Sarit Thanaratin sotilashallinto koki uhkana yhteiskunnalliselle vakaudelle. Monien muiden lailla hänet pidätettiin kommunistisyytösten nojalla 1957 ja passitettiin vankeuteen kuudeksi vuodeksi. Lopulta oikeus vapautti hänet syyttömänä.
Vapauduttuaan hän liittyi 1965 kiellettyyn Thaimaan kommunistiseen puolueeseen, jonka tukikohta oli Phu Phanin vuorilla Sakon Nakhonin provinssissa. 5. toukokuuta 1966 hänet ammuttiin Nong Kungin kylän lähistöllä amphoe Waritchaphumissa. Hänen ruumiinsa poltettiin, mutta vasta 1989 jäännökset haudattiin perinteisen seremonian mukaan Wat Prasittisangwonin temppelin stupaan.
Pääteoksensa The Face of Thai Feudalism hän kirjoitti vuonna 1957 salanimellä Somsamai Srisootarapan. Muita pseudonyymejä, joita hän käytti, olivat muun muassa Kawi Kanmuang ja Kawi Srisayam.
Aito Säästöpankki

Aito Säästöpankki on huhtikuussa 2010 perustettu suomalainen säästöpankkiosakeyhtiö. Se toimii Pirkanmaan talousalueella: pankin konttorit sijaitsevat Tampereella, Pirkkalassa, Lempäälässä, Ylöjärvellä, Nokialla, Kangasalla, Valkeakoskella, Pälkäneellä, Hämeenkyrössä, Ikaalisissa ja Luopioisissa. Aito Säästöpankilla on yli 47 000 asiakasta ja henkilökunnan määrä (joulukuussa 2017) on 86.
Aito Säästöpankki kuuluu Säästöpankkiryhmään, jonka keskusjärjestönä toimii Säästöpankkiliitto.

Historia

Aito Säästöpankki syntyi huhtikuussa 2010 Ikaalisten Säästöpankin ja Luopioisten Säästöpankin yhdistymisen tuloksena. Uusi pankki jatkaa edeltäjiensä 134 vuoden perinteitä, palauttaen myös säästöpankkitoiminnan Tampereen seudulle 17 vuoden tauon jälkeen. Aito Säästöpankin omistavat Ikaalisten Säästöpankkisäätiö ja Luopioisten Säästöpankkisäätiö.
Pamela Lincoln

Henkilökohtainen elämä

Hän meni naimisiin Darryl Hickmanin kanssa 1959. He erosivat 1982.
Albert Luthuli

Elämä

Lutulin isoisä oli pienen heimon päällikkö, ja hänen setänsä seurasi tätä päällikkönä. Lutulin isä oli nuorempi poika ja hänestä tuli kristitty lähetyssaarnaaja. Albert Lutuli syntyi rhodesialaisella lähetysasemalla suunnilleen vuonna 1898.
Albert Lutuli opiskeli opettajaksi kristillisissä oppilaitoksissa ja työskenteli opettajana 15 vuoden ajan. Hänen mielestään mustien tuli saada samantasoista opetusta kuin valkoistenkin, eikä opiskelumahdollisuuksia saanut rajata ammatilliseen opetukseen. Hänestä tuli opettajien ammattijärjestön puheenjohtaja. Hän toimi aktiivisesti myös kirkon piirissä ja oli maallikkosaarnaaja monta vuotta.
Vuonna 1946 Lutuli liittyi ANC:hen ja vuonna 1952 hänestä tuli sen johtaja. Hän oli vuosia kotiarestissa jota lievennettiin sen verran että hän pääsi noutamaan Nobelinsa vuotta sen myöntämistä myöhemmin 1961.
Glory Leppänen

Teatteriura

Leppänen kävi Suomen Näyttämöopiston, jonka jälkeen hän työskenteli Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1922–1936. Leppänen laajensi osaamistaan ohjaamiseen, jota hän opiskeli Max Reinhardtin teatterikoulussa Wienissä 1934. Kielitaitoisena hän pystyi seuraamaan uutta dramatiikkaa opintomatkoillaan Euroopassa. Leppänen toimi Viipurissa Kaupunginteatterin johtajana ennen talvisotaa. Syksyllä 1940 hän siirtyi Porin Teatteriin. Teatterinjohtajan työn lisäksi hän oli kesäisin lottakomennuksilla Itä-Karjalan kenttäsairaaloissa. Työtahti oli kova, ohjauksia kertyi 38 kolmessa vuodessa. Vuonna 1943 Leppänen siirtyi Tampereen Teatterin johtajaksi. Hän ohjasi TT:ssa 54 näytelmää kuudessa vuodessa. Tämän jälkeen Leppänen palasi Helsinkiin, jossa hän työskenteli Helsingin Kansanteatterin johtajana vuosina 1949–1951.

Elokuvat

Glory Leppänen näytteli myös muutamassa elokuvassa. Hänen ainoa elokuvaohjauksensa on Onnenpotku (1936), joka oli ensimmäinen naisen ohjaama suomalainen elokuva. Elokuva oli Suomen Filmiteollisuuden tuottama, ja ohjausvastuu siirtyi Leppäselle, kun yhtiön pääohjaaja Erkki Karu kuoli yllättäen ja hänen paikalleen noussut uusi johtaja T. J. Särkkä ei vielä kokenut itseään riittävän päteväksi ohjaustehtäviin. Onnenpotkua ennen Leppänen oli näytellyt roolit mykkäelokuvissa Runoilija muuttaa (1927) ja Rovastin häämatkat (1931).

Yksityiselämä

Leppäsen isä oli Acktén ensimmäinen puoliso, senaattori Heikki Renvall. Hänen isäkseen on kuitenkin arveltu taiteilija Albert Edelfeltiä. Glory Leppänen itse aina korosti että hänen isänsä on Heikki Renvall. Leppänen avioitui näyttelijä Aarne Leppäsen kanssa vuonna 1924. Aarne Leppänen kuoli 1937.
Saharan demokraattinen arabitasavalta

Yleistä

Valtio vaatii itselleen koko Länsi-Saharan aluetta, jolta Espanja vetäytyi vuonna 1975. Sitä hallitsee  suurimmaksi osaksi Marokko, joka pitää koko Länsi-Saharaa itselleen kuuluvana. Koska tasavallan väliaikaisessa  perustuslaissa osoitettu pääkaupunki El Aaiún sijaitsee Marokon hallitsemalla alueella, maan koilisosassa sijaitseva Bir Lehlu toimii väliaikaisena pääkaupunkina. Hallitus toimii Algerian Tindoufissa olevalta  pakolaisleiriltä käsin. Yhdistyneet kansakunnat on ehdottanut, että alueen tulevaisuudesta järjestettäisiin kansanäänestys. Kiistan  osapuolet eivät kuitenkaan ole päässeet äänestyksen toteuttamisesta yksimielisyyteen.

Historia

Polisario julisti Länsi-Saharan itsenäiseksi 27. helmikuuta 1976.
Marokko ei tunnustanut tasavaltaa ja liitti samana vuonna kaksi kolmannesta alueen pinta-alasta itseensä, ja Mauritania vaati itselleen alueen eteläistä osaa. Mauritanian vetäydyttyä Länsi-Saharasta vuonna 1976 Marokko  liitti itseensä myös alueen eteläisen osan.
Vuonna 1991 Marokko ja Polisario solmivat tulitauon, mutta edelleen noin 100 000 länsisaharalaista elää neljällä Tindoufissa sijaitsevalla pakolaisleirillä.

Politiikka

Länsi-Saharan lopullinen kohtalo on yhä epävarma, koska konfltiktin osapuolten välille ei ole vielä saatu yksimielisyyttä eikä Marokko ole suostunut järjestämään asiasta kansanäänestystä. Länsi-Saharan itsenäisyydelle Marokko tarjoaa vaihtoehtona rajattua itsehallintoa. Sekä YK että Saharan demokraattisen arabitasavallan edustajat pitävät kiinni alkuperäisestä suunnitelmasta.
Afrikan unioni tunnustaa Saharan demokraattisen arabitasavallan. Suurin osa Afrikan unionin ja YK:n jäsenvaltioista ei tunnusta sitä. Tiedot tasavallan tunnustaneista valtioista vaihtelevat lähdekohtaisesti. Vuoden 2010 joulukuussa näistä 46 oli afrikkalaisia ja eteläamerikkalaisia valtioita. Tämän lisäksi 37 valtiota on tunnustanut Länsi-Saharan aiemmin, mutta on joko vetänyt tunnustuksensa takaisin tai keskeyttänyt sen toimeenpanon ennen kansanäänestystä. Useimmat valtiot pitävät kuitenkin Polisariota neuvottelukumppanina ja Länsi-Saharan kansan edustajana.
Thorbjörn Fälldin

Elämä

Fälldin varttui maanviljelijäperheessä Ångermanlandissa. Hän työskenteli perheen tilalla jo teini-ikäisenä, mutta käytti kaikki opiskelumahdollisuudet hyväkseen. Hän opiskeli kauppatiedettä kirjekurssilla ja auttoi seudun tilallisia sitten kirjanpidossa maksua vastaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi yksityisesti vuonna 1945. Ruotsin valtiopäiville hän nousi vuonna 1958.
Fälldin osti perheen tilan vaimonsa kanssa vuonna 1955 ja asui siellä kaikki poliitikkovuotensa. Jopa pääministerinä ollessaan hän ajoi viikonlopuksi kotipaikkakunnalle.
Vuonna 1969 Fälldin voitti kilpailun puolueensa varapuheenjohtajuudesta Johannes Antonssonia vastaan ja vuonna 1971 hän seurasi Gunnar Hedlundia puolueen puheenjohtajana.  Fälldin ehdotti vuonna 1973 keskustapuolueen ja kansanpuolue liberaalien yhdistämistä. Ehdotus ei saanut kuitenkaan keskustapuolueen jäsenistön enemmistön tukea.
Vuosien 1973 ja 1976 vaaliväittelyissä korostui puoluejohtajien erilainen tyyli, kun vastakkain asettuivat rauhallisesti, lähes hitaasti artikuloiva Fälldin ja nopeista, terävistä repliikeistään tunnettu Olof Palme. Palme kutsui Fälldinia lammasfarmariksi.
Koska keskustapuolue oli tuolloin Ruotsin suurin ei-sosialistinen puolue, Fälldin oli porvarien pääministeriehdokas vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa. Porvarit voittivat vaalit ja keskustapuolue, kansanpuolue liberaalit ja maltillinen kokoomus muodostivat enemmistöhallituksen. Hallitusyhteistyötä leimasivat kuitenkin riidat ydinvoiman lisärakentamisesta ja Fälldin erosi pääministerin paikalta vuonna 1978. Kansanpuolue liberaalit muodosti Ola Ullstenin johtaman vähemmistöhallituksen.
Vuoden 1979 valtiopäivävaalien jälkeen Fälldin sai uudelleen pääministerin paikan ja hän muodosti toisen hallituksensa vanhalta pohjalta. Hallitus kesti kaksi vuotta, kunnes maltillinen kokoomus jätti hallituksen veropolitiikkaa koskevien erimielisyyksien vuoksi. Keskustapuolueen ja kansanpuolueen hallitus jatkoi vuoden 1982 vaaleihin asti, joissa sosiaalidemokraatit palasivat valtaan.
Vuonna 1985 tulleen toisen vaalitappionsa jälkeen Fälldin jätti keskustapuolueen puheenjohtajuuden ja myöhemmin samana vuonna myös parlamenttipaikkansa. Jätettyään politiikan hän toimi muun muassa Föreningsbankenin ja Televerketin hallitusten puheenjohtajana. Hän kuului myös Olof Palmen murhaa tutkineeseen komiteaan.
HMS Cobra

Valmistus

Armstrong Whitworth valmisti aluksen ilman tilausta telakkanumerolla 674 tarjoten sen kuitenkin 12. joulukuuta 1899 Amiraliteetin lunastettavaksi. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1899. Laivasto lunasti 8. toukokuuta 1900 aluksen 70000 punnalla vuosien 1900-1901 laivasto-ohjelman täydennyksenä. Alus valmistui 1901.

Palvelus

HMS Cobra ura päättyi perän katkettua 18. syyskuuta 1901 lähellä Cromeria. Alukselta pelastui kaksitoista henkeä ja kaikkiaan 44 laivaston ja 23 valmistajan edustajaa sai turmassa surmansa. Pääosa surmansa saaneista siviileistä oli Parsons Marinen turbiinimoottoria testaamassa olleita.
Mikko S. Lehtonen

Mikko Sakari Lehtonen (s. 19. heinäkuuta 1956 Kuusjärvi) on Tampereen yliopiston mediakulttuurin professori.
Lehtonen toimii useilla kulttuuritutkimuksen aloilla ja osallistuu myös julkiseen keskusteluun.

Elämä ja ura

Lehtonen toimi Teiniliiton varapuheenjohtajana 1975–1976 ja Ammattikoululaisten liiton pääsihteerinä 1976–1978. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980. Lehtonen työskenteli Toveri-lehden päätoimittajana 1980–1981 ja Uusi valta -lehden toimittajana ja vastaavana toimittajana 1982–1984.
Lehtonen aloitti yleisen kirjallisuustieteen opinnot Tampereen yliopistossa vuonna 1984 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1989 ja lisensiaatiksi 1991. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1994. Lehtonen tarkasteli väitöskirjassaan Kyklooppi ja kojootti: Subjekti 1600–1900-lukujen kulttuuri- ja kirjallisuusteorioissa modernin länsimaisen tiedekäsityksen muodostumista. Modernia kartesiolaista tiedettä luonnehtii subjektin maailmasta irrottava dualismi, jota vastaan Lehtonen asettaa kulttuurisen materialismin idean, jota hän luonnehtii nomadin ja kojootin metaforilla. ”Nomadin ja kojootin suhteessa tutkiva subjekti ja tutkittava objekti eivät ole toisistaan absoluuttisesti erillisiä eikä niiden ero muodostu siitä, että tutkivan subjektin ajatellaan olevan aktiivinen ja tutkittavan objektin passiivinen.” (s. 260–261) ”Nomadin suhde kojoottiin ei ole katseella tapahtuvaa alistamista, vaan katselemista, koskettelemista ja koettelemista sekä tulemista katselluksi, kosketelluksi ja koetelluksi.” (s. 261) Tätä katselemisen ja koskettelun ohjelmaansa Lehtonen on purkanut ja kehittänyt edelleen lukuisissa kulttuuria analysoivissa julkaisuissaan.
Vuosina 1990–1999 Lehtonen työskenteli Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen assistenttina ja nimitettiin vuonna 1995 yleisen kirjallisuustieteen dosentiksi. Vuosina 1999–2002 hän oli audiovisuaalisen mediakulttuurin opintokokonaisuuden johtaja ja Suomen Akatemian akatemiatutkija. Vuodesta 2002 Lehtonen on ollut Tampereen yliopiston mediakulttuurin professori ja Lapin yliopiston kulttuurintutkimuksen dosentti. Vuosina 2007–2010 hän työskenteli Suomen Akatemian tutkimusprojektissa ”Kulttuurin valta ja hyväksynnän tuottaminen” (POWCULT) ja vuosina 2010–2013 projektin ”Kulttuurin hyötykäyttö: talouden ja kulttuurin transnationaaliset uudelleenartikulaatiot” (CAPCULT) johtajana.
Lehtonen toimii valtakunnallisen Muuttuvan viestinnän tutkijakoulun (MUUVI) toisena johtajana. Hän on ollut European Journal of Cultural Studies -lehden toimituskunnan jäsen vuodesta 1997 ja kuulunut Cultural Studies -lehden toimituskuntaan vuodesta 2000. Vuonna 2006 Lehtonen oli Helsingin Sanomien kolumnisti. Hän oli Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen 2010–2015.
Lehtonen asuu Tampereella ja hänellä on kaksi lasta.
Carry On

Carry On on brittiläinen pienellä budjetilla toteutettujen komediaelokuvien sarja, johon kuuluu yhteensä kolmekymmentä vuosien 1958 ja 1978 välillä tehtyä elokuvaa. Sarjan kaikki elokuvat kuvattiin Pinewoodin studioilla, ja ne ohjasi Gerald Thomas ja tuotti Peter Rogers. Elokuvien vakionäyttelijöihin kuuluivat muun muassa 26 elokuvassa esiintynyt Kenneth Williams, Joan Sims (24 elokuvaa), Charles Hawtrey (23 elokuvaa) ja Sid James (19 elokuvaa). Carry On -elokuvat eivät yleensä saaneet kriitikoilta positiivisia arvosteluja, mutta suuren yleisön keskuudessa ne olivat suosittuja. Eri tuotantoryhmä toteutti vielä elokuvan Carry On Columbus vuonna 1992.