google/wiki40b huggingface dataset:
Sarvinokat

Levinneisyys ja elinympäristö

Bucerotidae-heimoon kuuluu lähes 60 nykyisin elävää lajia. Niiden levinneisyys ulottuu Saharan eteläpuolisesta Afrikasta trooppiseen Aasiaan ja Oseaniaan, Filippiineille ja Salomonsaarille. Useimmat sarvinokat elävät puissa, mutta sarvekkaiden ryhmään kuuluvat suurikokoiset lajit elävät maan pinnalla savanneilla. Afrikassa tavatuista yli 20 lajista enemmistö elää aukeilla savanneilla, ja loput tiheämmissä metsissä. Aasiassa pesivät sarvinokat sen sijaan ovat yhtä lukuun ottamatta metsissä eläviä lajeja.

Ominaispiirteet

Eri sarvinokkalajit ovat varsin erikokoisia, noin 100 gramman painoisista ja 30 cm:n pituisista lajeista yli kuuden kilon painoisiin ja 1,2 metrin pituisiin sarvekkaisiin. Koiraat ovat säännönmukaisesti naaraita suurempia, vaikka sukupuolten suhteellisessa kokoerossa on lajien välillä huomattavia eroja. Sukupuolierot korostuvat tietyissä ruumiinosissa, kuten nokan ja siipien pituudessa.  Sarvinokkien lajeille tunnusomaisin piirre on suuri nokka, jota kannattavat voimakkaan kaulalihakset, sekä yhteensulautuneet kaulanikamat. 
Suuresta nokasta on hyötyä paitsi ravinnon hankinnassa, myös taisteluissa, sukimisessa ja pesän rakentamisessa. Sarvinokille erityinen ominaispiirre on yläleuassa oleva ontto rakenne, joka on joillakin lajeilla lähes huomaamaton, mutta toisilla lajeilla huomattavan suuri ja tukeva. Ontto rakenne antaa lintujen lauluäänelle hyvän kaikupohjan. Naurusarvinokalla yläleuan rakenne ei kuitenkaan ole ontto, vaan se on täyteistä sarveisainetta. Koiraat käyttävät sitä ilmassa käytävissä keskinäisissä tappeluissa aseenaan. 
Sarvinokkien höyhenpeite on tavallisesti musta, harmaa, valkoinen tai ruskea, mutta värikkyyttä linnuille antaa yleensä kirkkaampi väritys nokassa ja kasvojen tai kaulan paljaalla iholla. Sarvinokkien näkö on binokulaarinen, vaikkakin suuri nokka rajoittaa niiden näkökenttää. Silmien suojana ovat kookkaat silmäripset, joita lintu hyödyntää myös aurinkosuojana.
Sarvinokat ovat päivälintuja, jotka liikkuvat joko pareina tai pienissä perheparvissa. Suurempia parvia voi toisinaan muodostua pesimäkauden ulkopuolella. Linnut ovat yleensä melko kaikkiruokaisia, ja niiden ravinto koostuu pääosin hedelmistä, hyönteisistä ja muista pienistä eläimistä. Jotkut metsissä elävät lajit ovat erikoistuneet pelkkään kasvisruokavalioon. Metsissä eläviä sarvinokkia pidetään tärkeinä siementen levittäjinä. Jotkut sarvinokat puolustavat reviiriään ravinnon saannin turvaamiseksi.
Sarvinokat ovat tavallisesti pariuskollisia, mutta osa lajeista pariutuu vaihtelevammin. Naaras munii yhdestä kuuteen munaa joko puussa tai maassa olevaan pesäkoloon.
Tundrakuikka

Koko ja ulkonäkö

Tundrakuikka on hyvin samankaltainen kuin tavallinen kuikka ja luokiteltiin aiemmin sen alalajiksi. Pää on sirompi, reidellä vähemmän valkeaa ja kurkussa erilainen sävy. Linnun pituus on 60–68 cm ja siipiväli 95–115 cm. Painoa on koiraalla 1 135–2 450 g ja naaraalla 990–2 038 g, joten se on hieman kaakkuria kookkaampi.

Levinneisyys

Tundrakuikka pesii Alaskassa ja Pohjois-Kanadassa, idässä aina Baffininsaarelle asti, sekä Venäjällä Lenan itäpuolella ja talvehtii Tyynenmeren rannikolla. Tundrakuikka on tavattu Suomessa marraskuussa 2010.

Ravinto

Tundrakuikka syö kalaa.
Beat Furrer

Beat Furrer (s. 6. joulukuuta 1954) on sveitsiläissyntyinen säveltäjä. Hän opiskeli Schaffhausenin musiikkikoulussa pääsoittimenaan pianoa. Vuonna 1975 hän muutti Wieniin, jossa suoritti opintoja sävellyksessä Roman Haubenstock-Ramatin ja orkesterinjohdossa Otmar Suitnerin johdolla. Furrer oli yksi Klangforum Wien -soitinkokoonpanon perustajista vuonna 1985 ja on työskennellyt siinä sekä kapellimestarina että taiteellisena johtajana. Vuodesta 1992 Furrer on toiminut sävellyksen professorina Grazissa. Hänellä on Itävallan kansalaisuus.
Furrer on säveltänyt oopperat Die Blinden (1989) ja Narcissus (1994). Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun muassa Nuun kahdelle pianolle ja yhtyeelle (1996). Venetsian biennaalissa 2006 säveltäjä palkittiin Kultaisella leijonalla lokakuussa 2005 kantaesitetystä musiikkiteatteriteoksesta Fama.
Maanalainen kaivos

Maanalainen kaivos on paikka, jossa malmia louhitaan tunneleista käsin. Maanalaisessa kaivoksessa joudutaan malmin ja sivukiven irrotuksen ja poiston lisäksi rakentamaan runsaasti infrastruktuuria: tunneleita, sähköverkostoa, tuuletuskanavia ja vesijohtoja. Tunnelit joudutaan usein myös tukemaan joko pultein, verkotuksin tai betonoimalla.
Louhinnan valmistelu vaatii maanalaisissa kaivoksissa runsaasti aikaa. Tunneleista käsin malmi louhitaan maanalaisista louhoksista eri menetelmillä, jotka riippuvat malmin ja sen isäntäkiven luonteesta, rakenteesta ja asennosta. Yksittäinen louhos saattaa valmisteluvaiheessaan vaatia runsaasti erillisiä tunneleita muun muassa porausta ja räjäytystä sekä lastausta ja malmin kuljetusta varten. Malmi voidaan kuljettaa ylös kaivoksesta joko kuorma-autoilla, vinokuljettimilla, tai kaivoshissin avulla. Isommissa maanalaisissa kaivoksissa on usein myös maanalaiset murskaamot, huolto- ja korjaamotiloja, sosiaalitiloja ja esimerkiksi Pyhäsalmen kaivoksessa maailman syvin sauna.

Työturvallisuus

Maanalaiset kaivokset ovat riskialttiita työpaikkoja. Vaaroja ovat muun muassa sortumat, tulvat, tulipalot ja myrkylliset kaasut. Mitä syvemmällä kaivostoimintaa harjoitetaan, sen suurempi on kallioperässä vallitseva paine. Tämä vaikeuttaa toimintaa ja lisää kallion tukemisen tarvetta. Tämän vuoksi työturvallisuudesta huolehtiminen ja kulunvalvonta on oleellinen osa maanalaista kaivostoimintaa.
Länsimaissa kaivostoiminta on nykyisin yleensä pitkälle koneistettua ja osin automatisoitua. Kehitysmaissa kaivostoiminta on työvoimaintensiivisempää toimintaa, jossa käsityöllä on edelleen merkittävä osuus. Sama näkyy myös työturvallisuudessa. Vaarallisimpia kaivoksia ovat hiilikaivokset, joissa muun muassa Kiinassa kuolee vuosittain tuhansia ihmisiä kaasuräjähdysten ja niiden aiheuttamien sortumien seurauksena.
Hitman (pelisarja)

Elokuvat

Pelisarjaan perustuen on tehty myös kaksi elokuvaa: Hitman (2007), jossa pääosaa esittää Timothy Olyphant, sekä Hitman: Agent 47 (2015), jonka pääosassa on Rupert Friend.
Miantonomoh-luokka

Suunnittelu

Alusluokan suunnitteli hankinta- ja korjaustoimisto (engl. Bureau of Construction and Repair). Vaikka alukset olivat puurunkoisia, niitä pidettiin laivaston parhaina monitoreina. Alusten rungoissa ei ollut Ericssonin suunnittelemien monitorien laajennuksia ja niiden vapaakorkeus oli 0,79 metriä. Panssarointi koostui tuuman paksuisista levyistä ja niissä oli ohjaushytti kummankin tykkitornin katolla. Tykkitornien sisähalkaisija oli 7,01 metriä ja siten kaksi reilut viisi senttimetriä suurempi kuin Passaic-luokan aluksilla.  Ainoastaan USS Monadnock osallistui sisällissotaan.
Kastraatiopelko

Kastraatiopelko on Sigmund Freudin esittämän teorian mukaan osalla poikalapsista esiintyvä pelko siitä, että he menettäisivät sukupuolielimensä. Teorian mukaan pelon taustalla on se, että lapsi, jolla itsellään on siitin on huomannut, ettei kaikilla ihmisillä ole siitintä mutta ei vielä ole oppinut, että tässä on kyse luonnollisesta sukupuolierosta. Lapsi ei vielä tiedä, että paitsi se, että ihmisellä on siitin, myös se, että ihmisellä ei ole siitintä, on synnynnäinen ominaisuus. Tällainen lapsi luulee, että kaikilla ihmisillä se on syntyessään, mutta osalta isä katkaisee sen. Lapsi pelkää, että niin tekee myös hänen isänsä hänelle. Freudin käsitystä ilmiön universaaliudesta on arvosteltu.
Suomen polkupyöräpataljoona 2

Perustaminen

II polkupyöräpataljoona perustettiin 20. huhtikuuta 1921 nimenmuutoksella Käkisalmen läänin rykmentin II pataljoonasta. Pataljoonaan kuului esikunta ja kolme kiväärikomppaniaa, joista ensimmäiset kaksi oli sijoitettu Jalkalan garnisonialueelle ja 3. komppania oli majoitettu Lintulan luostariin. Pataljoonan majoitustilat olivat kehnot ja esimerkiksi 3. komppanian joulujuhla vietettiin ullakolla, jonne pääsi ainoastaan tikapuita pitkin.

Raivolassa

Kesäkuussa 1921 pataljoona siirtyi Raivolaan. Sotaministeriö antoi 18. elokuuta käskyn joukko-osaston nimenvaihdosta polkupyöräpataljoona 2:ksi. Pataljoona vastaanotti kesän aikana koulutuskäyttöön sata polkupyörää. Pataljoonaan perustettiin maaliskuussa 1923 4. komppania ja kesällä pataljoona vastaanotti lippunsa. Vuoden 1924 alussa pataljoonaan perustettiin korpraali- ja aliupseerikoulu ja se sai 675 polkupyörää eli koko vahvuudelleen. Samana vuonna pataljoonan kolmen linjan kiväärit vaihdettiin karabiineihin.
1. kesäkuuta 1927 siirrettiin Viipurista 4. erillinen konekiväärikomppania pataljoonan konekiväärikomppaniaksi. Siirtoa oli suunniteltu jo puolitoista vuotta aiemmin, mutta sitä ei oltu toteutettu majoitusvaikeuksien vuoksi. Vuonna 1928 pataljoonan kunniamarssiksi vahvistettiin professori Faltinin Vanha Häämarssi ja vuosipäiväksi Joutselän taistelun päivä 11. maaliskuuta.

Valkjärvellä

Pataljoona siirrettiin lokakuussa 1928 Valkjärvelle uusiin kasarmeihin. Pataljoonan viestiosasto, josta oli muodostettu viestikomppania, vastaanotti ensimmäiset alokkaansa kesäkuussa 1929. Pataljoonaan perustettiin kranaatinheittäjäosasto vuoden 1933 lopulla. Siihen kuului perustettaessa johtaja luutnantti Gunnar Väinö Svanström, kaksi aliupseeria ja kuusi varusmiestä. Osastosta muodostettiin 1937 tykkikomppania, jonka varustuksena oli vasta vastaanotetut kaksi panssarintorjuntatykkiä. Pataljoonan 4. komppania lakkautettiin 1. maaliskuuta 1934.

Lakkauttaminen

Polkupyöräpataljoona 2 nimettiin uudelleen Jääkäripataljoona 2:ksi 16. toukokuuta 1936.
Vihtori ja Klaara

Vihtori ja Klaara on George McManusin luoma sanomalehtisarjakuva, joka ilmestyi 12. tammikuuta 1913 – 28. toukokuuta 2000. Sen englanninkielinen nimi oli Bringing Up Father, mutta sitä kutsuttiin yleisesti nimellä Jiggs and Maggie kahden päähenkilön mukaan. Suomessa sarjakuvaa julkaisi Uusi Suomi kesäkuusta 1929 lehden viimeiseen numeroon 29.11.1991 saakka.Myös Seura-lehti julkaisi sarjaa 1980-luvun alussa.
Sarjakuva kertoi äkkirikastuneesta Vihtori-nimisestä irlantilaisherrasta, joka sosiaalisesta arvonnousustaan huolimatta haluaa silti viettää aikaa Topi Tuiterin ravintolassa vanhojen kamujensa kanssa vaimonsa Klaaran harmiksi. Erityisesti Vihtori pitää lammaskaalista jota Klaara inhoaa.
Klaara on nousukasrouvien tapaan halukas hienosteluun ja siksi on aina raahaamassa Vihtorin mukanaan oopperaan, jota mies inhoaa. Oopperalippujen säilytyksestä/hävittämisestä mahdollisuuksien mukaan tuleekin lopulta absurdeja mittoja saavuttava keskinäinen sota. Klaara yrittää epätoivon vimmalla estää Vihtorin livistäminen ravintolaan mm. lukitsemalla ovet riippulukoilla tai telkeämällä miehen vaatteet lukolliseen kaappiin - mutta Vihtori keksiikin yhä ovelampia pakokeinoja; hän opiskelee lukonavausta kahlekuninkaan muistelmista ja ainakin kerran hän piilottaa varavaatteet etukäteen takapihalle - mutta muuan kulkuri onkin ottanut ne ja jättänyt tilalle vanhat ryysynsä. Vihtori pukee ryysyt ylleen - eiväthän vanhat kamut välitä moisesta - mutta törmääkin oitis paikalla kadulla Klaaraan joka on kolmen hienostorouvan seurassa - ja saa hysteerisen kohtauksen nähdessään miehensä moisessa asussa.
Sarjakuva oli heti suuri menestys. McManusin selkeä viiva ja kyky rakentaa vaikuttavia, usein perspektiivillä leikitteleviä ruutusommitelmia teki tästä sarjakuvasta hyvin vaikuttavan varsinkin isoilla sunnuntaisivuilla. McManus on vaikuttanut myös eurooppalaisiin ligne claire -tyylisuunnan edustajiin.
Pathé Film Exchange teki vuosina 1916–1918 animaatiosarjan Vihtorista ja Klaarasta. Hahmot esiintyivät myös näytellyissä mykkäfilmeissä (J. Farrell MacDonald Vihtorina, Polly Moran Klaarana). Joe Yulen ja Renie Rianon tähdittäminä elokuvia tehtiin myös vuosina 1946–1950. Suomessa Teuvo Tulio ohjasi vuonna 1939 elokuvan näyttelijä Eino Jurkan ideaan George McManusin sarjakuvaan perustuvan elokuvan Vihtori ja Klaara.
McManus sai innoituksen Vihtoriin ja Klaaraan William Gillin musikaalista The Rising Generation, jonka hän oli nähnyt poikana St. Louisin (Missouri) Grand Opera Housessa 1800-luvun lopulla.
McManus kuoli vuonna 1954. Hänen pitkäaikaisen apulaisensa Zeke Zekleyn odotettiin jatkavan Vihtorin ja Klaaran piirtämistä, mutta King Features Syndicate valitsikin McManusin tilalle Vernon Greenen. Greenen kuoltua 1965 tilalle tuli Hal Campagna. Vuonna 1980 sarjaa alkoi piirtää Frank Johnson.
Rajalammi (Tammelan Porras)

Maantiede

Lammen pituus on 120 metriä ja leveys 70 metriä. Se sijaitsee harjun vieressä olevassa painaumassa, joka on rinteille saakka soistunut. Lammella ei ole luontaisia laskuojia, mutta viereinen Vehkalammi ja vieressä oleva pikkulampi on yhdistetty Rajalammiin ojilla. Lammet saavat vetensä sekä sadantana että pohjavetenä. Pohjaveden lähteenä toimii Karjuharju, jonka ydin on soraa. Lammen sannat ovat soistunutta metsämaata, jonka hiekkaisilla rinteillä sijaitsee kolme loma-asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2824.
Lampi sijaitsee Karjuharjun eteläpuolella. Harju on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. Rajalammi on todennäköisesti suppa, vaikka asiaa ei ole todistettu tutkimuksin.
John Harvey Kellogg

John Harvey Kellogg (26. helmikuuta 1852 – 14. joulukuuta 1943) oli lääketieteen tohtori Michiganista, Yhdysvalloista. Hän toimi parantolan johtajana ja hoiti potilaitaan holistisesti ravinnon, liikunnan ja peräruiskeiden avulla. Kellogg oli kasvissyönnin voimakas puolestapuhuja. Nykyisin hänet tunnetaan parhaiten maissihiutaleiden keksijänä yhdessä veljensä kanssa.
J.H. Kellogg oli taustaltaan adventisti. Maissihiutaleiden keksimisen ja suosittelun tausta oli ensisijaisesti uskonnollinen. Kelloggin erityisenä huolenaiheena oli masturboinnin synti ja sen aiheuttamat terveysongelmat kuten epilepsia, selkärangan rappeutuminen, näön ja kuulon menettäminen, idiotia, sydänsairaudet ja hedelmättömyys. Kellogg suositteli, että terveellisen ravinnon kuten maissihiutaleiden syömisen lisäksi itsesaastutusta (self-abuse) ehkäistäisiin parhaiten ympärileikkauksin. Ne tuli suorittaa ilman puudutusta, jotta koettu kipu koettaisiin rangaistuksena. Tytöillä myös klitoriksen käsittely karbolihapolla oli hänen mukaansa tehokas menettely. J.H. Kellogg vastusti veljensä Will Keith Kelloggin ideaa, että hiutaleisiin lisättäisiin sokeria, mutta ratkaisu teki tuotteesta taloudellisen menestyksen. 
Kellogg osallistui 1900-luvun alusta saakka myös rodunjalostukseen tähtäävään liikkeeseen ja rahoitti sitä. Hän kannatti valikoivaa lisääntymistä ja rotuerottelua. Kelloggilla itsellään oli mustia kasvattilapsia.
García I Sánchez (Pamplona)

García I Sánchez (joskus myös Garcia II Sanchez) oli Pamplonan eli Navarran kuningas vuosina 926–970.
García oli vain kuuden, kun hänen isänsä Sancho kuoli. Hän säilytti valtansa serkkunsa Abd ar-Rahman III:n tuella ja taisteli tämän rinnalla muita kristittyjä ruhtinaita vastaan. Avioliitto Aragonian perijättären Endregoton kanssa yhdisti Navarran ja Aragonian sadaksi vuodeksi. Hän myös osallistui sotaan Leónin kuningasta Ordoño III:ta sekä tämän seuraajaa vastaan, jolloin apuun rientänyt kalifi löi kristittyjen joukot ja pakotti ruhtinaat sopuun.

Perhe

García II Sánchezin vanhemmat olivat Sancho I ja Toda, Córdoban kalifi Abd ar-Rahman III:n täti. Ensimmäisestä avioliitosta Aragonian kreivin Galindo II Aznarin tyttären kanssa syntyi kruununperijä Sancho II Garces ja toisesta avioliitosta Leónin Ramiro II:n tyttären Teresan kanssa tytär Urraca, joka nai Kastilian kreivi Fernan Gonzalezin tämän toisessa avioliitossa.
Almoravidit

Almoravidit (arab. المرابطون‎, al-Murabitun) olivat Saharasta kotoisin olevia berbereitä, jotka hallitsivat Maurien valtakuntaa 1000-luvun ensimmäisellä vuosisadalla.
Heidän hallitusaikanaan maurien valta laajeni Marokkoon, Mauritaniaan, Gibraltarille, nykyiseen Algeriaan ja isoon osaan nykyistä Senegalia ja Malia, sekä pohjoisessa Espanjaan ja Portugaliin.
Almoravidit menettivät valtansa almohadeille 1147.
Mikko Ivalo

Ernst Mikael (Mikko Ernesti) Ivalo (sukunimi aik. Ingman; 3. tammikuuta 1903 Maarianhamina – 2. elokuuta 1966) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Valtion rautateiden teknillinen johtaja.
Ivalon vanhemmat olivat lehtori Robert Michael (Mikael) Ingman (1875–1934) ja Maria Emilia Haapanen (1876–1934). Ivalo pääsi ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta lyseosta 1921 ja hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosaston koneenrakennuksen opintosuunnalta vuonna 1928. 
Ivalo oli Valtion rautateillä 2. luokan koneinsinöörinä vuodesta 1937 ja 1. luokan koneinsinöörinä 1941–1942 ja 1945–1949. Hän oli välillä Fiskarsin jousitehtaan johtajana 1942–1945 ja toimi Valtionrautateiden koneosaston johtajana 1949–1960. Ivalo toimi myös opettajana valtionrautateiden järjestämillä oppikursseilla ja hän oli varajohtajana Ammattienedistämislaitoksessa 1937. Ivalo kirjoitti teoksen höyryveturien tekniikasta ja huollosta sekä johtamista käsitelleen teoksen Henkilökohtainen työnjohto. Jälkimmäisessä kirjassa hän muun muassa määritteli hyvän esimiehen ominaisuudet näin:
»Esimiehen tulee olla niin roteva ja voimakas tai sukkela ja näppärä, että hän keskitasoa paremmin pystyy osastonsa töihin. Hänen tulee olla vapaa kaikista himoista. Hänen kuuluu säilyttää arvovaltansa pitämällä tiukkaa kuria, puhumalla harvakseen ja hiljentämällä vastalauseet alkuunsa. Hänellä tulee olla hyvä tapa välttää kaikenlaisia tapaturmia. Hänen tulee myös säännöllisesti hoitaa terveyttään, ja hänen tulee tietenkin käydä säännöllisesti saunassa.» 
 
Mikko Ivalo oli naimisissa vuodesta 1929 Emma Wieno Ingmanin o.s. Lundgren (s. 1904) kanssa.
Donin kasakoiden alue

Väestön kielijakauma

Kielellis-etniseltä taustaltaan suurimmat kieliryhmät olivat venäjänkieliset (66,8 %, 1 712 898 as.) ja ukrainankieliset (28,1 % eli 719 655 as.). Pienempiä kielivähemmistöjä edustivat saksalaiset (1,4 %), kalmukit (1,3 %), armenialaiset (1,1 %), juutalaiset (0,6 %) ja muut kieliryhmät (0,9 %). Tarkasteltaessa Donin kasakoiden aluetta piirikuntatasolla havaitaan, että lännessä sijainnut Taganrokin piirikunta (412 995 as.) oli vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kieleltään ukrainalaisvaltainen (254 819 as., 61,7 %), venäjänkielisiä oli (131 029 as., 31,7 %). Piirikunnan hallintokeskus Taganrog oli kuitenkin venäläisvaltainen. Osa tämän piirikunnan länsiosasta muodostaa nykyisin Itä-Ukrainan Donetskin ja Luhanskin alueiden eteläosan; Taganrogin kaupunki ja piirikunnan itäosa kuuluu puolestaan Venäjän Rostovin alueeseen.
Seiko Hashimoto

Seiko Hashimoto (jap. 橋本 聖子 Hashimoto Seiko, s. 5. lokakuuta 1964 Abira) on japanilainen poliitikko sekä entinen pikaluistelija ja ratapyöräilijä ja olympiamitalisti. Hashimoto osallistui neljiin talviolympialaisiin vuosina 1984–1994. Hashimoto saavutti pronssia Albertvillen olympialaisissa 1992 1 500 metrin pikaluistelussa. Kesäolympialaisiin Hashmimoto osallistui 1988, 1992 ja 1996 ratapyöräilyssä, mutta ei saavuttanut olympiamitaleja. Hänellä on pikaluistelusta kuusi mestaruutta Aasian talvikisoissa. Urheilu-uran jälkeen vuonna 1995 Hashimoto valittiin Japanin ylähuoneeseen, jossa on toiminut tämän jälkeen neljä kautta. Hashmioto edustaa liberaalidemokraattista puoluetta. Hän on toiminut Japanin luisteluliiton puheenjohtajana vuodesta 2006 lähtien.
Iso-Syrtti

Iso-Syrtti eli  Syrtinlahti on vesialue Välimeressä Libyan pohjoisrannikolla. Lahden rannalla sijaitsevat muun muassa Bengasi ja Sirte. Ison-Syrtin vesi on koko Välimeren lämpimintä.
Tonnikalan kalastus on tärkeä elinkeino lahden seudulla asuville.
Kevin Munroe

Kevin Munroe (s. Bathurst, New Brunswick) on kanadalainen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän tuli tunnetuksi vuonna 2007 ohjaamastaan ja käsikirjoittamastaan elokuvasta Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat.
Munroe muutti vuonna 1995 Los Angelesiin, jossa hän alkoi työskennellä elokuvien parissa, aluksi käsikirjoittajana ja myöhemmin myös ohjaajana.
Fabrice Herzog

Seuraura

Herzog on EHC Frauenfeldin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin EHC Winterthuriin, joista Herzog jatkoi edelleen kaudeksi 2007–2008 Pikes Oberthurgaun junioreihin. Kaudella 2009–2010 hän toimi seuran U17-junioreiden varakapteenina. Kaudella 2010–2011 Herzog debytoi Pikesin miesten joukkueessa Sveitsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligassa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi EV Zugin A-nuoriin.
Kaudella 2012–2013 Herzog debytoi seuran miesten joukkueessa National League A:ssa. Hän pelasi jo harjoituskaudella kolme European Trophy -ottelua, mutta NLA-debyyttinsä vain 17-vuotias Herzog teki 23. marraskuuta 2012 SCL Tigersia vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman +1. Seuraavassa ottelussa 24. marraskuuta 2012 vieraissa myös SCL Tigersia vastaan Herzog avasi maalitilinsä liigassa heti kahdella osumalla. Hän keräsi Zugin 2–7-voittoon päättyneestä ottelusta teholukeman +3. Herzogin maalit jäivät myös hänen kauden ainoiksiin NLA:ssa, jossa hän pelasi kauden aikana 20 runkosarjaottelua tehopistein 2+2=4.
Toronto Maple Leafs varasi Herzogin viidennellä kierroksella 142. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Samana kesänä hänet varasi myös QMJHL-joukkue Québec Remparts 42. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Herzog siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014, jolloin hän oli Rempartsin toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 32+26=58. QMJHL-kauden päätyttyä, huhtikuussa 2014 Herzog siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Toronto Marliesiin, jossa hän pelasi viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2014–2015 Herzog palasi kotimaahansa ja EV Zugiin. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa NLA:ssa toi 43 runkosarjaottelussa tehot 6+3=9, kuudessa playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä ja kuudessa Mestarien liigan ottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudeksi 2015–2016 Herzog siirtyi ZSC Lionsiin, jossa hän voitti kauden aikana Sveitsin Cupin.

Maajoukkueura

Herzog edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2017. Yhteensä Herzog on pelannut 31 A-maaottelua tehopistein 7+6=13. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 1. huhtikuuta 2015 Klotenissa Suomea vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa, joka jäi Sveitsin 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi.
Herzog pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän oli Sveitsin paras maalintekijä kolmella osumallaan. Herzog pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 13 nuorten ja 20 poikien maaottelua.

Muuta

Herzogin lanko Gianluca Hauser pelaa maalivahtina Sveitsin 1. Ligan EHC Bülachissa. Hän on aiemmin torjunut myös seitsemän NLA-ottelua EV Zugissa.
Paula-Irmeli Halonen

Paula-Irmeli "Pami" Halonen (s. 22. elokuuta 1945 Varkaus) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Halonen osallistui Innsbruckin 1976 talviolympialaisiin ja sijoittui siellä 500 metrin luistelussa kahdeksanneksi ja 1 000 metrillä 13:nneksi. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän oli samana vuonna neljäs ja yleisluistelijoiden MM-kilpailuissa viides. Hän voitti Suomen mestaruuden viidesti ja luisteli 20 Suomen ennätystä. Seuratasolla hän edusti huippuvuosinaan Joensuun Katajaa.
Halonen oli myös hyvä pesäpalloilija ja pääsi neljä kertaa Itä–Länsi-otteluun.
Hän toimi Joensuussa Rantakylän ala-asteen sekä Karsikon yläasteen tyttöjen liikunnan opettajana ja Lyseon lukion liikunnan- ja terveystiedonopettajana ja lentopallovalmentajana. Nykyisin hän on eläkkeellä ja toimii edelleen aktiivisesti lentopallovalmennuksessa.
Åland (1868)

Åland oli vuoden 1868 alussa ilmestynyt ahvenanmaalainen sanomalehti.
Finströmin kirkkoherran Frans Peter von Knorringin perustama Åland oli Ahvenanmaan ensimmäinen sanomalehti. Turussa painettua lehteä ilmestyi vain viisi numeroa. Yhteydet Turun ja Ahvenanmaan välillä olivat talvisaikaan huonot ja maakunnan sivistyneistö liian pieni kannattamaan omaa sanomalehteä. Uusi Åland-lehti alkoi ilmestyä vasta vuonna 1891.