google/wiki40b huggingface dataset:
Rize

Historia

Bysantin valtakunnan aikana Rize tunnettiin nimillä Rhizus tai Rhizaion ja paikka oli linnoitettu. Kaupunki kuului Trebizondin keisarikuntaan, joka liitettiin vuonna 1462 Osmanien valtakuntaan. Osmanien kirjanpidon mukaan kaupungissa oli luostari ja siellä asui 215 kristittyä perhettä, sekä kaksi hiljattain islamiin kääntynyttä perhettä. Kaupunkia suojasi kakski linnoitusta. Monet alueen kylät säilyttivät pitkään kreikkalaiset nimensä. 1600-luvulla kaupunki kärsi abazojen ja kasakkojen hyökkäyksistä, minkä tähden sen rannikolle rakennetiin vartiotorneja. Vartiotornit olivat edelleen olemassa, kun mekhitiaristimunkki Minas Bizhishkian kävi alueella 1800-luvulla. Hänen mukaansa kaupungissa oli lisäksi yksi linnoitus ja muutamia kauppoja. Kaupunkiin oli jossain vaiheessa muuttanut Persian armenialaisia ja he olivat rakennuttaneet kirkon, joka oli kuitenkin jo kadonnut Bizhishkianin vieraillessa.
1800-luvulla Rize mainitaan useampaan otteeseen historiallisissa lähteissä liittyen paikallisen Tuzdju-oghullari -suvun kapinoihin sulttaani Mahmud II:ta vastaan. Suku oli vaurastunut maataloudella ja heillä oli hulppea palatsi Rizessä. Kapinoiden jälkeen suvun jäsenet karkotettiin Varnaan ja Ruseen. Vuonna 1877-8 Rizestä tuli osa vastaperustettua Lazistanin sandjakia ja siitä tehtiin alueen hallinnollinen keskus. Rize tunnettiin laadukkaista kankaistaan, joita vietiin myytäväksi aina Bagdadiin saakka. Vuoden 1890 paikkeilla kaupungissa oli 160 000 asukasta, joista 138 820 oli muslimeja. Kasvava väkiluku ajoi monet kaupungin asukkaat siirtolaisiksi esimerkiksi Istanbuliin ja Odessaan. Tilanne paheni ensimmäisen maailmansodan myötä ja 1920-luvulla esimerkiksi hedelmien ja pähkinöiden vienti romahti.
Valtio pyrki luomaan uusia tulonlähteitä paikallisille ja alueella järjestettiin useita kokeiluja. Niiden myötä aloitettiin kasvattamaan teetä. Tuotanto kiihtyi 1950-luvun jälkeen, mutta siitä ei koskaan tullut täysin kilpailukykyistä. Teen tuotanto on vähentynyt 1980-luvulta lähtien ja muuttoliike Istanbuliin ja Anatolian suurempiin kaupunkeihin on jatkunut. Turkin presidentti Recep Tayyip Erdoğanin isä on kotoisin Rizestä.

Liikenne

Kaupungista on tieyhteys Trabzoniin, idässä Hopaan lähellä Georgian rajaa ja etelässä Erzurumiin. Istanbuliin on laivaliikennettä.

Väestö

Vuonna 2013 Rizen asukasluku oli arviotla 104 508. Vuoden 2000 väkiluku oli 78 144.
Kaupungissa sijaitsee Recep Tayyip Erdoğanin yliopisto ja teentutkimuslaitos.
Arne Palmén

Arne Johannes Palmén (3. tammikuuta 1885 Helsinki – 12. kesäkuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Salpausselän lasten tuberkuloosiparantolan (nykyään Nastolan Aurinkolinna) ylilääkäri 1925-1945, Helsingin yliopiston kirurgian ylimääräinen professori 1937–1952 ja Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalan kirurgisen osaston ylilääkäri 1945–1955.

Henkilöhistoria

Palménin äiti oli Ida Amalia Arppe ja isä historiantutkija, poliitikko ja valtioneuvos Ernst Gustaf Palmén. Hänen isoisänsä oli laki- ja virkamies Johan Philip Palmén ja veljenpoikansa eläintieteilijä Ernst Palmén.  Palménin puoliso vuodesta 1928 oli sairaanhoitaja Helmi Annikki Haahti, perheeseen syntyi kolme lasta. Ylioppilaaksi Palmén tuli Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1903, lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1911 ja väitteli tohtoriksi 1914. Palmén  oli Suomen lääkäriliiton puheenjohtaja 1933–1943.
Pjotr Hohlov

Pjotr Iljitš Hohlov (ven. Пётр Ильич Хохлов; 12. tammikuuta 1910 Jesipovo Moskovan alue, Venäjän keisarikunta − 7. maaliskuuta 1990 Moskova, Neuvostoliitto) oli Neuvostoliiton ilmavoimien kenraaliluutnantti ja Neuvostoliiton sankari.
Hohlov kävi seitsemän luokkaa keskikoulua ja työskenteli viilaajana moskovalaisessa tehtaassa. Hän siirtyi palvelukseen Neuvostoliiton laivastoon vuonna 1932. Seuraavana vuonna hän valmistui Volgan lentoteknillisestä koulusta ja vuonna 1936 Jeiskin laivastoilmailuopistosta. Toisen maailmansodan alettua hän osallistui vuosina 1939–1940 talvisotaan. 
Kesäkuusta 1941 alkaen Hohlov lensi miinoitus- ja tiedustelulentoja Itämerellä. Hän osallistui Neuvostoliiton Suuren isänmaallisen sodan ensimmäiseen Berliiniin kohdistettuun ilmapommitukseen 8. elokuuta 1941 ja tuli nimetyksi Neuvostoliiton sankariksi.
Hohlovin epäillään olleen sen SB-2-lentokoneen päällikkö, joka välirauhan aikana kesällä 1940 pudotti suomalaisen matkustajakone Kalevan Suomenlahteen.
Isaac Béen

Isaac Peter David Béen (6. kesäkuuta 1888 Lysekil, Ruotsi  – 9. syyskuuta 1962) oli ruotsalainen pappi. Hän oli kirkkoherra Göteborgissa 1930–1957, ylimääräinen hovisaarnaajan arvon hän sai 1936 ja Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1948. Hän keräsi sotien aikana ja niiden jälkeen 1940-luvulla rahaa ja tavaraa suomalaisten avuksi.
Kaakkuririipi (Pello, Lankojärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Lankojärven alueella (67.94), jonka Lähtemäjoen valuma-alueeseen (67.944) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,6 metriä mpy.
Stans

Sijainti

Stans sijaitsee Vierwaldstätterseen eteläpuolella, kymmenisen kilometriä Luzernista etelään. Stanserhornvuoren pohjoisrinteellä ja pohjoispuolisessa laaksossa.

Liikenne

Zentralbahnin Luzern–Engelberg-rautatie ja moottoritie A2 Luzernista Gotthardin suuntaan kulkevat Stansin kautta.

Talous

Lentokoneyhtiö Pilatus Aircraftin tehtaat sijaitsevat Stansissa.
Ilmarinta

Syyt

Ilmarinta syntyy yleisimmin yskimisen tai fyysisen rasituksen yhteydessä, jolloin joko synnynnäisesti heikon tai keuhkolaajentuman heikentämän keuhkorakkulan seinämä pettää. Tapahtumaa kutsutaan spontaaniksi ilmarinnaksi. Ilmarinta voi syntyä vamman seurauksena, jos kylkiluu, puukko tai muu esine rikkoo sekä keuhkopussin että keuhkon (traumaattinen ilmarinta). Yksittäiseen kylkiluumurtumaan liittyy ilmarinta vain harvoin. Ilmarinta voi syntyä myös laitesukeltajalle, joka pidättää henkeään pintaan noustessaan. Ilmarinnan vaara syntyy ainoastaan käytettäessä sukelluslaitteita, jolloin sukeltaja hengittää paineilmaa pinnan alapuolella. Ilman sukelluslaitteita tapahtuvassa ns. vapaasukelluksessa ei ole ylipainevamman vaaraa.

Oireet

Ilmarinta voi syntyä hyvin nopeasti tai vähitellen päivien kuluessa. Myös ilmarinnan koko vaihtelee pienestä ja oireettomasta koko keuhkon kokoonpainumiseen. Hengitystilavuuden pieneneminen aiheuttaa eriasteisia hengitysvaikeuksia, joiden syy varmistuu usein vasta röntgenkuvauksessa. Hengitysäänten vaimeneminen tai puuttuminen voi olla merkkinä ilmarinnasta.

Hoito

Ilmarintaa ei voi hoitaa ilman erikoisvälineitä ja -osaamista, ja se vaatii aina kiireellistä sairaalahoitoa. Ilmarinnan ensiapu on vammojen mukainen hoito, puoli-istuva asento ja hapen annostelu varaajamaskilla hapetuksen parantamiseksi ja hengenahdistuksen vähentämiseksi.

Historia

Ranskalainen lääkäri Jean Marc Gaspard Itard tunnisti ensimmäisenä ilmarinnan vuonna 1803. Hänen opettajansa lääkäri René Laënnec julkaisi ilmarinnasta kliinisen kuvauksen vuonna 1819.
Musa Džälil

Musa Сälil ([džälil], tataariksi Муса Җәлил, ven. Муса Джали́ль, Musa Džalil; oikealta nimeltään Musa Mustafovitš Džalilov, ven. Муса Мустафович Джалилов, tat. Муса Мостафа улы Җәлилев, Musa Mostafa ulı Cälilev; 15. helmikuuta (J: 2. helmikuuta) 1906 Mustafinon kylä, nykyinen Orenburgin alue – 25. elokuuta 1944 Berliini) oli neuvostoliittolainen tataarirunoilija.
Musa Cälil syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Hän opiskeli Orenburgin madrasassa ja alkoi kirjoittaa lehtiin vuonna 1919. Ensimmäinen runokokoelma Barabız (”Me menemme”) ilmestyi vuonna 1925. Runojen ohella Сälil kirjoitti libretot oopperoihin Altınçäç (”Kultatukkainen”, 1941; Stalin-palkinto 1948) ja İldar (1941).
Сälil liittyi NKP(b):n jäseneksi vuonna 1929. Hän valmistui Moskovan yliopiston kirjallisuuden tiedekunnasta vuonna 1931. Сälil työskenteli tataarinkielisten lastenlehtien toimittajana, osallistui hänen nimeään nykyään kantavan Tatarstanin ooppera- ja balettiteatterin perustamiseen ja johti Tatarstanin kirjailijaliittoa vuosina 1939–1941. Vuonna 1941 hänet kutsuttiin neuvostoarmeijaan.
Cälil haavoittui vakavasti ja jäi saksalaisten vangiksi kesäkuussa 1942. Vankileirillä hän liittyi saksalaisten sotavangeiksi joutuneista tataareista kokoamaan Idel-Uralin legioonaan. Sen harjoitusleirillä Cälil organisoi vastarintaryhmän ja auttoi sotavankeja pakenemaan. Helmikuussa 1943 legioonan ensimmäinen pataljoona ryhtyi kapinaan ja liittyi valkovenäläisiin partisaaneihin. Vastarintaan osallistumisen takia saksalaiset teloittivat Cälilin Plötzenseen vankilassa.
Vankilassa Cälil kirjoitti joukon isänmaallisia runoja, jotka hän sai toimitetuksi vapauteen belgialaisen sotavangin välityksellä. Sodan jälkeen ne joutuivat Konstantin Simonovin käsiin, joka vuonna 1953 sai Neuvostoliitossa petturiksi syytetyn runoilijan maineen puhdistetuksi.
Cälilille myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi vuonna 1956. Saksalaisten vankina kirjoitettu runokokoelma Moabit däftäre (”Moabitin vihko”) sai vuonna 1957 Lenin-palkinnon.
Hiidenmaa (maakunta)

Väestö

Vuonna 2011 Hiidenmaalla oli 8 482 asukasta, joista 8 356 (98,5 %) oli virolaisia, 61 (0,7 %) venäläisiä ja 64 (0,8 %) muita kansallisuuksia.

Vaalipiiri

Hiidenmaan, Läänemaan ja Saarenmaan maakunnat muodostavat Viron riigikogun vaalien vaalipiirin numero 5 (Valimisringkond Nr 5 Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa), josta valitaan yhteensä kuusi kansanedustajaa Viron 101-jäseniseen parlamenttiin.

Talouselämä

Maakunnan teollisuudenaloja ovat puu-, elintarvike-, muovi- ja elektroniikkateollisuus. Näiden lisäksi maakunnassa työllistää kuljetusala ja matkailu.
Mercedes-Benz Tourismo

Mercedes-Benz Tourismo on saksalaisen Mercedes-Benzin valmistama linja-auto. Se kuuluu Mercedes-Benzin tilausajomallistoon. Tourismoa on saatavana neljää eri koripituutta, mallimerkinnät ovat Tourismo, Tourismo M2, Tourismo M ja Tourismo L. Korien pituudet vaihtelevat 12,14 metrin ja 13,99 metrin välillä. Matkustajien kuljetuskapasiteetti on 49-57 paikkaa korimallista riippuen.

Tourismon historiaa

Tourismon ensimmäistä mallisukupolvea on valmistettu vuodesta 1996 lähtien. Tourismo on kokenut täydellisen uudistumisen vuonna 2007. Uudistuksen yhteydessä muun muassa kuljettajan alueen ergonomiaa parannettiin sijoittamalla vaihdevipu kojelautaan.
Ruskolakkirastas

Levinneisyys

Ruskolakkirastasta tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Lajin kannaksi arvioidaan 50 000–500 000 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Just Cause 4

Juoni

Peli sijoittuu Solisin kuviteelliseen valtioon, joka sijaitsee Etelä-Amerikassa. Solis on yksityisarmeija Black Handin kotipaikka, Black Hand on esiintynyt muissa Just Cause -peleissä. Pelin pääantagonisti on Black Handin johtaja Gabriela.

Pelaaminen

Just Cause 4 on kolmannen persoonan toimintaseikkailupeli. Pelisarjan ”tavaramerkki” grappler kuuluu myös Just Cause 4:ään. Grapplerissa on enemmän "tethereitä"( naru, kiinnike) kuin koskaan ennen, ja grapplerissä uusina ominaisuuksina on air lifter (kiinnikeestä tuleva ilmapallo) ja booster(työntövoimaa tuova suihkemoottori). Pelin joihissakin aseissa on toissijainen ominaisuus, esimerkiksi kannettava suojakilpi, ohjuksenohjaus, burst-ammunta ja aseesta ammuttavia droneja.

Vastaanotto

IGN antoi pelille arvosanaksi 7.9/10 arvostelussaan.
Mike (kukko)

Mike (1945–1947) oli kukko, joka eli 18 kuukauden ajan ilman päätä.
Maanantaina 10. syyskuuta vuonna 1945 maanviljelijä Lloyd Olson Fruitassa, Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa oli kutsunut anoppinsa päivälliselle. Olson meni vaimonsa kehotuksesta tappamaan kanaa ruuaksi, mutta yrittäessään katkaista 5 ja puolen kuukauden ikäisen Mike-kukon kaulaa hän epäonnistui, ja jäljelle jäi toinen korva sekä osia aivoista. Se jäi henkiin, ja Olsonit söivät päivälliseksi jotain muuta.  
Päätön Mike kykeni suoriutumaan normaaleista kanalle kuuluvista toiminnoista ilman päätä. Koska Lloyd Olson ei ollut saanut kanaa tapetuksi, hän päätti pitää sen hengissä. Mike jopa kasvoi kokoa, kun sille syötettiin maidon ja veden sekoitusta pipetillä suoraan kaula-aukkoon. Kerrotaan, että Mike olisi syönyt jopa maissin jyviä. Syödessään se oli kuitenkin tukehtua omaan limaansa, ja Olsonit päättivät jatkaa ruokintaa käyttäen apunaan ruiskua.
Mike ei kuitenkaan pystynyt kiekumaan normaalin kukon lailla, vaan tuottamaan ainoastaan korisevaa ääntä. Päättömyydestään huolimatta se kasvoi 1,1 kilogrammasta lähemmäs 3,6 kilogramman painoiseksi.
Päätön kukko saavutti kuuluisuutta, ja Mikeä alettiin kierrättää ympäri maata erilaisissa näytöksissä muiden eläinkummajaisten kuten kaksipäisen vasikan kanssa. Mike pääsi myös joidenkin sanomalehtien etusivulle. Monet eläinaktivistit esittivät Olsonia kohtaan kritiikkiä.
Miken näkeminen maksoi 25 senttiä, ja kuukaudessa esiintymistulot kohosivat peräti 4 500 dollariin. Miken rinnalla esitettiin myös irrallista kukon päätä, joka ei kuitenkaan ollut Miken oma pää, jonka oli kissa syönyt. Myöhemmin viranomaiset tutkivat Mikeä ja totesivat, ettei se tuntenut kärsimystä.
Maaliskuussa 1947 eräässä motellissa Phoenixissa paluumatkalla esitysmatkalta, Mike tukehtui keskellä yötä. Olsoneilla ei ollut käytössään ruiskua, jolla Miken kurkku oli tavallisesti puhdistettu, eikä mitään ollut tehtävissä. Jostakin syystä herra Olson väitti pitkän aikaa myyneensä Miken ja kertoi tarinoita, että se olisi jatkanut kiertue-elämää vielä vuonna 1949.
Myöhemmin asiaa on tutkittu, ja todettu, että yrittäessän teurastaa Mikeä, terä ei ollut leikannut kaulalaskimoa, ja verisuonen tukoksen seurauksena verenvuoto oli estynyt, eikä Mike ollut vuotanut kuiviin. Vaikka Miken pää oli lähes kokonaan irti, sen toinen korva ja osia aivorungosta oli kiinni vartalossa. Kanalinnun refleksejä ohjailee suurimmilta osin aivorunko, ja tämän johdosta Mike kykeni jatkamaan suhteellisen normaalia kukon elämää.
Mika Kulmala (pesäpalloilija)

Mika Kulmala (s. 1974 Kauhajoki) on kaudella 2010 Superpesiksessä pelaavan Ulvilan Pesä-Veikkojen pelinjohtaja. Kulmala on toiminut ennen Ulvilaa Suomensarjassa ja Ykköspesiksessä pelanneen Manse PP:n ja Ykköspesiksessä pelanneen Jokioisten Koetuksen pelinjohtajana. Kulmalan sopimus Ulvilassa on yksivuotinen.
Eila Hiltunen

Elämä ja ura

Eila Hiltunen oli autoalan yrittäjä Usko Hiltusen ainoa lapsi. Hän teki ensimmäiset hitsauskokeilunsa kahdeksanvuotiaana salaa toisen tytön kanssa isän metalliverstaassa Haminassa. Isän työn perässä perhe muutti Lahteen ja sitten Helsinkiin, jossa Eila kävi Tyttönormaalilyseossa. Hän pääsi ylioppilaaksi keväällä 1942, sota-ajan vuoksi ilman ylioppilaskirjoituksia. Hänet valittiin Ateneumiin opiskelemaan kuvataidetta muun muassa Aale Hakavan johdolla. Eila Hiltunen sai vuonna 1948 osallistua Salzburgin seminaariin, amerikkalaiseen kesäyliopistokurssiin Itävallassa. Samana vuonna hän osallistui pohjoismaiseen naistaiteilijoiden näyttelyyn Tukholmassa. Kahta vuotta myöhemmin hän piti ensinäyttelynsä Suomessa ja vuonna 1952 Kööpenhaminassa. Hiltusen teoksia ovat myös Pusulan vuonna 1947 ja Simpeleen vuonna 1953 julkaistut sankarimuistomerkit.
1950-luvun lopulla Eila Hiltunen alkoi työskennellä muovailun ja valamisen sijasta suoraan metalliin. Vaikka hän itse perehtyikin hitsaukseen, Hiltunen alkoi käyttää hitsaaja-avustajaa. Vuonna 1967 paljastetun Sibelius-monumentin lisäksi Hiltusen tunnettuja julkisia teoksia ovat muun muassa suihkukaivo Veden alla Tampereella (1960), Suomen Pankin suihkukaivo Kuparikonstruktio (1961) – ensimmäinen abstrakti julkinen veistos Helsingissä –, kiistelty Sibelius-monumentti (1967), Ihmisiä aikojen saatossa Helsingin kaupungintalolla (1971) sekä Polyfonia Porin Etelärannassa (1984). Ulkomailla Hiltusen julkisia teoksia on muun muassa Montrealissa, New Yorkissa, Berliinissä, Roomassa, Teheranissa ja Jeddassa.

Palkintoja

Eila Hiltunen sai Pro Finlandian 1966 ja professorin arvonimen 1973. Vuonna 2000 Hiltuselle myönnettiin Suomi-palkinto ja seuraavana vuonna Taiteen valtionpalkinto. Samana vuonna 2001 Didrichsenin taidemuseo järjesti Eila Hiltusen töiden retrospektiivisen näyttelyn. Ulkomaisia tunnustuksia olivat Italian tasavallan komentajamerkki 1982, Pariisin kaupungin hopeamitali ja Jeddan kaupungin kultamitali 1980.

Perhe

Vuonna 1944 Eila Hiltunen avioitui leskeksi jääneen valokuvaajan Otso Pietisen kanssa, ja he saivat kaksi lasta. 1950-luvulla valmistui ateljeetalo Helsingin Munkkiniemeen. 1960-luvun lopulla perhe hankki toiseksi asunnokseen keskiaikaisen linnoitustornin Monticchiellon kylästä Italian Toscanasta.
Hiltunen on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Monte Cavo

Monte Cavo on Albanolaisvuorten toiseksi korkein vuori Roomasta noin 25 km kaakkoon. Tämä 949 m korkea kartiomainen vuorenhuippu sijaitsee Rocca di Papan alueella, josta sinne johtaa ikivanha via sacra ('pyhä tie'). Monte Cavo on n. 10 000 vuotta sitten sammunut tulivuori, joskin tiedämme sen ainakin kerran heränneen eloon 600-luvulla eaa. Varsinkin 1800-luvulla vuori oli suosittu maalausten kohde. Mukaan oli tapana sijoittaa raunioita, roomalainen akvedukti tai paimenidylli. Monte Cavo lienee saanut nimensä Cabum-nimisestä kylästä.
Nykymatkailijalle Monte Cavo tarjoaa näköalakohteen — paikoitusalueelle johtaa metsäinen ja kiemurteleva Strada per Monte Cavo (4.77 km) — mutta paikan rakenteet televiestintäantenneineen sekä kieltotauluineen saattavat verottaa tunnelmaa.

Muinaisaika

Monte Cavon latinalainen nimi on Mons Albanus, ja se oli latinalaisten pyhä vuori ainakin 1000-luvulta eaa. lähtien, siis kauan ennen Rooman perustamista. Vuorta hallitsi Juppiterille (Iuppiter Latiaris) omistettu temppeli sekä muinainen asutuskeskus Alba Longa. Tarun ja paikallisten uskomusten mukaan Alba Longan oli perustanut Troijan sodasta Laviniumiin asettuneen Aineiaan poika Askanios. Myytin mukaan siis Alba Longa oli Laviniumin kolonia. Vaikka tästä ei ole mitään arkeologista näyttöä, tarinassa korostuu näiden kahden paikkakunnan välinen yhteys. Laviniumissa Aineiasta oli vastassa ystävällismielinen kuningas Latinus, joka on sittemmin antanut nimensä sekä latinalaisille että Latiumille. Taistellessaan etruskikuningasta vastaan Latinus oli äkkiä hävinnyt silmistä ilmaantuakseen sittemmin Mons Albanukselle jumalaksi korotettuna Juppiter Latiariksena, kaikkien latinalaisten etnisen yhtenäisyyden symbolina. Joka vuosi kokoonnuttiin Juppiter Latiariksen temppelialueelle viettämään latinalaisjuhlia. Mons Albanuksella solmittiin myös latinalaisliitto 600-luvulla eaa. ennen kaikkea etruskeja vastaan. Liitto hajosi v. 338 eaa., ja kulttikeskus siirrettiin Rooman Capitoliumille.

Temppelistä televiestintäasemaksi

Keskiajalla Juppiterin temppelin sijoille perustettiin dalmatialaiserakkojen apostoli Pietarille pyhittämä retriitti. Sen jälkeen rakennusta käyttivät erilaiset uskonnolliset järjestöt. 1700-luvulla tila muutettiin luostariksi ja peruskorjattiin käyttäen hyväksi vanhan Jupiter-temppelin kiviä.
Vuonna 1890 tilat muutettiin kansainvälisen tason hotelliksi. Kuuluisia vierailijoita ovat olleen mm. kuningas Umberto II, näytelmäkirjailija Luigi Pirandello, marsalkka Armando Diaz sekä kuningas Edvard VIII puolisonsa Wallis Simpsonin kanssa. Toisen maailmansodan aikana Saksan Wehrmacht käytti hotellia radioviestinnän tukikohtana.
Sotien jälkeen tiloja on käytetty televiestintäasemana, ja antennien ja muiden laitteistojen valtaama alue on ympäröity aidalla. Tästä toiminnasta on tehty lukuisia valituksia sen ympäristöönsä levittämän elektromagneettisen säteilyn johdosta. Antiikin Rooman muinaisuskonnon palauttamista haikailevat uuspakanat ovat vaatineet paikan palauttamista muinaiseen kunniaansa. Suunnitteilla ja osin toteutettunakin on liikojen antennien siirto muualle.
Luonteri

Muuta

Juvalainen Luonteri Surf -yhtye on nimetty Luonteri-järven mukaan.
Konstantin Kovanko

Konstantin Jevgenjevitš Kovanko (27. huhtikuuta (J: 15. huhtikuuta) 1873 Pietari – 21. lokakuuta 1918 Helsinki, Suomi) oli venäläinen eversti, joka toimi Viaporin laivastotukikohdan viimeisenä venäläisenä komendanttina sekä huhti–toukokuussa 1918 lyhyen aikaa Neuvosto-Venäjän diplomaattisena edustajana Suomessa.
Kovanko valmistui aliluutnantiksi Moskovan kadettikoulusta vuonna 1891 ja yleni vuoteen 1904 mennessä kapteeniksi. Hän osallistui vuoden 1906 Viaporin kapinan kukistamiseen. Everstiluutnantiksi ja Viaporin 1. tykistörykmentin komentajaksi ylennyt Kovanko nimitettiin lokakuussa 1917 koko Viaporin linnoituksen komendatiksi. Suomen sisällissodan aikana hän johti komissiota, jonka tuli huolehtia linnoituksen luovuttamisesta Suomen punaisille ja tarvikkeiden evakuoimisesta Venäjälle. Saksan Itämeren-divisioonan kanssa tehdyn Hangon sopimuksen nojalla hän määräsi kuitenkin varuskunnan antautumaan ja sen tykkien lukot purettaviksi saksalaisten saapuessa Helsinkiin.
Neuvosto-Venäjän hallitus oli 9. huhtikuuta 1918 nimittänyt diplomaattiseksi edustajakseen Helsinkiin kommodori Aleksandr Ružekin, joka oli kuitenkin jo muutamaa päivää aiemmin jäänyt maihinnousseiden saksalaisten panttivangiksi Hangossa. Niinpä Ivar Smilgan johtama bolševikkien Suomen-aluekomitea nimesi hänen tilalleen eversti Kovankon. Neuvostohallitus hyväksyi nimityksen jälkeenpäin. Kovanko perusti Helsingin Bulevardilla sijainneeseen vanhaan santarmihallituksen taloon Venäjän konsulaatin, joka hoiti Suomessa olleiden venäläisten asioita valkoisessa Suomessa. Suomen senaatilla ei tuolloin ollut diplomaattisuhteita Neuvosto-Venäjään, jonka kanssa se katsoi olevansa sotatilassa Suomen sisällissodan päätyttyäkin, mutta edustuston toiminta sallittiin aluksi, koska se auttoi Venäjän kansalaisten toimittamisessa pois maasta. Kovankon johtama konsulaatti myös julkaisi Suomessa olleille venäläisille suunnattua Russki vestnik -lehteä. Suomen senaatti ilmoitti 11. toukokuuta, ettei se aikonut tunnustaa mitään Neuvosto-Venäjän diplomaattista edustusta Suomessa. Suomen viranomaiset vangitsivat Kovankon 23. toukokuuta 1918 ja lakkauttivat konsulaatin. Hänet vapautettiin vanginvaihtosopimuksen nojalla elokuussa 1918. Pian tämän jälkeen hän sairastui ja kuoli Helsingissä saman vuoden lokakuussa. Kuolinsyyksi kerrottiin munuaissairauden aiheuttama verenmyrkytys. Hänet haudattiin Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Puigcerdà

Historia

Vuosina 1170–1177 kuningas Alfonso I perusti Puigcerdàn ja muodosti siitä Cerdanyan pääkaupungin. Vuonna 1280 tuli tuhosi suuren osan kaupunkia. Vuonna 1428 puolestaan suuri maanjäristys aiheutti suurta tuhoa kaupungissa. Vuonna 1479 kaupungin uuden linnan rakennustyöt alkoivat. Vuosina 1812–1814 Napoleon Bonaparte muodosti Segren departementin ja sen pääkaupungiksi tuli Puigcerdà.
Vuonna 1924 kuningas Alfons XIII vieraili kaupungissa. 10. helmikuuta 1939 Espanjan diktaattorin Francisco Francon sotajoukot saapuivat kaupunkiin. Vuonna 1956 Puigcerdà aloitti jääkiekon pelaamisen kansallisella tasolla.
Nykyinen Puigcerdà on muodostunut, kun Rigolisa 1800-luvulla ja Vilallobent vuonna 1969 liittyivät siihen.
Rauhantyö

Rauhantyö on työtä rauhan puolesta sotaa, konflikteja ja väkivaltaisia poliittisia ratkaisuja vastaan.
Rauhanliike on saavuttanut kannatusta esimerkiksi 1980-luvulla Länsi-Euroopassa kun keskustelu risteilyohjuksista ja neutronipommista kävi kiivaana. 2000-luvulla rauhanmarssijoita ja protestoijia on aktivoinut etenkin Yhdysvaltain hyökkäys Irakiin 2003 ja seurannut miehitys.
Jean Assaad Haddad

Jean Assaad Haddad (s. 17. joulukuuta 1926) on libanonilainen melkiittinen katolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 2. heinäkuuta 1950 ja nimitettiin Tyrin arkkihiippakunnan johtoon 26. lokakuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maximos V Hakim, jota avustivat Grégoire Haddad ja Habib Bacha.
Haddad jäi eläkkeelle 20. kesäkuuta 2005.