google/wiki40b huggingface dataset:
Alan Tam

Alan Tam Wing-lun (譚詠麟) (s. 23. elokuuta 1950 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen muusikko ja näyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 1979 ja vuoteen 2014 mennessä hän on julkaissut 115 albumia, joita on myyty maailmanlaajuisesti yli 35 miljoonaa kappaletta. Hän on levyttänyt neljällä kielellä: mandariinikiinaksi, kantoninkiinaksi, japaniksi ja englanniksi. Tam on myös eniten live-esiintymisiä tehnyt hongkongilainen artisti.
Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa Naughty Boy (反斗星) ilmestyi vuonna 1979. Ensimmäinen suuri hitti ”Love in Autumn” (愛在深秋) esitettiin ensimmäistä kertaa 1984. Hänen muita tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa ”Love in the Fog” (霧之戀), ”Friend” (朋友) ja ”Love of my Life” (一生中最愛).
Porilaisten marssi (maalaus)

Vastaanotto ja tulkintoja

Porilaisten marssi syntyi spontaanisti, ja se oli yksi syy, miksi Jac. Ahrenberg ehdotti Edelfeltille Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden kuvittamista. Ahrenberg esitti loistopainoksen kustantamista Söderström & Co:n yhtiökokouksessa syksyllä 1894, jossa ideaa kannatettiin. Runebergin Suomen sodasta 1808–1809 kertovat isänmaalliset runot olivat innoittaneet Edelfeltiä piirtämään aiheesta jo lapsena, joten tehtävä oli mieluisa.
Historiamaalauksessa nuorta Edeldeltiä oli haluttu aiemmin ohjata nimenomaan Runebergin aiheisiin -  Taideyhdistyksen puheenjohtajan Estlanderin sanoin hänen tuli kuvata ”se sankarimaailma, jonka Runeberg oli tehnyt runoissaan kuolemattomaksi”. Toive toteutui kuitenkin laajemmin vasta kuvitustyön myötä. Kirjankuvitusta ei tosin pidetty yhtä huomionarvoisena kuin suuria öljymaalauksia, mutta 1890-luvulla suhtautuminen kuvittamiseen muuttui arvostavammaksi.
Porilaisten marssissa on läsnä aikansa ajatusmaailmaa. Kuvitusten tulkintaan vaikutti tuolloin sortokausi. Aihe oli ajankohtainen ja Edefeltin kuusivuotisen kuvitustyön aikana se muuttui päivänpolttavammaksi. Helmikuun manifesti vuonna 1899 toi lisäpontta. Sortokauden herättämä vastarinta yleensäkin tukeutui juuri Runebergin runoihin.
Maalauksessa näkyy myös ajan rotu- ja kieliajattelu. Edelfelt ei ollut yhtä jyrkkä svekomaani kuin Gobineaun ajatuksista kiinnostunut Jac. Ahrenberg, vaikka ajatteli samansuuntaisesti. Sivistyskansana ruotsalaisten katsottiin siirtävän perinnettä ja kulttuuria. Suomalaisten ja suomenruotsalaisten välille oletettu ero näkyy taidehistorioitsija Ville Lukkarisen mukaan Porilaisten marssissa, jossa ruotsalainen nuorukainen johtaa päättäväisenä suomalaista poikaa, joka on passiivinen ja tunteileva. Vaikka tämä ei teoksesta suoraan ilmene, etualan tiukkailmeinen nuorukainen on tulkittu Suomen ruotsinkielisen väestön ja hänen vierellään marssiva rauhallinen poika suomenkielisen väestön vertauskuvaksi.

Versiot

Vuonna 1892 valmistunut maalaus on Serlachius-museo Göstan kokoelmissa. Ateneumin kokoelmissa on teoksesta pienempi kopio vuodelta 1897-1900.

Muuta

Porin Itäpuistoon pystytettiin vuonna 1961 Kauko Räikkeen veistämä patsas Porilaisten muistomerkki (tunnetaan myös Rumpalipatsaana), joka jäljittelee Edelfeltin maalauksen hahmoja.
Rannikkoprikaati

Johto

Kommodori Raimo Pyysalo oli joukko-osaston ensimmäinen komentaja. Nykyinen komentaja on kommodori Janne Huusko.
Henrik Lindberg

Henrik Viktor Lindberg (10. huhtikuuta 1893 Helsinki – 26. helmikuuta 1918 Raasuli, Venäjä) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä pataljoonan komentajana, missä toimessa hän kaatui lopulta Raasulissa käydyssä taistelussa.

Perhe ja koulutus

Lindbergin vanhemmat lääkäri Karl Viktor Lindberg ja Mary Stjernvall. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1912 - 1914. Hän suoritti diplomi-insinöörirutkinnon ensimmäisen osan vuonna 1914.

Jääkärikausi

Lindberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 4. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Lindberg siirrettiin pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 3. heinäkuuta 1917. Samalla hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn moottoriveneenkuljettajakurssin.
Jarmo Lilius

Pelaajaura

Tampereen Ilveksen kasvatti Jarmo Lilius oli jo nuorena lahjakas hyökkääjä, joka voitti nuorten Suomen mestaruudet A-, B- ja C-ikäluokissa. Ensimmäisen aikuisten pääsarjaottelunsa hän pelasi 16-vuotiaana. Liliuksen kahdella ensimmäisellä SM-sarjakaudella Ilves voitti pronssia. Kaudella 1975–1976 Lilius saavutti alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kanssa EM-pronssia, mutta siihen hänen mitalisaavutuksensa jäivät. Seuraavina kausina Lilius pelasi Ilveksen riveissä tehokkaasti. Kaudella 1977–1978 hän oli seuransa paras pistemies ja SM-liigan pistepörssissäkin kolmas jättäen taakseen muun muassa Martti Jarkon ja Juhani Tammisen. Kaudeksi 1978–1979 Lilius lähti Ruotsin Elitserienin AIK:hon mutta ei menestynyt. Seuraavaksi kaudeksi Lilius palasi Ilvekseen ja oli jälleen joukkueensa paras pistemies kahtena peräkkäisenä kautena.
Taitavan mutta huolettoman taiteilijan puutteellinen urheilija-asenne ei ollut valmentaja Raimo Määttäsen mieleen ja heidän sukset menivät lopullisesti ristiin jo syksyllä 1981. Pelaavan kokoonpanon ulkopuolelle joutunut Lilius pyysi siirtoa ja hän jatkoikin kauden loppuun Rauman Lukossa, jossa hän pääsi samaan ketjuun vanhan pelikaverinsa Jarmo Huhtalan kanssa. Lukko jäi runkosarjassa viimeiseksi ja joutuikin karsimaan sarjapaikastaan FoPS:ia vastaan. Raumalaiset voittivat ottelusarjan puhtaasti 3–0 ja Lilius keräsi tehot 0+7. Vaikka Lukko säilyttikin sarjapaikkansa, Lilius pelasi seuraavalla kaudella I-divisioonassa, kun hän siirtyi KalPaan. Kuopiossa Lilius pelasi vain kolmasosan kauden peleistä ja päätti lupaavasti alkaneen pelaajauransa jo 26-vuotiaana. Pelaajauran jälkeen Lilius on valmentanut Ilveksen juniorijoukkueita.
Ruotsinsuomalaisten arkisto

Ruotsinsuomalaisten arkisto (Sverigefinländarnas Arkiv) on Ruotsissa toimiva arkisto, joka kokoaa ruotsinsuomalaisten elämää ja toimintaa koskevaa aineistoa. Se myös tukee ja edistää ruotsinsuomalaista kulttuuria ja tutkimusta. Arkisto on perustettu 1977.
Arkiston jäsenenä voivat olla ruotsinsuomalaiset, suomalaiset ja ruotsalaiset yhdistykset ja yritykset. Yksityishenkilöt voivat olla jäseniä Gottlund-verkoston kautta. Arkisto tallentaa aineistoa Eskilstunan kaupunginarkistoon.
Arkiston vanhin asiakirja on Tukholman Suomalaisen Seuran perustamisasiakirja vuodelta 1894. Arkisto ottaa vastaan aineistoa yksityisiltä ja järjestöiltä.
Hämeenlinnan oikeustalo

Hämeenlinnan oikeustalo sijaitsee Hämeenlinnan Saaristenmäellä osoitteessa Arvi Kariston katu 5. Oikeustalossa toimivat Kanta-Hämeen käräjäoikeus, Hämeenlinnan hallinto-oikeus sekä Kanta-Hämeen ulosottoviraston päätoimipaikka. Lisäksi rakennuksessa on toimitiloja oikeusministeriön talousyksikölle. Tiloissa työskentelee noin 135 työntekijää. Oikeustalo on 1920-luvulta peräisin oleva entinen Karisto Oy:n painotalo, jonka omistaa kiinteistösijoitusyhtiö Renor Oy. Omistaja vuokraa tiloja Senaatti-kiinteistöille, joka vuokraa niitä edelleen oikeusministeriölle. Rakennuksen vuokrattavien tilojen kokonaispinta-ala on noin 4 700 m².
Homoseksuaalisuus ja uskonnot

Homoseksuaalisuuden ja uskonnon välinen suhde on ollut ja on vaihteleva. Uskonnon tulkinnan osalta on vaikutusta ollut esimerkiksi jo sillä, miten elimelliseksi osaksi ihmistä seksuaalisuuden eri muodot on käsitetty. Useat uskonnot ottavat joko suoraan tai välillisesti kantaa sellaisiin ilmiöihin, jotka luokitellaan länsimaissa osaksi homoseksuaalisuutta. Monille uskonnoille on tyypillistä kielteinen suhtautuminen seksuaalisuuteen ja erityisesti homoseksuaalisuuteen. Toisaalta monissa uskontokunnissa seksuaalivähemmistöt ovat muodostaneet itsenäisiä ryhmiä, joissa seksuaalisuuteen ja sen eri muotoihin suhtaudutaan myönteisesti.
Homojen ja lesbojen seurustelusuhteista ei ole erityisesti mainittu useimmissa uskonnoissa sääntöjä. Monessa uskonnossa on kuitenkin yleistasoisia moraalisia ohjeistuksia.  Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös masturboinnissa siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja keisari Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi.

Buddhalaisuus

Buddhalaisuuden suhde homoseksuaalisuuteen vaihtelee. Länsimaihin levinnyt buddhalaisuus hyväksyy usein homoseksuaalisuuden, mutta Aasiassa siihen suhtaudutaan hiljaisen torjuvasti. Sen katsotaan olevan karman seurausta. Tiibetin buddhalaisuuden johtaja, 14. dalai-lama, on taas sanonut homoseksuaalisuuden olevan Buddhan mainitsemaa seksuaalista väärinkäytöstä. Kielto koskee hänen mukaansa vain buddhalaisia. Siksi hänen mukaansa yhteiskunnan tulee hyväksyä homoseksuaalisuus. Hän myös puolustaa seksuaalivähemmistöjen oikeuksia. Monilla tiibetiläisillä opettajilla on länsimaissa homoseksuaaleja ja transsukupuolisia oppilaita.

Juutalaisuus

Juutalaisuuden piirissä homoseksuaalisuus on perinteisesti tuomittu, mutta nykyisen juutalaisuuden suhde vaihtelee. 
Ortodoksijuutalaisuus pitää homoseksuaalisuutta vakavana syntinä viitaten Kolmannen Mooseksen kirjan kieltoon ”Älä makaa miehenpuolen kanssa, niin kuin naisen kanssa maataan; se on kauhistus”. Talmudiin kirjatun tulkinnan perusteella tämän katsotaan soveltuvan myös lesbouteen.
Reformijuutalaisuus ja liberaalijuutalaisuus eivät pääsääntöisesti tuomitse homoseksuaalisuutta, ja eräät liberaalisynagoogat ovat Yhdysvalloissa myös vihkineet homopareja avioliittoon.
Mullan alla

Juoni

Sarjan aloitusjaksossa perheen isä Nathaniel Fisher kuolee traagisesti liikenneonnettomuudessa. Isä ilmestyy kuitenkin useasti sarjan myöhemmissä jaksoissa perheensä jäsenille jutustelemaan näiden kanssa – kuolleet kummittelevat sarjassa muutenkin vähän väliä. Fisherin elossa oleviin perheenjäseniin lukeutuvat äiti Ruth (Frances Conroy) sekä aikuiset lapset Nathaniel "Nate" (Peter Krause), David (Michael C. Hall) ja Claire (Lauren Ambrose).
Nate ja David ottavat isänsä kuoltua hautausurakointiliikkeen haltuunsa. Perheen esikoinen, 35-vuotias Nate, seurustelee shiatsu-hieroja Brenda Chenowithin (Rachel Griffiths) kanssa. Myöhemmin Nate tapaa uudelleen entisen kämppäkaverinsa Seattlen ajoilta Lisa Kimmelin (Lili Taylor), ja Lisa tulee Naten järkytykseksi raskaaksi. Natella on vakava sairaus; aivoverisuonten valtimo-laskimoepämuodostuma (AVM), jonka vuoksi hänelle tehdään iso leikkaus. Leikkauksen jälkeen Nate ryhdistäytyy ja Lisa ja tytär Maya muuttavat asumaan Naten kanssa. David tapailee poliisi Keith Charlesia (Mathew St. Patrick). Sarjaa on sekä kiitelty että moitittu sen avoimesti kuvaamasta homoseksuaalisuudesta. Kuopus Clare, sarjan alkupuolella varsin ailahtelavainen nuori nainen, alkaa lukion loputtua opiskella taidetta.
Sarjan jokaisen jakson alussa kuolee ihminen, ja vainajasta tulee aina Fisherin hautaustoimiston asiakas. Pääasiassa sarja keskittyy kuitenkin keskeisiin hahmoihinsa, heidän ihmissuhteisiinsa, elämiinsä ja ongelmiinsa.
Alanen (Rantasalmi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 000 hehtaaria eli 10 km². Se on 7,5 kilometriä pitkä ja 2,8 kilometriä leveä. Järven eteläosassa sijaitseva Korholansaaren niemi jakaa järven kahteen järvenosaan, joista pienempää ja kaakossa sijaitsevaa osaa kutsutaan Pieni-Alaseksi. Kahden jävenosan vuoksi järven nimenä on käytössä myös sen monikkomuoto.
Järvessä on laskettu olevan 8 saarta. Niiden yhteispinta-ala on yksi hehtaari, mikä on noin 0,1 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista 7 on yli aarin suuruisia ja yksi on alle aarin kokoinen. Monet niemet ovat saaren nimisiä, mutta aitoja saaria ovat järvenselällä sijaitsevat Aittosaari ja Nirkko.
Järven tilavuus on 36 miljoonaa m³ eli 0,036 km³. Järven keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 13,9 metriä.
Järven rantaviivan pituus on 31 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on kilometrin verran. Järven rannat ovat alavaa metsämaata, jota rikkoo muutamat peltomaat ja Pieni-Alasessa soistuneet metsämaat. Korholansaaren pohjoispuolella kohoaa Lammasmäki, joka nousee 65 metriä järven vedenpintaa korkeammalle, ja sen koillispuolella Kukkomäki, joka on yhtä korkea. Järven eteläpuolella Eteläkylässä maastossa on luode-kaakko-suuntainen 40 metriä korkea harjanne. Mäet ovat jääkaudella syntyneitä drumliineja. Järven asutus on haja-asutusta, jonka välissä on harvakseltaan vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa tiet yhdysteiltä, jotka haarautuvat järven eteläpään ohittavalta valtatieltä 14. Järven etelärantoja seuraa Kokonpäästä haarautuva yhdystie 4653 ja itärantoja seututie 467. Osa rantaan johtavista teistä lähtee Osikonmäen suunnalta yhdystieltä 15343. Järven koillispuolelta järven ohittaa kaakkois-luoteis-suuntainen Huutokoski–Parikkala-rautatie, jossa on Rantasalmen rautatieasema laskujoen partaalla.

Historiaa

Järven vedenpintaa on säännöstelty padolla ainakin vuosina 1947–1968 . Monet niemet ovat nimeltään saaria. Järvellä on Hiekkaniemestä keskelle järveä työntyvä leveä niemenpää, jossa on pienempien niemien niminä Pienisaari, Räisälänsaari ja Isosaari. Myös kaakkoispäässä sijaitseva Korholansaari on niemi. Tämä nimistö viittaisi järvenlaskuun, josta ei kuitenkaan löydy tietoa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueen (04.2) Haukiveden alueella (04.21), jonka Puikonjoen valuma-alueeseen (04.212) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,7 metriä mpy.
Lounaassa sijaitseva Kolkonjärven valuma-alueen (04.24) vedet virtaavat luoteeseen haukiveteen, joten Alanteen valuma-alue on vesistöalueen latvavesiä. Valuma-alue saa pääosan vedestään oman valuma-alueensa ojista ja joista. Puikonjoen valuma-alueella on 19 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista vain yksi Putkijärvi (282 ha) laskee suoraan Alaseen. Muut valuma-alueen vedet laskevat Haukiveteen Putkilahden (364 ha) kautta. Myös Alanen tekee näin. Isosaaren pohjoispuolelta lähtee Kohisevanjoki, joka laskee Kohisevanlammen (1,6 ha) kautta ja yhtyy Ruuvisenjokeen Savikossa. Ruuvisenjoki yhtyy vielä Lautakankaanjoen nimisenä Olkkolanjokeen, joka sitten laskee Putkilahteen.
Keuda

Toimipisteet

Järvenpää, Wärtsilänkatu 7

Järvenpää, Wärtsilänkatu 63

Järvenpää, Sibeliuksenväylä 55

Kerava, Keskikatu 3 a

Kerava, Sarviniitynkatu 9

Mäntsälä, Lukkarinpolku 2

Mäntsälä, Saaren kartano

Nurmijärvi, Lopentie 20

Sipoon Enter, Iso Kylätie 14

Tuusula, Kirkkotie 31

Tuusula, Pekka Halosen akatemia

Helsinki, Uutiskatu 2

Oppilaskunta

Keudan oppilaskunta Kuoma on perustettu vuonna 2009.
Tihemetsa

Tihemetsa on pienkauppala (vir. alevik) Virossa  Saarden kunnassa, maan eteläosassa. Vuonna 2000 siellä oli 897 asukasta.

Historia

Tihemetsa on syntynyt Voltvetin (saksaksi Tignitz) kartanon maille ja ympärille. Voltvetin kartanosta on ensimmäinen maininta vuodelta 1563.
Tihemetsa oli itsenäinen kunta 1939-1950.

Voltvetin kartano

Kartanon päärakennus on rakennettu uusklassiseen tyyliin vuonna 1830. 1930-1970-luvuilla rakennusta korotettiin kerroksella kolmekerroksiseksi, muutettiin sisäänkäynnin pilaristoa sekä laajennettiin sivuille. Pohjoinen sivusiipi purettiin vuonna 2008. Samassa yhteydessä restauroitiin sisäänkäyntiportaikon kullatut leijonaveistokset. Vuosina 2011-2012 purettiin tarpeettomaksi käynyt kolmas kerros sekä palautettiin portaikon ulkoasu alkuperäiseksi. Kartanon puiston dendrologinen arvo on joitakin vuosia sitten havaittu. Puistosta on kartoitettu noin 150 eri puulajia. 
Voltveti oli alun perin saksalaisen Wolffeldtin suvun omistuksessa. Vuodesta 1786 kartano kuului von Stryk -suvulle. Viimeisin kartanonomistaja suvusta oli Heinrich von Stryk.  
Kartanossa aloitti toimintansa metsätalouskoulu vuonna 1925. Nykyään kartanossa toimii Pärnumaan maakunnan ammattikoulutuskeskus.

Muuta

Tihemetsa tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa laulusta "Tihemetsa Tiina", jonka levytti Viron radion mieskvartetti. 
Tihemetsan pohjoisosassa, Viljandin-maantien varrella on Laurin motocrossrata.
Shinshūmaru

Shinshūmaru oli keisarillisen Japanin laivaston maihinnousutukialus toisessa maailmansodassa.

Valmistus

Aluksen köli laskettiin vesille 8. huhtikuuta 1933. Alus valmistui 14. maaliskuuta 1934 ja siirtyi laivaston palvelukseen 15. marraskuuta 1934.

Palvelus

Alus toimi sodan aikana lentokoneidenkuljetustehtävissä. Alukseen osui 1. maaliskuuta 1942 torpedo Jaavalla Banteninlahdella, ja se upposi matalaan veteen. Hylky nostettiin ja se kunnostettiin vuonna 1943. Alus vaurioitui 3. tammikuuta 1945 torpedo-osumasta sen ollessa paluumatkalla Leytensaarelta Takaoon koneidenkuljetustehtävän jälkeen. 5. tammikuuta Yhdysvaltain laivaston Task Force 38 upotti aluksen 40 merimailia Takaosta lounaaseen.
Kino-Palatsi (Turku)

Kino-Palatsi oli Turussa vuosina 1936–1986 toiminut elokuvateatteri, joka sijaitsi Lintulan kiinteistössä osoitteessa Eerikinkatu 7. Elokuvateatteri kuului alun perin Suomi-Filmi Oy:lle, joka avasi vuoden 1978 syksyllä Kino-Palatsin yhteyteen myös kaksi lisäsalia nimeltään Colt 1 (98 paikkaa) ja Colt 2 (74 paikkaa). Suomi-Filmi myi elokuvateatterin vuonna 1983 Adams Filmi Oy:lle, joka kuitenkin päätti sulkea elokuvateatterin jo vuonna 1986.

Historia

Suomi-Filmi Oy vuokrasi vuonna 1936 Turun Eerikinkadulla sijainneen As Oy Lintulan rakennuksen elokuvateatterikäyttöön. Albert Richardtsonin suunnittelema, vuonna 1932 valmistunut Lintulan talo oli ollut tyhjillään jo neljä vuotta, vaikka siihen oli alun perin kaavailtu urheilutiloja ja uimahallia. Rakennuksen alakertaan olikin jo ehditty valaa uima-allas. Suomi-Filmi kuitenkin kunnosti tiloihin Erik Bryggmanin muutospiirustusten mukaisen, 586-paikkaisen Kino-Palatsin, joka avasi ovensa syyskuussa 1936. Monet kotimaiset elokuvat saivat etenkin elokuvateatterin varhaisaikoina Turun ensi-iltansa Kino-Palatsissa, johtuen lähinnä siitä, että Suomi-Filmi tuotti itse paljon kotimaisia elokuvia. Elokuvateatterissa esitettiin myös paljon lastenelokuvia, koska Suomi-Filmi vastasi pitkään Disneyn elokuvien esittämisestä Suomessa.
Kino-Palatsi toimi alkuperäisessä asussaan aina vuoteen 1974, jolloin elokuvateatterin aulatilaan rakennettiin 99-paikkainen Kino Colt -sali. Tämä uudistus teki rakennuksesta Suomen ensimmäisen kaksisalisen elokuvateatterin. Uudistukset jatkuivat vuonna 1978, jolloin alkuperäinen Kino-Palatsi remontoitiin täysin ja aulan toiseen päähän rakennettiin kolmas sali, Colt 2. Suomi-Filmillä oli elokuvateatterin myöhäisaikoina vaikeuksia saada laadukkaita elokuvia esitettäväksi, ja ainoastaan lastenelokuvia oli tarjolla runsaasti. Aikaisemmin avatun Colt 1 -salin tiedetään myös toimineen ainakin vuoden verran nimellä Kino Kalle, jossa esitettiin päiväsaikaan keskeytyksettä pornoelokuvia.
Suomi-Filmi myi vuonna 1983 kannattavuuden puutteesta kärsineen Kino-Palatsin muiden elokuvateatteriensa kanssa Adams Filmi Oy:lle. Ainoastaan helsinkiläinen La Scala jäi Suomi-Filmille. Omistajanvaihdoksen myötä Kino-Palatsin salit saivat uudet nimet: Palatsi 1, 2 ja 3. Toiminta ei kuitenkaan vilkastunut, ja Adams-Filmillä oli jo omistuksessaan liikaakin saleja Turussa, joten Palatsi suljettiin toukokuussa 1986. Elokuvateatterin jälkeen tilat päätyivät Turun kaupungille, joka kunnosti rakennukseen nuorisokeskus Palatsin. Nuorisokeskus toimi talossa aina vuoteen 2006 saakka.
Getting Better

Kappaleen alkuperäisidea

The Beatles työskenteli Abbey Road Studioseilla, runsaasti levyttämässä ja tekemässä sävellystyötä yhtyeen albumia, Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Bandia varten. Paul McCartney tunsi tarvitsevansa taukoa ja päätti lähteä kävelylle ystävänsä Hunter Daviesin ja lammaskoiransa Marthan kanssa. Kävelyllä McCartney sai inspiraation Getting Betteriin. Davies kertoi laulun syntyhetkestä kirjassa Inside The Beatles näin: 

»Olimme Paulin kanssa Primrose Hillillä ulkoiluttamassa Paulin koiraa Marthaa. Sää oli kirkas ja aurinkoinen - oli vuoden ensimmäinen keväinen aamu. Paul ajatteli säätä ja sanoi 'paranemaan päin' ('getting better') mutta hän alkoikin nauraa, ja kysyessäni siihen syytä hän vastasi, että lause toi hänen mieleensä jotain.» 
 
Lause 'getting better' toi McCartneyn mieleen rumpali Jimmy Nicolin. Nicol oli tuurannut sairaana ollutta Ringo Starria ja soittanut useissa konserteissa The Beatlesin maailmankiertueella 1964. Hänen täytyi opetella kaikki soitettavat kappaleet hyvin nopeasti, mikä oli haastavaa. Joka konsertin jälkeen McCartney ja John Lennon olivat menneet kysymään Nicolilta 'Miten meni?' mihin tämä oli aina vastannut 'Parempaan päin' ('getting better'). Niinpä tästä lauseesta tuli aina Paulille mieleen Jimmy Nicol.
Posetiivi

Posetiivi on automaattisoitin, jonka kierrettävä kampi käyttää palkeita, jotka puhaltavat ilmaa urkupillistön läpi. Kampeen liittyy soittorasiamekanismi, joka säätelee pillien aukeamisjärjestystä. Mekaanisen musiikin museossa Varkaudessa on posetiiveja näytteillä.
Posetiivarit kulkivat 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa suurissa yleisötapahtumissa, kuten markkinoilla, ja välittivät muotisävelmiä: iskelmiä ja oopperaa. He saivat rahaa myymällä onnenlehtiä eli pieniä ennustuskortteja. Suomeen tuli posetiivareita muista Pohjoismaista ja Saksasta sekä myöhemmin Italiasta.
Suomalaisia, rekisteröityneitä posetiivareita oli vuoden 2019 alussa 30. Jo edesmennyt Teuvo Ylitalo toi Suomeen 1980-luvulla Alankomaista suuret katu-urut, joka paremmin tunnetaan katusoittimena Keski-Euroopassa (engl. street organ). Tämä soitin painaa yli 2 000 kiloa, ja sitä kuljetetaan omalla kuljetusalustallaan asuntoauton perässä. Näitä soittimia valmistetaan pääasiassa Alankomaissa ja Saksassa. Edelleenkin koko valmistusprosessi on käsityötä, joka osaltaan selittää soittimien hinnan.
Kesällä 2009 oli Hämeenlinnassa ensimmäinen kansainvälinen posetiivifestivaali. Tämä kolmipäiväinen tapahtuma keräsi posetiivareita Saksasta, Tanskasta, Ruotsista, Virosta, Puolasta ja Suomesta noin 25 soittajaa. Se oli jatkoa Viron ja Tarton vuosien 2006 ja 2008 tapahtumille sekä Hämeenlinnan festivaaleille 2007.
Gramofoni ja radio syrjäyttivät posetiivit uuden musiikin levittäjinä.
Pytalovon piiri

Pytalovon piiri (ven. Пыта́ловский райо́н, Pytalovski raion) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 111 neliökilometriä ja asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan 12 083 henkeä.
Vuosina 1920–1940 alue kuului Latviaan. Vuonna 1945 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Pytalovon kaupunki (5 826 as.).
Piirin kautta kulkee Pihkovan ja Rēzeknen välinen rautatie.