google/wiki40b huggingface dataset:
Korruptio Japanissa

Korruptio Japanissa kertoo korruptiosta Japanissa. Japani oli Transparency Internationalin korruptioindeksissä vuonna 2009 Britannian kanssa jaetulla sijalla 17. ja vuonna 2008 jaetulla sijalla 17 Irlannin kanssa. arvioiduista 180 maasta.

Kartellit

Japanin ‘dango’ -järjestelmässä julkisten töiden hakijat ovat ennakkoon laittomasti keskenään sopineet, kuka voittaa tarjouskilpailun, vaikka useampi toimija tekee tarjouksen.

Vaalirahoitus

Japanissa poliitikkojen keräämät laittomat vaalituet ja virheelliset kirjaukset ovat aiheuttaneet useita skandaaleja. Lehdistön aktiivisuus on ollut ratkaisevaa väärinkäytösten havaitsemisessa.
NW C

Teknisiä tietoja

Autossa oli voimanlähteenä keskelle sijoitettu vesijäähdytteinen nelisylinterinen, sivuventtiilinen bokserimoottori, joka oli sijoitettu auton keskiosaan lattian alle. Moottorin kaikki pyörivät osat oli laakeroitu vierintälaakerein. Moottorissa oli Boschin valmistama magneettosytytys, jonka sytytysennakon säädön ansiosta käyttökelpoinen kierrosalue oli suhteellisen laaja, noin 150–1 300 1/min. Moottorin etupuolella oli jäähdytysnestesäiliö sekä lauhdutin, joka koostui litteistä putkista. Sen yhteydessä oli tuuletin.
Moottorilta voima välittyi kartiokytkimen kautta nelivaihteiseen vaihteistoon, josta kulki ketjuveto takapyörille. Molemmat akselit olivat jäykkiä ja jousitettu puolielliptisin lehtijousin. Käyttöjarru vaikutti voimansiirron kautta takapyörille. Seisontajarruna oli pantajarru. Auton kantavana rakenteena oli suorakaiteen muotoinen runko.
Polttoainetankin tilavuus oli 48 litraa ja auton henkilöluku oli 3–6.

Ominaisuuksia

Moottori oli aikakaudelle tyypillisesti sijoitettu lattian alle. Tämä haittasi suuresti huoltotöitä, sillä jotta siihen pääsi käsiksi, autosta oli irrotettava etuistuimet ja lattia. Auton huippunopeus oli 50 km/h ja sen maavara oli 233 mm.
Hollywoodland

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula arveli, etteivät vauhdikkaaseen toimintaan tottuneet nykykatsojat arvosta rakenteeltaan näin kimuranttia ja apeaa elokuvaa. Tv-sarjoja ohjannutta Coulteria hän kutsuu kunnianhimoiseksi esikoiselokuvan ohjaajaksi, joka ei kuitenkaan onnistu saumattomasti rinnastamaan kahden päähenkilön, Reevesin ja tämän kuolemaa tutkivan yksityisetsivän Louis Simon, erilaisia kohtaloita.
Auguste Escoffier

Elämäkerta

Auguste Escoffier syntyi Villeneuve-Loubet’n kylässä Nizzan ja Cannesin kaupunkien välissä Provencessa. Nuorena hänen intohimonsa oli taide, ja hän halusi tulla kuvanveistäjäksi. Augusten ollessa 13-vuotias hänen seppänä työskennellyt isänsä järjesti hänelle työsuhteen setänsä Nizzassa sijainneeseen Restaurant Français -ravintolaan. Escoffier työskenteli 18-vuotiaana kokkina samaisen kaupungin Hotel Bellevuessa, jossa hän onnistui tekemään suuren vaikutuksen asiakkaisiin. Hän oli 19-vuotiaana puolestaan päässyt Petit Moulin Rougeen Pariisiin, jossa hän toimi commis rôtisseurina ja saucier’na. Saksan–Ranskan sodan aikana Escoffier kutsuttiin armeijan palvelukseen. Armeijassa hän toimi kokkina useissa ylemmän upseeriston komentopaikoissa. Escoffier’n armeijakokemukset vaikuttivat siihen, että hän piti ruuan säilyttämistä tärkeänä. Hän kehittikin erilaisia tapoja säilöä ruokaa esimerkiksi säilykepurkeissa. Lyhyen sotavankeuden jälkeen hän pääsi Petit Moulin -ravintolan keittiömestariksi.
Ravintolatyössään Escoffier yksinkertaisti ruokalajeja ja kastikkeita sekä suosi paikallisten kausittaisten raaka-aineiden käyttöä. Hänen ansiokseen voitaneen laskea perinteisen ranskalaisen tarjoilutavan (service à la française) syrjäyttämisen käytännöllisemmällä tarjoilutavalla. Ensiksimainitussa ateriaan saattoi kuulua jopa toista sataa pientä ruokalajia, jotka kaikki tarjoiltiin pöytään samanaikaisesti. Escoffier’n tavassa uusi ruokalaji tuotiin pöytään vasta, kun asiakas oli lopettanut edellisen. Hän myös osallistui teoksen L’Art Culinairen julkaisuun.
César Ritz kutsui 1884 Escoffier’n työskentelemään talvisin Monte Carlon Grand Hotelin ja kesäisin Luzernin Grand Nationalin pääkokkina. Näissä hotelleissa työskennellessään hän kehitti useita ruokalajeja, joista osa on nimetty hänen mukaansa. Toisaalta Escoffier nimesi ruokalajeja myös itse kuuluisien henkilöiden mukaan. Eräs tällainen on oopperalaulaja Nellie Melban mukaan nimetty Pêche Melba. Vuonna 1885 hän julkaisi teoksen Le Traité sur l’Art de Travaille les Fleurs en Cire. Hän alkoi myös kerätä reseptejä kokeilleen ja päätarjoilijoilleen.
Vuonna 1890 César Ritz sai hoidettavakseen teatterimagnaatti Richard D’Oyly Carten omistaman Savoy Hotelin Lontoossa ja kutsui Escoffier’n sinne kehittämään hotellin ravintolaa. Hotellin ja sen ravintolan asiakaskunnassa oli monia nimekkäitä henkilöitä kuten Walesin prinssi ja Orleansin ruhtinas. Escoffer’sta ja Savoy Hotelista tuli maailmankuuluja. 1900-luvun puolella Escoffier kirjoitti useita teoksia, joita yhä pidetään nykyaikaisen ranskalaisen keittiön perusteoksina, kuten Le guide culinaire (1903), Le Carnet d’Epicure (1911) ja Le Livre des Menus (1912). Vuonna 1920 Escoffier jäi eläkkeelle ja siirtyi perheensä taloon Monte Carloon. Eläkkeellä hän julkaisi vielä teokset Le Riz (1927), La Morue (1929) ja Ma Cuisine (1934).
Masakainen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Särkijärven koillispuolella kallioiden välisessä painaumassa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueeella, jonka Pälkäneveden alueeseen (35.714) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 116,9 metriä mpy. Siihen on johdettu lyhyt metsäoja, mutta sillä ei ole laskuojaa.
Lumivarpunen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 34 cm ja paino noin 40 g. Kooltaan ja elinpaikkansa mukaan muistuttaa pulmusta. Höyhenpuku on alapuolelta valkoinen, selästä harmaanruskea, pää on harmaa ja siivet sekä pyrstö mustan ja valkoisen kirjavat. Koiraalla on juhlapuvussa musta kurkkulappu ja musta nokka, talvella nokka on keltainen. Naaran puku on himmeämpi. Käytökseltään se on vilkas ja peloton.

Esiintyminen

Lumivarpunen esiintyy Etelä-Euroopan ja Aasian korkeilla vuoristoseuduilla. Se on paikkalintu eikä sitä ole tavattu Suomessa. Laji elää 1–10 miljoonan neliökilometrin laajuisella alueella, Euroopassa elää 1–3,1 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Lumivarpuset elävät korkealla vuoristossa 1 900–3 100 metrin korkeudessa eivätkä laskeudu kilometriä alemmaksi kuin aivan poikkeustapauksissa.

Lisääntyminen

Yksiavioinen. Pesä on kolossa, joko maan- tai kallionkolossa tai halkeamassa, pöntössä, rakennuksessa jne. Se on rakennettu kuivista ruohonkorsista, sammalesta, jäkälistä ja muista kuivista rakennusaineista. Naaras munii 3-6, tavallisesti 4-5 munaa. Muna painaa 3,0 g. Naaras hautoo 13–14 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä 3 viikon ikäisinä.

Ravinto

Talviaikaan syö siemeniä, keväällä ja kesällä myös hyönteisiä ja hämähäkkejä. Talvella lumivarpuset kuuluvat laskettelukeskusten vakioruokavieraisiin.
Aoristi

Aoristi on joidenkin indoeurooppalaisten kielten aikamuoto tai aspekti, joka yleensä ilmaisee tapahtumaa menneisyydessä mutta ei samoin kuin perfekti tai imperfekti.
Aoristi käännetään yleensä imperfektillä. Nykykielistä aoristia käytetään kreikassa ja slaavilaisissa bosnian, serbian, kroaatin, sloveenin, bulgarian ja sorbin kielissä sekä sanskriitissa. Muinaiskreikassa aoristi tarkoittaa "määrittämätöntä"; aoristi ei aina ilmaise tapahtuma-aikaa, mutta se viittaa tyypillisesti siihen, että kyseessä on hetkellinen tai ainutkertainen tapahtuma (vastakohtana jatkuvalle tai toistuvalle toiminnalle, johon käytetään preesensiä).
Kantharos

Kantharos (m.kreik. κάνθαρος) on savesta tai metallista valmistettu juoma-astia, jossa on kaksi astian suun yläpuolelle kohoavaa kädensijaa. Sen maljaosa on syvä, ja joskus siinä on myös korkea jalka.
Usein ne olivat runsaasti kuvitettuja ja toisinaan niissä oli myös kaiverrettuja koristeita. Kantharosta pidettiin Dionysoksen attribuuttina.
Costea Mușat

Costea Mușat tai Mușatin oli Moldavian voivodi vuosina 1373–1374. Hän oli ensimmäinen Mușatin sukuun kuuluva hallitsija, mahdollisesti kotoisin Valakiasta. Hänen vaimonsa oli Margareta (Mușata), katolinen Bogdan I:n tytär. Heillä oli kolme poikaa: Petru, Roman ja Ștefan, joista kaikista tuli myöhemmin hallitsijoita.
Asiakirja vuodelta 1392 kertoo, että Costean vaimo Mușata rakennutti Siretin kaupunkiin kirkon Johannes Kastajan kunniaksi. Mușata on haudattu sinne.
Tatjana Mihhailova-Saar

Tatjana Mihhailova-Saar (ven. Татьяна Михайлова) (tunnetaan paremmin nimellä Tanja) on vironvenäläinen poplaulaja ja näyttelijä. Hän syntyi 19. kesäkuuta 1983 Kaliningradissa, Venäjän SFNT:ssa, mutta perhe muutti Kohtla-Järvelle Viroon Tanjan ollessa kaksikuukautinen vauva. Tanja on ollut useiden yhtyeiden jäsen uransa aikana ja on esiintynyt useissa musikaaleissa. Hän edusti Viroa Eurovision laulukilpailussa 2014 kappaleella Amazing.
Televisión Española

Televisión Española (TVE) on Espanjan valtiollinen televisioyhtiö. Se perustettiin vuonna 1956.
Yhtiön menot rahoitetaan osittain mainoksilla ja verotuloilla. TVE ylläpitää seitsemää televisiokanavaa ja TVE Internacional-kanavaa, joka näkyy ympäri Eurooppaa.
Sulkupallo

Sulkupallo on isokokoinen vaijereilla maahan ankkuroitu kaasupallo, joita on käytetty passiiviseen ilmatorjuntaan, esteenä matalalta tehtäviä ilmahyökkäyksiä, esimerkiksi syöksypommittajia tai hävittäjäkoneita vastaan. Sulkupallojen käyttö pakotti hyökkäävät pommikoneet varomaan palloja ja niiden vaijereita sekä pudottamaan pomminsa korkeammalta. Pallojen avulla suojattiin esimerkiksi teollisuuskohteita ja satamia sekä laivoja. 
Sulkupalloissa saattoi olla myös pieniä räjähteitä niihin osuvien koneiden vaurioittamiseksi. RAF:lla oli marraskuusta 1938 helmikuuhun 1945 erityinen sulkupallotoimintaa johtava osasto (RAF Balloon Command). Vuoden 1940 keskivaiheilla sillä oli käytössään 1 400 palloa, joista kolmasosa suojasi Lontoon aluetta. Moskovaa ja Leningradia suojaamaan rakennettiin toisen maailmansodan aikana niin ikään sulkupalloverkostot. 
Muodoltaan sulkupallot olivat pikemminkin ilmalaivan kuin pallon muotoisia. Vastatoimina palloja vastaan pommikoneisiin sekä V1-ohjuksiin asennettiin vaijerinleikkureita. Pommituskorkeuden ja -tarkkuuden kasvu tekivät sulkupallot hyödyttömiksi. Jos pallojen lentokorkeutta olisi kasvatettu vastaavasti, olisi tarvittu yhä isompia palloja kannattamaan pidentyviä ankkurivaijereita.
Kaiyōmaru

Valmistus

Tokugawa-shōgunaatin hallinto Bakufu tilasi aluksen Alankomaista vuonna 1863 Nederllandsche Handel-Maatschappij'n toimiessa välikätenä. Sen valmisti Cornelis Gips and Sonsin telakka Dordrechtissä kauppasumman ollessa 831 200 guldenia. Vesillelaskettaessa alus oli suurin Alankomaiden telakoilla valmistunut puurunkoinen sotalaiva. Valmistusta valvoi japanilainen Uchida Masaon ja Akamatsu Noriyoshin johtama sotilaslähetystö.

Siirto Japaniin

Kaiyōmaru lähti päällikkönään alankomaalainen meriupseeri J. A. E. Dinaux neitsytmatkalleen Japaniin, jonne se saapui 26. maaliskuuta 1867. Aluksen mukana matkusti japanilainen opiskelija Enomoto Takeaki, joka oli lähetetty viidentoista muun kanssa viideksi vuodeksi Alankomaihin opiskelemaan merenkulkua. Hänestä tuli Japaniin saavuttuaan modernisoidun Bakufun laivaston vara-amiraali (jap. 副総裁) ja Kaiyōmarusta tuli hänen lippulaivansa.

Palvelus

Pian aluksen saavuttua vuoden 1867 lopulla syttyi Boshin-sota, jossa keisarin kannattajat taistelivat Bakufun joukkoja vastaan aina vuoteen 1869 saakka. Syyskuussa 1868 Enomoto Takeaki päätti jatkaa taistelua Pohjois-Japanissa Bakufun hallinnolle uskollisten daimioiden avulla ja hän purjehti Kaiyōmarun ja seitsemän muun aluksen kanssa Shinagawasta Tokiosta pohjoiseen. Aluksilla oli mukana kourallinen ranskalaisia sotilasneuvonantajia, joiden johtajana oli Jules Brunet. Kapinalliset päätyivät Hokkaidōn saarelle, jossa he perustivat itsenäisen Ezon tasavallan.
Kaiyōmaru tuli lopulta Hokkaidōlla olevan laivaston tärkein alus ja siihen asetettiin paljon toiveita pyrittäessä merenherruuteen taistelussa heikompaa keisarillisen Japanin laivastoa vastaan. Alus kuitenkin haaksirikkoutui myrskyssä Esashissa 15. marraskuuta 1868. Aluksen, jonka kannella oli matkannut maailman toiselta puolen,  kohtalo mursi Enomoto Takeakin ja siten heikensi kapinallisten mahdollisuuksia voittoon.
Denham Harman

Denham Harman (14. helmikuuta 1916 San Francisco, Kalifornia – 25. marraskuuta 2014 Omaha, Nebraska) oli yhdysvaltalainen biogerontologi ja Nebraskan yliopiston professori. Hän esitti ensimmäisenä niin kutsutun vapaaradikaaliteorian 1950-luvulla. Hän perusti vuonna 1970 American Aging Associationin, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1993.
Juhani Viiste

Juhani Oskari Vihtori Viiste, vuoteen 1930 Vikstedt (20. huhtikuuta 1890 Käkisalmi – 29. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia pääasiassa Viipurin läänin alueelle.

Henkilöhistoria

Viisteen vanhemmat olivat vaivaistalon johtaja Nikolai Frans Oskar Wikstedt ja Matilda Charlotta Lindberg. Hänen veljensä oli piirtäjä Topi Vikstedt. Viisteen ensimmäinen vaimo vuodesta 1926 oli Antonia (Nina) Belavin ja toinen vuodesta 1949 Anna Louise Strandberg. Viiste pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta reaalilyseosta 1908 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1915. Hän toimi yksityisenä arkkitehtina Viipurissa 1915–1939 ja Viipurin apulaislääninarkkitehtina 1924–1929. Hän oli myös Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulun sommittelun ja tyyliopin opettajana Viipurissa 1916–1922. Viiste kuului Viipurin kaupunginvaltuustoon 1920–1926 ja 1932–1933. Sodan jälkeen Viiste oli rautatiehallituksen ylimääräisenä arkkitehtina 1947–1949.
Kemppi

Historia

Yritys perustettiin 23. toukokuuta 1949 Lahdessa nimellä Veljekset Kemppi Oy. Yritys valmisti aluksi muun muassa betonikärryjä, maitokärryjä, saunankiukaita ja hitsausmuuntajia.
1950-luvulla yritys alkoi keskittyä hitsauslaitteistoihin, ja kehitti ensimmäisen hitsaustasasuuntaajansa. Samalla vuosikymmenellä alkoi myös vientitoiminta, ja yksittäisiä tilauksia tuli muun muassa Chilestä, Nigeriasta, Perusta, Thaimaasta, Turkista ja Singaporesta.
1960-luvulla Kemppi kehitti tyristoriohjatun tasasuuntaajan lisäksi ensimmäisen MIG/MAG-hitsauslaitteensa. Myös ulkomaankauppa eteni myyntiverkoston laajentuessa Ruotsin kautta muualla Eurooppaan. Vuosikymmenen lopussa Kempillä oli vientiä 20 maahan. Vuonna 1967 yhtiö hankki Lahden Okeroisista 18 hehtaarin maa-alueen, ja rakensi sinne uudet tuotantotilat. Vuonna 1968 yrityksen nimi lyheni muotoon Kemppi Oy. Samana vuonna yritys sai tasavallan presidentin vientipalkinnon.
1970-luvulla Kemppi kehitti maailman ensimmäisen invertterivirtalähteen hitsauskäyttöön. Ensimmäinen invertteritekniikkaan perustuva tuoteperhe, Hilarc, esiteltiin hitsausmessuilla Essenissä vuonna 1977. Vuonna 1978 Kempin vientitoiminta ylitti kotimaan myynnin ensimmäistä kertaa.
Vuonna 1980 yrityksen toimitusjohtajaksi nousi yrityksen perustajan, Martti Kempin poika, Jouko Kemppi. 1980-luvun kuluessa yhtiö perusti tytäryhtiöitä lukuisiin maihin, muun muassa Norjaan, Englantiin, Hollantiin, Ranskaan, Länsi-Saksaan, Yhdysvaltoihin, Belgiaan ja Tanskaan.
Kemppi on sponsoroinut Spykerin F1-tallia kaudella 2007, Force Indian 2009 ja 2012–2015 Williamsin F1-tallia.
Michael Anderson

Michael Joseph Anderson (30. tammikuuta 1920 Lontoo – 25. huhtikuuta 2018 Vancouver) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. 
Anderson syntyi Lontoossa näyttelijävanhemmille ja palveli toisessa maailmansodassa. Hän sai läpimurtonsa viimeistään sotaelokuvalla Taivaalla palaa vuonna 1954. Myöhempien elokuvien joukkoon kuuluvat Maailman ympäri 80 päivässä (1956) ja Pako tulevaisuudesta (1976).
Anderson oli ehdolla Oscar-palkinnon, Golden Globen ja Kultaisen palmun saajaksi. Hän jatkoi aktiiviuraansa pitkälle vanhuusikäänsä, ja yli 70-vuotiaalta ohjaajalta ovat peräisin muiden muassa Merisusi (1993) ja Pinocchion uudet seikkailut (1999).
Anderson oli kolmesti naimisissa ja sai kuusi lasta. Hänen viimeinen avioliittonsa Adrienne Ellisin kanssa alkoi 25. toukokuuta 1977. Ellisin tytär ja Andersonin tytärpuoli on näyttelijä Laurie Holden, joka tunnetaan muun muassa televisiosarjasta Salaiset kansiot.
Brasília

Maantiede ja ilmasto

Brasília sijaitsee Keski-Brasiliassa muodostaen oman liittopiirin (Distrito Federal). Sen korkeus merenpinnasta on noin 1100 metriä. Alue on Brasilian keskiylänköä, ja sen ympärillä ovat the Tocantins-, Paraná- ja São Francisco-jokien yläjuoksut.
Kuukauden keskimääräiset ylimmät lämpötilat ovat tasaisesti 25 ja 28 asteen välillä, lämpimin on syyskuu 28,3 astetta. Alimmat lämpötilat ovat 12 ja 18 asteen välillä. Sadetta saadaan eniten marraskuusta helmikuuhun, yli 200 mm kuukaudessa. Vastaavasti kesä- heinä- ja elokuussa sadepäiviä on vain muutamia ja sademäärät jäävät alle 15 millimetrin.

Historia

Jo vuonna 1823 brasilialainen valtiomies José Bonifácio ehdotti pääkaupungin siirtämistä sisämaahan, pois rannikon Rio de Janeirosta.
Kaupunki rakennettiin 41 kuukaudessa vuodesta 1956 avajaisiin 1960. Kaupunkisuunnitelma perustui Le Corbusierin ideoihin ja arkkitehteina toimivat Lucio Costa (kaupunkisuunnittelu), Oscar Niemeyer (suurin osa julkisista rakennuksista) ja Roberto Burle Marx (maisemasuunnittelu). Brasília lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1987.

Liikenne

Brasílian alkuperäinen asemakaava suunniteltiin sellaiseksi, ettei liikenne ruuhkautuisi ilman liikennevaloja. Läpikulkuteihin rakennettiin eritasoliittymät ja pitkät kaarevat rampit. Kaupunki kasvoi suunniteltua isommaksi, mutta silti liikenne sujuu paremmin kuin muissa Brasilian suurkaupungeissa.
Brasílian raideliikennejärjestelmää kutsutaan ”metroksi” vaikka vain Plano Pilaton rataosuus kulkee maan alla.
Brasíliaa palvelee kansainvälinen, presidentti Juscelino Kubitschekille omistettu lentoasema. Lennot Rioon kestävät noin puolitoista tuntia, São Paoloon 1h 20 min.

Urheilu

Brasílian jalkapallojoukkueet eivät ole päässeet maansa kovatasoiseen pääsarjaan.
Brasíliaan on valmistunut uusi jalkapallostadion Estádio Nacional Mané Garrincha vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuita varten. Siellä pelattiin myös vuoden 2016 olympialaisten jalkapalloturnaus.
Gustaf Adolf Krogerus

Gustaf Adolf Krogerus (17. helmikuuta 1838 Kitee – 19. helmikuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtioneuvos ja prokuraattorin apulainen.
Krogeruksen vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Gustaf Adolf Krogerus (1800–1876) ja Maria Helena Rosenbom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 Kuopion lukiosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1860. Krogerus sai varatuomarin arvon 1862.
Krogerus oli Viipurin hovioikeudessa asessorina 1871–1875 ja hän toimi prokuraattorin apulaisena 1875–1887. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1887–1889. Krogerus sai valtioneuvoksen arvon 1885.
Krogerus oli naimisissa 1862–1874 Alexandra Titoffin (k. 1874) ja vuodesta 1879 Anna Eleonora Stockmannin kanssa.
Zdenko Mikula

Zdenko Mikula (27. marraskuuta 1916 Vyhne – 31. lokakuuta 2012 Bratislava) oli slovakialainen säveltäjä. Hän opiskeli Bratislavan konservatoriossa. 
Mikulan tuotantoon kuuluu ooppera Žena. Lisäksi hän kirjoitti muun muassa laulu- ja kamarimusiikkia sekä kansanmusiikkisovituksia.
Leo Honkala

Painijana

Honkala valittiin 19-vuotiaana Suomen edustajaksi Helsingin 1952 olympialaisiin kreikkalais-roomalaisen painin kevyimmässä eli 52 kilon sarjassa. Kisoihin valmistautuessaan hän sai keripukin, jota hoidettaessa hänen painonsa nousi 60 kiloon. Niinpä hänen viimeinen valmistautumisviikkonsa kului laihduttaessa.
Ensimmäisessä olympiaottelussaan ”Lelle” Honkala voitti Saaria edustaneen Ziemmerin selätyksellä. Toisessa ottelussa hänet tuomittiin pistein 1–2 hävinneeksi Saksan Weberille, mutta vastalauseen jälkeen numerot kääntyivät suomalaisen voitoksi. Egyptin Fawzysta Honkala sai työvoiton mutta kärsi työhäviön Neuvostoliiton Boris Gurevitšille. Viimeisessä ottelussa Italian Ignazio Fabraa vastaan yksi pistetuomareista näytti jo italialaisen menneen selälleen, mutta mattotuomari ei yhtynyt näkemykseen, ja lopulta ottelu päättyi Fabran voittoon. Honkala sai pronssia.
Vuonna 1953 Honkalan olkapää meni ensimmäisen kerran sijoiltaan, ja kun seuraavina vuosina tehdyt kaksi leikkausta eivät parantaneet olkapäätä, lopetti Honkala uransa. Ainoan Suomen mestaruutensa hän voitti uransa loppuhetkillä vuonna 1956 Jämsässä.

Elämä urheilijanuran jälkeen

Honkala muutti 1960-luvun puolivälissä Ruotsiin ja jatkoi siellä seuravalmentajana siviilityönsä ohessa. Vuonna 1974 hän siirtyi Ruotsin Painiliiton valmentajaksi ja kouluttajaksi, ja vuosina 1980–1985 hän toimi liiton päävalmentajana.
Honkala kilpaili voimanostossa ikämiesvuosinaan. Marraskuussa 2006, 73-vuotiaana, hän tunnusti käyttäneensä anabolisia steroideja ennen kesän 2006 veteraanien voimanoston EM-kisoja.
Honkala löydettiin kuolleena kotoaan 17. toukokuuta 2015.
Paskolampi (Kihniö)

Maantietoa

Lammen pituus on 300 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Se sijaitsee Tarsianjärvestä Syväjärveen laskevan joen vieressä kangasmaastossa. Siihen laskee yksi suo-oja Kakkurinnevalta ja sen oma laskuoja laskee 600 metrin pituisena Syväjärveen. Rantaviivan pituus on 750 metriä. Lammen lähellä sijaitsee Lehtolan maatila ja lammen rannalla on yksi vapaa-ajan asunto. Sinne pääsee yhdystieltä 13341 Kihniön keskustasta.
SMERŠ

SMERŠ (СМЕРШ; lyhenne sanoista Смерть шпионам, smert špionam; suom. kuolema vakoojille) oli Neuvostoliiton sisäministeriön alainen salainen järjestö toisen maailmansodan aikana. SMERŠ perustettiin Saksan tiedustelu- ja vakoilujärjestö Abwehrin vastustajaksi 19. huhtikuuta 1943.

Toiminta

SMERŠ oli NKVD:stä omaksi yksikökseen eriytetty itsenäinen, valtion salainen poliisijärjestö. Sen johtaja Viktor Abakumov raportoi toiminnasta suoraan Josif Stalinille.
SMERŠin tehtävänä oli etsiä, pidättää ja teloittaa kaikki epäilyttävät henkilöt puna-armeijassa. Rintamakarkurien lisäksi se kuulusteli ja teloitti tai lähetti pakkotyöhön sotavangit. SMERŠin tehtävänä oli myös sodanjälkeisen Itä-Euroopan väestön seulonta, näytösoikeudenkäyntien järjestäminen ja teloitukset.
SMERŠin erityistehtävänä oli Adolf Hitlerin löytäminen, jos mahdollista elävänä vangitseminen tai ruumiin löytäminen. Hitlerin kuoltua puna-armeijan upseerit ja SMERŠ:n agentit löysivät tämän osittain palaneen ruumiin läheltä Hitlerin bunkkeria.
Myöhemmin, KGB:n alaisuudessa SMERŠ etsi ”kansanvihollisia” Neuvostoliiton ulkopuolelta.
SMERŠ muutettiin Sotavoimien Kansankomissariaattiksi maaliskuussa 1946. Saman vuoden toukokuussa se muutettiin Sotavoimien ministeriöksi.

Järjestö fiktiossa

Kirjailija Ian Fleming käytti kuvitteellista versiotaan SMERŠistä neljässä ensimmäisessä James Bond -kirjassaan Bondin päävastustajana.
Grubbsin katalyytti

Grubbsin katalyytit ovat ruteniumin ja karbeenien komplekseja, jotka katalysoivat alkeenien metateesiä. Grubbsin katalyytit ovat nykyisin käytetyimpiä kaupallisia siirtymämetallikatalyyttejä ja niiden kehitys toi Robert H. Grubbsille Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2005.

Hoveyda–Grubbs-katalyytit

Hoveyda–Grubbs-katalyyteissä bentsylideenikarbeeniosassa on mukana kelatoiva isopropoksyyliryhmä. Ensimmäisen sukupolven tämänkaltaisen katalyytin julkaisi Amir H. Hoveyda ryhmineen vuonna 1997. Tunnetaan myös toisen sukupolven Hoveyda–Grubbs-katalyyttejä, jotka muistuttavat toisen sukupolven Grubbsin katalyyttejä.
Landakotskirkja

Landakotskirkja, muodollisemmin Basilika Krists konungs, on Islannin katolisen kirkon katedraali. Se sijaitsee pääkaupunki Reykjavíkin läntisessä osassa. Kirkko edustaa uusgoottilaista arkkitehtuuria. Sen on suunnitellut arkkitehti Guðjón Samúelsson. Kirkko vihittiin 23. heinäkuuta 1929, ja se oli tuolloin Islannin suurin kirkko.
Stig-Erik Malmén

Stig-Erik (Stig-Eric) Malmén (s. 1931) on suomalainen kenraalimajuri (1982). Hän oli rajavartiolaitoksen apulaispäällikkö 1982–1989. Sitä ennen hän toimi Kainuun rajavartioston komentajana 1976–1978 ja rajavartiostojen esikunnan rajaosaston päällikkönä 1978–1982.