google/wiki40b huggingface dataset:
Suomen Hippos

Suomen Hippos ry on valtakunnallinen hevosurheilun ja -kasvatuksen keskusjärjestö, joka perustettiin Suomen Ravirenkaan ja Hevostalouden keskusliiton yhdistyttyä vuonna 1973.  Järjestöön kuuluu yhteensä 128 alajärjestöä, joita ovat muun muassa paikalliset hevosjalostusliitot ja muut alan yhdistykset. Suomen Hippoksen puheenjohtajana on vuodesta 2018 lähtien toiminut kansanedustaja Juha Rehula.

Hippoksen toimintaa

Suomen Hippoksen tärkeimmät tehtävät ovat Suomessa kasvatettavien hevosrotujen rekisteröinti ja kantakirjaaminen sekä maan ravikilpailutoiminnan johtaminen ja valvominen. Ravikilpailuja järjestetään 43 raviradalla ja niitä käydään jouluaattoa ja joulupäivää lukuun ottamatta vuoden jokaisena päivänä. Yhteensä Suomessa järjestetään vuosittain lähes 600 ravikilpailua. Niiden totopeliä hoitaa Veikkaus (vuoden 2016 loppuun asti Suomen Hippoksen tytäryhtiö Fintoto), joka omistaa myös ravikilpailuja näyttävän TotoTV:n.
Suomen Hippos harjoittaa lisäksi koulutus- ja julkaisutoimintaa. Tytäryhtiö Suomen Hevourheilulehti Oy julkaisee kaksi kertaa viikossa ilmestyvää Hevosurheilu-lehteä sekä viikoittaista Toto-nimistä lehteä, joka sisältää kaikkien Suomessa järjestettävien totoravien lähtölistat. Lisäksi Hippoksen julkaisutoiminta käsittää hevostalouteen ja -urheiluun liittyvää kirjallisuutta. 
Vuonna 2007 keskeiset hevosalan toimijat perustivat Ypäjällä valtakunnallisen hevosalan osaamiskeskuksen, jolle annettiin nimeksi Hippolis. Hippoksen lisäksi perustajiin kuuluivat muun muassa Suomen Ratsastajainliitto, Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto sekä Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus.
Saattokeikka

Juoni

Billy ”Bad Ass” Buddusky (Jack Nicholson) on laivaston renttu. Billy saa ystävänsä ”Mule” Mulhallin (Otis Young) kanssa tehtäväksi kuljettaa 40 euron näpistysyrityksestä kiinni jäänyt Larry Meadows (Randy Quaid) laivaston vankilaan. Syy ankaraan tuomioon on se että yrityksen kohde oli Meadowsin esimiehen vaimon tukema hyväntekeväisyysyhdistys. Kun saattajat saavat kuulla että Larrylle on tiedossa kahdeksan vuoden tuomio, he päättävät järjestää Larrylle ikimuistoisen illan johon kuuluu muun muassa bordellissa käynti.

Arvioita

Arto Pajukallion mukaan elokuva on psykologinen henkilötutkielma, joka ruotii "armeijan perimmäistä hierarkiaa, kaksinaamaisuutta ja turhantärkeää aikaansaamattomuutta".
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen toteaa tämän ”rivosuisen rellestyksen” antavan mainioita elämyksiä ja antaa Saattokeikalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
John Colter

Tutkimusmatkat

Colter syntyi noin vuonna 1774 lähellä Virginian Stauntonia. Hän oli yksi niistä virginialaisista, joita Meriwether Lewis valitsi 1803 tutkimusretkelle. Colterilla oli Lewisin ja Clarkin retkikunnassa monia tehtäviä. Kun se nousi ylös Missouria, Colter oli retkikunnan päämetsästäjä. Hän oli myös elo-syyskuussa 1805 retkikunnan lähettinä, kun se oli hajonnut kahteen osaan ylittäessään vaikeakulkuista Lolonsolaa.
Colter vietti talven 1805–1806 useiden muiden kanssa kosteassa Oregonissa, kun suurin osa miehistä oli noin 30 kilometrin päässä Fort Clatsopissa. Colter kuului William Clarkin johtamaan ryhmään, joka käväisi 8. tammikuuta 1806 katsomassa nykyisen Cannon Beachin alueella rantaan ajautunutta valasta. Tämän etelämmäksi retkikunta ei Oregonissa käynyt. Paluumatkalla Missourijoella Colter sai Lewisilta luvan jättää retkikunnan ja liittyä kahden metsästäjän seurueeseen. Hän oli Yellowstonejoelle suunnanneiden Forrest Hancockin ja Joseph Dicksonin mukana kevääseen 1807, jolloin hän jatkoi matkaansa yksin.
Manuel Lisa palkkasi Colterin 1807 Missouri Fur Companyn listoille. Hän matkusti Lisan kanssa Bighornjoen suulle, johon Lisa rakensi tukikohdan. Colter lähti sieltä yksin syksyllä 1807 ja palasi talvella 1808. Ainoa säilynyt kirjallinen todistus Colterin matkasta on Henry Brackenridgeltä, joka oli kuullut siitä Lisalta. Colterin tavoitteena oli käydä satojen kilometrien matkansa aikana kauppaa intiaanien kanssa. Paluumatkallaan hänen kimppuunsa hyökkäsi intiaanijoukko, joka haavoitti Colteria pahoin. Hän pystyi silti palaamaan Lisan tukikohtaan ilman apuja. Colterin matkan reitistä ei ole täyttä varmuutta, mutta todennäköisesti hän kävi nykyisen Yellowstonen kansallispuiston alueella.

Perhe ja kuolema

Colter jatkoi matkojaan vuoteen 1810, jolloin hän palasi St. Louisiin. Hän meni naimisiin Nancy Hooker kanssa ja asettui New Haveniin. Colter kuoli n. vuonna 1812.
Daniel Bernoulli

Nuoruus

Bernoulli syntyi Yhdistyneisiin provinsseihin kuuluneessa Groningenin kaupungissa vuonna 1700. Hänen isänsä oli matemaatikko Johann Bernoulli ja äiti oli Drothea Falkner. Johann-isän ja Jakob-sedän lisäksi hänen isoveljestäänsä Nicolaus II:sta ja pikkuveljestäänsä Johann II:sta tuli matemaatikko. Danielin uravalinta ei sen sijaan ollut päivänselvä. Johann Bernoulli yritti patistaa keskimmäistä poikaansa valitsemaan liikemiehen uran, aivan kuten hänen oma isänsä oli aiemmin tehnyt.
Yliopisto-opinnot Baselissa alkoivat Daniel Bernoullin kohdalla 13-vuotiaana pääaineina filosofia ja logiikka. Kandidaatin tutkinto päättyi vuonna 1715 ja maisterin arvon hän sai vuotta myöhemmin. Intohimo matematiikkaa kohtaan oli kuitenkin syttynyt filosofian opiskelun ohessa ja laskentataitoja hän oppi isältäänsä ja isoveljeltäänsä. Isä halusi pojastaansa edelleen kauppiasta, mutta Daniel oli asian suhteen täysin vastakkaista mieltä. Ajan päästä Johannin ajatukset uran suhteen heltyivät, mutta matemaatikkoa hän ei pojastaansa halunnut. Hän sai poikansa opiskelemaan lääketiedettä yliopistossa vetoamalla rahan puutteeseen. Lääketieteen opiskelemisen hän aloitti Baselissa, mutta vuodet 1718–19 menivät Heidelbergissä ja Strasbourgissa opiskellen. Baseliin Bernoulli palasi vuonna 1720 viimeistelemään tohtorin tutkintonsa. Opinnot päättyivät jo seuraavana vuonna Dissertatio inauguralis physico-medica de respiratione -väitöstyön myötä. Väitöstyötäänsä varten Bernoullin isä opetti pojalleensa kineettisen energian teoriaa ja energian säilymisestä. Bernoulli sovelsi tätä lääketieteeseen ja tuli kirjoittaneeksi hengityksen mekaniikasta.
Lämpökohina

Lämpökohina on ilmiö, jonka vaikutuksesta sähköjohtimessa tai resistanssissa kulkevassa virrassa tapahtuu satunnaisvaihtelua. Tätä satunnaisvaihtelua kutsutaan lämpökohinaksi ja sitä voidaan kuvata kohinajännitteellä tai kohinavirralla. Lämpökohina aiheutuu johteessa olevien vapaiden varauksenkuljettajien satunnaisesta lämpöliikkeestä. Tästä syystä lämpökohinan voimakkuus on verrannollinen materiaalin fyysiseen lämpötilaan.
Risto Rosenberg

Risto Rosenberg (s. 14. marraskuuta 1955 Forssa) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Rosenberg edusti urallaan mestaruussarjassa Helsingin Ponnistusta 1973 sekä Turun Palloseuraa 1974–1982 ja 1984–1986. Lisäksi hän pelasi Forssan Alussa alemmilla sarjatasoilla 1972 ja 1983. Rosenberg voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1975. Kaikkiaan hän pelasi 12 kauden aikana 252 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 37 maalia.
Rosenberg pelasi maajoukkueessa vuonna 1979 kaksi maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Roger Jackson

Elämäkerta

Jackson vietti nuoruutensa Georgiassa, jossa hän innostui nukketeatterista. Jackson ryhtyikin esiintymään nukketeattereissa nuorena, jonka myötä hän opiskeli teatterinäyttelemistä esiintyen muun muassa Shakespeare ja Chekhov näytelmissä. 1990-luvulla Jackson päätyi ääninäyttelijäksi, jonka myötä hän on tehnyt äänityötä mainosten lisäksi animaatioihin ja videopeleihin. Enimmäkseen Jacksonia on kuitenkin kuultu lukuissa Star Wars aiheisissa videopeleissä, sekä elokuvissa kuten Scream 3.
Tsolmuinen

Maantiede ja asutus

Tsolmuisen kunnan pinta-ala on 3 372 tai ilman Äänisen vesialuetta 3 077 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Puudožin piirin Pälmän ja Karhumäen piirin Tolvojan, lännessä Poventsan ja pohjoisessa Segežan piirin Valdain kuntiin sekä idässä Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Kunta sijaitsee Äänisen ja Vienanmeren vedenjakajalla. Se on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka maisemaa leimaavat laajat suoalueet. Seudulla virtaavat Uikujoki, Vuosmajoki (ven. Vožma), Nemina, Lieksajoki (Leksa) ja Kumbuksa. Suurimmat järvet ovat Äänisen ohella Konsajärvi (Konžozero) ja Rybozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kupari, nikkeli, kulta, karbonaattimineraalit, hiekka ja sora. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Tsolmuisenlahden hiekkasärkkä ja Komarnitskoje-suo.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Nemino-3:n, Ogorelyšin, Sergijevon ja Vozritsyn asutukset sekä Danilovan kylä. Toiseksi suurin asutuskeskus on 300 asukkaan Sergijevo. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 82 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 9 % valkovenäläisiä, 2 % karjalaisia, 2 % suomalaisia ja 2 % ukrainalaisia.

Historia

Tsolmuisen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun lopun verokirjassa. Vuodesta 1684 aina 1850-luvulle saakka seudulla toimi Uikujoen vanhauskoisyhteisö, jolla oli luostarit Danilovassa ja Leksassa. 1900-luvun alussa Tsolmuisen kylänosat muodostivat Danilovan volostiin kuuluneen kyläkunnan. 1920-luvulla perustettiin aluksi Poventsan ja myöhemmin Karhumäen piiriin kuulunut Tsolmuisen kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen kahdeksassatoista asutuksessa oli 1 200 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä.

Liikenne, talous ja palvelut

Tsolmuisen kautta kulkee Karhumäen, Puudožin ja Vologdan välinen kestopäällystetty maantie. Kylästä on linja-autoyhteydet Karhumäkeen ja Puudožiin. Äänisen rannalla on laivalaituri.
Kunnassa on metsä- ja kaivosteollisuutta. Tsolmuisessa toimii leipomo.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, posti ja kauppa. Eräitä palveluja on myös muissa asutuskeskuksissa.

Nähtävyydet ja matkailu

Seudulta on löydetty useita muinaisia asuinpaikkoja sekä Äänisen Pidostrovin kivikautinen hautapaikka. Tsolmuisen kylässä sijaitseva vuonna 1605 rakennettu puukirkko on valtakunnallinen suojelukohde. Muita rakennusmuistomerkkejä ovat 1800-luvun puolivälissä pystytetyt Danilovan ja Leksan kirkot, Berjozovkan ja Sergijevon tsasounat sekä kaksi vanhaa asuintaloa Danilovassa. Historiallisia kohteita ovat Berjozovkan karsikkometsä sekä vuoteen 1857 saakka toimineiden vanhauskoisten luostarien sijaintipaikat Danilovassa ja Leksassa. Tsolmuisen kylässä toimii retkeilymaja
Anne Lainto

Anne Lainto (s. 1987 Lohja) on suomalainen radio- ja tv-juontaja. Hän on tullut tunnetuksi YleX-radiokanavalta, missä hän on juontanut Uuden musiikin X  -ohjelmaa. Hän juonsi TV2:lla Uuden musiikin kilpailua vuosina 2012–2014. Hän on juontanut Yle TV2:lla myös festarilähetyksiä muun muassa Ruisrockista, YleXPopista ja Blockfesteiltä.

Ura

Lainto opiskeli verkko-, radio-, ja tv-viestintää Turun Diakonia-ammattikorkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 2011. Hän teki harjoittelunsa YleX-radiokanavalla Uuden musiikin iltavuoro -ohjelmassa. Aiemmin hän työskenteli Turussa Auran Aallot -radiokanavalla ja Salossa Rogmo FM -radiokanavalla. Hän teki myös elokuva -ja levyarvioita XTV-verkkomediaan.
YleXllä hän toimi harjottelunsa jälkeen verkkotoimittajana ja alkoi juontaa YleX Viikonloppu -ohjelmaa vuonna 2012. Samana vuonna hän juonsi ensimmäistä kertaa Uuden musiikin kilpailun Joona Kortesmäen kanssa. 2014 hän siirtyi Uuden musiikin iltavuoroon ja 2015 Uuden musiikin aamuvuoroon. Hän juonsi festarikoosteita Yle TV2:lla muun muassa YleXPopista, Ruisrockista ja Blockfesteiltä vuosina 2015-2017. Vuonna 2018 hän alkoi juontaa YleX:n Uuden musiikin X -ohjelmaa Ida Karimaan kanssa. Lainto tekee musiikkiaiheisia videoita YleX Music Youtube-kanavalle. Vuonna 2017 hän alkoi soittaa DJ-keikkoja Ida Karimaan kanssa. Vuonna 2018 he esiintyivät mm. Ruisrockissa, Waterlandissa, Rauman Meren Juhannuksessa ja Slushin avajaisjuhlissa.
Lainto palkittiin musiikkialan Musiikki & Media -tapahtuman Industry Awards -gaalassa vuoden toimittajaksi vuonna 2017.
Lepidoliitti

Lepidoliitti (K(Li,Al)₂₋₃(AlSi₃O₁₀)(F,OH)₂) on litiumpitoinen kiillemineraali. Lepidoliitti kuuluu verkkosilikaatteihin. 
Lepidoliitti on kidejärjestelmältään monokliininen. Se esiintyy suomuina tai suomukasautumina. 
Väriltään lepidoliitti vaihtelee vaaleanpunaisesta purppuraan. Myös voi olla väritön, valkea, harmahtava tai kellertävä. Viiru on valkoinen. Kiilto on helmiäiskiilto. Lepidoliitin kovuus on 2,5-4 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,8–2,9 g/cm³.
Litiumpitoista lepidoliittiä käytetään litiumin lähteenä sekä tulenkestävän lasin valmistukseen.
Lepidoliitin kanssa esiintyy usein muita litiummineraaleja, kuten berylliä ja kassiteriittia. Esiintyy myös yhdessä kvartsin, turmaliinin ja maasälpien kanssa.
Three World Trade Center

Uusi Three World Trade Center

World Trade Centerin tuhoutumista seurasi julkisuudessa laaja keskustelu World Trade Centerin alueen tulevaisuudesta. Ehdotuksia alueen uudelleenrakentamiseksi alkoi tulla miltei heti iskujen jälkeen. Vuonna 2003 Lower Manhattan Development Corporation järjesti suunnittelukilpailun alueen tulevaisuudesta. Kilpailun voitti arkkitehti Daniel Libeskindin suunnitelma, joka käsitti laajan puistoalueen paikalla, jolla kaksoistornit alun perin sijaitsivat sekä sen ympärillä viisi korkeaa toimistorakennusta.
Vuonna 2006 julkaistiin ensimmäinen arkkitehtitoimisto Roger Stirk Harbour + Partnersin arkkitehti Richard Rogersin suunnitelma uudesta Three World Trade Centeristä. Lopullinen suunnitelma saatiin valmiiksi vuoden 2007 aikana. Three World Trade Centerin perustustyöt aloitettiin vuonna 2008. Viralliset rakennustyöt aloitettiin vuonna 2010. Alun perin rakennuksen piti valmistua jo vuonna 2012, mutta vuonna 2011 sen valmistumisen arveltiin myöhästyvän taloustilanteen vuoksi vuoteen 2014. Kesäkuussa 2012 Owen Steel -rakennusyhtiön kerrottiin valitun Three World Trade Centerin teräksen toimittajaksi, ja rakennustöiden ilmoitettiin jatkuvan. Nykyisten arvioiden mukaan rakennus valmistuisi joko vuonna 2015 tai 2016.
Tammikuussa 2013 World Trade Centerin alueen kehittäjä Larry Silverstein ilmoitti GroupM-mainosyhtiön ja asianajotoimisto White & Casen olevan mahdollisesti kiinnostuneita vuokraamaan toimistotiloja Three World Trade Centerista. Rakennuksen on arvioitu valmistuvan vuonna 2015, jos vuokrasopimukset toteutuvat.

Rakennus

Uusi Three World Trade Center tulee käsittämään 80 kerrosta. Rakennuksen kerroksista 53 on tarkoitettu toimistotiloiksi ja viisi pohjakerrosta ostoskeskukseksi. Rakennuksen kattokorkeus tulee olemaan 352 metriä. Katolla olevat neljä antennia nousevat 378 metrin korkeuteen. Valmistuttuaan uusi Three World Trade Center tulee olemaan New Yorkin neljänneksi korkein rakennus One World Trade Centerin, Two World Trade Centerin ja Empire State Buildingin jälkeen.
Turvallisuuden parantamiseksi rakennuksen runko rakennetaan betonista. Rakennukselle aiotaan hakea LEED-luokitusta, joka mittaa rakentamisen ja ylläpidon kustannuksia ja ympäristökuormitusta.
Ympyrädiagrammi

Ympyrädiagrammi (myös ympyräkaavio, piirakkakaavio tai sektorikaavio) on diagrammi, jossa ympyrä on jaettu osuuksia kuvaaviin sektoreihin. Nämä ovat tavallisesti suhteellisia osuuksia, jotka on kuvattu prosenttilukuina. Ympyrädiagrammin avulla havainnollistetaan jonkin asian osuuksien suhteita toisiinsa ja kokonaismäärään.

Käyttö

Ympyräkaavio on suosittu kuvaaja etenkin yritysmaailmassa ja tiedotusvälineissä. Ympyräkaaviota suositaan etenkin siksi, koska se on miellyttävän näköinen. Ympyräkaavio soveltuu myös erityisen hyvin hahmottamaan osuuksien suhdetta kokonaismäärästä. Tämä johtuu osittain siitä, että lukija pystyy hahmottamaan ympyrän puolikkaan tai neljänneksen ja vertaamaan osion kokoa niihin. Myös yhdistettyjen vierekkäisten osioiden vertailuja toisiin yhdistettyihin osioihin on helpompi tehdä ympyräkaaviosta kuin esimerkiksi yksittäisistä pylväistä koostuvasta pylväskaaviosta.
Ympyräkaavio on kuitenkin verrattain harvinainen tieteellisissä tai teknisissä julkaisuissa. Tämä selittyy osin sillä, että ympyräkaavio havainnollistaa huonosti osuuksien välisiä eroja, jonka vuoksi monet tilastotieteilijät suosittelevat sen käytön välttämistä kokonaan.
Ympyräkaavion keksi brittiläinen William Playfair, joka käytti sitä ensimmäistä kertaa vuonna 1801.

Ominaisuudet

Ympyräkaavion sektorin pinta-ala on suhteessa sen esittämään prosenttiosuuteen. Sektoreiden enimmäismääräksi suositellaan kuutta, jotta kaaviosta ei tulisi liian sekavaa. Sektorit järjestetään yleensä suuruusjärjestykseen aloittaen joko kello kolmesta vastapäivään tai kello 12:sta myötäpäivään. Kello kolmesta aloittamisen etuna on se, että siinä kaikkein pienin sektori ei saa korostetun näkyvää asemaa kaavion huipulla. Selittävät tekstit kirjoitetaan yleensä sektoreiden viereen. Koska ympyräkaavio on melko epätarkka, luvut ilmaistaan usein kaaviossa tai selitteiden vieressä. Prosenttiosuuksien numeraalinen ilmoittaminen on kuitenkin usein oire siitä, että tekijä ei pidä kaaviota yksinään riittävän havainnollisena.
Kaaviossa voi joskus korostaa tiettyä sektoria leikkaamalla se irti. Pienestä sektorista voi tehdä kaavion viereen myös oman ympyräkaavionsa. Kun ympyräkaavioita käytetään karttadiagrammissa, ympyröiden eri koolla voi esittää kokonaismäärien eroja.

Muunnoksia

Rinkiläkaaviossa keskellä on reikä. Sitä käytetään lähinnä vaihtelun vuoksi, eikä se paranna kaavion selkeyttä. Kerroskaaviossa on sisäkkäisiä ympyräkaavioita, joiden tavoitteena on parantaa kahden ympyräkaavion vertailtavuutta.
Tihvinänjoki

Tihvinänjoki (ven. Ти́хвинка, Tihvinka) on Säsjoen sivujoki Leningradin alueen Boksitogorskin ja Tihvinän piireissä. Sen pituus on 144 kilometriä, valuma-alueen laajuus 2140 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 16 kilometrin päässä joen suusta 19,7 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Jefimovskin taajaman pohjoispuolelta Krupinojärvestä, virtaa kohti länttä ja laskee Säsjokeen Ovinon kylän alapuolella. Suurimmat sivujoet ovat Rjadan, Rybežka ja Šomukša. Yläjuoksulla ovat Jeglinon ja Ozjorskojen järvet, joiden välissä on useita koskia.
Tihvinänjoen varrella sijaitsee Tihvinän kaupunki. Keskiajalla sen kautta kulki reitti Volgan sivujokien yläjuoksuille. Vuonna 1811 otettiin käyttöön joen kautta kulkenut Tihvinän kanavajärjestelmä, joka suljettiin vuonna 1965.
Paul van Suchtelen

Paul van Suchtelen (1788–1833) oli venäläinen sotilas. Hän oli 14-vuotias kun hänet otettiin vuonna 1802 keisarin seurueseen. Hän oli Suomen sodassa 1808–1809  keisarin sivusadjutanttina, ja sodan päätyttyä hänet ylennettiin alikapteeniksi. Hän osallistui Viaporin piiritykseen. 
Van Suchtelen osallistui Napoleonia vastaan käytyihin sotiin, joiden päätteeksi hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1815. Samalla hänet määrättiin Venäjän armeijan keveiden ratsuväkiosastojen komentajaksi.
Van Suchtelenille myönnettiin 1826 päämajoitusmestarin arvo ja samalla hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Hänet korotettiin 31.5.1827 keisari Nikolai I:n kenraaliadjutantiksi. Persian ja Turkin vastaisissa sodissa 1827 - 1829 van Suchtelen toimi kenraali, kreivi I. F. Paskevitš-Erivanskin komentaman armeijan esikuntapäällikkönä.  
Hän toimi vuodesta 1830 Orenburgin kenraalikuvernöörinä Kaakkois-Venäjällä. Samalla hän oli Orenburgin erillisen armeijakunnan komentaja ja  kuolemaansa saakka uralilaisten kasakkojen päällikkö. 
Hänen isänsä oli kenraali Jan Peter van Suchtelen.
Ari Helo

Ari Helo (s. 18. tammikuuta 1963) on suomalainen historioitsija, joka on erikoistunut Yhdysvaltojen historiaan.
Helo valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994 ja väitteli filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1999 aiheenaan Thomas Jefferson. Helon erityisala on Yhdysvaltain historia ja poliittinen järjestelmä. Hän on opettanut Yhdysvaltain historiaa ja Pohjois-Amerikan tutkimusta Helsingin yliopistossa vuodesta 1996 alkaen sekä julkaissut artikkeleita Yhdysvaltain historian ja Pohjois-Amerikan tutkimuksen alalta Suomessa, Britanniassa, Hollannissa, Unkarissa, Virossa ja Yhdysvalloissa. Helo toimii Helsingin yliopistossa Pohjois-Amerikan tutkimuksen yliopistonlehtorina.
Helo on myös Finnish American Studies Association (FASA) yhdistyksen hallituksen jäsen.
Espoon lasitehdas

Espoon lasitehdas toimi Espoossa vuosina 1912–1922. Tehdas valmisti viina- ja maitopulloja mutta siirtyi vuonna 1920 valmistamaan ikkunalasia. 
Espoon lasitehtaan toiminta päättyi tulipaloon. Sen seuraajaksi tuli vuonna 1922 perustettu Lahden lasitehdas joka otti käyttöön ensimmäisenä Suomessa ikkunalasin koneellisen valmistuksen vuonna 1926.
Hullu luokka

Hullu luokka on Kaisa Ikolan kirjoittama kymmenosainen nuortenkirjasarja, jonka ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1990 ja viimeinen 2000. Kirjasarja kertoo kuvitteellisen yläkoululuokan vauhdikkaasta elämästä 8. ja 9. luokan aikana. Kaksi ensimmäistä kirjaa Ikola kirjoitti Minna Kulmalan kanssa.
Kirjoista Hullu luokka rakastuu ja Jäitä hattuun, hullu luokka! voittivat Pirkanmaan Plättä-palkinnon vuonna 1992 ja 1998.
Rise of the Tomb Raider

Kehittäjät

Pelin on kehittänyt myös aiemman osan kehittänyt Crystal Dynamics. Rhianna Pratchett toimi jälleen käsikirjoittajana ja Camilla Luddington Lara Croftin ääninäyttelijänä.

Myynti

Square Enixin johtaja Yosuke Matsuda on kertonut pelin myyneen yhteensä lähes 7 miljoonaa kappaletta.
Amnesty Internationalin kritiikki

Tässä artikkelissa käsitellään Amnesty Internationalia kohtaan esitettyä arvostelua.

Puolueettomuus

Amestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot, ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä. Pierre Sanén pääsihteerikaudella, 1992-2001, tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. HORO lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.

Keskittyminen tiettyihin valtioihin

The Observer -lehden toimittaja Nick Cohen on kritisoinut Amnestyn huomion kääntämisestä pois ihmisoikeuksista ja Yhdysvaltoihin kohdistuvasta suhteettomasta kritiikistä.
The Economistin Edward Lucasin mukaan Amnesty näyttää muistuttavan "tyypillistä vasemmistolaista painostusryhmää", kun se on syyttänyt Viroa venäläisvähemmistön huonosta kohtelusta.
Israel-mielinen järjestö NGO Monitor taulukoi miten paljon Amnestyn vuosiraportti 2006 kritisoi kutakin maata Lähi-idän alueella. Järjestön mukaan Amnesty keskittyi suhteettoman paljon Israelin kritisoimiseen verrattuna sellaisiin alueen maihin kuin Saudi-Arabia, Sudan tai Syyria. Myös Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitz sanoi Jerusalem Post -lehdessä vuonna 2006 Amnestyn olevan Israelin vastainen ja lisäksi vääristelevän kansainvälistä oikeutta Israelia koskevissa sotarikossyytöksissä.

Seksuaalirikokset

1990-luvulle asti Amnestya arvosteltiin siitä, että se ei huomioinut juuri lainkaan seksuaalisen suuntautumisen takia vangittuja ihmisiä tai sotien seurauksena seksuaalirikoksien uhriksi joutuneita naisia. Tilanne kuitenkin muuttui vuonna 1991, kun Amnesty päätti julistaa homoseksuaalisuuden takia vangitut ihmiset mielipidevangeiksi ja ehdotti sotatilan aikana tehdyn raiskauksen määrittelemistä sotarikokseksi.

Muuta

Katolinen kirkko on arvostellut Amnestya sen uuden aborttilinjan vuoksi ja vaati vuonna 2007 katolilaisia lopettamaan järjestön tukemisen.
Amnestyn julkilausuman, jossa Guantamon vankileiriä kutsuttiin "Gulagiksi", on väitetty loukanneen todellisen Gulagin uhreja.
Vuonna 2010 Amnesty vastusti tšetšeenitaustaisen Ahmed Chatajevin luovutusta Ukrainalta Venäjälle, jossa tätä vastaan oltiin nostettu rikossyytteitä. Amnesty perusteli julkilausumaansa sillä, että sen mielestä oli olemassa merkittävä riski sille, että Chatajevia olisi Venäjällä kidutettu eikä hän olisi saanut reilua oikeudenkäyntiä. Chatajevin mahdolliseen syyllisyyteen Amnesty ei kuitenkaan ottanut kantaa. Tapaus nousi esille uudestaan vuonna 2016, kun sittemmin ISIS:kseen liittynyt Chatajev toimi ilmeisesti Turkin lentoasemalle tehdyn terrori-iskun suunnittelijana.