google/wiki40b huggingface dataset:
Polttimo-yhtiöt

Historiaa

Lahtis Bränneri Aktiebolagin perustivat 1883 kapteeni, hovineuvos August Fellman ja oluttehtailija Henrik Mattsson aluksi viinanpolttimoksi. Tiukentuva alkoholipolitiikka vaikeutti pian toimintaa niin, että perustajat myivät osakkeensa polttimomestariksi valitulle Ferdinand Frigrénille, nykyisen pääomistajan Harald Bertel Relanderin äidin isoisälle. Vuonna 1897 Frigrén aloitti polttimossa sivutuotteena saadun hiivan tuotannon nousevan leipomoteollisuuden tarpeisiin.
Kieltolaki vuonna 1919 miltei lopetti Polttimon toiminnan. Ferdinand Frigrén vetäytyi eläkkeelle, mutta hänen poikansa Anders Enok Frigrén keksi ryhtyä valmistamaan hiivaa melassista, jolloin viinanpolttovaihetta ei tarvittu. Kieltolain jälkeen yritys aloitti uudelleen väkiviinan tuotannon Alkoholiliikkeen luvalla ja tilauksesta. Tilausmäärät vaihtelivat kuitenkin niin, että muitakin tuotteita oli otettava rinnalle. Vuonna 1934 sai alkunsa Polttimon menestykseen johtanut mallastuotanto.
Polttimo Oy alkoi kansainvälistyä 1970-luvulla yhteistyöyritysten kautta. Ruotsiin Söderhamniin perustettiin Nord-Malt ja Halmstadiin Svenska Malt Ab sekä Liettuaan Litmalt. Yhtiöiden liikevaihdosta noin 80 % tulee Suomen ulkopuolelta.
Vuoden 2001 alussa muodostettiin konserniyritys Polttimo Yhtiöt Oy. Se koostuu kahdesta liiketoimintaryhmästä. Mallastuotantoa harjoittaa Viking Malt (yhteisyritys ruotsalaisen Lantmännenin kanssa), ja elintarvikeraaka-aineet kuuluvat Senson-yhtiöön. Yhdessä Alkon kanssa vuonna 1993 perustettu Suomen Hiiva myytiin 2007 kanadalaiselle Lallemand-konsernille.
Toukokuussa 2013 yrityksen hallituksen puheenjohtajuus siirtyi perheen viidennen sukupolven edustajalle, pääomistajan Harald Relanderin pojalle Pär-Gustafille.
Lännen sirkus

Juoni

Kapteeni Erasmus Mulligan on Western Circusin tirehtööri, ja kuin vahingossa Lucky Luke tapaa sirkuksen norsun joka on kävelylenkillään. Erasmus kertoo että kiertue on kesken sillä yhden vaunun pyörän akseli on rikki, joten Lucky Luke päättää auttaa ja joutuu näin sirkuksen menoon mukaan. Pian sirkus joutuu intiaanien hyökkäyksen kohteeksi, mutta Lucky Luken avulla sirkus pystyy torjumaan hyökkäyksen ja pääsee jatkamaan matkaansa. Kiertueen seuraava paikkakunta on Fort Coyote -niminen kaupunki, jonka johtaja Corduroy "Timanttihammas" Zilch ei ole lainkaan tyytyväinen sirkuksen tuloon, sillä se veisi huomion kuuluisalta jokavuotiselta Zilchin Rodeolta. Sirkuksen väestä ja C. Zilchistä tulee välittömästi vihamiehiä, ja Zilch yrittää kaikkia keinoja käyttäen estäen sirkuksen esiintymisen, mutta Lucky Luken onnistuu torjua iskut. Kun esitys pääsee alkuun, intiaanit hyökkäävät ja polttavat sirkusteltan ja kaiken irtaimiston. Sirkuksen esiintyminen Zilchin Rodeossa saa kuitenkin Zilchin ystävät niin hyvälle tuulelle, että Zilch päättää lopulta tehdä sopimuksen yhteistyöstä sirkuksen kanssa.
A Serious Man

Juoni

Sysimustassa komediassa yliopistonlehtori Larry Gopnikille sattuvat kaikki mahdolliset vastoinkäymiset peräkkäin: vaimo jättää, ura ei etene, naapurit haastavat riitaa, hulttioveli majailee sohvalla ja joutuu poliisin kanssa tekemisiin, tytär varastaa rahaa kauneusleikkaukseen ja poika käyttää marihuanaa.

Arviot ja vastaanotto

Nyt-liitteen kriitikot valitsivat elokuvan vuoden 2009 kymmenen parhaan filmin joukkoon.
Tv-Nytissä viisi kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 4,0.Turun Sanomien Tapani Maskula kirjoitti sen olevan Coenin veljesten siihen asti henkilökohtaisin elokuva, jossa he muistelevat lapsuuttaan sääntöjen ahdistamassa juutalaisperheessä.  Elokuva on hänestä myös vaativaa katsottavaa, koska siinä ei ole selvää ja nousujohteista toiminnallista juonta eikä sen huumorissa huojentavan hauskoja kompromisseja. ”Hyytävän viileänä ja vieraannuttavana tutkielmana sivullisuuden taakasta se edustaa ironiaa, jollaista harvoin tapaa kaupallisilla valkokankailla.” 
Vuonna 2016 A Serious Man äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Kuubanara

Koko ja ulkonäkö

Kuubanara kasvoi 45-50 cm pitkäksi. Sen vatsa, kaula  ja posket olivat oranssinpunaiset, niska kellertävämpi, siivissä oli sinistä ja ruskeaa ja pyrstössä oli punaista ja sinistä. Nokka oli harmaa.

Elinalueet

Kuubanara eli nimestään huolimatta pienellä alueella Kuuban saarella ja Isla de la Juventudilla.

Sukupuutto

Kuubanara kuoli sukupuuttoon 1900-luvulla, kun sen elinalueiden metsiä tuhottiin ihmisen tullessa sinne. Viimeinen havainto linnusta tehtiin vuonna 1885. Huolimatta sen lihan pahasta mausta sitä metsästettiin. Metsästyksen syynä oli ihmisten halu saada haitinara lemmikiksi. 1850-luvulla sen kannat romahtivat katastrofaalisesti.
Stefano Modena

Ura

Modenan maine kasvoi hänen ollessa neljäs Italian Formula 3 -sarjassa kaudella 1986. Seuraavalla kaudella (1987) hän nousi Formula 3000 -sarjan mestariksi ja debytoi vielä samana vuonna Formula 1 -sarjassa kauden päätösosakilpailussa Australiassa Brabham-tallissa.
Kaudeksi 1988 Modena sai kuljettajan paikan EuroBrun-tallista, mutta auto oli kilpailukyvytön, ja menestystä ei tullut. Parhaaksi saavutukseksi jäi Unkarin GP:n 11. sija. 
Hän palasi Brabhamille 1989. Kausi oli edellisvuotta parempi, sillä hän saavutti uransa ensimmäisen palkintosijan Monacon GP:ssa, ollessaan kolmas.
Modena jatkoi Brabhamilla kaudella 1990. Hän aloitti lupaavasti ollessaan viides kauden avauksessa Yhdysvalloissa. Seuraavissa kilpailuissa menestystä ei tullut, mihin vaikutti ehkä myös Brabhamin huono taloustilanne.
Kaudeksi 1991 hän siirtyi Tyrrellille. Hän aloittikin kauden hyvin, saavuttaen 4. sijan Yhdysvaltain GP:ssa, ajoi kolmantena  San Marinon GP:ssa, kunnes moottorin rikkoutuminen aiheutti keskeytyksen. Sama syy johti keskeytykseen Monacossa, jossa hän starttasi kilpailuun eturivistä. Kanadassa auto kuitenkin kesti maaliin asti, ja tuloksena oli toinen sija, joka jäi hänen parhaaksi sijoituksekseen. Kausi 1991 oli Modenan paras hän keräsi 10 pistettä ja MM-pisteiden 8.sijan.
Kausi 1992 toi Modenalle uuden tallipaikan Jordanilta. Kausi jäi kuitenkin hänen uransa viimeiseksi. Jordan-tallin käyttämät Yamahan moottorit olivat tehottomia ja epäluotettavia, mikä takasi Modenalle kahdeksan keskeytystä ja neljä karsiutumista kilpailuista. Kauden päätösosakilpailu Australiassa toi hänelle vielä uran viimeisen MM-pisteen.
F1-uransa jälkeen hän kilpaili vuosina 1993-2000 Italian ja Saksan rata-autoilusarjoissa vaihtelevalla menestyksellä.
Halotrofinen järvi

Halotrofinen järvi on limnologiassa järvi, jonka veden suolapitoisuus eli kivennäisaineiden pitoisuus on suurempi kuin makeanveden järvessä. Normaalisti järven vesi on makeaa, koska sen valuma-alueelta virtaa siihen sade- ja pohjavettä. Halotrofisen järven vesi voi suolaantua monilla eri tavoin ja siihen kehittyy makeasta vedestä poikkeava ekosysteemi, joka riippuu sen suolapitoisuudesta.

Laskujoettomat järvet

Jos järveen vain tulee vettä, mutta sitä poistuu vain haihtumalla, alkaa tulojokien vedessä olevat mineraalit eli suolat rikastua vedessä. Mineraalipitoisuuden kasvaminen voi nostaa suolaisuuden 30 prosenttiin, ennen kuin se kiteytyy järven pohjalle. Tällaiset suolajärvet ovat yleisimpiä vuoristoissa (Umria ja Namtso), alavilla mailla (Mono Lake, Kuollutmeri ja Kaspianmeri) ja aavikoilla (Chott el Djerid).

Mereen yhteydessä olevat järvet

Suomalaislle tutumpi järvityyppi rannikkojärvi esiintyy Itämeren rannikolla, missä maankohoaminen nostaa maanpintaa merenpintaan nähden ylemmäksi. Silloin lahdet voivat kuroutua suustaa kapeiksi (flada) ja entiseen lahdenpohjukkaan jää umpeunut vesiallas (kluuviflada eli kluuvi). Kluuvifladassa merivesi pääsee toisinaan purkautumaan järveen ja silloin sen suolapitoisuus kasvaa. Se jää Itämeren suolapitoisuutta alhaisemmaksi, jolloin sitä kutsutaan murtovedeksi. Kluuvijärvi on entinen kluuviflada, joka on jäännyt pysyvästi makeavetiseksi, mutta jolla on jäänteenä monia merellisiä kasvi- ja eläinlajeja. Kluuvifladoja ovat esimerkiksi Uudessakaupungissa oleva Ahmasvesi, Virossa olevat Saarenmaan Mullutu-Suurlaht ja Läänemaan Sutlepa meri. Alavilla Tanskan ja Hollannin rannikoilla rannikkojärviä on paljon. Itse asiassa koko Itämeri on murtovetinen järvi, joka on yhteydessä Atlanttiin Tanskan salmien kautta.

Mineraalipitoinen maaperä

Järvessä voi huolimatta hyvästä läpivirtauksestakin olla suolainen eli mineraalipitoinen vesi. Jos maaperästä liukenee valuma- tai pohjaveteen runsaasti mineraaleja, voivat niiden päätyminen järveen nostaa sen suolapitoisuutta. Näin käy esimerkiksi kalkkikivialueilla, missä pohjasta pulppuavat lähteet nostavat mineraalipitoisuutta. Tällaisia ovat esimerkiksi Viron alkalitrofiset järvet, joita voidaan pitää halotrofisten järvien alatyyppinä.
Rauno Saari

Rauno Saari (s. 6. syyskuuta 1946 Kisko) on suomalainen virkamies, joka toimi vuosina 2003–2009 Länsi-Suomen läänin maaherrana ja 2009–2012 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana. Saari on valmistunut valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1971. Vuonna 2005 hänet promovoitiin Turun kauppakorkeakoulun promootiossa kauppatieteiden kunniatohtoriksi.
Ennen Länsi-Suomen läänin maaherran virkaan nimittämistä Saari on toiminut muun muassa kauppa- ja teollisuusministeriön poliittisena sihteerinä 1984–1985, Valtioneuvoston kanslian valtiosihteerinä 1995–2003, Raision kaupungin kaupunginjohtajana 1988–2003, josta virkavapaalla 1995–2003, ja Turun ja Porin lääninhallituksessa sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä.
Saari on ollut yhteiskunnallisesti merkittävissä luottamustehtävissä, kuten Liikenneturvan hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 ja Valtion asuntorahaston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 2005.
Valtioneuvosto nimitti 22. joulukuuta 2009 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajaksi Rauno Saaren. Hänen oli tarkoitus jäädä virastaan eläkkeelle lokakuun lopussa 2014, Saari anoi kuitenkin eroa virasta keväällä 2012 jäädäkseen vanhuuseläkkeelle 1. heinäkuuta 2012.
Saari nimettiin Vuoden Unikeoksi 2009 Naantalin hyväksi tehdystä työstä.
Saari törmäsi humaltuneena autollaan joulukuussa 2013 Naantalin Rymättylässä toiseen autoon ja pakeni paikalta. Saari tuomittiin keväällä 2014 kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä rattijuopumuksesta, liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja liikennerikkomuksesta. Lisäksi hän sai sakkoja 3 270 euroa ja ajokieltoa.
Yasuke

Yasuke oli japanilaisen daimion Oda Nobunagan palvelija vuosina 1581 ja 1582. Hän oli kotoisin Afrikasta, mahdollisesti nykyisen Mosambikin alueelta, ja saapui Japaniin italialaisen jesuiitan Alessandro Valignanon palvelijana. Hänen nimensä saattaa pohjautua Yao-kansan nimeen tai raamatulliseen nimeen Iisak.
Nobunaga ei ensin uskonut, että Yasuke on musta, vaan luuli että tämän iho on värjätty musteella, mutta kun väri ei lähtenyt pois pesussa, Nobunaga uskoi. Japanilaiset ryntäsivät katsomaan Yasukea niin sankoin joukoin, että osa katsojista kuoli jäätyään väkijoukon jalkoihin. Yasuke oli voimakas, ”kymmenen miehen vahvuinen”, joten Nobunaga kelpuutti hänet palvelijakseen. Yasuke oli mahdollisesti ainoa ei-japanilainen Nobunagan palvelija. Hänestä tehtiin aseenkantaja, ja hän sai oman katanan. Yasuken pituudeksi mitattiin kuusi shakua ja kaksi sunia eli 188 senttimetriä. Yasuken tiedetään myös tavanneen Tokugawa Ieyasun, joka yhdisti Japanin 1600-luvun alussa.
Kesäkuussa 1582 Yasuke oli Nobunagan mukana Kiotossa, kun Akechi Mitsuhiden joukot piirittivät heitä ja Nobunaga teki seppukun. Kotvan kuluttua Yasuke jäi vangiksi, eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan ole varmaa tietoa. Yhden tarinan mukaan Yasuke jätettiin henkiin ja vietiin kristittyyn kirkkoon Kiotossa, koska hän oli vierasmaalainen eikä Mitsuhide pitänyt häntä ihmisenä.
Max Adler

Max Adler (15. tammikuuta 1873 – 28. kesäkuuta 1937 Wien) oli itävaltalainen sosiologi.
Opiskeli lakititeen tohtoriksi 1896 ja toimi aluksi ammattikseen lakimiehenä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kesällä 1919 hän pääsi opettajaksi niin sanottuun "Schönbrunn Piiriin”, joka kokoontui Wienissä. Toimi pian sen jälkeen 1919-1921 Ala-Itävallan alueparlamentissa sosiaali-demokraattisen puolueen yhtenä edustajana. Nimitettiin Wienin yliopiston Sosiologian ja Sosiaalifilosofian ylimääräiseksi professoriksi 1920. Toimi aktiivisesti Aikuskasvatuksen parissa ja 1904-1925 Rudolf Hilferdingin kanssa toimitti Marx-Studien nimistä julkaisua. Max Adler oli Oskar ja Friedrich Adlerin veli.
Myöhempi historiankirjoitus pitää häntä Austromarxismin filosofisena johtajana. Hän yritti yhdistää marxilaisuuden ja uuskantilaisuuden.
Jill Dando

Jill Dando (9. marraskuuta 1961 – 26. huhtikuuta 1999) oli brittiläinen televisiojuontaja.
Weston-super-Maressa syntynyt Dando opiskeli journalismia Walesin South Glamorgan Institute of Higher Educationissa. Dando nousi Devonissa sijaitsevan BBC:n paikallisradion uutistenlukijaksi vuonna 1985. Hän siirtyi BBC South Westiin ja Lontooseen muuttamisen jälkeen valtakunnalliseen televisioon. Dando juonsi uransa aikana useita BBC:n televisio-ohjelmia, kuten Breakfast Newsia, Six o' clock newsia, matkaohjelma Holidayta, rikossarja Crimewatchia sekä ajoittain Songs of Praisea.
Kuollessaan Dando oli ehtinyt vetää ensimmäisen osan uudesta projektistaan Antiques Inspectorsista. Lisäksi hän oli juuri päässyt Radio Times -lehden kanteen.

Murha

Dando menehtyi henkirikoksen uhrina 37-vuotiaana. Hän oli kävelemässä 26. huhtikuuta 1999 kotiinsa Länsi-Lontooseen, kun hänet ammuttiin kotiovelleen noin kello 11.30 aamulla. Paikallinen löysi ruumiin pian. Dando kiidätettiin sairaalaan, jossa hänet jouduttiin kuitenkin toteamaan kuolleeksi.
Henkirikoksen tutkimukset kestivät pitkään. Kuuden kuukauden kuluttua tutkimusryhmä oli ehtinyt jo puhua asian tiimoilta yli 2 500 ihmiselle. Silminnäkijähavaintojen perusteella saatiin kuitenkin pidätettyä Barry George -niminen brittimies. 
George todettiin syylliseksi ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen heinäkuussa 2001. Tuomioistuin käsitteli tapauksen uudelleen kesällä 2008 ja George todettiin syyttömäksi Dandon murhaan.
Héctor Elizondo

Héctor Elizondo (s. 22. joulukuuta 1936) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa, minkä lisäksi hän on tehnyt äänirooleja animaatioihin, näytellyt teatterissa ja vieraillut televisiosarjoissa. Hän on esiintynyt useissa Garry Marshallin ohjaamissa elokuvissa, esimerkiksi Ei mitään yhteistä, Morsian karkuteillä, Pretty Woman ja Prinsessapäiväkirjat. Televisiossa Elizondon pitkäaikaisin rooli oli sarjassa Chicagon lääkärit, josta hän voitti Emmy-palkinnon. Muita roolisuorituksia hänellä on ollut muun muassa Columbossa, Monkissa ja Beverly Hills kyttä 3:ssa.
Elizondon isä oli baski ja äiti Puerto Ricosta, mutta hän itse on syntynyt ja kasvanut New Yorkissa. Hänellä on yksi poika ensimmäisestä avioliitostaan.
Kätkäläinen

Juoni

Kyläläiset käyvät taistoon lentomyrkyttäjää vastaan ja yrittävät saada hänet lopettamaan myrkytyksen. Pietu Aholainen erityisesti haluaa myrkytyksen lopettamista, koska hänellä on tuottoisa hilla-alue, jolla hän aikoo panna rahoiksi.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien tv-sivulla kirjoitti nimimerkki JK uusintaesityksen alla vuonna 1992, että Kätkäläisen huumori on aika mustavalkoista – kansanmies on aina oikeassa ja herrat väärässä – mutta jurnuttajahahmo vetoaa suomalaisiin. Martti Kainulaista hän kehuu ”juurevien ukkohahmojen taitajana”.
Noor-Eesti

Noor-Eesti (Nuori Viro) oli vironkielisen nimensä mukaan nuorten virolaisten kirjailijoiden ryhmittymä 1900-luvun alussa. Nuorvirolaisuus vaikutti kuitenkin kirjallisuuden ohella myös lähes kaikilla kulttuurin aloilla. Nimen liike sai vuonna 1905 ilmestyneestä kokoomateoksesta. Nuorvirolaisten tavoitteena oli Viron eurooppalaistaminen. Ryhmä ei ollut yhteiskunnallis-poliittisesti kovinkaan yhtenäinen, vaan siinä oli mukana esimerkiksi sosialismin ja liberalismin kannattajia. Liikkeen keskeisiä vaikuttajia olivat Gustav Suits, Friedebert Tuglas ja Villem Grünthal.

Liikkeen historia

Noor-Eesti syntyi alun perin salaisena oppilasyhdistyksenä, ja toiminta keskittyi vuodesta 1905 alkaen samannimisen albumin julkaisijoiden ympärille. Noor-Eesti-albumia olivat edeltäneet Gustav Suitsun johdolla painetut Kiired-nimiset vihot. Neljännen Kiiredvihon julkaisun jälkeen ryhmä perusti oman kustantamon. Tämän jälkeen julkaistiin viisi Noor-Eesti-albumia vuosina 1905–1915, lisäksi Noor-Eesti- ja Vaba Sõna -nimisiä aikakauskirjoja. Noor-Eesti sai järjestöoikeudet vuonna 1912, ja siihen liittyi 60 jäsentä. Noor-Eestistä tuli pian virolaisen älymystön tukikohta. Vaikka kirjailijoiden lisäksi siihen liittyi muun muassa asianajajia, lääkäreitä ja taiteilijoita, säilyi kirjallisuus tärkeimpänä vaikutusalueena. Noor-Eesti toimi kaiken kaikkiaan 12 vuotta, ja se hajosi lopulta Venäjän vallankumouksen jälkeen jäsenistön hajaannuttua. Sen estetismin ja individualismin linjoilla jatkoi 1917 perustettu kirjailijaryhmä Siuru.

Näkökannat

Nuorvirolaisuus edisti uusia taidekäsityksiä, kriittistä asennetta ja erityisesti eurooppalaistumista. Nuorvirolaisten mielestä Viroon oli ensin tuotava eurooppalaisuus, minkä jälkeen virolaista kulttuuria olisi vietävä maailmalle. Näin saataisiin virolaisuudelle olemassaolon oikeutus. Nuorvirolaisten mukaan Virosta puuttuivat yleiset eurooppalaiset kulttuuriperinteet. Tämän taas uskottiin tekevän virolaisista vain teoreettisesti eurooppalaisia. Nuorvirolaisten näkivät itsensä eurooppalaisen kulttuurin välittäjinä ja kehittäjinä Virossa.
ICQ

ICQ on alun perin israelilaisen Mirabilisin kehittävä pikaviestinohjelma. Ohjelma julkaistiin marraskuussa 1996, jolloin se oli ensimmäinen Internetin yli toimiva pikaviestin. Nimi "ICQ" on sanaleikki/lyhennys fraasista "I seek you".
ICQ:n käyttäjä voi kommunikoida toisten verkossa olevien ihmisten kanssa. Ohjelma ilmoittamaa käyttäjälle, kun joku tuttu on tavoitettavissa. Ohjelmisto tarjoaa keskustelumahdollisuuden ja tiedonsiirron. Ohjelma on käyttäjälle ilmainen, mainoksin tuettu.
ICQ perustuu OSCAR-protokollaan, jota myös AOL Instant Messenger käyttää. Jokaisella käyttäjällä on yksilöllinen tunnusnumero UIN (Universal Internet Number), joka on salasanan lisäksi käyttäjätilin ainoa pysyvä tieto. Käyttäjä voi vaihtaa tilinsä käyttäjänimeä ja sähköpostiosoitetta vapaasti.
America Online (AOL) osti Mirabilisin heinäkuussa 1998 287 miljoonalla dollarilla. 19. joulukuuta 2002 AOL Time Warner ilmoitti ICQ:n saaneen Yhdysvalloissa patentin pikaviestintään.
Huhtikuussa 2010 AOL ilmoitti myyneensä ICQ:n Digital Sky Technologiesille 187,5 miljoonalla US-dollarilla.
Mirabiliksen ICQ-ohjelmia on saatavilla kaikille Windowsin versioille, Linuxille ja Macille. ICQ:n verkkoprotokolla OSCAR on suljettu, mutta ICQ:lle on tehty silti muitakin yhteensopivia asiakasohjelmia.
Bror-Erik Sjöholm

Bror-Erik Alexander Sjöholm (24. lokakuuta 1918 Helsinki – 9. syyskuuta 2013) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos vuodesta 1971. Sjöholm sai varatuomarin arvon 1946 ja valmistui lakitieteen lisensiaatiksi 1948.
Roman Ledenjov

Roman Ledenjov (ven. Роман Леденёв; 4. joulukuuta 1930 Moskova – 15. elokuuta 2019) oli venäläinen säveltäjä. Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa vuosina 1948–1955 ja täydensi siellä vielä opintojaan Anatoli Aleksandrovin johdolla vuoteen 1958 saakka. Vuonna 1984 hän sai Moskovan konservatoriosta kunniatohtorin arvon.
Ledenjov on saanut Venäjän kansantaiteilijan arvon (1995) ja Venäjän federaation valtionpalkinnon (1997). Hänen musiikkiaan on esitetty Euroopan maissa, Israelissa ja Japanissa. Hän on opettanut Moskovan konservatoriossa musiikin teoriaa ja sävellystä; hänestä tuli siellä sävellyksen professori vuonna 1991. Hän on lisäksi toiminut Venäjän säveltäjäliiton sihteerinä. 
Ledenjovin teosten joukossa ovat muiden muassa Kontsert-elegija (sellolle ja orkesterille, 1980), Rus – zeljonaja i belosnešnaja (Simfonija v prostih ladah (1991) ja Kontsert-poema (alttoviululle ja orkesterille, 1994). Hän on myös säveltänyt lukuisia kamarimusiikkiteoksia (mm. Kuusi kappaletta jousikvartetille ja harpulle, 1966) ja kuoromusiikkia.
Donner-instituutti

Donner-instituutti (ruots. Donnerska institutet) on uskontotieteelliseen ja kulttuurihistorialliseen tutkimukseen erikoistunut Åbo Akademin säätiön alaisuudessa toimiva yksityinen tutkimuslaitos. Instituutin tehtävänä on uskontotieteellisen ja kulttuurihistoriallisen tutkimuksen edistäminen. Donner-instituutin kirjasto on Pohjoismaiden suurin uskontotieteelliseen kirjallisuuteen erikoistunut kirjasto. Donner-instituutti järjestää säännöllisesti uskontotieteellisiä kongresseja, ja kongressiesitelmät julkaistaan instituutin omassa sarjassa "Scripta Instituti Donneriani Aboensis". Sarjassa on tähän mennessä (2010) ilmestynyt 22 nidettä.
Vaasan kirkko

Historia

Carl Axel Setterberg teki alustavat suunnitelmat ja kustannusarviot kirkolle vuonna 1857. Piirrustukset hyväksyttiin seuraavan vuonna tiettyjen muutosten jälkeen.
Ensimmäinen hartaustilaisuus järjestettiin kirkossa vuonna 1862, minkä jälkeen sen lähes jatkuva käyttö alkoi. Se kuitenin vihittiin virallisesti käyttöön vasta 5.9.1869, sillä kirkon lopputarkastus ja irtaimiston sekä sisärakenteiden valmiiksi saaminen viivästyi.
Vaasan kirkko haluttiin keskeiselle paikalle kaupungin muuttaessa nykyiselle paikalleen Vaasan palon jälkeen ja siitä haluttiin luoda yksi uudelleenrakennetun kaupungin selvistä monumentaaleista.
Kirkko peruskorjattiin vuosina 1960–1961, ja entisöitiin laajasti vuonna 2000.

Arkkitehtuuri ja sisätilat

Vaasan kirkko on kolmilaivainen pitkäkirkko. Tyyliltään kirkko edustaa lähinnä englantilaista gotiikkaa. Kirkosta löytyy kolme alttaritaulua: Albert Edelfeltin maalaama Paimenten kumarrus, R.W. Ekmanin työ Pyhä ehtoollinen sekä Louis Sparren teos Kristuksen hautaaminen.
Vaasan kirkon kirkkosalissa ja lehtereillä on yhteensä noin 900 istumapaikkaa ja alakerran kryptassa 130. Kirkon 45-äänikertaiset pääurut on hankittu vuonna 1975 ja ne ovat tanskalaisen yrityksen Marcussen & Sønin valmistamat.
Dr. Oetker

Historiaa

Dr. Oetker -yrityksen perusti apteekkari August Oetker Saksan Bielefeldissä vuonna 1891 keksimänsä leivinjauheen valmistamiseksi ja markkinoimiseksi. Yrityksen ja tuotteen tunnetuksi tekemiseksi hän alkoi julkaista omia reseptilehtisiä ja sanomalehtimainoksia ja alkoi painaa reseptejä myös tuotepakkauksiin. Yrityksen piirissä keksittiin seuraavaksi muita leivonnassa ja ruoanlaitossa tarvittavia jauhetuotteita, kuten vaniljasokeri ja erilaisia vanukasjauheita. 1900-luvun alussa yritys avasi ensimmäisen tehtaansa, jota laajennettiin moneen kertaan. Vähitellen tehtaita alettiin perustaa muihinkin Euroopan maihin.
August Oetkerin poika Rudolf Oetker kaatui Verdunin taistelussa vuonna 1916, ja perillisistä moni muu sai surmansa liittoutuneiden ilmaiskussa vuonna 1944. Tämän jälkeen yrityksen johtoon astui 28-vuotias pojanpoika Rudolf-August Oetker. Tätä ennen yritystä johti Richard Kaselowsky, joka myös oli Hitleriä kannattava kansallissosialisti. Rudolf-August Oetkerin toimikautensa yrityksen johdossa kesti vuoteen 1981 saakka, ja sen kuluessa Dr. Oetker -yritys eteni leivontatarvikkeista pakastettuihin elintarvikkeisiin, joista suosituimmiksi muodostuivat pizzat. Wittlichiin perustettiin ensimmäinen pakastepizzatehdas vuonna 1980.
2010-luvun loppupuolella Dr. Oetker laajeni erityisesti pakastetoiminnassa. Se osti vuonna 2015 pakastekakkuvalmistaja Coppenrath & Wiesen sekä vuonna 2017 belgialaisen Diversi Foodsin ja leivonta-aineksia valmistavan meksikolaisen Grupo Rexalin. Vuonna 2018 yrityskauppojen kohteina olivat ranskalainen Alsa ja enemmistöosuus eteläafrikkalaisesta pakastekakkuvalmistajasta nimeltä Château Gâteaux.
Rudolf-August Oetkeristä tuli elinaikanaan yksi Saksan rikkaimmista ihmisistä. Sittemmin perhekonsernin omistus on jaettu kahdeksan perillisen kesken – kullekin 12,5 prosentin osuus – mikä nosti heistä jokaisen  miljardööriksi. Yhtiön kahdeksasosan (12,5 % osuus) markkina-arvoksi noteerattiin keväällä 2018 2,3 miljardia dollaria.
Dr. Oetker International on yhä perheyritys, jonka johdossa toimii neljäs sukupolvi. Nykyisin konserniin kuuluu lukuisia Dr. Oetker -yrityksiä eri puolilla maailmaa, jotka työllistävät yhteensä noin 26 000 ihmistä. Dr. Oetker Suomi Oy perustettiin vuonna 1997.