google/wiki40b huggingface dataset:
RN Montebello

Palvelus

Alus siirrettiin Venetsiaan mekaanikkojen koululaivaksi vuonna 1898, jolloin sen aseistuksena oli neljä 57 millimetrin tykkiä. Aluksen uusien tehtävien vaatimat muutokset toteutettiin vuonna 1903, jolloin alukselle asennettiin kaksi Pattisonin, kaksi Yarrow’n ja kaksi Thornycroftin öljy- ja hiilikattilaa. Samalla sen aseistukseksi jäi ainoastaan yksi 37 millimetrin tykki. Alus myytiin romutettavaksi 26. tammikuuta 1920.
Esofagiitti

Esofagiitti (ICD-10 K20#) eli ruokatorven tulehdus johtuu yleensä refluksitaudista. Tällöin käytetään termiä refluksiesofagiitti. Ruokatorven alaosan tulehdus on refluksitaudin yleisin lisäsairaus (komplikaatio). Sen oireena on jatkuva ylävatsan tai rintalastan takainen kipu. Muita syitä esofagiitille voivat olla trauma, syövyttävät aineet tai mikrobit, joista yleisimpiä ovat hiiva (Candida albicans), Herpes simplex tai sytomegalovirus.
Refluksiesofagiitti (ICD-10 K21.0) on yleensä lievä ja komplikoitumaton. Se voi kuitenkin aiheuttaa Barretin ruokatorven, ruokatorven ahtauman tai verenvuotoa. Refluksiesofagiitti hoidetaan hoitamalla refluksitauti.
Hallé-orkesteri

Hallé-orkesteri (engl. Hallé Orchestra) on brittiläinen sinfoniaorkesteri. Sen perusti Charles Hallé vuonna 1858. Orkesteri toimi pitkään Manchesterin Free Trade Hallissa, mutta siirtyi vuonna 1996 Bridgewater Halliin.
Hallé-orkesterin yhteydessä toimii myös samanniminen kuoro. Nykyisenä pääkapellimestarina on vuodesta 2000 toiminut Mark Elder.
Demokratia (mytologia)

Demokratia (m.kreik. Δημοκρατία, Dēmokratia) oli antiikin Kreikassa demokratian eli kansanvallan henkilöitymä tai jumalatar, joka kuvattiin nuorena naisena. Demokratian hahmo ja kultti luotiin Ateenassa poliittisin tarkoitusperin oletettavasti 300-luvun eaa. lopulla.
Demokratia käsitteenä alkoi muotoutua 400-luvulla eaa. Kreikkalaiseen tapaan tärkeälle käsitteelle muodostettiin ajan kuluessa personifikaatio eli henkilöitymä, jota alettiin käyttää taiteessa. Demokratia esiintyi hahmona kreikkalaisessa komediassa Heniokhoksella, sekä Aristofaneella näytelmissä Akharnalaiset ja Linnut. Varhaisin tunnettu kuvallinen esimerkki on Kritiaan haudasta vuodelta 403 eaa. Siihen oli kuvattu sekä Demokratia että oligarkian henkilöitymä Oligarkia. Zeuksen stoassa kerrotaan olleen Eufranorin tekemä seinämaalaus, jossa esiintyivät Demokratia, Demos (”Kansa”) ja Theseus.
Peloponnesolaissodan päättymistä seuranneen lyhyen oligarkian kauden jälkeen palautettu demokratia otettiin Ateenassa ilmeisesti entistä vakavammin. Varsinainen Demokratian kultti tunnetaan kaupungista varmuudella noin 330-luvulta eaa. Agoralla oli Demokratian patsas, jonka oletettu jalusta on löytynyt. Demokratiaa palvottiin kaupungissa ilmeisesti yhdessä Tykhen (”Onni”) ja Eirenen (”Rauha”) kanssa. Näille oli omistettu yhteinen päivä Boedromion-kuussa, mahdollisesti kuun 12. päivä, jolloin juhlittiin kaupungin vapauttamista. Piirtokirjoituksissa mainitaan jumalattarelle suoritetut uhrit.
Shinjuku-gyoen

Shinjuku-gyoen on puisto Tokion keskustassa, lähellä Shinjukun rautatieasemaa. Se on yksi Tokion suurimmista ja suosituimmista puistoista, jossa käy paljon ihmisiä varsinkin keväällä kirsikankukkien aikaan.
Puiston pinta-ala on 58,3 hehtaaria ja ympärysmitta 3,5 kilometriä. Siinä yhdistyy kolme puutarhatyyppiä: perinteinen japanilainen puutarha, ranskalainen muotopuutarha ja englantilainen maisemapuutarha.
Puistossa kasvaa noin kymmenentuhatta puuta. Niihin kuuluu kirsikkapuita yli kahtatoista eri lajiketta. Neljäsataa somei yosino -lajikkeen kirsikkapuuta englantilaisessa puutarhassa kukkivat maaliskuun lopussa tai huhtikuun alussa, jolloin kaupunkilaisia kertyy viettämään hanamia sen nurmikoilla. Muiden lajikkeiden kirsikkapuut pidentävät kukkimisaikaa maaliskuun puolivälistä huhtikuun loppuun.
Puisto oli alkujaan daimio Kiyonari Naiton Edon kartano, jonka hän sai Ieyasu Tokugawalta. Vuonna 1873 sinne perustettiin koetila, jonka tarkoituksena oli uudistaa Japanin maataloutta kokeilemalla uusia viljelyskasveja ja lajikkeita. Vuonna 1879 se siirrettiin keisarillisen perheen hallintaan. Puisto tuhoutui lähes täysin toisessa maailmansodassa, mutta se korjattiin ja avattiin yleisölle.
Oskar Osberg

Oskar Peter Osberg (28. huhtikuuta 1836 Arensburg, Viro – 14. huhtikuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja tehtailija.
Osbergin vanhemmat olivat ruotsalainen kupariseppä Karl August Osberg (1807–1863) ja Anna Juliana Jürgenfeld (1806–1869). Perhe muutti Virosta Helsinkiin 1840 ja Karl August Osberg perusti Mikonkadulle vuonna 1845 oman kuparisepänverstaan. Oskar Peter Osberg kävi Helsingin teknillisen reaalikoulun ja opiskeli sitten kahden vuoden ajan Englannissa. Osberg jatkoi isänsä perustaman yrityksen toimintaa yhdessä lankonsa August Baden kanssa. Osberg & Bade:n nimellä toiminut konepaja toimi aluksi Mikonkadulla Helsingissä. Vuonna 1863 Osberg ja Bade hankkivat vuokraoikeuden Sörnäisissä sijainneeseen Näkin huvila-alueeseen ja ostivat alueella toimineen ajoneuvotehtaan jonka olivat perustanut vuonna 1854 everstiluutnantti Carl Otto Ramstedt ja Nicolai Smith.
Osberg & Baden konepajan toiminta laajeni uudessa sijaintipaikassa nopeasti ja erityisesti Venäjän-Turkin sodan aikana 1877–1878 konepaja valmisti suuret määrät patruunalaatikoita ja kuormastovaunuja Venäjän armeijalle. Konepaja valmisti 1870-luvulla myös tavaravaunuja vuonna 1873 valmistuneen Hanko-Hyvinkää-radan omistajayhtiölle. Konepajan palveluksessa oli 1870-luvulla parhaimmillaan noin 1 000 työntekijää. Konepajalla 25. lokakuuta 1875 tapahtunut tulipalo ja Venäjän-Turkin sodan päättymisen jälkeen seurannut lamakausi saattoivat konepajayhtiön talousvaikeuksiin. Konepajan osti vuonna 1882 pidetyssä konkurssihuutokaupassa Osbergin veli, senaatinkanslisti Julius Rudolf Osberg (1842–1910). Konepajan toiminta jatkui nyt Osbergin konepajan nimellä ja Oskar Peter Osberg johti konepajaa yksin Baden muutettua Venäjälle vuonna 1882. 
Konepajan osti vuonna 1892 Siltarakennus Oy ja tästä sai alkunsa Kone- ja Siltarakennus Oy. Osberg oli vielä vuoteen 1899 saakka uudessa yhtiössä johdon varamiehenä. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1901 maksasairauteen.
Oskar Peter Osberg oli naimisissa vuodesta 1864 Olga Helena Clopattin (1844–1906) kanssa jonka isä oli Sveitsistä Suomeen muuttanut konditoriamestari Conrad Clopatt,
Aina Lähteenoja

Aina Johanna Lähteenoja (27. maaliskuuta 1882 Eura – 4. marraskuuta 1952 Helsinki), filosofian tohtori h.c., oli suomalainen tutkija ja poliitikko ja Kokoomuksen kansanedustaja vuosina 1929–1930 Turun pohjoisesta vaalipiiristä. Poliitikon uransa ohessa hän toimi muun muassa opettajana, toimittajana, historian tutkijana ja kääntäjänä.
Lähteenoja kirjoitti Rauman kaupungin historian ja Suur-Huittisten pitäjähistorian, Reposaaren historian ja Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen historian.
Lähteenoja toimi ainakin seuraavissa tehtävissä: kansakoulunopettajana Tyrväällä 1903–1904, kansakoulunopettajana Kuopiossa 1906–1907, Joensuun kauppakoulun ruotsin ja saksan kielen opettajana 1909–1912, oikeusministeriön palveluksessa 1919, Suomen raakasokeritehtaan pääkonttorin ja Kangaskeskus OY:n kirjeenvaihtajana Helsingissä 1920–1926, SOK:n valistusneuvojana 1926–1927, Suomen nainen -lehden toimittajana 1919–1926, Ebeneser-säätiö-seminaarin ja sairaanhoitajien jatkokurssien luennoitsijana 1926-1939.
Lisäksi Lähteenoja oli aktiivinen monissa naisyhdistyksissä kuten Kokoomuksen naisvaliokunnassa,
Akateemisten naisten yhdistyksessä ja Suomen naisyhdistyksen johtokunnassa.
Jelena Drapeko

Jelena Drapeko (ven. Елена Драпеко; s. 29. syyskuuta 1948 Uralsk, Neuvostoliitto, nyk. Kazakstan) on venäläinen näyttelijä ja poliitikko. Hän on 1970-luvulta lähtien tehnyt esiintymisiä elokuvissa, kuten Ja ilta oli rauhaisa (1972), ja lisäksi esiintynyt televisiossa. Hän oli Valtakunnan duuman jäsenenä vuosina 2003–2007.
Vehkajärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,4 metriä mpy.
RT-2PM Topol

RT-2PM Topol (venäjäksi РТ-2ПМ "Poppeli", DIA/NATO:n nimitys SS-25 Sickle "Sirppi") on Venäjän mannertenvälinen ohjus, jota alettiin sijoittaa asemiin vuonna 1988. Topol on ensimmäinen onnistunut liikkuvalta alustalta laukaistava kiinteäpolttoaineinen venäläinen mannertenvälinen ohjus. Se edustaa Venäjän mannertenvälisissä ohjuksissa ns. viidettä sukupolvea. Ohjuksen venäläinen GRAU-tunnus on 15Ж58 ("15Zh58"). Tunnetumpi on ohjuksen uudempi versio Topol-M.

Topol

Ohjus muistuttaa kooltaan ja muodoltaan USA:n Minuteman II-ohjusta, se on kolmivaiheinen ja kiinteäpolttoaineinen. Topol-ohjus laukaistaan maantiellä liikkuvalta laukaisualustalta kuorma-auton lavalta. Liikkuvalta laukaisualustalta laukaistava ohjus vaatii enemmän miehistöä ja on kalliimpi ylläpitää kuin siilosta laukaistava. Tämäntyyppisen ohjuksen etuna on se, että se ei ole niin haavoittuvainen ydinasehyökkäystä vastaan kuin kiinteään paikkaan sijoitettu ohjus – ensimmäinen ydinasein tehty hyökkäys ei ehdi tuhota kaikkia maanteillä liikkeellä olevia ohjuksia. Ohjus voidaan laukaista mistä tahansa partioreitin pisteestä.
Ennen Topolia venäläiset yrittivät moneen otteeseen kehittää eri suunnittelutoimistoissa liikkuvan, kiinteäpolttoaineisen mannertenvälisen ohjuksen.
Ohjuksen kehittely alkoi 1977, koelennot alkoivat 1983 ja päättyivät 1987, ohjus oli operatiivisessa käyttökunnossa jo 1985. Kehittelyssä oli vaikutuksia mm. taistelunjohtojärjestelmän kehittämisessä.
Ohjuksen kantama on 10500 km. Venäläisten mukaan ohjuksen tarkkuus on 900 m, läntisten lähteiden mukaan 150–250 m. Ydinkärki on räjähdysvoimaltaan 550 kilotonnia ja koko ohjuksen kärki painaa 1000–1200 kiloa. Ohjuksen laukaisukanisteri on 22,3 metriä pitkä, 2 metrin läpimittainen putki.
Augsburgin tunnustuksen puolustus

Augsburgin tunnustuksen puolustus (Apologia confessionis) on yksi evankelis-luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista. Sen kirjoitti Philipp Melanchthon vuonna 1531 vastauksena katolilaisten vastakirjoitukselle Augsburgin tunnustusta vastaan.

Taustaa

Augsburgin tunnustus oli esitetty valtiopäivillä 25. kesäkuuta 1530. 3. elokuuta 1530 katoliset esittivät sen johdosta laatimansa vastakirjoituksen, Confutation, jonka katsottiin kumoavan evankelisten väitteet. Confutatiosta oli tehty kaksi versiota. Ensimmäinen oli sävyltään poleeminen ja keisari hylkäsi sen. Toisen osan kirjoituksesta vastasi Johannes Eck. Se on sävyltään asiallinen.
Protestantit antoivat kirjoitukselle nimen Paavillinen kumoamus (Confutatio pontificia). Confutatio esitteli katolisen uskonkäsityksen erotuksena protestanttiseen, ja se annettiin keisari Kaarle V:n nimessä.
Luterilaisten vaatiessa itselleen kopiota kumoamuksesta keisari asetti ehdoksi, etteivät luterilaiset kirjoittaisi siihen vastinetta. Tähän luterilaiset eivät suostuneet. Philipp Melanchthon laati puolustuskirjoituksen Augsburgin tunnustukselle käyttäen hyväkseen muistiinpanoja, joita luterilaiset olivat tehneet Kumoamusta luettaessa. Hän sai tämän kirjoituksen valmiiksi jo syyskuussa, mutta keisari kieltäytyi ottamasta sitä vastaan.
Saatuaan valtiopäivien jälkeen Kumoamuksesta kunnollisen kopion Melanchthon jatkoi puolustuskirjoituksen laatimista. Hän laati siitä latinalaisen version, jonka Justus Jonas käänsi saksaksi, ei tosin sana sanalta. Molemmat kieliversiot painettiin yhdessä Augsburgin tunnustuksen editio princepsin kanssa vuonna 1531.

Asema osana luterilaista tunnustusta

Puolustuksen teki merkitykselliseksi se, että se oli Augsburgin tunnustuksen ensimmäinen kommentaari, joka kaiken lisäksi oli alkuperäisen tunnustuksen tekijän itse laatima. Se myös painottui esittelemään niitä opinkohtia, jotka katolisten laatima Kumoamus oli alkuperäisessä tunnustuksessa torjunut. Vuonna 1537 Schmalkaldenin kokouksessa evankeliset säädyt allekirjoittivat sekä Augsburgin tunnustuksen että sen puolustuksen. Näin kumpikin hyväksyttiin luterilaisen kirkon tunnustuskirjoiksi.
Andrés Iniesta

Seurajoukkueura

Iniesta aloitti jalkapalloilun Albaceten juniorijoukkueissa. Barcelonan organisaatioon hän liittyi vuonna 1996. Seuran edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2002–2003, pelattuaan sitä ennen kaksi kautta B-joukkueessa. Iniestan seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Espanjan pääsarjamestaruus vuosilta 2005, 2006, 2009, 2010 ja 2011 sekä Mestarien liigan voitot vuosilta 2006, 2009 ja 2011.
Lukuisat kansainväliset mediat, katalaanimediat etunenässä, pitivät Iniestan kentälletuloa suurimpana yksittäisenä syynä siihen, että Barcelona onnistui nousemaan tappioasemasta voittoon Arsenalia vastaan Mestarien liigan loppuottelussa toukokuussa 2006. Iniestan tultua kentälle Edmílsonin tilalle Barcelonan keskikenttäpeli alkoi toimia paremmin, syötöt osuivat kohdalleen ja pelin hallinta siirtyi täysin Barcelonalle. Iniesta toimi myös toisena syöttäjänä Barcelonan tasoitusmaalissa, kun hänen jakamansa pallon jatkoi maalintekijä Samuel Eto'olle ruotsalainen Henrik Larsson.
Iniestan uran yksi merkittävimmistä maaleista tuli Chelseaa vastaan Mestarien Liigan välierän toisessa osassa. Barcelona oli 1-0 häviöllä Stamford Bridgellä välieräkamppailun ensimmäisen ottelun päätyttyä 0-0 Camp Noulla. Pelissä pelattiin jo lisäaikaa, kun Dani Alvesin keskitys saavutti John Terryn pään kautta Samuel Eto'on. Eto'n kosketus vieri Lionel Messille asti Michael Essienin epäonnistuttua purkupallossaan. Messi syötti rangaistusalueen rajan ulkopuolelle Iniestalle, joka ensikosketuksellaan laukoi pallon ulkosyrjällä Chelsean maalin oikeaan yläkulmaan, laittaen näin Barcelonan etulyöntiasemaan vierasmaalisäännöllä. Päätösvihellys kuuluikin jo pian, ja Barcelona eteni finaaliin.
Mestarien Liigan loppuottelussa 2009 Iniesta oli myös ratkaisevassa roolissa, vaikka pelasikin loukkaantuneena. Pelin puoliajalla Barcelonan valmentajat kielsivät Iniestaa laukomasta, jottei hän loukkaisi jalkaansa enempää. Barcelona voitti Manchester Unitedia vastaan pelatun finaaliottelun 2-0.

Maajoukkueura

Iniesta on pelannut Espanjan paidassa lukuisia juniorimaaotteluita, ja on voittanut sekä alle 16- että 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruudet. 27. toukokuuta 2006 hän debytoi aikuisten maajoukkueessa ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Iniesta edusti maataan myös vuoden 2006 MM-kilpailuissa ja vuoden 2008 EM-kilpailuissa, joista jälkimmäisessä Espanja voitti mestaruuden. Vuoden 2010 MM-kisoissa hänen voittomaalinsa ratkaisi maailmanmestaruuden Espanjalle.
Iniesta valittiin myös Euro 2012 turnauksen parhaaksi pelaajaksi hänen oltuaan avainroolissa Espanjan voittaessa historiallisen mestaruuden.

Yksityiselämä

Iniesta meni naimisiin Anna Ortizin kanssa vuonna 2012, jonka kanssa hän oli seurustellut vuodesta 2008 asti. Heillä on yhteinen tytär, Valerie (s. 2011).
Derek Michaels

Derek Michaels (s. 27. joulukuuta 1973 Elkhart, Indiana) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä, joka on esiintynyt myös nimillä Caesar ja Ceasar. Hän oli aktiivinen vuosina 1998–2002. Hän on 178-senttinen. Michaels on sekä Grabby- että GayVN-palkittu, ja lisäksi hänelle on myönnetty Gay Erotic Video -palkinto.
Plataiain taistelu

Tausta

Salamiin taistelun jälkeen Persian kuningas Kserkses I palasi Persiaan, mutta jätti Kreikkaan Mardonioksen, jolle hän jätti Kreikassa vallatut alueet. Mardonios lupasi Makedonian kuningas Aleksanteri I:n välityksellä Ateenalle itsemääräämisoikeuden ja apua kaupungin jälleenrakentamisessa. Ateena ei hyväksynyt sopimusta ja pyysi apua Spartalta. Spartalaiset olisivat mieluimmin puolustaneet Peloponnesosta kun auttaneet ateenalaisia. Sen jälkeen kun persialaiset valtasivat Ateenan toistamiseen, spartalaiset lähettivät ateenalaisten avuksi 40 000 sotilasta (joista vain 5 000 spartalaisia, loput olivat perioikkeja ja helootteja). Kun Mardonios sai kuulla Spartan lähettämästa armeijasta, perääntyi hän Thebaan ja odotti siellä kreikkalaisia.

Taistelu

Kreikkalaiset yrittivät päästä Plataiain lähistöllä olevalle tasangolle, jossa Mardonioksen armeijan leiri sijaitsi. Tasangolla kreikkalaisten falangilla olisi helpompi taistella. Kreikkalaiset pääsivät Plataiaihin vuoristosolia pitkin ja löivät takaisin persialaisten ratsuväen, joka ahdisteli heitä. Päästyään perille ateenalaiset (noin 8 000 miestä) muodostivat armeijan vasemman siiven, spartalaiset muodostivat oikean siiven. Megaralaiset muodostivat armeijan keskustan. Armeijaan oli liittynyt myös joukkoja pienemmistä kaupungeista. 
Kreikkalaisten ja persialaisten armeijat olivat vastakkain asemissa kymmenen päivän ajan ilman, että kumpikaan osapuoli aloitti taistelua. Lopulta Mardonios päätti hyökätä, mutta kreikkalaiset saivat tästä varoituksen Makedonian Aleksanterilta. Ateenalaiset ja spartalaiset vaihtoivat paikkaa, jotta ateenalaiset saattaisivat taistella persialaisia joukkoja vastaan ja että spartalaiset saisivat vastaansa persialaisten kreikkalaiset liittolaiset. Persialaisten onnistui kuitenkin katkaista kreikkalaisten huoltoyhteydet ja pakottivat heidät perääntymään uusiin asemiin.
Kun Mardonios huomasi, että kreikkalaiset olivat jättäneet asemansa, lähti hän seuraamaan heitä. Persialaiset saivat ensimmäiseksi kosketuksen spartalaisiin, jotka kuitenkin kestivät persialaisen ratsuväen ja jalkaväen hyökkäykset. Spartalaiset kukistivat persialaiset perusteellisesti ja itse Mardonios sai surmansa. Artabazos otti persialaiset komentoonsa ja antoi perääntymiskäskyn. 
Herodotoksen mukaan vain 43 000 persialaista selvisi taistelusta hengissä.

Taistelun jälkeen

Taistelun jälkeen Artabazos perääntyi takaisin Vähään-Aasiaan. Vaikka Persia tulevaisuudessa sekaantuikin kreikkalaisten asioihin, ei se kuitenkaan yrittänyt suoranaisesti vallata Kreikkaa samalla tavalla.
Al Capone (elokuva)

Juoni

Tarina kertoo Chicagolaisen gangsteri Al Caponen noususta ja kukistumisesta, sekä hänen osoittamastaan vallasta Chicagon kaupunkia kohtaan kieltolain aikana.
Alkaen vuodesta 1918, Capone viettää aikaa muiden gangstereiden kanssa, kunnes rikolliset Johnny Torrio (Harry Guardino) ja Frankie Yale (John Cassavetes) löytävät hänet. Sitten hän puskee tiensä Chicagon alamaailmaan, taistellen mafiosoja, Hymie Weissia ja George "Bugs" Morania, vastaan, samalla haihatellen flapper Iris Crawfordia (Susan Blakely) ja tullen Chicagon rikkollisuuden kärkimieheksi kunnianhimoisen henkivartijansa, Frank "The Enforcer" Nittin (Sylvester Stallone), avulla.
Myöhemmin, Ystävänpäivän verilöylyn vanavedessä Capone lähetetään vankilaan, ei murhan tai muun väkivaltaisen rikoksen vuoksi, vaan veronkierron. Hän saa vankilassa kupan, ja kuolee vuonna 1947.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 2010

Vuoden 2010 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Moskovassa, Venäjällä 6.–12. syyskuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa. Kilpailupaikkana toimi Olimpiski–sisäolympia-areena.

Suomen joukkue

Suomen Painiliitto nimesi MM-kilpailuihin kahdeksan painijan joukkueen. Joukkue koostui kuudesta kreikkalais-roomalaisen tyylin painijasta, yhdestä vapaapainijasta ja yhdestä naispainijasta.
Mäntypeukaloinen

Levinneisyys

Mäntypeukaloista tavataan Meksikossa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 77 700 km². Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luigi Luzzatti

Luigi Luzzatti (11. maaliskuuta 1841 Venetsia – 29. maaliskuuta 1927 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1910–1911.
Luzzatti toimi vuodesta 1867 valtio-opin professorina Padovan yliopistossa ja vuodesta 1894 Perugian yliopistossa sekä vuodesta 1898 myös Rooman yliopistossa. Hänet valittiin 1870 Italian edustajainhuoneeseen, mutta vaali kumottiin, koska hän ei ollut vielä ylittänyt vaalikelpoisuusikärajaa, ja hän pääsi edustajainhuoneeseen vasta kahden täytevaalin jälkeen vuonna 1871. Luzzatti tultiin tuntemaan kansantalouskysymysten osaajana ja hän osallistui kauppasopimusneuvotteluihin useiden maiden kanssa. Hän toimi rahaministerinä 1891–1892, 1896–1898, 1903–1905 ja 1906. Viimeisenä vuonna hän sai aikaiseksi Italian valtionvelan alentamisen. Vuosina 1909–1910 Luzzatti oli maatalousministerinä. Maaliskuussa 1910 hänestä tuli pää- ja ulkoministeri, mutta joutui eroamaan jo vuotta myöhemmin. Hän kannatti innokkaasti Italian osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja oli vielä kerran rahaministerinä keväällä 1920. Hänet nimitettiin 1921 Italian senaattiiin.
Juutalaistaustainen Luzzatti oli myös aktiivi sionistiliikkeen kannttaja etenkin maatlousyhteisöjen perustamissa Palestiinassa
Harri Hylje

Harri Hylje on Silja Linen hyljemaskotti ja logossa esiintyvä tunnuseläin. Elävä Harri Hylje -hahmo esiintyy Silja Linen aluksilla etenkin viikonloppuisin ja koulujen loma-aikoina.

Historia

Hyljetunnus syntyi vuonna 1967 tarinan mukaan puoliksi sattumalta sanaleikin pohjalta. Markkinoinnin ideointipalaverissa joku lausui ruotsiksi ”Kuka voisi tuoda jotain lohtua janoiselle sielulle”. Sielu on ruotsiksi själ ja lausutaan saaristossa melkein samalla tavoin kuin hylje, säl. Tuolloin ei vielä ollut keksitty nimeä Silja Line, vaan yhteistyössä mukana olleet varustamot Bore, Effoa ja Svea käyttivät Suomessa markkinointinimeä Ruotsinlaivat ja Ruotsin puolella nimeä De Samseglande Finlandsbåtarna.
Aluksi hylje oli laivalinjan mainoksissa monennäköinen: uiskenteli laivojen vierellä, hyppi vedessä, käytti joskus aurinkolasejakin ja oli Suomen ja Ruotsin markkinoinnissa eri piirtäjien tekemänä erinäköinen. 1970-luvun vaihteessa, kun käyttöön oltiin ottamassa markkinointinimeä Silja Line, suomalainen mainosgraafikko Viktor Kaltala ja ruotsalainen Janne Sjöström kehittivät puolentoista päivän yhteisen istunnon tuloksena Silja Line -logoa varten yhdenmukaisen hyljehahmon. Silja Linen hyljelogoa on sittemmin muokattu ainakin 1972, 2012 ja 2014. 
Kevätkaudella 2009 Tallink Silja lahjoitti kaikista Silja Linen laivoilla myydyistä Harri Hylje -maskoteista yhden euron WWF Suomen Itämeri-kampanjalle Operaatio Merenneidolle. Lahjoitusvaroja kertyi 11 000 euroa. 
Syksyllä 2014 Tallink Silja, mainostoimisto Hasan & Partners ja ulkomainosyhtiö JCDecaux toteuttivat hahmoon perustuvan vuorovaikutteisen mainoskampanjan Helsingin rautatieaseman edustan raitiotievaunupysäkillä. Kaupunkilaiset pääsivät leikkimään tai ottamaan selfien videoruudussa näkyvän etäohjatun Harri Hylkeen kanssa. Palkinnoksi laitteisto tulosti risteilylahjakortteja.
Vuonna 2018 leikkivälinevalmistaja Lappset toimitti Silja Serenadelle ja Silja Symphonylle  Harri Hylje -teemaiset leikkilaivat.
Kaarle VII (keisari)

Kaarle VII Albrekt (1697–1745) oli Baijerin vaaliruhtinas vuodesta 1726 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuodesta 1742 kuolemaansa saakka. Hänen isänsä oli Baijerin vaaliruhtinas Maksimilian II Emanuel.
Edellinen keisari Kaarle VI oli säätänyt pragmaattisen sanktion taatakseen tyttärensä Maria Teresian kruununperimyksen. Kaarle Albrekt oli keisari Joosef I:n vävy ja vaati Habsburgien maita itselleen Kaarle VI:n kuoltua. Hän liittoutui Ranskan ja Espanjan kanssa Itävaltaa vastaan ja aloitti näin Itävallan kruununperimyssodan. Kaarle Albrekt aikoi hyökätä Wieniin, mutta ranskalaiset liittolaiset valloittivatkin Böömin, ja niin hänet kruunattiin ensin Böömin kuninkaaksi, kuukautta myöhemmin Roomalaisten kuninkaaksi ja helmikuussa 1742 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vaaliruhtinaiden äänestyksen jälkeen. 
Pian kruunauksen jälkeen itävaltalaiset valtasivat jälleen tärkeitä osia Kaarlen maista, ja sota jatkui. Hän valtasi Münchenin takaisin lokakuussa 1744 ja palasi kaupunkiin kihdin ja sotaväsymyksen runtelemana. Kolme kuukautta myöhemmin hän kuoli. 
Kaarle Albrektin kuoltua Maria Teresia sai miehensä Frans I:n kruunatuksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi ja alkoi nimittää itseään ”Rooman keisarinnaksi”, vaikkei häntä koskaan sellaiseksi kruunattu. Baijerin vaaliruhtinaaksi tuli Kaarle Albrektin poika Maksimilian III Joosef, joka teki rauhan Maria Teresian kanssa ja luopui vaatimuksista Habsburgien maihin tai keisariuteen.