google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes Italos

Johannes Italos (kreik. Ἰωάννης Ἰταλός, Ioannēs Italos; n. 1025–1090) oli bysanttilainen filosofi ja loogikko, joka sovelsi filosofista analyysiä myös teologisiin kysymyksiin.

Elämä

Johannes oli kotoisin Calabriasta ja toimi Konstantinopolissa. Konstantinopolissa hän oli Mikael Pselloksen oppilas ja seurasi tätä Konstantinopolin keisarillisen filosofisen koulun johdossa. Johannes tutki erityisesti aristoteelista logiikkaa. Anna Komnena sanoi tämän ymmärtäneen Aristoteleen ajattelua paremmin kuin kukaan muu hänen aikanaan. Johannes seurasi ajattelussaan enemmän antiikin kreikkalaista filosofiaa kuin bysanttilaisen filosofian kristilliseen teologiaan kytkeytyvää perinnettä. Hän piti teologiaa filosofian osana ja alisti näin teologian filosofian alaisuuteen.
Ortodoksinen kirkko haastoi Johanneksen oikeuteen vuonna 1082 syytettynä filosofisen analyysin ja loogisen päättelyn soveltamisesta teologisiin kysymyksiin. Tällainen lähestymistapa ei ollut vierasta bysanttilaisessakaan ajattelussa, mutta Johannes vaikuttaa suututtaneen kirkolliset ja maalliset johtajat soveltamalla rationaalista lähestymistapaansa myös sellaisiin oppeihin, joita kirkko piti ihmisen käsityskyvyn ylittävinä ja jotka tuli sen mukaan omaksua pelkästään uskon varassa. Tällainen oli mm. oppi Kristuksen lihaksitulemisesta. Johannes tuomittiin ortodoksisuuden sunnuntaina 13. maaliskuuta 1082, asetettiin anateemaan ja suljettiin luostariin.
National Health Service

National Health Service on Yhdistyneen kuningaskunnan julkinen terveydenhuoltojärjestelmä, joka jakautuu neljään alueelliseen osaan. Englannissa NHS:n osa tunnetaan nimellä National Health Service, mutta Skotlannissa on NHS Scotland ja Walesissa NHS Wales. Pohjois-Irlannissa osan nimi on Health and Social Care in Northern Ireland. Siten vain Englannin osa tunnetaan virallisesti nimellä National Health Service. Kaikki osat toimivat itsenäisesti.
Stafettkarnevalen

Historia

Stafettkarnevalenin esikuva on maailman vanhin ja suurin viestijuoksutapahtuma, Philadelphian Penn Relays, johon Stafettkarnevalenin idean isä Carl-Olaf Homén osallistui vuonna 1960 Delawaren yliopiston joukkueessa. Pian hänet valittiin Svenska Finlands Skolidrottsförbundin puheenjohtajaksi ja ensimmäinen Stafettkarnevalen järjestettiin vuonna 1961 Eläintarhan kentällä Helsingissä. Tuolloin kilpailuihin osallistui 606 koululaista. Vuonna 1964 kilpailua pidettiin ensimmäistä kertaa Olympiastadionilla. Sen jälkeen Stafettkarnevalen on pidetty Olympiastadionilla, muutamaa kertaa lukuun ottamatta. Vuonna 1971 Olympiastadionia parannettiin yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuja varten, ja silloin Stafettkarnevalen järjestettiin Kokkolassa. Vuodet 1993 ja 1994 stadionia parannettiin vuoden 1994 EM-kisoja varten ja silloin kilpailupaikkana oli Vaasa. Stafettkarnevalen pidettiin Vaasassa myös vuonna 2005, vuoden 2005 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailujen parannustöiden takia. 
Vuonna 1961 lähtöjä oli noin 700. (Lähtömäärä on kilpailijamäärä jos kilpailijat jotka osallistuvat useampaan lajiin lasketaan eri kilpailijoina.) Seuraavana vuonna lähtömäärä oli 1 164 ja jo vuonna 1969 lähtöjä oli 2 002. Vuonna 1987 lähtöjä oli 5 004. Ensimmäisenä vuonna kilpailulajeja oli 11, ja nykyään määrä on yli kaksinkertainen. Stafettkarnevalissa on myös huutosakkikisa (hejarklack).
Stafettkarnevalen palkittiin vuoden 2008 Urheilugaalassa parhaana urheilutapahtumana.
Olympiastadionin remontin aikana (2016–2019) kisat järjestettiin vuonna 2016 Vaasassa, vuonna 2018 Turussa, sekä vuosina 2017 ja 2019 Espoossa.
Kärpäsen paluu

Juoni

Elokuva kertoo tiedemiehen pojasta, joka haluaa käyttää myös isänsä tekemää teleportaatiokonetta. Hänelle käy samalla lailla kuin isälleen: hän muuttuu kärpäseksi.
Klaran väestönsuoja

Klaran väestönsuoja on suuri kallioon louhittu väestönsuoja Tukholmassa Ruotsissa. Lattiapinta-alaltaan se on 6 650 m² eli noin jalkapallokentän kokoinen. Suoja on tarkoitettu sekä siviiliväestön että Ruotsin hallituksen käyttöön. Se rakennettiin kylmän sodan aikana vuosina 1954–1960 Tukholman liikekeskustan eli Cityn rakennustöiden yhteydessä.
Suoja sijaitsee Tukholman keskustassa Sergelin torin ja Klaran kirkon alapuolella kallioperässä. Normaalioloissa se on 296-paikkainen maanalainen pysäköintihalli. Kriisitilanteessa se toimii 8 000 hengen väestönsuojana. Konehuoneessa on viisi dieselaggregaattia, joiden ansiosta suoja on sähkön suhteen omavarainen, jos virransyöttö yleisestä sähköverkosta katkeaa. Siinä on kaksi kerrosta ja useita sisäänkäyntejä. Laajin niistä on autoille tarkoitettu ajoramppi. Jalankulkusisäänkäyntien portaikot ovat 10 metriä leveitä ja johtavat suojaan Vasagatanilta ja Drottninggatanilta.
Fievel

Fievel Mousekewitz on fiktiivinen hiiri, joka on esiintynyt pääasiassa piirretyissä elokuvissa ja televisiosarjassa. Fievelin seikkailut sijoittuvat 1880-luvulle.
Steve McCurry

Steve McCurry (s. 24. helmikuuta 1950) on yhdysvaltalainen kuvajournalisti. McCurry on keskittynyt pitkällä urallaan Etelä- ja Kaakkois-Aasian kuvaamiseen. Hänen tunnetuin teoksensa on valokuva Afgaanityttö Sharbat Gulasta vuodelta 1984. Kuva julkaistiin alun perin National Geographic -aikakauslehdessä.
McCurry syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Hän alkoi opiskella elokuvan historiaa ja elokuvausta Pennsylvanian valtionyliopistossa vuonna 1968. McCurry teki loppututkinnon elokuvataiteista vuonna 1974. McCurry innostui valokuvaamisesta työskennellessään valokuvaajana kaksi vuotta pennsylvanialaisessa sanomalehdessä The Daily Collegian. 
McCurryn kuvajournalistin ura alkoi 1970-luvun lopulla alkaneen Afganistanin sodan reportaasista. Hän kuvasi mujahideen-sissien joukoissa neuvostoliittolaisten tunkeutumista maahan. Hän voitti reportaasista kultamitalin sotavalokuvaaja Robert Capan nimeä kantavassa valokuvauskilpailussa sarjassa Best Photographic Reporting from Abroad. 
Afganistanin sodan jälkeen McCurry jatkoi konfliktien kuvaamista. Hän kuvasi muun muassa Irakin–Iranin sotaa, Libanonin sisällissotaa, Kambodžan sisällissotaa, Persianlahden sotaa ja nykyistä Afganistanin sotaa. McCurryn töitä on julkaistu lehdissä maailmanlaajuisesti ja hän toimittaa säännöllisesti kuvia National Geographic -aikakauslehdelle. McCurry on ollut Magnum Photos -kuvatoimiston jäsen vuodesta 1986 lähtien. McCurry on voittanut useita merkittäviä palkintoja, muun muassa neljä ensimmäistä palkintoa World Press Photo -kilpailussa. 
McCurry sai käyttöönsä viimeisen Kodakin valmistaman Kodachrome 64 filmirullan. Hän teki kesällä 2010 kuusiviikkoisen matkan, jolla hän otti kuvia, joissa tiivistyy hänen uransa. Rullan 36 kuvasta pari valottui. National Geographic -televisiokanava on tehnyt matkasta vuonna 2011 valmistuneen dokumentin.
McCurryn valokuvista koottu laaja näyttely oli esillä Helsingin Taidehallissa kesällä 2013.
Arashi

Palvelus

Arashi kuului Tyynenmeren sodan alkaessa 3. hävittäjälaivueen 4. hävittäjäviirikköön. 4. hävittäjäviirikkö yhdessä 17. hävittäjäviirikön kanssa muodostivat raskaiden alusten hävittäjäsuojan heinäkuussa 1942 Midwayn taistelussa.
Arashi oli kuljettamassa 6. elokuuta 1943 vastaisena yönä varusteita ja joukkoja Bougainvillestä Kolombangaraan yhdessä sisaraluksensa Hagikazen kanssa. Alukset joutuivat Yhdysvaltain laivaston 12. ja 15. hävittäjäviirikön alusten yllättämäksi, jolloin kumpikin aluksista upposi.
Raakkujaherttu

Levinneisyys

Raakkujaherttua tavataan isossa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aarne Heikinheimo

Opinnot

Heikinheimo kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen Osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1913–1914. Hän seurasi opetusta Sotakorkeakoulun komentajakurssilla vuonna 1925 ja kävi Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1926–1927.

Jääkäriaika

Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, jonka päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui kesällä vuonna 1917 Libaussa järjestetyille moottoriveneenkuljettaja- ja konekivääriasemestarikursseille ja  elokuussa vuonna 1917 Schaulenissa järjestetylle autokurssille  sekä syksyllä Libaussa vuonna 1917 järjestetylle räjäytyskurssille.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Heikinheimo määrättiin 1. heinäkuuta 1918 alkaen 1. Divisioonan adjutantiksi ja myöhemmin väliaikaiseksi esikuntapäälliköksi, josta hänet siirrettiin 15. elokuuta 1918 Suomen valkoisen kaartin I pataljoonan komentajaksi ja edelleen komentajaksi 11. syyskuuta 1918 Viipurin rykmentin II pataljoonaan. II Polkupyöräpataljoonan komentajaksi hänet siirrettiin 27. huhtikuuta 1921 ja Viipurin rykmentin komentajaksi 15. elokuuta 1924. Hän toimi 12. elokuuta 1926 alkaen komentajana Jääkäriprikaatissa, josta hänet siirrettiin komentajaksi 3. Divisioonaan 9. kesäkuuta 1928. Esikuntatehtäviin hänet siirrettiin 25. elokuuta 1934 ja sijoitettiin Yleisesikuntaan ja määrättiin jalkaväen tarkastajaksi. Hän menehtyi tapaturmaisesti koeammunnoissa kranaatinheittimen putken räjähdettyä 24. tammikuuta 1938. Hänet on haudattu Ouluun Intiön hautausmaalle, aivan sankarihautojen viereen.
Lastusten kartano

Lastusten kartano (ruots. Lastus) sijaitsee Lempäälässä Ahtialanjärven itärannalla Lastustenjoen eli nykyisen Myllyojan varrella.
Kartano muodostui 1600-luvulla Lastusten kylän kahdesta talosta, Metsiän ja Vitikan taloista, jotka ovat olleet paikallaan jo 1500-luvun alussa. Kylä lahjoitettiin vuonna 1650 vapaaherra Jöns Kurckille, mutta lahjoitus peruttiin 1682. Talot yhdistettiin 1690-luvulla, jolloin syntyi ratsutila. Majuri Karl Adolf Granfelt osti Tiiron ja Suojalan tilat sekä puolikkaan Vatsoilan Leustusta. Hän rakennutti vuonna 1784 aloitti päärakennuksen rakentamisen. Hirsirakenteinen mansardikattoinen päärakennus rapattiin ja sitä laajennettiin 1861. Wivi Lönn laati rakennuksen korjaussuunnitelmat, joiden pohjalta korjaus toteutettiin 1924. Pihan ympärillä on vanhoja talousrakennuksia.
Vuodesta 1864 kartano on ollut Kingelinin suvulla. Lastusten kartano on kylän suurin maanomistaja. Toisen maailmansodan jälkeen valtio otti kartanon hallussa olleet Nääjärven ja Tervajärven haltuunsa ja kuivatti ne viljelymaaksi.
Lempäälän kartanoista vain Lastusten kartanon päärakennus säästyi tuholta sisällissodassa vuonna 1918, sillä isäntäväen ja torpparien suhteet olivat hyvät.
Kartanon mailla on kivikautisia asuinpaikkoja, ja rautakaudella syntynyt Vatsoilan kylä, joka hävisi 1840-luvulla, muodostaa Lastusten alun.
Arabianaukio

Arabianaukio (ruots. Arabiaplatsen) on Helsingin Toukolan kaupunginosassa Hämeentien varressa sijaitseva aukio. Paikalla oli aiemmin raitiolinjan 6 Arabian päätepysäkki ja kääntösilmukka. Päätepysäkin siirryttyä vuonna 2004 Arabianrannan uudelle asuinalueelle aukio jäi entiselleen kunnes sille suoritettiin muutostöitä kesällä 2006. Alkuperäiset kiskot nostettiin maasta ja aukiolle istutettiin nurmikkoa ja rakennettiin kivetyt puistokäytävät. Lopuksi vanhat raitiokiskot asennettiin entisille paikoilleen muistomerkiksi. Taideteoksiksi aukiolle on asennettu raitiovaunun akseleita pyörineen entisöidylle radalle sekä säilytettyyn ajojohdinten pylvääseen huipulle sininen valo. Aukiolla on jäljellä vanha puurakenteinen lippakioski joka on ollut kesäisin käytössä viime vuosina.
Tyranni

Nykyaika

Nykyään tyrannilla tarkoitetaan yleensä nimenomaan hirmuhallitsijaa. Aristoteleelta on peräisin jaottelu valistuneeseen itsevaltiuteen ja tyranniuteen, jossa valtaa väärinkäytetään alamaisten kaltoin kohtelemiseen. Valistusaikakaudelta lähtien monia vallankumouksia, muun muassa Ranskan suurta vallankumousta ja Yhdysvaltain itsenäistymistä, perusteltiin itsevaltaisen kuninkaan tyrannimaisella vallankäytöllä.
Kollaa ja Simo Häyhä -museo

Kollaa ja Simo Häyhä -museo on Talvisodan Kollaan taisteluun ja tarkka-ampuja Simo Häyhään liittyvä museo Rautjärven Miettilässä.  
Kollaa ja Simo Häyhä -museo sijaitsee Rautjärven Miettilän historiallisella reservikasarmialueella, sairastupana toimineessa rakennuksessa. Museo aloitti toimintansa vuonna 1983 ja on pääosin auki kesäaikaan, muuten sopimuksen mukaan. Toiminnasta vastaa Kollaa-toimikunta. Etelästä eli Immolan suunnasta alueelle pääsee Niskapietilän museotietä, lännestä ja pohjoisesta sinne tulee valtatie 6:lta erkaneva Miettiläntie.
Museorakennus on kaksikerroksinen. Alakerrassa on Simo Häyhälle omistettu huone sekä mm. pienoismalli Miettilän reservikasarmialueesta, ja huone sisustettuna 1930-40 lukujen esineistöillä. Museon yläkerrassa on Kollaan taisteluun ja siihen osallistuneisiin rautjärveläisiin liittyvää tietoa ja aineistoa, kuten valokuvat, kirjallisuus, pienesineitä, luettelot taistelujoukoista ja tilannekartat niiden toiminnasta.
Museon edessä on kaksi kevyttä kanuunaa mallia 76RK/27, lavetit no. 6559/v. 1941 ja no. 6639/v. 1941.
Lapin kolmio

Lapin kolmio (alue 3c) on yksi alueellisen uhanalaisuusarvioinnin vyöhykkeistä. Siihen kuuluvia alueita ovat Kemi–Tornion seutukunta, Torniolaakson seutukunta ja Rovaniemen lounaisosa. Sana Lapin kolmio ilmestyi kasvitieteilijöiden ja geologien sanavarastoon 1940-luvun aikana. Lapin kolmion alueella on emäksisten ja karbonaattisten kivilajien ansiosta useita ravinteita normaalia enemmän, minkä takia useita vaateliata kasvilajeja esiintyy alueella runsaasti. Lapin kolmion on eräs ominaispiirre ovat esimerkiksi koivuletot, jotka esiintyvät siellä fosfori- ja rautapitoisen maa-aineksen ansiosta. Myös melkein kaikki muut lettotyypit esiintyvät tällä alueella. Lapin kolmio kuuluu keskiboreaaliseen vyöhykkeesen Pohjanmaan ja Pohjois-Karjala – Kainuun kanssa.
Metsälehväsammalet

Ulkonäkö ja koko

Lehväsammalilla on muihin sammaliin verrattuna isot lehdet.

Elinympäristö

Lehväsammalia kasvaa lehtomaisissa metsissä maassa, kivien päällä ja nurmikon seassa.
Nomenklatuura

Asema ja valta

Nomenklatuuraan kuuluvat henkilöt työskentelivät hallinnon kaikilla portailla ja pystyivät käyttämään asemaansa pönkittääkseen omaansa ja muiden taloudellista ja sosiaalista asemaa. Nomenklatuuraan kuuluvat valitsivat uudet jäsenet kommunistisen puolueen sisältä. Kommunistisen puolueen sisällä etenemisen kautta oli mahdollista päästä tehtaanjohtajaksi, sillä poliittinen johto vastasi myös taloudellisesti toiminnasta ja kaikki yritykset olivat valtio-omisteisia. Nomenklatuuran keskittynyt valta oli proletariaatin diktatuuri -ajatuksen vastaista. Työntekijät eivät varsinaisesti päässeet käyttämään valtaa yhteiskunnassa.

Edut ja elintaso

Neuvostoliiton nomenklatuuraan kuuluneet ja heidän perheensä nauttivat etuoikeuksista. Neuvostoliitossa nomenklatuuraan kuuluvat saivat tyypillisesti auton, mahdollisesti jopa autonkuljettajan sekä pääsyn yhteiskunnan eliitille varattuihin erikoisliikkeisiin, joissa oli saatavilla laadukkaampia tavaroita. Erikoisliikkeen etuja olivat lisäksi jonottomuus ja nopea palvelu. Neuvostoliitossa tällainen erikoisliike oli Berjozka, Tšekkoslovakiassa Tuzex, Puolassa Pevex ja DDR:ssä Intershop. Nomenklatuuralle tarkoitettuja neuvostoyhteiskunnan hienoimpia autoja olivat ZiL:n valmistamat limusiinit sekä GAZ:n Tšaika-limusiinit. Nomenklatuuraan kuuluville oli parempaa terveydenhoitoa ja he saivat myös vietää lomia Mustanmeren rannikolla eri kohteissa.
Etelä-Afrikan Grand Prix 1984

Aika-ajo

Aika-ajojen nopein oli Nelson Piquet. Hän kiersi 4 104 metrin pituisen radan ajassa 1.04,871. Hänen keskinopeutensa 227,694 km/h oli rataennätys. Keijo Rosberg starttasi toisesta lähtöruudusta ja Nigel Mansell kolmannesta.
Ennen kilpailua kauden alussa voimaan tullut polttoainesääntö puhutti kuljettajia. Auton tankissa sai olla lähtöhetkellä vain 220 litraa polttoainetta ja tankkaaminen kilpailun kuluessa oli kielletty. Tallien oli otettava autoistaan mahdollisimman suuri teho ja varottava samalla käyttämästä liikaa polttoainetta, jotta se riittäisi maaliin saakka. Patrick Tambaysta tuli ensimmäinen uuden polttoainesäännön uhri, sillä hänen autostaan loppui polttoaine yhdeksän kierrosta ennen maalia. Kilpailussa ajettiin kaikkiaan 75 kierrosta.
Pavel Sinebrychoff

Pavel (Paul) Petrovitš Sinebrychoff (ven. Синебрюхов, Sinebrjuhov; 20. tammikuuta 1799 – 12. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli venäläissyntyinen suomalainen kauppaneuvos ja Sinebrychoffin panimon omistaja. Hän kuului Suomessa pitkään vaikuttaneeseen Sinebrychoffin sukuun.
Pavel Sinebrychoffin isä oli kauppias Peter Sinebrychoff. Pavel Sinebrychoffin veljen Nikolai Sinebrychoffin kuoltua lapsettomana vuonna 1848 Pavel ja toinen veli Ivan perivät suuren omaisuuden. Pavelille jäi Helsinkiin sijoittunut liiketoiminta. Sinebrychoff hoiti perimäänsä liiketoimintaa menestyksellä, laajentaen sitä huomattavasti. 1870-luvulla hän oli Suomen suuriruhtinaskunnan suurin veronmaksaja yksityishenkilönä ja Helsingin kaupungissa häntä enemmän veroja maksoi vain Suomen Pankki. Keisari Aleksanteri II myönsi Sinebrychoffille kauppaneuvoksen arvon vieraillessaan Helsingissä 1863. Mainittuna vuonna Sinebrychoffin liikeyrityksissa työskenteli yli 200 henkilöä. Sinebrychoff tuki Suomen ortodoksista kirkkoa eri tavoin, muun muassa lahjoittamalla varoja Helsingin ortodoksisten kirkkojen rakentamiseen. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1874–1875.
Pavel Sinebrychoff laajensi panimonsa tiloja Helsingin Hietalahdessa. Hänen johtajakaudellaan yrityksen liikevaihto moninkertaistui siitä huolimatta, että tuona aikana Sinebrychoffin panimo menetti monopoliasemansa Helsingissä ja sai kilpailijoita. Pavel Sinebrychoff oli vuodesta 1878 myös panimonsa naapuriin perustetun Hietalahden telakan osakas, Turpaan ruutitehtaan enemmistöosakas ja yksi Helsingin ensimmäisen liikepankin perustajista. Hän oli vuonna 1862 perustamassa Helsingin Kaisaniemeen kylpylä Villensaunaa (Wilhelmsbad) ja omisti sen kokonaan vuodesta 1870 alkaen. Hän omisti myös Espoossa Otaniemen kartanon vuodesta 1857 ja läheisen Hagalundin kartanon vuodesta 1859 alkaen. Sinebrychoff asui veljensä panimon yhteyteen Helsingin Bulevardille rakennuttamassa kivitalossa, jossa nykyään toimii Sinebrychoffin taidemuseo.
Sinebrychoff meni naimisiin vasta 1850, itseään 30 vuotta nuoremman Anna Tihonoffin kanssa (1830–1904). Perheeseen syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Heistä Maria (1852–1923) avioitui lääkäri C. F. von Wahlbergin kanssa, joka toimi muun muassa lääkintöhallituksen pääjohtajana. Pojat Nicolas ja Paul Sinebrychoff toimivat liikemiehinä. Pavel Sinebrychoff luovutti Sinebrychoff-panimon toimitusjohtajan tehtävät pojalleen Nicolakselle vuonna 1878.
Mel Leven

Mel Leven (11. marraskuuta 1914 Chicago – 17. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka tuli tunnetuksi pitkäaikaisesta yhteistyöstään Walt Disney Companyn kanssa. Hän kuitenkin teki lauluja myös Peggy Leelle, The Andrews Sistersille, Nat King Colelle, Dean Martinille ja Les Brownille.
Levenin kuuluisin yksittäinen kappale on Cruella de Vil -laulu animaatioelokuvasta 101 dalmatialaista (1961). 
Leven voitti työstään kaksi Emmy-palkintoa ja samaten kaksi Peabody-palkintoa.
Gallträsk

Historia

Gallträsk on muodostanut Kauniaisten huvila-alueen ytimen Grankullan (suom. Kauniaisten) perustamisesta 1906 lähtien. Se oli tuolloin varsin hyväkuntoinen järvi ja erittäin suosittu uimakohde matalien rantojensa ja puhtaan vetensä vuoksi.
1920-luvulla kasvaneen asukastiheyden vuoksi lampeen päästettyjen haja-asutuksen jätevesien määrä lähti rajuun nousuun. Yhdessä lähistöllä sijainneen paristonpurkulaitoksen kemikaalipäästöjen kanssa järvi pilaantui niin huonoon kuntoon, että Kauniaisten kauppala joutui asettamaan sen uimakieltoon 1950-luvulla. Päästöt aiheuttivat myös rehevöitymisprosessin käynnistymisen, joka on lisännyt pohjasedimenttiä ja johtanut järven mataloitumiseen.
Kauppala alkoi kiinnittää huomiotaan järveen vuonna 1967, kun järven tila oli todettu huonoksi. Kauppala suoritti tutkimuksen järven tilasta ja päätyi lopputulokseen: järvi on heikossa tilassa. Tutkimuksen jälkeen viemäröintijärjestelmiä uudistettiin 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin käytännössä jätepäästöt järveen jäivät olemattomiksi. Huolimatta päästöjen vähenemisestä rehevöityminen jatkui järven sisäisen kuormituksen johdosta.

Nykytila

Nykyään Gallträsk on huomattavasti paremmassa tilassa kuin kolme vuosikymmentä sitten. Järven typpi- ja fosforipitoisuudet ovat pienentyneet huomattavasti. Sedimentissäkin raskasmetalleista enää sinkki ylittää maan sallitun raja-arvon. Ohjearvot ylittää sinkin lisäksi lyijy, elohopea, kadmium ja kupari.
Kaupunki on viime aikoina pohtinut useita suunnitelmia järven saattamiseksi virkistyskäyttökuntoon. Kaupunki on muun muassa vuodesta 2006 lähtien ruopannut järveä ja siirtänyt massan läheisiin geotuubeihin ylimääräisen veden poistamiseksi. Hankkeesta on saatu lähinnä positiivisia kokemuksia ja sitä aiotaan edelleen jatkaa. Syntynyttä massaa on myöhemmin tarkoitus käyttää muun muassa maantäytteenä, sillä myrkkypitoisuuksien on ainakin toistaiseksi havaittu olevan riittävän pienet tähän käyttöön. Mikäli myrkkypitoisuudet olisivat liian korkeat, kuljetettaisiin massa todennäköisesti kaatopaikalle.

Käyttö

Järvellä toimii purjehdusseura Gallträsk Segelsällskap (GSS). Se järjestää järvellä vuosittain touko- tai kesäkuussa Grani Opti Rallye -purjehduskilpailun optimistijollille. Seurassa on noin 160 jäsentä.
Useat Gallträskin rannalla asuvat ihmiset käyvät keäsisin aamu-uinnilla Gallträskillä sekä pohjoisrannan "Uimilaiturilta" että GSSn laiturilta. Kauniaisten omaehtoisen liikumisen edistäjät ry (KOLE) järjestää vuosittan Gallträskin poikkiuintitapahtumia, joissa halukkaan voivat uida järven poikki kajakin saattemana. Matka laiturien välillä on 230 metriä.
Järvellä harrastetaan myös kalastusta. Ruutana ja hauki ovat yleisimmät saalislajit.
Sveitsin asevoimat

Sveitsin asevoimat (saks. Schweizer Armee, ransk. Armée suisse, ital. Esercito svizzero, retoromaaniksi Armada svizra) vastaavat Sveitsin puolustuksesta, ja ne koostuvat maavoimista ja ilmavoimista. Vaikka Sveitsillä ei sisämaavaltiona ole merta, asevoimat ovat käyttäneet vartiolaivoja maan joilla ja järvillä. Asevoimien komentaja on André Blattmann. Sveitsissä on yleinen asevelvollisuus.