google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes Baptista Rietstap

Johannes Baptista Rietstap (12. toukokuuta 1828 Rotterdam – 24. joulukuuta 1891 Haag) oli hollantilainen heraldikko, sukututkija ja pikakirjoittaja. Hänen laatimastaan kirjasta Armorial général tuli heraldiikan standarditeoksia.
Rietstap työskenteli aluksi kirjakaupassa, sitten toimittajana Nieuwe Rotterdamsche Courant -lehdessä. Toimittajan työ oli kuitenkin terveysongelmien takia hankalaa, ja Rietstap siirtyi vuonna 1850 pikakirjoittajaksi Hollannin parlamenttiin. 1860-luvun lopussa Rietstap laati saksalaisesta Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä hollanninkielisen version, joka ei kuitenkaan saavuttanut merkittävää suosiota. Rietstap teki pitkän uran pikakirjoittajana, ja jäi eläkkeelle vuonna 1890, vain vuotta ennen kuolemaansa.
Rietstapin suurimmat saavutukset ovat heraldiikassa, ja häntä pidetään modernin heraldiikan perustajana Hollannissa. Hän julkaisi vuonna 1856 teoksen Handboek der wapenkunde, ja vuonna 1861 teoksen Armorial général, joka sisälsi kuvaukset 46 000 eurooppalaisesta sukuvaakunasta. Toinen painos julkaistiin kaksiosaisena vuosina 1884 ja 1887. Tämän lisäksi Rietstap julkaisi muitakin sukututkimukseen ja heraldiikkaan liittyviä kirjoja ja lehtiä.
Sulo Pasanen

Sulo Kullervo Pasanen (s. 8. elokuuta 1912 Viipuri) on suomalainen kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä Paavo Leimu.

Henkilöhistoria

Pasasen vanhemmat olivat kirvesmies Heikki Pasanen ja Hilma Hyvönen ja puoliso Sylvi Mirjam Kuokkanen. Hän työskenteli erilaisissa tilapäistöissä, mutta myös isänsä tapaan kirvesmiehenä, ennen kuin ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Rolls-Royce Corniche

Mallinimen pohjana 1939 Bentley Corniche-erikoisauto

Mallinimen pohjana on kuuluisan kreikkalaisen kilpa-ajaja André Embiricosin toimeksiannosta valmistettu, toukokuussa 1939 valmistunut, Bentley Mk.V-mallin alustaan ja sen viritettyyn 4,5-litraiseen moottoriin perustunut "Corniche"-auto, mikä sai Pourtout-korittajan muotoilija Georges Paulinin luoman, pariisilaisen Carosserie Vanvooren-yhtiön toteuttaman, 4-ovisen erikoiskorin. Muutostyö tehtiin Rolls-Roycen tytäryhtiö Bentley:n tuella, sillä lokakuussa 1939 ensiesiteltävän 4½ Litre-sedanin rinnalla erikoisauton oli tarkoitus ennakoida mallin urheilullisempia versioita. Tarkoitus selittää miksi erikoisauto sai ohuemmasta teräksestä valmistetun alustaversion kuin sedan-malli. "Corniche"-koeauto saavuttikin valmistuttuaan Brooklands-radalla yli 100 mailin tuntinopeuksia, eli oli selvästi nopeampi kuin 4½ Litre-sedan, mutta se palautettiin vielä Ranskaan 15 000 mailin testiajoja varten. 
Tässä vaiheessa kohtalo puuttui peliin. Koeajojen aikana linja-auto osui "Corniche":en, ja se piti palauttaa kolhujen korjauksia varten Vanvoorenille. Näiden valmistuttua autoa oltiin palauttamassa Bentley:n varastolle Châteauroux:iin, kun se joutui uudelleen kolariin: Corniche väisti tielleen ilmestynyttä autoa, osui tieltä suistuessaan puuhun, ja kaatui lopulta kyljelleen. Uusi - ja nyt jo kiireellinen - korjaustyö Vanvooren:illa oli edessä, sillä "Corniche" piti esitellä lokakuun 1939 Earls Court-näyttelyn ohessa myös Mondial_de_l’Automobile-näyttelyssä. Alusta ja kori erotettiin, ensinmainittu palasi jo Bentley-tehtaalle Creween, kun taas kori jäi korjausten valmistuttua Dieppeen odottamaan laivausta Kanaalin yli alustaan taas yhdistettäväksi. Viivästysten vuoksi kori oli yhä Dieppessä, kun Toinen maailmansota syttyi, ja se tuhoutui, kun varasto sai osuman Dieppen ilmapommituksissa.
Vuonna 2001 autohistorioitsija ja entinen Bentley-johtaja Ken Lea kokosi vapaaehtoisryhmän, mikä yritti luoda "Corniche"-erikoisauton uudelleen mahdollisimman alkuperäisistä osista. Ryhmän varat loppuivat vuonna 2008, jolloin Bentley Motors-yhtiö astui kuvaan, ja Lymingtonissa Hampshiressa toimiva Ashley & James-yhtiö ryhtyi luomaan alumiinikoria uudelleen Georges Paulinin perheeltä saatujen suunnittelupiirrosten avulla. Työ alkoi edistyä toden teolla vasta helmikuussa 2018, kun Bentley Motorsin hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja Adrian Hallmark siirsi sen yhtiönsä Mulliner-korittajan alaisuuteen - kyseessä oli ensimmäinen Mullinerin suorittama klassikkoauton entisöintityö. Bentleyn historian kannalta merkittävä "Corniche" pystytään uudelleen toteutettuna esittelemään yleisölle syyskuun 2019 Salon Privé-näyttelyssä Oxfordshiressä.
Kurgaanikulttuuri

Kurgaanikulttuuri on termi, jota erityisesti Marija Gimbutas ja tämän kannattajat ovat käyttäneet oletetusta kulttuurista, joka liittyisi indoeurooppalaisten alkukotiin. Kurgaanikultuuri on eräänlainen kattotermi useille yksittäisille kulttuureille. Nimensä kulttuuri sai kuparikauden ja varhaisen pronssikauden kurgaaneista, jotka olivat eräänlaisia hautakumpuja.
Gimbutas esitteli kurgaanikulttuurin ensimmäisen kerran vuonna 1956. Hän myös sijoitti kulttuurin Venäjän ja Ukrainan aroille.  Gimbutasin mukaan kurgaanikulttuurin alku sijoittuu noin vuoteen 4500 eaa. ja se jatkuu Mustanmeren ympäristön valloitusaikaan.
Muiden tutkijoiden mukaan kurgaanien rakentaminen ei ole osoitus kulttuurien yhtenäisyydestä, ja teoria perustuu voimakkaisiin oletuksiin ja yksinkertastuksiin.
Kurgaanikulttuuri on jaettu neljään ajanjaksoon. Sen toinen jakso, jolloin kulttuuri eurooppalaistuu sijoittuu vuosiin 4000–3500 eaa., jolloin kulttuurikohteita on löytynyt Ponto-Kaspian aron pohjoisosista ja Mustanmeren länsipuolelta Ukrainasta, Romaniasta, entisen Jugoslavian alueelta ja Unkarin itäosista. Kolmannessa vaiheessa, noin 3500–3000 eaa., kulttuuri levisi Keski-Eurooppaan, koko Balkanille, Etelä-Kaukasiaan, Anatolian ja Iranin pohjoisosiin. Neljännen ja viimeisen vaiheen aikana leviäminen jatkui Kreikkaan, Anatolian itäosiin ja lopulta Välimeren alueen itäosiin noin vuonna 2000 eaa.
Willa Holland

Perhe

Hollandin äiti on Darnell Georgio-De Palma ja biologinen isä Keith Holland. Hänen isäpuolensa on elokuvaohjaaja Brian De Palma, jonka kanssa hänen äitinsä oli naimisissa vuosina 1995–97. Hollandilla on vanhempi sisko Brianna sekä nuorempi sisarpuoli Piper De Palma.

Ura

Ollessaan seitsenvuotias Holland oli leikkimässä isäpuolensa kotipihalla Hamptonsissa, New Yorkissa, kun naapuri Steven Spielberg kiinnitti häneen huomiota ja suositteli häntä valokuvattavaksi. Perheen palattua Los Angelesiin Holland allekirjoitti sopimuksen Ford-mallitoimiston kanssa. Hän teki ensimmäisen työnsä mallina Burberrylle kahdeksanvuotiaana.
Holland on tehnyt myös televisiomainoksia ja esiintynyt televisiosarjoissa The Comeback, Gossip Girl, O.C. ja Arrow.
Nissan YD -moottori

YD22DD

YD22DD-moottoria on käytetty autoissa Y11 Nissan AD van ja W11 Nissan Expert. Moottori on ahtamaton, polttoaineensyöttö on hoidettu sähköisesti ohjatulla VP44-jakajapumpulla. Moottori on vuoden 1998 Sho-Ene Taisho -kilpailun voittaja (palkinto energian säästämisessä).

YD22DDTi (VP44-ruiskupumppu)

YD22DDT-moottoria käytetään malleissa Nissan X-Trail ja N16 Nissan Almera. Versio on varustettu hukkaportillisella turboahtimella ja VP44-jakajapumpulla. Ulkoisesti ruiskupumppuversio on tunnistettavissa moottorin päällä olevasta melusuojakuoresta, joka on muodoltaan tasainen.

YD22DDTi (Common Rail, DCi, yhteispaineruisku)

YD22DDTi yhteispaineruiskudiesel esiteltiin 2003, mallien P12 Nissan Primera, N16 Almera ja V10 Almera Tino kasvojenkohotuksen yhteydessä. Se on myös asennettu Nissan X-Trail -malliin. Polttoaineen syöttöjärjestelmänä on yhteispaineruisku, muuttuvageometrinen turboahdin on välijäähdyttimellä (intercooler) varustettu. Tämä versio on suoritusarvoiltaan YD22-moottoreiden paras. Ajoneuvot joissa on tämä moottori, tunnistaa yleensä DCi-mallimerkinnästä. Konehuoneessa commonrail-version tunnistaa melusuojakuoressa olevista neljästä ruiskusuutinten vaatimasta kohoumasta.
Myös versiota ilman välijäähdytintä on valmistettu, tällöin maksimiteho ja vääntömomentti on pienempi.

YD25DDTi (VP44)

YD25DDTi on varustettu VP44-jakajapumpulla ja on turboahdettu ja välijäähdytetty. Nissan Presage/Bassara-malleissa se on asennettu poikittain. Moottori on varustettu muuttuvageometrisellä turboahtimella (Garrett GT1749V) ja sen vääntömomentti on rajoitettu 280 Nm, 4-portaisen automaattivaihteiston vaatimusten mukaisesti. D22 Nissan Navara / Kingcab / Frontier -malleissa moottori on asennettu pituussuuntaisesti. Ahdin on IHI RHF4, hukkaportilla ja välijäähdyttimellä. Näiden ajoneuvojen vahvempi voimansiirto mahdollistaa moottorilta suuremman vääntömomentin kuin Presage/Bassara-versio.
Näissä moottoreissa on vakava tyyppivika joka aiheuttaa pahimmassa tapauksessa moottorin täydellisen tuhoutumisen. Kiertokankien liukulaakerit kuluvat pikkuhiljaa ja voivat kulua täysin loppuun tai lähteä liikkeelle, jolloin kanki voi pahimmassa tapauksessa tulla lohkon seinästä ulos. Tämän vuoksi suositellaankin laakerien vaihdattamista jokaiseen vielä ehjänä olevaan moottoriin varatoimenpiteenä. ACL valmistaa kestäväksi havaittuja laakereita ja ARP:n pultit ovat myös hyväksi todettuja.

YD25DDTi High Power (D9U) (yhteispaineruisku eli commonrail, DCi)

YD25DDTi High Power tuli markkinoille 2005 autojen D40 Nissan Navara ja R51 Nissan Pathfinder voimanlähteenä. Ensimmäinen versio tuotti tehoa 174 hv (128 kW) @ 4 000 rpm ja 403 Nm vääntömomentin. Vuonna 2010, Navara ja Pathfinder-mallien kasvojenkohotuksen yhteydessä, moottorin ominaisuuksia päivitettiin lukemiin 190 hv (140 kW) ja 450 Nm. Vuonna 2011 Nissan Murano sai myös tämän version keulalleen. Renault Trafic II , Nissan Primastar, Opel / Vauxhall Vivaro versiot: D9U730 135 hv, D9U630 145 hv @ 3500 rpm
Paavo Räisänen

Paavo Veikko Räisänen (s. 14. helmikuuta 1906 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen nuortenkirjailija. Hän asui asui useita vuosia Kangasalla.
Räisänen valmistui kansakoulunopettajaksi 1933 ja toimi opettajana useilla paikkakunnilla, kunnes Kangasalla vuodesta 1949.
FS Magenta (1890)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1910.
Åke Weber

Åke Fredrik Ludvig Weber (käytti Saksassa peitenimeä Wallgrén, 14. maaliskuuta 1895 Helsinki – 23. huhtikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana saksassa, missä hän taisteli Saksan armeijassa itärintamalla ja myöhemmin Suomen sisällissodassa.

Perhetausta

Weberin vanhemmat olivat hammaslääkäri Theodor Weber ja Elisabet Sihvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Solveig Granholmin kanssa.

Opinnot

Weber kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1914 – 1916 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1920.

Jääkärikausi

Weber liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 pataljoonan 2. komppaniaan, josta käsin hän suoritti Libaussa järjestetyn moottorivenekurssin.

Suomen sisällissota

Weber astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa varavääpeliksi ylennettynä. Hän palasi Suomeen 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Valkoiseen Armeijan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Weber siirrettiin sisällissodan jälkeen kesällä vuonna 1918 lento-oppilaaksi Ilmailuvoimiin, mistä hänet siirrettiin muutaman kuukauden jälkeen adjutantiksi Lentoasema III:lle. Hän toimi hetken myös lentoaseman päällikön viransijaisena. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta 22. tammikuuta 1919. Seuraavana vuonna 1. maaliskuuta 1920 alkaen hän siirtyi Korkeakosken kenkätehtaan teknilliseksi johtajaksi ja palveli tehtävässä 1. joulukuuta 1921 saakka. Saman aikaisesti hän toimi myös Juupajoen suojeluskunnan harjoituspäällikkönä. Vuoden 1922 alkukesästä hän työskenteli insinöörinä Wulcan Werke tehdasyhtymän palveluksessa Hampurissa, mistä hän siirtyi saman vuoden heinäkuussa Suomen höyrylaiva oy:n palvelukseen insinööriksi ja olikin kyseisen yrityksen palkollisena aina vuoteen 1941 saakka. Hän toimi myös vuodesta 1930 alkaen Pariisilaisen Bureau Veritas laivaluokitusyhdistyksen päätarkastaja Suomessa vuoteen 1969 saakka.
Jälkiviisaat

Jälkiviisaat on Yle TV1 -kanavan Aamu-TV-ohjelmassa perjantaisin ennen kello yhdeksän uutisia esitettävä varttitunnin osio, jossa keskustellaan suorassa lähetyksessä uutisviikon ajankohtaisista aiheista. Jälkiviisaiden keskimääräinen katsojamäärä oli vuonna 2006 350 000, ja se oli Aamu-TV:n viikon katsotuin osio.

Ohjelman historia

Vuodesta 1998 pyörineen ohjelman nimen ideoi silloinen Iltalehden toimittaja Jukka Kuikka, paneelin alkuperäinen vakiojäsen. Vakituisena keskustelijana olivat ensimmäisessä kokoonpanossa myös kirjailija Anja Snellman (nimellä Kauranen), toimittaja-kirjailija Leif Salmén ja myöhemmin myös tutkija Laura Kolbe. Marraskuussa 1999 Jälkiviisaisiin liittyi konservatiivisia kantoja ottava, entinen syyttäjä Ritva Santavuori. Santavuoren piti alun perin esiintyä ohjelmassa vain yhden kerran, mutta hän oli sarjan vakiojäsen vuoteen 2008 saakka.
Vuonna 2000 mukaan tulivat Vasemmistoliiton entinen puheenjohtaja, jazz-muusikko ja runoilija Claes Andersson, joka tuli Salménin tilalle, sekä ”nuorena” keskustelijana toimittaja Jan Erola. Kolmatta keskustelijaa vaihdeltiin usein vuosina 2004–2005, mutta vuonna 2006 toimittaja Ville Blåfieldista tuli käytännössä kolmas vakiojäsen vuoden 2007 lopulle. Eduskuntaan ehdolle asettuneen ja sinne palanneen Anderssonin tilalle tuli vuonna 2007 Gustav Hägglund. Häntä puolestaan seurasi Janne Mäkinen.
Ritva Santavuori lähti ohjelmasta herätettyään 11. tammikuuta 2008 paheksuntaa rasistisella lausunnollaan presidenttiehdokkuutta tavoittelevan Barack Obaman kenialaisesta isoäidistä. Julkisen sanan neuvosto antoi Ylelle asiasta moitteita. Santavuori pahoitteli lausuntoaan seuraavassa ohjelmassa mutta esiintyi viimeisen kerran Jälkiviisaissa 1. helmikuuta 2008. Santavuoren seuraaja oli Soili Suonoja.
Jälkiviisaissa ovat vierailleet lisäksi ainakin Kalle Isokallio, Marja Aarnipuro, Lenita Airisto, Jeanette Björkqvist, Jörn Donner, Tuomas Enbuske, Kaarina Hazard, Pasi Heikura, Pertti Hemánus, Heimo Holopainen, Perttu Häkkinen, Juha Itkonen, Anna Kortelainen, Reko Lundán, Anne Moilanen, Outi Ojala, Matti Parpala, Maria Pettersson, Kirsi Piha, Kukka Ranta, Laura Rissanen, Tuulikki Petäjäniemi ja Aija Salo sekä Anu Silfverberg.
Vuonna 2019 ohjelman vakiokeskustelijoita ovat Kreeta Karvala, Ville Blåfield, Janne Saarikivi, Heidi Sabanadesan, Matti Apunen, Jan Erola, Maryan Abdulkarim, Anu Partanen ja Maria Pettersson. Keskustelua ohjaa Aamu-TV:n juontaja.

Jälkipörssi ja Jälkihiki

Aamu-TV:ssä on esitetty vuodesta 2010 myös talouden ja urheilun jälkiviisaita, osioita Jälkipörssi ja Jälkihiki.
Jälkipörssi-osiossa vuonna 2018 vakiokeskustelijoina ovat Elena Gorschkow-Salonranta, Jussi Hyöty, Ulpu Iivari, Pekka Seppänen, Arno Ahosniemi, Leena Mörttinen, Tiina Helenius ja Heikki Pursiainen.
Jälkihiki-osiossa vuonna 2019 vakiokeskustelijoina ovat Juha Kanerva, Reetta Meriläinen, Tero Tiitu, Bror-Erik Wallenius, Kaj Kunnas, Kalle Rantala ja Sini Forsblom.
Bahia-luokka (risteilijä)

Voimanlähde

Aluksiin asennettiin uudet kolmivaihe Parsons-turbiinit, jotka tuottivat 18000 hevosvoimaa. Näin alusten huippunopeudeksi saatiin 26,5 solmua. Koeajoissa todettiin Bahian saavuttavan 21000 hevosvoimaa 27,02 solmua ja Rio Grande do Sulin peräti 27,41 solmua. Hiilikoneilla nopeuden ylläpitäminen oli kuitenkin risteillessä mahdotonta.

Aseistus

Alusten aseistukseksi asennettiin kymmenen 4,7 tuuman (102 millimetrin) Elswickin 50 kaliiperin BL (engl. Breech loading) tykkiä, jotka käyttivät 45 lb kranaatteja. Tykit asennettiin yksittäin kilvellisiin kasematteihin. Tykeistä kaksi eteen ja kaksi taakse ja loput laidoille. Alusten aseistuksen täydensi kuusi kolminaulaista ja kaksi 18 tuuman torpedoputkea.
Sodassa vieraalla maalla

Arviot

Kirjaa käsittelevät arviot ovat yleisesti kiittäviä. Aiempaa laajempaa näkökulmaa arvostetaan, ja vaikka teos on hyvin perusteellinen, Jorma Mellerin sanoin "mainiot henkilökuvat pitivät amatöörilukijankin hereillä".
Historiantutkija Jussi Jalonen kirjoittaa laajassa arviossaan: "Teos on erinomainen tietokirja sodasta, jota voi perustellusti pitää ensimmäisenä modernina sotana maamme historiassa." Hän toteaa, että teos käsittelee sotaa kahdella tasolla: ensinnäkin siinä kuvataan ajan suurvaltapolitiikkaa ja yleisiä sotatapahtumia, ja niiden rinnalla kulkevat yksilöiden Tuderuksen ja Kuulan, sotakuvaukset. Mukana on myös muiden suomalaisten kaartilaisten kertomuksia ja päiväkirjamerkintöjä sekä kansainvälisiä sotakuvauksia. Yhdessä kaikki tämä saa Jalosen mukaan aikaan, että "[p]opulaarina kokemushistoriallisena esityksenä tulos on ensiluokkainen, ja suomalaisten rintamamiesten sotakokemus sitoutuu kerronnassa onnistuneesti konfliktin laajempaan viitekehykseen." Jalonen kiittää kirjoittajien ammattitaitoa: Jalonen on Keski-idän asiantuntija, Tiilikaisen ansioksi Jalonen lukee perinpohjaiset, mutta samalla miellyttävän tiiviit selostukset sotakalustosta.
Myös professori Timo Vihavainen kiittää teosta: tekijät ovat pyrkineet aiempia aiheeseen keskittyviä kirjoja laajempaan näkökulmaan, ja onnistuneet siinä. Hän toteaa lähdepohjan suppeuden, mutta: "Sen huomioon ottaen kirjan perspektiivi on yllättävän laaja." Yhteenvetona hän kirjoittaa: "Kirja on varsin kiinnostava ja tarjoaa monipuolista tietoa tuosta sodasta ja sen aikakaudesta" ja "Erityismaininnan ansaitsee sen pyrkimys kaikkien osapuolten tasapuoliseen ymmärtämiseen."
Laajassa arviossaan Jorma Melleri luonnehtii teosta kattavaksi selvitykseksi sotatapahtumista ja suomalaisten roolista. Hän nostaa esille mielenkiintoiset henkilökuvat ja huomauttaa, että sotahistorian harrastajille teos on ohittamaton.
Tuomas Kaarkoski kirjoittaa Reserviläinen-lehdessä, että sotahistorian harrastus tahtoo painottua tuoreempiin sotiin ja kehottaa "murtamaan ennakkoluulot ja tarttumaan 'liian vanhasta' sodasta kirjoitettuun mielenkiintoiseen kirjaan".
Lennart Vihma

Lennart Johannes Vihma (ent. Wichmann) (29. elokuuta 1901 Kuopio – 25. huhtikuuta 1942 Suurlahti) oli Suomen Puolustusvoimien everstiluutnantti ja sodanaikainen rykmentin komentaja. Lennart Vihma oli kenraalimajuri Einar Vihman veli.
Lennart Vihma osallistui vapaussotaan, kävi reserviupseerikoulun 1923, Kadettikoulun 1925-1927, Taistelukoulun luutnanttikurssin 1931 sekä Sotakorkeakoulun 1931-1933. Hän toimi nuorempana upseerina Keski-Suomen rykmentissä 1923-1924 ja siirtyi sitten Rajavartiolaitoksen palvelukseen palvellen kouluttajana ja komppanianpäällikkönä eri rajavartiostoissa. Vuodesta 1934 alkaen hän työskenteli Rajavartiostojen esikunnassa.
Vihma toimi talvisodassa Pohjois-Suomen ryhmän huoltopäällikkönä. Jatkosodan alussa hän toimi Karjalan armeijan operatiivisen osaston päällikkönä. 27.1.1942 hän sai JR 5:n komentajuuden. 24.4.1942 Vihma haavoittui miinaonnettomuudessa ja kuoli seuraavana päivänä. Onnettomuuden sattuessa oli meneillään 4. divisoonan komentajan Kaarlo Viljasen tarkastuskäynti JR 5:n lohkolla, ja tarkastusseurue ajautui omaan miinakenttään. Myös Viljanen sekä useita nuorempia upseereita menehtyivät miinaräjähdyksen seurauksena.
Ylennykset: vänrikki 1923, luutnantti 1927, kapteeni 1931, majuri 6.12.1939, everstiluutnantti 31.10.1941.
Rajalammi (Tampere, Vehokylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Velaattajärven valuma-alueella (35.38), jonka Ilvesjoen valuma-alueeseen (35.385) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 143,2 metriä mpy.
Lasermies (elokuva)

Juoni

Nuori Billy Duncan pakenee autiomaahan oltuaan riidoissa äitinsä ja ystäviensä kanssa. Hän löytää laseraseen jonka vieraat olennot ovat kadottaneet taistellessaan vihollista vastaan. Hän ei huomaan aseen vaikutusta vaan Billy alkaa muuttua hirviöksi. Poliisit ovat hänen kintereillään, mutta Billy surmaa heidätkin. Avaruusolennot palaavat, ja etsiessään asetta he tappavat Billyn.

Arviot

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen piti Lasermiestä lievästi mielenkiintoisena ja antoi elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Lasse Pöysti -show

Lasse Pöysti -show (alkujaan Justus järjestää kaiken) oli Mainos-TV:n vuosina 1959–1961 esittämä suomalainen television viihdesarja, jonka pääosassa oli näyttelijä Lasse Pöysti. Sarjassa Pöysti näytteli Justus-nimistä hyväsydämistä nuorta miestä, joka johti Kaikki Järjestyy Ab -nimistä yritystä ja ratkoi tuntemattomien ihmisten ongelmia. Sarjaa esitettiin suorina lähetyksinä joka toinen viikko. Jaksot muodostuivat välillä useasta erillisestä sketsistä ja välillä vain yhdestä pitkästä tarinasta. Käsikirjoittajina toimivat Pöystin ohella Benedict Zilliacus (nimerkki Bez) ja Henrik Tikkanen (nimimerkki Henrik). Sarjan ohjasi Karl Ehder. Justuksen on sanottu olleen yksi Suomen television alkuaikojen pidetyimpiä hahmoja.
Syyskuussa 1959 käynnistyneen sarjan nimi oli alkuun Justus järjestää kaiken, mutta syyskaudella 1960 se muutettiin muotoon Lasse Pöysti -show. Pöysti ohjasi sarjan pohjalta samana vuonna elokuvan Justus järjestää kaiken, jota kuitenkin arvosteltiin juonen hajanaisuudesta ja päähahmon muuttamisesta kyynisemmäksi.
Konsistori

Konsistori (lat. consistorium, kokouspaikka) nimitystä käytetään useiden kirkollisten ja yliopistollisten virkakuntien yhteydessä.

Kirkollinen konsistori

Kardinaalikonsistori on katolisen kirkko-oikeuden piiriin kuuluva paavin johtama kardinaalikollegion yleiskokous.
Piispallinen konsistori on katolisessa kirkossa piispan rinnalla toimiva kollegiaalinen tuomioistuin, joka toimii ensimmäisenä oikeusasteena kirkollisissa asioissa.
Konsistori oli Saksassa kirkon virasto, joka käytti piispalle kuulunutta hallinto- ja tuomiovaltaa. Sen muodostivat hallitsijan asettamat papit ja maallikot, ja sen puheenjohtajana toimi yleensä lakimies. Konsistorin toimeenpanovaltaa käytti kenraalisuperintendentti.
Konsistoriksi on nimitetty myös reformoidun kirkon seurakuntaneuvostoa, jonka muodostavat papit ja seurakunnan vanhimmat.
Ruotsissa ja Suomessa nimitettiin konsistoreiksi (consistorium ecclesiasticum) 1500-, 1600- ja 1700-luvulla tuomiokapituleja.
Valtakunnankonsistoriksi (consistorium regni) nimitettiin Ruotsissa kokousta, johon ottivat osaa valtiopäiville kokoontuneet piispat ja papit. Se toimi eräänlaisena kirkollisena keskuselimenä.
Dalkey

Kuuluisia kyläläisiä

Dalkeyssä on asunut kirjailija James Joyce. Nykyään siellä asuvat muun muassa U2-muusikko Bono, laulaja Enya, elokuvaohjaaja Neil Jordan ja muusikko Chris de Burgh. Kirjailija Maeve Binchy on syntyisin Dalkeystä.
Kiuas (kiihdyttämöohjelma)

Historia

Itse Kiuas-brändi syntyi vuonna 2017, kun Aaltoes (Aalto Entrepreneurship Society) yhdisti kaksi ohjelmaa, Summer of Startupsin ja Team Upin, uuden nimen alle.
Vuodesta 2019 eteenpäin Kiuas järjestää kahta eri vaiheen yrityksille suunnattua ohjelmaa, Kiuas Acceleratoria sekä Kiuas Starttia.

Kiuas Accelerator

Kiuas Accelerator (entinen Summer of Startups) on kiihdyttämön pääohjelma, joka järjestetään joka kesä. Se on kiihdyttänyt vuosien aikana yli sataa startup -yritystä.
Yhdeksänviikkoinen ohjelma on tarkoitettu yrityksille, jotka haluavat kehittää liiketoimintaansa eteenpäin. Ohjelman aikana yritykset osallistuvat workshoppeihin, saavat 1-on-1 mentorointia sekä esittävät yrityksenä Suomen suurimassa Demo Day -tapahtumassa elokuussa.

Kiuas Start

Kiuas Start on kaksi kertaa vuodessa järjestettävä kolmiviikkoinen ohjelma. Se on tarkoitettu tiimeille, jotka haluavat muuttaa projektinsa yritykseksi.
Kiuas Start keskittyy idean validointiin, tuotekehitykseen sekä muihin tärkeisiin yrityksen perustamiseen liittyviin aiheisiin.
Clintonin piirikunta (Ohio)

Maantiede

Clintonin naapuripiirikuntia ovat Greene pohjoisessa, Fayette koillisessa, Highland kaakossa, Brown etelässä, Clermont lounaassa ja Warren lännessä.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 42 040 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 95,0%, mustiin (2,4%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (0,5%).
Kotitalouden mediaanitulo on 47 264 ja köyhyysrajan alapuolella oli 14,8% väestöstä vuosina 2007–2011.