google/wiki40b huggingface dataset:
Javier Bardem

Elämä

Ennen menestystään elokuva-alalla Bardem pelasi rugbya ja eteni jopa Espanjan maajoukkueeseen.
Hän nousi kansainväliseen kuuluisuuteen 1990-luvun alussa elokuvalla Kinkkua, kinkkua, jossa hän näytteli tulevan vaimonsa Penélope Cruzin kanssa.
Bardemin isoisä Rafael Bardem, isoäiti Matilde Muñoz Sampedro, äiti Pilar Bardem, veli Carlos Bardem ja sisko Carmen Bardem ovat tai olivat näyttelijöitä. Eno Juan Antonio Bardem oli ohjaaja ja käsikirjoittaja. Bardem ja Penélope Cruz avioituivat heinäkuussa 2010. Bardem ei osaa ajaa autoa ja hän käyttää itsestään nimikettä ”työmies” näyttelijän sijaan.
Syöksyhammas

Syöksyhammas on joidenkin nisäkkäiden suusta kasvava huomattavan pitkä hammas. Syöksyhampaita on nykyisin elävistä lajeista norsuilla, mursulla ja sarvivalaalla. Eläimet käyttävät syöksyhampaitaan lajista riippuen esimerkiksi itsepuolustukseen, lajinsisäiseen kilpailuun, ruoanhankintaan tai liikkumiseen. Syöksyhampaat kasvavat koko eläimen eliniän ajan.
Norsun syöksyhampaat ovat pidentyneitä etuhampaita ja kasvavat kaarevasti eteenpäin. Norsut kaivavat syöksyhampaillaan vettä maasta ja kaarnaa puunrungoista sekä puolustautuvat niillä petoja ja toisiaan vastaan. Norsujen syöksyhampaista saatava norsunluu on haluttua materiaalia, minkä seurauksena norsuja on jouduttu suojelemaan metsästäjiltä. Afrikannorsuista uroksilla ja naarailla sekä aasiannorsu-uroksilla on suuret syöksyhampaat, mutta aasiannorsunaarailta ne voivat puuttua kokonaan.
Mursun syöksyhampaat ovat pidentyneitä kulmahampaita, ja ne kasvavat suoraan alaspäin. Mursut käyttävät syöksyhampaitaan noustakseen vedestä jäälle ja kaivertaakseen jäähän hengitysaukkoja sukelluksissa ollessaan. Urokset käyttävät hampaitaan myös taisteluissa toisia uroksia vastaan.
Sarvivalasuroksella on yksi miekkamainen, suora ja kierteinen syöksyhammas, joka kasvaa sen yläleuasta ja voi olla yli kahden metrin mittainen. Sarvivalaan syöksyhampaalla arvellaan olevan merkitystä eläimen pariutumisrituaaleissa.
Joidenkin eläinten kuten villisian, pahkasian ja sapelihammaskissojen kulmahampaita kutsutaan torahampaiksi.
Debra Winger

Debra Winger (oik. Mary Debra Winger, s. 16. toukokuuta 1955 Cleveland Heights, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Lapsuus ja nuoruus

Debra Winger syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen ja vietti monta vuotta Israelissa, jossa hän suoritti myös asepalveluksen. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän joutui vakavaan auto-onnettomuuteen ja sai aivoverenvuodon. Hän oli sokea ja vasemmalta puolelta halvaantunut kymmenen kuukauden ajan. Toivuttuaan hän päätti muuttaa elämänsä suuntaa ja muutti Kaliforniaan tullakseen näyttelijäksi.

Ura

Debra Wingerin ensimmäinen elokuvatyö oli Debbien rooli elokuvassa Kun tytöiltä meni piikuus (Slumber Party '57, 1976). Hänen muita elokuviaan ovat muun muassa Kaupunkicowboy (Urban Cowboy, 1980), Torstai on toivoa täynnä (Cannery Row, 1982), Upseeri ja herrasmies (An Officer and a Gentleman, 1982), Hellyyden ehdoilla (Terms of Endearment, 1983) ja Vaaralliset yhdessä (Legal Eagles, 1986). 1980-luvun jälkeen hänen roolinsa elokuvissa ovat vähentyneet, ja vuosien 1995 ja 2001 välillä hän ei tehnyt yhtään elokuvaa vaan muun muassa opetti Harvardin yliopistossa ja kirjoitti kirjan. Vuonna 2008 Winger esiintyi elokuvassa Rachel Getting Married.
Debra Winger on ollut urallaan kolme kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Vuonna 2012 Debra Winger teki 57 vuoden iässä debyyttinsä New Yorkin Broadwayllä David Mametin näytelmän The Anarchist kantaesityksessä.

Yksityiselämä

Winger on ollut naimisissa Timothy Huttonin kanssa vuosina 1986–1990 ja Arliss Howardin kanssa vuodesta 1996 lähtien. Hänellä on molemmista avioliitoista yksi lapsi.
Suolasorsimot

Suolasorsimot Suomessa

Suomessa kasvaa kolme suolasorsimolajia. Kujasorsimo (Puccinellia distans) kasvaa Etelä- ja Keski-Suomessa esimerkiksi pihoilla ja asfalttiteiden reunoilla muinais- tai uustulokkaana. Luotosorsimo (Puccinellia capillaris), jota aiemmin on pidetty kujasorsimon alalajina, kasvaa rannikoilla.  Rönsysorsimo (Puccinellia phryganodes) esiintyy hyvin harvinaisena Perämeren alavilla savirannoilla.
Texasin yliopisto, San Antonio

Texasin yliopisto, San Antonio (engl. The University of Texas at San Antonio, käytetään lyhenteitä UT San Antonio tai UTSA) on osavaltiollinen julkinen yliopisto San Antoniossa Texasissa. Se kuuluu laajempaan niin kutsuttuun University of Texas Systemiin. Yliopisto on perustettu 5. kesäkuuta 1969 ja siellä on lähes 30 000 opiskelijaa.
Ralph Gonsalves

Ralph Everard Gonsalves (s. 1945) on saintvincentiläinen poliitikko. Hän on toiminut 29. maaliskuuta 2001 lähtien Saint Vincentin ja Grenadiinien pääministerinä. 
Gonsalves opiskeli Jamaikalla ja Englannissa.
Gonsalvesin edeltäjä oli ollut Arnhim Eustace. Gonsalves aloitti poliittisen uransa 1960-luvulla.
Erkki Forss

Otto Erkki Wilhelm Forss (9. maaliskuuta 1926 Jyväskylä – toukokuussa 2013) oli suomalainen urkuri, kuoronjohtaja ja laulaja.
Forss opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa Ilmari Hannikaisen ja Ernst Lingon johdolla ja urkujensoittoa Elis Mårtensonin ja Janne Raition johdolla. Hän suoritti musiikinopettajan tutkinnon 1949, pianonsoitonopettajan tutkinnon 1951, pianodiplomin 1955, urkudiplomin ja kanttoriurkurin tutkinnon 1957. Tämän jälkeen Forss jatkoi opintojaan ulkomailla, 1958–1959 Berliinissä (Ahrens ja Petersen), 1961 Münchenissä (Högner) ja 1975 Pariisissa (Litaize).
Debytoituaan urkurina Helsingissä 1958 Forss piti urkukonsertteja eri puolilla maata sekä Pariisissa Ruotsalaisessa kirkossa 1975 ja eräänä ensimmäisistä suomalaisista Pariisin Notre Dame -katedraalissa 1981 sekä Tallinnan Niguliste-kirkossa 1987. Mieskuoro Laulumiesten johtajana Forss toimi 1975–1978. Radion kamarikuoron tenorina hän lauloi 1962–1987, myös solistina, kuten monissa muissakin kuoroissa. Einojuhani Rautavaaran kansainvälisesti tunnetuilla levyillä Vigilia I–II Forss lauloi Papin osuudet ¼-intervalleineen. Yleisradiolle hän teki useita urku- ja laulunauhoituksia.
Forss työskenteli Helsingissä Roihuvuoren seurakunnan kanttori-urkurina 1960–1989, ja vuosina 1982–1989 hän ohjasi perustamiaan Roihuvuoren urkuviikkoja. Itä-Helsingin musiikkiopiston perustajajäsen Forss toimi opiston pianonsoitonopettajana 1965–1975, ja hänet kutsuttiin opiston kannatusyhdistyksen kunniajäseneksi 1995. Ansioistaan Forss sai director cantus -arvonimen 1972 ja director musices -arvonimen 1979. Forssin yliopisto-opintojen tuloksena vuonna 1950 valmistunut pro gradu Erik August Hagfors: Suomenkielisen kuorolaulun isä on julkaistu myös verkkomuodossa.
Erkki Forssin isä oli seminaarinlehtori, Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtaja S. W. Forss.
Vihertäpläpeippo

Levinneisyys

Vihertäpläpeippoa tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Laji on vaikeati huomattava, ja se saattaa olla yleinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Qazaqfïlm

Qazaqfïlm (kazakiksi Қазақфильм) eli Kazahfilm (ven. Казахфи́льм) on Almatyssa toimiva kazakstanilainen elokuvastudio.
Studio on saanut alkunsa vuonna 1934 perustetusta uutiselokuvien ja vuonna 1941 perustetusta näytelmäelokuvien studiosta. Niistä jälkimmäinen liitettiin marraskuussa 1941 Almatyyn toisen maailmansodan aikana evakuoituihin Mosfilmiin ja Lenfilmiin, joista muodostettiin Neuvostoliiton yhdistetty näytelmäelokuvastudio TsOKS. Vuonna 1944 perustettiin Almatyn näytelmä- ja uutiselokuvien studio, joka valmisti aluksi etupäässä uutiskatsauksia ja dokumenttielokuvia. Näytelmäelokuvien säännöllinen tuotanto aloitettiin vuonna 1954. Studio sai nimen Kazahfilm vuonna 1959. Vuonna 1984 se nimettiin ohjaaja Şäken Aymanovin mukaan.
Kazahfilmin ensimmäinen näytelmäelokuva oli Muxtar Äwezovin käsikirjoitukseen perustuva Abay änderi (ven. Pesni Abaja, 1946). Studion ohjaajia olivat Aymanovin lisäksi muun muassa Mäjït Begalïn, Sultanaxmet Qojıqov ja Oraz Äbişev. Parhaita kazak­stani­laisia elokuvia olivat Atameken (Zemlja ottsov, 1967), Bizdiñ süyikti däriger (Naš milyi doktor, 1958), Aldar köse (Aldar-Kose, 1964), Kasakkapäällikön loppu (Atamannıñ aqırı, ven. Konets atamana, 1971), Konekiväärityttö (Mänşük turalı dastan, ven. Pesn o Manšuk, 1970) ja Qız-Jibek (Kyz-Žibek, 1971). 1980-luvulla studio tuotti vuosittain seitsemän näytelmäelokuvaa, yli 50 dokumenttielokuvaa, 24 uutiskatsausta ja jälkiäänitti kazakiksi 60–70 elokuvaa. Piirroselokuvien tuotanto aloitettiin vuonna 1967.
Studio yhtiöitettiin vuonna 2000. Nykyään siellä kuvataan lähinnä kansainvälisiä yhteistuotantoja ja televisioelokuvia. 19 hehtaarin laajuisella alueella on kaksi kuvauspaviljonkia, äänistudio ja muita laitoksia.
Allu Arjun

Yksityiselämä

Allu Arjun syntyi Chennaissa, mutta on myöhemmin muuttanut Hyderabadiin. Vuonna 2011 hän meni naimisiin Sneha Reddyn kanssa Hyderabadissa. Heillä on 4. huhtikuuta 2014 syntynyt poika, Ayaan.

Ura

Allu Arjun aloitti elokuvauransa esiintymällä enonsa Chiranjeevin tähdittämissä elokuvissa Vijetha (1985) ja Daddy (2001). Hänen ensimmäinen pääosaroolinsa oli Kovelamudi Raghavendra Raon elokuvassa Gangotri vuonna 2003. Seuraavana vuonna ensi-iltansa saaneesta Aryasta, jossa Allu Arjun myös näytteli pääosassa, tuli taloudellinen menestys.
Allu Arjun on voittanut kolmesti parhaan telugunkielisen miesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinnon: vuoden 2008 elokuvasta Parugu, vuoden 2010 elokuvasta Vedam sekä vuoden 2014 elokuvasta Race Gurram. Lisäksi hän oli ehdolla vuonna 2009 roolistaan elokuvassa Arya 2. Myös Nandi Special Jury Award -palkinnon hän on voittanut kahdesti, elokuvillaan Arya ja Parugu.
Elokuvauransa ohessa Allu Arjun on työskennellyt 7 Upin ja Colgaten mainosmiehenä Andhra Pradeshissa.
Ezekiel Alebua

Ezekiel Alebua (s. 1947) on salomonsaarelainen poliitikko. Hän toimi maansa ulkoministerinä vuosina 1981–1982 ja pääministerinä 1986–1989. Vuosina 1998–2003 hän johti Guadalcanalin provinssia. Alebua vastusti provinssin itsenäistymisaikeita ja suututti näin useita paikallisia. Vuonna 2001 hän loukkaantui epäonnistuneen salamurhayrityksen takia.
Popmusiikki

Termi

Termiä poplaulu on käytetty ensimmäisen kerran vuonna 1926 kuvaamaan musiikkikappaletta, joka on suosittua. 1950-luvulta alkunsa saanutta termiä popmusiikki on usein kuvattu erilliseksi tyylilajiksi, joka on tähdätty nuorisomarkkinoille. Vaikka popmusiikin nähdäänkin usein orientoituvan singlelistoille, tyylilajina se ei ole kaikkien listamusiikkien summa.

Vaikutteet ja kehitys

Pop liittyy ilmiönä 1950-luvun rock and rollin syntyyn, tarjoten sille kuitenkin pehmeämmän vaihtoehdon. Yksi poppiin liittyvistä ilmiöistä on varhaisten rock and roll -tähtien tapaan monien artistien nauttima hysteerinen suosio. The Beatlesin musiikki 1960-luvun alussa edustaa oman aikansa poppia (joskin he soittivat myös rock and rollia ja myöhemmin rockia). Rajanveto popin, kevyen rockin ja R&B:n välillä on usein häilyvää. 
Popissa on vaikutteita muun muassa etnomusiikista (esimerkiksi Shakira, The Corrs), taidemusiikista (suuri osa), jazzista (esimerkiksi Norah Jones), countrystä (esimerkiksi Shania Twain) ja R&B:stä (esimerkiksi Mariah Carey).
Tunnettuja popin edustajia ovat muun muassa Depeche Mode, Michael Jackson, Madonna, Britney Spears, Lady Gaga, Juanes, MIKA, Robbie Williams, Tom Jones , Justin Timberlake ja Justin Bieber.
Erikseen puhutaan poikabändeistä, jotka ovat popmusiikkia soittavia nuorten miesten muodostamia kokoonpanoja. Tunnettuja poikabändejä ovat muun muassa Take That, New Kids on the Block, East 17, Boyzone, Backstreet Boys ja One Direction.
Myös tyttöbändeistä puhutaan erikseen. Tunnettuja tyttöbändejä ovat muun muassa Girls Aloud, Spice Girls, All Saints, t.A.T.u. ja The Pussycat Dolls.
Toinen popin merkittävimmistä alalajeista on tanssipop, joka ottaa vaikutteita tanssittavasta konemusiikista.
Etenkin 1980-luvun popista on erikseen erotettu ”synapop” (synthpop), joka perustui voimakkaasti syntetisaattorien käyttöön.
Charles Coburn

Ura

Charles Coburn aloitti uransa teatterissa Broadwaylla vuonna 1901. Hän esiintyi ensimmäisen kerran elokuvissa vuonna 1933. Coburnin uran tunnetuimpiin elokuviin kuuluvat Ennen sisällissotaa (Of Human Hearts, 1938), Nainen Eeva (The Lady Eve, 1941), Salainen Higgins (The Devil and Miss Jones, 1941), Renkaita vedessä (Kings Row, 1942), Poikamiesansa (The More the Merrier, 1943), Varhaiskypsää rakkautta (The Constant Nymph, 1943), Taivas odottakoon (Heaven Can Wait, 1943), Kaksi pisaraa viiniä (The Paradine Case, 1947), Vihreät vuodet (elokuva)|Vihreät vuodet (The Green Years, 1946), Rakas, minä nuorrun (Monkey Business, 1952) ja Herrat pitävät vaaleaveriköistä (Gentlemen Prefer Blondes, 1953).
Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä

Coburnin ensimmäinen avioliitto kesti vuodesta 1906 aina vuoteen 1937 asti, jolloin hänen vaimonsa kuoli. Coburn meni uudestaan naimisiin vuonna 1959 itseään yli neljäkymmentä vuotta nuoremman naisen kanssa, ja tämä avioliitto kesti aina Coburnin kuolemaan asti. Lapsia Coburnilla ei tiettävästi ollut. Hän kuoli sydänkohtaukseen 84-vuotiaana.
Freddie Prinze Jr.

Ura

Prinzen tunnetuimpia elokuvia ovat Tiedän mitä teit viime kesänä (1997), Tiedän yhä mitä teit viime kesänä (1998), Sinussa on se jokin (1999), Down to You (2000), Scooby-Doo (2002), Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla (2004) ja Delgo (2008). Hänellä on ollut myös oma televisiosarja Freddie, jota esitettiin vuosina 2005–2006. Vuonna 2010 Prinze on esittänyt Cole Ortizia televisiosarjassa 24.

Yksityiselämä

Prinze on ollut naimisissa näyttelijä Sarah Michelle Gellarin kanssa vuodesta 2002 lähtien. He tapasivat elokuvan Tiedän mitä teit viime kesänä (1997) kuvauksissa. Heillä on kaksi lasta, syyskuussa 2009 syntynyt tytär ja syyskuussa 2012 syntynyt poika.
Prinzen isä oli näyttelijä Freddie Prinze, joka teki itsemurhan tammikuussa 1977 poikansa ollessa alle vuoden ikäinen.
Sanofi

Sanofi-Synthélabo

Sanofi perustettiin vuonna 1973 Elf Aquitainen tytäryhtiönä (ranskalainen öljy-yhtiö, joka yhdistyi myöhemmin Totaliin),kun Elf Aquitaine osti Labaz-lääkeyhtiön.
Synthélabo syntyi kahden ranskalaisen laboratorion, Laboratoires Dausse (perustettu 1834) ja Laboratoires Robert & Carrière (perustettu 1899) yhdistymisessä vuonna 1970. Vuonna 1973 ranskalainen kosmetiikkayhtiö, L’Oréal osti sen osake-enemmistön.
Sanofi-Synthélabo syntyi vuonna 1999 kun Sanofi yhdistyi Synthélaboon; fuusion aikaan Sanofi oli myynnin perusteella toiseksi suurin lääkeyhtiö Ranskassa ja Synthélabo kolmanneksi.

Aventis

Aventis syntyi vuonna 1999, kun ranskalainen Rhône-Poulenc S.A. yhdistyi saksalaiseen Hoechst Marion Rousseliin, joka taas syntyi Hoechst AG:n, Cassellan, Roussel Uclafin ja Marion Merrell Dow’n fuusiossa vuonna 1995.

Fuusio: Sanofi-Aventis

Sanofi-Aventis syntyi, kun vuonna 2004 Sanofi-Synthélabo osti Aventiksen. Vuoden 2004 alussa Sanofi-Synthélabo teki aggressiivisen €47.8 miljardin ostoyrityksen Aventiksesta, jonka tämä hylkäsi. Koska yrityksen hallitus koki, ettei ostoyrityksen arvo vastannut yhtiön todellista markkina-arvoa, se kutsui Novartiksen mukaan myyntineuvvotteluihin. Kolmen kuukauden pituinen ostokamppailu päättyi siihen, että Ranskan hallitus painosti  Sanofi-Synthélabon nostamaan tarjoustaan €54.5 mijardiin ja Aventiksen hyväksymään tämän, "jotta yritys pysyisi paikallisena".
Raise Your Glass

Vastaanotto

Raise Your Glassin julkaisivat LaFace Records ja RCA Records lokakuussa 2010. Levy saavutti kaupallista menestystä keräten positiivisia arvosteluja monilta musiikkikriitikoita monien kuvaillessa sitä juhlahymniksi. Se nousi listoilla kymmenen parhaan joukkoon monissa valtioissa, mukaan lukien Yhdysvalloissa, missä siitä tuli hänen kolmas singlelistan kärjen saavuttanut singlensä. Vuonna 2011 "Raise Your Glass" sijoittui 13:nneksi Mediabasen "Top 40 Year End Chart" -listalla. Kappaletta on käytetty elokuvan Morsiusneidot televisiomainoksessa sekä elokuvien Sinun numerosi? – Kuinka monta on liian paljon? ja New Year's Eve teatterillisissa trailereissa.
Wilkie Collins

William "Wilkie" Collins (8. tammikuuta 1824 - 23. syyskuuta 1889) oli englantilainen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten rikosromaaneistaan Valkopukuinen nainen (The Woman in White, 1859), No Name (1862) ja Kuun kivi (The Moonstone, 1868). Häntä pidetään Edgar Allan Poen ohella rikoskirjallisuuden merkittävimpänä kehittäjänä.
1858 Collins kirjoitti esseen, jossa hän havaitsi teollisen vallankumouksen mukanaan tuoman uuden lukijakunnan. Hän käytti siitä nimitystä "tuntematon yleisö" ja joka on oppimassa kirjallisuuteen lukutaidon leviämisen ansiosta. Collins pyrki tavoittamaan tämän yleisön.
Hän kirjoitti 1854 romaanin Hide and Seek sekä novellikokoelmat After Dark ja The Queen of Hearts jotka ilmestyivät vuosina 1856 ja 1859. Romaanissa sekä osassa novellien tarinoita oli salapoliisiaineksia.Valkopukuista naista pidetään salapoliisikirjallisuuden välittömänä edeltäjänä. Kuun kivi on niiden teosten joukossa, joita pidetään ensimmäisenä varsinaisena salapoliisitarinana.
Collins menestyi erinomaisesti. Valkopukuinen nainen - romaania jonotettiin sen ilmestymispäivänä 29.11.1859, sen mukaan nimettiin hajuvesiä, aiheesta sävellettiin lauluja ja nimettiin tienviittoja. Ensimmäinen, kallis 1 500 kappaleen painos myytiin nopeasti loppuun.
Kirjan arvostelut olivat kylmiä, ja etenkin Pall Mall Gazette - lehden arvio oli erittäin kriittinen.
Charles Dickens oli Collinsin läheinen ystävä, mutta hänkin kritisoi teosta sen rakenteesta.
Collins tiedosti hyvin Kuun kiven menestyksen, mutta totesi 1871 uuteen, itse tarkistamaansa painokseen tekemässään esipuheessa luovuutensa ehtyneen tämän työn jälkeen. Hän poti kivuliasta reumaattista kihtiä, mikä pakotti hänet sanelemaan osan käsikirjoituksesta avustavalle kirjoittajalle. Toinen syy oli äitinsä sairauden ja kuoleman aiheuttama masennus.
Vuiri

Vuiri (ven. Вы́ра, Vyra) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla Pietarin–Pihkovan–Valko-Venäjän rajan välisen maantien varrella. Asukkaita on vajaat 300 henkeä.
Vuirin läheltä on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1900-luvun alussa se oli Koprinan luterilaiseen seurakuntaan kuulunut suomalais-venäläinen sekakylä.
Kylässä sijaitsee entiseen postiaseman rakennukseen vuonna 1972 avattu museo ”Postimestarin talo”, joka on omistettu Aleksandr Puškinin teoksille ja 1800-luvun alun tielaitokselle. Pihkovan maantietä kulkeneet matkustajat vaihtoivat hevosia Vuirin postiasemalla, jonka kerrotaan antaneen aiheen Puškinin kertomukseen ”Postimestari” (Stantsionnyi smotritel).
Ekaniitti

Esiintyminen

Suurimmat ekaniitin esiintymät ovat Sri Lankassa, jossa mineraali löydettiin ensimmäisen kerran. Lisäksi esiintymiä tunnetaan Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa. Kanadan Yukonissa sitä on tavattu syeniittisissä siirtolohkareissa, kun taas Albanvuorilla, Italiassa se esiintyy vulkaanisessa kivessä.

Ominaisuudet

Ekaniitti on metamiktaattinen mineraali, eli sen radioaktiivisuus muuttaa kiteiden rakennetta. Tästä syystä kiderakenteeltaan virheettömät ja tasaväriset ekaniittikivet ovat harvinaisia. Mohsin kovuus on 4,5. Ekaniitti on normaalisti vihreää, mutta myös tumman punaisia ja  kellertäviä muotoja on tavattu.
Sompasauna

Yleistä

Sompasauna on kaikille avoin ja ilmainen yleinen sauna, jota ylläpitää Sompasaunaseura ry. Puusaunaa voi lämmittää ja käyttää kuka tahansa ympäri vuorokauden. Paikan päällä voi kuulla Korkeasaaren leijonien karjuntaa. 
Sompasaunaseuralla on noin sata jäsentä, joiden jäsenmaksuilla toimintaa rahoitetaan. Seura haluaa edistää saunakulttuuria ja sen tavoitteena on saada Helsinkiin lisää avoimia ja maksuttomia saunoja. Saunan luona on järjestetty myös oheistoimintaa, kuten vuoden 2015 kesätanssiaiset, joihin osallistui tuhat ihmistä.
Kalasataman työmaan laajentuessa Sompasauna joutuu siirtymään toisaalle. Nihdin kärkeen Sompasaunan tilalle on suunniteltu tilavarausta julkiselle saunalle.

Historia

Sauna sai alkunsa vuonna 2011, kun joukko kaupunkilaisia löysi hylätyn puukiukaan ja rakensi sitä käyttäen luvatta hökkelisaunan sataman joutomaalle. Ensimmäisen kesän saunojista muodostui porukka, joka seuraavina kesinä suunnitteli ja rakensi saunan uudelleen. Helsingin kaupunki purki luvattoman saunarakennuksen jo ensimmäisenä kesänä 2011, viimeisen kerran 2013. Saman vuoden lopulla perustettiin Sompasaunaseura, joka teki saunan tontista vuokrasopimuksen kaupungin kanssa. Vielä kesällä 2014 sauna työnnettiin ilkivaltaisesti mereen ja sen kiuas katosi. Talkootöin sauna on kuitenkin aina rakennettu uudestaan. 
Keväällä 2018 iso sauna purettiin, ja huhtikuussa pullonpalautusvaroilla rahoitettu ”pullosauna” tuhoutui tulipalossa. Pullosaunaa oli vandalisoitu edeltävinä kuukausina. Heti palon jälkeen aktiivit rakensivat rantaan ”Feeniks”-saunan tilapäiseksi korvaajaksi. Uusi iso hirsisauna valmistui elokuussa, ja pian sen viereen rakennettiin laudoista toinen sauna. Hirsisaunan viralliset avajaiset pidettiin syyskuussa 2018. 
Elokuussa 2019 Sompasaunalle valmistui kolmas sauna.

Merkitys

Helsingin kaupungin kulttuuri- ja kirjastolautakunta palkitsi saunan Helsingin kulttuuriteko -palkinnolla 2015. Palkintoperusteissa painotettiin saunan yhteisöllisyyttä ja omalaatuista luovuutta. Sauna on ollut kaikenikäisten helsinkiläisten ja myös turistien suosiossa. Finnairin Blue wings -asiakaslehdessä 2017 julkaistu kansikuvajuttu saunasta houkutteli paikalle myös välilaskua tehneitä kansainvälisiä matkaajia.
HMS Talybont

Palvelus

Toisen maailmansodan päätyttyä alus liitettiin Välimeren laivastoon Maltalle. Alus vaurioitui tammikuussa 1947 pahoin törmättyään hylkyyn Haifan satamassa. Maltalla tehtyjen korjausten jälkeen alus siirrettiin Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle 1961 ja se myytiin BISCOlle 19950 punnalla. Alus saapui 14. helmikuuta hinattuna Shipbreaking Industriesille Charlestowniin romutettavaksi.