Martti Pihkala

Elämä

Keskikoulun suoritettuaan Pihkala valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1903. Hän toimi tämän jälkeen opettajana Jyväskylän kuuromykkäin koulussa vuosina 1904–1920. Pihkala oli mukana jääkärivärväyksessä ja kiersi vuonna 1917 yhdessä veljensä Lauri Pihkalan kanssa Keski-Suomea ja Etelä-Pohjanmaata puhumassa suojeluskuntien perustamisen tärkeydestä. Pihkala osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella Hans Kalmin johtamassa Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonassa.

Lakonmurtaja

Sisällissodan jälkeen, kun erityisesti kommunistien toiminta pääsi käyntiin ja lakkojen määrä lisääntyi, työnantajajärjestöt päättivät vuonna 1920 perustaa erityisen lakkojen murtamiseen keskittyneen organisaation. Tämän Vientirauha-nimisen järjestön johtoon tuli Martti Pihkala. Järjestöllä oli listoillaan lakonmurtajia, joita voitiin tarvittaessa lähettää lakkoja murtamaan. Erityisesti Etelä-Pohjanmaalla Pihkalan organisaatio oli hyvin vahva ja siellä muun muassa Vihtori Kosola toimi Vientirauhan asiamiehenä. Tunnetuin Vientirauhan murtamista lakoista oli vuonna 1928 alkanut vuoden kestänyt satamalakko. Vientirauhan toiminta päättyi lopullisesti vuonna 1940 talvisodan aikana työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen välillä solmittuun tammikuun kihlaukseen.

Poliittinen toiminta

Pihkala oli aktiivisesti mukana myös Lapuan liikkeen toiminnassa ja hänet valittiin kokoomuksen kansanedustajaksi syksyllä 1930. Lapuan liikkeen toiminnan päätyttyä 1932 Mäntsälän kapinaan Pihkala liittyi liikkeen tilalle perustettuun Isänmaalliseen kansanliikkeeseen (IKL). Vuoden 1933 eduskuntavaaleissa IKL:n ja Kokoomuksen yhteistyötä kannattanut Pihkala jäi kuitenkin valitsematta.
Seuraavien vuosien aikana Pihkala vieraantui kuitenkin IKL:stä, koska puolue kansankokonaisuuden nimissä koetti lähestyä työväestöä muun muassa perustamalla oman ammattijärjestön ja tuomitsemalla lakonmurtamisen. Tämän vuoksi Pihkala erosi itse IKL:stä ja erotti Vihtori Kosolan Vientirauhan asiamiehen tehtävästä.

Poliittisena kirjailijana

Vuonna 1918 Pihkala julkaisi kirjan Minkälainen Suomi meidän on luotava? Kirjassaan hän piti kulttuurin suurimpana vihollisena nautinnonhimon yliotetta elämässä suvun jatkuvuuden tavoitteen sijaan. Hän kannatti pakkosterilointeja ja paheellista elämää viettäneiden eristämistä yhteiskunnasta keinona jalostaa suomalaista rotua. Pihkala asetti yhteiskuntaluokkien välisen harmonian vastapainoksi moraaliselle rappiolle ja sosialismille.
Viimeinen Pihkalan yritys vaikuttaa Suomen politiikkaan tapahtui syksyllä 1944, kun hän ilman viranomaisten lupaa levitti entisen presidentin P. E. Svinhufvudin kanssa yhdessä tekemäänsä kirjaa Pehr Evind Svinhufvud: Testamentti kansalleni. Tässä kirjassa vaadittiin, että Suomi pysyisi sodassa Saksan rinnalla loppuun saakka ja tuomittiin kaikki erillisrauhapyrkimykset.
Suomen katkaistua suhteensa Saksaan syyskuussa 1944 Pihkala pidätettiin, sillä Svinhufvud-kirjan levittämisen katsottiin haittaavan Suomen rauhantekoa. Hänet asetettiin kotiarestiin kolmeksi vuodeksi Helsingin maalaiskunnan Rekolassa omistamalleen maatilalle. Viimeiset vuotensa Pihkala vietti syrjässä politiikasta viljellen maatilaansa.

Perhe

Martti Pihkala kuuluu pappis- ja sivistyssukuna tunnettuun Gummerus-sukuun. Hänen vanhempansa olivat valtiopäiväedustajana toiminut Pihtiputaan rovasti Aleksander Gummerus ja Alma Maria Nordlund. Martti Pihkalan veljiä olivat Tampereen piispa Jaakko Gummerus sekä professorit Lauri ”Tahko” Pihkala ja Rurik Pihkala. Pihkalan poika oli maatalouspolitiikan professori K. U. Pihkala. Hän on myös piispa Juha Pihkalan isoisä.
Gummerus-kustantamon perustaja Kaarle Jaakko Gummerus oli Martti Pihkalan setä.