google/wiki40b huggingface dataset:
Amasia (manner)

Amasia (Amerikka-aasia) on mahdollinen tulevaisuuden jättiläismanner, joka saattaa syntyä Aasian ja Pohjois-Amerikan yhdistyessä. Mitään uutta asiassa ei sinänsä ole, sillä maamassat liikkuvat jatkuvasti – välillä yhtenä supermantereena ja sitten taas erillään. Liike on korkeintaan kynnen kasvunopeuden luokkaa. Yalen yliopiston tutkijoiden mukaan Amerikan manner törmää Euraasiaan pohjoisnavan kohdalla 50–200 miljoonan vuoden kuluttua. Vaihtoehtoinen teoria on Pangaea Ultima. Teoria perustuu siihen, että Tyynenmeren laatta on jo nyt liikkumassa Euraasian ja Pohjois-Amerikan laattojen alle, ja jos tämä jatkuu, meri saattaa sulkeutua. Samalla Atlantin laatta työntää Pohjois-Amerikkaa länteen. Tämän ansiosta Atlantista voi tulla tulevaisuudessa Tyyntämertä suurempi. Siperiassa Euraasian ja Pohjois-Amerikan raja on ollut vakaa vuosimiljoonien ajan. Tilanne voi kuitenkin muuttua. Lisäksi tutkijat ennustavat, etä Afrikka ja Australia liittyvät mukaan tähän muodostuvaan ”supermantereeseen”. Toisin sanoen maanosat ovat yhdistymässä. Uudelle supermantereelle on jo annettu nimi Amasia yhdistelmänä Amerikasta ja Aasiasta. Amasiassa Intia on osa mannerta. Silloin se on reilusti sisämaassa. Viimeisin supermanner, Pangaia, muodostui 300 miljoonaa vuotta sitten, Rodinia puolestaan 1,1 miljardia ja Nena 1,8 miljardia vuotta sitten. Neljänsadan miljoonan vuoden kuluttua maapallon mantereet ovat törmänneet yhteen ja muodostaneet Amasia-jättiläismantereen. Koska mantereita on vain yksi, on valtameriäkin on ainoastaan yksi.

Mannerliikunnot

Yalen yliopiston tutkija Ross Mitchell kertoo, että Pohjois- ja Etelä-Amerikka yhdistyvät, kun Karibianmeri sulkeutuu. Lisäksi Pohjoinen jäämeri sulkeutuu, jolloin Amerikka ja Aasia yhdistyvät. Tutkijat kertovat ennustuksistaan Nature-lehdessä. Pohjois-Amerikan ja Aasian arvioidaan törmäävän toisiinsa sadan miljoonan vuoden kuluessa.
Useimmat teoriat Amasian synnystä perustuvat Atlantin pohjan venymiseen tai kuroutumiseen, mutta geologi Ross Mitchellin muinaisten kivien paleomagneettiseen tutkimukseen perustuvassa mallissa Jäämeri sulkeutuu ja supermanner liukuu pohjoiseen uudelle paikalleen.

Amasian tulevaisuus

Maapallon historian aikana mannerlaatat ovat kokoontuneet useamman kerran jättiläismantereiksi ja taas hajonneet osiin. Samoin tuleva jättiläismanner Amasia hajoaa aikanaan. Liike on hidasta mutta varmaa.
Abila (Dekapolis)

Maantiede

Abila sijaitsi noin 25 kilometriä itään Genesaretinjärvestä ja noin neljä kilometriä etelään Jarmukjoen uomasta, noin 440 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Eusebios kuvaa kaupungin sijainneen 12 roomalaista mailia Gadarasta. Kaupunki oli tärkeällä tiellä, joka johti Damaskoksesta nabatealaisten alueelle.
Kaupungin koko oli noin 1,5 kilometriä pohjois-eteläsuunnassa ja noin 600 metriä itä-länsisuunnassa. Noin kilometri Abilan eteläpuolella sijaitsee Ain Quweilbeh -joenuoma. Sen vedet virtaavat Jarmukjokeen ja edelleen Jordanjokeen. Abilan eteläpuolella sijaitsi myös Dekapoliihin luettu Kapitolias (Beit Ras).

Historia

Abilan paikalla on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella ja edelleen varhaisella pronssikaudella (n. 3200 eaa.), rautakaudella ja antiikin aikana. Abilan kaupungin nimi on peräisin seemiläisten kielten sanasta Abel, joka tarkoittaa vuodenaikaisjokea ja viittaa Ain Quweilbehiin. Kaupungin mainitsevat muun muassa Josephus ja Plinius vanhempi. Kaupunki tunnettiin ”Dekapoliin Abilana” erotukseksi seudun muista Abila-nimisistä kaupungeista.
Abila ei esiinny Pliniuksen esittämässä yleisimmässä Dekapoliin kaupunkien luettelossa, mutta se luetaan kuitenkin usein yhdeksi Dekapoliin kaupungeista; ainakin se sijaitsi samalla alueella. Lisäksi eräs piirtokirjoitus vuodelta 133/134 jaa. käyttää siitä nimitystä ”Dekapoliin Abila”. Bysanttilaisella kaudella 500-luvulla Abila oli piispanistuin. Kaupunki säilyi asuttuna ainakin arabikauden alun eli Umaijadien kauden, ja pienempänä vielä tämän jälkeen aina noin vuoteen 1100 saakka.
Abila on aiemmin tulkittu usein samaksi kaupungiksi kuin Dekapoliin kaupunkeihin myös luettu Rafana. Toisaalta Rafana on yhdistetty myös Kapitoliakseen ja nykyään kokonaan muihin paikkoihin. Abilan arkeologinen alue on vuodesta 2001 ehdolla Unescon maailmanperintöluetteloon.

Rakennukset ja löydökset

Abilan rakennuslöydöksiin lukeutuu muun muassa kaupunginmuuria portteineen, roomalainen teatteri, roomalaisia kylpylöitä, kivettyä katua sekä wadin ylittävä silta. Kaupunkiin johti useita akvedukteja tai vesitunneleita, jotka olivat oletettavasti osa yli 100 kilometriä pitkää niin kutsuttua Gadaran akveduktia (Qanat Fir'aun). Rakennusten lattioista on löydetty useita lattiamosaiikkeja. Kaupungissa on ollut pyhäköt ainakin Athenelle, Dionysokselle, Herakleelle ja Tykhelle. Bysanttilaiselta kaudelta Abilasta on löydetty viisi kirkkoa, joista ainakin osa on basilikakirkkoja, sekä luostarikokonaisuus.
Kaupunkia ympäröivillä kukkuloilla on sadoittain kallioon kaiverrettuja hautoja roomalaiselta islamilaiselle kaudelle saakka.
Aaton

Aaton on ranskalainen elokuvakameroiden valmistaja, jonka tuotteisiin kuuluu myös äänityslaitteita ja elokuvien jälkituotantokalusteita. Aatonin kamerat ovat erityisen suosittuja dokumenttielokuvien tekijöiden piirissä, johtuen niiden pikalatausmekanismista ja AatonCode-aikakoodijärjestelmästä.

Aaton A-Minima

Aaton A-Minima on 16 millimetrin elokuvakamera, jossa on 60 metriä filmiä sisältävä koaksiaalinen filmimakasiini. Siinä käytetään Arriflexin Positive Lock- eli PL-objektiivinkiinnitystä, ja sen kuvausnopeus on 1–32 ruutua sekunnissa, erillisellä 12 voltin akulla 1–50 ruutua sekunnissa.

Aaton Xterà ja XTR-Prod

Aaton Xterà ja XTR-Prod ovat 16 millimetrin elokuvakameroita, joissa on 120 tai 240 metriä filmiä sisältävä koaksiaalinen filmimakasiini. Niissäkin käytetään PL-objektiivinkiinnitystä, ja niiden kuvausnopeus on 1–72 ruutua sekunnissa.

Aaton 35-III

Aaton 35-III on 35 millimetrin filmiä käyttävä elokuvakamera, jossa on 120 metrin Active Displacement -filmimakasiini. Objektiivinkiinnitys on PL-tyyppiä, ja kuvausnopeus 2–40 ruutua sekunnissa.

Aaton Penelope

Aaton Penelope on 35 millimetrin kamera, jossa on 120 metrin Displacement-makasiini ja PL-objektiivinkiinnitys. Sen kuvausnopeus on 3–40 ruutua sekunnissa.
Post Carbon Institute

Post Carbon Institute (lyh. PCI) on ajatushautomo, joka tarjoaa tietoa ja tutkimusta erilaisista tavoista vastata ilmastonmuutoksen, öljyhuipun, liikakulutuksen ja talouskriisien aiheuttamiin haasteisiin. Sen tavoitteena on lisätä yhteiskunnallista ja paikallista kestävyyttä sekä resilienssiä. Instituutin tutkijajäsenet erikoistuvat aihepiirin eri alueille, kuten fossiilisia polttoaineita, ruokaa, vettä ja väestöä koskeviin kysymyksiin. Post Carbon Institute on yleishyödyllinen organisaatio, jonka toimipaikka sijaitsee Kalifornian Santa Rosassa.

Historia

Post Carbon Institute perustettiin vuonna 2003. Vuosina 2003-2008 instituutin toiminnan pääpaino oli fossiilisten polttoaineiden hupenemista (ks. öljyhuippu, kivihiilihuippu ja maakaasuhuippu) ja ilmastonmuutosta koskevan tiedon levittämisessä. Instituutti pyrki myös lisäämään tietoa erilaisista tavoista vastata kyseisiin ongelmiin. Keskeinen käsite oli ”relokalisointi”, joka tarkoittaa yhteisön resilienssin lisäämistä painottamalla ruoan, energian ja tarvikkeiden lähituotantoa sekä kehittämällä paikallista hallintoa, kulttuuria ja vaihdantajärjestelmiä. Instituutti käynnisti useita yllä mainittuja aihepiirejä koskevia tiedotuskampanjoita ja julkaisi hahmotelman kansainväliseksi sopimukseksi nimellä ”maaöljyn ehtymisen protokolla” (myös Riminin protokolla tai Uppsalan protokolla). Sopimuksen tarkoituksena on hallita öljyhuippua seuraavia maaöljyn hinnan heilahteluita ja luopua asteittain öljyn tuotannosta sekä kulutuksesta.
Instituutti ryhtyi uudistamaan toimintojaan vuonna 2009. Uusi painopiste oli entistä enemmän tutkimuksessa sekä julkaisutoiminnassa. Toimintaa laajennettiin käsittämään uusia aihealueita, kunten ympäristöresurssien riittävyys, taloudellisen kasvun rajat, liikakansoitus, ruoka ja yhteiskunnallisen romahduksen estäminen. Instituutti lakkautti tai yhdisti suurimman osan aikaisemmista ohjelmistaan ja aloitti yhteistyön siirtymäliikkeen yhdysvaltalaisen haaran sekä EnergyBulletin –tietokantasivuston kanssa. Energy Bulletin kerää ja julkaisee globaalia energian ehtymistä koskevia uutisia ja kommentaareja.
Post Carbon Instituten tutkijajäseniin kuuluvat muun muassa tietokirjailija Richard Heinberg, ekologisen jalanjäljen käsitteen luoja William E. Rees sekä siirtymäliikkeen perustaja Rob Hopkins. Eläkkeellä oleva öljygeologi, ASPO-yhdistyksen perustaja Colin Campbell toimii instituutin neuvonantajana.
Savile Row

Savile Row on kauppakatu Westminsterin kaupunginosassa Lontoossa, lähellä Piccadilly Circuksen metroasemaa.
Savile Row, tai lyhyemmin The Row on kuuluisa räätäliliikkeistään. Savile Row suit on englantilaisen rikkaan herrasmiehen ensisijainen valinta puvuksi, ja saattaa maksaa kankaasta ja räätälistä riippuen useita tuhansia puntia. Kuuluisa räätäliliike Cad & the Dandy sijaitsee osoitteessa 13 Savile Row.
Katu on myös kuuluisa The Beatles -yhtyeen 30. tammikuuta 1969 pitämästä "Rooftop"-konsertista tuolloin kadun varrella sijainneen yhtiönsä rakennuksen katolla.
Jules Vernen romaanin Maailman ympäri 80 päivässä päähenkilö Phileas Fogg asui Savile Row'lla numero 7:ssä.
Kuru (tauti)

Tutkimukset

Kurua alettiin tutkia 1950-luvulla, kun huomattiin, että sitä esiintyy syrjäisellä alueella vain yhden heimon alueella. Tutkijat havaitsivat, että kyseessä on aikaisemmin tieteelle kuvaamaton sairaus. Vuosien mittaan tutkimukset eivät edenneet, kunnes vuonna 1962 tutkijat Michael Alpers ja Daniel Carleton Gajdusek alkoivat tutkia sitä yhdessä. He kiinnittävät huomiota lampailla esiintyvään skrapiin. Eläimen aivotaudin ei kuitenkaan tiedetty siirtyneen ihmisten aivoihin.
Tutkijat yrittivät osoittaa, että myös kuru on tarttuva aivosairaus. Kuruun kuolleen tytön aivoista otettiin näyte, joka vietiin Yhdysvaltoihin tartuntakokeilua varten. Siellä aivokudosta ruiskutettiin kahden simpanssin aivoihin, ja kahden vuoden kuluttua simpanssit saivat oireita tartunnasta. Ihmisen rappeuttava aivosairaus oli ensimmäisen kerran osoitettu tarttuvaksi. Havainto julkaistiin helmikuussa 1966.
Tutkijat eivät kuitenkaan tienneet taudin leviämistapaa, eivätkä sitä, miksi sitä esiintyi vain fore-heimolla. Väestölaskennasta kävi ilmi, että vuoden 1960 jälkeen syntyneet lapset olivat lakanneet sairastumasta tautiin. Kun tutkittiin muutoksia heimon elintavoissa, havaittiin, että ihmissyönti oli lakannut Australian siirtomaavallan käyttöön ottamien ihmissyönnin kieltävien lakien ja kristittyjen lähetyssaarnaajien työn tuloksena, ja tartuntatapa oli näin hävinnyt.
Vainajien syöminen liittyi heimon hautajaisseremoniaan. Vainajan ruumis poltettiin, ja se syötiin vainajan hengen vapauttamiseksi. Kun vain lähisukulaiset söivät vainajan lihaa, kuru ei levinnyt heimon ulkopuolelle.
Tutkijat halusivat vielä selvittää, mistä kuru oli saanut alkunsa. Antropologi Shirley Lindenbaumin avulla selvitettiin, että tauti on ilmeisesti peräisin 1900-luvun alusta. Simpanssikokeella havaittiin, että Creutzfeldt–Jakobin taudilla ja kurulla on yhtäläisyyksiä. Ilmeisesti yhden ihmisen aivoissa oli tapahtunut spontaani muutos, josta epidemia oli alkanut.
Daniel Carleton Gajdusek palkittiin tautia koskevista tutkimuksistaan lääketieteen Nobel-palkinnolla vuonna 1976.
Taidemaailma

Taidemaailma koostuu ihmisistä, jotka toimivat taiteen tuottamisen, esittämisen, toimeksiantojen, taiteen säilytyksen, sen edistämisen, taidekritiikin ja taiteen myynnin piirissä. Howard S. Becker kuvailee sitä seuraavasti: se on "niiden ihmisten verkosto, joiden yhteistoiminta, joka on organisoitu heidän yhteisen käsityksensä perusteella perinteisistä toimintatavoista, tuottaa sellaisia taideteoksia, joiden vuoksi taidemaailma on merkittävä."  Sarah Thorntonin mukaan se on "päällekkäisten alakulttuurien löyhä verkosto, jota pitää koossa usko taiteeseen. Se maailma ulottuu kaikkialle maapallolla, mutta keskittyy taiteen pääkaupunkeihin, kuten New York, Lontoo, Los Angeles ja Berliini."

Danto, Dickie ja Bourdieu

Taidemaailmaa määritteli ensimmäisenä vuonna 1964 amerikkalainen filosofi ja taidekriitikko Arthur Danto artikkelissaan "The Artworld". Danton mukaan "Taiteen teorioiden rooli, niin tänään kuin aina ennenkin, on aikaansaada taidemaailma ja taide mahdolliseksi."  Danton määrittelemä taidemaailma tarjosi operationaalisen taideteorian, jota sen osallistujat käyttävät erottaakseen taiteen ei-taiteesta. 
George Dickien institutionaalisen taideteorian varhaisemmassa (1974)  määritelmässä taidemaailma on niiden näkökohtien asetelma, jotka suovat teokselle ehdokkuuden taiteen arvostukseen. Uudemmassa (1997) teoriassaan Dickie määrittelee taideteoksen artefaktina, joka luodaan esitettäväksi taidemaailman yleisölle. Yleisö on henkilöiden tai jäsenten sarja, joka on jossain määrin valmistautunut ymmärtämään heille esitettäviä objekteja. Martin Irvine toteaa, että taidemaailma on kaikkien taidemaailmajärjestelmien kokonaisuus. Taidemaailmajärjestelmä on ne puitteet, joissa taiteilija esittää teokset taidemaailman yleisölle. 
Pierre Bourdieun taidemaailman käsite on yhteiskunnallisesti ja taloudellisesti elettyjen asemien ehdollistama ja määrittelemä, joka vaatii tietoa ja kulttuurisen pääoman omistamista osana yhteiskuntaluokan identiteettiä, taiteen teorian käsitteitä, joita seuraavat opitut ammatilliset sekä yhteiskuntaluokkien distinktiot.

Musiikin taidemaailmat

Simon Frith kuvailee kolmea taidemaailmaa, jotka esiintyvät musiikin alalla: taidemusiikin maailma, kansanmusiikin maailma ja kaupallisen musiikin maailma.  Timothy Taylor liittää nämä maailmat kolmeen populaarimusiikin lajiin: rockiin, rappiin ja poppiin.
Janne Kangaskokko

Janne Kangaskokko (s. 29. joulukuuta 1983 Kärsämäki) on suomalainen lentopalloilija. Kaudella 2013–2014 hän edusti oululaista Ettaa Mestaruusliigassa.
Junioreissa Kangaskokko pelasi kaksoisedustuksella Kärsämäen Katajassa ja Pudasjärven Urheilijoissa. Ensimmäisen SM-liigakautensa hän pelasi 2004–2005 Perungan pojissa. Hän pelasi kaksi kautta keskitorjujana, mutta kaudella 2006–2007 pelipaikka vaihdettiin hakkuriksi. Perungan pojat ja Napapiirin Palloketut yhdistivät kaudella rovaniemeläisen liigalentopalloilun Santasport-joukkueeksi. Kangaskokko pelasi kauden ykkössarjaa Santasport 2:ssa. Kaudella 2007–2008 Kangaskokko siirtyi takaisin Santasportin liigajoukkueeseen hakkurin pelipaikalle ja joukkue saavutti SM-kultaa. Kaudella 2008–2009 Kangaskokko palasi keskitorjujan rooliin Santasportin liigajoukkueessa. Joukkue saavutti kaudella SM-hopeaa.
Kaudella 2009–2010 Kangaskokko vaihtoi seuraa oululaiseen Sun Volleyhin. Pelipaikkana oli jälleen keskitorjuja. Joukkue voitti Suomen Cupissa kultaa ja voitti runkosarjan. Puolivälieräottelussa Joensuun Rientoa vastaan joukkueen hakkuri Marko Aho katkaisi akillesjänteensä ja Kangaskokko asetettiin hakkurin paikalle. Kangaskokko pelasi kauden loput ottelut hakkurina saavuttaen joukkueen kanssa SM-kultaa finaalissa Pielaveden Sampoa vastaan. Mitali oli kaikkien aikojen ensimmäinen oululaisessa lentopalloilussa. Kaudet 2010–2012 Kangaskokko pelasi Sun Vollen riveissä hakkurina, keskitorjujana ja yleispelaajana.
Vuodesta 2012 Kangaskokko on pelannut Ettassa.
Jonne Kemppainen

Jonne Kemppainen (s. 16. helmikuuta 1986 Kuopio) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa Hän pelasi Superpesiksessä kaudet 2010 ja 2011
Pattijoen Urheilijoissa, jossa saavutti 2011 pronssimitalin. Kaudet 2012 ja 2013 hän pelasi Kankaanpään Mailassa. Pelatessaan KaMan joukkueessa 2013 Kemppainen pelasi uransa toistaiseksi ainoan itä-länsi-ottelunsa. Kaudesta 2014 lähtien Kemppainen on edustanut JoMaa, jossa on saavuttanut neljä peräkkäistä Superpesiksen pronssia sekä Suomen-mestaruuden kaudella 2018.
30.7.2018 mennessä pelaamissaan 257 Superpesiksen runkosarjaottelussa Kemppainen on lyönyt 10 kunnaria ja 91 tavallista juoksua, tuonut 225 juoksua ja kerännyt 910 kärkilyöntiä. 52 pudotuspeliottelussa Kemppainen on lyönyt 9 ja tuonut 35 juoksua sekä 154 kerännyt kärkilyöntiä.
Guillestre

Nähtävyyksiä

Kunnan tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat 1000-luvulta oleva Saint-Guillaumen kappeli, keskiaikainen torni Tour d'Eygliers sekä 1500-luvulta peräisin oleva Notre-Dame-d'Aquilonin kirkko.
Schwinn

Schwinn on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Ignaz Schwinn perusti yrityksen vuonna 1895 Chicagossa, ja siitä tuli nopeasti yksi Yhdysvaltojen hallitsevista polkupyörävalmistajista. Yritys kuitenkin ajautui konkurssiin vuonna 1992.

Perustaja

Ignaz Schwinn syntyi Saksassa vuonna 1860. Hän kiinnostui jo varhaisessa vaiheessa 1800-luvun lopulla kehitetyistä polkupyöristä, joissa käytettiin erikokoisia pyöriä. Schwinn turhautui Eurooppalaisten polkupyörävalmistajien haluttomuuteen toteuttaa hänen ehdottamiaan muutoksia ja niinpä hän päätti vuonna 1891 muuttaa Yhdysvaltoihin, jossa hän kuitenkin kohtasi samankaltaista vastustusta. Vuonna 1885 Schwinn perusti oman yrityksensä Adolph Arnoldin tarjoaman taloudellisen tuen avulla. Yrityksen nimeksi annettiin Arnold, Schwinn Bicycle Company. Polkupyörä oli valtavan huomion keskipisteenä 1800-luvun viimeisinä vuosina ja Yhdysvalloissa huomio keskittyi Chicagoon, jossa toimi yhteensä 30 polkupyöriä valmistavaa tehdasta. Schwinn osoittautui paitsi osaavaksi suunnittelijaksi, myös erinomaiseksi liikemieheksi ja hänen valmistamiaan pyöriä arvostettiin. 
Ensimmäinen polkupyörien kukoistuskausi jäi auton kehittymisen myötä lyhyeksi. Vuoteen 1905 mennessä polkupyörien valmistusmäärät laskivat neljännekseen vuoden 1900 tasosta. Kehityksen seurauksena Chicagoon jäi vain 12 valmistajaa. Schwinn kuitenkin pystyi kääntämään hankalan tilanteen voitokseen ja laajensi toimintaansa.

Selviytyminen Suuresta lamasta

1920-luvun lopulla Yhdysvaltain talous kääntyi laskuun ja tämä  vaikutti myös Schwinnin toimintaan ja yritys oli vähällä joutua konkurssiin. Ignaz Schwinnin poika Frank W. "F.W." Schwinn teki kuitenkin rohkean ratkaisun suunnittelemalla pyörän, joka poikkesi kilpailijoiden tuotteista. Schwinn esitteli vuonna 1933 Aerocyclen, joka oli merkittävin askel polkpyörän kehityksessä sitten modernin timanttimallisen rungon kehittämisen jälkeen. Mallin ansiosta Schwinnistä tuli käytännössä polkupyörämallien standardi.
Power Rangers: Dino Thunder (videopeli)

Game Boy Advance

GBA:lla pelataan ainoastaan kolmella Rangerilla punaisella, sinisellä ja keltaisella, joiden tehtävinä on saavuttaa tietty päämäärä, kuten tuhota kaikki metallisessa laatikossa olevat viholliset tai pelastaa jäätyneet ihmiset. Musta Ranger puolestaan esiintyy neuvonantajana, sekä palapeli tehtävissä, jossa on tarkoitus tehdä Mustalle Rangerille reitti kohti päämääräänsä pelastaakseen eri Zordeja. Palapelin aikana Valkoinen Ranger toimii häirikkönä, joka tuhoaa reittejä kesken kaiken. Pelissä voi pelata myös Megazordeilla mikäli vastustaja suurenee jättiläismäiseksi. Lisäksi Megazord tasoilla voi muokata ThunderSaurus Megazordia palapeleissä vapauttamiensa Zordien myötä.

Konsoliversiot

PlayStation 2 ja Nintendo GameCubella pelataan ainoastaan Power Rangereiden mekaanisilla Zordeilla. Pelaajalla on käytössä kolme Zordia; Punainen TyrannoZord, sininen TriceraZord ja keltainen PteraZord. Tarkoituksena on vapauttaa vankina olevat DinoZordit lila CephalaZord, vihreä ParasaurZord, oranssi AnkyloZord ja sinivihreä DimetroZord. Samalla pelaajan on tuhottava muukalaisolentojen asetehtaat ja kerättävä eri esineitä, kuten munia ja kristalli-ikoneja. Pelissä on myös lukittavia Zordeja Power Rangers Wild Forcesta ja Power Rangers Ninja Stormista.
Sutherland Springsin kirkkoammuskelu

Tapahtumat

Ammuskelu alkoi noin 11.30 paikallista aikaa, kun tekijä aloitti ammuskelun baptistikirkon pihalla. Tekijä meni kirkkoon ampumaan kesken jumalanpalveluksen. Ampujan poistuessa kirkosta kaksi paikallista asukasta alkoivat ampua häntä.Tekijä lähti autolla pakoon, mutta asukkaat lähtivät ajamaan häntä takaa. Ammuskelun tekijä ajoi takaa-ajon aikana kolarin ja hänet löydettiin kuolleena autostaan. Viranomaisten mukaan kyseessä oli itsemurha ja häneltä löytyi ampumahaava. Ammuskelussa kuoli 26 ihmistä ja 20 loukkaantui. Uhrien ikähaarukka oli puolentoista kuukauden ikäisestä 77-vuotiaaseen saakka.

Tekijä

Viranomaisten mukaan tekijä oli 26-vuotias mies, entinen ilmavoimien sotilas Devin Patrick Kelley (21. helmikuuta 1991 Hays, Texas – 5. lokakuuta 2017 New Berlin, Texas) Hänet oltiin tuomittu viisi vuotta sitten vaimonsa pahoinpitelystä, jolloin hänet erotettiin ilmavoimista ja tuomittiin vuoden vankeusrangaistukseen.
Tekijän motiivina pidetään perheriitaa. Hän oli lähettänyt uhkaavia viestejä anopilleen. Viestit liittyivät perheriitaan. Ammuskelun jälkeisen takaa-ajon jälkeen hän ampui itsensä. Tekijällä ei ollut yhteyksiä terrorismiin, eikä ammuskelusta aloitettu terrorismitutkintaa.
João Guimarães Rosa

João Guimarães Rosa (27. kesäkuuta 1908 Cordisburgo, Brasilia – 19. marraskuuta 1967 Rio de Janeiro) oli brasilialainen kirjailija. Hän kuuluu 1900-luvun Brasilian merkittävimpiin kirjailijoihin. Hän oli koulutukseltaan lääkäri, mutta toimi diplomaattina eri maissa Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Hänet valittiin Brasilian kirjallisuusakatemiaan, Academia Brasileira de Letrasiin, kolme päivää ennen kuolemaansa.
Guimarães Rosan tunnetuin teos on vuonna 1956 ilmestynyt omaperäinen romaani Grande Sertão: Veredas, jota on verrattu James Joycen Odysseukseen. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu.
Johnny Russell

John Bright ”Johnny” Russell (23. tammikuuta 1940 – 3. heinäkuuta 2001) oli yhdysvaltalainen country-laulaja ja laulunkirjoittaja, joka tunnettiin parhaiten ”Act Naturally” -kappaleen tekijänä. Sen levytti menestyksekkäästi Buck Owens vuonna 1963. Vuonna 1965 The Beatles julkaisi kappaleesta cover-version albumillaan Help!. Johnny Russellin muita lauluja ovat levyttäneet Burl Ives, Jim Reeves, Jerry Garcia, Dolly Parton, Emmylou Harris ja Linda Ronstadt.
Russell menehtyi 61-vuotiaana diabeteksen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Grandi

Grandi on Valion valmistama pillimehu. Se tuli markkinoille vuonna 1970.
Grandi-pakkauksissa on hahmo nimeltä Kari Grandi, jota on kutsuttu nimellä "kaikkien janoisten sankari" ja joka liikkuu erilaisilla kulkuneuvoilla. Mainoksissa hahmoa ovat esittäneet Eeki Mantere ja Sami Kojonen.
Grandin makuja ovat muun muassa mansikka, appelsiini, vadelma, päärynä ja appelsiini-kola.
Mike Kennerty

Michael Brian Kennerty (s. 20. heinäkuuta 1980 Miami, Florida) on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen The All-American Rejectsin kitaristi ja taustalaulaja. Hän liittyi bändiin vuonna 2002.
Kennerty on punkbändi These Enzymesin kitaristi ja perustajajäsen The All-American Rejects -bändikaverinsa, rumpali Chris Gaylorin kanssa.
Mike omistaa Edmond Recordsin, joka on erikoistunut värivinyylien painamiseen. Hän tuotti punkrokkari Ben Weaselin albumin These Ones Are Bitter ja soitti sillä kitaraa. 
Mike rakastaa Dr Pepperiä ja Taco Belliä, jossa hän on kertonut työskennelleensä.
Mes-Meheux

Mes-Meheux on asumaton saari Sierra Leonessa ja yksi Banana Islandsin saarista. Saari nimettiin ranskalaisen kauppiaan Jean Meheux’n mukaan, joka assimiloitui afrikkalaiseen yhteiskuntaan. Jean Meheux sai temnenaisen kanssa useita lapsia, joista yksi oli John Meheux, joka toimi Sierra Leonen siirtomaan seriffinä. Meheux omisti suuren talon ja mittavia tontteja Kissy Roadilla, Kissy Streetillä sekä Meheux Streetillä, joka on nimetty Jean Meheux’n ja hänen jälkeläisten muistolle.
Ratamestari

Ratamestari oli alempi rautatievirkamies joka johti tietyn rataosuuden ylläpito- ja kunnostustöitä sekä toimi rataosuuden ratavartijoiden esimiehenä. Ratainsinööri oli puolestaan ratamestarin esimies.
Ratamestarilla oli virka-asunto vastuullaan olevan rataosuuden varrella.