google/wiki40b huggingface dataset:
Romanian saksalaiset

Ensimmäisen maailmansodan seuraukset

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kaakkois-Euroopan valtiolliset rajat muodostettiin uudestaan. Romaniaan liitettiin Itävallasta entinen kruununmaa Bukovina, Unkarista nykyinen Transilvania ja itäinen Baanaatti, Bulgariasta Dobrogea sekä Venäjästä Moldovan itäiset osat eli Bessarabia. Vuoden 1930 väestönlaskennan mukaan näillä alueilla asui noin 9,25 miljoonaa ihmistä. Saksankielinen väestö oli noin 760 000 ihmistä, suurin ei-romanialainen väestöryhmä unkarilaisten jälkeen.

Väestöryhmät toisen maailmansodan aikana

Osa Romanian saksalaisista siirtyi vuonna 1940 Romanialta Unkarille. Romania joutui luopumaan osista vuonna 1918 saamistaan alueista Unkarille, Bulgarialle ja Neuvostoliitolle.
Dobrogean, Bessarabian ja Bukovinan saksalaiset asutettiin uudestaan Saksaan Romanian, Bulgarian ja Neuvostoliiton hallitusten välisten neuvottolujen tuloksena. Tämän jälkeen Romaniassa asui vielä noin 550 000 saksalaista. Saksalaisryhmistä suurin oli Banaatin saksalaiset, joita oli noin 320 000, ja toiseksi suurin Transilvanian saksalaiset, joihin lukeutui tuolloin arviolta 200 000 saksalaista. Romanian hallitus myönsi Romaniaan jääneille saksalaisille virallisen vähemmistöaseman. 
Vuoden 1940 marraskuussa perustettiin NSDAP der deutschen Volksgruppe in Rumänien Romanian saksalaisten kansalliseksi asianajajaksi. Noin 64 000 Romanian saksalaista liittyi Waffen-SS:n vapaaehtoisjoukkoihin, heistä noin 50 000 jälkeen vuoden 1943. Romanian saksalaiset palvelivat muiden muassa 7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugenissa ja keskityisleirivartijoina. Romanian saksalaisista joukoista kaatui noin 28 prosenttia, mikä oli keskimääräisesti suuri osuus.
Romanian julistettua sodan Saksalle 23. elokuuta vuonna 1944 monet Pohjois-Transilvanian saksalaiset pakenivat länteen, etenkin Itävaltaan ja Saksaan.

Vuoden 1945 jälkeen

Ensimmäisessä väestönlaskennassa toisen maailmansodan jälkeen vuoden 1948 tammikuun lopussa Romaniassa asui vielä noin 345 000 saksalaista. Rautaesiripun kaaduttua vuonna 1990 yli 100 000 Romanian saksalaista muutti Saksaan, heistä yli 60 000 ensimmäisen vuoden aikana. Nykyisin Romanian saksalaisten lukumääräksi arvioidaan noin 60 000. Poliittisesti heitä edustaa Romanian saksalaisten demokraattinen foorumi (saks. Demokratisches Forum der Deutschen in Rumänien, DFDR) vuonna 1989 perustettu Romanian saksalaisten puolue. DFDR on erityisen suosittu puolue Hermannstadtissa (romaniaksi Sibiu), jossa sitä tukee myös moni etnisesti romanialainen.
DFDR tekee kansallisella tasolla yhteistyötä Romanian kansallisen liberaalipuolueen kanssa. Hermannstadtin pormestari, Transilvanian sakseihin kuuluva Klaus Johannis valittiin kansallisliberaalien ehdokkaana Romanian presidentiksi marraskuussa 2014.
Grimsta

Grimsta on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella (Västerort), ja kuuluu hallinnollisesti Hässelby-Vällingbyn kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Hässelby Strandin, Hässelby Gårdin, Vällingbyn ja Blackebergin kaupunginosat, ja sillä on myös vesirajaa Ekerön kunnan kanssa. Grimsta muodostettiin vuonna 1956. Nykyisin siellä on asukkaita noin 3700. Maa-alaltaan kaupunginosa on noin 2,66 neliökilometrin suuruinen.
Bruno Ecuele Manga

Ura

Ecuele Manga pelasi kotimaassaan FC 105 Librevillessa puolitoista kautta ennen siirtymistään Ranskaan, Bordeaux'iin. Peliaikaa ei kuitenkaan ollut luvassa edustusjoukkueessa, jonka myötä hän siirtyi pelaamaan Bordeaux'in reserviin Championnat de France amateur sarjatasolle. Helmikuussa 2008 Ecuele Manga siirtyi loppukaudeksi 2007-2008 Championnat Nationalissa pelanneeseen Rodeziin.
Kesällä 2008 Ecuele Manga siirtyi Ligue 2:ssa pelanneeseen Angersiin, jossa hän nousi joukkueen vakiopuolustajaksi.

Maajoukkueura

Ecuele Manga on pelannut Gabonin maajoukkueessa vuodesta 2006 lähtien. Hän oli mukana vuoden 2010 Afrikan kisoissa, jossa Gabon jäi alkulohkoon.
Raisa Marjamäki

Raisa Marjamäki (s. 1987 Helsinki) on suomalainen runoilija.
Marjamäki on opiskellut Helsingin ja Jyväskylän yliopistossa sekä valmistunut maisteriksi skotlantilaisesta University of St Andrews’sta, jossa hän opiskeli runoutta Don Patersonin johdolla. Marjamäen kuvakollaasia ja runoa yhdistelevä esikoiskokoelma Katoamisilmoitus (Palladium Kirjat) julkaistiin vuonna 2010, ja hän osallistui sen painamiseen Siuronkosken kirjapainossa. Toinen kokoelma Ei kenenkään laituri (2014) ladottiin käsin ja painettiin arkki kerrallaan kirjaksi Heidelbergin kohopainokoneella. Teos kiinnittää huomiota kirjoittamisen teknologioihin: se on kokonaan ilman tietokoneita toteutettu runokirja. 
Marjamäki on myös kääntänyt Kiinalainen yksisarvinen -Poesiavihkon (#12, 2017), joka on Thomas L. Rowen koostama valikoima 1800-luvun kiinalais-englantilaisesta sanakirjasta tehtyjä löytöjä.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2020 – miesten BMX:n freestyle

Karsinnat

Olympiaturnaukseen osallistuu 9 pyöräilijää. Näistä 6 valitaan UCIn olympiakarsintarankingin perusteella. Karsintaranking toimii siten, että yhdestä maasta otetaan kaksi parasta urheilijaa ja näiden pisteet lasketaan yhteen. Rankingin voittaja saa kaksi urheilijaa olympialaisiin ja sijojen 2. – 5. joukkueet yhden pyöräilijän. Kaksi paikkaa valitaan vuoden 2019 MM-kilpailujen perusteella. MM-kilpailujen paikat ovat myös maakohtaisia ja voivat tulla vain maille, jotka eivät ole saaneet paikkaa aikaisemmin. Isäntämaa Japanille on kiintiöpaikka.
Summerside

Historia

Alueen ensimmäinen asukas oli Pennsylvaniasta kotoisin oleva kveekari ja brittiläinen lojalisti Daniel Green, joka kutsui aluetta nimellä ”Green Shores Bedeque”. Greenin pojan Josephin omistama pubi oli keskeisessä asemassa kaupungin nykyistä nimeä valittaessa. Tarinan mukaan eversti Henry Compton saapui kaupunkiin erittäin kylmänä päivänä ja lähestyttyään kaupunkia maasto suojasi viimalta ja aurinko tuli esiin pilvien takaa. Compton totesi tulleensa saaren kesäiselle puolelle (engl. ”summer side of the island”). Joseph piti tästä lausahduksesta ja vaihtoi pubinsa nimeksi Summerside. Myöhemmin postipäällikkö Patrick Power ehdotti paikallishallinnolle kaupungin nimen vaihtamista Summersideksi. Summerside oli ainutlaatuinen eikä sillä ollut vaaraa sekaannuksiin muiden samannimisten paikkojen kanssa, joten nimi virallistettiin.
Summersiden asuttaminen sai varsinaisesti alkunsa 1840, kun ensimmäinen satamalaituri ja tie alueen hallinnollisena keskuksena toimivaan St. Eleanorsiin valmistui. Pian tämän jälkeen Joseph Pope perusti Summersideen laivanrakennustelakan, ja kaupungista muodostui merkittävä vientisatama muualle Prinssi Edwardin saarelle ja Nova Scotiaan. Summerside virallistettiin kaupungiksi (Town) 1. toukokuuta 1877 ja suuremmaksi kaupungiksi (City) 1995.
Kauniaisten kaupunginkirjasto

Kauniaisten kaupunginkirjasto on Kauniaisissa toimiva yleinen kirjasto. Kauniaisten kaupunginkirjastolla on yksi toimipiste. Kauniaisten kaupunginkirjasto on osa HelMet-kirjastoa. HelMet-kirjasto on Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan kaupunginkirjastojen kokonaisuus, jolla on yhteinen kokoelmaluettelo ja yhteiset käyttösäännöt.
Vuonna 2017 Kauniaisten kaupunginkirjaston kokoelmissa oli 85 540 nidettä ja kirjaston kokonaislainaus oli 240 720 lainausta.

Historia

Kauniaisten kaupunginkirjaston (vuoteen 1971 kauppalankirjaston) perustamisesta tehtiin aloite vuonna 1923. Kirjasto aloitti toimintansa vuonna 1924 kauppalan rahatoimistossa. Ensimmäisen toimintavuoden lopulla kirjaston kokoelma oli 173 nidettä ja kirjaston käyttäjiä oli 90. Ennen vuotta 1967 kirjasto muutti kolmesti vuosina 1942, 1945 ja 1949.
Vuonna 1967 kirjastolle vuokrattiin osa Helsingin Säästöpankin liiketalon toisesta kerroksesta Kauniaisten keskustasta. Uusissa tiloissa oli lainaustoiminnan lisäksi mahdollista järjestää asiakkaille myös lukusali, lastenosasto sekä musiikkinurkka. Kirjaston tiloissa järjestettiin myös taidenäyttelyjä.
Kirjasto sai oman, erillisen kirjastorakennuksensa loppuvuodesta 1985. Toiminta uusissa tiloissa aloitettiin 4. helmikuuta 1986. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Reijo Perko arkkitehtitoimisto Perko & Rautamäestä.
Pääkaupunkiseudun yleisten kirjastojen yhteistyö käynnistyi 1970-luvulla, kun Espoossa, Helsingissä, Kauniaisissa ja Vantaalla siirryttiin yhteiseen kirjastojärjestelmään ja yhteiseen kokoelmaluetteloon. Kirjastoilla on ollut yhteinen ATK-järjestelmä vuodesta 1987.
Goji-marja

Susimarja eli goji-marja on nimitys kahden pukinpensaiden sukuun kuuluvan lajin, pukinpensaan eli aitapukinpensaan (Lycium barbarum) ja kiinanpukinpensaan (Lycium chinense) marjoille, joilla on pitkä historia ravintona ja lääkekasvina Itä-Aasiassa, varsinkin läntisessä Kiinassa, kuten Tiibetissä. Lajit kasvavat alkuperäisinä Itä-Aasiassa. 
Nimi goji-marja on otettu käyttöön vasta 2000-luvun alussa. Tämä nimi tulee englannin kielen ja kenties joidenkin kiinalaisten murteiden välityksellä kiinan kielen sanasta 枸杞 [gǒuqǐ], joka suomalaisilla aakkosilla ääntyisi lähinnä "gou´thsi". Marjasta on käytetty Suomessa myös pitkään nimeä susimarja, joka vastaa englannin alkuperäisempää nimeä wolfberry. Kiinankielisellä nimellä ei ole merkitystä, jonka voisi kääntää.
Marja sisältää runsaasti antioksidantteja, muun muassa karotenoideja ja flavonoideja. Se sisältää myös polysakkarideja (23 %), 21 hivenainetta, vitamiineja (varsinkin B-ryhmän) ja 18 aminohappoa. Marjan painosta 10–14 % on proteiinia. 
Kuivattua goji-marjaa markkinoidaan superruokana, sitä myydään myös jauheena ja mehuna.
Vuosina 2009–2010 suurin osa Tullilaboratoriossa tutkituista susimarjaeristä ylitti silloin sallitut torjunta-ainepitoisuudet, ja ne hylättiin. Vuonna 2010 EU-lakia kuitenkin muutettiin niin, että susimarja luokiteltiin tomaatiksi, jolle sallitaan suuremmat raja-arvot. Luokitusmuutoksen jälkeen Suomeen tuodut susimarjaerät ovat olleet uusien raja-arvojen puitteissa.
HMS Gripen (1928)

Palveluskäyttö

Alus muutettiin pelastusalukseksi 1947 ja se poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947. Alus myytiin 1957 romutettavaksi Göteborgiin.
Lahden Hiihtoseura

Lahden Hiihtoseura ry (LHS) on 3. huhtikuuta 1922 perustettu suomalainen talviurheiluseura. Sen kotipaikka on Lahti, ja se on parhaiten tunnettu järjestämistään talviurheilukisoista sekä menestyneistä mäkihyppääjistään. Sen lajivalikoimaan kuuluvat mäkihypyn lisäksi yhdistetty, maastohiihto, alppihiihto, freestyle-hiihto, ampumahiihto ja sauvakävely.
Lahden Hiihtoseura on vuosittain järjestänyt Salpausselän Kisat vuodesta 1923 alkaen. Se on saanut järjestettäväkseen hiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1926, 1938, 1958, 1978, 1989, 2001 ja 2017 sekä ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1981, 1987 (naisten kilpailut) ja 1991.
Lahden Hiihtoseuraa edustaneita olympiavoittajia ovat Tapio Mäkelä, Siiri Rantanen, Veikko Kankkonen, Jari Puikkonen, Jari Mantila ja Toni Nieminen. Maailmanmestaruuden ovat voittaneet Mäkelän, Puikkosen ja Mantilan lisäksi Janne Ahonen, Anselm Knuuttila, Juhani Kärkinen, Pentti Kokkonen, Markku Pusenius ja Tami Kiuru.
Hieronymuksen luostari

Hieronymuksen luostari on Lissabonissa Portugalissa sijaitseva Unescon maailmanperintökohde. Luostarin tieltä purettiin vuonna 1502 Henrik Purjehtijan 1300-luvulla perustama Santa Marian luostari. Hieronymuksen luostari rakennettiin kunnioittamaan Vasco da Gaman merireitin Intiaan löytymistä. Sen kirkossa on hänen hautansa.
Rakennustyyliltään Hieronymuksen luostari ei edusta erityisesti mitään tyylisuuntaa. Nykyään luostarin kirkossa, joka vaurioitui pahoin vuoden 1775 maanjäristyksessä, pidetään enimmäkseen musiikkitapahtumia. 
Lissabonin sopimus allekirjoitettiin Hieronymuksen luostarissa 13. joulukuuta 2007.
Homoseksuaalisuus ja islam

Islamilaiset näkemykset homoseksuaalisuudesta perustuvat Koraanin kirjoituksiin sekä Profeetta Muhammedin opetuksiin sellaisina kuin ne on kirjattu islamiaisiin hadith -kokoelmiin. Homoseksuaalisia tekoja pidetään yleensä syntinä, sillä islam kieltää avioliiton ulkopuoliset suhteet. Anaaliyhdyntä myös avioliitossa on ehdottomasti kielletty.

Muslimien näkemyksiä

Tavallisten muslimien mielipiteet homoseksuaalisuudesta vaihtelevat, eivätkä läheskään aina vastaa šaria-lain säädöksiä. PEW tutkimuskeskuksen mukaan maailman eri osien muslimeista 80-90 % piti  homoseksuaalisuutta moraalisesti vääränä vuonna 2013.  USA:n muslimeista kuitenkin niukasti yli puolet eli 52 % katsoi vuonna 2017, että yhteiskunnan tulisi hyväksyä homoseksuaalisuus.  Kymmenessä vuodessa tämä prosenttiluku oli noussut 25 yksiköllä, joten USA:n muslimien keskuudessa oli tapahtunut nopea asennemuutos hyväksyvään suuntaan.   
Suomessa runsaasti keskustelua herätti  YLE:n islam-ilta 29.10.2013. Suorassa lähetyksessä Mellunmäen moskeijan imaami Abbas Bahmanpour kertoi, että šaria määrää kuolemantuomion homoseksuaalisuudesta, jos neljä silminnäkijää voi todistaa tapahtuneen. SETA ja eräät muut tahot katsoivat, että lausuntoa käytettiin väärin perustein lyömäaseena muslimeja vastaan. Väitettiin muun muassa, että homojen tappaminen ei todellisuudessa kiinnostanut kaikkia niitä poliitikkoja, jotka nostivat asiasta hälyn.
Mikko Fritze

Mikko Fritze (s. 27. marraskuuta 1963 Tampere) on Suomessa syntynyt saksalainen tulkki, kääntäjä ja opettaja. Vuosina 2008–2010 Fritze toimi Tallinnan kulttuuripääkaupunkivuotta 2011 järjestäneen säätiön toimitusjohtajana. Vuodesta 2010 hän on toiminut Helsingin Goethe-instituutin johtajana.
Fritze asui Suomessa yhdeksänvuotiaaksi asti. Hän kävi lukion Kölnissä ja opiskeli saksan kieltä, biologiaa ja kasvatustiedettä Hampurin yliopistossa 1984-1990. Vuonna 1987 hän oli stipendiaattina Montrealin yliopistossa Kanadassa ja 1988 assistenttina Helsingin yliopiston biologian laitoksella.
Fritze on tehnyt pitkän uran Goethe-instituutin tehtävissä eri puolilla maailmaa. Vuosina 1995–1998 Fritze toimi Goethe-instituutin opettajana Kroatian Zagrebissa, sitten instituutin johtajana Tallinnassa 1998–2004 ja Uruguayn Montevideossa 2004–2008. Hän muutti perheineen takaisin Eurooppaan vetämään Tallinnan kulttuuripääkaupunkihanketta, mutta siirtyi kesken toimikautensa Goethe-instituutin johtajaksi Helsinkiin. Myös Fritzen isä toimi aikoinaan Goethe-instituutin johtajana Suomessa, ensin Tampereella ja sitten Helsingissä.
Viron presidentti Arnold Rüütel myönsi Fritzelle 2004 Marianmaan ristin ritarikunnan 5. luokan ansiomerkin Viron ja Saksan kulttuurisuhteiden edistämisestä.
Étricourt-Manancourt

Historia

Ensimmäisessä maailmansodassa saksalaisten suunnitteleman Operaatio Michaelin mukaan Étricourtin kylä tuhottiin pommittamalla. Pommituksen jälkeen 24. maaliskuuta 1918 saksalaiset joukot ylittivät kunnassa olevan Canal du Nordin kanavan käyttäen kahta väliaikaista siltaa. Operaatio kuitenkin epäonnistui.
Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö

Tuotanto

Vuonna 2011 säveltäjä Alan Menken kertoi, että suunnitteilla ollut Beauty and the Beast -elokuva peruttiin heti alkuunsa.
Walt Disney Pictures ilmoitti kuitenkin huhtikuussa 2014 tekevänsä uuden Beauty and the Beast -elokuvan Liisa Ihmemaassa ja Maleficent – Pahatar elokuvien suosion rohkaisemana.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin toukokuussa 2015 Englannin Surreyn kreivikunnassa.

Musiikki

Walt Disney Records julkaisi elokuvan soundtrackin 10. maaliskuuta 2017.

Markkinointi

Elokuvan teasertraileri julkaistiin 23. toukokuuta 2016, ja sitä katsottiin ensimmäisen 24 tunnin aikana 91,8 miljoonaa kertaa, millä se rikkoi kaikkien aikojen ennätyksen.

Julkaisu

Elokuvan ensiesitys oli Lontoon Spencer Housessa 23. helmikuuta 2017.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Anne Möttölä antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja kehui erityisesti elokuvan musiikkikohtauksia. Turun Sanomien Henri Waltter Rehnströmin mielestä musiikkikohtauksia on taas aivan liikaa ja sitä myöden elokuvasta on tullut ylipitkä, joskin se on hänestä hyvin toteutettua ja hyvän näköistä tarinankerrontaa.
Air Vanuatu

Air Vanuatu (IATA: NF, ICAO: AVN, kutsukoodi: AIR VAN) on vanuatulainen lentoyhtiö, jonka pääpaikka on Bauerfieldin kansainvälinen lentoasema Port Vilassa. Se lentää suoria lentoja Aucklandiin, Brisbaneen, Honiaraan, Nadiin, Nouméaan ja Sydneyhin.
Air Vanuatu on toiminut nykyisellä nimellään vuodesta 1981 lähtien. Vanuatun valtio on omistanut lentoyhtiön kokonaan joulukuusta 1987 lähtien.
Turun saaristo

Turun saaristo (myös Lounais-Suomen saaristo tai Varsinais-Suomen saaristo) on noin 20 000 saaresta muodostuva, Särkisalosta ja Hiittisistä Kustavin saaristoon ulottuva saaristoalue Saaristomerellä Varsinais-Suomessa. Ahvenanmaasta Turun saariston erottaa Kihdin selkä. Selkä on tosin sen verran kapea, että voidaan käsittää Turun saariston ja Ahvenanmaan olevan yksi saaristo. Jos ajatellaan siten, on kyseessä maailman monisaarisin saaristo.
Saaria yhdistää Saariston rengastie.

Turunmaan saaristo

Turun saaristoa alueellisesti suppeampi käsite on Turunmaan saaristo, joka sijaitsee Paraisten ja Kemiönsaaren kuntien alueella Turunmaan seutukunnassa. Tämän myös Turunmaaksi nimitetyn Turun saariston eteläosan nykyisin Kemiönsaaren ja Paraisten kuntiin kuuluvat saaret sekä nykyisin Saloon kuuluva Särkisalo ovat vanhastaan olleet ruotsinkielistä aluetta. Nykyisin Turunmaan seutukunnan kunnat ovat kaksikielisiä, mutta ruotsi on niissä edelleen enemmistökieli.

Pohjoinen saaristo

Turunmaan saariston ja Turunmaan ulkopuolista Turun saaristoa on pohjoinen saaristo Turun, Kaarinan ja Naantalin kaupunkien sekä Maskun, Taivassalon ja Kustavin kuntien alueella. Tämä Pohjoinen saaristo, kuten Rymättylä ja muut nykyisin Naantaliin kuuluvat saaret on suomenkielistä aluetta, joskin Turku on kaksikielinen ruotsinkielisellä vähemmistöllä.

Muita määrittelyjä

Aluepoliittisissa määrittelyissä Turun, Naantalin ja Kaarinan kaupunkien saaret eivät kuulu saaristoon. Joskus käytetään myös käsitettä Lounaissaaristo tai Saaristomeren saaristo, ja tällöin toisinaan luetaan mukaan Saaristomeren ohella myös Ahvenanmaa. Joissain yhteyksissä Turun saaristolla voidaan tarkoittaa myös Turun saaria eli Turun kaupungin nykyiselle alueelle jäävää osaa Turun saaristosta.
Ignalinan ydinvoimalaitos

Ignalinan ydinvoimalaitos on Liettuan koillisosissa sijaitseva, nyttemmin suljettu ydinvoimala, joka oli toiminnassa vuosina 1983–2009. Se oli maan ainoa ydinvoimala.
Laitos sijaitsee Visaginasissa, noin 15 kilometrin päässä Ignalinan kaupungista. Voimalasta on alle viisi kilometriä Valko-Venäjän ja alle kahdeksan kilometriä Latvian rajalle.

Reaktorit

Voimalaan kuuluu kaksi RBMK-tyyppistä reaktoria, jotka valmistuivat vuosina 1983 ja 1987. Voimalan reaktori RBMK-1500 on samantyyppinen kuin Tšernobylin ydinvoimalaitos, vesijäähdytteinen ja grafiittihidastimia käyttävä. Reaktorityyppi RBMK-1500 oli 1 500 megawatin sähkötehollaan aikoinaan maailman suuritehoisin. Ignalinan sulkeminen oli yksi Liettuan EU-jäsenyyden ehdoista. Ykkösreaktori suljettiin vuoden 2004 lopussa ja 2-reaktori vuoden 2009 lopussa.

Ignalinan ydinvoimalaitoksen historiaa

Ignalinan ydinvoimala perustettiin alun perin osaksi koko läntisen Neuvostoliiton energiajärjestelmää. Voimalalaitoksen rakentamistöiden valmistelu aloitettiin vuonna 1974. Varsinaiset maansiirtotyöt ykkösyksikön osalta aloitettiin maaliskuussa 1978 ja valmistuivat seuraavana syksynä. Vuoden 1980 syksynä aikana myös yksikkö 2:n maansiirtotyöt saatiin valmiiksi. Yksikkö 1 saatiin toimintakuntoon vuoden 1983 loppuun mennessä. Samaan aikaan päätettiin aloittaa kolmosyksikön rakentaminen.
Vuonna 1986 tapahtuneen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen Neuvostoliiton hallitus päätti Liettuan pyynnöstä keskeyttää kolmosyksikön rakentamisen. Kakkosyksikön luovutus tuotantokäyttöön siirtyi vuoteen 1987. Vuonna 1989 kolmosyksikön loppurakentamisesta luovuttiin. Onnettomuuden jälkeen RBMK-reaktoreiden turvallisuutta on kuitenkin parannettu alkuperäisiin suunnitelmiin nähden.
Liettuan valtiosta tuli voimalaitoksen omistaja itsenäistymisen jälkeen vuonna 1991. Ignalinan sulkeminen oli yksi avainkysymyksistä Liettuan EU-jäsenneuvotteluissa. Vuonna 2000 päätettiin Ignalinan ykkösreaktorin sulkemisesta vuonna 2005 ja kakkosreaktorin sulkemisesta vuonna 2009. Viimeinen reaktori suljettiin 31. joulukuuta 2009.

Voimalan merkittävyydestä

Voimala tuotti noin 70 prosenttia Liettuan sähköenergiantarpeesta. Sulkemisen jälkeen maasta tuli riippuvainen fossiilisista polttoaineista, joista puolet joudutaan tuomaan Venäjältä.
Toimintavuotensa aikana Ignalinan ydinvoimala tuotti kahdella yksiköllään yhteensä noin 307,9 miljardia kWh sähköä. Tästä 2004 suljetun ykkösyksikön osuus oli noin 136,9 miljardia kWh ja 2009 suljetun kakkosyksikön noin 170,2 miljardia kWh.
Urho Peltonen

Elämä

Urho Peltonen syntyi Pohjois-Karjalan Nurmeksessa, jossa hänen isänsä Erkki Peltonen (s. 1861) toimi kansakoulunopettajana. Kirjailija Johannes Linnankoski oli Peltosen setä. Hän kävi aluksi Nurmeksen yhteiskolua, mutta muutti 1910-luvun alussa Tampereelle, jossa Peltonen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1913. Hän jatkoi opintojaan Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä ja valmistui insinööriksi 1918. Suomen sisällissodan aikana Peltonen toimi Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin ylipäällikkönä ja osallistui sodan alkuvaiheessa myös Värtsilän taisteluun.
Urheilu-uransa jälkeen Peltonen oli mukana vuosien 1928 ja 1932 olympialaisissa Suomen Olympiakomitean johtotehtävissä. Lisäksi hän oli Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n kongresseissa Suomen edustajana ja kuului myös IAAF:n sääntövaliokuntaan vuosina 1928–1934. Suomen Urheiluliiton johtokuntaan Peltonen kuului vuodet 1923–1930. Peltonen edusti aluksi Suomen Lyseoiden Urheilijoiden Tampereen osastoa, josta hän siirtyi Tampereen Urheilijoihin ja myöhemmin Helsinkiin muutettuaan Helsingin Kisa-Veikkoihin. Sisällissodan jälkeen Peltonen edusti Tampereen Pyrintöä.
Peltonen kuoli vuonna 1950. Hänet haudattiin isänsä syntymäpaikkakunnalle Askolaan, jossa Peltosen äiti Hilma Kinnunen myös asui tuolloin.