Parnavaz I

Keskiaikaiset tekstit ja historiallinen konteksti

Noin vuonna 800 laaditun "Kuninkaiden elämä" -kronikan mukaan Parnavazilla oli aatelinen suku, joka ulottui Kartlin myyttiseen kantaisään Kartlosiin saakka. Hänen setänsä Samaralla oli mamasakhlisin ("talon isän") asema Mtskhetan ympäristön georgialaisten heimojen keskuudessa. Parnavazin äidin väitetään olleen iranilainen. On hyvä huomata, että vaikka Parnavazin koko tarina on kristityn kronikoitsijan kirjoittama, se on täynnä muinaista iranilaistyyppistä kuvakieltä ja mystisiä viittauksia, jotka heijastelevat arkeologisesti todistettuja kulttuurisia ja oletettavasti myös poliittisia yhteyksiä ajan Kartlin ja Iranin välillä. Myös nimi "Parnavaz" on tästä havainnollinen esimerkki: sen juuri par- perustuu persian sanaan farnah, jumalalliseen säteilyyn, jonka muinaiset iranilaiset uskoivat olleen oikeutetun hallitsijan merkki (vertaa khvarenah). Dynastinen nimi Parnavaziani ("Parnavazista", "Parnavazin mukaan nimetty") on myös säilynyt varhaisissa armenialaisissa kronikoissa muodoissa P'arnawazean (Faustus 5.15; 400-luku) ja P'arazean (Armenian historia 14; luultavasti 400-luvun alusta) tunnustuksena siitä, että Parnavaz-nimisen kuninkaan ymmärrettiin olevan georgialaisen dynastian perustaja.        
Georgialaisten vuosikirjojen mahdollisesti taiteellisesti tasapainoisimmassa osassa kerrotaan Parnavazin elämä syntymästä hautaukseen saakka. Nuoren Parnavazin perhe tuhotaan, ja Aleksanteri Suuren myyttisen Kartlin-sotaretken aikana hallitsemaan asettama Azo anastaa hänen perintönsä. Hän kasvaa isättömänä, mutta maaginen uni, jossa hän voitelee itsensä Auringon olemuksella, aiheuttaa käännekohdan. Näky vakuuttaa hänet "omistautumaan jaloille teoille". Seuraavaksi hän lähtee metsästämään, ja kohtaa jahdatessaan peuraa suuren aarteen, joka on varastoitu kätkettyyn luolaan. Parnavaz hakee aarteen ja käyttää sen uskollisen armeijan rakentamiseen tyrannimaista Azoa vastaan. Häntä auttaa Kudži, Egrisin herra (antiikin kirjoittajien Kolkhis – Kudžista ei kerrota muissa lähteissä), joka menee lopulta naimisiin Parnavazin sisaren kanssa. Kapinallisiin liittyy myös tuhat Azon sotilasta, joihin viitataan anakronistisesti roomalaisina. Voitokkaan Parnavazin väitetään nimittäneen heitä aznauriksi (eli aatelisiksi) Azon mukaan (tämä etymologia on kuitenkin virheellinen).

Hallitsijana

Seuranneessa taistelussa Azo voitetaan ja surmataan, ja Parnavazista tulee Kartlin kuningas 27-vuotiaana. Hänen kerrotaan tunnustaneen seleukidien herruuden; seleukidit olivat Aleksanterin hellenistisiä seuraajia Lähi-idässä. Georgialaiset kronikat antavat heille geneerisen nimen Antiokhos. Parnavazin sanotaan myös järjestäneen hallintonsa "iranilaisen" mallin mukaan ja aloittaneen sotilaallis-hallinnollisen organisaation, joka perustui alueellisten kuvernöörien eli eristavien verkkoon. Vaikka georgialainen ja antiikin lähteiden todistusaineisto tekee Kartlin ja seleukidien välisen yhteyden uskottavaksi (Toumanoff on jopa ehdottanut, että Kartlin kuninkaat saattoivat auttaa seleukideja hallitsemaan Armenian uudelleen voimistunutta orontididynastiaa), Parnavazin väitetty eristavi-läänitysten uudistus on todennäköisesti keskiaikaisen aluejaon projektio kaukaiseen menneisyyteen.   
Parnavazin sanotaan sitten aloittaneen sosiaalisia ja kulttuurisia projekteja; hän valvoo kahta rakennusprojektia, Armazin idolin pystytystä vuoren kielekkeelle ja samannimisen linnoituksen rakentamista. Hänen väitetään myös keksineen (tai uudistaneen) georgian aakkoset, jotka tosiasiassa kehitettiin kristinuskon omaksumisen jälkeen (noin 337 jaa.), mutta aramean aakkosten paikallisen erikoismuodon olemassaolosta esikristillisessä Georgiassa on arkeologisia todisteita.    
Kronikat kertovat Parnavazin hallinnon kestäneen pitkät 65 vuotta. Kuolemansa jälkeen hänet haudattiin Armazin idolin eteen ja häntä palvottiin. Hänen pojastaan Saurmag I:stä tuli hänen seuraajansa valtaistuimelle.

Parnavaz ja Arrianoksen Farasmanes

Useat nykytutkijat ovat miettineet keskiaikaisen georgialaisen perinteen Parnavazin ja toisella vuosisadalla eläneen kreikkalais-roomalaisen historioitsijan, Anabasis Aleksandri -teoksen kirjoittajan Arrianoksen mainitseman Farasmaneen yhteyttä toisiinsa. Arrianos kertoo, että "Farasmanes (kreik. Фαρασμάυης), kovaresmialaisten kuningas" vieraili Aleksanterin luona 15 000 ratsastajan voimin ja vannoi tukevansa Aleksanteria, jos tämä tahtoisi aloittaa sotaretken Mustallemerelle ja alistaa kolkhislaiset, jotka Farasmanes nimeää naapureikseen. Farasmaneen ja Parnavazin nimien samankaltaisuuden lisäksi (molemmat nimet perustuvat ilmeisesti samaan juureen, iranilaiseen sanaan farnah) on mielenkiintoista huomata, että Kovaresmian kuningas Keski-Aasiassa kutsuu Kolkhista (nykyisen Länsi-Georgian eli muinaisen Kartlin/Iberian länsinaapuria) naapurivaltiokseen. Georgialainen tutkija Giorgi L. Kavtaradze ehdottaa, että Arrianoksen kreikkalaiset kopioijat saattoivat sekoittaa Kovaresmian Khorzeneen, joka on antiikin nimi lounaisen Georgian suoalueille (keskiaikainen Tao-Klardžeti), jotka todellakin rajautuivat Kolkhikseen ja Pontokseen.