google/wiki40b huggingface dataset:
Oppimispeli

Oppimispeli (engl. edugame) tai opetuspeli on peli, jossa on oppisisältöä. Oppimispelin ensisijainen tarkoitus on saada pelaaja viihtymään pelin parissa ja tarjota opetus sellaisessa muodossa, jossa se on mahdollisimman huomaamatonta eikä siten häiritse pelaajan uppoutumista peliin.
Tunnettuja oppimispelejä ovat muun muassa Mario is Missing ja Carmen Sandiego -pelit, joissa opiskellaan maantietoa. Suomessa tehtiin 1980-luvun lopussa Hup-peli, jonka tarkoitus oli opettaa päihteiden kohtuukäyttöä suomalaisnuorille. 1990-luvulla ala-asteella pelattiin joskus Hurraa Henrietta! -nimistä matematiikka-aiheista peliä.
Oppimispelit ovat viime aikoina nousseet lähes trendi-ilmiön asemaan, mikä selittää merkittävien pelitalojen kiinnostuksen niitä kohtaan. Rovio on ilmaissut mielenkiintonsa viedä lintuhahmonsa oppimispelin muodossa itään, jonne myös Samsung on suuntaamassa yhdessä Fingerprintin kanssa lapsille suunnatun Android-peliympäristönsä kanssa.
Ahjärvi

Ahjärvi oli kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Suomalaisasutusta ei ole jäljellä, kylä tuhoutui jo sotien aikana. Ahjärvi oli jakautunut kolmeen erilliseen ryhmään: Ahjärveen, Ylijärveen ja Metsäkylään. Kivennavan järvistä kuusi oli Ahjärven kylässä. Pahajärvi, Tahoslampi, Mottilanjärvi, Saarijärvi, Kuijärvi ja kylälle nimensä antanut Ahjärvi. Lisäksi oli muutamia lampia.
Ahjärvi oli Kivennavan pitäjän isoimpia kyliä, asukkaita ennen talvisotaa noin 500 ja taloja 95. Jo 1500- ja 1600-luvuilla siellä oli välillä 30-50 tilaa, välillä kylä autioitui kokonaan. Keskeinen sijainti sotateiden varrella oli tuolloin myös vaarallinen asuinpaikka. Ahjärvi lukuisien mäkien ja seitsemän pienen järven johdosta oli silti houkutteleva asuinsija aina uusille kaskiviljelijöille. Ahjärvi houkutteli runsaasti venäläisiä huvila-asukkaita autonomian aikana, Suomen itsenäistyttyä huvilat tyhjenivät ja rapistuivat. 
Nykyinen Ahjärvi eli Olšaniki (Ольшаники) sijaitsee Kivennavan (Pervomaiskoje Первомайское) kirkonkylän pohjoispuolella Rautuun johtavan tien varrella. Olshanikissa on paljon kesämökkikyliä ja lisää rakennetaan. Kylässä on 500 asukasta, kansakoulu ja kauppa. Alueella on myös iso hotelli Olshaniki Ahjärven länsirannalla.
Kewlers

Kewlers on suomalainen demoskene-ryhmä, joka perustettiin 1990-luvulla nimellä Mewlers. Kewlersin nykyisin tunnetuin ja arvostetuin tuotos on Assembly-tapahtumassa vuonna 2002 julkaistu Variform-demo. Ryhmä lopetti toimintansa jättäen jäähyväiset demolla "1995", joka tuli kolmanneksi Assembly 2006 demokilpailussa. Ryhmä tosin palasi vuonna 2010 demolla isoljator remixed. Sen jälkeen ryhmä on tuottanut demoja tähän päivään asti.
HMS Picotee

Palvelus

HMS Picotee liitettiin palvelukseen oton jälkeen suojaamaan Pohjois-Atlantin saattueita.
Alus lähti 7. elokuuta Greenockista 4. saattajaryhmän mukana liittyäkseen merellä saattueeseen ONS4. Se upposi miehistöineen mukaan lukien aluksen päällikkö Ronald Arthur Harrison 12. elokuuta 1941 Islannin eteläpuolella Pohjois-Atlantilla Saksan laivaston sukellusveneen U-568 torpedoimana.
Sudwalan luolat

Sudwalan luolat on tiedettävästi vanhin luolasto maailmassa. Se sijaitsee Etelä-Afrikassa, Mpumalangan provinssissa ja Mankelekelevuoriston alueella. Luolaston vanhimpien osien on arvioitu olevan 240 miljoonaa vuotta vanhoja. Luolasto on kalkkikiviluolasto, jossa on tippukivimuodostumia ja pylväsmuodostumia. Suurin luola, jota kutsutaan P. R. Owenin saliksi, on suurin dolomiittiluola maailmassa: Sen leveys on 70 metriä ja 37 metriä korkea. Luolaston pituudeksi on arvioitu 30 km. Yksi luolista sisältää aragoniittikristalleja. Siellä järjestetään yleisölle tunnin mittaisia kierroksia. Lisäksi siellä järjestetään kuukausittain pidempiä kierroksia.
Espanjankuukehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Espanjankuukehrääjä on melko kookas perhonen, jota ei voi sekoittaa muihin lajeihin. Siivet ovat pohjaväriltään vaaleanvihreät. Siipien reunat ja siipisuonten kohdat ovat punaruskeat. Siipien keskellä on kirjava silmätäplä. Takasiivissä on pitkä, taaksepäin suuntautunut kannus. Siipiväli on 65–100 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Espanjankuukehrääjää tavataan paikoittaisesti Ranskan ja Espanjan alueilla sekä Valais'n kantonissa Sveitsissä. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena maaliskuun ja heinäkuun alun välisenä aikana. Lentoajan alku riippuu paikallisesta lämpötilasta ja ilmankosteudesta.

Elinympäristö ja elintavat

Espanjankuukehrääjää tavataan 100–1800 m merenpinnasta kasvavissa mäntymetsissä. Molemmat sukupuolet ovat aktiivisia yöllä. Naaras munii 100–150 munaa. Täysikasvuiset toukat koteloituvat maahan ja kotelo talvehtii jopa useita vuosia, ellei talvikausi ole riittävän kylmä.

Ravintokasvi

Toukka elää joillakin mäntylajeilla, ainakin metsämännyllä (Pinus sylvestris), vuorimännyllä (Pinus mugo) sekä mustamännyllä (Pinus nigra). Kasvatuksessa toukka saattaa syödä myös ambrapuita (Liquidambar).
BESM

BESM on 1950–1960-luvuilla rakennettujen neuvostoliittolaisten keskustietokoneiden nimi. BESM-1 oli Neuvostoliiton ensimmäinen elektroninen tietokone. Koneen suunnitteli ja rakensi Sergei Lebedev.

Besm-1

Besm-1 oli eräs Euroopan ensimmäisistä elektronisista tietokoneista. Se valmistui vuonna 1952, ja käytti 5 000 elektroniputkea. BESM-2-mallissa käytettiin myös elektroniputkia. BESM-3M ja BESM-4 -mallien rakentamisessa käytettiin transistoreita.

Besm-6

BESM-6 oli Neuvostoliiton ensimmäinen supertietokone. Tietokone oli transistoripohjainen. Se valmistui vuonna 1966. Tuotanto alkoi vuonna 1968 ja tuotanto jatkui 20 vuotta. Besm-6 käytettiin Neuvostoliitossa eri laskenta- ja valvontatehtävissä. Vuoden 1975 Apollo-Sojuz lennon parametrit laskettiin BESM-6 perustuvalla järjestelmällä 1 minuutissa. Sama laskelma Yhdysvaltain puolella kesti 30 minuuttia. Elbrus-supertietokone oli seuraava Lebedevin instituutin valmistama tietokone vuonna 1980.
Marmaduke Tunstall

Marmaduke Cuthbert Tunstall (1743, Burton Constable, Yorkshire–11. lokakuuta 1790, Wycliffe-on-Tees) oli englantilainen ornitologi ja keräilijä.
Katolisena Tunstall opiskeli Ranskassa, Douai'ssa. Opintonsa päätettyään hän muutti Welbeck Streetille Lontooseen, minne hän perusti museon, sekä laajan elävien lintujen ja muiden eläinten kokoelman. Avioiduttuaan 1776 hän siirrätti museon Wycliffeen. Museo oli aikansa hienoimpia Englannissa.
21-vuotiaana hänet valittiin jäseneksi Society of Antiquaries of London järjestöön, ja 1771 hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi.
Tunstallin kuoltua hänen jäämistönsä peri hänen velipuolensa William Constable, joka kutsui taiteilija ja ornitologi Thomas Bewickin tallentamaan museon eläinkokoelmaa. Bewick vietti 2 kuukautta Wycliffessä piirtäen ja maalaten lintuja. 1791 kokoelman osti George Allan of Darlington. Taidekokoelma päätyi viimein vuonna 1823 Newcastle Societyn huostaan, ja se sijoitettiin Newcastlen museoon 1834. Museo on nykyisin osa suurempaa museota Great North Museum.
Tunstall julkaisi 1771 Ornithologica Britannican, joka lienee ollut ensimmäinen brittiläinen teos, jossa lajien nimeämisessä käytettiin Linnén luomaa binomijärjestelmää.
Tunstall kuvaili ja nimesi tieteelle muun muassa muuttohaukan ja virtavästäräkin.
Valtteri Roiha

Elämä ja ura

Roiha ajautui teatterin pariin 1990-luvulla, jolloin hän oli mukana Kaarina-Teatterin kesäteatteriproduktiossa. Sen jälkeen hän opiskeli alaa mutta ei valmistunut. Varsinaisen teatterioppinsa Roiha sai lopulta TeatteriSusissa. 2000-luvulla hän on jatkanut uraansa näyttelijänä ja ohjaajana Turun Linnateatterissa ja vierailijana Turun Kaupunginteatterissa.
TeatteriSusissa Roihalla oli roolitehtävä muun muassa David Mametin näytelmässä Sexual Perversity in Chicago. Linnateatterissa Roiha on näytellyt muun muassa Mieletön Turku -näytelmäsarjan kahdessa ensimmäisessä osassa Mieletön Turun historia (2004) ja Mieletön Turun lähihistoria (2009). Turun Kaupunginteatterissa Roiha on näytellyt muun muassa Teuvo Pakkalan komediassa Tukkijoella, jossa hänellä oli Turkan osa.
Puhenäytelmien ohella Roiha on tehnyt stand up -komiikkaa esittämässään Luolamies-trilogiassa.
Roihan teatteriohjauksiin kuuluu muun muassa lastennäytelmiä, kuten Uppo Nalle ja talven taika, ja komedia Mielensäpahoittaja.
Teatteriuransa rinnalla Roiha on näytellyt muutamissa elokuvatuotannoissa, kolme niistä Aku Louhimiehen ohjaamana. Vuoden 2000 seksintäyteisessä kassamenestyksessä Levottomat Roiha näytteli Rikua. Vuoden 2017 Tuntematon sotilas -filmatisoinnissa Roiha teki pienen sivuosan kapteeni Lautsalona.
Okahiiri

Luokittelu ja nimet

Okahiiret ovat saaneet nimensä siitä, että niiden tankeat selkäkarvat sojottavat jäykästi taaksepäin. 
Acomys cahirinus-okahiirilajin katsottiin aiemmin elävän Pohjois-Afrikan lisäksi myös Kreetalla, mutta kreetalainen populaatio on nyttemmin luokiteltu erilliseksi Acomys minous-lajiksi. Nimi "okahiiri" tarkoittaakin joissakin lähteissä vain kreetalaista A. minous-lajia. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että A. cahirinus-laji nimettäisiin "kaironokahiireksi" ja A. minous "kreetanokahiireksi" sekä eteläisessä Afrikassa elävä A. spinosissimus "okahiireksi".

Ulkonäkö

Okahiiren ruumis ja häntä ovat suunnilleen samanpituiset eli noin 12 cm ja massa 60–90 grammaa. Okahiirille tyypillistä ovat usein ulkonevat korvat ja paljas suomukas häntä.

Levinneisyys ja elintavat

Luonnonvaraisena okahiirtä esiintyy Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Se viihtyy kivikkoisella maalla ja syö mieluiten siemeniä, vaikka onkin kaikkiruokainen. Okahiiret ovat aktiivisimmillaan hämärän tultua. Okahiiret käyttävät hyppymyyrien pesiä.
Okahiiret eivät ole luonnostaan kesyjä ja ovat vilkkaampia kuin kesyhiiret, jonka vuoksi niitä tulisi käsitellä paljon jotta niistä tulisi mukavia lemmikkejä. Okahiiret ovat laumaeläimiä.

Asumus ja tarvikkeet

Paras asumus okahiirille on lasinen terraario, jonka tulisi olla kooltaan vähintään 60-80 litraa. Kuivikkeeksi sopii parhaiten kutterinpuru tai haapahake. Perustarvikkeiden (pesämökki, ruokakuppi ja juomapullo) lisäksi okahiiret tarvitsevat asumukseensa erilaisia virikkeitä, kuten oksia, vessapaperirullia, olkia ja heinää. Okahiiret hyppivät mielellään tasolta toiselle, joten tämä tulisi ottaa huomioon terraariota sisustettaessa. Okahiiret ovat jyrsijöitä, joten terraarion sisustuksessa tulisi välttää muovisia tarvikkeita.

Ruokinta

Okahiiren perusruokaa on hyvälaatuinen siemenseos. Ravinnossa tulisi olla paljon proteiinia ja vain vähän rasvaa. Vääränlainen ruokinta altistaa okahiiren helposti lihomiselle ja erilaisille sairauksille. Siemenseoksen lisäksi okahiirille voi tarjota pieniä määriä mm. puuroa, juureksia, hedelmiä ja marjoja.
Viljo Paula

Frans Vilhelm Palin, kirjailijanimeltään Viljo Paula (s. 17. syyskuuta 1901 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut kirjailija. Paula kuului jäsenenä 1950-luvun alussa Tampereen kaupunginkirjaston johtajan Mikko Mäkelän johdolla kokoontuneeseen Mäkelän piiriin.
Kivenhakkaajana ja kaivosmiehenä työskennellyt Paula oli myös mallina kuvanveistäjä Väinö Rikhard Rautalinin vuonna 1934 valmistuneelle Tampere-veistokselle.
Goundamin piiri

Goundamin piiri (ransk. Cercle de Goundam) on paikallishallintoalue Malin Timbuktun alueella. Sen pinta-ala on 92 688 neliökilometriä. Asukkaita on 150 200 henkeä (vuonna 2009).
Goundamin piiri rajoittuu koillisessa Timbuktun, kaakossa Dirén ja lounaassa Niafunkén piireihin sekä lännessä Mauritaniaan. Seutu kuuluu aavikoitumisesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Pohjoisosa on Saharan autiomaata. Etelässä virtaa Nigerjoki, joka ruokkii vedellään Fati- ja Horojärviä. Nigerjoen haarat Tassakane ja Kondi muodostavat Goundamin suvannon, jonka vedet virtaavat osittain kuivuneisiin Téle-, Takara- ja Faguibinejärviin.
Piiriin kuuluu Goundamin kaupunki sekä 15 maalaiskuntaa: Adarmalane, Alzounoub, Bintagoungou, Douékiré, Doukouria, Essakane, Gargando, Issabéry, Kaneye, M’Bouna, Raz-El-Ma, Télé, Tilemsi, Tin Aïcha ja Tonka. Ne käsittävät yhteensä 221 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita, tuaregeja, fulbeja, maureja ja bozoja.
Goundamin kautta kulkee Nionon ja Timbuktun välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimpiä viljelykasveja ovat riisi, vehnä, maissi, durra, bataatti, maniokki, lehmänpapu sekä vihannekset. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, kamelit ja aasit.
Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä

Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä (engl. neuroleptic malignant syndrome, NMS) on harvinainen, lähinnä neuroleptien eli psykoosilääkkeiden käyttöön liittyvä oireyhtymä, joka voi olla hengenvaarallinen. NMS:n oireisiin kuuluvat kuume, jäykkyys, kohonnut verenpaine ja sydämen syke sekä lihaskivut. Lihasvauriota kuvaavan kreatiinikinaasin (CK) pitoisuus voi olla kohonnut.
Oireyhtymää ilmenee arviolta 0,02–1,9 %:lla neurolepteja käyttävistä potilaista. Heistä sairaalapotilailla ilmaantuvuus on ollut vielä suurempi. NMS:ään liittyy 12–20 %:n kuolleisuus.
Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1968, mutta se määritettiin tarkemmin vasta 1980-luvulla.
Public Works Administration

Public Works Administration (PWA) oli yhdysvaltalainen julkisiin rakennusprojekteihin keskittynyt virasto. Virasto oli osa presidentti Franklin D. Rooseveltin New Deal -talousohjelmaa, jolla pyrittiin vähentämään työttömyyttä ja lisäämään ihmisten ostovoimaa.
Public Works Administration perustettiin vuonna 1933, jolloin sen perustamisen mahdollistanut National Industrial Recovery Act -laki hyväksyttiin Yhdysvalloissa. Olemassaolonsa aikana PWA käytti useita miljardeja dollareita erilaisiin julkisiin rakennusprojekteihin. Yhdysvaltain valmistautuessa toiseen maailmansotaan vuonna 1939 viraston toimintaa alettiin hiljalleen ajamaan alas. Lopullisesti virasto lakkautettiin kesällä 1943.
Kruunun vasikka

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Vesa Karosen mielestä Mäki irvii Tukholman poliisijohtoa vähän Sjövallin ja Wahlöön malliin mutta hahmottelee hienosti nuorten suomalaisten rikollisten joukon.
Börje Lampenius

Tor Börje Lampenius (18. joulukuuta 1921 Helsinki – 3. marraskuuta 2016) oli suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä-laulaja. Hän teki mittavan uran Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa. Hänen kuuluisia roolejaan ovat olleet muun muassa Kauppamatkustajan kuoleman päärooli ja tavaramerkiksi muodostunut Freddyn osa näytelmässä My Fair Lady. Lampenius on levyttänyt useita iskelmiä ja näytellyt elokuvissa sekä Suomessa että Ruotsissa. Vuonna 2000 Lampeniukselle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.

Teatteriura

Börje Lampeniuksen kiinnostus teatteriin heräsi jo kuusivuotiaana. Rintamapalveluksen jälkeen vuosina 1944–1946 hän suoritti Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulun. Lisäksi hänellä oli lauluopintoja Klosters Röstskolassa. Hän työskenteli Ruotsalaisessa teatterissa vuodesta 1946 ohjaajana ja näyttelijänä ja toimi myös lavastajana. Lampeniuksen merkittäviä rooleja olivat muun muassa Hertig Adam (Tiggarstudenten), Freddy (My Fair Lady) ja Theseus (Theseus). Ohjauksista mainittakoon Kort möte, Åtta kvinnor ja Swedenhjelms. Lisäksi hän ohjasi revyitä ja lastennäytelmiä. Lampenius jäi eläkkeelle 1987. Sen jälkeen hän näytteli muun muassa Robert Alftanin revyyssä På hemmafrontet intet nytt Ruotsalaisessa teatterissa. Hänen viimeiseksi esiintymisekseen jäi Riko Eklundhin ohjaama muisteluesitys Thalias trotjänare helmikuussa 2016.

Elokuvat ja iskelmät

Lampeniuksen ansioihin kuuluu sivuosia 1950-luvun suomalaisissa elokuvissa, esimerkiksi Filip von Schantzin rooli elokuvassa Mä oksalla ylimmällä vuonna 1954. Vuonna 1978 hänellä oli sivuosa ruotsalaisessa elokuvassa Slumrande toner.
Lampenius levytti 1950-luvulla yli kaksikymmentä iskelmää, esimerkiksi "Vanha riimu", "Istanbul", "Nainen – mies" (Brita Koivusen kanssa) ja "Erämaajärven mökki". Myöhemmällä iällä Lampenius on harrastanut muun muassa maalausta ja pianonsoittoa.

Yksityiselämä

Börje Lampeniuksen vanhemmat olivat Karl Wilhelm Lampenius ja Berta Maria Sandberg. Vuosina 1951–1970 hän oli naimisissa näyttelijä Gunvor Sandkvistin kanssa. Liitosta syntyivät lapset Lili Charlotte (s. 1955) ja Bo Harald (s. 1962). Viulisti Linda Lampenius on Börje Lampeniuksen ja näyttelijä Ulla Eklundin tytär.
M05- taistelijan asu

M05- taistelijan asu on vuonna 2007 käyttöön otettu uusi taisteluasukokonaisuus Suomen puolustusvoimissa. Taisteluvarusteiden alla on maasto/lumipuku M05-kuviolla, joka on vallitsevasta säästä johtuen joko maasto-, pakkas- tai lumikuvio. Puolustusvoimat on kehittänyt myös harmaanruskean kaupunkikuvion, jota ei vielä ole käytössä. Lisäksi suomalaiset rauhanturvaajat käyttävät M04-aavikkokuviota asussaan. Vuonna 2020 on tarkoitus ottaa käyttöön yhteispohjoismainen taisteluasu Suomen, Norjan, Ruotsin ja Tanskan kesken. Kuosi kaikissa on kuitenkin oma, ja suomalaisissa asuissa jatketaan M05-kuvion käyttöä. Maastopuvun lisäksi taistelijalla on joko luotiliivi tai taisteluliivi mallia M05 tai joissain tapauksissa taistelyvyö M/85. M05-taisteluliivi on modulaarinen ja siihen voidaan kiinnittää useita yhteensopivia, käyttötarkoitukseltaan erilaisia taskuja, esimerkkinä mm. lipastaskut, kenttäpullotasku tai kenttälapiotasku. Päässään taistelussa sotilas kantaa ballistisen suojan omaavaa komposiittikypärää M05-kypäränpäällisellä. Joissain tapauksissa taistelija käyttää suojalaseja, joissa on niin ikään ballistinen suoja. Jalassaan sotilailla on joko kumisaappaat tai maihinnousukengät.
Hapsukiislanen

Ulkonäkö

Kooltaan hapsukiislanen on 17–22 cm pitkä. Väriltään se on harmahtavan tai ruskehtavan musta ja vatsassa on valkoista. Päässä on seitsemän ohutta hapsumaista sulkaa ja valkoisia höyheniä. Hapsukiislasen nokka on pesimäaikaan oranssi, muulloin harmaa.

Levinneisyys ja elintavat

Hapsukiislanen elää vain Aleuteilla, Komentajasaarilla ja Kuriileilla. Se pesii kolonioina kivikkoisilla rannikoilla useimmiten asumattomilla saarilla ja luodoilla. Sen ravintoa on pääasiassa eläinplankton, jota se pyydystää muun muassa vuorovesilammikoista. Hapsukiislasen elinsaarille tuotiin 1700-luvun puolivälistä alkaen naaleja turkiseläimiksi ja kiihkeintä tuonti oli 1910–1940 lukujen välillä. Naalien vuoksi hapsukiislasen kanta taantui ja vuonna 1976 niitä arvioitiin olevan jäljellä 25 000 yksilöä. Naaleja on metsästetty ja hapsukiislasten määrä kääntyi kasvuun. Vuonna 2003 niitä oli arvioiden mukaan noin 116 000 yksilöä.
Yhteis-Vapaamuurari

Yhteis-Vapaamuurari oli jäsenille sekä suurelle yleisölle tarkoitettu, mm. vapaamuurariutta käsittelevä aikakausjulkaisu. Tämä Suomen Yhteis-Vapaamuurarijärjestön toimittama lehti alkoi ilmestyä tammikuussa 1921 ja viimeinen numero julkaistiin helmikuussa 1926. Kaiken kaikkiaan lehtiä ilmestyi tänä aikana 36 numeroa. Päätoimittajana toimi Kyllikki Ignatius, toimitussihteerinä R. Candolin ja muuna toimituskuntana Jussi Snellman, Laina Brummert sekä Edvin Larsson. Aikaisemmin vuoden 1921 alussa Pekka Ervast oli julkaissut neljässä Ruusu-Risti-lehden numerossa erillistä osastoa tai lehteä lehdessä nimeltä Suomen Yhteis-Vapaamuurari-järjestö.
Kluuviflada

Kluuviflada eli kluuvi eli glojärvi on flada, joka maankohoamisen vuoksi saa vettä vain sateesta tai meriveden noustessa korkealle.
Runsaan eliökunnan ansiosta kluuvifladoilla on usein lintutorneja ja niillä harrastetaan kalastusta.
Akheron

Akheron (m.kreik. Ἀχέρων) on kreikkalaisessa mytologiassa joki, joka virtaa Haadeen eli manalan halki.
Akheron yhdistetään yleensä samannimiseen luoteiskreikkalaiseen jokeen, jonka nykykreikkalainen nimi on Achérontas.
Princesa de Asturias -luokka

Suunnittelu

Luokan alukset olivat 110,97 metriä pitkiä ja niiden leveys oli 18,59 ja syväys 6,61 metriä. Alusten uppouma oli 6 888 tonnia. Alusten propulsiojärjestelmä oli kaksiakselinen ja tuotti 14 800 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 20 solmun huippunopeuden.
Alusten suojana oli 30,2 senttimetrin panssarivyö. Tulenjohtotorni ja tykkien barbetit oli suojattu 20 senttimetrin panssarilla ja tykkitornit 9,9 senttimetrin panssarilla. Alusten kannen panssarointi oli 5,7 senttimetriä paksu.
Alusten pääaseina oli kaksi 24 senttimetrin tykkiä ja apuaseina kahdeksan 14 senttimetrin tykkiä.
Suomen Shakkiliitto

Suomen Shakkiliitto (SSL) on Suomen shakinpelaajien lajiliitto, jonka varsinaisia jäseniä ovat shakkiseurat. Myös Suomen Kirjeshakkiliitto, Suomen Tehtäväniekat ja Työväen Shakkiliitto ovat Suomen Shakkiliiton jäseniä. SSL edustaa Suomea FIDEssä.  
Nykyinen Suomen Shakkiliitto perustettiin 20.3.1948 nimellä Suomen Keskusshakkiliitto. Siitä tuli Suomen shakinpelaajien lajiliitto vuonna 1994. Vuoden 2011 kevääseen asti liiton nimi oli Suomen Keskusshakkiliitto. Alkuperäinen Suomen Shakkiliitto perustettiin 10.6.1922 ensimmäisen Suomen mestaruuskilpailun yhteydessä. SSL oli perustamassa Maailman Shakkiliittoa 1924 Pariisissa. Vanhan SSL:n toiminta päättyi 26.11.1994.
Miinanraivaaja DR-4

Miinanraivaaja DR-4 (aiemmin ST-89) oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu hinaaja. Alustyyppi oli 150 tonnin uppoamainen, 21 metriä pitkä, 6,2 metriä leveä ja syväys 2,6 metriä. Koneena oli 400 hevosvoiman Atlas Imperial -diesel suoralla kytkimellä; alustyypin erikoisuus oli se, ettei siinä ollut alennusvaihteita eikä edes peruutusta, vaan peruutusta varten kone piti sammuttaa ja käynnistää uudelleen päinvastaiseen suuntaan.
Aluksia ostettiin Suomeen kaikkiaan 18 kpl sodanjälkeistä miinanraivausoperaatiota varten. DR-4 palveli koko operaation ajan, ja sen päätyttyä alus myytiin Rauma-Repola Oy:lle hinaajaksi ja se sai uuden nimen Rauma II.
Aluksen historiaan liittyy kohtalokas onnettomuus Rauman satamassa 8. joulukuuta 1964, kun armeijan kuljetusvene K-8 törmäsi räntätuiskussa yhteen hinaajan kanssa. Armeijan vene oli matkalla Kuuskajaskarin linnakkeelle, jossa piti olla perinteiset alokastanssijaiset, ja sen matkustajina oli 38 nuorta naista; näistä 25 ja koko kolmehenkinen miehistö hukkui veneen upotessa. Hinaajan päällikkö vapautettiin oikeudessa vastuusta, koska syyllinen onnettomuuteen todettiin vastaansanomattomasti olleen armeijan veneen kuljettaja.
Rauma II vaihtoi omistajaa kaikkiaan kuusi kertaa; viimeksi sen omisti Rederi Alfons Håkans Ab; aluksen nimi oli tuolloin Fakir.
Alus romutettiin Naantalissa vuonna 1984.
Georg Korte

Georg Engelbert Korte, sukunimi vuoteen 1897 Karlsson (4. lokakuuta 1879 Turku – 1954) oli suomalainen eläinlääkäri ja eläinlääkintöasessori.
Kortteen vanhemmat olivat konemestari Edvard Engelbert Karlsson ja Johanna Wilhelmina Stenvall. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1900 ja valmistui eläinlääketieteen kandidaatiksi 1903 ja eläinlääketieteen tohtoriksi 1905  Hannoverin eläinlääkärikorkeakoulusta. 
Korte oli Kemiön ym. kuntien vt. kunnaneläinlääkärinä 1906–1908 ja vakinaisena kunnaneläinlääkärinä 1908–1910. Hän oli sitten Tampereen kaupungin teurastamon ja lihantarkastamon johtajana 1910–1919. Korte oli osallistunut Tampereen teurastamon suunnitteluun ja laitos oli valmistuessaan Suomen nykyaikaisin alallaan. Tämän jälkeen Korte oli Suomen Karjakeskuskunnassa teknillisenä johtajana 1919–1943 ja johtokunnan jäsenenä 1922–1943, lääkintöhallituksen eläinlääkintöosaston asessorin apulaisena 1922–1928 sekä maatalousministeriön eläinlääkintöosaston ylimääräisenä eläinlääkärinä vuodesta 1943 ja Valtion lihantarkastamon vt. johtajana 1948–1949. Eläinlääkintöasessori hänestä tuli 1941.
Korte oli 1913 lihantarkastusta Suomessa yhtenäistäneen komitean puheenjohtajana ja myöhemmin hän oli valmistelemassa lihantarkastusta koskevaa lainsäädäntöä. Korte oli Suomen eläinlääkäriyhdistyksen sihteerinä 1922–1925, varapuheenjohtajana 1926 ja puheenjohtajana 1929–1930. Hänestä tuli yhdistyksen kunniajäsen 1940. 
Korte oli naimisissa vuodesta 1908 Ellen Augusta Danielssonin kanssa.
Yantai

Ilmasto

Yantaissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on melko kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 13 °C ja keskimääräinen sademäärä 680 millimetriä. Elokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 25 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –1 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 170 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 11 millimetriä.