google/wiki40b huggingface dataset:
Rexi

Rexi (oik. Raimo Kero, s. 21. maaliskuuta 1948 Kälviä) on suomalainen muusikko. Rexi teki ensimmäisen julkisen keikkansa vuonna 1964. Hän soitteli eri rautalankabändeissä, kunnes pestautui vuonna 1966 Kari Keiskin yhtyeeseen kitaristiksi ja laulusolistiksi. Samaan aikaan Rexi työskenteli myyjänä kokkolalaisessa musiikkiliikkeessä. Myöhemmin hän perusti oman liikkeen, Rexin Musiikin.
Vuonna 1974 ilmestyi Rexin ensimmäinen, covereita sisältänyt albumi Parhaat, jonka julkaisi Jukka Kuoppamäen levy-yhtiö Satsanga. Ensimmäisen hittinsä Rexi sai vuonna 1977, jolloin hän pääsi Syksyn Sävel -kilpailuun kappaleella Puhtaat purjeet, jonka oli säveltänyt ja sanoittanut Raul Reiman. Vaikka kappale sijoittautui vasta viidenneksi, se pysytteli vuoden verran Mitä Suomi soittaa -listalla. Heti perään julkaistiin samanniminen albumi, jossa oli hieman sekava kokoelma eri tyylilajeja edustavia kappaleita. 
1980-luvun alkajaisiksi Rexiltä ilmestyi tanssikappaleita sisältävä albumi Katseet, jonka nimisävelmä on suomennos Art Garfunkelin levyttämästä kappaleesta Bright Eyes. Albumin varsinaiseksi vetonaulaksi muodostui Raul Reimanin sävellys Pepita. 
Syksyllä 1984 Rexi sai ÄKT:n Emma-palkinnon Syksyn Sävel -ehdokkaastaan Kun sen aika on, jonka sävelsi Veikko Samuli ja sanoitti Raul Reiman. 
1980-luvulla Rexin taustayhtyeenä oli Napoleon-niminen kokoonpano. Kolmisen vuotta keikkailtuaan hän päätti vetäytyä julkisuudesta. Hän oli osakkaana Veikko Samulin levy-yhtiössä VIP Music ja pyöritti musiikkiliikkeensä ohella omaa RM-studiota, joka ensin toimi Kokkolassa ja myöhemmin Helsingissä. Näihin aikoihin hän sävelsi lauluja eri artisteille, joista esimerkkeinä ovat Kari Tapion levyttämät kappaleet Haavetango ja Tyttö kuin taivaasta.
1990-luvun alussa Rexi aloitti laulamisen uudelleen. Vuonna 1992 hän osallistui euroviisukarsintoihin säveltämällään kappaleella Ruskaa näin sinun silmissäsi yhdessä Kaija Pohjolan kanssa. Huonosta sijoituksesta lannistumatta Rexi aloitti jälleen tiiviin keikkaputken. 
Vuonna 1998 Rexi levytti albumillisen hengellisiä kappaleita, joista mainittakoon Merten mies. Hänen tuorein levytyksensä on Raul Reimanin aiemmin julkaisemattomaan tekstiin pohjautuva Ikuiset lumet, joka ilmestyi helmikuussa 2012. Samana vuonna ilmestyi myös Rexin ja Hannele Kalliokosken käsialaa oleva kappale Juna lähtee jo.
Rexi on lisäksi toiminut myös sanoittajana, esimerkiksi suurin osa Rexin sanoituksista julkaistiin albumissa Siunaa Jeesus lastasi ja lisäksi Souvarit-yhtyeelle hän teki joitakin kappaleita kuten Kairankulkija ja Leikkivät aallot. Rexin säveltämän ja Kari Tapion sanoittaman Haavetango-kappaleen on levyttänyt Kari Tapion lisäksi myös Ensio Kaustinen ja Pekkaniskan Pojat.  
Nykyään Rexi keskittyy enemmän maalaamiseen, puusepäntöihin ja veneiden suunnitteluun mutta keikkailee silloin tällöin, esimerkiksi Raimo on esiintynyt jonkin verran Ruotsalon kyläjuhlissa.
Rick Dangerous

Kehitys

Pelin idea syntyi kun vasta perustetulle yritykselle etsittiin alkuperäisiä pelejä. Pelin konsepti esiteltiin Indiana Jones -tyylisenä seikkailuna.

Vastaanotto

Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 89%.
David Cage on maininnut pelin suosikkipelikseen.
Minna Meriluoto

Minna Meriluoto (s. 4. lokakuuta 1985 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa HJK:ta. Meriluoto pelasi 64 A-maaottelua ja päätti maajoukkueuransa syksyllä 2018.
Maalivahtina pelaava Meriluoto on aiemmin edustanut Turun Tovereita, SC Raisiota ja FC Unitedia, jossa hän voitti Suomen cupin 2005. Meriluoto on pelannut myös ruotsalaisissa Umeå Södrassa, Hammarbyssä, Jitexissä sekä kauden 2014 Vittsjö GIK:ssa.
Maajoukkueeseen Meriluoto nousi ensi kerran vuonna 2006. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän pelasi merkityksettömän alkulohko-ottelun Ukrainaa vastaan ja vuoden 2013 EM-kilpailuissa ratkaisevan alkulohko-ottelun Tanskaa vastaan.
Ginger Alden

Ginger Alden (s. 13. marraskuuta 1956, Memphis) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän oli Elvis Presleyn naisystävä ja löytäjä kuolinpäivänä. Ginger ja Elvis tapasivat toisensa vuoden 1976 marraskuussa. Elvis ja Ginger menivät kihloihin 26. tammikuuta 1977. Kihlapari viihtyi tiiviisti yhdessä ja Ginger olikin yleensä Elviksen mukana konserttikiertueilla. Ginger nähdäänkin Elviksen vuoden 1977 televisiokonsertissa, Elvis in Concertissa jossa Elvis esittelee kihlattunsa yleisölle. Ginger oli Elviksen löytäjä kuolinpäivänä. Ginger löysi Elviksen makaamassa elottomana kylpyhuoneen lattialla noin klo 14.00, 16. elokuuta 1977. Tämän jälkeen Ginger hälytti kiertuemanageri Joe Espositon ja turvamies Al Stradan paikalle, jotka kutsuivat ambulanssin Gracelandiin. Gingerin kirjoittama kirja "Elvis and Ginger: Elvis Presley´s Fiancèe and Last Love Finally Tells Her Story" julkaistiin 2. syyskuuta 2014. 
Alden oli naimisissa Ron Leyserin kanssa 1991 - 2015. Heillä on yksi lapsi.
Kuurojen Liitto

Kuurojen Liitto on viittomakielisten etujärjestö. Kuurot perustivat tämän oman järjestönsä vuonna 1905. Liiton toimitilat sijaitsevat Valkeassa talossa.
Kuurojen Liitto myöntää vuosittain tunnustuspalkinnon viittomakielisten kielellisten oikeuksien ajamisesta ja viittomakielen aseman edistämisestä. Tunnustuspalkinto jaetaan aina helmikuussa viittomakielen päivänä.
Toiminnan painopisteitä ovat muun muassa kuurojen viestintämahdollisuuksien parantaminen ja koulutus.
Liitto julkaisee Kuurojen lehteä.
Marmoripöllökehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan marmoripöllökehrääjä on 30–45 cm pitkä ja koiraat ovat tyypillisesti naaraita kookkaampia. Väriltään marmoripöllökehrääjä vaihtelee harmaanruskeasta syvän punaruskeaan. Ruumiissa on mustia ja valkoisia viiruja ja kuvioita, joita on eniten harmaanruskeilla yksilöillä ja erottuvat selkeämmin kuin punaruskeilla yksilöillä. Naaraat ovat usein koiraita tummempia. Nokka on harmaa ja silmien iirikset keltaiset tai punaiset. Alalajit eroavat toisistaan muun muassa koon ja pyrstön pituuden perusteella.

Levinneisyys ja elintavat

Marmoripöllökehrääjällä on 6 alalajia. Nimialalaji P. o. ocellatus elää Papua-Uuden-Guinean pääsaarella, alalajit P. o. intermedius ja P. o. meeki elävät Papua-Uuteen-Guineaan kuuluville Trobriandsaarilla ja Vanatinai-saarella ja alalaji P. o. inexpectatus elää Salomosaarilla. Australiassa tavataan alalajia P. o. plumiferus Uudesta Etelä-Walesista ja P. o. marmoratus -alalajia Cape Yorkin niemimaalta. Se elää sademetsissä alangoilta aina noin 1 500 metrin korkeuteen asti. Laji on yöaktiivinen ja saalistaa ravinnokseen yöllä lentäviä hyönteisiä. Marmoripöllökehrääjä vaanii saalistaan puiden oksilla. Lajin pesimäkausi kestää elokuulta joulukuulle. Pesä on oksista ja kärhöistä rakennettu alusta. Naaras munii tyypillisesti 1 tai 2 munaa.
Clyde Wright

Clyde Wright (s. 20. helmikuuta 1941) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hänen poikansa Jaret Wright (s. 1975) on tullut tunnetuksi samasta lajista 1990–2000-luvuilla.
Wright pelasi California Angelsissa (1966–1973), Milwaukee Brewersissä (1974) sekä Texas Rangersissa (1975), ja vuonna 1970 hän sai uransa ainoan valinnan All-Star-joukkueeseen.
Major League Baseball -uransa jälkeen Wright lähti Japaniin, jossa hän sai sopimuksen Yomiuri Giantsilta. Wright pelasi Japanissa kolme kautta vuosina 1976–1978.
Osmo Mäkeläinen

Osmo Olavi Mäkeläinen (17. huhtikuuta 1910 Sievi – 8. huhtikuuta 1995 Vantaa) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.
Mäkeläisen vanhemmat olivat asemapäällikkö Alpo (Albin) Mäkeläinen ja tämän 2. puoliso Helmi Koch. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934.
Mäkeläinen teki opintomatkan Pariisiin ja Madridiin 1935–1937. Hän oli Suomen matkailijayhdistyksen toimitussihteerinä 1937–1944 ja Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n palveluksessa 1945–1963 toimien mm. ulkomaille suunnattujen Finlandia Pictorial- ja La Finlande illustrée -lehtien päätoimittajana. Apu-lehdessä hän työskenteli tiedetoimittajana 1963–1968 ja oli sen jälkeen syöpäjärjestöjen palveluksessa 1968–1975. 
Mäkeläinen oli Suomen aikakauslehtitoimittajien yhdistyksen asiamiehenä 1947 sekä puheenjohtajana 1952–1956 ja 1964–1966. Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liitto ry on nimittänyt hänet kunniajäsenekseen.
Mäkeläinen tunnetaan erityisesti Georges Simenonin Maigret-kirjojen suomentajana.
Harrastuksena Mäkeläisellä oli kielitiede ja kansantieteet.
Hän julkaisi etymologiaa koskevia kirjoituksia mm. Virittäjä-lehdessä 
ja kansantieteestä Suomen Antropologissa.
Glenda Jackson

Näyttelijän ura

Jacksonin näyttelijäuran kulta-aikaa oli 1960-luvun alkupuoli ja 1970-luvun alkupuoli, jolloin hän voitti kaksi parhaan naispääosan Oscaria elokuvista Rakastavaisia (Women in Love, 1970) ja Samppanjaa ja syrjähyppyjä (A Touch of Class, 1973). Jacksonin viimeiset elokuvat ovat 1990-luvun alusta. 1990-luvun alussa hän jätti näyttelijän työn tullessaan valituksi Ison-Britannian parlamentin alahuoneen jäseneksi. Poliitikon uran jälkeen hän palasi 2016 näyttelemään Lontoon teatteriin näytelmässä King Lear.  Ja saman roolin hän esitti myös myöhemmin Broadwaylla. Vuonna 2018 hän voitti Tony-palkinnon roolistaan näytelmässä Three Tall Women.

Ura politiikassa

Näyttelijän uran jälkeen Jackson on keskittyi poliitikon uraan. Hän oli Ison-Britannian parlamentin alahuoneen jäsen työväenpuolueen listoilla vuodesta 1992 aina vuoteen 2015 asti. Vuoden 2010 vaaleissa hänen 42 äänen voittomarginaalinsa oli eräs vaalien tiukimmista. Hän päätti jättäytyä pois politiikasta vuoden 2015 parlamenttivaaleissa.

Yksityiselämä

Glenda Jackson on ollut naimisissa Roy Hodgesin kanssa vuosina 1958–1976, mutta avioliitto päättyi eroon. Liitosta syntyi yksi lapsi.
Vietnamin–chamien sota (1446–1471)

Vietnamin–chamien sota (1446–1471) käytiin Vietnamin keisarikunnan eli Đại Việtin ja nykyisessä Keski-Vietnamissa sijainneen Champan kuningaskunnan kesken. Vuonna 1446 Đại Việt hyökkäsi Champan keskiosiin ja valtasi pääkaupunki Vijayan, mutta chamit valtasivat pääkaupunkinsa takaisin seuraavana vuonna. Vuonna 1471 Vietnamin armeija kuningas Le Thanh Tongin johdolla valtasi Vijayan ja surmasi tuhansia sen asukkaita. Eloonjääneet chamit pakenivat valtakunnan lounaisosiin ja monet heistä kääntyivät shia-muslimeiksi.
Tähän päättyi Champan olemassaolo itsenäisenä kuningaskuntana. Valloitetuista alueista tuli Vietnamin maakunnat Thanh Hóa, Tu Nghia ja Hoai Nhon.
Irmeli Vuorela

Irmeli Vuorela, o.s. Ståhlberg, (23. huhtikuuta 1938 Helsinki − 16. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen geologi, joka oli luomassa 1970-luvulla työmenetelmiä siitepölyanalyysin käyttämiseen tutkittaessa esihistoriallisen ihmisen vaikutuksia luontoon. Hänen elämäntyönsä tällä saralla johti hedelmälliseen yhteistyöhön arkeologian ja luonnonhistorian parissa.
Vuorela oli Juho ja Mary Ståhlbergin kolmilapsisen perheen keskimmäinen. Hänen isänsä Juho Ståhlberg oli lakimies ja isoisänsä Kaarlo Juho Ståhlberg Suomen ensimmäinen presidentti. Käytyään ensin Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun shän iirtyi Helsingin yliopistoon 1957 lukemaan geologiaa ja paleontologiaa sekä kasvitiedettä ja maantiedettä. Hän meni naimisiin vuonna 1960 Pekka Vuorelan kanssa ja heille syntyi kaksi lasta. Hän valmistui maisteriksi 1965, suoritti lisensiaatin tutkinnon vuonna 1969 ja väitteli geologiassa ja paleontologiassa tohtoriksi vuonna 1975 aiheenaan "The influence of man on the vegetation of southwestern Finland as shown by pollen diagrams".
Vuorela suoritti arkeologian läheisesti liittyvillä kohteilla lukuisia siitepölyanalyysejä, joilla ihmisen vaikutusta luontoon havainnoitiin kasvillisuuden muutoksien kautta. Häneltä on myös paljon viitattu atikkeli, jossa kuvaillaan siitepölyloukkujen käyttämistä viljelykasvien siitepölyn leviämisen mallintamisessa. Dosentin tittelin hän vastaanotti 1983, ja hän luennoi noin 20 vuotta Helsingin yliopistossa. Vuonna 1987 hän siirtyi töihin Geologian tutkimuskeskukseen ja jäi vuonna 2001 eläkkeelle.
Vuorela osallistui 1990−2002 Pohjoismaiden neuvoston toimintaan. Hän oli myös Punaisen Ristin aktiivi, jolla oli yhteyksiä myös muihin järjestöihin (European Council Network PACT ja European Science Foundation).
Southern Highlands (Papua-Uusi-Guinea)

Southern Highlands on yksi Papua-Uuden-Guinean maakunnista. Sen pääkaupunki on Mendi. Maakunnan pinta-ala on 15 089  km². Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan väkiluku on 510 245.
Southern Highlandsin alueella on reheviä laaksoja korkeiden kalkkikivivuorien välissä. Korkein huippu on Mount Giluwe (4 368 m). Maakunta on Papua-Uuden-Guinean viimeisiä alueita, joissa perinteinen elämäntapa on voimissaan.
Charles Cousin-Montauban

Charles Guillaume Marie Apollinaire Antoine Cousin-Montauban, Palikaon kreivi (24. kesäkuuta 1796 Pariisi – 8. tammikuuta 1878 Versailles) oli ranskalainen kenraali, joka toimi Ranskan toisen keisarikunnan viimeisenä pääministerinä Ranskan–Saksan sodan aikana elo–syyskuussa 1870.
Cousin-Montauban liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1814 ja osallistui vuoden 1823 Espanjan-sotaretkeen. Vuosina 1831–1857 hän palveli Algeriassa ja yleni 1847 everstiksi, 1851 prikaatinkenraaliksi ja 1855 divisioonankenraaliksi, minkä jälkeen hän oli Oranin alueen kuvernöörinä. Cousin-Montauban oli pari vuotta divisioonankomentajana Ranskassa, kunnes vuoden 1859 lopussa hänet valittiin komentamaan ranskalaista armeijaa, joka yhdessä brittijoukkojen kanssa lähti sotaretkelle Kiinaan. Brittien tuella hän löi kiinalaiset 21. syyskuuta Palikaon taistelussa lähellä Pekingiä ja eteni pääkaupunkiin 12. lokakuuta. Kiinan johto joutui pakon edessä taipumaa rauhaan 25. lokakuuta. Cousin-Montaubanin joukot osallistuivat myös kansainvälistä paheksuntaa herättäneeseen Pekingin kesäpalatsin ryöstöön. Häntä pidettiin kuitenkin Ranskassa sankarina, ja kotimaahan palattuaan hän sai monia kunnianosoituksia. Joulukuussa 1860 hänet nimitettiin senaattoriksi ja 1862 keisari Napoleon III antoi hänelle Palikaon kreivin arvon. Sen jälkeen hän toimi armeijakunnan komentajana.
Ranskan–Saksan sodan sytyttyä vuonna 1870 Palikao kutsuttiin Ranskan sotaministeriksi ja 9. elokuuta sijaishallitsijana toiminut keisarinna Eugénie nimitti hänet pääministeriksi eronneen Émile Ollivierin tilalle. Hänen pääministerikautensa jäi alle kuukauden mittaiseksi. Palikao ryhtyi järjestämään uusia armeijakuntia Ranskan ja Pariisin puolustamiseksi, aluksi suurella menestyksellä. Hän oli myös johtavana henkilönä laatimassa suunnitelmaa, jonka mukaisesti Patrice MacMahonin komentama armeija lähti vapauttamaan Metziin saarroksiin jääneitä F. A. Bazainen joukkoja. Ponnistelut valuivat kuitenkin hukkaan Ranskan joukkojen kärsittyä katastrofaalisen tappion Sedanin taistelussa 1.–2. syyskuuta. Keisarin jäätyä vangiksi Palikaolle ehdotettiin diktaattoriksi ryhtymistä, mutta hän kieltäytyi ja pakeni 4. syyskuuta puhjenneen vallankumouksen myötä Belgiaan.
Palikao palasi sodan jälkeen vuonna 1871 Ranskaan, ja puolusti itseään kansalliskokouksen asettaman tutkintakomitean edessä. Puolustuksekseen hän julkaisi myös samana vuonna kirjan Un Ministre de la guerre de vingt-quatre jours.
Derevan viidennes

Derevan viidennes (ven. Дере́вская пяти́на, Derevskaja pjatina) oli yksi viidestä alueesta, joihin Novgorodinmaa jaettiin 1400-luvun lopulta lähtien aina 1700-luvun alkuun saakka. Se rajoittui lännessä Lovatjokeen ja Ilmajärveen sekä pohjoisessa ja koillisessa Mstajokeen.
Viidennes mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1495 verokirjassa, mutta nimitys Dereva tunnetaan jo huomattavasti aikaisemmin. Historioitsija Konstantin Nevolin olettaa sen perustuvan alueen metsäiseen luontoon. Vuonna 1495 Derevan viidenneksessä oli 67 pogostaa ja kolme kaupunkia: Holm, Deman ja Kursk (nykyinen Selejevon kunnan Kursko). 1500-luvun loppupuolella viidennes jakautui pohjoiseen ja eteläiseen puoliskoon.
Steve Cropper

Elämä ja ura

Cropper syntyi vuonna 1941 Missourin Willow Springissä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran muusikkona vuonna 1961 American Bandstand -televisio-ohjelmassa. Hän soitti aluksi Mar-Keys-yhtyeessä ja levytti näiden kanssa instrumentaalin ”Last Night” vuonna 1961. Kun Booker T. Jones perusti Booker T. & the M.G.’sin vuonna 1962, Cropper tuli yhtyeeseen kitaristiksi ja laulunkirjoittajaksi. Samana vuonna hän kirjoitti yhtyeen hittikappaleen ”Green Onions”, joka nousi listaykköseksi. The M.G’s toimi 1960-luvulla Stax Recordsin sessioyhtyeenä ja soitti muun muassa Otis Reddingin, Eddie Floydin, Wilson Pickettin ja Albert Kingin taustalla. He myös nauhoittivat kymmenen albumia omalla nimellään. Yhtye hajosi vuonna 1968.
Cropper on myös säveltänyt (usein toisten musiikintekijöiden kanssa) muun muassa kappaleet ”In the Midnight Hour” (Wilson Pickett, 1965), ”Knock on Wood” (Eddie Floyd, 1966) ja ”(Sittin’ On) The Dock of the Bay” (Otis Redding, 1967). Hän on myös tuottanut Pickettin, Reddingin, Tower of Powerin, Joe Felicianon, Jeff Beckin, Mitch Ryderin ja useiden muiden artistien musiikkia. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa With a Little Help from My Friends julkaistiin vuonna 1969.
Vuonna 1978 Cropper liittyi The M.G.’sin basisti Donald ”Duck” Dunnin kanssa The Blues Brothers -yhtyeeseen. Cropper on esiintynyt kokoonpanon riveissä televisiossa ja elokuvissa The Blues Brothers ja Blues Brothers 2000. Hän soitti pitkään sessiomuusikkona ja työskenteli levytuottajana.
Vuonna 2008 Cropper nauhoitti Felix Cavalieren kanssa albumin Nudge It Up a Notch. Cropperin ja Cavalieren toinen yhteistyöalbumi Midnight Flyer ilmestyi vuonna 2010. Vuonna 2011 Cropper nauhoitti albumin Dedicated, jolla esiintyi nimekkäitä vierailijoita kuten B. B. King, Brian May, Lucinda Williams ja Steve Winwood. Albumi on kunnianosoitus The 5 Royales -yhtyeelle, jota Cropper pitää varhaisen uransa tärkeimpänä innoittajana.

Vaikutus

Cropper on valittu Songwriters Hall of Fameen (2005), Rock and Roll Hall of Fameen (1992) ja Rhythm and Blues Hall of Fameen. Tennesseen osavaltio on palkinnut hänet ja The M.G.’s osavaltion kulttuurielämän hyväksi tehdystä elämäntyöstä.
Cropper sijoittui brittiläisen musiikkilehti Mojo Magazinen julkaisemassa sadan kaikkien aikojen parhaan kitaristin listassa toiseksi heti Jimi Hendrixin jälkeen.
Porilaisten hauta

Porilaisten hauta on Sulkavalla Halttulan kylässä sijaitseva muistomerkki, joka pystytettiin vuonna 1934 Kustaa III:n sodan aikana 1788–1790 aikana kaatuneiden Elfsborgin rykmentin ruotsalaisten ja suomalaisten sotilaiden hautapaikalle. Hautapaikan löysi nimineuvos Kaarlo Hämäläinen, joka pystytti paikalle hautakummun yhdessä Halttulan kyläläisten kanssa. Sulkavan Leijonat pystyttivät hautapaikalle 1966 uuden ristin ja aidan, ja nykyisin Sulkavan seurakunta järjestää paikalla hartaustilaisuuden vuosittain heinäkuussa.
Sulkavan kirkonkylän kirkkotarhassa sijaitsee myös toinen Elfsborgin rykmentin sotilaiden hautamuistomerkki, jonka pystytti kuninkaallinen Elfsborgin rykmentti vuonna 1936.
Anders Oskar Roos

Anders Oskar Roos (18. toukokuuta 1812 Kokkola –  16. helmikuuta 1849 Himanka) oli suomalainen kauppias, kestikievarin pitäjä ja ruotsiksi kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Isidorus ja Oscar.
Roosin vanhemmat olivat kokkolalainen kauppias Anders Roos nuorempi (1785–1842) ja Maria Sophia Lindskog. Varakkaan kauppiaan poikana Roos sai hyvän koulutuksen, hänen kotiopettajanaan toimivat Johan Vilhelm Snellman ja Erik Gustaf Ehrnström ja häntä valmensi ylioppilastutkintoa varten Johan Ludvig Runeberg. 
Roos pääsi ylioppilaaksi 1829 ja teki sitten opintomatkat Saksaan ja Englantiin 1830–1832. Roosin oli tarkoitus jatkaa isänsä työtä kauppiaana, mutta hän haaveili kirjalliseta urasta ja muutti siksi Ruotsiin, jossa hän osallistui Thalia-nimisen teatterinharrastajien yhdistyksen toimintaan. Roos kirjoitti Ruotsissa vuonna 1837 kirjan Thalia, Dramatiska försök af A.O.R-s, jonka sisältönä
olivat hänen laatimansa näytelmätekstit Johan Fleming, Olof och Helena sekä Landtgodset i Tavastland. Ensin mainittu on tietyllä tavalla Josef Julius Wecksellin näytelmän Daniel Hjort edeltäjä. 
1830-luvun lopulla Roos osti Tukholman läheltä Stora Sickla-nimisen maatilan, jossa hän piti suuria seurapiirikutsuja. Hän joutui kuitenkin luopumaan tilasta 1845 talodellisista syistä. Roos palasi Suomeen ja piti sitten kestikievaria Himangalla Uunila-nimisessä talossa, jonka hänen äitinsä omisti.
Roos kuoli naimattomana.
Augusto Lauro

Augusto Lauro (s. 29. marraskuuta 1923 Tarvisio) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1947 ja nimitettiin Cosenzan vihkipiispaksi sekä Bigastron titulaaripiispaksi 8. syyskuuta 1975. Piispaksi konsekroinnin suoritti 28. lokakuuta Enea Selis, jota avustivat Domenico Picchinenna ja Giuseppe Vairo.
Lauro sai 7. huhtikuuta 1979 nimityksen San Marco Argentano-Scalean piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 6. maaliskuuta 1999.
Ferruccio Parri

Ferruccio Parri (19. tammikuuta 1890 Pinerolo – 8. joulukuuta 1981) oli italialainen toisen maailmansodan aikainen vastarintajohtaja ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä kesäkuusta joulukuuhun 1945.
Parri oli alkujaan lehtimies. Hän osallistui sotilaana ensimmäiseen maailmansotaan ja haavoittui useasti. Fasistien noustua valtaan Italiassa hän liittyi fasisminvastaiseen Giustizia e Libertà (”Oikeus ja vapaus”) -ryhmään ja auttoi vuonna 1926 sosialistijohtaja Filippo Turatia pakenemaan maasta. Parri joutui viettämään vuosia vankilssa poliittisen toimintansa vuoksi. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä salanimellä Maurizio ja edusti Kansallisen vapautuksen komitean sotilaskomiteassa Partito d'Azione (”toiminnan puolue”, PdA) -puoluetta. Saksalaiset onnistuivat pidättämään hänet Milanossa, mutta hänet vapautettiin Sveitsissä osana vankienvaihtoa. Sodan jälkeen Parrista tuli kesäkuussa 1945 pääministeri ja hän kokosi hallituksensa vastarintaliikettä tukeneista puolueista. Hän erosi jo saman vuoden marraskuussa, ja hänen seuraajakseen tuli kristillisdemokraatti Alcide De Gasperi.
PdA:n toiminnan hiivuttua Parri osallistui keväällä 1946 Concentrazione Repubblicana -puolueen perustamiseen, joka sulautui pian uuteen tasavaltalaispuolueeseen (Partito Repubblicano Italiano, PRI). Parri oli PRI:n edustajana perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa 1946–1948 ja siirtyi sen jälkeen Italian senaattiin. Hän erosi PRI:sta vuonna 1953, koska ei hyväksynyt uutta vaalilakia. Hänet valittiin vuonna 1958 uudelleen senaattiin sosialistisen puolueen (PSI) edustajana ja vuonna 1963 presidentti Giuseppe Saragat nimitti hänet elinikäiseksi senaattoriksi.
Jason Reso

William Jason "Jay" Reso, paininimi Christian (s. 30. marraskuuta 1973) on kanadalainen showpainija ja näyttelijä. Hänellä on sopimus WWE:n kanssa ja painii sen SmackDown brändissä. Hän painaa 103 kiloa ja on 188 cm pitkä.
WWE:ssä hän on ollut kaksi kertaa World Heavyweight-, kahdesti ECW World Heavyweight-, kolme kertaa Intercontinental-, ja yhdeksän kertaa World Tag Team -mestari, joista seitsemän kertaa Edgen kanssa. Hän on myös ollut kerran European-, kerran Hardcore- ja kerran Light Heavyweight -mestari. Ensiesiintymisensä Reso teki vuonna 1995.
Hän palasi painikehään 2009 nimellä Christian. ECW-tittelin hän hävisi (7. kesäkuuta 2009), kun Tommy Dreamer selätti Jack Swaggerin Triple Threat -ottelussa. Christian sai ottelun ECW -vyöstä Night of the Championsiin, joka järjestettiin 26. heinäkuuta 2009. Ennen sitä hän on paininut muun muassa Moscow Mauler Vladimir Kozlovia vastaan. Christian sai tehtyä Tommy Dreamerille Kill Switchin ja voitti ottelun, ja hänestä tuli ECW -mestari. Seuraavassa ECW:ssä Christian meni kehään, ja alkoi puhua mestaruudestaan. Kohta perässä tuli Tommy Dreamer, jonka kanssa hän kätteli. Tämän jälkeen Dreamer kertoi, että ECW:n General Manager Tiffany oli hyväksynyt Dreamerin revanssiottelun seuraavalle viikolle. Tämä kyseinen ottelu käytiin Extreme Rules -otteluna, jossa ei ole sääntöjä. Christianilla on suomalaisia sukujuuria.