google/wiki40b huggingface dataset:
U. L. Lehtonen

Uno Ludvig Lehtonen (27. tammikuuta 1870 Akaa – 25. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja professori, joka oli erikoistunut varsinkin Puolan ja Venäjän historiaan.
U. L. Lehtosen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja David Lehtonen ja Ewelina Augusta Hollming. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898 sekä lisensaatiksi 1904. Vuosina 1898–1900 hän opiskeli Saksassa. Opiskeluaikanaan hän työskenteli Helsingin Kallion kansankirjaston hoitajana vuosina 1893–1898 ja Suomen Tiedeseuran kirjastonhoitajana 1897–1898.
Jo opinnoissaan Lehtonen keskittyi Puolan historiaan. Historiantutkijana hän kokosi laajoja arkistoaineistoja selvittäessään erilaisten ilmiöiden taustoja. Baltiansaksalaisen historiantutkijan Theodor Schiemannin innoittamana Lehtonen perehtyi Venäjän 1700-luvun lopun Puolan-politiikkaan, jota käsitteli myös hänen vuonna 1904 ilmestynyt väitöskirjansa Der Untergang Polens in seinen wichtigsten Ursachen dargestellt. Sittemmin hän siirtyi Venäjän Suomen-politiikan tutkimiseen.
Vuonna 1908 ilmestyneessä teoksessa Tilsitistä Haminaan. Tutkimus Aleksanteri I:n ulkopolitiikasta mikäli siitä on johtunut Suomen valloitus Lehtonen asetti Suomen sodan taustat laajempiin eurooppalaisiin yhteyksiin ja osoitti, että Aleksanteri I oli hyökännyt Suomeen vastentahtoisesti eikä valloitushalusta. Johtopäätökset olivat tieteellisiä, mutta sopivat hyvin yhteen myös vanhasuomalaisten politiikan kanssa. Lehtonen luettiin Suomalaisen puolueen kannattajiin, vaikka hän olikin useita muita historiantutkijoita vähemmän poliittinen. Hän suunnitteli mainitulle teokselleen kahta jatko-osaa, jotka olisivat käsitelleet itse Suomen sotaa sekä Haminan rauhaa, mutta ne eivät koskaan valmistuneet.
Lehtonen toimi historian lehtorina Sortavalan reaalilyseossa 1905–1908 ja Tampereen klassisessa lyseossa 1908–1910. Helsingin keisarilliseen yliopistoon perustettiin vuonna 1903 Venäjän historian professuuri, joka täytettiin vuonna 1910 kun Lehtonen nimitettiin siihen. Opetuksessa hän painottui lähinnä yleiseen historiaan, ja vuonna 1924 virka muutettiinkin yleisen historian professuuriksi. Lehtonen hoiti sitä kuolemaansa asti.
Lehtonen oli vuonna 1902 perustamassa Historiallista aikakauskirjaa ja toimi sen päätoimittajana vuodesta 1911. Lehti kasvoi hänen päätoimittajakautenaan. Hän toimi Suomen Historiallisen Seuran puheenjohtajana 1915–1916 ja sihteerinä 1917–1919. Kun järjestö ei hänen pettymyksekseen koonnut yhteen akateemisten piirien ulkopuolisia historian harrastajia, hän perusti Historian Ystäväin Liiton tähän tarkoitukseen. Lehtonen oli lisäksi Turun Suomalaisen Yliopistoseuran yliasiamies 1918–1922 ja organisoi keräyksen Turun yliopiston perustamiseksi. Vuonna 1918 hän toimi myös lyhytaikaisesti Suomen virallisen tietotoimiston johtajana sekä Suomen kenraalikuvernöörinviraston lakkauttamisen valvojana.
Lehtosen puoliso oli Katri Danielson-Kalmari, jonka isä oli valtioneuvos J. R. Danielson-Kalmari, yksi Lehtosen opettajista. Lehtonen kuoli isänsä tavoin sokeritautiin.
Johanna Ervast

Johanna Ervast (s. 1971) on helsinkiläinen kirjailija, pappi ja psykoterapeutti. Ervast on julkaissut kaksi teosta Jäähyväiset Einolle (2008) ja Jäähyväisten jälkeen - Kertomus elämästä lapsen kuoleman jälkeen (2009). Teoksissa Ervast käsittelee lapsensa kuolemaa. Ervastin 3,5-vuotias esikoispoika Eino kuoli yllättäen 2005. Kirjoittamiensa kirjojen lisäksi Ervast on puhunut lapsen kuolemasta ja perheen surusta useissa eri tilaisuuksissa.

Teokset

Jäähyväiset Einolle. Tammi, 2008. ISBN 978-951-31-4275-9 Jäähyväisten jälkeen - Kertomus elämästä lapsen kuoleman jälkeen. Paasilinna, 2009. ISBN 978-952-5856-01-9
Saloméja Neris

Saloméja Neris oikealta nimeltään Saloméja Bačinskaite-Bučiene (17. marraskuuta 1904 Kiršai – 7. heinäkuuta 1945 Moskova) oli liettualainen runoilija. Häntä pidetään yhtenä parhaimmista Liettuan ensimmäisen tasavallan (1918- 1940) ajan runoilijoista, syinä ovat hänen runojensa puhtaat tunteet, melodisuus, puhdas muoto ja ajatusten syvällisyys.

Elämänvaiheita

Neris opiskeli Liettuan yliopistossa kirjallisuutta ja liettuan ja saksan kieliä. Opiskeluaikoinaan hän työskenteli opettajana. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa Anksti rytą (suom. Aamulla varhain) ilmestyi vuonna 1927. Vuonna 1928 hän valmistui ja pääsi Lazdijain lukioon opettamaan saksaa. Vuoteen 1931 saakka hän kirjoitti kansallismielisiin ja roomalaiskatolisiin julkaisuihin. 
Käännös kohti vasemmistolaisuutta tapahtui vuonna 1929 kun Neris oli Wienissä opiskelemassa saksaa. Hän ihastui  siellä liettualaiseen lääketieteen opiskelijaan Bronius Zubrikasiin, jolla oli vahva vasemmistolainen vakaumus. Muutettuaan Kaunasiin vuonna 1931, hän julkaisi toisen runokokoelmansa, jossa käy läpi hengellistä kriisiään. Samaan aikaan hän kirjoitti vallankumousrunoja kommunisteja sympatisoivaan Trĕcias frontas -lehteen. Siellä ilmestyi myös hänen lupauksensa työskennellä kommunismin hyväksi. Kirjoitus ei ollut kuitenkaan Nerisin tekemä, vaan  Trĕcias frontas -lehden toimittajat Kostas Korsakas ja Valys Drazdraukas kirjoittivat sen käyttäen Nerisin nimeä. 
Neris slmi avioliiton vuonna 1936 ja oleskeli seuraavan vuoden Pariisissa. Liettuan valtionpalkinto myönnettiin Nerisille vuonna 1938 ja hän kuului katoliseen nuorten ja opiskelijoiden järjestöön Ateitisiin.  
Neuvostoliitto miehitti Liettuan kesällä vuonna 1940 ja vilpillisten vaalien jälkeen maalle nimitettiin nukkeparlamentti. Neris oli yksi parlamentin jäsenistä ja mukana lähetystössä joka anoi Liettuan liittämistä Neuvostoliittoon. Häntä pyydettiin myös kirjoittamaan Stalinia ylistävä runo, johon hän suostui. Hän kirjoitti myös muita kommunismia tukevia ja ihannoivia runoja.  Entiset oppilaat lähettivät hänelle kirjeitä, jossa syyttivät Nerisiä maanpetturuudesta ja pyysivät häntä vaihtamaan taiteilijanimensä. Neris on joki Liettuassa ja Neris laittoi nimeensä pyynnön jälkeen aksentin e:n päälle, jonka jälkeen nimi ei tarkoita mitään. 
Nykyään jotkut uskovat, että Neris toimi Neuvostoliiton puolesta pakotettuna. Toiset taas pitävät häntä uskollisena kommunistina, eivätkä lue hänen runojaan. 
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941 ja miehitti myös Liettuan. Miehitysajan, 1941–1944 hän oleskeli Neuvostoliitossa. Hän palasi Kaunasiin heti kun se oli mahdollista. Pian paluunsa jälkeen Neris sairastui. Häntä hoidettiin Moskovassa, missä hän kuoli vuonna 1945. Hänet haudattiin Liettuaan.
Erik Cole

Seuraura

Cole siirtyi kaudeksi 1997–1998 NCAA:n alaiseen ECAC-yliopistosarjaan Clarksonin yliopiston joukkueeseen. Hän jakoi Willie Mitchellin kanssa ECAC:n vuoden tulokkaan tittelin ja Carolina Hurricanes varasi Colen NHL:ään varaustilaisuudessa 1998 kolmannella kierroksella numerolla 71. Seuraavat kaksi kautta Cole pelasi kuitenkin vieelä Clarksonin yliopistossa. Kaudella 1998–1999 Cole teki 22 maalia ja jakoi ECAC:n maalintekijätilaston voiton. Hänet valittiin kauden päätteeksi ECAC:n tähdistökentälliseen. Kolmannella kaudellaan Cole oli ECAC:n kakkostähdistössä.
Cole siirtyi ammattilaiskaukaloihin vielä kolmannen ECAC-kautensa päätteeksi keväällä 2000, kun hän pelasi loppukauden Carolinan farmijoukkueessa IHL-liigan Cincinnati Cyclonesissa. Seuraavan kauden Cole pelasi kokonaisuudessa IHL:ssa ja ansaitsi itselleen paikan Carolinasta kaudeksi 2001–2002. Cole oli NHL-tulokkaiden parhaimmistoa, kun hän voitti tulokkaiden taklaustilaston ja oli pistetilastossa neljäs (16+24). Carolina eteni keväällä 2002 Stanley Cup -finaaleihin, mutta hävisi Detroit Red Wingsille.
Seuraavalla kaudella Cole kärsi pohjeluun murtumisesta ja hän joutui jättämään väliin myös NHL:n tähdistöottelun yhteydessä pelatun nuorten tähtien YoungStars-ottelun. Cole palasi uudelleen huippukuntoon kaudella 2003–2004, jolloin hän teki 42 pistettä, vaikka Carolina jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Työsulkukaudella Cole pelasi Saksan DEL-liigassa Eisbären Berlinissä. Hänet valittiin Saksassa pudotuspelien parhaimmaksi pelaajaksi, kun Eisbären voitti Saksan-mestaruuden.
Kaudella 2005–2006 Colen niskanikama murtui Brooks Orpikin taklauksen seurauksena. Hän oli loukkaantuessaan maaliskuussa tehnyt jo henkilökohtaisen piste-ennätyksensä (60 pistettä). Cole palasi Carolinan kokoonpanoon vasta Stanley Cup -finaalien kuudenteen peliin. Carolina voitti lopulta Stanley Cup -mestaruuden kotijäällään seitsemännessä pelissä.
Cole rikkoi piste-ennätyksensä kaudella 2006–2007, kun hän teki 61 pistettä kauden aikana, mutta seuraavalla kaudella Colen pistemäärä tippui 51 pisteeseen. Kesällä 2008 Edmonton Oilers hankki Colen Carolinasta vaihdossa Joni Pitkäseen. Cole ei pelannut koko kautta 2008–2009 Edmontonissa, sillä hänet kaupattiin takaisin Carolinaan maaliskuussa 2009 siirtorajan lopulla. Edmonton sai vaihtokaupassa Patrick O'Sullivanin, jonka Carolina oli hankkinut hetkeä aiemmin Los Angeles Kingsistä vaihdossa Justin Williamsiin.

Maajoukkueura

Cole edusti ensimmäisen kerran Yhdysvaltoja arvoturnauksessa MM-kilpailuissa 2005. Hän teki seitsemässä ottelussa kuusi pistettä. Hän pelasi Yhdysvaltain puolesta myös talviolympialaisissa 2006 ja MM-kilpailuissa 2007.
Muinaispuku

Muinaispuku on esihistoriallisen ajan mallin mukainen puku, joka on valmistettu hautalöytöjen perusteella. Suomessa ensimmäiset muinaispuvut tehtiin 1800-luvun lopussa, jolloin myös kansallispukujen käyttö ja valmistus yleistyi.
Pakanalliseen tapaan kuului haudata vainaja juhlapuvussaan. Lisäksi mukana oli muun muassa pronssista valmistettuja koruja ja muita koristeita. Niiden perusteella on pystytty selvittämään pukujen malli sekä kankaiden rakenne ja väri. Kaikki toistaiseksi tehdyt suomalaiset muinaispuvut ovat naisten pukuja. Miesten asuja ei ole pystytty vähäisten hautalöytöjen vuoksi jäljentämään.
Suomen ensimmäinen rekonstruoitu muinaispuku oli ns. Aino-puku, jonka Helsingin yliopiston Viipurilainen osakunta valmisti vuonna 1893 arkeologi Theodor Schvindtin ohjeiden mukaan. Tunnetuin suomalainen muinaispuku lienee Euran emännän puku, jollaista presidentti Tarja Halonen käytti vuonna 2001 itsenäisyyspäivän vastaanotolla. Yhteensä suomalaisia muinaispukuja on valmistettu yhdeksän erilaista mallia.
Aristokatit

Juoni

Elokuva sijoittuu vuoden 1910 Pariisiin, Ranskaan. Emokissa nimeltä Herttuatar ja hänen kolme pientä kissanpoikastaan, Marie, Berlioz ja Toulouse, asuvat eläkkeelle jääneen oopperalaulaja Madame Adelaide Bonfamillen kartanossa yhdessä tämän englantilaisen hovimestarin Edgarin kanssa. Elokuvan alussa Madame Adelaide päättää tehdä testamentin yhdessä lakimiehensä Georges Hautecourtin kanssa, joka on hänen iäkäs mutta omalaatuinen vanha ystävänsä. Madame Adelaide ilmoittaa, että hän haluaa jättää omaisuutensa kissoilleen ja että Edgar perii varat vasta kissojen kuoltua. Edgar kuulee Madame Adelaiden sanat omasta huoneestaan, eikä ole lainkaan mielissään siitä, että joutuu odottamaan kissojen luonnollista kuolemaa ennen kuin pääsee käsiksi Madamen varoihin. Hän kehittääkin juonen päästäkseen kissoista eroon hetimmiten: hän juottaa kissoille kermaa johon on lisätty unilääkettä. Yöllä hän vie kissat kauas maaseudulle. Herttuatar ja pennut tutustuvat kissaan nimeltä Thomas O'Malley, joka lupaa viedä heidät takaisin Pariisiin. Madame on murheen murtama kissojensa katoamisesta samaan aikaan kun Edgar haaveilee tämän perinnöstä tietämättään että kissat aikovat kostaa hänelle. Lopussa Edgar päätyy Timbuktuun menevään arkkuun. Madame avaa kotinsa kaikille Pariisin kujakissoille.
ORP Generał Tadeusz Kościuszko

Valmistus

USS Wadsworth tilattiin 27. helmikuuta 1976 Todd Pacific Shipyardsilta San Pedrosta osana vuoden 1975 hankintoja. Sen köli laskettiin 13. heinäkuuta 1977 ja alus laskettiin vesille 29. heinäkuuta 1978. Se otettiin palvelukseen 2. huhtikuuta 1980 kumminaan Patricia P. Roberts, joka oli alukselle nimensä antaneen kommodori Alexander S. Wadsworthin (1790–1851) jälkeläinen viidennessä polvessa.

Yhdysvaltain laivastossa

USS Wadsworth otettiin Yhdysvaltain laivaston palvelukseen 2. huhtikuuta 1980 liitettynä Yhdysvaltain Atlantin laivastoon ensimmäisenä päällikkönään John C. Ruff.
Alus poistettiin palveluksesta 28. kesäkuuta 2002 San Diegossa ja siirrettiin samana päivänä Puolan merivoimille, joka otti sen palvelukseensa nimettynä ORP Generał Tadeusz Kościuszkoksi. Aluksen nimi on kunnianosoitus Yhdysvaltain vapaussotaan ja Puolan itsenäisyystaisteluihin osallistuneelle Tadeusz Kościuszkolle. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivastoluettelosta 23. heinäkuuta 2002.

Puolan merivoimat

Aluksen kotisatamana on Gdynia Oksywie. Se on osallistunut lukuisiin Naton sotaharjoituksiin Itämerellä.

Muuta

Alus esitti 1990 elokuvassa Punaisen lokakuun metsästys Yhdysvaltain laivaston USS Reuben Jamesia.

Palvelus

Alus on osallistunut Afganistanin ja Irakin sotiin. Operaatio Enduring Freedomin aikana se kuului Yhdysvaltain Intian valtamerellä toimineeseen 5. laivastoon. Miehistön vaihdon jälkeen alus osallistui Irakin miehitykseen, jonka jälkeen se partioi Eufratjoen suulla kelluvana erikoisjoukkojen tukikohtana.
SteamVR

SteamVR on Valven ohjelmistoprojekti, jonka kehittämisen on tarkoitus tapahtua läheisesti OSVR:n kanssa, mutta joka tukee myös muita virtuaalitodellisuuslaseja kuten HTC Vive.
Kehitysympäristö on julkaistu huhtikuussa 2015 nimellä OpenVR SDK.
Ohjelmiston aiempi nimi OpenVR esiintyy vielä useassa paikassa.
Kokeellinen tuki Linux/SteamOS alustoille on julkaistu 25.5.2017. Tuki macOS-alustalle on tulossa.
Rio Rancho

Historia

Kaupunki on perustettu vuonna 1981. Rio Rancho kuuluu Albuquerquen metropolialueeseen.
Espanjan kuningas Felipe IV lahjoitti 360 km² maata Francisco Montes Vigilille vuonna 1710. Aluetta kutsuttiin nimellä Alameda Land Grant.
Vuonna 1929 Albert F. Black osti 83 km² maata ja perusti sille Seven Bar Ranchin. Blackin perhe asui savitiilestä rakennetussa talossa. Vuonna 1947 perhe rakensi alueelle pienen lentokentän.
Vuonna 1962 Rio Ranch Estates alkoi kehittää aluetta asumista varten. Vuonna 1970 alueella asui alle 2 000 asukasta, ja vuoteen 1995 mennessä asukasluku oli noussut 42 000:een.

Maantiede

Rio Rancho sijaitsee 1612 metriä merenpinnan yläpuolella.Alueella vallitsee aroilmasto. Heinäkuu on keskimäärin kuumin kuukausi ja joulukuu kylmin. Korkein mitattu lämpötila on 41 °C vuonna 2003 ja alin −24 °C vuonna 2011.

Väestö

Valkoihoisten osuus väestöstä on 76,0 %, latinojen (mitä tahansa rotua; alkuperä espanjankielisessä Latinalaisessa Amerikassa tai Espanjassa) 36,7 %, intiaanien 3,2 %, mustien 2,9 % ja aasialaisten 1,9 % (2010).

Talous

Teknologiayhtiö Intel on kaupungin suurin työllistäjä. Muita suuria työnantajia ovat muun muassa julkiset oppilaitokset ja tietotekniikkayritys Hewlett Packard.

Kulttuuri

Kaupungissa järjestetään vuosittain suosittuja yleisötapahtumia: Taste of Rio Rancho tarjoaa keväisin makuelämyksiä paikallisilta ravintoloilta. Heinäkuussa pidettävää Pork & Brew -viikonlopputapahtumaa vietetään barbequen merkeissä. Lokakuun Oktoberfest tarjoaa olutta, saksalaista ruokaa ja musiikkia.
Neovius (yritys)

Neovius oli 1889 perustettu suomalainen lankoja ja kutomakoneita myynyt tukku- ja vähittäisliike. Perustaja oli Theodor Neovius. Sillä oli parhaimmillaan runsaasti myymälöitä Helsingissä ja maaseudulla. Se järjesti kutomakoneiden käytön kursseja ja julkaisi vuosina 1928-1972 lehteä Virkkaus- ja neuletyöt.
Neovius-myymälät olivat myöhemmin Novitan omistuksessa, ja niitä oli 1980-luvulla 30, mutta ne lopetettiin 1990-luvun alun lamassa.
Dragon Spirit

Pelaaminen

Peli on pystysuunnassa näyttöä vierittävä ammuntapeli.

Tarina

Muinaisina aikoina auringonjumalatar Arlia taisteli Zawellia vastaan ja voitti hänet. Zawell kuitenkin palasi ja nappasi Alician. Kapteeni Amul yritti pelastaa Alician mutta oli kyvytön taistelemaan Zawelia ja hänen hirviöitänsä vastaan. Kun hän nosti miekan taivaaseen, hän muuttui lohikäärmeeksi, joka voi pelastaa Alician.

Triviaa

Pelin lopussa on lista aikaisemmista Namcon peleistä.

Vastaanotto

Pelin Amiga-versio on saanut arvosanaksi 75% CU Amiga-64 -lehden arvostelussa.
Mikrometriruuvi

Mikrometriruuvi eli mikrometritulkki tai yleisesti vain mikrometri on etenkin tarkassa metallityössä käytettävä mittaväline. Mikrometriruuvissa ruuvikierre on mitoitettu siten, että ruuvi liikkuu kierroksen aikana kohti vastakappaletta tai siitä poispäin tasan yhden millimetrin, tai tasan puoli millimetriä. Kun ruuvin kanta on jaettu sataan tai viiteenkymmeneen osaan, riippuen ruuvikierteen noususta, voidaan mikrometriruuvilla mitata periaatteessa 1/100mm tarkkuudella.
Mikrometrin, ruuvin merkittävän sovelluksen keksi skotlantilainen James Watt vuonna 1772. Ensimmäinen mikrometri toimi samaan tapaan kuin nykyisetkin, sen mittaustarkkuus oli noin 0,02 mm eli millimetrin viideskymmenesosa.
Käyttötarkoituksesta riippuen on olemassa erilaisia mikrometriruuveja. Tavallisin on kappaleen ulkopinnan mittaamiseen tarkoitettu mikrometri. Saatavilla on myös mm. onton kappaleen sisäpinnan tai kappaleen korkeuden mittaamiseen tarkoitettuja mikrometriruuveja.
Dmitri Bykov

Seuraura

Bykov on Ižstal Iževskin kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä kuitenkin TsSK VVS Samaran paidassa Kansainvälisessä liigassa kaudella 1995–1996, jolloin tulokaskausi Venäjän pääsarjatasolla toi 50 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3. Kesken kauden 1997–1998 Bykov siirtyi Samarasta Lada Toljattiin, jota hän edusti myös EHL:ssä. Vielä samalla kaudella Bykov jatkoi sieltä Torpedo Jaroslavlin paitaan. Kauden 1998–1999 hän aloitti taas Samarassa, mutta palasi sieltä kahden ottelun jälkeen Toljattiin. Kolme seuraavaa kautta Bykov pelasi Ak Bars Kazanissa. Kaudella 1999–2000 hän eteni joukkueen kanssa Superliigan finaaleihin saakka, mutta Venäjän-mestaruuden vei kuitenkin Dinamo Moskova otteluvoitoin 4-1.
Detroit Red Wings varasi Bykovin yli-ikäisenä (24 vuotta) kahdeksannella kierroksella 258. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2001. Kauden 2001–2002 hän pelasi vielä Kazanissa, jonka kanssa Bykov eteni Superliigan finaaliin häviten sen kuitenkin Lokomotiv Jaroslavlille otteluvoitoin 3-0. Heinäkuussa 2002 hän teki vuoden mittaisen sopimuksen Red Wingsin kanssa. Bykov murtautui heti seuran NHL-kokoonpanoon ja teki 71 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 2+10=12. Onnistuneesta tulokaskaudestaan huolimatta hänen NHL-uransa jäi vain yhden kauden mittaiseksi, kun Bykov palasi kaksivuotisella sopimuksella Ak Bars Kazaniin kaudeksi 2003–2004.
Kaudeksi 2005–2006 Bykov siirtyi hallitsevaan Venäjän-mestarijoukkue Dinamo Moskovaan, jota hän edusti näin ollen kauden aikana myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa, jonka joukkue myös voitti. Kaudella 2006–2007 Bykov jatkoi uraanasa Himik Mytištšissä, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 11+6=17. Bykov edusti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa. Kaudella 2008–2009 Himikin nimi vaihtui Atlantiksi ja se jatkoi Superliigan tilalle perustetussa KHL:ssä. Bykov oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Magnus Johanssonin kanssa ja 21 tehopisteellään Atlantin toiseksi tehokkain puolustaja hänen jälkeensä. Kaudella 2009–2010 hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja oli Atlantin tehokkain puolustaja tehoilla 4+15=19. Bykov valittiin KHL:n joulukuun 2009 kuukauden puolustajaksi. Hän oli Atlantin tehokkain puolustaja myös kaudella 2009–2010 tehoilla 3+12=15. Bykov eteni joukkueen kanssa aina Gagarin Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Salavat Julajev Ufa otteluvoitoin 4-1.
Bykov pelasi kauden 2011–2012 Metallurg Magnitogorskissa ja kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Torpedo Nižni Novgorodin riveihin. Kaudeksi 2013–2014 Bykov siirtyi vuoden mittiasella sopimuksella Amur Habarovskiin, joka oli jo hänen uransa yhdeksäs seura Venäjän pääsarjatasolla. Lokakuussa 2014 Bykov siirtyi Bulgarian pääsarjajoukkue HK TsSKA Sofiaan lähinnä vahvistaakseen seuraa Continental Cupin toisella kierroksella. Varsin eksoottisen jääkiekkomaan joukkue sai samalla kerralla muita tunnettuja venäläisvahvistuksia; Oleg Kvašan, Vladimir Antipovin, Mihail Ljubušinin, Dmitri Vlasenkovin ja Aleksei Privalovin.
Kolilemppaus

Kolilemppaus, virallisesti hiilensiirto tai hiilenlastaus, on höyrylaivojen aikakauden väistyttyä jo käytöstä poistunut laivatyön muoto.

Historia

Höyrylaivojen tärkein polttoaine oli kivihiili. Laivojen koon kasvaessa myös polttoaineen kulutus kasvoi ja suuremmat hiilivarastot synnyttivät uuden ammatin. Hiilenlastaajan eli hiilensiirtäjän, puhekielessä  trimmarin, kolilempparin tai  hiilikuskin tehtävänä oli yleensä työntökärryjen avulla siirtää hiiltä kaukaisemmasta varastosta lämmittäjille tai tarvittaessa muutenkin siirtää hiiliä laivan hiilivarastosta toiseen jos aluksen vakaus sitä vaati. 
Trimmari toimi myös lämmittäjän apumiehenä kaikissa tämän töissä, erityisesti höyrykattiloiden puhdistuksessa ja kuonanpoistossa. Joillakin laivoilla ei konemiehistöllä ollut erillistä messipoikaa vaan trimmarit hoitivat näiden tehtävät eli ruuan tarjoilun, tiskauksen ja siivouksen. Lisäksi trimmarit huolehtivat nestehukan täydennykseen käytetyn kylmän kauraliemen valmistuksesta. Tätä käytettiin suuria määriä työvuoron mittaan, koska pelkkä vesi olisi vienyt voimat. Jäänmurtajilla tarkoitukseen käytettiin kotikaljaa, kylmää teetä tai puolukkamehua.
Sotalaivoilla hiilensiirtoa kattilahuoneessa käytettiin pitkään kurinpitorangaistuksena. Iso-Britannia oli tässä ensimmäinen. Royal Navyn perinteinen kurirangaistus, julkinen ruoskiminen, korvattiin Krimin sodan aikana tällä työllä. Menettely osoittautui toimivammaksi kuin ruoskiminen, koska vuorokaudenkin raataminen lapionvarressa vahingoitti miestä ruumiillisesti ja henkisesti paljon vähemmän kuin selän nahattomaksi ruoskiminen. Lisäksi saatiin hyöty työstä, joka oli tarpeen, sillä esimerkiksi dreadnoughtit polttivat vuorokaudessa 100–120 tonnia hiiltä taloudellisimmalla nopeudellaan ja seistessäänkin jopa 90 tonnia. Kurinpidon kannalta tärkeä pelotusvaikutuskin osoittautui ajan myötä paremmaksi.

Ammatin loppu

Trimmarin ammatti hävisi hiilipolton mukana. Viimeiset trimmarit saivat uuden ammattinimen vaippari (engl. wipe = pyyhkiä, puhdistaa) ja toimivat eräänlaisina yleisapumiehinä öljypolttoisten höyrylaivojen konehuoneissa. 
Tämäkin ammatti katosi lopulta höyrylaivojen myötä.

Kolilemppaus Suomessa

Suomen laissa on voimassa oleva määräys siitä, että höyrylaivan lämmittäjäksi tai hiilenluojaksi ei saa palkata alle 18-vuotiasta henkilöä. Määräys oli jo vuoden 1924 merimieslaissa, joka tuli voimaan vuoden 1925 alussa. Sama ikäraja oli kansainvälisen työjärjestön sopimuksessa, joka vahvisti alimman ikärajan hiilenkantajina tai lämmittäjinä aluksella käytettäville nuorille henkilöille. Sopimus tuli Suomessa voimaan 1925.  
Suurissa laivoissa, kuten s/s Kotkassa, trimmareita saattoi olla jopa kymmenkunta.
M/S TransTimber

Käyttöhistoria

5. tammikuuta 2005 alus tilattiin. 28. joulukuuta 2005 laivan köli laskettiin ja 10. syyskuuta 2006 laiva laskettiin vesille. Aluksen runko rakennettiin Puolassa, josta se hinattiin Aker Yardsin telakalle Raumalle loppuunrakennusta varten. 19. huhtikuuta 2007 alus luovutettiin Baltic Container Shippingin (Rederi AB Transatlantic) omistukseen. Vielä saman kuukauden aikana Stora Enso aloitti liikennöinnin laivalla sen nykyisellä reitillään.
Sajan

Sajan (ven. Саяны, Sajany, mong. Саяаны нуруу, Sajany nuruu) on vuoristoalue eteläisessä Siperiassa Mongolian rajan tuntumassa. Se koostuu kahdesta osasta. Länsi-Sajan muodostaa Altain jatkeen koillisessa. Itä-Sajan ulottuu Jenisein latvoilta Baikaljärven eteläpäähän. Vuoriston korkein huippu Itä-Sajanilla on Munku Sardyk 3492 metrin korkeudessa Venäjän ja Mongolian rajalla.
Sajanin alueen alkuperäistä väestöä ovat turkkilaisia kieliä puhuvat kansat sekä suomensukuisia kieliä puhuneet kamassit ja matorit.