google/wiki40b huggingface dataset:
Vladimir Stojković

Ura

Stojković pelasi juniorina FK Loznican ja Belgradin Punaisen tähden joukkueissa. Ammattilaisuransa hän aloitti lainasopimuksella Bosnia ja Hertsegovinan valioliigassa pelanneessa FK Leotarissa vuonna 2003. Myöhemmin samana vuonna hän siirtyi Serbia ja Montenegron ykkösliigan FK Zemuniin, jossa hän pelasi vuoteen 2005 saakka.
Kaudeksi 2005–2006 Stojković palasi Punaiseen tähteen ja oli mukana voittamassa liiga- sekä cup-mestaruutta. Kauden jälkeen hän siirtyi ranskalaisseura Nantesiin, jossa hän pelasi vain puolikkaan kauden. Hänestä suunniteltiin Mickaël Landreaun korvaajaksi, mutta menetti lupaavan alun jälkeen paikkansa nuorelle Vincent Briantille. Seura hankki riveihinsä jo kertaalleen uransa päättäneen veteraanimaalivahti Fabien Barthezin ja Stojković lainattiin alankomaalaiseen Vitesseen tammikuussa 2007.
Kesällä 2007 Stojković siirtyi portugalilaiseen Sportingiin, jonka kanssa hän teki viisivuotisen sopimuksen. Loukkaantumisten vuoksi hän menetti paikkansa myös Sportingissa ja tammikuussa 2009 hänet lainattiin kauden loppuun ulottuvalla sopimuksella espanjalaiseen Getafeen.
Lainasopimuksen jälkeen hän palasi Sportingiin, mutta ei onnistunut ottamaan ykkösvahdin paikkaa joukkueessa. Häntä neuvottiinkin vaihtamaan seuraa, jossa peliaikaa ja vastuuta tulisi enemmän jo pelkästään tulevia vuoden 2010 MM-kilpailuja silmällä pitäen. Joulukuussa 2009 hänen ilmoitettiin siirtyvän loppukauden kestävällä lainasopimuksella englantilaiseen Wigan Athleticiin korvaamaan Richard Kingsonia, joka lähti edustamaan omaa maataan vuoden 2010 Afrikan-mestaruuskilpailuihin. Hän pelasi joukkueessa ensimmäisen ottelunsa 23. tammikuuta 2010 FA Cupissa Notts Countya vastaan. Ottelu oli Stojkovićille ensimmäinen sitten Getafe-lainan.
Stojković kuului Serbia ja Montenegron maajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006, jossa hän ei kuitenkaan pelannut otteluakaan. Espanjalaisen Javier Clementen tultua joukkueen valmentajaksi kisojen jälkeen Stojković nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi, ja hän on saanut vastuuta myös Clementen seuraajalta Miroslav Đukićilta. Kesällä 2008 hän otti osaa Pekingin olympialaisiin. Hänet valittiin myös Serbian miehistöön vuoden 2010 MM-kilpailuihin.
Elektroniaukko

Elektroniaukko (lyhyemmin aukko) on fysiikassa sähkövirtaa puolijohteessa kuljettava virtuaalihiukkanen.
Sähkövirtaa kiinteässä aineessa kuljettavat elektronit (ja eräissä poikkeustapauksissa ionit). Elektroneilla on negatiivinen sähkövaraus. Ne voivat energia-asteikolla sijaita joko valenssivyössä tai johtavuusvyössä. Jos vyö on täynnä, sen elektronit eivät voi kiihtyä sähkökentässä. Muuten niiden energia kasvaisi ja niiden täytyisi löytää vapaa paikka korkeammalla energiatilalla. Täydessä vyössä tämä ei ole mahdollista.
Jos täydestä valenssivyöstä nousee elektroni johtavuusvyölle tai kidevirheeseen kielletyssä energiavälissä, jää valenssivyöhön yksi elektronipaikka vapaaksi. Koska poistunut elektroni vei mukanaan negatiivisen sähkövarauksen, on tällä paikalla valenssivyössä positiivinen varaus. Kun kiteeseen kytketään sähkökenttä, tämä positiivinen paikka, aukko, voi liikkua sähkökentän suuntaan. Mikrotasolla liikkuminen tapahtuu siten, että aukon vieressä oleva elektroni siirtyy aukon paikalle ja aukko siirtyy tämän elektronin vanhalle paikalle. Virta kulkee siis negatiivisten elektronien kuljettamana, mutta ulospäin liike näyttää siltä kuin positiivinen hiukkanen, aukko, liikkuisi valenssivyössä.
Tiiviin aineen fysiikassa unohdetaan tässä yhteydessä elektronien liike ja puhutaan vain positiivista aukoista kuten ne olisivat todellisia hiukkasia. Niille voidaan määrittää tiheys (kpl/tilavuus), massa ja liikkuvuus (nopeus sähkökentässä). Puolijohdefysiikan kielessä aukot ovat siis yhtä todellisia kuin elektronit. Puolijohdetta, jossa aukkoja on enemmän kuin liikkuvia (johtavuusvyön) elektroneja, kutsutaan P-tyypin puolijohteeksi. Päinvastaisessa tilanteessa puolijohde on N-tyypin puolijohde. Jos aukkoja ja elektroneja on yhtä paljon, puolijohde on intrinsiikkinen eli I-tyypin puolijohde. Täysin puhdas ja virheetön puolijohde on i-tyyppinen, mutta käytännössä tällaisia materiaaleja ei tarkkaan ottaen ole.
USS Mississippi (BB-41)

Palvelus

USS Mississippi otettiin palvelukseen loppuvuodesta 1917. Miehistön peruskoulutuksen päätyttyä alus lähti maaliskuussa 1918 Kuuban vesille jatkokoulutusta varten. Alus siirrettiin 19. heinäkuuta 1919 länsirannikolle, jossa se sijoitettiin San Pedron tukikohtaan 4. taistelulaivaviirikköön.
Aluksen tykkitornissa 2 tapahtui 12. kesäkuuta 1924 räjähdysonnettomuus, jossa sai surmansa 48 miehistönjäsentä. Alus lähti huhtikuussa 1925 Havaijille, josta se jatkoi matkaansa Australiaan palaten kotivesille 26. syyskuuta. Alus siirrettiin 30. maaliskuuta 1931 modernisoitavaksi Norfolkin laivastotukikohdan telakalle Virginiassa.
Modernisoitaessa aluksen kansirakenteet uusittiin, aseistus uusittiin ja suojausta parannettiin. Työt saatiin päätökseen 31. elokuuta 1933 ja alus palasi lokakuussa San Pedroon liittyen 3. taistelulaivaviirikköön. Alus viipyi Yhdysvaltain länsirannikolla, kunnes se palasi 16. kesäkuuta 1941 Norfolkiin aloittaakseen palveluksen Atlantilla.
Alus suojasi saattueita Islannin ja Yhdysvaltain välillä. Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin USS Mississippi liittyi Tyynenmeren laivastoon, sijoitettuna pääasiassa länsirannikon satamiin.
Alus otti 1943 osaa Kiskan, Aleuttien ja Gilbertin saarten maihinnousuihin. Viimeksi mainitun operaation aikana aluksella tapahtui 29. marraskuuta tykkitornissa räjähdys, ja 43 miehistönjäsentä sai surmansa. Korjauksien jälkeen alus osallistui Kwajaleinin valtaukseen helmikuussa 1944 sekä japanilaisten hallussa olevien saarien tulittamiseen helmi-maaliskuussa.
Alus liitettiin Peleliun ja Leyten taisteluosastoihin ja se osallistui Surigaon salmen taisteluun Filippiineillä. Alus antoi tulitukea Lingayenin maihinnousussa tammikuussa 1945 sekä Okinawan valtauksessa maaliskuusta kesäkuuhun. Alukseen osui kummassakin viimeksi mainitussa operaatiossa kamikaze.
USS Mississippi oli 2. syyskuuta 1945 Tokionlahdella Japanin antautuessa, minkä jälkeen alus palasi Yhdysvaltoihin.
Alus muutettiin 1946 tykistökoululaivaksi sekä asejärjestelmien kehitysalustaksi, minkä vuoksi sen runkonumero vaihdettiin AGS-128:ksi. Alukselle asennettiin lukuisia uusia ja vanhoja asejärjestelmiä sekä erilaista elektroniikkaa sen palvellessa Atlantin aseidenkehitysyksikössä. Aluksella muun muassa testattiin 1950-luvun puolessavälissä laivaston ensimmäistä ilmatorjuntaohjusta RIM-2 Terrieriä.
Alus poistettiin palveluksesta syyskuussa 1956 ja myytiin romutettavaksi marraskuussa.
MTBF

MTBF käsittelyyn liittyviä ongelmia

Useat MTBF ajat ovat hyvin epätarkkoja, mikä johtaa monimutkaisissa järjestelmissä hyvin epäluotettavaan käyttöikäennusteeseen. Usein MTBF lukujen käyttö johtaa ajatteluun, että on olemassa hyväksytty vikaantumistaajuus, jolloin ei enää haluta etsiä vikojen todellista syytä. Tämän vuoksi on otettu käyttöön muitakin luotettavuutta kuvaavia lukuja kuten MFOP (Maintenance-Free Operating Period).
Titta Jokinen

Perhe

Titta Jokinen oli ohjaaja Ere Kokkosen toinen vaimo. Heillä on yhteinen tytär Kiti Kokkonen. Kokkosesta erottuaan hän avioitui Pauli Virran kanssa. Tästä liitosta syntyi tytär, Pauliina Virta. Nykyisin hän on avioliitossa Yleisradion hallintojohtajan Jussi Tunturin kanssa.
Ull-Britt Gustafsson-Pensar

Ull-Britt Gustafsson-Pensar (s. 1931 Loviisa) on suomalainen äidinkielen (ruotsi) lehtori, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on ollut suomenruotsalaisen virsikirjakomitean jäsen 1975–1983. 
Hänen muokkaamiaan tekstejä on Suomen ruotsinkielisessä virsikirjassa vuodelta 1986 seitsemän virttä sekä yksi hänen kirjoittamansa virsi. Hän on kääntänyt ruotsiksi suomalaisia, saksalaisia, englantialisia, virolaisia ja norjalaisia virsiä Ruotsin kirkon virsikirjassa Den svenska psalmboken 1986 on yksi hänen muokkaamaana virsi: 293 Sannigens Ande (Z. Topelius) ja yksi hänen kääntämänsä virsi, 646, Grip du mig, Helige Ande (P. Perkiö). Ruotsin kirkon virsikirjassa (suomenkielinen) on lisäksi kolme hänen käännöstään lisäosassa, jossa virret ovat suomeksi ja ruotsiksi (Virret 724:3, Nu sjunker bullret/Och vaka Kristus, 741 Vår fader och Gud ja 746 Lik ängens sköna blomma).
Dinagat Islands

Dinagat Islands on saariryhmä ja Filippiinien Caragan alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on San Jose. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 126 803.
Kauhu (lajityyppi)

Kauhu on kansanperinteen, mytologian, fiktion ja muun viihteen lajityyppi, joka pyrkii herättämään kauhun tunteita.

Kansanperinne ja mytologiat

Monella nykyisin tunnetulla kauhutarinalla ja -hahmolla on juurensa vanhassa kansanperinteessä. Näistä yleisimpiä eri kulttuureissa ovat olleet esimerkiksi tarinat eläimiksi muuttuvista ihmisistä kuten ihmissusista sekä vampyyreistä ja kuoleman jälkeen liikkuvista vainajista kuten kummituksista. Kauhutarinoita on kerrottu paitsi tosissaan, myös pelottelemisen, opettamisen, varoittamisen ja viihdyttämisen tarkoituksissa. Kauhutarinoiden yksi yleinen tarkoitus ympäri maailmaa on ollut estää lapsia menemästä esimerkiksi yksin veteen tai metsään.
Muinaisissa mytologioissa esiintyi useita kauhistuttavia hirviöitä esimerkiksi pahuuden ja kaaoksen edustajina. Raamatussa kuvatuista hirviöistä tärkeimpiä ovat Leviatan ja Behemot.

Nykyajan kauhufiktio ja kauhuviihde

Nykyajan fiktiivisen kauhun suosituimpia muotoja ovat kauhukirjallisuus, kauhuelokuva ja kauhupelit. Yleisiä teemoja kauhufiktiossa ovat esimerkiksi epäkuolleet, muodonmuuttajat, pelottavat eläimet, yliluonnollinen, vaarallinen tiede, sarjamurhaajat ja psykopaatit, avaruuden uhka sekä katastrofit ja dystopiat. Musiikin piirissä kauhuaihetta käytetään etenkin punkissa, rockissa ja metallimusiikissa. Kauhua hyödynnetään myös esimerkiksi pakohuoneissa, kauhukierroksissa ja kauhumatkailussa. Kauhufiktioon liittyviä yhteisöllisiä ja joskus leikkisiä muotoja ovat esimerkiksi Halloween, goottipukeutuminen, vampyyrifanius ja zombikävelyt.

Kauhun viehätys

Joidenkin tutkijoiden mukaan kauhu on viihdyttävää siitä syystä, että jännityksen laukeaminen ja vaaran väistyminen aiheuttaa katarsiksen, puhdistumisen tunteen. On myös arveltu, että tarkastellessaan kauhun hirviötä katselija tarkastelee itse asiassa omaa pimeää puoltaan. Kauhun harrastajat korostavat usein kauhun tarjoamaa mahdollisuutta saada kokea vaarallisia asioita ja pelätä turvallisesti. Kauhun kokeminen ja sen sisällön käsitteleminen yhdessä on myös yhteisiä siteitä vahvistava sosiaalinen tapahtuma.
Reinhold von Becker

Reinhold von Becker (26. joulukuuta 1788 – 10. kesäkuuta 1858) oli suomalainen kirjailija ja suomen kielen tutkija. Hän oli kotoisin Kangasniemeltä.
Von Becker tuli vuonna 1816 Turun akatemiaan historian apulaiseksi. Hän teki vuonna 1819 kielen- ja kansanrunoudentutkimusmatkan Pohjois-Suomeen ja julkaisi vuonna 1824 itämurteita suosivan suomen kieliopin Finsk grammatik. Suomen kielen muoto-opin ja lauseopin kuvaus oli siihenastisista teoksista tarkin. Savolaistaustastaan huolimatta von Becker otti d:tä puoltavan kannan t:d-astevaihtelun heikon asteen merkitsemisessä. Hän toimitti vuosina 1820–1822 Turun Wiikko-Sanomia ja sai lehden levikin kohoamaan 2 000:een.  
Von Becker sepitti erityisesti lehtityössään 1820-luvulla suomen kieleen uusia sanoja. Niistä nykyisessäkin käytössä ovat hallinto, huonekalu, ihmiskunta, ilmapuntari, kalusto, keksintö, laitos, lausunto, lukio, mielekäs, napa (maantiede), nide, nisäkäs, rohto, sanomalehti, toimenpide, valtameri, virasto, vuosikerta ja väestö. Savolaismurteista hän toi kirjakielen käyttöön esimerkiksi sanat eläke, jänne, kokeilla, mäntä, sijainen, sivistää, sivistys ja sivistyä.
Von Beckerin mukaan on nimetty Kangasniemen keskustan alakoulu.
Salmijärvi (Kuhmoinen, Kylämä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,9 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,4 metriä mpy.
Luttu (järvi Juupajoella)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 50 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä sekä 800 metriä leveä. Se sijaitsee keskellä kulttuurimaisemaa ja ympäröivät pellot ulottuvat rannoille asti. Järven eteläpäässä kohoaa yli 60 metrin korkeuteen Kiperänvuori. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja sen rannat ovat enimmäkseen peltomaata tai eteläosassa metsämaata. Järven ympäristössä sijaitsee haja-asutusta 20 taloutta, josta alle 10 on maatiloja. Taloudet muodostavat Salokunnan kylän ja Kihlalan kulmakunnan, joka siihen sisältyy. Rannoille on lisäksi rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa tai rantasaunaa. Niille tulee tie viereisiltä yhdysteiltä 3413 tai 14289.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Kokkilanselän alueeseen (35.752) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 88,9 metriä mpy. Järvi on syrjässä valuma-alueen pääuoman virtauksista ja siihen on johdettu vain joitakin peltoaukean kuivatusojista. Järven yhteys Mellinselkään on kaakkoispäässä, missä sijaitsee kapea salmiyhteys yhdystien 3413 maantiesillan alitse.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa järven nimenä oli Lutunjärvi, mutta seuraavassa kartassa oli sen tilalla Luttu. Kiperänvuoren rannoilla oli vielä peltopalstoja vuoden 1986 kartassa, jotka on nykyään metsitettynä.
Simpeleen rautatieasema

Historiaa rautatien tulosta Simpeleelle

Rautatien saaminen Simpeleelle, ja radan yhteyteen pääseminen oli ennen kaikkea Simpeleen tehtaan tulevaisuuden elinehto. Tuloksettomia yrityksiä radan saamiseksi oli tehty jo ennen Yhtyneiden Paperitehtaiden perustamista (v. 1920).
Vuonna 1924 laadittiin suunnitelma radan rakentamiseksi Elisenvaaran asemalta Simpeleen tehtaalle, mutta vielä tämäkään hanke ei toteutunut. Yhtyneiden Paperitehtaiden suuromistaja, kenraali Rudolf Walden ja Simpeleen tehtaan isännöitsijä Ilmari Sipilä jatkoivat kuitenkin ponnisteluja yhdessä kuntien edustajien sekä alueen kansanedustajien myötävaikutuksella ratayhteyden saamiseksi Simpeleelle.
Eduskunta hyväksyi joulun alla vuonna 1932 (22.12.1932) esityksen määrärahasta Vuoksenniskan-Elisenvaaran radan rakentamiseksi. Radan rakennustyöt alkoivat kesällä 1933, Simpeleelle saakka rata valmistui lokakuun lopulla 1935, ja samoihin aikoin valmistui myös raide Simpeleen asemalta tehtaalle.
Ensimmäinen juna Simpeleen asemalle saapui 28.10.1935. Elisenvaaraan asti rata valmistui pari vuotta myöhemmin, jolloin pidettiin myös radan juhlalliset vihkiäiset.
Lyndsy Fonseca

Nuoruus

Fonseca syntyi Oaklandissa, Kaliforniassa ja varttui Alamedassa sekä Moragassa.
Moragassa Fonseca kiinnitti erään managerin/agentin huomion. Hän muutti Los Angelesiin vain 13-vuotiaana ja sai vuoden kuluttua roolin Colleen Carltonina Tunteissa ja tuoksuissa. Hän sai rooliin kolmen vuoden sopimuksen, jonka myötä Fonsecan koko perhe muutti Los Angelesiin. Fonseca kävi kotikoulua seitsemännestä luokasta lähtien ja valmistui vuonna 2005.

Ura

Vuonna 2001 Fonseca sai roolin Colleen Carltonina CBS:n daytime-draamassa Tunteita ja tuoksuja.
Fonseca sai myös sivuosan Ted Mosbyn tyttärenä sarjassa Ensisilmäyksellä ja Donnana HBO:n sarjassa Big Love.
Syksyllä 2007 Fonseca liittyi ABC:n draamasarjan Täydelliset naiset näyttelijäkokoonpanoon Katherine Mayfairin (Dana Delany) tyttärenä. 
Vuonna 2008 Fonseca oli yhdessä muiden Täydellisten naisten näyttelijöiden kanssa ehdokkaana Screen Actors Guildin palkintogaalassa parhaasta näyttelijäkokoonpanosta komediasarjassa.

Yksityiselämä

Fonseca asuu tällä hetkellä Los Angelesissa isäpuolensa Reidin, äitinsä Liman ja siskonsa Hannahin kanssa. Fonseca on läheinen näyttelijäystävänsä Christel Khalilin kanssa.
Metro Manila

Metro Manila (filipinoksi Kalakhang Maynila) tai Pääkaupunkialue (engl. National Capital Region, NCR) on suurkaupunkialue, jonka muodostaa Filippiinien pääkaupunki Manila yhdessä 15 muun kaupungin ja yhden kunnan (Pateros) kanssa, niistä suurimpana on Quezon City, joka on maan suurin kaupunki ja entinen pääkaupunki. Alue on Filippiinien poliittinen, taloudellinen, sosiaalinen ja kulttuurinen keskus. Suurkaupunkialue on Aasian seitsemänneksi ja maailman 16. suurin suurkaupunkialue. Asukkaita suurkaupunkialueella oli vuonna 2005 11 289 368.
Alueen pinta-ala on 636 km². Kaupunkialueen väestötiheys on 15 617 as/km², joten se kuuluu maailman tiheimmin asuttuihin kaupunkiseutuihin. Lännessä kaupunki rajoittuu Manilanlahteen ja kaakossa kaupunki rajoittuu Filippiinien suurimpaan järveen Laguna de Bayhin. Kaupungin läpi virtaa myös Pasig-joki järveltä Manilanlahteen. Kaupunkialueesta käytetään usein lyhennettä M.M. Filippiinien nopean väestönkasvun ja kaupungistumisen myötä Manilan suurkaupunkialue kasvaa nopeasti. Siellä arvioidaankin asuvan Unescon laatiman ennusteen mukaan vuonna 2015 jo noin 15 miljoonaa ihmistä.
Lailujärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 50 metriä. Järvellä ei ole tulo-ojia, sillä se sijaitsee suon keskellä. Järven luusua lähtee järven luoteisrannalla, josta saa alkuunsa 1,6 kilometriä pitkä Kravi.
Järven rantaviiva on 0,67 kilometriä pitkä ja ranta on metsäistä suota, joka on syntynyt järven umpeenkasvun seurauksena. Rannoilla ei ole rakennuksia eikä sinne johda tietä.

Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Lainujärvi".
Paalain

Paalaimella tarkoitetaan maatalouskäytössä olevaa traktorikäyttöistä laitetta, jonka tehtävänä on puristaa ja sitoa kasvimassa säilytettävään muotoon. Myös turvetta ja jätteitä kuten paalimuoveja voidaan paalata.
Paalain saa käyttövoiman traktorin voimanottoakselista nivelakselin välityksellä. Paalaintyypistä ja käyttötarkoituksesta riippumatta sen koneistoon kuuluu noukin, puristuskammio ja sidontamekanismi. Noukin poimii maasta paalattavan aineksen ja nostaa sen kammioon siirrettäväksi. Paalaintyypistä riippuen kammioon siirrossa avustaa erillinen sulloja ja itse puristuksesta kammiossa huolehtii erillinen puristusmäntä tai kammio itse. Puristuskammion täytyttyä paalattu paali sidotaan. Sitomiseen käytetään paalinarua, verkkoa tai muovia.

Kovapaalin

Kovapaalain tekee pieniä kantikkaita paaleja. Kovapaalain sitoo paalin naruilla.

Pyöröpaalain

Pyöröpaalaimet tekevät lieriön mallisia paaleja. Usein eläinten rehuksi käytettävä paali kääritään lisäksi muoviin. Kuivikkeeksi tai energiaksi käytettäviä paaleja ei useimmiten kääritä.

Kiinteäkammioinen pyöröpaalain

Kiinteäkammioinen pyöröpaalain perustuu kammion ympärillä pyöriviin teloihin. Telat pyörittävät muodostuvaa paalia kammiossa. Paalin täyttyessä telat puristavat paalattavaa materiaalia siten, että paalista tulee tiukka. Paalin tullessa täyteen, ottaa paalain huomattavasti enemmän voimaa, kuin paalin kehityksen alkuvaiheessa. Kiinteäkammioisen paalaimen paalit ovat aina samankokoisia, useimmissa koneissa noin 125cm halkaisijaltaan.

Muuttuvakammioinen pyöröpaalain

Muuttuvakammioisessa pyöröpaalaimessa on telojen sijaan joko kuminen matto tai ketju. Muuttuvakammioinen paalain puristaa paalia paalin kehittymisen alusta asti, jolloin paalista tulee tasaisen tiukka. Toisin kuin kiinteäkammioinen, muuttuvakammioisessa paalaimessa voimanottotehontarve on tasainen koko paalin kehityksen ajan. Muuttuvakammioisella paalaimella voidaan tehdä erikokoisia paaleja. Paalin halkaisija noin 80 cm ja 200 cm välillä.

Yhdistelmäpaalain

Yhdistelmäpaalaimessa on samassa rungossa paalain sekä käärijä. Koneella voidaan käärijä samalla kun paalataan. Yhdistelmäpaalain vähentää työvoiman tarvetta, sillä se säästää yhden työvaiheen.

Jatkuvatoiminen pyöröpaalain (Non-stop-paalain)

Jatkuvatoimisen pyöröpaalaimen ei tarvitse pysähtyä sidonnan ajaksi. Tällaisessa paalaimessa on esikammio, johon sidonnan aikana kertynyt massa menee. Jatkuvatoimisuus parantaa työsaavutusta, sekä helpottaa kuljettajan ja traktorin työtä.

Suur(kantti)paalain

Kanttipaalain on tehokas paalain, joka tekee tiukkoja paaleja. Kantikkaita paaleja on muotonsa vuoksi helppoja kuljettaa. Kanttipaalain perustuu mäntään, joka hakkaa paalattavaa massaa tunneliin. Tunnelissa paali saa muotonsa. Kanttipaalain on jatkuvatoiminen. Se sitoo paalin naruilla, männän ollessa lepovaiheessa. Kanttipaalaimella on suuri tehontarve verrattuna pyöröpaalaimiin.
Clam AntiVirus

Clam AntiVirus (ClamAV) on avoimen lähdekoodin virustorjuntamoottori, joka on suunniteltu havaitsemaan troijalaisia, viruksia ja muita haittaohjelmia. Alun perin ohjelma kehitettiin Unixille. Laajennuksilla sen saa myös AIX, BSD, HP-UX, Linux, OS X, OpenVMS, Tru64 UNIX ja Solaris -käyttöjärjestelmille. ClamAV ja sen päivitykset ovat täysin ilmaisia.

Oikeushaaste patenteista

Vuonna 2008 Trend Micro haastoi Barracuda Networksin oikeuteen sen jaettua ClamAV:ta osana heidän tietoturvapakettia. Trend Micro väitti Barracudan käyttäneen heidän patentoitua koodia hyväksi viruksien skannauksessa yhdyskäytävissä. Barracuda Networks vastasi Trend Micron haasteeseen vastahaasteella käyttäen hyväksi heidän IBM:ltä saaneilla patenteilla.
Thomas Quasthoff

Thomas Quasthoff on (s. 9. marraskuuta 1959 Hildesheim, Länsi-Saksa) saksalainen bassobaritoni. Hän on tunnettu mahtavasta äänestään. Viime vuosina hän on noussut nopeasti kansainväliseksi kuuluisuudeksi.
Kuten monet lapset 1950- ja 60-lukujen vaihteessa, Quasthoff syntyi epämuodostuneena äitinsä pahoinvointilääkkeessä olleen talidomidin aiheuttaman myrkytyksen takia. Hän on vain noin 132 cm pitkä ja hänen käsivartensa ovat lyhyet ja epämuodostuneet. Tämä ei kuitenkaan estänyt häntä työskentelemästä laulajana. Quasthoffillta evättiin pääsy konservatorioon, sillä hän ei voi soittaa pianoa. Hänen vanhempansa hankkivat hänelle kuitenkin yksityisopettajan. Hänen laulajanuransa alkoi vuonna 1988 hänen voittaessaan tärkeän laulukilpailun Münchenissä. 2012 Quasthoff ilmoitti lopettavansa konsertoinnin terveyssyihin vedoten. Hän kuitenkin edelleen on jatkanut laulutaiteen opettajana ja mestarikurssien pitäjänä.
Quasthoff on ollut maailman parhaita ja kysytyimpiä baritoneja. Hän on berliiniläisen Hans Eisler -korkeakoulun professori. Lokakuussa 2008 hän vieraili Radion sinfoniaorkesterin solistina.
Ulvilan Pesä-Veikot

Peliasu

Ulvila pelaa pesäpallossa ottelunsa puna-valkoisissa peliasuissa, jossa paidassa on keltaiset raidat ja vaaleneva alaosa. Kypärä ja aluspaita on valkoinen. Pelihousut ovat väritykseltään samanlaiset kuin paitakin.

Organisaatio

Ulvilan Pesä-Veikkojen toiminnasta vastaa Ulvilan Pesä-Veikot ry.