Inkojen historia

Inkojen historia käsittää Perun Andeilla asuneiden inkojen historian noin 1000-luvulta nykyaikaan asti, joskin inkavaltakunta lakkasi olemasta jo vuonna 1572.
Perimätiedon mukaan ensimmäinen inkakuningas oli Manco Capac, joka hallitsi Cuzcossa, inkojen pääkaupungissa. Tätä seuranneet kuninkaat laajensivat inkojen aluetta hieman. Heitä uhkasivat mm muut ketsuakieltä puhumat heimot kuten chankat. Inkojen alue alkoi laajeta, kun Pachacútec-niminen johtaja käski alamaisensa valloitusretkille. Inkavaltio laajeni tämän jälkeen noin sadan intiaanikansan alueelle noin sadassa vuodessa. Huayana Capacin jälkeen puhkesi inkavaltakunnassa sisällissota kahden kruunua tavoittelevan veljeksen, Huascarin ja Atahuallpan välillä. Espanjalainen konkistadori Francisco Pizarro saapui inkojen maahan 1520-luvun lopussa ja vangitsi inkakuninkaan Cajamarcassa vuoden 1533 lopuilla. Espanjalaiset kiristivät inkakuninkaasta suuret kultalunnaat ja surmasivat tämän näytösoikeudenkäynnin jälkeen. Tämän jälkeen espanjalaiset etenivät heitä tukevien inkojen ja muiden intiaaniliittolaisten avulla Cuzcoon. Espanjalaisten julma miehityshallinto nosti inkat pian vastarintaan, ja he jatkoivat sisällissotaa Andeille vuoteen 1572 asti, jolloin espanjalaiset valtasivat Vilcabamban, viimeisen inkojen tukikohdan. Inkat kapinoivat sen jälkeenkin 1780-luvulla.

Inkavaltakunnan esihistoria

Inkavaltakunnan kulttuuri on arkeologisesti ns. myöhäinen horisontti. Inkakulttuuri perustui pitkälle Perun Keski-Andien ja Tyynenmeren rannikon aikaisempiin sivilisaatioihin,  jollaisia olivat Caral, Kotosh, Chavin, Tiwanaku, Wari ja Sicán, Paracas, Nasca, Moche sekä Chimor, jotka ovat tulleet esille arkeologien kaivauksissa. Vain Chimorista on säilynyt perimätietoa.
Esimerkiksi teitä lienee Andeilla ollut ainakin 1000-luvulla eaa., ja kaupunkien rakennustaito kivestä opittiin jo viimeistään 500-luvulla. Tiwanaku ja Wari loivat suurvaltoja, joskaan ei niin suuria kuin inkavaltio.
Ei tiedetä mistä ketšuakieltä puhuneet inkat saapuivat Cuzcon alueelle Urubambajoen lähistöille. Varhainen maata viljelevä kyläkulttuuri levittäytyi tänne noin 1500 eaa. Cuzcon laaksoon ja jätti jälkensä muun muassa Marcavilleen. Eteläistä Chiripan kulttuuria hieman muistuttava Chanapata vaikutti alueella 800–300 eaa.. Qotacalla (500–900 jaa.) vaikutti täällä samoin kuin suurvalta Warin kulttuuri. Wari romahti kuitenkin noin 1000 jaa. Varhaiseen inkakulttuuriin liittyi Killke-keramiikka noin vuosina 900–1250.
Inkavaltakunta oli noin 1200-luvulla vain yksi vuoristoalueen lukuisista heimoista, joihin kuului muun muassa chachapoya, jonka rakentamia kyliä on löydetty vasta hiljattain. Inkojen kanssa kilpailivat Perun Andien vuoristoisella ylängöllä muun muassa mohinat, chankat ja huancat.
Rannikolla Chimorin valtakunta laajeni 1200-luvulta alkaen. Inkavaltakunta laajeni 1200–1440 vain hyvin hitaasti. Inkojen nopea laajeneminen alkoi vasta noin 1440-luvulla Pachacutecin aikana. Lopulta valtakunta ulottui kauas etelään Chilen halki ja pohjoisessa Ecuadorin yli.

Inkavaltakunnan laajeneminen

Varhaisia inkahallitsijoita pidetään myyttisinä hallitsijoina, joista ei ole löytynyt historiallisista lähteistä. Inkojen ensimmäinen hallitsija oli perimätiedon mukaan Manco Capac, joka asettui Cuzcoon. Aluksi inkavaltio oli vain yksi kylä, sitten ehkä muutama kylä. 1300-luvulla neljäs inkahallitsija Mayta Capac alkoi laajentaa valtakuntaa. Myös 1300-luvulla hallinnut Capac Yupanqui laajensi inkavaltiota Cuzcon laakson ulkopuolelle. Näin inkat alkoivat levittäytyä Andien keskiosiin. Viracocha Inca, kahdeksas hallitsija, aloitti järjestelmällisen valtakunnan laajentamisen sijoittamalla varuskuntia valloitetuille alueille.
Voimakkain inkahallitsija oli Pachacútec (1438–n. 1471), ja myös hänen poikansa ja seuraajansa Túpac Inca Yupanqui oli suuri hallitsija. Pachacutec kukisti muun muassa huancat, ja aloitti suuria rakennustöitä Cuzcossa. Hän oli kova, määrätietoinen ja järjestelykykyinen hallitsija, joka loi Tawantinsuyun, inkavaltakunnan käsitteen. 1440-luvulla rakennettiin Cuzcoon suuri linnoitus.
Inkat valloittivat Cajamarcan pian ayamarca- ja cuyointiaanien alistamisen jälkeen. 1460-luvun hallitsijat Pachacutec ja hänen poikansa Túpac Inca Yupanqui valtasivat Quiton seudun, sitten Chimorin ja sen eteläpuoliset Chincan ja Chancayn. Valloitettujen kansojen johtajia surmattiin aluksi, mutta pian sen jälkeen alettiin johtajista kouluttaa inkoille uskollisia alamaisia. Muun muassa chinchoista tuli inkojen liittolaisia. 1471 Túpac Inca Yupanqui tuli valtaan. Sademetsään suunnattu sotaretki jouduttiin kääntämään kapinoivia lupaca- ja collaintiaaneja vastaan. Túpac Inca Yupanqui hyökkäsi pian nykyisen Boliviaan ja Chilen pohjoisosaan.
Túpac Inca Yupanqui seurasi Titu Cusi Hualpa eli Huayana Capac 1493. Tällöin Kristoffer Kolumbus oli jo saapunut Amerikkaan. Inkat ovat saattaneet tietää espanjalaisten tulosta Amerikkaan jo vuonna 1515, mutta oletettavasti viimeistään 1520-luvulla.
Huayana Capac valloitti alueita eteläisiltä Andeilta ja oleskeli enimmäkseen Pohjois-Perun ja Ecuadorin seuduilla taistellen vihamielisiä cañari-intiaaneja vastaan. Etelässä inkavaltion laajeneminen pysähtyi mapuche-intiaanien lujaan vastarintaan, samoin kuin sademetsissäkin.
Huayana Capac kasvatti valtakuntaa pohjoisessa hieman Ecuadorin ja Kolumbian rajalle asti. Inkavaltakunta oli nyt 4 000 km:n pituinen, ja sitä pitivät koossa muun muassa inkojen armeija ja hyvä tieverkosto. Francisco Pizarro liikkui Tyynenmeren rannikolla Tumbezissa ja Punan saarella jo Huayana Capacin eläessä. Huayana Capac kuoli 1528 isorokkoon tai tuhkarokkoon, jotka espanjalaiset toivat Amerikkaan ja jotka levisivät Andeille jo 1520-luvulla.