google/wiki40b huggingface dataset:
Ethel Barrymore

Ethel Barrymore (oik. Ethel Mae Blythe 15. elokuuta 1879 Philadelphia, Pennsylvania Yhdysvallat – 18. kesäkuuta 1959 Hollywood, Kalifornia) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kuului tunnettuun Barrymoren sukuun, ja näyttelijät John Barrymore ja Lionel Barrymore olivat hänen veljiään.
Ethel Barrymore tuli kuuluisaksi etenkin teatterinäyttelijänä. Hänen Broadway-debyyttinsä tapahtui vuonna 1901. Hänen ensimmäinen elokuvansa sai ensi-iltansa vuonna 1914. Hän sai parhaan naissivuosa-Oscarin elokuvasta Yksinäinen sydän (None but the Lonely Heart, 1944).
Ethel Barrymore meni naimisiin Russell Griswold Coltin kanssa vuonna 1909, ja pari erosi vuonna 1923. Heillä oli kolme yhteistä lasta.
Huuma

Ensimmäinen versio (2005–2009)

Ohjelmaa juonsivat aluksi Lorenz "Lore" Backman ja Jaakko "Jaska" Saariluoma apunaan Niina Herala (myöh. Backman). Saariluoma jäi pois ohjelmasta teatteri- ja muiden työkiireidensä vuoksi syksyllä 2007, ja hänen korvaajakseen juontajaksi tuli Heikki Paasonen. Tammikuussa 2009 Huumaan tuli uusi juontaja, Pikku-Niina. Keväällä 2009 MTV3 uutisoi, että Huuma jäisi tauolle kesäksi, mutta yllättäen ohjelmaa ei jatkettukaan enää syksyllä 2009.
Huuman eri osina saatettiin nähdä muun muassa Herrasmieshuijarit, Heikki vs Lore, Pikku-Niina, Voita mainoskatko sekä puhelinkilpailu. Hip hop -artisti Elastinen kertoi vuonna 2018, että myös häntä oltiin haastateltu sarjan juontajaksi, ja että hän oli ollut lähellä tulla valituksi.

Toinen versio (2019–)

Toukokuussa 2019 Huuman ilmoitettiin tekevän paluun MTV:lle syksyllä 2019. Toisen version ensimmäinen jakso esitettiin 14. syyskuuta, ja ohjelman juontajina toimivat Jenni Kokander, Roope Salminen ja Ernest Lawson. Ohjelmassa on mukana myös Janne Kataja ja joka viikko vaihtuva vieraileva kuuluttaja. Kuuluttajina ovat olleet Jukka Hildén, Marja Hintikka, Kirsi Alm-Siira, Kape Aihinen, Sami Yaffa ja Jarkko Tamminen .
Laurinlahti

Laurinlahti (ruots. Larsvik) on Espoossa Espoonlahden itärannalla Kivenlahden, Espoonlahden keskuksen ja Soukan välissä sijaitseva asuinalue, joka kuuluu Espoonlahden kaupunginosaan. Samalla nimellä kutsutaan myös Kiven- ja Soukanlahtien välissä sijaitsevaa lahtea. Vuodenvaihteessa 2019 alueen väkiluku oli  noin 4 000.
Laurinlahti lienee saanut nimensä meren rantaan asettuneen Lars-nimisen miehen mukaan. Läheisen lahden nimen  Larsvik  arvellaan syntyneen asutuksen nimeä myöhemmin asutusnimen mukaiseksi. Lahdella on ehkä aikaisemmin ollut muita nimiä, mutta ne eivät ole säilyneet.  
Varhaisimmat merkit ihmisistä Laurinlahden alueella ovat 1500– 500 eaa. rakennetut röykkiöhaudat, jotka sijaitsevat nykyisin asutuksen keskellä Krattivuorella ja sen tuntumassa.  Larsvikin torppa sijaitsi kuitenkin osapuilleen nykyisten Espoonlahdenrannan ja Ankkuritien risteyksen kohdalla. Omana aikanaan sen kuvattiin sijainneen Stensvikin kylän mailla, kylän keskuksen kaakkoispuolella.   
Larsvik mainitaan ensimmäistä kertaa kartassa vuonna 1787. 1900-luvun alussa lahden rannalle,  korkeahkon kumpareen laelle rakennettiin Villa Larsvik. Alueen laajempi asuttaminen alkoi vuoden 1938 jälkeen. Sen lähtökohtana oli Villa Larsvikin maista lohkottu yhtenäisen alue, jonka 99 tontille villan omistaja Alexander Frey perusti huvilayhdyskunnan. Se tunnettiin aluksi nimellä Lasrsvik samhälle (Laurinlahden yhdyskunta). Asutuksen laajentuessa nimeä Larsvik alettiin käyttää myös aluenimenä. Se suomennettiin muotoon Laurinlahti vuonna 1960.  Vuonna 1970 alueennimi Laurinlahti - Larsvik oli mukana Espoon opaskartassa ja samoihin aikoihin nimi vakiintui myös lahden nimeksi.
Aluksi vain kesäisin asuttu ja väljästi rakennettu Larsvik samhälle muuntui ja tiivistyi 1970-luvulla tapahtuneen kaavoituksen ja katuverkoston rakentamisen jälkeen matalasti rakennetuksi pien- ja rivitaloalueeksi. Alkuperäistä yhdyskuntaa täydentävät alueet on toteutettu pientaloalueena käyttäen samaa rakennustapaa kuin Laurinlahdessa muuallakin.   
Vaikka Laurinlahti on käytännössä rakennettu valmiiksi, asuinalueen eteläosan täydennysrakentaminen jatkuu. Siellä on haluttu poiketa asemakaavasta, rakentaa tiiviimmin ja korkeammalle vetoamalla pieniin poikkeamiin. Samalla alueella on lähestulkoon kaikkialla muualla rannan välittömässä läheisyydessä kulkeva Rantareitti jouduttu siirtämään kadun varteen. Asemakaavan poikkeusta on anottu myös alueen viimeisen laajan, toistaiseksi rakentamattoman alueen suhteen. Ehdotus kerrostalojen rakentamisesta on herättänyt närkästynyttä vastarintaa.
Veikko Samuli

Nuoruus ja uran alku

Veikko Samuli syntyi 29. maaliskuuta 1947 Tampereella mutta vietti lapsuutensa Ylämaalla, jossa hän asui vuoteen 1965 asti.
Muutettuaan Helsinkiin Samuli aloitti musiikinopiskelun. Aluksi hän otti laulutunteja ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa kirkkomusiikkia, mutta neljän vuoden jälkeen hän innostui kevyestä musiikista ja keikkailusta. Säveltäjänura ei lähtenyt heti lentoon. Hän kävi esittelemässä tuotoksiaan Musiikki-Fazeria johtaneelle säveltäjälle Toivo Kärjelle, mutta Kärki piti niitä vielä keskeneräisinä. Samuli ryhtyi keikkamuusikoksi, kun Kärki kehotti häntä hankkimaan käytännön kokemusta viihdemusiikista. Hän soitti Dannyn taustayhtyeessä Made in Finlandissa koskettimia 1970-luvun alussa. 
Samuli pääsi myös studioon soittamaan yhtyeen kanssa ja hänet pestattiin myöhemmin tuottaja Jaakko Salon apulaistuottajaksi. Hän pääsi tekemään sovituksia käännösiskelmiin, kuten lauluihin ”Oon voimissain” (I Will Survive) ja ”Menolippu”.

Merkittäviä töitä

Sanoittaja-säveltäjä-yhteistyö Raul Reimanin kanssa alkoi vuonna 1979. Yhteistyönä syntyivät muun muassa Jonna Tervomaan ”Minttu sekä Ville” ja Matti Eskon ”Lämmin, hellä, pehmoinen”. Kikan kappaleista Veikko Samulin ovat esimerkiksi Vainion sanoittamat ”Mä haluun viihdyttää” ja ”Sukkula Venukseen”. Kari Tapiolle Veikko Samuli on tehnyt muun muassa ”Myrskyn jälkeen”, ”Valoon päin”, ”Sinut tulen aina muistamaan” ja ”Se jokin alkaa” sekä Markku Arolle ”Ollaan lähekkäin” ja Nisa Sorayalle ”Huone 105”. Samulin säveltämää lastenmusiikkia edustaa muun muassa Jorma Toiviaisen sanoittama ”Atsipoppaa”.
Veikko Samuli loi 1980-luvulla Suomen pop-musiikkiin aivan omanlaatuisen soundin, jota alettiin tuolloin kutsua muusikkopiireissä Veikko Samuli -soundiksi. Tämän tunnisti usein kappaleen taustalla melodisesti soivasta analogisesta syntetisaattorisoundista.
Samuli palkittiin vuonna 2007 Kullervo Linna -palkinnolla ansioistaan iskelmä- ja tanssimusiikin parissa. Palkinnon suuruus oli 4 200 euroa.
Yleisanestesia

Yleisanestesia (kansankielessä yleisesti nukutus) on tila, jossa potilas ei tunne kipua, reagoi siihen tai muista sitä jälkikäteen. Yleisanestesiaa käytetään isompien leikkausten yhteydessä, pienissä leikkauksissa sitä ei yleensä käytetä. Yleisanestesian aikaansaamiseksi käytetään useiden eri lääkkeiden yhdistelmää. Siten turvallinen yleisanestesia on vaativa erikoislääketieteellinen tehtävä. Anestesian tasoa ja potilaan elintoimintoja täytyy seurata koko anestesian ajan. 
Potilas ei ole unessa, koska unessa pystyy reagoimaan kipuun, mutta potilas ei ole varsinaisesti koomassakaan. Itse asiassa anestesiatilasta tiedetään suhteellisen vähän. On yleistä, että vaikka tietoisia muistikuvia ei jää, potilas saattaa nähdä unta kivusta.
Yleisanestesian aikana nukutetun potilaan elintoimintoja seurataan tarkoin leikkauksen ja yleiskunnon vaatimalla laajuudella. Tarvittaessa monitoroidaan myös lihasrelaksaation astetta ja unen syvyyttä.
Yleisanestesian jälkeen käytetään varsinaisia keskushermostoon vaikuttavia kipulääkkeitä, kuten opiaatteja (yleensä morfiini tai oksikodoni), erilaisia paikallisia puudutuksia sekä tavallisia tulehduskipulääkkeitä.

Yleisanestesian vaiheet

Nykyaikaisessa yleisanestesiassa on ainakin kaksi osaa: kivun lievitys, sedaatio eli nukuttaminen ja tarvittaessa lisäksi lihasrelaksaatio. Kipua lääkitään opioidijohdoksilla, joilla on myös unettava vaikutus. Varsinainen nukahtaminen saadaan aikaan anestesia-aineilla. Anestesia-aineita annetaan tavallisesti ensin suoneen, jolloin aikaansaadaan anestesiainduktio. Tämän jälkeen annetaan hengitettävää anestesiakaasua tai laskimonsisäistä nukutusainetta anestesian ylläpitämiseksi. Anestesia-aineilla on myös kipua vähentävä vaikutus. Kolmanneksi joissakin leikkauksissa annetaan lihasrelaksanttia lihasjänteyden alentamiseksi.
Eyes Adrift

Historia

Yhtye sai alkunsa joulukuussa 2001, kun Curt Kirkwood tapasi omalla soolokiertueellaan Krist Novoselicin. Kirkwood kertoi olevansa kyllästynyt toimimaan sooloartistina ja halusi perustaa uuden yhtyeen. Myös Novoselic oli halukas liittymään, ja he sopivat tapaamisen Kirkwoodin kotiin Texasiin kokeillakseen kuinka homma lähtisi toimimaan. Samoihin aikoihin entinen Sublime-rumpali Bud Gaugh oli etsimässä uutta yhtyettä itselleen ja päätti soittaa ystävälleen Kirkwoodille. Myös Gaugh kutsuttiin Texasiin, ja jamittelusessioiden jälkeen kolmikko päätti perustaa yhtyeen, jonka nimeksi valittiin Eyes Adrift.
Yhtye alkoi nauhoittaa debyyttialbumiaan alkuvuodesta 2002. Nauhoitusten jälkeen yhtye aloitti Amerikan-kiertueen, joka kesti aina vuoden loppuun asti. He esiintyivät lähinnä pienehkoissä ravintoloissa ja yökerhoissa.
Syksyllä 2002 SpinART Records julkaisi yhtyeen debyyttialbumin Eyes Adrift. Albumi sisälsi 12 kappaletta, joista yksi, Alaska, julkaistiin myös singlenä. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo. Levy ei myynyt odotetusti, vaan osoittautui flopiksi. Tämän seurauksena Novoselic turhautui musiikkibisnekseen ja päätti jättää yhtyeen vuonna 2003 keskittyäkseen politiikkaan. Tämän jälkeen Kirkwood ja Gaugh perustivat niin ikään lyhytikäiseksi jääneen rock-yhtyeen nimeltä Volcano.
Paula Deen

Paula Ann Deen (s. 19. tammikuuta 1947) on yhdysvaltalainen julkkiskokki. Hän johtaa omaa ravintolaansa; lisäksi hän on julkaissut kirjoja ja saanut televisiotyöstään kaksi Emmy-palkintoa.
Deen esiintyi Cameron Crowen elokuvassa Elizabethtown (2005).
Matuizos

Matuizos on kylä eteläisessä Liettuassa, Varėnan kunnallispiirissa, Alytusin läänissä lähellä Valko-Venäjän rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 1 312 asukasta.
Apps4Finland-kilpailu

Grand Prix 2014

Päästöt kartalla.
Voittaja: Petja Partanen, Marko Tanninen

Pääsarjat

1. Stormwind, Tomas Gustafsson, Bamce Fabricius
2. kartat.info, Pyry-Samuli Lahti
3. Kansan muisti v2, Kansan muisti ry
Mahdollista
1. Open Ahjo -rajapinta, Juha Yrjölä, Katja Räisänen
2. Avoimen liikennedatan jakelu Tampereella, Tero Piirainen, Mika Kulmala, Tero Myyryläinen
3. Tuntimittaustiedon avoin palvelualusta, Jarkko Lehtonen, Teemu Nurminen
Innosta
1. Työnimi: Kalamiäs, Faris Alsuhail ja Tuomo Leino
2. Sotasankarit, Ari Matikainen, Liisa Juntunen, Sami Oinonen, Erika Poikolainen
3. Astman omahoito -sovellus, Heidi Parisod, Oskari Honkonen, Jaani Ketonen,  Mikko Rajala, Juuso Salminen
Hahmota
1. Rakennettu Helsinki 1812-2012, Jan Wolski
2. Katsastusdata-avain, Petja Partanen
3. Alueellinen hyvinvointi, Juuso Parkkinen, Juha Leppänen, Satu Korhonen, Leo Lahti

Haastesarja

Haasteet: Turistien kohtaaminen, Turistin kaupunki
Voittaja: Spot in Helsinki/Spot in Lisbon, Olga Kornilova, Pierre Leonard
Haaste: Poikkeustilanteiden hallinta
Voittaja: Nysse, Hannu Tapanila
Haasteet: Kaupungin ymmärtäminen, Päätöksentekodata median käyttöön
Voittaja: Sanom.at, Lari Lohikoski, Miemo Penttinen
Haaste: Nuoren kaupunki
Voittaja: Avain, Jyrki Vanamo, Johanna Niemi
Haaste: Kuitit dataksi
Voittaja: Kuittirumba, Pekka Ahtonen
Haasteet: Kansalaisen ääni, Kansalaispalaute
Voittaja: Avain, Jyrki Vanamo, Johanna Niemi
Haaste: Joukkoliikennepalvelujen kehitys
Voittaja: Joukkoliikenteen infrastruktuuritieto, Mikko Rinne, Tero Piirainen, Petri Helenius
Haaste: Terveystietojen hyödyntäminen
Voittaja: ReplicaX, Juha Karvanen

Yleisöäänestyksen voittajat

Vaikuta-sarja: Porottaa-terassibongari, Laura Kauria, Juha Paananen, Mika Korvenranta, Topi Tjukanov, Mert Sasioglu, Timo Röngäs
Mahdollista-sarja: avoindata.net, Jarkko Moilanen, Matti Saastamoinen
Innosta-sarja: Resurssien hallintaohjelmisto kotihoitoon, Marko Suvila
Hahmota-sarja: Heatmaps4Finland, Pauli Misikangas
Filae

Filae tai Philae (kreik. Φιλαί, Philai, muinaisegypt. Pilak, P'aaleq, arab. أنس الوجود‎, Anas el Wagud) on Niilin saari, jossa sijaitsi aiemmin egyptiläinen temppelialue. Se siirrettiin läheiselle saarelle, kun Assuanin toinen pato oli rakenteilla. Ensimmäinen pato oli jo aiheuttanut osittain saaren tulvimisen.

Historia

Ensimmäinen Filaen rakennus oli pieni Isikselle omistettu pyhäkkö, jonka faarao Nektanebo I rakennutti noin vuonna 370 eaa. Pientä temppeliä laajennettiin suureksi Isiksen temppeliksi, jota rakennuttivat erityisesti Ptolemaios II (285–246 eaa.) ja Rooman valtakunnan vallan alla keisari Diocletianus (284–305).
Filae oli viimeisiä alueita, joissa harjoitettiin vielä kristinuskon saapumisenkin jälkeen muinaisen Egyptin uskoa. Filaessa muinaisusko säilyi vielä kaksi vuosisataa, sen jälkeen kun Rooman valtakunta oli kääntynyt kristinuskoon, ja Filaesta pyhiinvaelluspaikka monille kreikkalaisille ja roomalaisille, jotka saapuivat saarelle rukoilemaan parantumista Isikselta. Vasta Justinianus I määräsi vuonna 535 temppelit suljettaviksi. Joitakin rakennuksia muutettiin kristillisiksi temppeleiksi, ja saarella asui koptilainen yhteisö ennen islamin saapumista alueelle.
Filaesta tuli kuuluisa matkailukohde jo 1700- ja 1800-luvuilla, kun varakkaat eurooppalaiset vierailivat saarella. Kun Assuanin ensimmäinen pato rakennettiin 1900-luvulla, turistit hylkäsivät saaren, sillä se oli osan vuotta veden alla. Kun Abu Simbelin temppelit siirrettiin vuonna 1960 onnistuneesti tulvaveden takia eri paikkaan, Unesco alkoi suunnitella myös Filaen siirtämistä. Saaren ympärille rakennettiin suuri arkkupato ja saari kuivatettiin vedestä. Sen jälkeen Filaen rakennukset puhdistettiin ja ne mitattiin fotogrammetrian avulla. Rakennukset purettiin noin 40 000 osaan ja osat siirrettiin 500 metrin päässä sijaitsevaan korkeampaan Agilkian saarelle. Projekti kesti kokonaisuudessaan vuodesta 1972 vuoteen 1980. Rakennukset pystytettiin uudelleen Agilkialle samaan muodostelmaan, jossa ne olivat olleet myös Filaessa. Filaeen jätettiin vain kaksi koptilaista kirkkoa, koptilainen luostari, Augustuksen temppelin rauniot ja roomalainen kaupunginportti.
Kangasperhonen

Koko ja ulkonäkö

Kangasperhosen siipien yläpinta on tasaisen ruskea, mutta sen näkee luonnossa yleensä vain lentävällä yksilöllä, sillä perhonen lepää siivet tiukasti yhdessä. Siipien alapinta kauttaaltaan metallinkiiltoisen vihreä, joskin lennon loppupuolella väri voi olla lähes kokonaan poiskulunut. Takasiipien alapinnalla voi olla heikko valkoinen täplärivi. Perhosen otsa on vihreä ja verkkosilmien ympärys valkoinen. Siipien kärkiväli on 20–30 mm, naaras on koirasta suurempi.
Toukka on vihreä ja sillä on keltaisia merkkejä selässä.

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue käsittää Euroopan, Pohjois-Afrikan, Vähän-Aasian ja Siperian Amur-joelle ja Kamtšatkalle saakka. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta Lapissa ja etenkin tunturiseuduilla esiintyminen on paikoittaisempaa.
Lentoaika alkaa levinneisyysalueen eteläisemmissä osissa jo maaliskuussa ja pohjoisessakin toukokuussa. Vuosittain on yleensä yksi sukupolvi, mutta Pohjois-Afrikassa, ja satunnaisesti muuallakin, on osittainen toinen sukupolvi. Suomessa kangasperhonen on kevään ensimmäisiä lentäjiä ja varhaisimmat yksilöt on tavattu huhtikuussa. Ensimmäisen sukupolven lentoaika jatkuu pohjoisimmassa Suomessa jopa heinäkuuhun.

Elinympäristö ja elintavat

Kangasperhonen on "jokapaikanlaji", jonka elinympäristöä ovat niin kuivat kankaat tai rämeet kuin tunturikoivikot tai niityt ja oikeastaan se puuttuu vain kaupunkien keskustoista. Myös jalopuumetsistä sitä tapaa harvoin. Merkittävä elinpaikkavaatimus on kuitenkin runsas valon määrä. Kangasperhonen on paikkauskollinen ja koiraat valtaavat pieniä reviirejä, joita ympäri lennellen ne odottavat naaraita. Usein koiraat myös ärhentelevät toisilleen lentäen hetkittäin toisiaan kiertäen. Perhoset ruokailevat usein pajujen kukilla.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasvien kukannuppuihin tai niiden lähelle. Munat kuoriutuvat noin viikkoa myöhemmin ja toukat syövät kukkia ja kehittyviä marjoja. Toukkavaihe kestää noin kuukauden ja toukilla on korkeintaan vähäinen suhde muurahaisten kanssa. Koteloituminen tapahtuu kuivilla elinpaikoilla sammalten alle ja kosteammilla kasvin varrelle lähelle maanpintaa. Kangasperhonen talvehtii kotelona. Keväällä se on ensimmäinen kotelosta kuoriutuva päiväperhonen ja vain aikuistalvehtijat aloittavat lentonsa aikaisemmin.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi eli sen ravintokasveihin kuuluu suuri määrä lajeja, muun muassa juolukka (Vaccinium uliginosum), mustikka (Vaccinium myrtillus), kanerva (Calluna vulgaris), vadelma (Rubus idaeus), hiirenvirna (Vicia cracca) ja metsäapila (Trifolium medium).
Adrian Tomine

Adrian Tomine (s. 31. toukokuuta 1974 Sacramento Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Tominen päätyö on Drawn and Quarterlyn vuodesta 1994 julkaisema sarjakuvalehti Optic Nerve. Lehden tarinoita on julkaistu useina kokoelmina. Tomine kuvittaa säännöllisesti myös The New Yorkeria. Hän sai vuonna 1996 parhaan uuden tulokkaan Harvey-palkinnon.
Galați (piirikunta)

Maantiede

Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 466 km². Alueella virtaavat Prut- ja Siretjoet, jotka yhdistyvät Tonavaan Tulcean piirikunnan rajalla.
Galațin piirikunta rajautuu idässä Moldovan tasavallan Cahulin piiriin, lännessä Vrancean piirikuntaan, pohjoisessa Vasluin piirikuntaan sekä etelässä Brăilan ja Tulcean piirikuntiin.
Ojie Edoburun

Ojie Edoburun (s. 2. kesäkuuta 1996) on brittiläinen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa 100 ja 200 metrin matkoilla.
Edoburun osallistui vuonna 2013 alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän voitti 100 metrillä hopeaa kiinalaisen Mo Youxuen jälkeen. Edoburun juoksi kisoissa silloisen henkilökohtaisen ennätysaikansa, 10,35. Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui samalla matkalla kuudenneksi. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 100 metrillä Eskilstunassa 2015 ajalla 10,36. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän karsiutui 100 metrin välierissä.
Edoburum voitti Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 kultaa 100 metrillä ajalla 10,14. Lisäksi hän sai hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Hän sijoittui 2019 Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrillä seitsemänneksi.
HMS Welfare (J356)

Palvelus

Alus romutettiin 1957 Grays Vernonilla.
Marika Mäkelä

Marja-Leena (Marika) Mäkelä (o.s. Koskinen; s. 12. huhtikuuta 1947 Oulu) on suomalainen taidemaalari.

Elämäkerta

Mäkelä opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1969–1973. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä vuonna 1974. Mäkelä toimi Suomen Taideakatemian koulun yliopettajana vuosina 1983–1985. Hän on opettanut taidetta myös Taideteollisessa oppilaitoksessa. Omia taidenäkemyksiään Mäkelä on syventänyt ulkomailla muun muassa Ranskassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa.
Mäkelä on maalannut suuria maalauksia, joiden värinkäyttöä on luonnehdittu taitavaksi ja vaikutelmaa toiminnalliseksi, ja hän onkin värien ja materiaalien suvereeni yhdistelijä. Öljy, akryyli, kvartsihiekka, pigmentti, lyöntimetalli ja lehtikulta ovat erilaisina yhdistelminä löytäneet tiensä niin kangas- kuin puupohjallekin. Materiaalin tuntu on maalauksissa vahvasti esillä. Kehityksen myöhemmässä vaiheessa Mäkelän taiteessa on alkanut näkyä veistoksellisuutta reliefimäisen pinnan muodossa, ja 1990-luvun alussa Mäkelä siirtyi maalausten lisäksi entistä voimakkaammin grafiikan pariin.
Mäkelän vanhemmat ovat suojelupäällikkö, majuri evp. Urho Koskinen ja Suoma Koskinen, o.s. Toivonen. Isänsä majuriuran vuoksi perheessä vaalittiin isänmaallisia arvoja. Kasarmialueen elämä ja varsinkin sen eristyneisyys vaikuttivat Mäkelän lapsuudessa hänen sisäisen rikkautensa kehittymiseen ja olivat eräänlainen alkusysäys hänen myöhemmälle kehitykselleen kansainvälisesti tunnetuksi ja palkituksi taiteilijaksi.
Mäkelä oli vuosina 1974–1994 naimisissa taidemaalari Jukka Mäkelän kanssa, ja heillä on vuonna 1977 syntynyt poika. Hänellä on myös vuonna 1993 syntynyt tytär elokuvaohjaaja Antti Rajalinin kanssa.
Isolammi (Pirkkala)

Maantietoa

Lampi on 500 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 8,6 hehtaaria. Lampi on käytännössä Sikojoen läpivirtausjärvi, vaikka tulouoma laskeekin Polviniemeen luusuan viereen. Toinen merkittävä tulo-oja on Hanhonoja, joka on Leveen läpivirtausoja. Kolmas oja on jo varsin pieni. Lammen laskujoki on edelleen Sikojoki, jolla on enää 1,8 kilometriä Pyhäjärveen. Lammen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Lampi on peltojen ympäröimä, mutta rannat ovat suota ja heinikkoa. Rantojen tuntumaan on rakennettu toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa. Lammen lähiympäristössä Katajalassa, Heikkilässä ja Sionkylässä sijaitsee runsaasti asuntaloja. Lammen lähelle pääseen helposti yhdystietä 3022 myöten.

Historiaa

Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin pelkästään ”Isolampi”. Se oli piirretty suuremmaksi kuin nykyään, sillä Sikojoki näyttää kartassa kuin pitkältä lahdelta. Vähälammin nimi puuttuu kartasta, mutta samalla kohtaa lahdella on laajentuma.
Vuoden 1953 peruskartassa lammen eteläpuolelle on rakennettu muutama omakotitalo, joka on jatkunut siitä saakka. Sekä Sikojoen että Hanhonojan rannoilta on nostettu pehkua, minkä seurauksena joki on nykyään huomattavan leveä.
Juli Daniel

Juli Markovitš Daniel (ven. Юлий Маркович Даниэль; 15. marraskuuta 1925 Moskova – 30. joulukuuta 1988 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija, runoilija, kääntäjä ja toisinajattelija. Hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen toisen toisinajattelijan Andrei Sinjavskin kanssa näytösoikeudenkäynnissä Leonid Brežnevin kaudella vuonna 1966.

Aikaisempi elämä ja toinen maailmansota

Juli Daniel oli syntynyt Moskovassa saksanjuutalaiseen perheseen. Vuonna 1942 toisen maailmansodan aikana hän valehteli ikänsä ja ilmoittautui vapaaehtoisena rintamalle.

Kirjailijana ja vankeudessa

Daniel valmistui vuonna 1950 Moskovan pedagogisesta instituutista ja työskenteli koulun opettajana Kalugan ja Moskovan alueella. Hän työskenteli myös kääntäjänä. Hän alkoi kirjoittaa satiirisia samizdat-kertomuksia salanimellä Nikolai Aržak ja arvosteli neuvostojärjestelmän absurdiutta. Vuonna 1965 hänet vangittiin Andrei Sinjavskin kanssa. Heidät tuomittiin vankeuteen työleirille "neuvostovastaisesta toiminnasta" 14. helmikuuta 1966 huolimatta ulkomaisista ja kotimaisista vastalauseista. He toivoivat, että kirjoituksillaan he voisivat vaikuttaa kommunistihallinnon loppumiseen.
Daniel vapautui vankeudesta vuonna 1970 ja asettui Kalugaan, eikä hän saanut neuvostoaikana palata Moskovaan.
Osa

Osa (ven. Оса́) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman vasemmalla rannalla (Votkinskin tekoallas) 146 kilometriä Permistä lounaaseen. Kaupunki on Osan piirin keskus. Asukkaita on 22 500 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1591 paikalle perustettiin Novonikolskajan kylä, johon myöhemmin rakennettiin Venäjän itäistä rajaa suojaava linnoitus. Osan kaupunki perustettiin vuonna 1708 ja uudelleen vuonna 1737. Vuonna 1781 siitä tuli Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700-luvulla kaupungin läpi kulki Siperian maantie. Vuonna 1774 sen valtasivat Jemeljan Pugatšovin joukot. 1800-luvun alussa Osasta tuli huomattava maataloustuotteiden kaupan ja Kaman liikenteen keskus. Vuonna 1963 kaupungin lähellä alettiin porata öljyä. Paikkakunnalla on lähinnä elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Nähtävyyksiä ovat vuosina 1790–1800 rakennettu klassistinen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali, moskeija 1800-luvun puolivälistä, venäläistyylinen Kolminaisuuden katedraali (1902–1916), vojevodikunnan ja kihlakunnan klassistiset kansliarakennukset (molemmat 1800–1802), virastorakennus (1800–1828), kauppahalli (1800-luvun alku) sekä lukuisat 1800-luvun kauppiastalot. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.