google/wiki40b huggingface dataset:
Lawhill

Lawhill (kutsuttiin myös lempinimellä Lucky Lawhill) oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki joka oli rakennettu 1892. Parkki oli Eriksonin omistuksessa 1917-1942. Se takavarikoitiin toisen maailmansodan aikana Etelä-Afrikassa 1941 ja julistettiin sotasaaliiksi 1942.
Lawhllin oli rakentanut W.B. Thompson & Co Dundeessa Skotlannissa vuonna 1892 dundeelaiselle kapteeni Charles Barrielle Itä-Intian juuttiliikenteeseen. Laivan vetoisuus oli 2 816 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 4 700 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 101,81 metriä, leveys 13,64 metriä ja syväys 7,44 metriä. Ahvenanmaalle Lawhill ostettiin Charles Barrie & Son-varustamolta vuonna 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana se oli Ranskan hallituksen takavarikoimana 1918. Laiva toimi myös koululaivana ja se kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös salpietaria, koksia ja puutavaraa. Lokakuussa 1932 Lawhill törmäsi yhteen puolalaisen hiililastissa olleen höyrylaiva Njemen kanssa Skagerrakissa jolloin höyrylaiva upposi ja Lawhillin keula vaurioitui. Ruotsalainen moottorilaiva Kronprinsessan Margareta pelasti puolalaislaivan miehistön ja hinasi Lawhillin korjattavaksi. 
Etelä-Afrikan hallitus takavarikoi Lawhillin vuonna 1941 ja se julistettiin sotasaaliiksi 1942. Sodan aikana Lawhill liikennöi Etelä-Afrikan ja Australian välillä. Vuonna 1947 laiva myytiin kapteeni G. V. Webbille Kapkaupunkiin ja siitä tehtiin koululaiva. Vuonna 1948 laiva myytiin Marcio da Silva Jr:lle Lourenço Marquesiin silloiseen Portugalin Itä-Afrikkaan (nykyinen Mosambik). Laiva oli sitten kuuden vuoden ajan Lourenço Marquesin satamassa. Se romutettiin vuonna 1959. Lawhillin sisarlaiva oli vuonna 1891 rakennettu nelimastoparkki Garthpool, entinen Juteopolis.
Norberto Araujo

Seurajoukkueura

Araujo aloitti jalkapalloilun Renato Cesarinissa kotikaupunkinsa Rosarion lähistöllä. 17-vuotiaana hän vieraili Suomessa, jossa hän pelasi kaudella 1996 Veikkausliigaa TPS:ssä ja Ykköstä Kultsussa. Suomesta hän palasi Italian kautta kotimaahansa. Argentiinassa hän edusti Aldosiviä, Arsenal de Sarandía ja Racing de Córdobaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Vuonna 2002 Araujo siirtyi Peruun. Hän pelasi ensin Sport Boysissa ja sitten Sporting Cristalissa, jossa hän saavutti Perun-mestaruuden vuonna 2005. Vuonna 2007 hän liittyi ecuadorilaiseen LDU de Quitoon, jonka kanssa hän voitti Ecuadorin-mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan ja Copa Libertadoresin vuonna 2008. Joulukuussa 2008 joukkue osallistui seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuihin, jossa se ylsi loppuotteluun. Araujo oli avauskokoonpanossa sekä Copa Libertadoresin että MM-kilpailuiden loppuotteluissa. Vuonna 2009 Araujo saavutti LDU:ssa Copa Sudamericanan mestaruuden.

Maajoukkueura

Araujo sai Ecuadorin kansalaisuuden joulukuussa 2010, minkä myötä hänen on mahdollista edustaa Ecuadorin maajoukkuetta. Hänet valittiin vuoden 2011 Etelä-Amerikan-mestaruusturnaukseen Copa Américaan, ja hän teki maajoukkuedebyyttinsä turnaukseen valmistaneessa harjoitusottelussa Meksikoa vastaan 25. kesäkuuta 2011. Copa Américassa hän oli avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.
Mike Havenaar

Seurajoukkueura

Havenaar aloitti ammattilaisuransa Japanin pääsarjan Yokohama F. Marinosissa kaudella 2006. Hän pelasi seurassa yhdeksän sarjaottelua ensimmäisellä kaudellaan ja 15 seuraavalla kaudella. Kaudeksi 2008 Havenaar lainattiin toisella sarjatasolla pelaavaan Avispa Fukuokaan. Kaudeksi 2009 hän palasi jälleen Yokohama F. Marinosiin, jossa hän kuitenkin pelasi vain kaksi ottelua alkukaudesta ennen uutta lainasiirtoa sarjatasoa alemmas, tällä kertaa Sagan Tosuun. Havenaar teki Sagan Tosulle kauden aikana 15 maalia, ja siirtyi kauden jälkeen samassa sarjassa pelaavaan Ventforet Kōfuun. Siellä hän voitti 20 maalillaan sarjan maalikuninkuuden ja oli näin merkittävässä osassa seuran noustessa pääsarjaan. Kaudella 2011 Ventforet Kōfu putosi saman tien takaisin toiselle sarjatasolle, mutta Havenaar pelasi erinomaisen kauden tehden 17 maalia, joilla hän oli J. Leaguen toiseksi paras maalintekijä.
Tammikuussa 2012 Havenaar siirtyi ensimmäistä kertaa Japanin ulkopuolelle, kun Alankomaiden pääsarjan Vitesse hankki hänet ilmaisella siirrolla. Havenaar pelasi kevätkauden aikana 17 ottelua, joista neljässä hän oli avauskokoonpanossa. Maaleja hän teki otteluissa viisi. Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan Vitessessä Havenaar pelasi 32 ottelua, joista 18 avauskokoonpanossa, ja joissa hän teki 11 maalia. Kaudella 2013–2014 Havenaar nousi seuran vakioavauskokoonpanoon aloittaen pelaamistaan 34 ottelusta 30 ja viimeisteli kymmenen maalia.
Kesällä 2014 Havenaar siirtyi ilmaisella siirrolla Espanjan pääsarjan Córdobaan. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa kauden 2014–2015 avauskierroksella 25. elokuuta oltuaan avauskokoonpanossa, kun Córdoba hävisi vieraissa Real Madridille 0–2. Yhteensä Havenaar pelasi syyskauden aikana viisi ottelua, joista neljässä hän oli avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei otteluissa tehnyt. Havenaarin sopimus purettiin joulukuussa 2014.
Maaliskuussa 2015 Havenaar siirtyi Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa pelaavaan HJK:hon elokuuhun asti ulottuvalla sopimuksella. Hän teki HJK:ssa pelaamissaan 20 liigaottelussa neljä maalia. Elokuussa Havenaar palasi Alankomaiden pääsarjaan siirtyen ADO Den Haagiin. Hän onnistui maalinteossa heti ensimmäisessä seurassa pelaamassaan sarjaottelussa 15. elokuuta, kun joukkue voitti Twenten vieraissa 4–1.

Maajoukkueura

Japanin maajoukkueessa Havenaar teki ensiesiintymisensä vuonna 2011. Hän oli mukana Maanosaliittojen cupissa 2013, jossa hän tuli vaihdosta kentälle 20. kesäkuuta Italiaa vastaan pelatussa ottelussa, jonka Japani hävisi 3–4. Yhteensä Havenaar on pelannut 17 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia (tilanne 11. elokuuta 2015).

Yksityiselämä

Havenaarin vanhemmat ovat kotoisin Alankomaista, josta he muuttivat Japaniin vuonna 1986, kun Havenaarin jalkapalloilija-isä Dido Havenaar siirtyi maahan pelaamaan. Havenaarin äiti on voittanut Alankomaiden-mestaruuden seitsenottelussa. Myös Havenaarin veli Nikki Havenaar (s. 1995) on ammattilaisjalkapalloilija.
Rockilta

Rockilta oli suomalainen televisio-ohjelma, rockmusiikin teemailta Yleisradion TV1:ssä 28.2.1981. Kyseessä oli suora lähetys Ylen Pasilan Studio 2:sta. Esiintyjinä olivat Hurriganes, Hanoi Rocks, Pelle Miljoona Oy, Pekka Pohjola Group ja Bluesounds. Videolla esiintyivät Boomtown Rats, Stray Cats, Delbert McClinton, Thin Lizzy, Rockpile ja Joe Dolce. Ohjelman toimittivat Heikki Harma, Uolevi Taskinen ja Erkki Pohjanheimo. Kaksi viimeksi mainittua ohjasivat suoran lähetyksen. Kuvaaja Mauno Kuusla, musiikin äänitys Kari Tamminen ja lavastus Aimo Pöyhönen.
Vetolaatikko

Vetolaatikko on säilytyskalusteissa käytettävä suorakulmainen, ylhäältä avoin säilytyslaatikko, joka voidaan vetää kalusteesta kohtisuoraan ulos jotta sen sisältöön päästään käsiksi. Vetolaatikoita käytetään yleensä useita päällekkäin muun muassa lipastoissa ja yöpöydissä, keittiön pöytäkaapeissa ja toimistopöytien, kirjahyllyjen ym. kalusteiden osana olevissa laatikostoissa.
Vetolaatikot valmistetaan yleensä samasta materiaalista kuin niitä ympäröivä kaluste. Perinteisiä vetolaatikoiden materiaaleja ovat massivipuu ja vaneri, muita voivat olla pelti ja muovi.
Koska vetolaatikot ovat valtaosan ajasta näkymättömissä kalusteen sisällä, perinteiset puulaatikot on yleensä viimeistelty vain etulevynsä ja sisäpintojen osalta. Puisten vetolaatikoiden kulmat ovat vanhoissa laatukalusteissa silti usein tehty lohenpyrstöliitoksin tai muuten huolellisesti kestävyyttä ajatellen.
Puisten vetolaatikoiden liukumekanismina on usein vain yksinkertaiset puulistat kalusteen rungossa, joita pitkin laatikko liukuu auki. Jos laatikko takeltelee, liukupintoja voidaan hangata kynttilällä tai muulla parafiinivahalla. Vetolaatikoiden liukumisen ja käytettävyyden nimissä on keksitty monia parannuksia, kuten pysäytinmekanismit, jotka estävät vetolaatikon putoamisen kiskoilta jos sitä vedetään liian pitkälle. Nykyaikaisissa keittiökaapistoissa ja muissa kalusteissa vetolaatikot liukuvat kevyesti ja sulkeutuvat pehmeästi ja äänettömästi erilaisten metallista tai muovista tehtyjen laakerointien ja muiden liukumekanismien avulla.

Avaaminen ja sulkeminen

Vetolaatikoiden avaamista helpottamaan kunkin laatikon etulevyyn asennetaan tai työstetään jonkinlainen vedin, josta sormet saavat otteen. Se voi olla etulevystä esiin työntyvä nuppi, lenkki tai kahva tai etulevyyn työstetty reikä, ura tai muu syvennys. Vetolaatikon sulkeminen tapahtuu etulevystä tai vetimestä työntämällä.
Etenkin toimisto- ja arkistolaatikostoissa on usein lukkomekanismi, jossa yhdellä avaimen käännöllä voi lukita tai avata kaikki laatikot yhtä aikaa.

Sisusteet

Vetolaatikoiden tavaroiden pitämiseksi järjestyksessä laatikoiden sisään voidaan rakentaa väliseiniä tai asetella vierekkäin erilaisia rasioita. Erilaisia laatikonjakajia on saatavana myös valmiina.

Vetolaatikoiden sijoittaminen

Tavallisia läpinäkymättömiä vetolaatikoita voidaan sijoittaa kalusteisiin ja muihin rakenteisiin suunnilleen ihmisen olkapään korkeudelle asti, sillä sitä ylempänä sijaitsevien laatikoiden sisältöä ei voi nähdä kurkottelematta. Vain läpinäkyviä ja keveitä vetolaatikoita, kuten ritiläkoreja, voi rajoitetusti käyttää silmien tasoa korkeammalla niin, että ne nostetaan alas kiskoiltaan käytön ajaksi.
Maatalouslentokone

Maatalouslentokone on maanviljelyskäyttöön rakennettu tai muunnettu ilma-alus. Maatalouslentokoneita voidaan käyttää esimerkiksi torjunta-aineiden ja lannoitteiden levittämiseen.
Maatalouslentokoneet ovat tyypillisimmin kiinteäsiipisiä lentokoneita, kuten Air Tractor -yhtiön koneet, Cessna 188, Gippsland GA200, Grumman Ag Cat, PZL-106 Kruk, M-18 Dromader, PAC Fletcher, Piper PA-36 Pawnee Brave, Embraer EMB 202 Ipanema ja Rockwell Thrush Commander. Helikoptereita on tosin myös käytetty samoihin käyttötarkoituksiin. Lähes kaikkien maatalouslentokoneiden voimalaitteena on joko mäntämoottori tai potkuriturbiini, mutta suihkumoottorikäyttöisiä koneita, kuten puolalainen PZL M-15 Belphegor on myös ollut käytössä.

Historia

Lentokoneiden maatalouskäyttö alkoi Yhdysvalloissa 1920-luvulla. Ensimmäiset maatalouslentokoneet muunnettiin ylijääneistä sotilaskoneista, kuten de Havilland Tiger Mothista ja Boeing Stearmanista. Erityisesti maatalouskäyttöön suunnitellut lentokoneet yleistyivät tehokkaiden hyönteismyrkkyjen ja fungisidien kehittämisen seurauksena 1940-luvulla.
Demba Savage

Ura

Savage aloitti uransa GPA:ssa Gambiassa, josta siirtyi KPV:n riveihin kesäksi 2006. KPV:ssä Savage on toistaiseksi pelannut suurimman osan otteluistaan kakkosjoukkueessa, jonka otteluissa Savage on ollut lähes pitelemätön. Savage on pelannut myös Ykköstä muutamia otteluita. Savage on erittäin taitava pelaaja ja pystyy ratkaisuihin molemmilla jaloilla.
Lokakuussa 2015 Savage allekirjoitti kolmevuotisen sopimuksen Ruotsalaisen BK Häckenin kanssa, mihin hän siirtyi sopimuksensa päätyttyä HJK:n kanssa.
Savage on pelannut maansa nuorten maajoukkueessa ja kuuluu nykyisin Gambian jalkapallomaajoukkueen avauskokoonpanoon.

Saavutuksia

Gambian liigan paras maalintekijä 2003–2004
Allan Weiss

Allan Weiss on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hän on käsikirjoittanut seitsemän elokuvaa, joista kuudessa pääosaa esitti Elvis Presley.
Iso Vaaslampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,8 metriä mpy.
Bernd Hölzenbein

Bernd Hölzenbein (s. 9. maaliskuuta 1946 Dehrn, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija ja maailmanmestari vuodelta 1974.
Holz debytoi Eintracht Frankfurtin Bundesliiga-joukkueessa 1967 ja palveli seuraa aina vuoteen 1981 asti. Hän on kolminkertainen Saksan cupin voittaja vuosilta 1974, 1975 ja 1981. Hölzenbein saavutti frankfurtilaisten vahvuudessa myös UEFA Cupin 1980. Hänen 160 maaliaan 420 Bundesliiga-pelissä ovat yhä seuran ennätys.
Myöhemmin Hölzenbein pelasi Yhdysvalloissa Fort Lauderdale Strikersin riveissä yhdessä Gerd Müllerin kanssa. Hän ehti edustaa Major Indoor Soccer League -sarjassa vielä Memphis Americansia ja Baltimore Blastia.
Maajoukkueurallaan Hölzenbein teki viisi maalia pelaamissaan 40 maaottelussa vuosien 1973 ja 1978 välillä. Hänet muistetaan kotikisojen MM-loppuottelusta 1974, jolloin hän hankki Saksan liittotasavallalle tasoitukseen johtaneen rangaistuspotkun finaalissa, jonka Länsi-Saksa lopulta voitti 2-1. Vastustaja Hollannin pelaajat väittivät, ettei heidän puolustajansa Wim Jansen edes koskettanut Bernd Hölzenbeinia tämän kaatuessa rangaistusalueen sisäpuolella. "Sukellussyytöksiä" vastaan Hölzenbein on sittemmin puolustautunut päättäväisesti.
Nyttemmin Bernd Hölzenbein asuu Neu-Isenburgissa ja palvelee Eintracht Frankfurtia pelaajatarkkailijana. Kaupungissa hän on asunut 2006 MM-kisoista lähtien ja on mukana Jürgen Klinsmannin aloittamassa nuorten pelaajien kehittämishankkeessa.
Tapenade

Tapenade on provencelainen maustetahna, joka pääasiassa koostuu hienonnetuista oliiveista, sardelleista, kapriksista ja oliiviöljystä. Nimi tapenade juontuu provensaalin kielisestä sanasta tapéno, joka tarkoittaa kaprista. Tapenade on suosittua Etelä-Ranskassa, ja sitä syödään siellä usein hors-d'œuvre (alkupalana) levitettynä canapélle, patongille tai ciabattalle, tai sitä käytetään dippikastikkeena kasvissuikaleiden kanssa. Tapenade voi myös käyttää fileen täytteenä.

Historia

Ensimmäisen kerran tapenadea valmisti kokki Meynier vuonna 1880 Maison Doréen ravintolassa Marseillessa. Silloin pohjana oli kapris, 30 prosenttia mustia oliiveja ja makua antamassa tonnikalaa, sardellia, rommia, sinappia ja muskottipähkinää.

Ainekset

Tapenaden perusaines on oliivi. Oliivit, yleensä mustat, ja kapris murskataan morttelissa tai silputaan pieneksi. Oliiviöljyä sekoitetaan hitaasti, kunnes seoksesta tulee tahnaa. Tapenade voidaan maustaa esimerkiksi lisäämällä puristettua sitruunamehua, valkosipulia, sardellia, valkopippuria, yrttejä (esimerkiksi basilikaa, timjamia, rosmariinia, oreganoa) ja konjakkia.
Bloudkova Velikanka

Bloudkova Velikanka HS139

Mäki on täsmälleen samalla kohti kuin vanha mäki, koska Bloudkova Velikanka on Slovenian kulttuuriperintökohde ja sen sijainti on suojeltu.

Bloudkova Velikanka

Mäen suunnitteli Stanko Bloudek ja myöhemmin mäki nimettiin hänen mukaansa. Rakennustyö projekti aloitettiin vuonna 1931, tarkoituksena tehdä maailman isoin hyppyrimäki. Bloudkova Velikanka avattiin 23.3.1934, se oli entinen lentomäki, josta hypättiin maailmanennätyksiä vuoteen 1948 asti. Josef Bradl hyppäsi vuonna 1936 kautta aikain ensimmäisen 100 metrin ylitäneen hypyn, hyppy oli 101,5 metriä pitkä. Viimeisimmän maailmanennätyksen mäestä hyppäsi Fritz Tschannen vuonna 1948, hyppy oli 120,0 metriä pitkä. Kun Oberstdorfiin rakennetiin 1950-luvun alussa uusi lentomäki, oli selvä että mäkeä ei voitu enää remontoida maailmanennätys mäeksi, silloin heräsivät ajatuksesta rakentaa täysin uusi lentomäki. Ajatukset kävivät toteen kun Letalnica rakennettiin vuonna 1968.
Agnelo Rufino Gracias

Agnelo Rufino Gracias (s. 30. heinäkuuta 1939 Mombasa) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Bombayn arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Molicunzan titulaaripiispaksi 13. maaliskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ivan Dias, jota avustivat Simon Ignatius Pimenta ja Lorenzo Baldisseri.
Alexander McCall Smith

Alexander (R.A.A.) "Sandy" McCall Smith, CBE, FRSE, (s. 24. elokuuta 1948 Bulawayo, Rhodesia) on skotlantilainen kirjailija ja Edinburghin yliopiston oikeustieteen emeritusprofessori. McCall Smith on arvostettu oikeuslääketieteen ja bioetiikan asiantuntija. Kansainvälisesti hän on kuitenkin tunnettu erityisesti kirjailijana ja Mma Ramotswe tutkii -kirjasarjan kirjoittajana.

Elämäkerta

Alexander McCall Smith on syntynyt Rhodesiassa, nykyisessä Zimbabwessa. Nuoruutensa hän asui Bulawayossa, lähellä Botswanan rajaa. Myöhemmin hän muutti Skotlantiin, jossa opiskeli oikeustieteen tohtoriksi. Valmistumisensa jälkeen McCall Smith palasi vuosiksi takaisin Afrikkaan ja oli mukana perustamassa oikeustieteen opetusta Botswanan yliopistoon. McCall Smith on luennoinut ympäri maailmaa useissa eri yliopistoissa, esimerkiksi Italiassa ja Yhdysvalloissa. Afrikasta hän palasi takaisin Skotlantiin, jossa toimi Edinburghin yliopistossa oikeustieteen professorina.
McCall Smith on toiminut oman alansa järjestöjen johtotehtävissä. Hän on arvostetun brittiläisen lääketieteellisen julkaisun (British Medical Journal) eettisen komitean entinen puheenjohtaja. Lisäksi McCall Smith on Human Genetics Commission of the United Kingdomin entinen varapuheenjohtaja sekä UNESCO:n kansainvälisen bioeettisen lautakunnan entinen jäsen.
McCall Smith nimitettiin joulukuussa 2006 Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan (CBE). Kesäkuussa 2007 hänelle myönnettiin kunniatohtorin arvonimi Edinburghin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kolmesataavuotisjuhlissa.
Harrastuksenaan McCall Smith soittaa kontrabassoa sekä sousafonia perustamassaan orkesterissa nimeltä The Really Terrible Orchestra. Hänen vaimonsa Elisabeth on orkesterin huilisti.

Kirjailijanura

Alexander McCall Smith on kirjoittanut tai toimittanut yli 60 teosta, joista osa käsittelee hänen erikoisalaansa lääketieteen etiikkaa. Hän on julkaissut myös novellikokoelmia, humoristisia romaaneja sekä lastenkirjoja. Kaiken kaikkiaan McCall Smithin kirjoja on tähän mennessä käännetty 40 kielelle ja myyty yli 14 miljoonaa kappaletta.
McCall Smith aloitti kirjailijan uransa lastenkirjailijana 1980-luvulla. Hänen kansainvälisesti tunnetuimpia kirjojaan ovat Mma Ramotswe -romaanit, joissa McCall Smith tutustuttaa lukijan lämminhenkisesti botswanalaiseen arkipäivään. Ensimmäinen Mma Ramotswe -romaani, The No.1 Ladies' Detective Agency (suom. Naisten etsivätoimisto nro 1, 2003), ilmestyi vuonna 1998. Kirja sai kaksi Booker Judges' Special Recommendationia ja valittiin Times Literary Supplementin äänestyksessä yhdeksi vuoden merkittävimmistä kirjoista.
Tähän mennessä Mma Ramotswe -sarjaa on ilmestynyt 18 osaa, joista 16 on julkaistu suomeksi. McCall Smithiltä on ilmestynyt suomeksi myös Akimbo-pojasta kertovia lastenromaaneja.
Mma Ramotswe -sarjan lisäksi McCall Smith on kirjoittanut kolmea muuta romaanisarjaa: Professor Dr. von Igelfeld Entertainments -sarja (2003-), The Sunday Philosophy Club -sarja (2004-) ja The 44 Scotland Street -sarja (2005).
Samuel Hartman

Samuel Hartman (1606 Helsinki – 11. heinäkuuta 1653 Turku) oli järjestyksessä toinen Turun akatemian kaunopuheisuuden eli latinan professori ja Turun tuomiokirkon musiikin johtaja ja kirkkomuusikko.
Hartmanin vanhemmat olivat Lyypekissä syntynyt kauppias Georgius (Jöran) Hartman ja Katarina Larsintytär ja puoliso vuodesta 1638 Justina Olofintytär. Hartman opiskeli ensin kotona ja sitten Saksassa vuodesta 1623, aluksi kymnaaseissa ja kollegioissa. Vuodesta 1625 hän luki Greifswaldin yliopistossa teologiaa ja lainoppia, joista ei kuitenkaan suorittanut loppututkintoa. Palattuaan Suomeen 1635 Hartman toimi ensin maaherra Broder Andersson Rålambin perheessä kotiopettajana, mutta 1640 hänestä tuli Turun katedraalikoulun rehtori. Hänet vihittiin samana vuonna papiksi. Hartman toimi Turun tuomiokirkon musiikin ohjajana ja johtajana, soittaen itse lyyraa. Opintojaan Hartman jatkoi Turun akatemiassa, maisterin arvoa varten laati 1643 teoksen De virtutibus homileticis in genere et de veritate in specie eli Sosiaalisista hyveistä yleisesti ja totuudellisuudesta erityisesti. Kaunopuheisuuden professoriksi hän oli ehdolla jo 1644, mutta tuli nimitetyksi virkaan vakinaisesti vasta 1649 Johannes Terseruksen jälkeen, eli ehti toimia professorina neljä vuotta. Vuonna 1650 virkaan yhdistettiin myös runouden opetus. Hartman laati viitisentoista onnittelutekstiä ja hautajaisrunoa sekä Turun akatemian ensimmäiseen promootioon 1643 runopuheen, joka on kadonnut. Samalta vuodelta on säilynyt hänen puheensa Trivialis praeceptor bonus eli Hyvä triviaalikoulun opettaja, pappeinkokouksesta 1651 taas synodaaliväitöskirja De peccato originali eli Perisynnistä. Professuurinsa aikana Hartman ei laatinut yhtään varsinaista akateemista opinnäytettä.
Romulus ja Remus (elokuva)

Juoni

Elokuva pohjautuu Rooman perustajista Romuluksesta ja Remuksesta kertovaan legendaan. Amuliuksen surmaaman Alba Longan kuninkaan tytär Rea Silvia synnyttää kaksoset, jotka hän jättää virran vietäviksi. Susiemo ruokkii pojat ja paimen Faustulus kasvattaa heidät aikuisiksi. Romulus kaappaa ryöstöretkellään sabiinikuningas Titus Tatiuksen tyttären Julian. Tatiuksen jahtaamat Romulus ja Remus lähtevät johtamaan kansaa seitsemän kukkulan ympäröimään laaksoon, mutta riitaantuvat ja eroavat matkalla. Romuluksen joukko löytää perille, kun taas Remuksen väki menehtyy tulivuorenpurkauksessa. Sabiinit hyökkäävät Romuluksen leiriin, mutta kärsivät tappion ja solmivat Julian aloitteesta rauhan. Paikalle saapuva Remus haastaa Romuluksen kaksintaisteluun ja saa surmansa.

Tuotanto ja vastaanotto

Westerniä muistuttava Romulus ja Remus on tavanomaista huolellisemmin toteutettu peplum-elokuva ja se oli Italiassa myös suuri kaupallinen menestys. Sen ansioita ovat Enzo Barbonin näyttävä laajakangaskuvaus, Piero Piccionin voimakas musiikki, Saverio D’Eugenion autenttisilta vaikuttavat lavasteet, Corbuccin ohjaamat jännittävät toimintakohtaukset sekä Reevesin, Scottin ja Lisin ulkoisesti vakuuttava pääosakolmikko. Aiheeseensa vakavasti suhtautuvassa elokuvassa on myös kiinnostavia sisällöllisiä aineksia: Romulus on sankarinakin haavoittuvainen, Julia esiintyy hänen rinnallaan itsenäisenä ja tasa-arvoisena, kun taas vallasta juopuva Remus edustaa autoritarismia, joka saa ansaitsemansa kohtalon.

DVD-julkaisut

Romulus ja Remus on saatavilla saksalaisen Koch Median hyvälaatuisena DVD-julkaisuna, joka sisältää myös englanninkielisen ääniraidan.
Molekyyligastronomia

Molekyyligastronomia on ruoanvalmistuksen ymmärtämistä luonnontieteellisesti: sana molekyyli viittaa kemiaan ja fysiikkaan, ja gastronomia hyvään ruokaan ja siihen liittyvään nautintoon. Molekyyligastronomia mahdollistaa ruoanlaiton ilmiöiden tarkastelemisen konseptuaalisesti eli ruoanlaittoon liittyvällä tavalla kemian ja fysiikan keinolla. Molekyyligastronomian tutkimuskohteita ovat esimerkiksi ainesosien muuttuminen ruoanvalmistuksessa ja ruoanvalmistukseen liittyvät sosiaaliset, taiteelliset ja tekniset näkökohdat.
Molekyyligastronomiaa ovat tehneet tunnetuksi maailman parhaiksi valitut ravintolat Fat Duck ja el Bulli. Molekyyligastronomian avulla voidaan myös tutkia tavallisen arkiruoan valmistusta tietopohjaisesti.

Esimerkkejä molekyyligastronomiasta

Molekyyligastronomian avulla on kehitetty useita uusia ruokalajeja kuten suklaachantilly, 65 asteen lämpötilassa valmistettu kananmuna ja mikroaaltouunissa valmistettava molekyyliankka. Molekyyligastronomiasta on noussut myös useita kulinaarisia trendejä kuten avantgardistinen keittiö, dekonstruktivismi ja Note-by-note cooking.

Molekyyligastronomia Suomessa

Molekyyligastronomia on Suomessa verrattain uusi ilmiö. Molekyyligastronomian tutkimus käynnistyi Turun yliopistossa vuonna 2007. Tutkimuksesta vastaa professori Anu Hopia. Molekyyligastronomian oppeja hyödynnetään myös ravintoloissa, muun muassa helsinkiläisessä Chez Dominiquessa. Suomessa toimii myös molekyyligastronomiaan erikoistunut konsultointiyritys Stimulus Consulting.