google/wiki40b huggingface dataset:
Tony Kanaan

Uran alku Brasiliassa

Kanaan aloitti uransa brasilialaisissa karting-sarjoissa, joissa hän voitti kuusi eri mestaruutta vuosina 1985–1990. Kartingista Kanaan siirtyi vuonna 1991 Brasilian Formula Ford -sarjaan, jossa sijoittui kuudenneksi. Seuraavaksi vuodeksi hän siirtyi paikalliseen Formula Chevrolet Championships -sarjaan, josta tuloksena oli viides sija. Tämän jälkeen Kanaan päätti alkaa rakentaa uraansa Euroopassa.

Euroopan pikkuformulat

Kanaan pääsi osallistumaan eurooppalaiseen Formula Opel -sarjaan vasta kesken kauden vuonna 1993, mutta onnistui sijoittumaan sarjassa lopulta seitsemänneksi. Seuraavat kaksi vuotta Kanaan ajoi Italiassa ensin Formula Alfa-Boxer -sarjaa, jonka mestaruuden hän voitti heti, ja sitten maan Formula 3 -sarjaa, jossa saavutti yhdeksän paalupaikkaa ja sijoittui neljänneksi. Yhdysvaltalainen talli Tasman Motorsports kiinnostui 21-vuotiaasta ajajasta, ja palkkasi hänet.

Pohjois-Amerikan Indy-sarjat

Kanaan siirtyi uuden tallinsa mukana Pohjois-Amerikkaan, jossa se osallistui Indy Lights -sarjaan. Hänen tulokaskautensa 1996 sarjassa oli vakuuttava. Hän voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui sarjassa toiseksi, minkä vuoksi hänet palkittuun vuoden tulokkaana. Kanaan jatkoi vielä toisen kauden sarjassa saadakseen lisää kokemusta ja voitti mestaruuden kyseisenä vuonna.
Tasman Motorsportsin omistaja Steve Horne palkkasi vuonna 1998 jatkoaan empivän Kanaanin ajamaan ainoata autoaan CART-sarjaan. Kanaan yllätti kaikki vahvoilla esityksillään ja hänet palkittiin sarjan vuoden tulokkaan.
Kaudeksi 1999 Kanaan siirtyi Forsythe Racing -talliin, sillä Tasman Motorsport kaatui taloudellisiin vaikeuksiin. Kaudella hän saavutti ensimmäisen CART-sarjan voittonsa, ja sijoittui sarjassa lopulta yhdenneksitoista. Seuraavaksi kaudeksi Kanaan vaihtoi taas tallia. Hän liittyi Mo Nunn Racingiin, muttei voinut ajaa koko kautta sillä hän loukkaantui Detroitin osakilpailun aika-ajoissa. Tämän jälkeen hän ajoi vielä kaksi kautta CART-sarjassa vailla voittoja, kunnes teki vuoden sopimuksen sarjan jättäneen Andretti Green Racingin kanssa.
Andretti Green Racing siirtyi kilpailevaan sarjaan IndyCar Seriesiin Kanaan mukanaan ja jo tulokaskaudella Kanaan sijoittui sarjassa neljänneksi. Kanaan teki viiden vuoden jatkosopimuksen lupaavan tallin kanssa, ja seuraavana vuonna 2004 hän voitti sarjan mestaruuden.
Kaudella 2005 Kanaan sijoittui toiseksi tallikaverin Dan Wheldonin viedessä mestaruuden. Kausi 2006 oli vaisumpi ja sijoitukseksi jäi kuudes sija. Seuraavana kahtena kautena Kanaan oli jälleen mukana mestaruustaistelussa, mutta päätyi molempina vuosina lopulta kolmanneksi.
André Gorz

André Gorz (helmikuu 1923 Wien, Itävalta – 22. syyskuuta 2007 Vosnon, Ranska), syntyjään Gerhart Hirsch ja kirjailijanimeltään Michel Bosquet, oli itävaltalais-ranskalainen yhteiskuntafilosofi ja toimittaja. Hän perusti vasemmistolaisen Le Nouvel Observateur -viikkolehden yhdessä Jean Danielin kanssa vuonna 1964. Gorz tuki toisen maailmansodan jälkeen Jean-Paul Sartren eksistentialistista marxismia, mutta heidän välinsä rikkoutuivat vuonna 1968, jonka jälkeen Gorz keskittyi poliittiseen ekologiaan. Hän oli myös perustulon puolestapuhuja.
Gorz teki itsemurhan pitkään syöpää sairastaneen vaimonsa Dorinen kanssa 24. syyskuuta 2007.
Rosanna Rocci

Rosanna Rocci (28. lokakuuta 1968 Solothurn, Sveitsi) on italialainen iskelmälaulaja. Sveitsissä syntynyt ja Keski-Italiassa varttunut Rocci on tehnyt ammattilaisuransa pääasiassa Saksassa. Roccin menestysiskelmiä ovat muun muassa duona esitetyt "Ciao mio amore" ja "Ich gehör zu dir" sekä "Amore, amore" ja "Un poco di amore".

Elämä ja ura

Rosanna Rocci eli varhaislapsuutensa Sveitsissä. Nelivuotiaana hän muutti vanhempiensa ja kahden sisaruksensa mukana Italian Abruzziin. Rocci oppi soittamaan harmonikkaa jo varhain.
Ammattiuransa alussa Rocci lauloi ensisijaisesti englannin- ja italiankielisiä iskelmiä. 1990-luvun alussa hän oli mukana Tony Christien ja Umberto Tozzin kiertueella ja sai siten kansainvälistä huomiota. Hän vieraili lukuisissa hittiparaateissa ja televisiotapahtumissa. Vuodesta 1992 alkaen Rocci alkoi levyttää myös saksaksi.
Soolouransa ohella Rocci esiintyi vuodesta 1999 alkaen aviopuolisonsa, iskelmälaulaja Michael Morganin kanssa. Duon ensimmäinen menestyskappale oli Alfons Weindorfin säveltämä ja Bernd Meinungerin sanoittama "Ich gehör zu Dir", joka voitti Goldene Muse -palkinnon Deutsche Schlager-Festspiele -kilpailussa 1999.
Rocci avioitui Michael Morganin kanssa 1997. Pariskunnalla on yksi poika. Liitto päättyi eroon 2012.
Nashorn

Panzerjäger Nashorn (Sd. Kfz. 164, "Sarvikuono") oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssarintorjuntavaunu. 
Nashornille oli useampia nimityksiä, joista täydellisin nimitys oli ehkäpä: 8.8cm PaK43/1 (L/71) auf Fahrgestell Panzerkampfwagen III/IV (Sf). Vuonna 1943 painetussa Nashornin ohjekirjassa käytettiin nimeä 8.8cm Pak 43/1 (L/71) Hornisse ("herhiläinen"). Vuoden 1944 alussa Hitler määräsi vaunun nimeksi Nashorn.
Nashorn oli kevyesti panssaroitu, päältä sekä osittain myös takaa avoin ja painoi vain 24 tonnia. Rungon etulevy oli parhaiten panssaroitu, mutta sekin oli vain 30mm paksu. Vaatimatonta panssaria kompensoi Nashornin pääase, eli 88mm panssarintorjuntakanuuna, mallia 8.8cm PaK43/1, joka oli toisen maailmansodan tehokkaimpia pst-tykkejä. Tykin hyvin pitkä, 71 kaliiperin mittainen putki antoi ammukselle suuren lähtönopeuden ja sen tehokkain ampumatarvike, volframisydäminen Pzgr.40/43-mallinen alikaliiperiammus läpäisi 1000 metrin päästä 237mm ja 2000 metrin päästä 175 mm panssariterästä 90 asteen iskukulmalla. Pzgr. 40/43-ammuksia oli tosin yleensä melko vähän joukoilla, sillä volframipulan vuoksi niitä oli vaikea valmistaa. Hieman heikkotehoisemmalla Pzgr. 39/43-panssarikranaatilla vastaavat arvot olivat 186 ja 154 mm. Nashorn pystyi tuhoamaan kaikki Neuvostoliittolaisten ja länsiliittoutuneiden panssarivaunut. Tykin lisäksi muuta kiinteää aseistusta vaunuissa ei ollut, minkä takia vaunuissa kuljetettiin lähipuolustusta varten yhtä  MG-34 tai MG-42-konekivääriä. Nashorneja valmistettiin vuosina 1943-1945 yhteensä 494 kappaletta.
Vaikka vaunussa oli puutteita se osoittautui hyvin käyttökelpoiseksi tehokkaan tykkinsä ansiosta. Nashornit olivat raskaiden panssarintorjuntapataljoonien kalustona ja saavuttivat suuriakin tuhoamislukemia. Esimerkikisi 519. raskaan panssarintorjuntapataljoonan joukkueenjohtaja, luutnantti (myöh. kapteeni) Albert Ernst tuhosi vaunuineen 14 neuvostopanssaria yhdessä päivässä joulukuussa 1943.
Kerroslista

Kerroslista on rakennuksen julkisivussa oleva pinnasta ulkoneva, vaakasuora rakenneosa, joka jakaa pinnan osiin. Tämä kapea ja pitkänomainen osa ulottuu yleensä nurkasta nurkkaan ja saattaa kiertää koko rakennuksen ympäri. Kerroslistan poikkileikkaus on yleensä profiloitu ja lista on usein suojattu sateelta yläpuolisella viistolla kerroslistapellillä eli kerrosvesipellillä. Lista voi olla samalla korkeudella kuin sisäpuolinen eri kerrosten välinen välipohja, mutta aina näin ei ole. Kerroslistaa käytetään puisissa, rapatuissa ja tiilisissä julkisivuissa. Korkeassa puuseinässä kerroslistan käyttö vähentää pystylaudoituksessa tarvittavien jatkosten määrää. Rapatussa rakennuksessa kerroslista tehdään laastista ja profiili muotoillaan märkään laastiin kaavainta pintaa pitkin vetämällä. Tiiliseinässä kerroslista on joko tiilipintainen tai laastilla peitetty. Puuseinässä laudoitusvyöhykkeiden välisen kerroslistan materiaalina on puu, jonka yläsivu on tavallisesti sahattu viistoksi veden poisjohtamiseksi, ellei listaa ole suojattu pellillä.
Helsingin Tarmo

Helsingin Tarmo on vuonna 1931 perustettu helsinkiläinen urheiluseura. Seuran alkuperäisen lajivalikoiman muodostivat jalkapallo, voimistelu, nyrkkeily, paini, pesäpallo ja yleisurheilu. Nykyisin lajeina ovat judo, nyrkkeily, paini, painonnosto, voimanosto ja yleisurheilu. Erityisen tunnettu Tarmo on judossa, painissa ja nyrkkeilyssä. Tunnettuja seuran riveissä urheilleita ja vaikuttaneita ovat Jorma Limmonen, Juha Salonen, Ilpo Seppälä ja Sasu Kaasinen. 1960-luvulla seura lentopalloili menestyksellä SM-sarjassa.

Kolmen liiton lentopallomestari

1950-luvulla Tarmon miesten joukkue oli TUL:n parhaita lentopallojoukkueita saavuttaen liiton mestaruuskilpailuissa hopeaa 1953, pronssia 1955 ja viimein liiton mestaruuden 1956. Tultuaan urheilupoliittisista syistä erotetuksi Työväen Urheiluliitosta 8.11.1956 seuran jaostot liittyivät SVUL:n lajiliittoihin, muun muassa Koripallo- ja Lentopalloliittoon, jonka sisähallissa talvisarjana pelatun lentopallomestaruuden Tarmo voitti heti kaudella 1957 ja uudelleen 1959. Kun Suomen Lentopalloliitto perustettiin 1959 järjesti se seuraavasta kaudesta alkaen myös liiton mestaruuskilpailut. Tarmo voitti Lentopalloliiton mestaruuden kausilla 1960 ja 1961. Suomen mestaruutta ei Tarmo kuitenkaan onnistunut saavuttamaan, hopealla SM-sarjassa se oli 1957, 1958 ja 1959 sekä pronssilla 1960. Tarmo pelasi yhtäjaksoisesti SM-sarjassa kauteen 1967–1968 saakka, jolloin edessä oli putoaminen. Tämän jälkeen Tarmo ei ole SM-sarjatasolle palannut.
Public Enemies

Juoni

Tarina alkaa vuonna 1933, kun John Dillinger järjestää jengiläistensä ja joidenkin muiden vankien paon vankilasta. Kun karkulaiset juhlivat vapauttaan ravintolassa, Dillinger tapaa narikassa työskentelevän puoliksi ranskalaisen, puoliksi intiaanitaustaisen kauniin naisen. 
Dillinger nauttii jopa jonkinlaista kansansuosiota, kun hän ryöstää pankkeja, joita pidetään talouskurjuuden syntipukkeina, ja kieltäytyy kidnappauskeikoista. Dillingerin väki liittoutuu Frank Nittin johtamien Chicagon mafiarikollisten kanssa. Näyttävän pankkiryöstön jälkeen FBI julistaa Yhdysvaltain historian ensimmäisen ”sodan rikollisuutta vastaan”.

Tuotanto

Michael Mann halusi elokuvan näyttävän siltä, kuin se olisi kuvattu ”tässä ja nyt”. Kuvaukset pyrittiin tekemään todellisilla tapahtumapaikoilla ja lähikuvat näyttelijöiden kasvoista otettiin usein käsivaralla.

Vastaanotto

Nyt-liitteen Veli-Pekka Lehtonen kirjoitti, että suuresta budjetista huolimatta Dillingerin henkilöhahmo jää pinnalliseksi. Julkisuutta, pahantekijän perhetaustaa tai FBI:n syntyä käsitellään vain irrallisina huomioina rikosten, poliisitutkimusten, takaa-ajojen ja tulitaisteluiden välissä. Tarinan kulku on hänestä arvattava ja kaiken selittäminen fatalismilla on liian helppo ratkaisu.
Musée Picasso

Musée Picasso on Pariisissa sijaitseva taidemuseo, joka esittelee espanjalaisen taidemaalari Pablo Picasson tuotantoa. Museossa on yli 3 000 Picasson taideteosta. Kokoelmassa on piirroksia, keramiikkaa ja maalauksia. Museossa on myös Picasson henkilökohtainen taidekokoelma, joka sisältää muun muassa Cézannen ja Matissen töitä.
Kokoelma on aikajärjestyksessä alkaen toisesta kerroksesta, jossa esitellään Picasson sinistä ja vaaleanpunaista kautta sekä kubismia ja klassismia. Esillä on myös Picasson tunnetuimpia maalauksia, muun muassa Veljekset, Kaksi naista juoksee rannalla ja Suudelma.
Museorakennuksena toimii Hôtel Salé -niminen barokkityylinen kaupunkipalatsi, joka on rakennettu vuosina 1656–1661 suolaveronkerääjä Pierre Aubert de Fontenayn asunnoksi. Talon suunnitteli arkkitehti Jean Boullier. Porraskäytävää koristavat Martin Desjardinsin veistokset. Palatsi takavarikoitiin Ranskan valtiolle vallankumouksen jälkeen, ja se toimi 1800-luvulla muun muassa poikakouluna. Pariisin kaupunki osti rakennuksen vuonna 1962, ja se peruskorjattiin vuosina 1976–1979 Picasso-museon käyttöön. Museo avattiin vuonna 1985.
Gavin Hammon

Ura

Hammon päätti tulla jo hyvin nuorena ääninäyttelijäksi oltuaan kiinnostunut kommunikaatiosta eri vastaanottimien kautta. Valmistuttuaan Denvillen Monte Vista High Schoolista vuonna 1992, hän pääsi opiskelemaan ääninäyttelemistä Sausalitoon VoiceTraxille. Hammon oli tuolloin Samantha Parisin ja Pat Fraleyn opeissa. Samalla hän kävi Sandy Schnarin ja Ned Lottin kursseilla. Vuonna 1996 Hammon lähti opiskelemaan Berkeleyn yliopistoon Kaliforniaan kielitiedettä. Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 2000 hän muutti San Franciscon Bay Arealle, jossa Hammon on tehnyt äänityötään mainoksissa ja videopeleissä vuodesta 2004.
Ponape (parkki)

Ponape oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki joka oli rakennettu 1903. Parkki oli Eriksonin omistuksessa 1929–1936 ja se romutettiin Latviassa 1936.
Ponapen oli rakentanut Società Esercizio Baccini Genovassa Italiassa vuonna 1903. Laivan vetoisuus oli 2 342 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 500 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 95,96 metriä, leveys 13,07 metriä ja syväys 7,00 metriä. Ahvenanmaalle Ponape ostettiin A. Monsen-varustamolta Tönsbergistä Norjasta vuonna 1925, laivan omisti vuoteen 1929 maarianhaminalainen Hugo Lundqvist (1878-1936). Laiva kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös guanoa ja puutavaraa. Vuonna 1928 matkalla Sundsvallista Melbourneen kaksi miehistön jäsentä huuhtoutui mereen myrskyn aikana Pohjois-Atlantilla. Syyskuussa 1931 Ponape törmäsi yhteen virolaisen höyrylaiva Lindan kanssa Dragörin lähellä ollessaan painolastissa matkalla Maarianhaminasta Kööpenhaminaan. Molemmat laivat vaurioituivat ja Ponape hinattiin telakalle Kööpenhaminaan. 
Viimeisen vehnälastinsa Ponape toi kesäkuussa 1936 Australian Port Germeinista Falmouthin kautta Lontooseen. Syyskuussa 1936 Ponape myytiin romutettavaksi Latviaan ja se teki viimeisen matkansa Uudestakaupungista Libauhun syyskuun lopulla 1936. Ponapen kaljuunakuva on Maarianhaminassa Ahvenanmaan merenkulkumuseossa.  Ponapesta on tehty 2017 Ylen Areenalle esitetty dokumentti Skeppet Ponape, en dröm om havet.
Kim Dae-jung

Elämä ennen presidenttiyttä

Kim lähti politiikkaan 1954 vastustamaan Syngman Rheeta. Hänet valittiin kansalliskokoukseen 1961, mutta Park Chung-heen vallankaappaus mitätöi vaalit. Hänet valittiin uudelleen 1962 ja 1967 vaaleissa ja hän pyrki presidentiksikin 1971. Korean keskustiedustelupalvelun (KCIA) agentit kaappasivat Kim'in hotellista Tokiosta elokuussa 1973, ja häntä oltiin kuljettamassa sidottuna merelle, mutta Japanin merivoimat ilmeisesti havaitsi veneen ja hänet vapautettiin Soulissa viiden päivän kuluttua. Hänet kuitenkin tuomittiin 1976 viiden vuodeksi vankilaan, joka muutettiin kotiarestiksi 1978. Hänet vapautettiin Parkin salamurhan jälkeen 1979. Hänet kuitenkin pidätettiin uudelleen Chun Doo-hwanin valtaannousun ja Gwangjun tapahtumien jälkeen ja tuomittiin kuolemaan. Yhdysvaltain painostuksesta tuomio muutettiin vankeudeksi ja Kim pääsi maanpakoon. Hän asettui Bostoniin ja opetti Harvardin yliopistolla, kunnes palasi Koreaan 1985, jossa hänet jälleen asetettiin kotiarestiin.
Kim pyrki presidentiksi ensimmäisissä vapaissa vaaleissa 1987. Hän sai 27 % äänistä, toinen opposition ehdokas Kim Young-sam 28 %, jolloin voittajaksi nousi Chunin seuraajakseen valitsema kenraali Roh Tae-woo. Kim oli ehdolla myös 1992 vaaleissa Kim Young-samia vastaan, mutta hävisi tälle. Tämän jälkeen hän lähti Britanniaan, jossa opetti Clare Hallissa Cambridgen yliopistolla. Hän palasi jälleen Koreaan 1995 ja pyrki neljännen kerran presidentiksi. Maan talous oli juuri romahtanut Aasian talouskriisiin ja hallitukseen oltiin tyytymättömiä. Oikeiston äänet jakautuivat myös kahden ehdokkaan kesken. Kimin nousu presidentiksi oli ensimmäinen kerta kun valtapuolue luovutti rauhanomaisesti vallan oppositiosta valitulle ehdokkaalle.

Politiikka

Kim valinta keskellä Aasian talouskriisiä johti suuriin muutoksiin maan talouselämässä. Taloutta järjesteltiin kansainvälisen valuuttarahaston ohjeiden mukaan.
Ulkopolitiikassa Kim aloitti niin sanotun päivänpaistepolitiikan pohjoista naapuria kohtaan, mihin sisältyi vastikkeeton talous- ja humanitaarinen apu. Maiden välien paraneminen johti kesäkuun 2000 historialliseen kokouksen Kimin ja Kim Jong-ilin välillä, josta Kimille myönnettiin myöhemmin Nobelin rauhanpalkinto.
Maiden suhteet pysyivät kuitenkin kireinä ja vuonna 2002 niiden kiistelemällä merialueella käytiin taistelu laivaston alusten kesken. Pohjois-Korea jatkoi myös ydinaseohjelmaansa.
Berndt Otto Stackelberg (vanhempi)

Elämäkerta

Stackelberg palveli ennen suuren Pohjan sodan syttymistä Hollannissa ja Ranskassa. Siellä hän otti osaa useille sotaretkille ja piirityksiin. Sodan sytyttyä hänet nimitettiin vuonna 1700 kenraaliadjutantiksi. Eversti Stackelberg nimitettiin 11. maaliskuuta 1702 Porin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hän oli Adam Ludvig Lewenhauptin alaisuudessa Baltiassa vuoteen 1708 asti. Stackelberg johti Jakobstadtin taistelussa 26. heinäkuuta 1704 oikeaa siipeä ja osallistui loppukesällä 1704 Birsenin piiritykseen ja valtaukseen. Hän johti Gemauerthofin taistelussa 16. heinäkuuta 1705 jalkaväkikeskustan ensimmäistä taistelulinjaa. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1704.
Stackelberg oli mukana Lewenhauptin retkikunnassa, jonka tarkoituksena oli kuljettaa Ruotsin kuningas Kaarle XII:n Venäjälle hyökkäävälle pääarmeijalle tarvikkeita ja ruokaa. Stackelberg johti toista retkikunnan kahdesta kolonnasta. Hän johti Lesnajan taistelussa 29. syyskuuta 1708 ruotsalaisten vasenta sivustaa. Stackelberg jatkoi taistelun jälkeen Lewenhauptin retkikunnan kanssa eteenpäin. Retkikunta liittyi Kaarlen pääarmeijaan lokakuussa 1708. Pääarmeijan operaatioissa Stackelberg johti etujoukkoa Desnajoen ylityksessä 2. marraskuuta 1708. Hän jäi vangiksi Pultavan taistelun yhteydessä kesällä 1709 ja palasi Ruotsiin vasta sodan päättymisen jälkeen.
Sodan jälkeen Stackelberg nimitettiin vuonna 1722 Ruotsin Suomessa olevien joukkojen ylipäälliköksi. Hän toimi tehtävässä yritteliäästi ja oli ahkerassa kirjeenvaihdossa Tukholman kanssa. Ensimmäisinä vuosinaan Stackelberg matkusti ympäri Suomena ja teki erilaisia aloitteita puolustuksen järjestämiseksi. Stackelberg ei saanut Tukholmasta pyynnöistään huolimatta juuri ohjeita toimensa hoitamiseen, joten hän oli enimmäkseen oman harkintansa varassa. Hän teetti uusia linnoitussuunnitelmia, vaikka niiden toteuttamiseen ei ollut rahaa. Haminaa ja Lappeenrantaa alettiin linnoittaa, mutta työt tehtiin huonosti ja linnoitukset eivät valmistuneet. Stackelberg nimettiin sotamarsalkaksi vuonna 1727.
Stackelbergin poika oli sotamarsalkka Berndt Otto Stackelberg nuorempi.
Vehmersalmen Vesa

Vehmersalmen Vesa (VehVe) on vehmersalmelainen vuonna 1936 perustettu urheiluseura. Seura toimii täysin talkoovoimin. 1980–1990-luvuilla sekä vuosituhannen vaihteessa seura tunnettiin erityisesti lentopallo-, suunnistus- ja painonnostotoiminnastaan. Lentopallossa joukkueet pelasivat sekä miehissä ja naisissa kakkossarjassa, juniorit pääsivät aina SM-sarjaan asti. Miesten voimanoston SM- ja EM-kisoissa Pasi Nyyssönen saavutti useita mitaleja. "Jussin juoksu" ja "Sirpan seiska" olivat juoksupiireissä arvostettuja tapahtumia aina vuosituhannen vaihteeseen asti.
Vuodesta 2006 alkaen seura on profiloitunut junioritoimintaa harjoittavaksi salibandyseuraksi. VehVe salibandy on Kuopion kaupunginosajoukkue ja toiminnassa on mukana runsaasti myös kuopiolaisia pelaajia. Olosuhteiden vuoksi harjoittelu tapahtuu pääosin Kuopiossa. Miesten edustusjoukkue nousi kauden 2007–2008 jälkeen IV-divisioonaan ja seuraavan kauden 2008–2009 päätteeksi III-divisioonaan. Keväällä 2010 joukkue sijoittui III-divarin runkosarjassa toiseksi ja karsi noususta II-divisioonaan. Keväällä 2009 C93-juniorit saavuttivat paikan SM-välikarsintoihin, mikä on tähän mennessä salibandyjaoston kovin suoritus.
Shakerit (uskonlahko)

Shakerit (engl. Shakers, "vapisijat"), joista on suomeksi käytetty myös nimitystä hihhulit, on Englannissa 1700-luvulla muodostunut kristillinen uskonlahko. Se syntyi, kun liikkeen perustajat erosivat kveekareista. Shakers-lahko kukoisti Yhdysvalloissa, ja vuoteen 1826 mennessä oli eri puolilla maata 18 vaurasta shakers-yhdyskuntaa.
Liikkeen hengellinen johtaja oli "äiti" Ann Lee, joka nautti liikkeen sisällä lähestulkoon palvontaa. Äiti Ann Leen katsottiin olevan suorassa yhteydessä Jumalaan, minkä johdosta hän oli shakereiden liikkeen kiistaton johtaja.
Shakerit edellyttivät jäseniltään tiukkaa selibaattia, jota piti noudattaa myös avioliitossa. Shakereiden yhteisöissä jopa vierailevat aviopuolisot sijoitettiin erillisiin huoneisiin.
Shakers-liike oli jyrkkä uskonlahko, joka tunnetaan Kristuksen toiseen tulemiseen uskovien seurana, ja joka oli rutiininomaisesti yhteydessä henkiin. Lahkolaiset uskoivat sukupuolten tasavertaisuuteen, harjoittivat selibaattia ja julistivat rauhanliikettä. He uskoivat pystyvänsä puhumaan tuonpuoleiseen siirtyneiden veljiensä ja tunnettujen kuuluisuuksien, kuten Kolumbuksen kanssa.

Nimitys

Shakers-liikkeen nimitys muodostui siitä, kun seurakunta tanssi iloa puhkuvaa, pyörremäistä ja jalkaa polkevaa tanssia. Lahkolaiset uskoivat tanssiessaan olevansa henkiensä valloissa. Shaker-nimitys (’vapisija, ravistelija’) oli aluksi pilkkanimi, jonka he saivat hurmahenkisten tanssiensa vuoksi, joissa he sanoivat ravistelevansa synnin pois.

Liike nykyään

Kun liikkeessä ei ollut perheenlisäyksen kautta luonnollista väestönlisäystä tiukan selibaatin takia, liike adoptoi orpolapsia niin kauan, kuin se oli mahdollista USA:n lakien mukaan. 21-vuotiaina nämä saivat päättää, jäisivätkö he vai lähtisivätkö pois yhteisöstä, jos halusivat. Useimmat lähtivät. 1800-luvulla jopa lähes 6 000 jäsenestä koostunut liike on sittemmin kuihtunut melkein olemattomiin. Vuonna 2011 liikkeeseen kuului Yhdysvalloissa enää kolme jäsentä, jotka elävät vanhassa shakeryhteisössä Mainessa.
GRAVES

GRAVES (Grand Réseau Adapté à la Veille Spatiale) on ranskalainen avaruutta valvova tutkajärjestelmä, joka on samankaltainen kuin Yhdysvaltain NAVSPASUR. GRAVESin avulla Ranskan ilmavoimat seuraavat eri satelliittien lentoratoja. Ranska on kehittänyt järjestelmäänsä 15 vuotta. Siitä tuli operatiivinen järjestelmä marraskuussa 2005.
GRAVES on bi-staattinen tutka, joka käyttää Doppler ilmiötä satelliittien lentoratojen mittaukseen. Sen toimintataajuus on 143,050 MHz. Lähetin sijaitsee entisellä lentokentällä Broyes-les-Pesmesissa 47.3477°N, 5.5163°E ja vastaanotin entisellä ohjustestialueella Revest du Bionissa 44.0706°N, 5.5347°E . Tietojenkäsittelykeskus on Balardin lentokeskuksessa Pariisissa.
Kaatuneitten Omaisten Liitto

Kaatuneitten Omaisten Liitto (KOL) on suomalaisten sotaleskien vuonna 1945 perustama järjestö, johon myöhemmin liittyi myös kaatuneiden vanhempia.
Suomen taisteluissa toisessa maailmansodassa eli talvisodassa 1939-1940, jatkosodassa 1941-1944 ja Lapin sodassa 1944-1945 sekä myös suomalaisen SS-pataljoonan riveissä natsi-Saksan itärintamalla 1941-1943 kaatui yhteensä noin 90 000 suomalaista, joilta jäi noin 30 000 sotaleskeä ja yli 50 000 sotaorpoa. Jo sotien aikana sotalesket olivat perustaneet omia yhdistyksiään, jotka toimivat silloisen Suomen Aseveljien Liiton suojissa. Kun järjestö jouduttiin lakkauttamaan jatkosodan päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen perusteella, perustettiin vuonna 1945 Sotaleskien Huolto, joka yhdistyi seuraavana vuonna kahden muun yhdistyksen kanssa nimellä Sotaleskien ja Kaatuneitten Omaisten Huolto. Nykyinen nimi otettiin vuonna 1958.
KOL vastaa kaatuneiden muistopäivän valtakunnallisesta järjestämisestä vuosittain toukokuun kolmantena sunnuntaina.
2000-luvun alussa sotaorvot alkoivat perustaa omia yhdistyksiään, jotka liittyivät KOL:ään. Nykyään sotaorvot muodostavatkin jäsenistön pääosan, sillä sotaleskien keski-ikä on yli 90 vuotta. Liitto järjestää vuosittain valtakunnalliset hengelliset päivät. KOL:n lehti on vuonna 1945 perustettu Huoltoviesti.
Rickie Fowler

Rick Yutaka "Rickie" Fowler (s. 13. joulukuuta 1988 Murrieta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ammattilaisgolfaaja. Fowler oli amatöörien maailmanlistan kärki 36 viikon ajan vuosina 2007 ja 2008, kunnes siirtyi ammattilaiseksi 2009.

Ammattilaisura

Fowler palkittiin hieman yllättäen PGA Tourin vuoden tulokkaana vuonna 2010, superlupaus Rory McIlroyn ollessa ennakkosuosikki palkinnon saajaksi. Ensimmäisen voittonsa Tourilla Fowler otti vuoden 2012 Wells Fargo Championshipsissa. Vuonna 2015 Rickie Fowler voitti The Players-kilpailun, jota on luonnehdittu viidenneksi majoriksi.

Muuta

Fowlerilla on yhteistyösopimukset golfvälinevalmistaja Titleistin, urheiluvälinevalmistaja Puman sekä kelloja valmistavan Rolexin kanssa.