google/wiki40b huggingface dataset:
Lampijärvi (Vesilahti)

Maantiede

Järven pinta-ala on 12,9 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 350 metriä. Järveen laskee kaksi suo-ojaa ja sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkuunsa 1,9 kilometriä pitkä laskuoja Suonojärveen.
Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lounaisosassa on suota. Lähellä on kaksi tilaa, mutta ei loma-asuntoja. Järven läheltä kulkee tie.
Härkis

Historia

Markkinoille härkis saapui syyskuussa 2016. Kasviproteiinien ja eläintuotteiden korvikkeiden suosion noustessa härkistä on tarjolla ruokakauppojen hyllyjen lisäksi myös useissa ravintoloissa.
"Yhä useampi kuluttaja haluaa vähentää punaisen lihan syöntiä, mutta moni meistä ei halua siirtyä ulkomaiseen soijaan. Tähän tarpeeseen aloimme kehittää ekologista kotimaista vaihtoehtoa. Ratkaisu löytyi kotimaisesta härkäpavusta" - Tarja Ollila, Verso Foodin puheenjohtaja
Tammikuun lopulla 2017 härkiksestä tuli kaksi valmiiksi maustettua versiota sekä kolme erilaista härkiksestä valmistettua käyttövalmista pihviä.
Maaliskuun lopulla 2019 Härkis laajeni Japanin markkinoille. Japaniin lanseerattiin kolme Härkis -tuotetta: Härkis Plain (Härkis original), Härkis Mexican (Härkis tex mex) ja Härkis Ethnic Curry, joka on varta vasten Japanin markkinoille kehitetty. Härkis-tuotteita alkoi myymään noin 400 myymälää Tokiossa, Osakassa sekä Nagoyassa
Maaliskuussa 2019 norjalainen Kavli ilmoitti ostavansa Härkistä valmistavan Verso Foodin. Keväällä 2019 valmistui Kauhavalle Härkistä valmistava tehdas
Kesällä 2019 Verso Food lanseeraa uuden Beanit-brändin alle härkäpapusuikaleen. Tuotteen makuvaihtoehdot ovat maustamaton, sitruuna ja yrtti-valkosipuli. Härkäpapusuikaleet tehdään papujauhoista. Muut Härkis-tuotteet valmistetaan kokonaisista härkäpavuista papumurskaksi.

Kilpailevia tuotteita

2010-luvun loppupuolella on Suomessa tuotu markkinoille myös muita jauhelihaa korvaamaan tarkoitettuja kasvi- ja hyönteisproteiinituotteita, kuten Gold & Green Foodsin Nyhtökaura, Raision Elovena Muru kaurajauhis ja Entomophagy Solutions Oy:n Sirkkis. Lisäksi Valio on tuonut markkinoille maidosta valmistetun proteiinipitoisen Mifun.
Gwenllian ferch Gruffydd

Elämäkerta

Gwenllianin isä Gruffudd ap Cynan oli Pohjois-Walesissa sijainneen Gwyneddin kuningaskunnan hallitsija. Gwenllianin isä järjesti hänen avioliittonsa Deheubarthin kuningas Gruffudd ap Rhys ap Tewdwrin kanssa ja parin lapsista kuuluisin oli Rhys ap Gruffud.
1100-luvulla walesilaiset hallitsijat kävivät useita sotia Englantia hallinneita normannejavastaan. Osana yhtä näistä Gwenllianin aviopuoliso Gruffudd matkasi pohjoiseen saadakseen tukea langoltaan Gwyneddissä ja Gwenllian jäi etelään Deheubarthiin. Tällä välin normannit rantautuivat Walesiin tarkoituksenaan vahvistaa Maurice de Londresin johtamaa varuskuntaa Kidwellyn linnassa. Gwenllian päätti johtaa pienen miehensä taakse jättämän joukon normanneja vastaan mukana kaksi poikaansa, Morgan ja Maelgwn. Gwenllianin joukot asettuivat väijytykseen linnan lähistölle Mynydd y Garreg -nimisen kukkulan juurella odottaen normannien vahvistusten saapumista. Tiedustelijat toivat uutiset saapuvasta walesilaisen Mynydd y Garreg normannijoukosta kahden päivän jälkeen. Gwenllian määräsi suurimman osan joukoistaan hyökkäämään normanneja vastaan, mutta osa normanneista oli kiertänyt kukkulan taakse ja taistelun alettua he kiipesivät sen huipulle hyökäten sen rinnettä alas walesilaisten selustaan. Maurice de Londres johti samaan aikaan linnan varuskunnan hyökkäystä. Suurin osa walesilaisista sai surmansa ja heidän joukossaan oli Gwenllianin poika Maelgwn. Gwenllian itse jäi vangiksi, mutta Maurice de Londres määräsi hänet teloitettavaksi välittömästi.

Kulttuurissa

Taistelupaikka tunnetaan edelleen nimellä Maes Gwenllïan, eli vapaasti kääntäen Gwenllianin kenttä. Nykyisin paikka on osa Kidwellyn kaupunkia. Gwenlliania on joskus verrattu muihin sankarillisiin historiallisiin naishahmoihin, kuten Boudiccaan ja Penthesileiaan. Walesilaisen taiteilija Christopher Williamsin maalauksen Deffroad Cymru valmisteleva piirros oli Gwenllian. Maalaus esittää naishahmoa kansallisromanttiseen tyyliin.
Nils Örn

Nils Örn (s. 1683) oli ruotsalainen Lapissa syntynyt seikkailija, joka esiintyi lappalaisten ruhtinaana Euroopan hoveissa 1700-luvun alussa.
Örnin väitettiin polveutuneen lappalaisia muinoin hallineesta mahtavasta pirkkalaissuvusta. Hänet tuotiin lapsena Tukholmaan ja tarkoituksena oli kouluttaa hänestä pappi saamelaisia varten. Örn opiskeli kieliä Uppsalan yliopistossa ja teologiaa Wittenbergissä kuninkaallisena stipendiaattina. Ruotsiin palattuaan Örn vihittiin papiksi. Hän ei viihtynyt puolta vuottakaan saamelaisten pappina, vaan palasi lapinpuvussa peuran vetämässä ahkiossa ensin takaisin Tukholmaan ja sieltä edelleen Kööpenhaminaan, jossa hänet muun muassa esiteltiin 1704 Lapinmaan ruhtinaana Tanskan kuninkaalle. 
Tanskasta Örn siirtyi Hannoveriin, jossa hän julkaisi 1704 Hampurissa lyhyen saksankielisen kuvauksen Lapin oloista (Kurtze beschreibung des Lapplandes). Hän tutustui myös vaaliruhtinas Yrjöön, josta tuli myöhemmin Englannin kuningas Yrjö I. Örn matkusteli Saksassa, Espanjassa ja Italiassa, palasi joksikin aikaa Ruotsiin ja lähti sitten 1706 ensin Hollantiin ja sieltä Ranskaan saapuen lopulta Saksiin. Saksin Altranstädtistä Örn joutui pakenemaan, kun kaupungissa samaan aikaan oleskellut Ruotsin kuningas Kaarle XII yritti saada hänet pidätettyä. Pakoon päästyään Örn jatkoi matkaansa Böömiin ja Unkariin. Hän julkaisi 1707 Bremenissä uuden laajennetun version Lapinmaan kuvauksestaan. Kööpenhaminassa Örn hankki itselleen passin nimellä Nikolaus Örn de Birckarl, nimessä viitattiin hänen väitettyyn pirkkalaiseen syntyperäänsä. Örn suunnisti nyt Kristianian ja Pohjois-Norjan kautta Kuolaan, jossa hänet kuitenkin pidätettiin ruotsalaisena vakoojana.
Pidätettynä ollessaan Örn kirjoitti kirjeen tsaari Pietari Suurelle, jossa hän kuvasi vaiheitaan ja pyysi tsaarilta sotaväkeä vapauttaakseen Lapin ja Länsipohjan Ruotsin vallan alta. Örn saapui tammikuussa 1709 Moskovaan ja opetteli kertoman mukaan venäjän kielen kuudessa viikossa. Kun tsaari Pietari ei suostunut ottamaan Örnin Lapponia-Birckarliaksi kutsumaa ruhtinaskuntaansa haltuunsa tasavaltana, Örn luovutti ruhtinaalliset oikeutensa alueeseen tsaarille ja jäi asumaan Moskovaan. Hän joutui arestiin juopottelun takia, mutta pääsi vapaaksi luvattuaan lähteä Astrakaniin tataarien kieltä oppimaan. 
Astrakanissa Örn tapasi joukon kalmukkeja jotka veivät hänet väkisin kaaninsa luokse. Örn oli talven kalmukkien keskuudessa, oppi heidän kielensä neljässä viikossa, pukeutui itsekin kalmukiksi ja otti kaksi vaimoa. Hän palasi kuitenkin Astrakaniin, jossa hän alkoi opiskella persian, mongolin ja kreikan kieliä. Örn joutui kuitenkin Astrakanissa juopottelun ja rahattomuuden takia vankeuteen vuonna 1710 ja vankeudesta käsin hän kirjoitti 1715 avunpyyntökirjeen Englannin kuningas Yrjö I:lle, johon hän oli aikoinaan matkoillaan tutustunut. Kuningas vastasikin avunpyyntöön, mutta tällä välin Örn oli itse ehtinyt paeta vankeudesta. Hänen kerrotaan vielä palanneen Astrakaniin ja kuolleen siellä melko nuorena.
Suuri Suomalainen Derby

Suuri Suomalainen Derby on Vermon raviradalla vuosittain syksyllä järjestettävä 4-vuotiaiden lämminveristen suurkilpailu. Derbyn alkaessa vuonna 1970 kilpailupaikkana oli Käpylän ravirata.
Kilpailu juostaan autolähetyksellä 2600 metrin matkalla. Suuren Suomalaisen Derbyn kilpailuennätyksen juoksi Jonesy vuonna 2014 ajalla 1.13,2. 
Derby on ennakkomaksullinen kilpailu, johon hevoset ilmoitetaan 1-vuotiaana varsana. Ilmoittautumisen jälkeen hevosesta maksetaan osallistumismaksuja aina nelivuotiskauden kesään asti. Maksueriä on seitsemän, summaltaan yhteensä 500 euroa. Kilpailun karsintoihin ovat oikeutettuja osallistumaan hevoset, jotka on maksettu kaikki maksuerät. Elokuussa ajettavista karsintalähdöistä selviää 12 hevosta syyskuun alkupuolen finaaliin. Vuonna 2016 Suuren Suomalaisen Derbyn ykköspalkinto oli 125 000 euroa, yhteensä finaalissa maksettiin palkintoja 220 000 euroa. Summa koostuu ennakkomaksujen lisäksi järjestävän radan sekä Suomen Hippoksen rahoituksesta.
Ernest Wänttinen

Otto Ernst (Ernest) Wänttinen (20. joulukuuta 1871 Viipuri – 17. elokuuta 1922 Jyväskylä) oli suomalainen rehtori, oppikirjojen tekijä ja suomentaja.
Wänttisen vanhemmat olivat kirvesmies Henrik Wänttinen ja Anna Lovisa Sjöblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Viipurin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1894. 
Wänttinen toimi Jyväskylän lyseossa matematiikan ja fysiikan kollegana ja sittemmin nuorempana lehtorina vuodesta 1899 alkaen ja hän oli koulun rehtorina vuodesta 1917 lähtien.
Rudolph Walker

Rudolph Walker OBE (s. 28. syyskuuta 1939) on näyttelijä. Hän syntyi Trinidad ja Tobagolla, mutta muutti sittemmin Isoon-Britanniaan.
Walker saavutti mainetta pääasiassa komediarooleillaan useissa televisiosarjoissa. Hän on kuitenkin esiintynyt muissakin sarjoissa ja myös elokuvissa. 2000-luvulla hänellä on ollut vakituinen rooli EastEndersissä.
Walkerista tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri vuonna 2006.
Baleaarienmeri

Baleaarienmeri (kutsutaan myös nimellä Iberianmeri) on merialue, joka sijaitsee luoteisella Välimerellä Iberian niemimaan ja Baleaarien saariryhmän välissä. Mantereelta mereen laskevat Ebro- ja Júcar-joet.
Leon Kirchner

Leon Kirchner (24. tammikuuta 1919 Brooklyn, New York – 17. syyskuuta 2009 Manhattan, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän opiskeli Kalifornian yliopistossa Ernest Blochin, Arnold Schönbergin ja Roger Sessionsin johdolla. Hän toimi vuosina 1961–1991 Harvardin yliopiston musiikin professorina. 
Kirchnerin tuotantoon kuuluu muun muassa ooppera Lily (1977), orkesterimusiikkia sekä kamarimusiikkia.
Harry Merkel

Harry Merkel (10. tammikuuta 1918 – 11. helmikuuta 1995) oli saksalainen Formula 1 -kuljettaja.

Triviaa

Merkel kieltäytyi ostamasta Saksan GP:ssä ajamaansa autoa. Auton ostanut henkilö ajoi sillä kolarin heti ensimmäisellä kerralla. Merkel harrasti myös muita urheilulajeja kuin autourheilua, mm. kuulantyöntöä mestaruustasolla.
Kulturbund

Kulttuuriliitto (saks. Kulturbund, lyh. KB) oli Saksan demokraattisessa tasavallassa toiminut kulttuurijärjestö. Järjestö perustettiin kesäkuussa 1946 Neuvostoliiton miehityshallinnon käskystä nimellä Kulturbund zur demokratischen Erneuerung Deutschlands ("Kulttuuriliitto Saksan demokraattiseksi uudistamiseksi"). Alun alkaen kulttuuriliitto oli ilmeisesti tarkoitettu myös läntisillä miehitysvyöhykkeillä toimivaksi, puoluerajat ylittäväksi kulttuurijärjestöksi, jonka tarkoituksena oli tukea miehitetyn Saksan kulttuurielämän elvyttämistä ja ohjata sitä "demokraattiseen" ja "antifasistiseen" suuntaan. Käytännössä Kulttuuriliitto toimi kuitenkin vain DDR:n alueella. Jo vuonna 1947 järjestön jäsenyys sidottiin tiukemmin Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen alaisuuteen. Puolueen jäseniä oli mukana Kulttuuriliiton kaikilla tasoilla, ja se huolehti Kulttuuriliiton poliittisista linjauksista. Liiton ensimmäisenä puheenjohtajana toimi DDR:n kansallislaulun sanoittaja ja maan myöhempi kulttuuriministeri Johannes R. Becher.
Verrattuna muihin DDR:ssä toimineisiin kansalaisjärjestöihin Kulttuuriliiton toiminta oli kuitenkin suhteellisen vapaata politiikasta. Sen jäsenille taattiin edes jossain määrin "taiteellista vapautta", eikä jäsenistön sitoutuminen liiton poliittisiin tavoitteisiin ollut kovin suurta. Suurin osa jäsenistöstä mielsi Kulttuuriliiton ensi sijassa yhteistoimintaelimeksi ja edunvalvojaksi, ei niinkään poliittiseksi toimintafoorumiksi.
Kulttuuriliitto oli mukana Kansallisessa rintamassa, ja se lähetti 22 edustajaa DDR:n parlamenttiin, Kansankamariin.
Vuonna 1985 Kulttuuriliitossa oli 260 000 jäsentä. Suurin osa heistä oli kulttuurista kiinnostuneita kansalaisia, harrastelijakirjoittajia, keräilijöitä ja paikallishistorian tutkijoita. Toisaalta mukana oli myös DDR:n kulttuurielämän eliitti. Esimerkiksi muistomerkkien suojelu ja paikallishistorian tallentaminen oli organisoitu Kulttuuriliiton kautta. 1980-luvun alussa Kulttuuriliiton toimintapiirit itsenäistyivät. Näin syntyivät Kulttuuriliiton esperantoyhdistys, kotiseutuyhdistys, valokuvausyhdistys ja kulttuuriympäristöyhdistys.
Saksojen yhdistymisen jälkeen Kulttuuriliitto jatkoi toimintaansa yhdistyspohjalta (Kulturbund e.V.).
Reittiopas

Reittiopas (tai reittipalvelu) on matkustamista ja liikkumista helpottava sähköinen palvelu. Se etsii lähtö- ja määränpääpaikkojen välille sopivan reitin tiettyyn aikaan yhdistellen tarvittaessa eri kulkumuotoja. 
Reittiopaspalvelussa voi usein esittää toiveen kulkumuodosta, kävelymatkojen pituudesta, nopeudesta ja vaihtojen määrästä.
YTV:n (nyk. HSL) Reittiopas aloitti toimintansa vuoden 2001 lopulla ja se on yksi ensimmäisistä, ellei jopa ensimmäinen, julkisen liikenteen ovelta ovelle reittiopas. Reittiopasta ylläpitää ja kehittää CGI.
Vähä-Valkiainen

Maantietoa

Järven pituus on 550 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 8,0 hehtaaria. Se sijaitsee Iso Venesjärven pohjoispuolella ja Jylhänkankaan eteläpuolella. Järven itäpuolella on kahden maatalon peltoja, mutta muuten ovat rannat kangasmetsää. Siihen ei laske muualta ojia ja sen laskuoja yhtyy 200 metrin päässä Venesjokeen. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Järven rantaan on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Iso Venesjärveä kiertävältä kylätieltä, joka lähtee 200 metriä idässä järveä ohittavalta valtatieltä 3. Pohjoisrannan asuntojen edestä on ranta ruopattu puhtaaksi.
Harmaasieppomesikko

Levinneisyys

Harmaasieppomesikkoa tavataan Australiassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Haruspeksi

Haruspeksi (lat. haruspex, mon. haruspices) oli Roomassa ennustajapappi, joka käytti ennustamiseen uhrieläinten sisälmyksiä. Lampaiden maksat olivat suosittu ennustuslähde. Jumalten uskottiin vaikuttavan maksan eri osiin, ja epämuodostumat maksassa nähtiinkin osoituksena jumalten epäsuosiosta. Alun alkaen haruspeksit olivat lähinnä etruskeja. Haruspeksit käyttivät etruskin kieltä pitkään itse kansan häviämisen jälkeen. Lopulta kristinuskon myötä haruspeksien toiminta lakkasi.
Antonio Montero Moreno

Antonio Montero Moreno (s. 28. elokuuta 1928 Churriana de la Vega) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. toukokuuta 1951 ja nimitettiin Sevillan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Regianan titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1969. Piispaksi konsekroinnin suoritti 17. toukokuuta José María Bueno y Monreal, jota avustivat Vicente Enrique y Tarancón ja Rafael García y García de Castro.
Montero Moreno sai 3. toukokuuta 1980 nimityksen Badajozin piispaksi. 28. heinäkuuta 1994 hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi ja nimettiin Mérida-Badajoziksi. Montero Moreno jatkoi toimintaansa sen arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 9. heinäkuuta 2004. Hänen seuraajakseen nimitettiin samana päivänä Santiago García Aracil.
Montero Moreno on Salamancan paavillisen yliopiston kunniatohtori. Hän on omistanut suuren osan elämästään työlle viestinnän parissa.
Arabiankahvi

Kahvipensas viljelykasvina

Arabiankahvia pidetään ensimmäisenä viljeltynä kahvilajina, sitä on viljelty reilusti yli tuhat vuotta Arabian lounaisosissa. Nykyään sitä viljellään eri puolilla tropiikkia. Arabiankahvin kasvupaikat sijaitsevat korkealla, noin 600–1 600 metriä merenpinnan yläpuolella. Kahvipensas vaatii menestyäkseen runsaasti sadetta. Suuria kahvintuottajia ovat esimerkiksi Brasilia, Kolumbia, Costa Rica ja Kenia. Jamaikalla Blue Mountain -vuoren rinteillä yli 2 000 metrin korkeudessa kasvatettu Jamaica Blue Mountain -arabiankahvi tunnetaan maailman arvostetuimpana kahvina.

Kahvilajit

Kahvilajeja on useita kymmeniä. Kaupallisesti tärkeimmät ovat Coffea arabica (eli arabica) ja kongonkahvi eli robusta (Coffea canephora). Maailman kahvintuotannosta noin 75 % on arabicaa ja 25 % robustaa. Parhaat kahvilaadut saadaan edelleen arabiankahvista, se sisältää vähemmän kofeiinia kuin muut kahvilajit. Suomessa juotuihin kahvilaatuihin käytetään arabicaa.

Kahvipensas huonekasvina

Suomessakin arabiankahvi menestyy huonekasvina. Se kasvattaa tummanvihreitä, suurehkoja lehtiä. Hyvin hoidettuna se tuottaa kukkia ja papuja 3–4 vuoden ikäisenä. Kukat kasvavat terttuina lehtien haarautumiskohdista, väriltään kukat ovat valkoisia, hieman jasmiinin tuoksuisia, ja kukkimisaika on 2–3 päivää. Hedelmien kypsymisaika on noin 8 kuukautta, kypsät hedelmät ovat punaisia tai keltaisia.
Mullan vaihto pitäisi tehdä huhtikuun tienoilla. Kahvi vaatii paljon valoa mutta ei kuitenkaan suoraa auringon valoa. Varsinkin kasvukaudella kasvi tarvitsee paljon vettä. Se menestyy myös altakasteluruukussa.
Jos lehdet muuttuvat ensin kärjistään ruskeiksi ja alkavat putoilla, kasvi ei saa tarpeeksi vettä. Kasvi pitää myös lehtien kastelusta, mutta kasvia ei saisi ruiskuttaa suihkussa vaan esimerkiksi suihkepullolla. Jos lehdet alkavat putoilla, kasvi kasvattaa pitkiä honteloita varsia, joiden päissä on muutama uusi lehti.
Koruruhtinaskala

Koko ja ulkonäkö

Koruruhtinaskala kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Keltasävyinen koiras ja tummasävyinen naaras poikkeavat toisistaan kovasti. Koiraalla on vaalealla pohjalla keltaiset juovat kyljessä ja selkäevän tyvessä. Sen pyrstö on lyyramainen. Naaraalla on tummanruskeat, melkein mustat kuviot.

Alkuperä

Koruruhtinaskala on kotoisin Tyynenmeren eteläosista. Sitä tavataan harvoin 30 metrin yläpuolella.

Käyttäytyminen

Koruruhtinaskaloja kannattaa pitää akvaariossa parina. Se on rauhallinen kala joka ei näyki koralleja.

Ravinto

Koruruhtinaskala syö  planktonpitoista ruokaa.
Ulkomaankaupan vaihtosuhde

Ulkomaankaupan vaihtosuhde tarkoittaa talouden vientihintojen suhdetta tuontihintoihin. Siihen vaikuttavat hintojen muutokset kansainvälisillä markkinoilla sekä ulkomaankaupan rakenteen muutokset. Vaihtosuhteen paraneminen on valtiolle hyödyllistä siinä mielessä, että vanhalla viennin määrällä voidaan kattaa entistä suurempi tuonti.

Prebisch-Singer-teesi

Prebisch-Singer-teesin mukaan vaihtosuhde alkutuotteiden ja valmistettujen hyödykkeiden välillä tyypillisesti heikkenee ajan myötä. Sen mukaan alkutuotteita vievät maat, kuten kehitysmaat, joutuvat vähentämään tuontiaan. Teesin kehittivät toisistaan riippumatta taloustieteilijät Raúl Prebisch sekä Hans Singer 1950-luvulla. Prebisch esitti edelleen, että kehitysmaiden tulisi monipuolistaa talouksiaan sekä vähentämään riippuvuuttaan alkutuotteiden viennistä kehittämällä teollisuuttaan.
Hakojärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,0 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,7 metriä mpy.
Mustamesikko

Levinneisyys

Mustamesikkoa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu melko yleisestä runsaslukuiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lipputanko

Lipputanko on tanko, johon ripustetaan lippu. Sen rakenne ja muoto riippuu käyttöpaikasta ja liputustarkoituksesta, ja se voi olla kiinteä tai irrallinen.
Kenttäsalko on vapaasti maastossa seisova lipputanko. Kenttäsalossa lippu liehuu vapaasti ja juhlavasti. Kenttäsalko on perinteisesti ollut puinen, mutta nykyisin ovat yleistyneet alumiiniset ja lujitemuotoiset salot, jotka ovat puisia kevyempiä, helpompia pystyttää ja tarvitsevat vain vähän huoltoa. Lippusalossa on nuppi, jossa voi olla narupyörä eli pylpyrä tai pyöristetty reikä narulle. Lippunaruna käytetään erikoispunontaista narua, jota punotaan pellavasta, hampusta tai nailonista. Narun vahvuus on 5–10 millimetriä.
Kattotankoja käytetään enimmäkseen julkisissa rakennuksissa.
Seinätanko kiinnitetään seinään asennettuun telineeseen, ja sen kallistuskulma on 30–40 astetta, jotta lippu voi liehua mihin suuntaan hyvänsä. Joskus seinätanko on vaakasuorassa. Seinätankoja käytetään esimerkiksi sisäänkäyntien yläpuolella tai molemmin puolin ovea.
Kantotankoja kannetaan kulkueissa, marsseilla ja sisäliputuksessa. Lippukangas kiinnitetään tankoon naulaamalla, narulla tai metallikiskolla. Tanko on usein kaksiosainen kuljetuksen helpottamiseksi. Kantotangon yläpäässä on kärkikoriste, joka on tangon alkuperästä muistuttaen usein keihäänkärjen muotoinen. Tangon alapäässä on metallinen hela eli kenkäin, joka suojaa tankoa kulumiselta. Tangon materiaalina käytetään puuta tai metallia. Sisätilaisuuksissa tanko voidaan laittaa irralliseen lipputelineeseen.
Vuonna 2012 maailman korkeimman haruksettoman lipputangon aseman sai Tadžikistanin pääkaupunki Dušanbehen  pystytetty 165 metriä korkea lipputanko. Syksyllä 2014 tittelin vei Saudi-Arabian Jeddaan pystytetty 171-metrinen lipputanko. Euroopan korkein lipputanko on Haminaan 2019 valmistunut satametrinen salko, jossa liehuu siniristilippu, jonka korkeus on 16,5 metriä ja leveys 27 metriä. Rakenteeltaan yli 100-metriset lipputangot ovat tyypillisesti onttoja metallirunkoisia mastoja, jonka sisällä on tikapuut huoltotöitä varten. Huippukorkean lipputangon nokkaan on sijoitettu esimerkiksi lentoestevalot.
Giambattista Marini

Giambattista Marini (myös Marino, 18. lokakuuta 1569 Napoli, Napolin kuningaskunta - 25. maaliskuuta 1625 Napoli) oli napolilainen runoilija. Hän kehitteli mahtipontisen runouden barokkityylin, jota kutsutaan marinismiksi. Marinin pääteoksena pidetään mytologista runoelmaa nimeltä Adone (1623).

Elämä

Marini opiskeli aluksi vanhempiensa painostamana lakia, mutta kieltäytyi jatkamasta ammatissa. Hänen elämänsä vuoden 1590 jälkeen oli värikästä. Hän vaelteli Italian ja Ranskan hoveissa, oli jatkuvissa rahavaikeuksissa sekä ongelmissa lain kanssa. Hän sai sensuurista huolimatta kuitenkin julkaistua jatkuvasti runojaan, jotka saavuttivat suurta suosiota. Suurta osaa hänen teksteistään kierrätettiin ensin käsikirjoituksina ja julkaistiin vasta myöhemmin. Esimerkiksi hänen mytologinen sarjateoksensa La sampogna valmistui 1596, mutta julkaistiin vasta 1620.
Marini palveli erään napolilaisen prinssin sihteerinä, jonka jälkeen hänet pidätettiin moraalittomuudesta vuosina 1598 ja 1600. Hänet kuitenkin vapautettiin vaikutusvaltaisten ihailijoiden myötävaikutuksella. Hän muutti Roomaan ja nautti kardinaali Pietro Aldobrandinin suojelusta. Aldobrandini oli paavin sukulaispoika. Parivaljakko matkusteli ympäri Italian kaupunkeja. Marini yritti julkaista joitakin runojaan Parmassa, minkä inkvisitio kuitenkin esti. Hän sai julkaistuksi varhaisen Le rime -kokoelman 1602 sekä kaksiosaisen La lira -kokoelman 1608 ja 1614.
Marini asui Torinossa 1608 - 1615, jossa hän oli Savoijin herttuan suojeluksessa. Hänen kilpailevasta runoilija-aikalaisestaan, Gaspare Murtolasta tehdyt satiiriset runot, jotka julkaistiin myöhemmin nimellä La Murtoleide (1619), aiheuttivat kuitenkin ongelmia. Murtola sai Marinin pidätetyksi kyseisestä ja muistakin "loukkauksista". Päästyään taas kerran vapaaksi vaikutusvaltaisten ystäviensä avustuksella Marini muutti Pariisiin 1615, jossa hän asui Maria de' Medicin ja Ludvig XIII:n suojeluksessa vuoteen 1623. Hän julkaisi myös pääteoksensa, eeppisen runoelma Adonen Pariisissa. Runoelman on kerrottu edustavan sekä hänen tyylinsä parhainta että huonointa osaa.
Hän muutti samana vuonna takaisin Napoliin, jossa vietti sensuurista huolimatta loppuelämänsä.