google/wiki40b huggingface dataset:
Pjotr Šuvalov

Pjotr Andrejevitš Šuvalov (27. kesäkuuta (J: 15. kesäkuuta) 1827 Pietari – 22. maaliskuuta 1889 (J: 10. maaliskuuta) Pietari) oli venäläinen kreivi, sotilas, diplomaatti ja Venäjän turvallisuushallintoa johtanut virkamies, joka käytti suurta valtaa keisari Aleksanteri II:n valtakaudella. Šuvalov pyrki estämään vapaamielisten uudistusten toteuttamisen Venäjällä.
Pjotr Šuvalov kuului Šuvalovin vaikutusvaltaiseen sukuun, joka oli saanut keisarinna Elisabetin aikana 1700-luvulla kreivin arvon. Hänen isoisänsä oli Napoleonin sotiin osallistunut kenraaliluutnantti Pavel Šuvalov ja hänen veljensä oli kenraali ja diplomaatti Pavel Šuvalov nuorempi.
Šuvalov palveli Venäjän armeijassa vuodesta 1845 ja osallistui Krimin sotaan. Hänen diplomaattiuransa alkoi vuonna 1856 yhtenä Venäjän delegaation jäsenenä Pariisin rauhankongressissa. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Pietarin kaupungin ylipoliisimestariksi. Šuvalov oli 1860–1861 Venäjän sisäministeriön sisäisestä turvallisuudesta vastanneen osaston johtajana. Hän vastusti maaorjien vapauttamista. Šuvalov toimi Itämerenmaakuntien eli Baltian alueen kenraalikuvernöörinä 1864–1866. Vuosina 1866–1874 hän oli Venäjän santarmijoukkojen esikuntapäällikkö ja samalla keisarillisen kanslian kolmannen osaston eli tosiasiassa salaisen turvallisuuspoliisin johtaja. Tässä asemassa Šuvalovista tuli keisari Aleksanteri II:n tärkeä neuvonantaja. Hän kannusti keisaria jarruttamaan jo luvattujen poliittisten uudistusten toteuttamista ja nimittämään vanhoillisia henkilöitä tärkeisiin virkoihin. Poliittiset vastustajat kutsuivat häntä pilkkanimillä ”varakeisari” ja ”Pietari IV”. Hän sai 1872 ratsuväenkenraalin arvon Venäjän armeijassa ja 1874 nimityksen Venäjän valtakunnanneuvoston jäseneksi.
Vuosina 1874–1879 Šuvalov oli Venäjän suurlähettiläänä Lontoossa. Kun Turkin sodan jälkeen solmittu Venäjälle edullinen San Stefanon rauha uhkasi johtaa konfliktiin Venäjän ja Englannin välillä, Šuvalov toimi aloitteentekijänä vuoden 1878 Berliinin kongressille, jossa hän myös johti Venäjän delegaatiota. Koska kongressin lopputulosta pidettiin Venäjän diplomaattisena tappiona, kotimainen mielipide kääntyi Šuvalovia vastaan ja hänet kutsuttiin takaisin tehtävistään seuraavana vuonna.
Show (The Cure)

Show on The Curen livealbumi/video, joka on julkaistu vuonna 1993. Se on kokoelma kappaleista, jotka esitettiin 18. ja 19. heinäkuuta 1992, Auburn Hillsissä, Yhdysvalloissa.
Albumi on julkaistu monissa erilaisissa formaateissa. Yleisimmät lienevät 2 CD:n audioversio ja Tim Popen ohjaama VHS-video.
Sisältö

Sisältö tarkoittaa ainesta tai kokonaisuutta, jonka rajaa ympäristöstä jonkinlainen muoto. Ilman rajaavaa muotoa sisältö ei välttämättä ole miellettävissä tai havaittavissa. Sisällöllä voidaan tarkoittaa konkreettisesti esimerkiksi astian sisältöä tai abstraktimmin jonkin informaation kantajan merkitys- tai ajatussisältöä. Merkitys- tai ajatussisältöjä tarkastelee merkkeinä semiotiikka ja tietona filosofiaan kuuluva tietoteoria.

Taiteessa

Sisältö viittaa tavallisesti teoksen aiheeseen, merkitykseen tai tarkoitukseen, vastakohtana muodolle. Nykytaiteessa toisiaan seuraavat uudistukset impressionismista alkaen ovat ohjanneet keskustelua siihen, että muoto on ollut usein etusijalla sisältöön nähden. Perinteisistä taiteen muodoista irtautumista erityisen radikaalisti 1960- ja 1970-luvuilla seurasi käsitetaide, jonka piiristä nousi teoksia, joissa muoto ja sisältö sulautuivat uudella tavalla.

Tiedonjärjestäminen ja sisältö

Tiedonjärjestämiseksi kutsutaan kutsutaan erilaisten informaation kantajien, dokumenttien, systemaattista organisointia ennalta päätettyjen periaatteiden mukaan. Tiedonjärjestämisen osa-alueista erityisesti luokittamista ja indeksointia pidetään dokumenttien sisältöön kohdistuvana kuvailuna. Vastaavasti dokumenttien kuvailu- ja tunnistetietojen tallentamista kutsutaan luetteloinniksi. Dokumentin ja aiheiksi käsitettävän sisällön välisestä suhteesta käytetään sisällönkuvailun teoriassa käsitettä aboutness (suomeksi 'mieli' tai 'jostaisuus').

Luokkakäsitteiden sisältö

Sellaiset käsitteet, jotka eivät osoita jotakin tiettyä yksittäistä oliota, vaan kuvaavat jotain ominaisuutta ovat luokkakäsitteitä. Luokkakäsitteen sisältö tarkoittaa käsitteen määrittelemien olioiden yhteisiä ominaisuuksia.

Sisältö ja digitaalisuus

Sisällön asema erillisenä näkökulmana kokonaisuuteen on korostunut digitalisoitumisen mahdollistaessa useiden eri esitysmuotojen tuottamisen periaatteessa samasta lähtökohtaideasta tai -aineksesta. Etsittäessä käyttöä tieto- ja mediatekniikan tarjoamille mahdollisuuksille on lanseerattu sisältötuotannon, -teollisuuden ja -markkinoinnin käsitteet kuvaamaan digitaalisen median käyttämää ainesta tuottavia tai jakavia prosesseja ja rakenteita.
Suomen kauppa- ja teollisuusministeriön tilaamassa sisältötuotantoselvityksessä vuodelta 1997 sisältö jaettiin 'ydinsisältöön' ja 'ohjelmoituun sisältöön'. Ydinsisällön määriteltiin perustuvan "luovaan prosessiin tai tietoon". Ydinsisältö kuvattiin kokonaisuudeksi, johon liittyi osa-alueita ideasta käsikirjoitukseen, visuaalisiin ja äänielementteihin sekä tekstiin. Ohjelmoidun sisällön ajateltiin olevan sisältöön liittyvää ohjelmakoodia.
Anita Pallenberg

Anita Pallenberg (6. huhtikuuta 1942 Rooma – 13. kesäkuuta 2017) oli italialaissyntyinen malli, näyttelijä ja muotisuunnittelija.
Pallenberg seurusteli kahden The Rolling Stones -yhtyeen jäsenen kanssa. Pallenberg tapasi kitaristi Brian Jonesin yhtyeen Euroopan kiertueen Münchenin-konsertissa Zirkus Krone-Baussa 14. syyskuuta 1965 ja muutti Lontooseen asumaan Jonesin kanssa. Heidän suhteensa oli kuitenkin myrskyisä ja lopulta huumeiden astuessa kuvaan myös väkivaltainen. Rolling Stonesin kitaristi Keith Richardsin on sanottu pelastaneen Pallenbergin Jonesin kynsistä. Heistä tuli tiivis pari vuonna 1967, jolloin Richards ja Pallenberg pakenivat yhtyeen yhteiseltä lomamatkalta Marokosta jättäen Jonesin lomailemaan yksin. Pallenbergilla on huhuttu olleen syrjähyppy Rolling Stonesin laulaja Mick Jaggerin kanssa elokuvan Performance (1970) kuvauksien aikana, jossa kumpikin näytteli. Pallenberg itse on sanonut tapahtuneen "menevän metodinäyttelemisen piikkiin". Pallenberg ja Richards saivat kolme lasta: Marlonin (s. 10.8.1969), Angelan (aik. Dandelion) (s. 17.4.1972) ja Taran (s. 26.3.1976), joka syntyi heikkokuntoisena ja kuoli 6.6.1976. Pallenbergin ja Richardsin suhde päättyi vuonna 1979. Pallenberg on kertonut Scott Cantrellin tapauksen olleen "viimeinen pisara" heidän suhteessaan. 17-vuotias Scott Cantrell ampui itseään kuolettavasti päähän 20.7.1979 Richardsin asunnossa New Yorkin Lewisborossa "pelatessaan" Richardsin aseella venäläistä rulettia. Pallenberg oli paikalla, mutta hänet todettiin myöhemmin syyttömäksi tapahtuneeseen.
Pallenbergilla oli musiikin maailmassa voimakkaan naisen imago. Hänhän oli aikanaan tekemisissä rock-musiikin "pahojen poikien" kanssa. Pallenbergia on myös kutsuttu kuudenneksi Rolling Stonesin jäseneksi, "Sixth Stone". Hän aiheutti vuonna 1966 kohua poseeratessaan Brian Jonesin kanssa kuvassa, jossa Brian oli pukeutunut natsiunivormuun. Hänen ja Brianin asunto oli svengaavan Lontoon keskuksia, jossa pariskunnan ystävät, kuten muut Rolling Stonesin jäsenet ja Marianne Faithfull, kokoontuivat viettämään aikaansa musiikin ja erilaisten psykedeelisten huumeiden parissa. Pallenberg oli myös tunnettu näyttävästä pukeutumisestaan ja koruistaan. Lisäksi hän oli vastuussa miesystäviensä puvustamisesta, ja Keith Richardsin nykyään jo legendaariseksi noussut merirosvotyyli on pitkälti Pallenbergin luomus. Samoja vaatteita ja asusteita on vaihdellen eri kuvissa sekä Pallenbergin että miesystävien päällä.
Eron jälkeen Pallenberg opiskeli vaatesuunnittelua ja vesivärimaalausta. Hänellä oli asunto Lontoon Chelseassa, ja hän vietti aikaansa niin New Yorkissa kuin Euroopassakin. Hän liikkui toisinaan esimerkiksi Kate Mossin seurassa. Hänellä oli pieni talo Italiassa Rooman eteläpuolella, ja hän oli harrasti kotitarveviljelyä siirtolapuutarhapalstalla Chiswickssä.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto

Hämeenlinnan kaupunginkirjastoon kuuluvat pääkirjasto sekä Hauhon, Kalvolan (Iittalan), Lammin, Nummen, Rengon ja Tuuloksen lähikirjastot. Lisäksi kirjastolla on kaksi kirjastoautoa, jotka käyvät päiväsaikaan kouluilla ja päiväkodeissa ja iltaisin lähiöissä ja haja-asutusalueilla.
Kirjasto ylläpitää myös vapaasti muokattavaa tietopankkia Häme-Wikiä ja digitoitua Hämeenlinna-aineistoa sisältävää Lydiaa.

Historia

Kirjasto perustettiin 1. toukokuuta 1861, ja aluksi se toimi Rouvasseuran omistamassa sunnuntaikoulun talossa. Sen jälkeen kirjasto on sijainnut muun muassa vanhassa sotilaskirkossa 1920–1980-luvuilla. Nykyinen pääkirjasto valmistui Lukiokadulle vuonna 1983.

Pääkirjasto

Nykyisen pääkirjastorakennuksen suunnitteli kaupunginarkkitehti Heikki Aitola. Kirjaston sijoituspaikasta tehtiin alun perin kolme vaihtoehtoista ehdotusta lähinnä suhteessa keskustan liikennejärjestelyihin. Kirjasto päätettiin lopulta sijoittaa Koilliskulman kaupunginosaan Vanajaveden rannan läheisyyteen nykyiselle paikalleen.
Pääkirjasto peruskorjataan vuosien 2018–2020 välisenä aikana. Kirjasto sulkeutuu peruskorjauksen vuoksi Lukiokadulla 1.9.2018 ja siirtyy remontin ajaksi Wetteri-rakennukseen (Wetterhoffinkatu 2).
Siirrosvirta

Siirrosvirta (myös siirtymävirta tai kenttämuutosvirta) on sähkömagneettinen ilmiö, joka selittää muuttuvan sähkökentän eristeen yli aiheuttaman magneettikentän. Siirrosvirta ei kuljeta sähkövarausta toisin kuin sitä läheisesti muistuttava johtavuusvirta. Siirrosvirta selittää kondensaattorin levyjen välisen magneettikentän, eikä toisistaan sähköisesti eristettyjen levyjen välissä ei kulje johtavuusvirtaa. Levyjen välissä vaikuttava siirrosvirta on yhtäsuuri niihin johtimia pitkin saapuvan johtavuusvirran kanssa. Siirrosvirroilla on myös keskeinen rooli sähkömagneettisen säteilyn etenemisessä eristävissä väliaineissa, kuten ilmassa tai tyhjiössä.
Siirrosvirtoja kuvataan siirrosvirrantiheydellä . Maxwellin lisäykseksi kutsuttu siirrosvirtatermi sisältyy Maxwellin yhtälöiden yleistettyyn Ampèren lakiin.
Siirrosvirran kuvaili ensikertaa James Clerk Maxwell vuoden 1861 tiedeartikkelissaan On Physical Lines of Force, Part III.
Korisliigan paras kuudes pelaaja

Vuoden parhaan kuudennen pelaajan valitsevat vuosittain SM-joukkueiden päävalmentajat ja kapteenit.
Kuudenneksi pelaajaksi kutsutaan pelaajaa, joka ei kuulu aloitusviisikkoon, mutta tulee kentälle vaihdoissa muita useammin.
Marttisen miehet

Marttisen miehillä tarkoitetaan suomalaisten asekätkijöiden ryhmää, joka pakeni Suomesta Ruotsin kautta Yhdysvaltoihin ja liittyi aikanaan Yhdysvaltain armeijaan. Ryhmää kutsutaan "Marttisen miehiksi" johtajansa, Mannerheim-ristin ritarin sekä Suomen ja myöhemmin myös Yhdysvaltain armeijan everstin Alpo Marttisen mukaan. Viimeinen elossa ollut ryhmän jäsen Antero Aakkula kuoli 11. joulukuuta 2006.

Pako Ruotsiin

Asekätkentä eli Päämajan organisoima aseiden ja materiaalin hajavarastointi mahdollista sissisotaa varten alkoi paljastua kevään 1945 kuluessa. Keskeistä oli Oulussa tapahtunut kuljetusorganisaatioon kuuluneen miehen tekemä ilmianto valtiolliselle poliisille eli ns. Punaiselle Valpolle. 8. toukokuuta annettiin Oulun sotilaspiirin 2. ye-upseeria Aito Keravuorta koskeva etsintäkuulutus. Asekätkentäoperaation johtoon kuulunut Usko Sakari Haahti antoi Keravuorelle käskyn poistua maasta, minkä tämä 12. toukokuuta tekikin suunnaten kalastajaveneen viemänä Ruotsiin. Rantautuminen tapahtui Piitimessä. Keravuoren maasta poistumisen tarkoitus oli rajata paljastunut asekätkentä yhden sijaiskärsijän vastuulle.
Tämä ei kuitenkaan onnistunut, pidätyksiä seurasi ja asekätkentäorganisaation avainhenkilöille annettiin eri keinoin kehotuksia poistua maasta. Osa ehdittiin pidättää ja heidän pakomatkaansa sisältyikin esimerkiksi karkaamisia vankikuljetuksista.
Anthony Pilkington

Seurajoukkueura

Pilkington edusti nuorena muun muassa Manchester Unitedia. Hänen aikuisuransa ensimmäinen seura oli kymmenennellä sarjatasolla pelannut Atheron Collieries, jota hän edusti vuonna 2006.
Vuodet 2006-2009 Pilkington edusti Stockport Countyä, joka pelasi hänen aikanaan parhaimmillaan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Englannin ykkösliigassa. Pilkington pelasi Stockportin paidassa 80 ottelua ja teki 17 maalia.
Vuodet 2009-2011 Pilkington pelasi Ykkösliigan Huddersfield Townissa, jossa hänet valittiin kaudella 2010-2011 sarjan tähdistöön. Yhteensä Pilkington pelasi seuralle 92 ottelua, joissa syntyi 19 osumaa.
Heinäkuussa 2011 Pilkington siirtyi Valioliigaan nousseeseen Norwich Cityyn, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2011 Wigan Athleticia vastaan. Avausmaali syntyi Bolton Wanderersia vastaan saman vuoden syyskuussa. Avauskaudellaan seurassa eli kaudella 2011-2012 Pilkington teki 30 pelissä kahdeksan maalia. Seuraavalla kaudella eli kaudella 2012-2013 pelejä kertyi saman verran, mutta maaleja vain viisi. Kolmannella Norwich-kaudellaan, joka päättyi seuran putoamiseen pääsarjasta, Pilkington pelasi vain 15 ottelua ja teki yhden maalin.
Elokuussa 2014 Pilkington siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan walesilaisseura Cardiff Cityyn, jonka paidassa hän debytoi elokuussa 2014 Wigan Athleticia vastaan.

Maajoukkueura

Englannissa syntynyt ja kasvanut Pilkington sai ja päätti edustaa Irlantia, sillä hänen isoäitinsä on kotoisin sieltä. Pilkington on pelannut Irlannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Irlannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi syyskuussa 2013 Ruotsia vastaan MM-karsintaottelussa ja avausmaalinsa maajoukkuetasolla hän iski marraskuussa 2014 Yhdysvaltoja vastaan harjoitusottelussa.

Muuta

Anthony Pilkingtonin pikkuveli Danny on myös jalkapalloilija. Hän on pelannut parhaimmillaan Ykkösliigassa. Pilkingtonit pelasivat yhdessä Stockport Countyssä vuosina 2008-2009.
Viimeiset laulut

Viimeiset laulut on vuonna 1991 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy.
Malin frangi

Malin frangi (ransk. franc malien) oli Malin rahayksikkö vuosina 1962–1984.
Mali vetäytyi vuonna 1962 CFA-frangia käyttäneestä Afrikan rahayhteisöstä ja otti käyttöön oman valuuttansa. Muutos aiheutti yksityiskauppiaiden kapinan, minkä johdosta poliitikko Fily Dabo Sissoko, hänen kaksi avustajaansa ja 92 muuta henkilöä tuomittiin rangaistuksiin.
Vuonna 1967 Mali oli ajautunut vakaviin talousvaikeuksiin ja etsi Ranskan tukea rahajärjestelmälleen. Ranskan takaama Malin frangi devalvoitiin 50 prosentilla ja siitä tuli vaihdettava valuutta. Kaksi Malin frangia vastasi yhtä CFA-frangia ja sata yhtä Ranskan frangia. 1970-luvun lopulta lähtien Mali yritti liittyä Länsi-Afrikan rahaliittoon UMOA:an, mutta Ylä-Volta esti sen aikeet veto-oikeudellaan vuosien 1974–1975 rajasodan takia. Vuonna 1984 Mali hyväksyttiin UMOA:n jäseneksi ja CFA-frangi korvasi Malin frangin.
Indonesian kansat

Indonesian kansat muodostavat vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 237 miljoonan väkijoukon, joka jakaantuu yli 300 etniseen ryhmään. Suurin näistä ryhmistä on jaavalaiset, jotka asuvat pääasiassa Jaavan saarella. Muita suuria väestöryhmiä ovat sundalaiset, malaijit ja maduralaiset. Kaikilla on oma kulttuuriperintönsä. Maan kulttuuriin ovat vaikuttaneet muun muassa intialainen, arabialainen, kiinalainen, malaijilainen ja eurooppalainen kulttuuri.
Jali ja suklaatehdas (vuoden 2005 elokuva)

Katsojien määrä

Suomen tv-ensi-illassa Subilla 2. maaliskuuta 2009 elokuva keräsi noin 230 000 katsojaa.

Palkinnot

Elokuva oli ehdolla Oscar-palkintoon parhaasta puvustuksesta. Johnny Depp oli ehdolla Golden Globe -palkintoon parhaasta miespääosasta musikaali- tai komediaelokuvassa roolisuorituksestaan.
Stefan Jarl

Stefan Jarl (18. maaliskuuta 1941 Skara, Länsi-Götanmaa) on ruotsalainen elokuvantekijä ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti dokumentaristina.
Jarl tunnetaan provosoivista yhteiskunnallisista  elokuvistaan, jotka ovat herättäneet keskustelua myös elokuvantekijän roolista ja dokumenttielokuvaa tehtäessä sallituista menetelmistä. Hänen elokuviaan on palkittu ympäri maailmaa ja Euroopan elokuva-akatemia on palkinnut hänet Felix-palkinnolla elämäntyöstään.
Stefan Jarl suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon estetiikassa ja opiskeli sitten Svenska Filminstitutetin elokuvakoulussa 1965–1967. Jo vuosia aiemmin hän toimi Arne Sucksdorffin apulaisohjaajana muun muassa elokuvassa Metsien hurjat (1961). Sucksdorffin myötävaikutuksella Jarl kiinnostui luonnon ja ihmisen vuorovaikutuksesta, joka on teemana hänen elokuvissaan Luonto kostaa (1983), Uhka (1987) ja Minä olen soturisi (1997). Uransa alussa Jarl tuli tunnetuksi kolmesta ruotsalaisia nuoria ja sittemmin syrjäytyneitä aikuisia seuraavasta dokumenttielokuvastaan Dom kallar oss mods (1968), Huumeinen elämä (1979) ja Kapinallisten perintö (1993).
Kameralismi

Kameralismi (saks. Kameralismus) tarkoittaa merkantilismin saksalaista versiota, joka kiinnitti erityshuomiota valtion rahatalouteen. Se kehittyi riippumatta englantilais-ranskalaisesta merkantilismista. Tunnetuimpia kameralisteja olivat professorit Johann Joachim Becher (1635–1682) sekä Joseph von Sonnenfels 1733-1817 ja Johann von Justi (1717–1771).
Kameralismi oli ainoa merkantalismin muoto, josta kehittyi yliopistollinen oppiaine, kameraalitieteet. Kameralismi vaikutti voimakkaimmin saksankielisissä maissa ja maissa, joiden taloudellisella eliitillä oli kiinteät suhteet saksankielisiin maihin, kuten Ruotsissa, Tanskassa ja Venäjällä. Myöhäisen kameralismin voidaan katsoa olevan saksalainen muoto valistuksesta, joka pyrki luonnontieteiden hyödyntämiseen ruoantuotannossa samaan tapaan kuin fysiokraatit. Erityisesti Joseph von Sonnenfels ja Johann von Justi edustivat vapaamielisiä ajatussuuntia. Justin ansiona pidetään kameraalitieteiden ja hallintotieteiden (Polizeiwissenschaft) erottamista.  Kameralismi edisti myös tilastotieteen kehitystä.
Ernst Dahlström

Ernst Abraham Dahlström (26. maaliskuuta 1846 Turku – 16. tammikuuta 1924 Turku) oli turkulainen liikemies ja lahjoittaja. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi 1894.
Ernst Dahlström oli Carl Magnus Dahlströmin poika. Yhdessä veljensä Magnus Dahlströmin kanssa hän lahjoitti varat Turun taidemuseon rakennukseen, joka valmistui 1904. Hän oli porvarissäädyn edustajana useilla valtiopäivillä.
Gospel Helsinki

Gospel Helsinki on nuorten ja aikuisten (n. 20-50-vuotiaiden) kuoro, joka esittää ilosanomaa pursuavaa perinteistä afroamerikkalaista gospelia, mutta myös genrerajat ylittävää suomalaista gospelmusiikkia. Kuorossa on tällä hetkellä noin 60 laulajaa, jotka on jaettu äänialoittain bassoihin, tenoreihin, alttoihin tai sopraanoihin. Kuoro esiintyy pääsääntöisesti Meilahden kirkossa Helsingissä, mutta tekee myös aktiivisesti esiintymismatkoja eri puolille Suomea ja jopa ulkomaille.
Lokakuussa 2014 Gospel Helsinki julkaisi ensimmäisen levynsä Unspeakable Joy. Gospel Helsinki järjestää kaksi kertaa vuodessa Gospelworkshopeja, joiden yhteydessä on yleensä myös koelaulu, jota kautta kuoroon on mahdollista pyrkiä. Kuoron suojelija on Helsingin piispa Irja Askola.

Historia

Kuoron perusti musiikin maisteri Nina Pakkanen vuonna 2000.  Palattuaan Saksasta hän halusi perustaa gospelkuoron, jossa resonoi keskieurooppalainen laulun ilo ja genrerajoja rikkova kokeilevuus. Syntyi MeiJoy, jonka nimi yhdisti  kuoron kotipaikan Meilahden ja musiikin riemun (Joy = Ilo). Kuorossa lauloi aluksi kymmenkunta nuorta, joista osa on yhä tänäkin päivänä mukana toiminnassa. Vuonna 2012 kuoro vaihtoi nimensä Gospel Helsingiksi, joka oli helpommin kuulijakunnan löydettävissä ja vastasi paremmin kuoron olemusta.

Levy

Gospel Helsinki julkaisi ensilevynsä Unspeakable Joy lokakuussa 2014. Nykygospelia sisältävä levy on täynnä ilon sanomaa, mukaansa tempaavaa rytmiä ja koskettavia hetkiä. Kuoron lisäksi levyllä esiintyy jazzlegenda Joonatan Rautio ja lyömäsoittaja Sami Koskela. Solistina esiintyvät Päivi Kantola, Johanna Andelin ja Ilkka Koski. Levy tarjoaa 11 kappaletta musiikkia, jota Suomessa ei juuri ole aiemmin levytetty, esimerkiksi Kirk Franklinin, Clarence Eggletonin ja Cynthia Nunnin musiikkia. Levy sai nimensä Daniel ’Bishop’ Thomasin Let Me Say So -kappaleesta, jossa kiteytyvät levyn sanoma ja gospelmusiikin ydin: Tahdon kertoa kaikille, että Herra on pelastanut minut!
Pontus Farnerud

Hans Pontus Farnerud (s. 4. kesäkuuta 1980 Helsingborg) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa Sporting CP:n joukkueessa.
Farnerudin aloitti ammattilaisena pelatessaan kaksi vuotta kotimaassaan Landskrona BoISin joukkueessa, jossa hän sai paljon peliaikaa ja antoi hyviä näyttöjä maalintekotaidoistaan tehtyään neljätoista maalia kahden kauden aikana. Seuraavaksi hän liittyi AS Monacon joukkueeseen, jonka riveissä hän voitti liigamestaruuden kaudella 2000. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi RC Strasbourgin riveihin, josta hän kuitenkin lähti heti seuraavaksi kaudeksi Monacoon ja jälleen seuraavaksi kaudeksi Strasbourgiin. Kaudeksi 2006 hän teki sopimuksen Portugalilaisseura Sporting CP:n kanssa, hän saavutti seuraavalla kaudella Portugalin cupin ja supercupin voitot.
Farnerud on jo vuosia lukeutunut maajoukkueen vakionimiin, hän debytoi aikuisten maajoukkueessa vuonna 2001 ja on edustanut maataan kahdessa arvoturnauksessa: MM-kisoissa 2002 ja EM-kisoissa 2004. Hän pelasi myös Ruotsin alle 21-vuotiaiden joukkueessa 14 ottelua ja teki kuusi maalia.
Liesu

Ulkonäkö ja koko

Monivuotisen liesun maavarsi on lyhyt. Lehti on tyvestään jakautunut lehdiksi ja itiölehdiksi. Itiöpesäkkeettömät lehdet ovat tiheinä kimppuina ja kasvavat 10–25 cm korkeiksi. Lehden lapa on leveänpuikea ja 3–4 kertaa parilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat 2–4 mm leveitä, pitkulaisia, litteälaitaisia ja kärjestään nyhähampaisia tai liuskaisia. Itiölehdet ovat 2–3 kertaa parilehdykkäisiä. Niiden pikkulehdykät ovat 3–8 mm leveitä ja muodoltaan tasasoukkia tai suikeita. Itiöpesäkeryhmät ovat ehyen, taakäänteisen lehtilaidan suojassa. Suomessa liesun itiöt kypsyvät heinä–elokuussa.

Levinneisyys

Liesua tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla, pääasiassa vuoristoalueilla. Euroopassa lajia kasvaa pääasiassa Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla, Skotlannissa, Pohjois-Irlannissa, Alpeilla, Pyreneillä, Kreikan pohjoisosissa, Kaukasuksen alueella ja Uralilla. Aasian puolella liesua kasvaa Keski-Aasian vuoristoseuduilla, paikoin Siperiassa, Kamtšatkan niemimaalla ja Pohjois-Japanissa. Pohjois-Amerikan puolella levinneisyysalue jatkuu Alaskaan sekä Kanadan ja Yhdysvaltain länsi- ja keskiosiin. Suomessa liesua tavataan Keski- ja Pohjois-Lapissa. Runsaimmin sitä kasvaa Käsivarren Lapin suurtuntureilla. Liesua on kasvanut aikaisemmin hyvin harvinaisena myös Ahvenanmaalla, mutta laji on sittemmin hävinnyt maakunnasta. Viimeinen havainto Ahvenanmaalta on vuodelta 1938 Vårdöstä.

Elinympäristö

Liesulle tyypillisiä kasvupaikkoja ovat vuoristojen ja tunturipaljakoiden rakkakivikot sekä kallionraot. Laji on kalkinkarttaja.
Khimaira

Khimaira (m.kreik. Χίμαιρα, lat. Chimaera) oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyykiassa riehunut tulta syöksevä taruhirviö, jolla oli leijonan pää, vuohen ruumis ja häntänä käärme tai skorpionin pyrstö. Homeroksen mukaan Khimaira oli leijonan, vuohen ja käärmeen sekasikiö. Taiteessa sille kuvataan yleensä myös vuohen pää. Joskus sillä on lohikäärmeen ruumiinosia (esimerkiksi pää ja siivet). Nimi juontuu kreikan vuohipukkia tarkoittavasta sanasta.
Kreikan taruston mukaan Khimairan surmasi Korintin kuninkaan Glaukoksen poika Bellerofon. Bellerofon kierteli Khimairaa hevosellaan Pegasoksella lentäen ja ampui hirviöön nuoliaan. Kun hirviö ei kuollut, Bellerofon kiinnitti lyijykimpaleen keihäänsä kärkeen ja työnsi sen Khimairan suuhun. Khimairan syöksemä tuli sulatti kimpaleen ja sula lyijy valui Khimairan vatsaan ja tappoi sen. Muistoksi hirviöstä jäi niin sanottu palava kivi, joka sijaitsee nykyisessä Turkissa Olymposvuoren alarinteillä olevassa Cirali-nimisessä kylässä. Bellerofonista tuli lohikäärmeen surmaajien esikristillinen prototyyppi voiton johdosta.
Khimaira oli naaraspuolinen käärmevaimo Ekhidnan ja Manalan hirviö Tyfonin jälkeläinen. Yksi Khimairan veljistä oli manalan kolmipäinen hirviökoira Kerberos. Khimairasta on johdettu muun muassa sana kimeeri, joka tarkoittaa eri eläinlajeista yhdistettyä eliötä.
Khimairoita käytetään myös koristehahmoina arkkitehtuurissa.
Saku Kaarnanen

Saku Kaarnanen on suomalainen BMX-pyöräilijä.