google/wiki40b huggingface dataset:
Heinilammi (Mänttä-Vilppula)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Vehkajärven lähialueeseen (35.491) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 141,6 metriä mpy.
Oliver Goldsmith

Elämäkerta

Goldsmithin syntymäajasta ei ole täyttä varmuutta. Kongressin kirjaston mukaan hän olisi sanonut elämäkerran kirjoittajalle syntyneensä 29. marraskuuta 1731 tai mahdollisesti 1730. Muissa lähteissä on mainittu päiväksi 10. marraskuuta ja vuosi väliltä 1727–1731. Yleisimmin hyväksytty syntymäaika on nykyisin 10. marraskuuta 1730.
Myöskään syntymäpaikasta ei ole varmuutta. Hän syntyi joko Pallas-nimisellä paikkakunnalla lähellä Ballymahonia Longfordin kreivikunnassa Irlannissa. Hänen isänsä toimi siellä Forgneyn seurakunnassa anglikaanisena pappina. Toinen vaihtoehto on hänen äitinsä vanhempien kotipaikka Smith Hill House Elphinin kylässä Roscommonin kreivikunnassa, missä hänen isoisänsä Oliver Jones oli pappina ja Elphinin hiippakunnan koulun rehtorina. Goldsmithin ollessa kaksivuotias hänen isänsä nimitettiin kirkkoherraksi Kilkenny Westin seurakuntaan Westmeathin kreivikuntaan. Perhe muutti pappilaan, joka oli  Lissoyssa Athlonen ja  Ballymahonin välillä ja asui siellä isän kuolemaan asti 1747. 
Goldsmith aloitti 1744  opinnot  Trinity Collegessa Dublinissa. Hän ei syventynyt kovin tehokkaasti teologian ja lainopintoihinsa ja oli siten vuosikurssinsa huonoin. Hänen ohjaajansa oli Theaker Wilder. Hän suoritti 1749 Bachelor of Arts -tutkinnon, mutta ilman sellaista arvosanaa, jolla hän olisi saanut viran kirkon tai tuomioistuimen tehtävissä. Koulutus näytti antaneen hänelle ainoastaan hyvän pukeutumismaun, kortinpeluutaidon, taidon laulaa irlantilaisia lauluja ja soittaa huilua. Hän asui jonkin aikaa äitinsä luona, kokeili menestyksettä useita ammatteja, opiskeli aika ajoin Edinburghin yliopistossa ja Leidenin yliopistossa lääketiedettä ja lähti patikointiretkelle Flanderiin, Ranskaan, Sveitsiin ja Pohjois-Italiaan ja ansaitsi elantonsa nokkeluutensa avulla (huilulla katusoittajana).
Hän asettui Lontooseen 1756, ja siellä hän kokeili erilaisissa töissä, kuten apteekin apulaisena ja opettajana koulussa. Jatkuvasti veloissaan uhkapelin vuoksi Goldsmith tuotti valtavasti tekstiä tusinakirjailijana lontoolaisille kustantajille, mutta muutamilla harkitummin tehdyillä töillä hän pääsi Samuel Johnsonin piiriin ja perusti tämän kanssa The Clubin. Kirjallinen työ yhdistettynä hillittömiin elämäntapoihin sai aikaan, että Horace Walpole antoi hänelle nimen inspiroitunut idiootti (inspired idiot). Niihin aikoihin hän käytti kirjoittajanimeä "James Willington" (Trinityssä hänellä oli sen niminen opiskelijatoveri) julkaistessaan 1758 hugenotti Jean Marteilhen omaelämäkerran käännöksen.
Aikalaiset luonnehtivat Goldsmithiä taipuvaiseksi kateuteen, miellyttäväksi mutta äkkinäiseksi ja epäkäytännölliseksi ihmiseksi, joka oli kerran suunnitellut Amerikkaan muuttoa mutta myöhästynyt laivasta eikä matkasta tullut mitään. 
Ennenaikainen kuolema 1774 on voinut johtua osin munuaistulehduksen väärästä diagnoosista. Goldsmith haudattiin Lontooseen Temple Churchiin. Hautakirjoituksessa lukee: "TÄSSÄ LEPÄÄ OLIVER GOLDSMITH". Ballymahonin keskustassa on hänen muistomerkkinsä, samoin Westminster Abbeyssa on epitafi, jonka on kirjoittanut Samuel Johnson.
Paavo Yli-Vakkuri

Paavo Olavi Yli-Vakkuri (23. maaliskuuta 1913 Kauhajoki – 31. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitotieteilijä ja professori.
Yli-Vakkuri toimi Helsingin yliopiston dosenttina vuosina 1956–1958, metsänhoitotieteen apulaisprofessorina vuosina 1958–1963 ja metsänhoitotieteen professorina vuosina 1963–1977.
Yli-Vakkuri oli sotavankina Neuvostoliitossa 9. elokuuta 1941 – 25. joulukuuta 1944. Siitä ajasta on Kansallisarkistossa hänen muistelmansa, jotka perustuvat Tuula Saarisen syyskuun 2000 ja tammikuun 2001 välisenä aikana tekemiin haastatteluihin.
Yli-Vakkurin puoliso vuodesta 1946 oli lääketieteen lisensiaatti Saima Heikkilä (s. 1918); perheeseen syntyi neljä lasta.
Adam Nagy (jääkiekkoilija)

Seuraura

Nagy on HK Levicen kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana HK Dukla Trenčínin B-nuoriin kaudeksi 2008–2009. Severstal Tšerepovets varasi Nagyn 56. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2010. Hän debytoi Slovakian Extraligassa kaudella 2012–2013. Nagy pelasi alkukauden pääasiassa Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kehitysohjelma HK Orange 20:ssa, jossa hän pelasi 14 ottelua. Kevätkaudella Nagy nousi Dukla Trenčínin miesten joukkueeseen, jossa hän nousi kevään mittaan joukkueen pääasialliseksi vastuunkantajaksi Matej Kristínin ohi ja pelasi 13 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua.
Kaudella 2013–2014 Nagy toimi Dukla Trenčínin pääasiallisena kakkosmaalivahtina Ján Lašákille ja hän pelasi 24 runkosarjaottelua. Kaudella 2014–2015 Nagy jäi joukkueen selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Branislav Konrádille ja hän pelasi kahdeksan runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin. Kauden 2015–2016 Nagy aloitti HC Banská Bystricassa, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa, mutta Nagy siirtyi kesken kauden kuitenkin ŠHK 37 Piešťanyn riveihin. Hän jakoi loppukaudella varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Patrik Rybárin kanssa. Piešťany onnistui säilyttämään sarjapaikkansa, mutta seura myi kuitenkin Extraliga-lisenssinsä kaudeksi 2016–2017 HK 32 Liptovský Mikulášille. Nagy jatkoi HK 32:ssa, jossa hän nousi kauden mittaan joukkueen pääasialliseksi ykkösmaalivahdiksi Karol Križanin ohi.
Nagy siirtyi kaudeksi 2017–2018 Extraligan nousijajoukkue HC 07 Detvaan. Hän jakoi joukkueen torjuntavastuun varsin tasaisesti kanadalaisten Matt Larosen ja Matt Hackettin kanssa.
Kaudeksi 2018–2019 Nagy siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän jakoi varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Sami Sunin kanssa. Nagy puki kauden aikana myös Peliittojen yhteistyöseuran, Pelicansin paidan neljään SM-liigaotteluun, mutta hän ei saanut siellä kuitenkaan peliaikaa.

Maajoukkueura

Nagy pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013. Hänet valittiin Venäjää vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Nagy pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010.
Agder

Agder on historiallinen alue Etelä-Norjassa, josta nykyään käytetään synonyyminomaisesti usein myös runoilija Vilhelm Kragin vuonna 1902 kehittelemää nimitystä Sørlandet. Nyky-Norjan lääninhallinnossa sitä vastaavat pääpiirteissään Länsi- ja Itä-Agderin läänien alueet. Kristiansand on alueen keskeisin kaupunki.
Kielitutkija Sophus Buggen (1833–1907) mukaan Agder-nimi pohjautuu muinaisgermaaniseen sanaan egede, mikä tarkoittaa mereen pistävää maa-aluetta. Esimerkiksi Vest-Agder-nimi tuli käyttöön vuonna 1917, jota ennen alue tunnettiin Listerin ja Mandalin lääninä.
Runoilija Paal-Helge Haugen (1945-) mainitsee "Agderin sydämeen" kuuluvan Lyngdalin, Audnedalin, Vegusdalin, Vegårshein, Konsmon, Fjotlandin, Holumin, Halsen ja Harkmarkin asutukset. Tämän mukaan Agderin historiallinen "keskus" ei olisi sama asia kuin Sørlandetin maantieteelliset ydinalueet.
Everton LFC

Historia

Seura perustettiin 1983 nimellä Hoylake WFC. Pian perustamisensa jälkeen seuran nimeksi tuli Leasowe Pacific, kun Hoylake ja Dolphins YC yhdistyivät. Leasowe Pacific ylsi 1988 naisten FA Cupin loppuotteluun, jonka se hävisi, ja uudestaan 1989, jolloin se voitti Friends of Fulhamin 3–2. Seura voitti alueellisen sarjan viidesti peräkkäin, minkä jälkeen Pacific pääsi mukaan Division One Northiin ja nousi sen voitettuaan naisten Valioliigaan.
Leasowe Pacificista tuli Everton Ladies Football Club vuonna 1995. Naisten Valioliigassa Everton saavutti ensimmäisen ja toistaiseksi mestaruutensa 1998. 2000-luvulla Everton oli yksi sarjan kärkiseuroista ja sijoittui muun muassa toiseksi viidesti peräkkäin vuosina 2006–2010. Vuonna 2010 seura voitti toisen kerran naisten FA Cupin kukistamalla Arsenalin 3–2.
FA:n naisten superliiga (FA WSL) perustettiin 2011 ja Everton oli yksi sen kahdeksasta perustajajäsenestä. Vuonna 2014 Everton putosi sarjaporrasta alemmas. Everton pääsi taas FA WSL:n korkeimmalle sarjatasolle 2017, kun se sai konkurssiin menneen Notts Countyn sarjapaikan.
Gianna Terribili-Gonzales

Gianna Terribili-Gonzales (oikealta nimeltään Giovanna Terribili, 5. maaliskuuta 1882 Marino – 10. joulukuuta 1940 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Terribili-Gonzales oli varhaisen italialaisen mykkäelokuvan suurin diiva. Hän aloitti näyttelijänuransa vuonna 1908 ja sai kansainvälistä mainetta rooleistaan Enrico Guazzonin Cinesillä ohjaamissa elokuvissa Marcantonio e Cleopatra ja La Gerusalemme liberata (molemmat 1913). Scuola d’eroin (1914) jälkeen Terribili-Gonzales riitautui Guazzonin kanssa ja perusti oman tuotantoyhtiön, joka ei menestynyt. Tyyliltään yliampuva näyttelijä vetäytyi alalta italialaisen elokuvan lamavuosina 1920-luvun alussa. Hän meni naimisiin ja sai viisi lasta.
Markku Niinimäki

Markku Niinimäki (s. 1967) on suomalainen vammaisurheilija. Hänen vammaluokkansa on F54. Niinimäen lajeja ovat keihäänheitto ja kuulantyöntö. Niinimäki valittiin vuosien 2003 ja 2006 vammaisurheilijaksi.
Niinimäki aloitti urheilu-uransa pyörätuolikoripallossa, mutta siirtyi yleisurheiluun vuonna 1998. Hän voitti Euroopan mestaruuden keihäänheitossa vuosina 2003 ja 2005. Niinimäen ennätys keihäässä on 29,33 metriä, mikä on myös maailmanennätys hänen luokassaan. Vuoden 2008 paralympialaisissa Niinimäki voitti kultaa keihäänheitossa ja hopeaa kuulantyönnössä. Hän työnsi oman vammaluokkansa maailmanennätyksen 9,92 m.
Markku-liitto valitsi Niinimäen vuoden 2007 Markuksi. Niinimäen asuinpaikkakunnalla Mäntsälässä on nimetty katu hänen mukaansa, Markku Niinimäen raitti.
Niinimäki on SDP:n jäsen. Hänet on valittu Mäntsälän kunnanvaltuustoon vuoden 2008, 2012 ja 2017 kuntavaaleissa.
Tuuksi

Maantiede ja asutus

Tuuksen kunnan pinta-ala on 84 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aunuksen piirin Koveran, kaakossa Aunuksen ja lännessä Alavoisen kuntiin. Kunta sijaitsee Laatokan alangolla. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Seudulle suunnitellaan Tuuloksen rauhoitusaluetta.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 67 % on kansallisuudeltaan karjalaisia, 30 % venäläisiä ja 1 % suomalaisia.

Historia

Entisen Riiskalan kylän läheltä Pitkäojan varrelta on löydetty 4000-luvun alkuun eaa. ajoitettu asuinpaikka. Seudun kanta-asukkaat ovat karjalaisia. 
Nykyinen Tuuksen kylä koostuu Tuuksenjoen varrelle seitsemän kilometrin matkalle levittäytyneistä kylistä, jotka 1900-luvun alussa muodostivat Riipuskalan volostin Latvan ja Riiskalan kyläkunnat. 1920-luvulla perustettiin Aunuksen piirin Tuuksen kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 1 500 asukasta. 
Kyläneuvostoon kuuluneet Ala-Latva (ven. Nižnjaja Ladva), Bojarssina (Bojarštšina), Gorbala (Garbala), Gorka eli Tuuksenmäki eli Vaara (Tuksinskaja Gorka), Emtsilä (Emtšila), Juokkula (Jukkula), Klimsoila eli Niemi (Klimšeila), Meltsula (Meltšula), Pappila eli Saroila (Šaroila), Petkelä (Petkala), Pieni-Latva eli Ylä-Latva (Verhnjaja Ladva), Riiskala (Ryškala), Takkarila (Tokareva), Tekatsula (Tekattšula), Teppula, Valoila, Viljoitula (Villeitula) ja Änkilä (Ankila) yhdistettiin Tuuksen kyläksi vuonna 1957. Vuonna 1930 perustettiin Aunuksen piirin ensimmäinen kolhoosi ja vuonna 1968 Tuuksen sovhoosi, joka edelleen jatkaa toimintaansa maatalousyrityksenä.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan alueella on kunnoltaan tyydyttäviä tai huonoja paikallisteitä. Sen läpi kulkee Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie, jolla on Tuuksen asema (ven. Tuuksa). Kylästä on linja-autoyhteys Aunukseen.
Tärkein elinkeino on maatalous. Tuuksen maatalousyritys tuottaa maitoa, naudanlihaa, perunaa ja vihanneksia. Kylässä toimii myös yksityistiloja sekä havupuiden ja pensaiden taimia kasvattava yritys.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, kauppoja ja ruokaloita. Kylässä on vuonna 2007 rakennettu ortodoksinen kirkko. Majoituspalveluja tarjoaa vierasmaja Sepän kodi.
Martti Suosalo (teatterinjohtaja)

Martti Aleksander Suosalo (vuoteen 1906 Finni, 14. lokakuuta 1902 Messukylä – 6. kesäkuuta 1954 Sodankylä) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Pietarsaaressa varttunut Suosalo oli vuodesta 1921 lähtien näyttelijänä Vaasan Työväen Teatterissa, josta hän siirtyi Rovaniemen Työväen Näyttämön johtajaksi vuonna 1927. Varsinaiselta ammatiltaan Suosalo oli mainosmaalari.
Martti Suosalon puoliso oli Aili Irene Nygård (1905–1996). Hänen isänsä oli Suomen sisällissodan aikana Pietarsaaren teloituksissa ammuttu entinen kansanedustaja Kalle Suosalo ja veli kansanedustaja Vilho Suosalo. Martti Suosalo on myös vuonna 1962 syntyneen näyttelijä Martti Suosalon isoisä. Hänet on haudattu Rovaniemen IV hautausmaalle.
Nazcan laatta

Nazcan laatta on tektoninen laatta, joka sijaitsee itäisellä Tyynellämerellä. Laatta on muinaisen Farallonin laatan palanen. Se työntyy jatkuvasti kohti Etelä-Amerikan laattaa aiheuttaen alueelle subduktiovyöhykkeen. Tämän työntymisen aiheuttamana on syntynyt Andien vuoristo. Alityöntoalueelle tyypilliseen tapaan myös Nazcan laatan alueella esiintyy paljon vulkaanista toimintaa ja maanjäristyksiä, joista tunnetuimpia ovat Valdivian maanjäristys vuonna 1960 ja Chilen maanjäristys 2010.
Elsa Myllykoski

Elsa Myllykoski, o. s. Kauppinen (s. 28. elokuuta 1917 Sammatti) on suomalainen kirjailija joka on käyttänyt kirjailijanimiä Leena Ojamo, Elsa Kaarto ja Kaarina Manner.
Turuhanskin piiri

Turuhanskin piiri (ven. Туруха́нский райо́н, Turuhanski raion) on paikallinen itsehallintoalue Krasnojarskin aluepiirin luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 211 200 neliökilometriä ja asukkaita on 20 700 henkeä (vuonna 2007)
Piiriin kuuluu Igarkan kaupunki, Svetlogorskin taajama sekä 5 maalaiskuntaa: Bor, Turuhansk, Verhneimbatsk, Vorogovo ja Zotino. Hallinnollinen keskus on Turuhanskin kylä.
Seudun halki virtaa Jenisei, joka on myös tärkein liikenneväylä. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin Krasnojarskiin 1 474 kilometriä.
Alueen kanta-asukkaita ovat ketit, selkupit ja evenkit, jotka nykyään muodostavat 11 % väestöstä. Ensimmäiset venäläiset saapuivat 1600-luvun alussa. Vuonna 1672 perustettiin Novaja Mangazejan kaupunki (nykyinen Turuhansk), josta vuonna 1735 tuli kihlakunnan ja myöhemmin piirikunnan keskus. Vuonna 1780 kaupunki sai nimen Turuhansk. Seutu toimi Jemeljan Pugatšovin talonpoikaiskapinallisten, dekabristien, Puolan kapinallisten ja vallankumouksellisten puolueiden jäsenten karkotuspaikkana. Vuonna 1930 Turuhanskin piiristä erotettiin Taimyrin ja Evenkian piirikunnat. Vuoteen 1953 saakka alueella oli vankileirejä.
Suurin tuotantolaitos on Svetlogorskin luona sijaitseva Kureikan vesivoimalaitos. Viime aikoina on alettu hyödyntää Vankorin öljy- ja kaasuesiintymää. Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus sekä keräilytalous. Alkuperäisväestö kärsii huomattavista taloudellisista, sosiaalisista ja terveysongelmista.
Saksan Grand Prix 1988

Saksan Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 24. heinäkuuta 1988 Hockenheimringin radalla Saksassa. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Ayrton Senna. Voitto oli hänelle jo kauden viides.
Hope Pym

Hahmon fiktiivinen historia

Vanhempiensa kuoleman jälkeen Hope ja hänen kaksoisveljensä Henry Pym Jr. kieltäytyivät hyväksymästä A-Next -ryhmän asemaa Kostajien "uutena sukupolvena". He käyttivät vanhempiensa omaisuutta muodostaakseen superrikollisryhmän nimeltä Revengers ja hyökkäsivät Kostajien kartanoon vanhempiensa turvakoodeilla. Hope oli aikeissa kiduttaa Cassandra Langia, Scott Langin tytärtä, koska tunsi itsensä Kostajien todelliseksi perilliseksi. Henry kuitenkin esti tämän sekä Hopen yrityksen laukaista kartanon itsetuhomekanismi, jolloin sekä A-Nextin että Revengersin jäsenet olisivat kuolleet.
Airisto–Seili

Airisto - Seilin valtakunnallisesti arvokas maisema-alue on Saaristomerellä Paraisten ja Naantalin kaupungeissa sijaitseva 11 000 hehtaarin valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Alue sijaitsee Airistolla ja sen ympärillä sijaitsevilla kapeilla salmilla sekä lukuisilla saarilla ja luodoilla. Tämä alue on Lounaisrannikon ja Saaristomeren alueen tunnetuimpia maisemanähtävyyksiä.

Luonnonpiirteet

Airiston selkä on muodostunut kallioperässä olevaan hautamaiseen vajoamaan. Sen syvin kohta sijaitsee maisema-alueen pohjoispuolella. Maisema-alueen eteläosa on Länsi-Turunmaan Seilin saaristosta, pohjoisosa koostuu Naantalin Rymättylässä sijaitsevista Aaslaluodon ja Airismaan saarista, sekä itäosa Paraisten Stormälöstä.
Alueen saaret ovat kallioisia ja suurimpien saarien lakiosissa kasvaa mäntymetsiä, mutta rehevimmillä alueilla esiintyy myös lehtimetsää. Alueen luonnonsuojelullisesti arvokkaita saaria ovat muun muassa Länsi-Turunmaalla sijaitsevat Högholmenin, Majholmenin ja Lindsorin saaret sekä luonnonsuojelualue Måsgrund. Seilin saari eroaa ympäröivistä, männiköiden peittämistä kallioluodoista ja saarista vehreän puistomaisena niittyineen ja jaloine lehtipuineen. Suuri osa Seilin saaresta kuuluu rantojensuojeluohjelmaan. Monet Seilin ympärillä olevat saaret ovat luonnonsuojelualueita.

Kulttuuripiirteet

Historialliset tapahtumat Airiston selällä liittyvät vanhaan laivaväylään, jota pitkin Varsinais-Suomen rannikolle suuntautui useista hävitys- ja valloitusretkiä. Alueen tunnetuimman saaren, Seilin historia on osa Suomen sairaanhoitolaitoksen vaiheita. Saari toimi Suomen ensimmäisenä leprasairaalana vuosina 1619–1785 ja valtion mielisairaalana 1755–1962. Saareen tuodut raajarikot ja mielisairaat asuivat pääsaaressa ja spitaaliset nykyään saareen kiinni kasvaneessa niemessä. Seilin sairaalan puinen ristikirkko Seilin kirkko valmistui vuonna 1733. Kirkon vieressä on vanha hautausmaa. Sairaalan päärakennus valmistui vuonna 1840 ja se on Carl Ludvig Engelin piirtämä. Rakennuksen ulkoasu on säilytetty alkuperäisenä, mutta sisäosat on uusittu. Sairaalan rakennusryhmään kuuluu kaikkiaan viidettäkymmentä rakennusta. Nykyään Seilin rakennuksissa toimii Turun yliopiston Saaristomeren tutkimuslaitos. Haverössä ja muillakin alueen saarilla on pienimuotoisia saaristolaisia viljelytiloja.
Bovespa

Bovespa (Bolsa de Valores de São Paulo) on brasilialainen, São Paulossa toimiva pörssi. Se perustettiin 23. elokuuta 1890.
Bovespa on Latinalaisen Amerikan suurin pörssi. Sen keskimääräinen päivittäinen vaihto on 1 221 miljoonaa realia (vuoden 2004 tilasto). Pörssi toimi valtion laitoksena vuoteen 1966 asti, jolloin siitä tuli voittoa tavoittelematon yhteisö.
Bovespassa käydään kauppaa noin 550 yhtiön osakkeilla.
Il Cannone

Il Cannone (Il Cannone Guarnerius) on viulu, joka on Guarneri del Gesù vuodelta 1743. Se oli Niccolò Paganinin lempisoitin.
Viulua säilytetään Genovassa Palazzo Doria Tursin museossa, tarkoin vartioidussa ja oikeaan kosteusprosenttiin säädetyssä huoneessa. Premio Paganini -viulukilpailun voittaja saa kunnian soittaa viululla.
Elvi Sinervo

Elvi Aulikki Sinervo-Ryömä (4. toukokuuta 1912 Helsinki – 28. elokuuta 1986 Pernaja) oli suomalainen työväenluokkainen kirjailija, runoilija ja suomentaja. Hänen tuotteliain kautensa osui ajalle 1931–1956. 1950-luvulta alkaen Sinervo teki myös suomennoksia. Sinervo oli vakaumuksellinen kommunisti ja toi vakaumuksensa ilmi myös teksteissään sekä toimi sotien jälkeen pitkään Suomen Kommunistisessa Puolueessa (SKP).

Henkilöhistoria

Sinervo kuului Helsingin Vaasankadulla kasvaneeseen perheeseen, jonka muita lapsia olivat kansanedustaja Sylvi-Kyllikki Kilpi ja kirjailija Aira Sinervo. Hänen vanhempansa olivat levyseppä Edvard Sinervo ja Alma Wallenius. Sinervo kävi Vaasan suomalaista tyttökoulua ja Tyttönormaalilyseon. Hän oli naimisissa lääkäri-kansanedustaja-päätoimittaja Mauri Ryömän (1911–1958) kanssa. Vuonna 1933 solmittu liitto päättyi Ryömän kuolemaan liikenneonnettomuudessa. Suomentajat Ilkka Ryömä ja Liisa Ryömä sekä Maija Ryömä ovat heidän lapsiaan.
Sinervo kuului miehensä kanssa Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran perustajiin ja toimi seuran varasihteerinä 1940. Kun valtiojohto katsoi seuran uhkaavan Suomen turvallisuutta, se kiellettiin ja sen johto pidätettiin. Sinervo tuomittiin heinäkuussa 1941 kolmeksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta. Hän vapautui kesäkuussa 1944.  SKP:n toimintamuotoihin pettynyt Sinervo erotettiin puolueesta marraskuussa 1959, mutta hän piti itseään tämän jälkeenkin kommunistina ja jatkoi toimintaansa Rauhanpuolustajat-järjestössä.

Kirjallinen tuotanto

Sinervo kuului vuonna 1936 perustetun kulttuuriyhdistys Kiilan kantaviin voimiin  alusta lähtien. Hänen lisäkseen Kiilan ydinryhmään kuuluivat Jarno Pennanen, Arvo Turtiainen, Viljo Kajava ja Otto Varhia. Varsinaisesti Kiilaan hyväksyttiin vain kirjailijat, mutta ryhmässä toimi aktiivisesti myös kriitikoita ja elokuvaohjaajia. Jo tunnustusta saaneista kirjailijoista Kiilaan liittyivät Katri Vala ja Pentti Haanpää. Sodan jälkeen Kiilan toiminta virisi nopeasti uudestaan, ja se jatkui aina 1970-luvulle saakka.
Sinervon tunnetuimpiin runoihin kuuluva Natalia on vankeusajalta. Muista Sinervon poliittisista teksteistä muistetaan mm. SKP:n 30-vuotisjuhliin 1948 kirjoitettu Kivinen laulu sekä vuoden 1949 Kemin veritorstain innoittamat Lintu mustasiipi lennä ja Sinä tiedät luokkasi lait. Nämä ja monet muut hänen runonsa saivat uutta julkisuutta lauluiksi sävellettyinä vasemmistolaisen poliittisen laululiikkeen nousun myötä 1970-luvun alussa.
Sinervo suomensi 1950-luvulta alkaen lukuisia teoksia saksasta, ruotsista ja englannista, muun muassa monia Bertolt Brechtin ja Henrik Tikkasen teoksia.

Palkinnot

Sinervolle myönnettiin Eino Leinon palkinto 1980 ja Mikael Agricola -palkinto 1973 Bertolt Brechtin näytelmän Teurastamojen Pyhä Johanna sekä Per Olov Enquistin romaanin Ihmeparantajan viides talvi suomennoksista.
Glion

Glion on kylä Montreux’n kaupungin alueella, Sveitsissä. Kylä sijaitsee vuoren rinteellä kaupungin kaakkoispuolella, noin kilometrin päässä Genevejärven rannasta ja noin 300 metriä järveä korkeammalla, 700 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kylästä tuli kuulu kylpylä- ja parantolapaikka jo 1800-luvun jälkipuoliskolla. Osa hoitolaitoksista ja hotelleista on otettu muuhun käyttöön, muun muassa Valmontin parantola (Sanatorium Valmont) on nykyään Klinik Valmont.

Liikenne

Jyrkkään vuorenrinteeseen rakennettiin alhaalta Genevejärven rannasta, Territet’stä, vuonna 1883 kiskoköysirata (funikulaari). Rata on uusittuna edelleen käytössä. Se nousee 637 metrin matkalla 300 metriä. 
Vuonna 1892 Glionista rakennettiin kapearaiteinen rautatie Caux’n kautta Les Rochers de Nayeen. Rataa jatkettiin Montreux’n keskustaan vuonna 1909. Moottoritie A9 (Lausanne–Martigny) kulkee Glionin ali 1,35 kilometriä pitkässä tunnelissa.
Old Colwynin rautatieasema

Historia

Aseman avasi 9. huhtikuuta 1884 London and North Western Railway. Se tunnettiin aluksi nimellä Colwyn, mutta tämä aiheutti sekaannusta Colwyn Bayn kanssa, ja niinpä asema nimettiin Old Colwyniksi 1. kesäkuuta 1885. Old Colwynin asema palveli pääasiassa Colwynin ja Colwyn Bayn alueelle tulevia lomailijoita. Siellä oli kaksi laituria, joilla oli yksinkertaiset odotustilat. Lisäksi asemalla oli sivuraide ja hiilikenttä, jolla oli neljän eri hiilikauppiaan toimistot ja varastot.
Koska Old Colwynin asema oli alle kahden kilometrin päässä Colwyn Bayn asemasta, se oli melko hiljainen lomakauden ulkopuolella. Niinpä se suljettiin matkustajaliikenteeltä 1. joulukuuta 1952. Tavaraliikenteen käytössä se pysyi 4. toukokuuta 1964 asti.
Ainoa jäänne Old Colwynin asemasta on länteen menevien junien laituri, joka näkyy yhä kumpuna radan varrella.
RN Alpino (1909)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. kesäkuuta 1928.