google/wiki40b huggingface dataset:
Yksinomainen talousvyöhyke

Yksinomainen talousvyöhyke (Exclusive economic zone, EEZ) tarkoittaa valtion yksinomaisessa hallinnassa olevaa merialuetta, johon kuuluvat sisäiset aluevedet, aluemeri ja sen ulkopuolella kansainvälisellä vesillä oleva mannerjalusta. Yksinomainen talousvyöhyke otettiin käyttöön YK:n kolmannessa merioikeuskonferenssissa 1982.
Yksinomainen talousvyöhyke jatkuu usealla merioikeusyleissopimuksen allekirjoittaneella maalla 200 meripeninkulman päähän rannikosta. Talousvyöhyke siis jatkuu paljon aluemerta laajemmalle. Valtiot sopivat ylensä keskenään merirajoistaan ja yksinomaisista talousvyöhykkeistään merioikeusyleissopimuksen mukaan, mutta kaikki maat eivät ole sopimusta vahvistaneet. Talousvyöhykkeen ulkopuolelle jäävä alue on aavaa merta.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2014

Putoamissarja

Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+1)

Pudotuspelit

Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+1)
Ajattara (yhtye)

Yhtyeen musiikki- ja sanoitustyyli

Ajattara soittaa perusolemukseltaan synkkää ja alakuloista black metallia. Yhtyeen musiikki koostuu yksinkertaisista riffeistä ja melodioista, joita tehostetaan kosketinsoittimilla, joilla luodaan yhtyeen kappaleille ominainen melankolinen tunnelma. Yhtyeen laulukieli on suomi, ja laulutyyli on pääasiassa black metal -henkistä huutoa, mutta joissakin kappaleissa kuulee myös puhdasta laulua. Joissain kappaleissa sanoitukset muistuttavat hieman myös kalevalaista runomittaa. Yhtyeen kappaleissa usein toistuvia aiheita ovat kuolema, pahuus ja pimeys.

Yhtyeen vaiheet

Yhtyeen kokoonpano on muuttunut monta kertaa. Viimeksi Ajattaran kokoonpano uudistui vuoden 2006 lopussa, kun kaikki jäsenet Pasi Koskista lukuun ottamatta jättivät yhtyeen. Yhtye palasi takaisin miehistönvaihdoksen myötä vuoden 2007 aikana. Ajattara julkaisi Kalmanto-nimisen albumin 5. syyskuuta 2007. Ajattara julkaisi 15.4.2009 uuden levyn nimeltä Noitumaa. Yhtyeen kahdeksas studioalbumi kantaa nimeä Murhat, ja se julkaistiin 2. helmikuuta 2011. Yhtye lopetti 15. huhtikuuta 2012 ilmoitettuaan siitä Facebook-sivuillaan.
Luonnollinen anomalia

Luonnollinen anomalia engl. true anomaly) on taivaanmekaniikassa käytetty rataelementti, joka ilmoittaa kappaleen suunnan radan polttopisteestä katsottuna. Luonnollisen anomalian nollasuunta on perihelin suunta.

Luonnollinen anomalia

Kappaleen liikkuessa kartioleikkauksen muotoisella radalla (ympyrä, ellipsi, paraabeli tai hyperbeli), sen paikkavektori (tai oikeammin sen pituus) voidaan ilmaista napakoordinaatistossa kulman  funktiona muodossa
Tässä  on radan isoakselin puolikas ja  radan eksentrisyys ja radan polttopiste sijaitsee koordinaatiston origossa. Kulmaa  kutsutaan kappaleen luonnolliseksi anomaliaksi.
Koska taivaankappaleet liikkuvat ellipsiradoilla, niiden nopeus radan eri kohdissa on erilainen. Asiaa hankaloittaa lisäksi se, että rata on (ympyrärataa lukuun ottamatta) epäsymmetrinen polttopistekeskisessä koordinaatistossa. Tästä syystä luonnollinen anomalia muuttuu vaihtelevalla nopeudella, eikä se siis ole lainkaan yksinkertainen ajan funktio. Tämä tekee siitä matemaattisesti hankalan käsiteltävän, eikä luonnollista anomaliaa käytetä radan laskemisessa käytännössä juuri koskaan oppikirjajohdantoja lukuun ottamatta.
Tepuilehtiorneero

Levinneisyys

Tepuilehtiorneeroa tavataan Brasiliassa, Guayanassa ja Venezuelassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Gleipnir

Gleipnir on skandinaavisen mytologian ketju. Aasat olivat vangineet Lokin pojan susi Fenririn. Jumalat sitoivat Fenririn ensin kahdesti rautaketjuihin, mutta se vapautui niistä. Tämän jälkeen kääpiöt Odinin avustuksella takoivat Gleipnirin. Gleipnir on valmistettu kuudesta aineesta: kissan askelista, naisen parrasta, kalan hengityksestä, vuoren juurista, karhun jäänteistä ja linnun syljestä. Ketju oli ohutta kuin silkki. Fenrir ei pystynyt pakenemaan Gleipnir-ketjusta, mutta pyrkiessään pakoon puri Tyrin toisen käden pois.
Pädi

Pädi on patja, jota käytetään ulkona boulderoitaessa. Pädin tarkoituksena on varmistaa kiipeilijän turvallisempi alastulo ja estää loukkaantumisia pudotessa. Turvallisuuden parantamiseksi kiipeilijällä on usein spottaaja. Spottaajan tarkoitus on ohjata putoava kiipeilijä niin, että tämä putoaa pädille.
Pädejä on olemassa erikokoisia ja niiden täytteenä käytetään vaahtomuovia. Yleisin koko on noin 130 × 130 × 10 senttimetriä, mutta isompia ja pienempiä löytyy myös.
Pädi voidaan yleensä taittaa vähintään kaksinkerroin, jolloin sitä on helpompi kuljettaa. Pädissä on usein myös olkaimet, joista sen saa repun tavoin asetettua selkään. Joissakin pädeissä on erikseen läppä, jonka saa kietaistua taitetun pädin alaosan yli. Tällöin pädin sisälle muodostuu tasku, johon voi laittaa tavaraa.
Kimmo Leppälä

Kimmo Aarne Eerik Leppälä (s. 1963) on suomalainen klarinetisti ja säveltäjä. Leppälä toimii Lohjan kaupunginorkesterin klarinetin äänenjohtajana. Hän teki diplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1991. Leppälä on esiintynyt lukuisien suomalaisorkestereiden kanssa (mm. Avanti), minkä lisäksi hän johtaa Mill Hill Big Bandiä. 2000-luvulla hän on toiminut aktiivisesti mm. Uusinta-kamariyhtyeessä. Leppälän mielenkiinto on ulottunut taidemusiikin ohella jazziin, ja hän on levyttänyt molempia musiikinlajeja. Hän on kantaesittänyt lukuisien suomalaissäveltäjien teoksia ja tuonut ajoittain esille myös omaa kamarimusiikkituotantoaan.
Leppälä kuuluu Opera Big Bandin ja Martin Brushane Big Bandin saksofonisektioon. Hänen sävellyksiään ovat soittaneet mm. Lohjan kaupunginorkesteri, Kotkan kaupunginorkesteri, Avanti, Suomalainen saksofonikvartetti ja Uusinta. Vuonna 1985 Kimmo Leppälä palkittiin kunniamaininnalla sooloklarinettiteoksestaan Hirtengedichte Premio Valentino Bucchi -sävellyskilpailussa Italiassa. Leppälän ensimmäinen levytetty sävellys Oboekvartetto 1 on julkaistu 2003 Uusinta-yhtyeen levyllä At the edge of time. Uusinta kustannusosakeyhtiö on myös kustantanut osan hänen sävellyksistään.
Vapaala

Historia

Vapaala on yksi Vantaan vanhimmista omakotitaloalueista, ja sen historia juontaa juurensa 1930-luvun loppupuolelle aikaan, jolloin alue kuului silloiseen Helsingin maalaiskuntaan ja jolloin alueelle syntyi pääasiassa helsinkiläisen keskiluokan rakennuttama asuin- ja huvila-alue kauas silloisen kaupungin vaikutuspiiristä. Ensimmäiset asukkaat muuttivat alueelle vuoden 1936 paikkeilla, ja alue sai nopeasti huvilakaupunginosamaisia piirteitä omien kauppojen ja v. 1938 perustetun VPK:n myötä. Friherrsin asukasluvun kasvaessa ja lapsiperheiden myötä heräsi myös ajatus omasta koulusta, mutta sotavuodet viivästyttivät kehitystä ja nykyisenä Rajatorpan kouluna (alakoulu) tunnettu Ilpolan koulu avasi ovensa vasta lokakuussa 1948. Suomalaisen nimensä Vapaala sai 1960-luvulla.
Rajatorpan kerrostalot ovat valmistuneet Helsingin Saton kanssa tehdyn aluerakentamissopimuksen (1967) pohjalta vuosina 1968–1974.

Nykypäivä

Nykypäivän Vapaala on yleisilmeeltään hyvin samankaltainen kuin vanha huvila-alue on ollut, talokanta on tosin uusiutunut ja suuremmat huvilatontit on lohkottu ja rakennettu tiiviimmiksi, mutta vanha Frisun mäen rinteille syntynyt yhteisö eroaa edukseen pelloille rakennetuista omakotitaloaluekeskittymistä. Vapaalaan on kaavoitteilla myös uusia omakotitontteja Vapaalantien, Vanhan Hämeenkyläntien ja Kierretien varsille (2012).
Vapaalan kaupunginosa kuuluu Myyrmäen suuralueeseen. Vapaala on kävelyetäisyyden päässä Myyrmäen palveluista, kuten terveysasemasta, kauppakeskus Myyrmannista, kirjastosta, urheilutalosta, urheilupuistosta sekä Petikon vapaa-ajan- ja sisustusliikkeistä. Rajatorpassa on ostoskeskus.
Polygonimalli

Polygonimalli tai polygoniverkko (engl. polygon mesh) on kolmiulotteisessa grafiikassa kappale, joka koostuu useista polygoneista. Yksinkertainen esimerkki polygonimallista on kuutio, monimutkaisempia ovat esimerkiksi ihmisen pää.
Polygonimalli on esitystapaan liittyvää tietoa kuten kappaleen muoto eikä se vielä yksistään määrittele miten kappale näkyy. Verkon päälle voidaan yhdistää tekstuureja ja kappaleeseen voidaan käyttää transformaatio- ja projektioalgoritmeja sen sijainnin, asennon ym. muuttamiseen. Myös tiettyyn osaan voidaan kohdistaa toimintojen kuten ihmismallin käden heiluttamiseen tai mallit voivat koostua useista erillisistä malleista.
Malleja voidaan tehdä suoraan ohjelmoinnilla, 3D-mallinnusohjelmilla tai takaisinmallintamalla eri menetelmillä.
Malliin voidaan lisätä tai poistaa polygoneja tesselaation avulla tai niitä voidaan korvata normaalikartoituksen avulla.
Polygonimalli on grafiikassa ja visualisoinnissa käytettävä malli ja se ei ole sama asia kuin fyysistä kappaletta koskevat tietokoneavusteisen suunnittelun tai tietokoneavusteisen valmistuksen tietomallit.
Malleista voidaan tehdä useita versiota suorituskyvyn tehostamiseen esimerkiksi videopeleissä: kauempana olevalle kappaleelle voidaan käyttää vähemmän polygoneja kuin lähellä oleville. Yksityiskohtaisuustasot (engl. level of detail) valitaan ajonaikaisesti.
Itägalindialaiset

Itägalindialaiset (ven. Голядь) olivat nykyisen Moskovan alueella elänyt balttikansa. He sulautuivat alueen slaavilaiseen väestöön 1400- tai 1500-luvulla. Ensimmäiset maininnat heistä historiallisissa lähteissä ovat peräisin rusilaisista 1000-luvun alussa kirjoitetusta kronikasta. Tuolloin heidät tunnettiin nimellä goljad. Juri Dolgoruki soti heitä vastaan vuonna 1147 ja perusti samana vuonna heidän mailleen Moskovan kaupungin. Itägalindialaiset sulautuivat slaaveihin helposti sen jälkeen, kun heidän yhteydensä muihin baltteihin katkesi slaavien etenemisen myötä. Vaikka heidän katsotaankin sulautuneen slaaveihin viimeistään 1500-luvulla, eli vielä 1800-luvulla Venäjällä ihmisiä, jotka kutsuivat itseään nimellä goljad.
OuluHealth

OuluHealth on bioalan, terveysalan sekä ICT-osaamisen keskus Oulussa. OuluHealthin yhteistyössä ovat mukana Oulun kaupunki, Oulun yliopistollinen sairaala, Oulun yliopisto, Oulun seudun ammattikorkeakoulu, Centre for Health and Technology, BusinessOulu, Oulu Wellness Institute, Pohjois-Pohjanmaan liitto sekä yrityksiä ja muita tutkimuslaitoksia. OuluHealth on mukana ECHA:ssa, EuropeanConnected Health Alliancen eurooppalaisessa verkostossa. 
Oulun Kontinkankaan kampukselle, yliopistollisen sairaalan ja lääketieteellisen tiedekunnan välittömään yhteyteen, luodaan OuluHealth ICT- ja terveysalan keskittymää. Alueella toimii tällä hetkellä yli 100 organisaatiota ja 8400 työpaikkaa, mikä on lähes kymmenen prosenttia kaikista Oulun työpaikoista. Kampuksesta kehitetään sosiaali- ja terveydenhuollon testaus- ja kehittämisympäristöä (Living lab).
OuluHealth-yhteistyö kehittää kansalaisille tuotettavia palveluita useissa hankkeissa. Tulevaisuuden ratkaisut perustuvat muun muassa terveyden hallintaan, sairauksien ennaltaehkäisyyn, mobiili- ja sähköisiin palveluihin sekä uudistettuun tietojärjestelmäkokonaisuuteen.

Hankkeet

Tulevaisuuden sairaala
OuluHealthin ydin, Oulun yliopistollinen sairaala, uudistetaan. Tulevaisuuden sairaala hyödyntää innovatiivista, tuottavaa teknologiaa potilaiden parhaaksi. Sairaalahankkeen kokonaisinvestointi on 500 miljoonaa euroa. 
AVAUS-hanke
Hanke rakentaatulevaisuuden kuntalaislähtöisiä hyvinvointipalveluita ja niitä tukevia teknologioita. AVAUS-hankkeessarakennetaan toimittajariippumaton ja rajapinnoiltaan avoin palvelu- ja järjestelmäkokonaisuus. 
ONION-projekti
Projekti kehittää kokonaisarkkitehtuuria hyvinvointipalveluille. Projektin tavoitteena on, että tietojärjestelmäkokonaisuus on käytössä vuoteen 2020 mennessä. 
INDICO-hanke
INDICO-hankkeessa keskitytään yksilölliseen terveyteen. Hanketta koordinoi Centre for Health and Technology. 
Oulun kaupungin sähköinen asiointi
Oulun kaupungin sähköisen asioinnin OMAOULU-palvelusta löytyvät kootusti kaikki kaupungin verkkoasioinnin palvelut, esimerkiksi terveyspalvelut.
Variaatiokerroin

Variaatiokerroin on hajonnan tunnusluku, joka ei ole mittayksikköön sidottu. Variaatiokertoimen avulla voi vertailla kahden eri mitta-asteikolla mitatun jakauman hajontoja. Kahden eri jakauman varianssit ja keskihajonnat eivät ole vertailukelpoisia keskenään, jos kyseessä on eri mitta-asteikot. Variaatiokerroin ilmoitetaan yleensä prosentteina.
Variaatiokerroin on määritelty keskihajonnan ja keskiarvon osamääränä:
Johan Friso

Johan Friso Bernhard Christiaan David (25. syyskuuta 1968 Utrecht, Alankomaat – 12. elokuuta 2013 Haag, Alankomaat) oli Alankomaiden prinssi ja kuningatar Beatrixin ja tämän aviomiehen Claus von Amsbergin toiseksi vanhin poika.
Johan Friso oli vuonna 2003 Hollannin kuningashuoneen vallanperimysjärjestyksessä toisena, mutta päätti luopua oikeudestaan kruunuun voidakseen avioitua ihmisoikeusaktivisti Mabel Wisse Smitin kanssa. Alankomaiden perustuslain mukaan kruununperillisen avioliitto ei olisi ollut mahdollinen ilman maan parlamentin hyväksyntää; parlamentti vastusti liittoa morsiamen myönnettyä 15 vuoden takaisen suhteensa rikollisliigan johtajaan Klaas Bruinsmaniin. Pariskunta sai kaksi tytärtä, Emma Luana Ninette Sophien (s. 2005) ja Joanna Zaria Nicoline Miloun (s. 2006).
Johan Friso vammautui vakavasti helmikuussa 2012 jäätyään Itävallassa lumivyöryn alle. Hän oli lumen alla 15 minuuttia ja sai aivovaurion vakavan hapenpuutteen takia. Friso vaipui onnettomuuden jälkeen koomaan eikä enää herännyt siitä. Hän kuoli 12. elokuuta 2013 Haagissa Huis ten Boschin kuninkaallisessa palatsissa, johon hänet oli siirretty noin kuukautta aiemmin lontoolaisesta sairaalasta.
Oiva Sala

Oiva Arttur Sala (ent. Salin; 31. lokakuuta 1900 Helsinki – 7. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Ura

Sala näytteli 1920- ja 1930-luvulla muutamia vuosia Turun teatterissa ja Turun Työväenteatterissa. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin 1934–1949 ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin 1949–1965. Hänen tyypillisiä teatteriroolejaan olivat muun muassa Shakespearen ja Molièren henkilöhahmot, joissa hän saattoi viljellä vivahteikasta lämmintä huumoria.
Oiva Sala näytteli 37 elokuvassa 1940-luvulta alkaen. Salan tunnetuin rooli oli luutnantti Hugo Mandelcronan rooli elokuvassa Siltalan pehtoori (1953). Sala oli näytellyt tätä roolia jo pitkään, ainakin Tampereen Teatterissa, ensimmäisen kerran jo vuonna 1935 Uuno Laakson sijaisena. Muita huomattavia elokuvarooleja Salalla oli muun muassa elokuvissa Kersantilleko Emma nauroi? (Nännimäinen) (1940), jossa olivat jo näkyvissä Salan lähes jokaisen elokuvaroolin maneerit (korostettu naismaisuus ja viittaukset homoseksuaalisuuteen), Viisi vekkulia (Rovasti Leevi Sammal) (1956) sekä Pieni luutatyttö (namusetä Julius) (1958).
Elokuvissa Sala näytteli pieniä rooleja, joista viimeisin oli vanha kirkkoherra Wallen elokuvassa Täällä Pohjantähden alla. Hän esiintyi myös muun muassa elokuvissa Niskavuoren Heta, Hilja maitotyttö, Minä ja mieheni morsian sekä Kaasua, komisario Palmu!
Sala näytteli vuodesta 1960 lähtien lukuisissa televisiotuotannoissa. Hän ehti esiintyä radiokuunnelmassa Knalli ja sateenvarjo juuri ennen kuolemaansa.
Sala palkittiin 1958 Pro Finlandia -mitalilla.
Léopold Zborowski

Léopold Zborowski (10. maaliskuuta 1889 Varsova – 24. maaliskuuta 1932 Pariisi) oli puolalainen runoilija, kirjailija ja taidekauppias.
Léopold Zborowski syntyi Varsovassa juutalaiseen perheeseen. Pariisissa asuessaan hän tunsi hyvin boheemit taiteilijapiirit. Hän välitti taidekauppiaana muiden muassa Marc Chagallin, André Derainin ja Amedeo Modiglianin töitä. Modigliania hän usein patisteli maalaamaan. Zborowskin toimeksiannostaan Modigliani maalasi kuuluisan sarjan alastonkuvia 1910-luvun lopulla sekä kolme Zborowskin muotokuvaa. Zborowskin onnistui hankkimaan taidekauppiaana omaisuuden, mutta menetti sen vuoden 1929 pörssiromahduksessa. Hän kuoli köyhänä vuonna 1932.
Santasport Lapin Urheiluopisto

Santasport Lapin Urheiluopisto on suomalainen, Rovaniemellä sijaitseva liikunnan ja vapaa-ajan keskus. Santasport on aloittanut toimintansa vuonna 1972 nimellä Lapin Urheiluopisto, ja se on vapaan sivistystyön oppilaitos ja valtakunnallinen liikunnan koulutuskeskus. Se on Suomen urheiluopistoista uusin ja osa Lapin Urheiluakatemiaa. Nykyään nimellä Santasport Lapin Urheiluopisto toimiva yritys tarjoaa lisäksi kattavasti eri liikunnan ja vapaa-ajan palveluita.
Urheiluopiston ovat suunnitelleet arkkitehdit Marjatta ja Martti Jaatinen.

Keilahalli

Santasportin keilahallissa on 12 rataa, hohtokeilausta sekä automaattinen pistelaskujärjestelmä. Keilahallin yhteydessä toimii Buusti Lounge & Deli, josta voi ostaa virvokkeita, välipaloja, keittolounaan, salaattiannoksia, burgereita sekä pientä purtavaa. Buustissa on A-oikeudet.
Sagres (1858)

Valmistus

Alus tilattiin Messrs. Young, Son and Magnaylta Limehousesta, missä se laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1858.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1898.
Sam Smith

Nuoruus

Samuel Frederick Smith syntyi 19. toukokuuta 1992 Lontoossa  Frederick Smithille ja Kate Cassidylle. Smith on kertonut tulleensa kiusatuksi lapsena sen takia, että hänelle kasvoivat rinnat, jotka poistettiin rasvaimulla, kun hän oli 12-vuotias. Hän oli mukana Youth Music Theatre UK-nimisessä teatteriseuruessa. Vuonna 2007 hän näytteli teatteriseurueen Oh! Carol -esityksissä. Ennen musiikkiteatteria Smith oli esiintynyt eri jazz-yhtyeissä. Smith kävi katolista St. Mary’s Schoolia Bishop's Stortfordissa. Hän opiskeli laulua ja lauluntekoa jazzpianisti Joanna Edenin johdolla.

Ura

Smith nousi ihmisten tietoisuuteen vuonna 2012 laulettuaan vierailevana artistina Disclosuren ”Latch”-kappaleella, joka nousi sijalle 11 Britannian singlelistalla. Helmikuussa 2013 hän julkaisi ensimmäisen soolosinglensä, ”Lay Me Down”. Samana vuonna Smith oli mukana Naughty Boyn ”La La La” -kappaleella, joka sijoittui Britannian singlelistan ykkössijalle toukokuussa 2013. Tämä oli Smithin ensimmäinen ykkössija. 
Joulukuussa 2013 hän oli ehdolla 2014 Brit Awardsien ”kriitikoiden valinta” -palkinnon saajaksi ja BBC:n Sound of 2014 -listan voittajaehdokkaana. Hän voitti ”kriitikoiden valinta” -palkinnon, ja hänet valittiin Sound of 2014 -listan ykköseksi.
Vuonna 2014 hän julkaisi toisen soolosinglensä, ”Money on My Mind”, joka sijoittui myös Britannian singlelistan ykkössijalle. Debyyttialbuminsa, In the Lonely Hour, Smith julkaisi toukokuussa 2014.
Vuonna 2015 Smith palkittiin neljällä Grammyllä kategorioissa paras uusi artisti, vuoden levytys (”Stay with Me”), vuoden kappale (”Stay with Me”) ja paras pop-albumi (In the Lonely Hour).
Smith esittää vuoden 2015 lokakuussa ensi-iltansa saaneen James Bond -elokuvan Spectre tunnussävelmän ”Writing’s on the Wall”.
Smithin musiikillisia esikuvia ovat esimerkiksi Lady Gaga, Adele, Beyoncé Knowles, Amy Winehouse, Whitney Houston ja Mariah Carey.

Yksityiselämä

Vuonna 2014 Smith tunnustautui julkisesti homoksi. Hän myönsi suhteensa näyttelijä-malli Jonathan Zeizeliin suhteen jo päätyttyä. Kun ”Stay with Me” voitti vuoden kappaleen Grammyn, Smith sanoi: ”Haluan kiittää miestä josta kappale kertoi, johon rakastuin viime vuonna. Kiitos, että särjit sydämeni, koska annoit minulle neljä Grammya!”
Smith on sittemmin seurustellut näyttelijä Brandon Flynnin kanssa. He erosivat yhdeksän kuukauden seurustelun jälkeen kesäkuussa 2018.
Smith on ollut haastatteluissa avoin ongelmista kehonkuvansa kanssa, joista on kärsinyt koko ikänsä. Maaliskuussa 2019 hän kertoi olevansa muunsukupuolinen. 
Smith on etäisesti sukua Lily ja Alfie Allenille.
Calixtlahuacan pää

Calixtlahuacan pää on pieni kivestä kaiverrettu miehen pää, joka on löydetty esiklassiselle mesoamerikkalaiselle ajalle (noin 1800 vuotta sitten) sijoittuvasta arkeologisesta kohteesta Tolucassa, Meksikossa. Joidenkin tutkijoiden mielestä veistos on selvästi roomalainen. Amerikoissa on myös joitakin muita väitettyjä merkkejä yhteyksistä muinaisiin roomalaisiin. Tällaisia ovat esimerkiksi roomalaiset rahat.
Risto Lehtonen

Risto Lehtonen (s. 1948 Jyväskylä) on suomalainen yhteiskuntatilastotieteilijä ja Helsingin yliopiston yhteiskuntatilastotieteen professori.

Uran alku

Lehtonen valmistui ylioppilaaksi 1967 Jyväskylän lyseosta. Sen jälkeen hän aloitti yliopisto-opinnot pääaineenaan tilastotiede. Hän valmistui 1976 filosofian maisteriksi ja lisensiaatiksi 1982 Jyväskylän yliopistosta. Tohtoriksi hän väitteli Jyväskylän yliopistossa 1991.

Virkaura

Lehtonen on työskennellyt 1981-1995 Kansaneläkelaitoksessa tutkijana ja tutkimuspäällikkönä. Vuosina 1996-2001 hän toimi Tilastokeskuksessa tieteellisenä johtajana sekä Elinolot-tilastoyksikön tilastojohtajana. Sittemmin hän on toiminut osa-aikaisesti Kelan tutkimusprofessorina.
Virastojen lisäksi Risto Lehtonen on toiminut erilaisissa tehtävissä eri yliopistoissa. Hänet nimitettiin 1994 Jyväskylän yliopistoon tilastotieteen dosentiksi ja Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosentiksi.
Lehtonen toimi 2001-2005 Jyväskylän yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitoksella survey-metodologian ja tilastotoimen määräaikaisena professorina. Vuosina 2008-2012 hän toimi yhteiskuntatilastotieteen määräaikaisena professorina Helsingin yliopistossa.

Tutkimustyö

Tilastotieteilijänä Lehtosen erityisalueita ovat esimerkiksi pienalue-estimointi, survey-otanta sekä monimutkaisten survey-aineistojen analyysi.
Survey-metodologia tarkoittaa erilaisia empiiris-kvantitatiivisen tutkimuksen menetelmiä, joita käytetään eri tieteenalojen tutkimuksessa. Lisäksi niitä voidaan soveltaa tilastotoimen alalla sekä suunnittelu- ja päätöksentekojärjestelmien apuna valtionhallinnossa, kuntasektorilla ja yritystoiminnassa. Lehtonen on tutkimuksessa erikoistunut survey-metodiikan tilastotieteellisen puoleen. Tilastotieteessä survey-metodologia kattaa osa-alueina mm. otantateorian, puuttuvien tietojen hallinnan menetelmiä, äärellisiä perusjoukkoja koskevat estimointimenetelmät sekä mutkikkaisiin tutkimus- ja otanta-asetelmiin perustuvien aineistojen erilaiset estimointi- ja analyysimenetelmät. Lehtosen aloittaessa professorina Jyväskylässä 2001 hän osallistui yhteistyössä Montrealin yliopiston ja Tilastokeskuksen kanssa toteutettuun survey-metodiikkaan liittyneeseen kansainväliseen tutkimusprojektiin, jossa tutkittiin, kuinka eri rekisterilähteistä saatava lisäinformaatio tuodaan mukaan arviointiprosessiin erilaisten tilastollisten menetelmien avulla.
Otos-perusteista pienalue-estimointia Lehtonen tutki vuosina 2001-2004 EU:n 5. puiteohjelmaan sisältyneen Eurarea-projektin piirissä.
Tutkimustoiminnan ohessa professori Lehtonen on osallistunut laajemminkin kansainväliseen tutkimusyhteistyöhön. Hän on toiminut survey-metodiin erikoistuneen balttilais-ukrainalais-pohjoismaisen tilastotieteellisen arviointikomitean jäsenenä.
Lieksanjoki

Joen kulku

Joki saa alkunsa Lieksajärvestä Venäjällä ja laskee Pieliseen Lieksan keskustaajamassa. Joen alajuoksulla on Pankakosken voimalaitos.
Välillä joki levenee järviksi, joita ovat Suomen puolella Säyneinen, Ruunaanjärvi ja Polvijärvi. Se kulkee Ruunaan retkeilyalueen läpi ja tällä alueella joessa on runsaasti koskia. Joki on myös suosittu melontareitti. Suomen puolella joella on pituutta 80 kilometriä. Myös Venäjän puolella joen leventyminä on isoja järviä sen lähdejärvenä olevan Lieksanjärven alapuolella.

Sivujoet

Lieksanjoen suurimpia sivujokia ovat Kainuusta Kuhmon Jonkerijärvestä alkunsa saava Jongunjoki ja Venäjän puolelta Tuulijärvestä alkuinsa saava Tuulijoki.

Lähdejärvet

Lieksanjoen suurimpia lähdejärviä ovat lähellä Suomen rajaa Venäjän puolella sijaitsevat Tuulijoen lähdejärvi Tuulijärvi (ven. Тулос, Tulos) ja siitä koilliseen sijaitseva Lieksanjoen lähdejärvi Lieksajärvi (ven. Лексозеро, Leksozero), jonka rannalla sijaitsee Repolan taajama. Järvistä Tuulijärvi laskee Lieksanjokeen Venäjän puolelta alkunsa saavaa Tuulijokea pitkin, joka yhtyy Lieksanojoen laajentumana olevaan Polvijärveen Ruunaanjärven alapuolella Suomen puolella. Lieksanjoen varsinaisena lähdejärvenä olevan Lieksanjärven lasku-uomana taas on Lieksanjoen Venäjän puolelta laskeva ylin jokiosuus Ruunaanjärven yläpuolella.