google/wiki40b huggingface dataset:
Gary Powers

Francis Gary Powers (17. elokuuta 1929 – 1. elokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Neuvostoliiton ilmatorjunta pudotti hänen U-2-tiedustelukoneensa alas 1. toukokuuta 1960 kun hän oli suorittamassa salaista tiedustelulentoa.

Nuoruusvuodet

Powers syntyi ja asui Tennesseessä, ja päätti College-opinnot vuonna 1951. (Milligan Gollege) Isänsä toivoi poikansa opiskelevan lääketiedettä, mutta Gary sanoi, että lääketieteen opinnot eivät sovi hänelle, koska se vie aikaa ja voimia. Hän meni hengenpelastajaksi Johnson Cityyn.
Powers värväytyi Yhdysvaltain armeijaan, ja hakeutui sieltä ilmavoimiin, koska lentäminen kiinnosti häntä. Hän sai luutnantin arvon vuonna 1954. Palvelusaikanaan hän avioitui tukikohdan kahvilassa työskennelleen Barbara Brownin kanssa. Vuonna 1956 Powers päätti erota ilmavoimista, ja alkoi etsiä työtä. He olisivat vaimonsa kanssa halunneet avata huoltoaseman, mutta rahat eivät riittäneet. Powers yritti myös hakeutua siviili-ilmailun pariin, mutta ei ikänsä puolesta soveltunut näihin tehtäviin. Lopulta hän pääsi Lockheed-yhtiöön, ja päätyi U-2-ohjelmaan. U-2 oli korkealla lentävä, tiedustelukäyttöön soveltuva lentokone.

Myöhempi elämä

Powers sai kylmän vastaanoton palattuaan kotimaahansa. Häntä kritisoitiin aluksi siitä, ettei hän ennen kiinni joutumistaan ollut onnistunut aktivoimaan lentokoneensa itsetuhomekanismia, mikä olisi tuhonnut kameran, filmin ja muut lentokoneen salaiset osat. Häntä kritisoitiin myös siitä, ettei hän ollut käyttänyt CIA:lta saamaansa myrkyllä täytettyä itsemurhapiikkiä ("suicide pin"). CIAn, Lockheedin ja ilmavoimien kuulustelun jälkeen Powers esiintyi 6. maaliskuuta 1962 Senaatin puolustuskomitean edessä, mikä totesi Powersin seuranneen käskyjä, eikä antaneen tärkeitä tietoja neuvostoliittolaisille, ja toimineen "hyvin nuorena miehenä vaarallisissa olosuhteissa".
Powers työskenteli Lockheedilla koelentäjänä vuodesta 1963 vuoteen 1970. Powellin vuonna 1970 kirjoittama Operaatio ylilento sai Lockheedin erottamaan hänet kirjan saaman kielteisen julkisuuden vuoksi. Powers työskenteli seuraavaksi ilmasta käsin toimivana liikenneruuhkatiedottajana radioasema KGIL:llä Los Angelesissa. Tämän jälkeen televisioasema KNBC palkkasi hänet ohjaamaan uutta "telecopteria", 360 asteen ulkoisilla kameroilla varustettua helikopteria.
Francis Gary Powers kuoli 47-vuotiaana helikopterionnettomuudessa vuonna 1977. Hän oli ollut raportoimassa pensaspaloja Santa Barbaran piirikunnassa. Paluumatkalla hänen helikopteristaan loppui polttoaine ja kopteri syöksyi maahan. Powersia jäivät suremaan vaimo, kaksi lasta ja viisi sisarta. Powers on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle ilmavoimien veteraanina.
Aarresaari

Suomennokset

Ensimmäinen suomennos teoksesta on ilmestynyt vuonna 1909 O. E. Lampénin suomentamana. Sen jälkeen teos on suomennettu useita kertoja, ja siitä on tehty lukuisa määrä mukaelmia.
Lasten maailmassa 1950-luvulla ja Pellervo-lehdessä ilmestyi 1960-luvulla suomeksi Ami Hauhion piirtämä Aarresaari-sarjakuva jatkokertomuksena.
Hellas julkaisi 1960-luvun alussa 60-osaisen keräilykuvasarjan Aarresaari - Skattkammarön. Kuvat olivat kooltaan noin 7 x 4 cm kokoisia, ja ne julkaistiin purukumikuorissa. Sarjan kuvat olivat Ami Hauhion piirtämiä. Kunkin kuvan kääntöpuolella oli lyhyt selostus kuvan aiheesta suomeksi ja ruotsiksi. Juoni oli hyvin rankamainen ja sarjakuvatyyppinen. Purukumikuorien hinta oli tuolloisessa rahassa 5 penniä kappale. Aihe oli ensimmäisiä lajissaan ja tuli hyvin suosituksi.

Elokuvasovitukset

Teos on filmatisoitu lukuisia kertoja, ensi kerran jo vuonna 1912. Disney on tehnyt Aarresaaresta kaksi elokuvaa. Ensimmäisen ohjasi Byron Haskin vuonna 1950. Bobby Driscoll esitti tuolloin Jim Hawkinsia, Robert Newton John Silveriä. Toinen Disney-elokuva on animaatioelokuva Aarreplaneetta (Treasure Planet) vuodelta 2002, jossa tarina on muutettu avaruusseikkailuksi.
Kirkon viestintä

Kirkon viestintä on Kirkkohallituksen erillisyksikkö. Se edistää viestinnän keinoin kirkon yhteisiä tavoitteita tukemalla kirkollista ja uskonnollista vuoropuhelua kirkossa ja yhteiskunnassa luterilaisen arvopohjan mukaisesti. Lisäksi Kirkon viestinnän tehtävänä on pitää uskoa sekä kristillisiä ja kirkollisia näkökohtia esillä tiedotusvälineissä kirkon kokonaisstrategian mukaisesti. Kirkon viestinnän nimi oli Kirkon tiedotuskeskus vuoteen 2017 saakka.
Kirkon viestintä sijaitsee Kirkon talossa Helsingin Etelärannassa. Viestintäjohtaja Tuomo Pesonen vastaa Kirkon viestinnän johtamisesta ja kehittämisestä.
Kirkon viestintä koostuu verkkopalvelut-, media- ja viestintäpalvelut -, ohjelmapalvelut- sekä hallintopalvelut-yksiköistä.
Kirkon av-toimitus (vanhalta nimeltään Kirkon av-keskus) oli vuoteen 2010 saakka Kirkon tiedotuskeskuksen alainen laitos, jonka tehtävänä on tuottaa audiovisuaalista materiaalia (lähinnä opetustarkoitukseen) sekä huolehtia materiaalin levityksestä vuokra- ja myyntituotteina. Suurin kohderyhmä oli lapset ja nuoret. Kirkon av-toimitus yhdistettiin Kirkon tiedotuskeskuksen televisiotoimitukseen vuonna 2010.
La Massana

La Massana on kunta ja kylä Andorrassa, 6 kilometriä Andorra la Vellan pohjoispuolella. Siihen kuuluvat La Massanan, L'Aldosan, Escàsin, Sisponyn, Anyósin, Palin, Xixerellan, Ertsin, Puiol del Piun ja Mas de Ribafetan kylät. La Massanan kylä sijaitsee 1 232 metrin korkeudessa. Kunnan pinta-ala on 61 neliökilometriä ja asukasluku oli arviolta 9 628 vuonna 2017.

Ilmasto

La Massanan kylässä on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 8 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 000 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 17 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 1 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 110 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 62 millimetriä.

Politiikka

La Massanan kunnassa toimii oma paikallishallinto (Comú), jolla on suhteellisen laajat valtaoikeudet luonnonvarojen käytöstä päättämisestä aluesuunnitteluun ja julkisten palveluiden järjestämiseen. Hallinnon jäsenet valitaan neljän vuoden välein vaaleilla, ja eniten ääniä saanut puolue saa puolet paikoista. Loput paikat jaetaan saatujen äänien mukaan eniten ääniä saanut puolue mukaan lukien. Suurimmalla puolueella on näin ollen aina enemmistö hallinnossa.
Canon EOS M100

Canon EOS M100 on Canonin valmistama mikrojärjestelmäkamera, joka tuli markkinoille vuonna 2017. Kamera kuuluu Canon EOS -tuoteperheeseen.

Kuvanlaatu

Kameran kameratyyppi on peilitön järjestelmäkamera. Tarkkuus on 24,2 megapikseliä. Kamera tarkentaa automaattisesti, tai tarkennusta voi säätää käsin.
KNM Otra (1939)

Valmistus

Alus tilattiin Nylands Verkstediltä Oslosta. Se laskettiin vesille 1939 ja alus valmistui saman vuoden syyskuussa.

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 1. meripuolustusalueen 3. miinanraivaajaviirikköön päällikkönään kapteeni A. Dæhli. Norjaan hyökänneet saksalaisjoukot valtasivat aluksen 10. huhtikuuta 1940 Filtvetissä, jonka jälkeen se liitettiin Saksan laivastoon nimellä Togo. Alus liitettiin Tromssan satamapuolustuslaivueeseen (saks. Hafenschutzflotille Tromsø) nimellä NT 05, josta se siirrettiin Oslon satamapuolustuslaivueeseen (saks. Hafenschutzflotille Oslo) aluksena No. 2.
Vuoden 1941 alussa alus kuului 59 Vorpoostenflotilleen nimellä V 5908, mistä se siirrettiin huhtikuussa 65 Vorpoostenflotilleen nimellä V 6512. Alus siirrettiin toukokuussa 1945 liittoutuneiden muodostamaan Saksan miinanraivausosastoon (engl. German Mine Sweeping Admin), mistä tehtävästä se palautettiin 18. tammikuuta 1946 Bogenissa Norjan laivastolle.
Aluksen viirinumeroksi määrättiin 19. syyskuuta S22 ja se nimettiin uudelleen Otraksi 30. lokakuuta. Alus muutettiin huhtikuussa 1949 miinakoululaivaksi ja sille annettiin 1950-luvun alussa Naton runkonumero N34. Alus poistettiin palveluksesta 21. elokuuta 1959 Hortenissa, jonne se ankkuroitiin. Alus myytiin huhtikuussa 1963.
Maria Anna (Espanjan kuningatar, 1667–1740)

Maria Anna (28. lokakuuta 1667 Düsseldorf, Pfalzin vaaliruhtinaskunta – 16. heinäkuuta 1740 Bayonne, Ranska) oli Espanjan viimeisen Habsburg-sukuisen kuninkaan Kaarle II:n toinen puoliso.
Maria Annan vanhemmat olivat Pfalzin vaaliruhtinas Filip Vilhelm ja Hessenin prinsessa Elisabet Amalia. Hän meni toukokuussa 1690 naimisiin Espanjan lapsettoman kuninkaan Kaarle II:n kanssa. Avioliiton järjesti Espanjan kuningataräiti Maria Anna sen jälkeen kun Kaarle II:n ensimmäinen vaimo Marie Louise d’Orleans oli kuollut synnyttämättä jälkeläistä. Uudesta vaimosta toivottiin Espanjan Habsburg-dynastian pelastajaa, sillä Kaarle II oli sukuhaaransa viimeinen miespuolinen edustaja. Avioliitosta ei kuitenkaan syntynyt lapsia, sillä Kaarle oli mitä ilmeisimmin steriili. Maria Annalla oli suuri vaikutusvalta aviomieheensä, mutta kyvyttömyys synnyttää kruununperijää teki hänet muuten epäsuosituksi Espanjassa eikä hänellä ollut juuri tukijoita hovissa. Maria Anna yritti saada Kaarlen nimeämään perijäkseen jonkun Itävallan Habsburgeista, mutta lopulta tämä valitsi seuraajaksen Ranskan kuningashuoneeseen kuuluneen Anjoun prinssi Filipin, josta Kaarlen kuoltua lokakuussa 1700 tuli kuningas Filip V.
Maria Anna tuki Espanjan perimyssodan aikana itävaltalaista kruununtavoittelijaa Kaarle III:tta, minkä vuoksi hän joutui sodan jälkeen lähtemään Espanjasta maanpakoon.
Kuningatar Maria Anna on keskushahmo Victor Hugon historiallisessa romaanissa Ruy Blas.
Marcos Llorente

Seurajoukkueura

Llorente liittyi Real Madridin nuorisoakatemiaan vuonna 2008 ollessaan 13-vuotias. Vakuuttavien esitysten jälkeen, hänet nostettiin kesällä 2014 seuran reservijoukkueeseen.
Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa reservijoukkueessa 24. elokuuta 2014 vieraskentällä Atlético Madridin reservijoukkuetta vastaan. Hän pelasi kauden 2014–2015 aikana yhteensä 25 ottelua.
Kesän 2015 Llorente oli mukana edustusjoukkueen harjoituskaudella ja pääsi pelaamaan otteluissa otteluissa Manchester Cityä, Internazionalea ja Vålerengaa vastaan. Virallisen ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 17. lokakuuta 2015 ottelussa Levantea vastaan.
Pomarkun taistelut

Punaisten saapuminen 21.2.1918

Punaisten osasto saapui Noormarkun suunnasta Pomarkkuun ja jakaantui kahdeksi eri osastoksi. Paikkakunnalla olleet kymmenkunta suojeluskuntalaista vetäytyivät Kankaanpäähän ilmoittamaan tilanteesta. Pimeässä yhteyden valkoisiin kadottaneet punakaartin osat aloittivat sekavassa tilanteessa taistelun keskenään sillä seurauksella, että kaksi punakaartilaista sai surmansa.

Taistelu 25. helmikuuta 1918

Satakunnan Ryhmän komentaja Ernst Linder päätti vallata Pomarkun. Porin Rykmentin 2. komppanian oli määrä hyökätä Leväsjoen suunnalta ja katkaista punaisten vetäytyminen Noormarkkuun ja Kiilholmaan samanaikaisesti kun 1. komppania hyökkäisi idästä kirkolle. Punaisilla oli taistelussa mukanaan tykki, joka sijaitsi Noormarkun tien varrella, noin parin kilometrin päässä kirkolta. Taisteluun osallistui myös aluksi reservissä ollut Porin Rykmentin 5. komppania. Taistelu päättyi valkoisten voittoon. Taistelussa kaatui 10 valkoista sekä punaisia eri lähteiden mukaan 20-30, joukossa myös venäläisiä. Punaiset ehtivät paetessaan ottaa osan kaatuneistaan mukaan. Osa haudattiin Pomarkun kirkkomaahan yhteishautaan.

Punaiset yrittävät takaisin valtausta 9. maaliskuuta 1918

Jälleen Noormarkun suunnasta hyökänneet punaiset koittivat Pomarkun takaisinvaltausta, mutta valkoiset torjuivat hyökkäyksen. Taistelussa kaatui 2 valkoista ja punaisia useita kymmeniä.

Muistomerkki

Vapaussodan Satakunnan perinneyhdistys ry on kiinnittänyt Riutantiellä olevaan kiveen taisteluiden muistolaatan. Taistelun jälkiä on näkyvissä myös itse kirkossa.
Kreatiniini

Muodostuminen

Kreatiniinia muodostuu lihasten käyttäessä energianlähteenään fosfokreatiinia tai kreatiinia. Ihmisen tuottaman kreatiniinin määrä pysyy suurin piirtein vakiona päivästä toiseen. Arvioiden mukaan noin kaksi prosenttia ihmiskehon kreatiinista poistuu vuorokauden aikana kreatiniinina. Kreatiinin eritys riippuu lihasmassasta, joten miesten veren kreatiinipitoisuus on korkeampi kuin naisten. Munuaiset suodattavat kreatiniinin pois verestä hiussuonikeräsessä.

Hyödyntäminen diagnostiikassa

Jos munuaiset eivät toimi kunnolla, kreatiniinin suodattuminen heikentyy, mikä ilmenee veren koholla olevina kreatiniinipitoisuuksina. Kun kreatiinipitoisuuden lisäksi otetaan huomioon potilaan, paino, sukupuoli ja ikä voidaan määrittää munuaiskerästen suodattumisnopeus eli niin sanottu GFR-arvo. GFR-arvo on erittäin hyödyllinen väline munuaisten kuntoa arvioitaessa.
Aikuisilla veren seerumin kreatiniinin viitearvot ovat miehillä 60–100 μmol/l ja naisilla 50–90 μmol/l. Liharuokien syöminen saattaa nostaa kreatiniinipitoisuuksia lyhytaikaisesti. Viitearvojen ylitys ei ole välttämättä merkki munuaissairaudesta, sillä terveilläkin lihaksikkailla miehillä kreatiniinipitoisuus voi olla viitearvoa korkeampi.
Suomen Islamilainen Diyanet Yhdyskunta

Historia

Suomen Islamilainen Diyanet Yhdyskunta korvasi aiemman 16. joulukuuta 2011 perustetun Suomen Diyanet Yhdistyksen (turk. Finlandiya Diyanet Derneği).
T-90

Kehitys

T-90:ää valmistetaan Nižni Tagilin kaupungissa Uralilla. Vaunun on suunnitellut Kartsev-Venediktov. Uralvagonzavod (UVZ, suom. Uralin vaunutehdas) tehdas on sama, jossa suuri osa neuvostovalmisteisista T-72-vaunuista tehtiin. 
T-90 onkin pikemminkin uusi versio T-72:sta kuin kokonaan oma mallinsa, koska perusformaatti on edelleen sama. Panssarointi, aseistus, ammunnanhallintajärjestelmä, omasuojajärjestelmät ja moottori on modernisoitu vastaamaan nykyisiä vaatimuksia. Lähes T-90:n tasoa vastaa uudelleen varusteltu T-72BU.
Vaikka T-90 perustuukin T-72:een, on siihen liitetty myös T-80:n yhteydessä kehitettyjä ominaisuuksia, kuten puolustusjärjestelmä Štora-1. 
1990-luvun alkupuolella Venäjä ylläpiti täysmittaisia kahden taistelupanssarivaunun kehityshankkeita. T-80:n osoittauduttua liian kalliiksi (2,2 milj USD/kpl), siirryttiin kehittämään edullisempaa T-90:ää (1,6 milj USD/kpl, kurssit em. ajalta). T-90:stä oli tarkoitus tulla Venäjän armeijan panssareiden pääkalustoa. Vuoteen 2004 mennessä vaunuja oli otettu käyttöön arvioiden mukaan 150 ja vuonna 2010 noin 500. Vaunuja valmistetaan noin 60–100 vuodessa ja kokonaismääräksi on tarkoitus tulla 1500. Moskovan sotilaspiirin Kantemirovskaja ja Taman-divisioonat on tarkoitus varustaa T-90A-vaunuilla vuoteen 2010 mennessä Venäjä vie vaunuja myös ulkomaille ja lisensoi sen valmistusta.
Malleja on neljä: S (С kyrillisin aakkosin), E sekä  SK ja K, joista jälkimmäiset ovat komentovaunumalleja. Syyskuussa 2016 Uralvagonzavod ilmoitti uuden T-90MS-mallin kehitystyön valmistuneen ja sen valmistamisen voivan alkaa heti tilausten tullessa. MS-mallissa on valetun tykkitornin sijaan hitsattu tykkitorni, sekä muita uusia ominaisuuksia, joista osa voidaan asentaa myös vanhempiin vaunumalleihin. Vaunuja on tilannut aiemmin varhaisempia malleja käyttänyt Intia, sekä vielä helmikuussa 2017 nimeämätön Lähi-Idän valtio.
Intian lisäksi vaunuja ovat ostaneet Algeria ja Turkmenistan ja sopimusneuvotteluja on käyty Kyproksen, Libyan ja Saudi-Arabian kanssa.
Tulevaisuudessa Venäjän armeijan on tarkoitus korvata T-90 uudella T-14 taistelupanssarivaunulla.

Venäläis-intialainen T-90 - Bhishma

Intia osti 15. helmikuuta 2001 allekirjoitetun sopimuksen mukaan 124 vaunua koottuina ja 186 koottavaksi Intiassa. Myytävät 310 vaunua käyttävät erilaista moottoria kuin Venäjän operoimat vaunut, eikä niissä ole Štora-1- tai Arena-puolustusjärjestelmiä. Intiassa kootuille vaunuille annettiin mallinimi Bhishma.
Lokakuussa 2006 Intia hankki 330 vaunua lisää ja oikeuden koota korkeintaan 1000 vaunua.
Partavero

Partavero tarkoittaa parrasta perittävää veroa.
Partoja on verotettu historian aikana eri puolilla maailmaa. Lyykiassa partoja verotettiin jo antiikin aikana. Kiinan keisari Ming-Taizu Hongwu otti partaveron käyttöön 1300-luvulla rahoittaakseen kesäpalatsinsa uudistusta. Englannin kuningas Henrik VIII sääti partaveron vuonna 1535 ja hänen tyttärensä Elisabet I vaati kaksi viikkoa vanhemmista parroista veron. Myös Ranskan kuningas Frans I verotti parrakkaita kirkonmiehiä 1500-luvulla.
Venäjällä säädettiin partavero 1698. Parta oli Venäjällä 1600-luvulla muotia, kun länsimaissa suosittiin jo sileää leukaa. Pietari Suuri halusi länsimaistaa Venäjää ja kielsi alamaisiltaan parran käytön. Kielto aiheutti nurinaa ja se kumottiin pian. Tilalle tuli partavero. Köyhiltä vero oli kopeekan tai pari, rikkailta tukku ruplia. Kirkonmiehet oli vapautettu verosta. Veronmaksusta sai kuitiksi kuparisen, pronssisen tai hopeisen poletin. Tarvittaessa poletti tuli näyttää partaverotarkastajalle. Partaveron käytön syy oli Suuren Pohjan sodan rahoittaminen. Polettien valmistus loppui 1725, mutta partavero oli voimassa vuoteen 1772 asti. Jos joku halusi pitää partansa, mutta ei pystynyt maksamaan siitä veroa, hänet karkotettiin pakkotyöhön.
Venäläinen partaveropoletti on numismaatinen keräilykohde. Monet markkinoilla liikkuvista poleteista ovat uudislyöntejä, joita Venäjän rahapaja valmisti keräilijöitä varten aina 1900-luvun alkuun asti. Uudislyönneistä käytetään nimeä novodel. Aidot partaveropoletit ovat harvinaisia.
Jari Järvenpää

Jari Järvenpää (s. 9. tammikuuta 1979 Siikainen) on kankaanpääläinen kilpa-autonkuljettaja. Kaudella 2009 hän ajoi SJ-Racing-tiimissä viidennelle sijalle Rallicrossin SM-sarjan 1. Divisioonassa. Ajoneuvona oli Mitsubishi Lancer EVO. Kaudella 2008 Järvenpää sijoittui Autokrossi-luokan SM-hopealle ajokkinaan Toyota Starlet.
Aapeli Saarisalon Uuden testamentin suomennos

Uusi testamentti ilmestyi Aapeli Saarisalon suomentamana Uuden testamentin versiona ensin kahdessa osassa 1968 ja 1969 ja myöhemmin yhtenä niteenä useana korjattuna painoksena. Saarisalo on pyrkinyt tekemään käännöksestä sanatarkemman kuin viralliset suomenkieliset raamatunkäännökset. Siinä jakeet on erotettu vinoviivoin. Teksti on jaettu kappaleiksi. Joka viidennen jakeen järjestysluku on painettu tekstin sivuun. Kohdat, jotka Uusi testamentti esittää suoraan Jeesuksen puheena, on lihavoitu, mutta kohtia, joissa joku toinen lainaa Jeesuksen puhetta, ei ole lihavoitu. Sanat, joille ei ole sanatarkasti vastinetta alkutekstissä, on kursivoitu. Väliotsikoita eikä lukujen otsikkotiivistelmiä ei ole. Tekstin alaviitteinä olevissa suppeahkoissa selityksissä on tuotu tekstin ymmärtämiseen välttämättömiä, itämaista taustaa kuvaavia asioita. Sanan evankeliumi asemesta käytetään sanaa evankelio. Osa henkilönnimistä on paremmin suomen kielen mukaisessa asussa kuin virallisissa raamatunkäännöksissä, mm. apostoli Andreaan nimi on muodossa Antero ja apostoli Jaakobin nimi muodossa Jaako.

Versioita

Teoksen ensimmäinen painos ilmestyi kahtena niteenä: "Neljä evankeliota: (Matteus, Markus, Luukas, Johannes)" (1968) ja "Apostolien tekoja ja kirjeitä" (1969). Toinen, uusittu painos ilmestyi 1969 ja kolmas, uusittu painos 1978. Neljäs uusittu ja korjattu painos ilmestyi 1991. Suomennoksen eri painokset on julkaissut Vapaa evankeliumisäätiö.
Etelänummen koulu

Etelänummen koulu on yläkoulu Pietarsaaren kaupungissa. Koulu on aiemmin toiminut samassa rakennuksessa lukion kanssa, mutta vuoden 2006 syksyllä lukio-opetus siirrettiin Pursisalmen koululle. Yläkoulussa opiskelevat perusopetuksessa olevien lisäksi erityisluokat sekä Oravaisten pakolaiskeskuksessa asuvat oppilaat. Kutosluokkalaiset ovat opiskelleet Etelänummella syksystä 2018 lähtien.
Wellerismi

Wellerismi tarkoittaa sananpartta, joka pitää pilkkanaan totuttuja tapoja ja käytäntöjä osoittaen, että ne ovat joissain tapauksissa vääriä varsinkin, jos ne ottaa kirjaimellisesti. Termi on tullut Charles Dickensin romaanista Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit, jossa palvelija Sam Weller puhuu sellaisin sananparsin. Wellerismi koostuu yleensä kolmesta osasta: ensin sanonta, toiseksi sanoja ja kolmanneksi anti-sananlasku. Anti-sananlasku on muunnelma tutusta sanonnasta ja sisältää humoristisen vaikutuksen: ”ei osaavalle töitä löydy”. Tai sananlasku: ”Jos et onnistu, yritä uudelleen” ja siitä anti-sananlasku: ”Jos et onnistu, lopeta”.
Suomessa wellerismejä on kerännyt Iris Järviö-Nieminen ”Suomalaiset sanomukset: 
Finnish wellerisms”, 1959. Matti Kuusen 1993 toimittama "Kansanhuumorin parhaat" sisältää paljon wellermäisiä kansansanontoja ja kaskuja. 
Tyypillisiä suomalaisia wellerismejä:

”Onni ettei ollut sakset, sanoi mummo, kun puukko silmään putosi.”

”Nyt sitä lähretään lujjaa, sano hämäläinen, kun katolta putos.”

”Konstit on monet, sanoi akka, kun kissalla pöytää pyyhki.”

”Vikansa kullakin, sano flikka, kun huarin teki.”

”Vaihtelu virkistää, sano ruustinna, kun renkiä halasi.”

”Meirän rumis, kun on kurkut poikki, sano härmäläinen.”

Sam Weller

Samuel Weller oli Charles Dickensin ensimmäisen romaanin, The Posthumous papers of the Pickwick club, hahmo. Kirjaa julkaistiin aikakauslehdissä tyypilliseen ajan tapaan jatkosarjoina. Ensimmäisten kuukausien jaksot eivät menestyneet. Sam Wellerin hahmon mukaantulo teki kirjasta kuitenkin ilmiömäisen suositun sillä lehtien myynti kasvoi 20.000 kappaleesta vuoden loppuun mennessä ennenkuulumattomaan 40.000 kappaleeseen kuussa. Dickensistä tuli menestyskirjailija Samin ansiosta. Wellerin tapaa puhua tietyntyyppisin ilmaisuin alettiin kutsua wellerismeiksi. Kirjallisuudessa Sam Wellerin hahmoa on verrattu Miguel de Cervantesin Sancho Panzaan.
Sam Wellerin tyypillisiä sanontoja:
”Ask number twenty-two, vether he'll have 'em now, or vait till he gets 'em,”

”Kysy numerolta, haluaako hän ne heti vai odottaako, kunnes saa.” (käännös Eino Palola)
”what the devil do you want with me, as the man said, wen he see the ghost?”

”mitä piruja te minusta tahdotte, sanoi mies, kun näki kummituksen.” (käännös Eino Palola)
Thylacosmilus

Piirteet

Noin 3 miljoonaa vuotta sitten elänyt Thylacosmilus atrox kehittyi ehkä hyvin samantapaisesta Argentiinan Chapadmalalan-kaudella 4–3,5 miljoonaa vuotta sitten eläneestä Hyaenodonops chapalmalensis -pussikissasta. Sen elinympäristö oli Etelä-Amerikan pampat. Thylacosmilus oli noin 1,5 metriä pitkä ja painoi noin 100 kiloa. Lajilla oli lyhyet jalat, ja se lienee pyydystänyt väijyksistä. Sen huomattavampia piirteitä ovat sen sapellihampaat, jotka olivat noin 15 sentin mittaiset. Thylacosmiluksella oli vahvat niska ja leukalihakset jotka auttoivat sapellihampaiden käytössä, tosin mittauksissa Thylacosmiluksella on todettu olleen verrattain vähäinen puruvoima leuoissaan. Hampaat kasvoivat koko sen elinajan, toisin kuin sapellihammaskissoilla. Thylacosmilus metsästi luultavasti Etelä-Amerikan megafaunaan kuuluvia lajeja, kuten esimerkiksi Marauchenioita. Thylacosmilus hävisi, kun merestä kohoava Panamankannas yhdisti Amerikat, ja korvautui Smilodonilla ja muilla voimakkailla, kehittyneemmillä sapelihammakissoilla suuressa Amerikan eläimistövaelluksessa.

Jäännökset

Thylacosmiluksen fossiileja on löytynyt Etelä-Amerikasta Argentinasta. Lajin löysi ja määritteli Elmer Riggs vuonna 1934.
Vaahteramalja

Vaahteramalja on Vaahteraliigan jokavuotinen loppuottelu.
Nykylatinan sanakirja

Nykylatinan sanakirja (lat. Lexicon hodiernae latinitatis finno-latino-finnicum) on suomi-latina-suomi-sanakirja, jonka ovat toimittaneet Tuomo Pekkanen ja Reijo Pitkäranta. Teoksen on kustantanut Suomalaisen kirjallisuuden seura. Yleisradion latinankielisissä viikkokatsauksissa Nuntii Latini käytettävä sanastomateriaali muodostaa pääosan sanakirjasta.