google/wiki40b huggingface dataset:
Oskar Nylander

Oskar Nylander (11. kesäkuuta 1827 Oulu – 25. lokakuuta 1849 Oulu) oli suomalainen taidemaalari.
Nylander syntyi Oulussa varakkaaseen kauppiasperheeseen. Hänen isänsä Anders Nylander oli Oulun johtavia tervaporvareita. Nylander kävi Oulun triviaalikoulua 1830- ja 1840-lukujen vaihteessa. Koulussa huomattiin Nylanderin taiteelliset lahjat, ja häntä kannustettiin taiteilijan uralle. Nylander opiskeli Pietarin taideakatemiassa vuodet 1844–1848. Nylanderin tunnetuimmat teokset ovat J. L. Runebergin runoon perustuva maalaus Pilven veikko, Kuopiossa maalattu J. V. Snellmanin muotokuva ja Nylanderin viimeiseksi työksi jäänyt alttaritaulu Kristuksen kirkastus Limingan kirkossa. Nylander ampui itsensä ateljeessaan Oulussa vain 22-vuotiaana.
Nylanderin tiedetään maalanneen ainakin 30 teosta, joista useimpien olinpaikkaa ei kuitenkaan tunneta. Osa Nylanderin töistä lienee palanut hänen veljensä Fredrik Nylanderin talon mukana Oulun palossa vuonna 1882. J. V. Snellmanin muotokuva tuhoutui Ostrobotnialla riehuneessa tulipalossa 29.11.2008.
Daisenryō-kofun

Daisenryō-kofun (jap. 大仙陵古墳), myös Daisen-kofun (jap. 大仙古墳) tai keisari Nintokun hauta, on Japanissa sijaitseva kofun-hauta, joka on lajissaan suurin. Daisenryō-kofun sijaitsee Sakaissa, Osakan prefektuurissa. Kumpuhauta on ilmasta katsottuna avaimenreiän muotoinen saari vallihautojen keskellä. Se on yksi antiikin suurimmista muistomerkeistä.

Kummun mitat

Kumpu on 35,8 m korkea. Kummun etuosan leveys 305 m ja pituus 486 m. Kummun ala 32,3 ha ja tilavuus noin 1,388 miljoonaa m³. Kumpua saatettiin rakentaa esimerkiksi tuhannen miehen voimin neljä vuotta. Toisen arvion mukaan kofunin rakentaminen olisi vienyt tuhannelta 31 vuotta 6 kuukautta. Nykyisellä tekniikalla kummun teko veisi pari kuukautta .

Avaimenreikähaudat

Avaimenreiän muotoiset haudat (zempō-kōen-fun) ovat eräs japanilaisten hautakumpujen, kofunien alalaji. Yamato-valtion keskusalueelle rakennettiin 400-luvulla jaa. suuria avaimenreikähautoja, kofuneja. Daisenryō-kofunin lähellä on 15 muuta suurta avaimenreikähautaa. Tätä hauta-aluetta kutsutaan Mozun hauta-alueeksi (Mozun kofungun). Monien mielestä Daisen kofun on Japanin 16. keisarin Nintokun hauta. Japanin keisarillisen viraston nimi keisarihaudalle on Mozu no mimihara no naka no misasagi (jap. 百舌鳥耳原中陵).
Tragedia

Tragedia eli murhenäytelmä on näytelmäkirjallisuuden muoto, jossa henkilöt kohtaavat murheellisen kohtalon.

Sisältö

Yksi tärkeimmistä tragediaa käsittelevistä kirjoista on edelleen Aristoteleen Runousoppi. Aristoteleen mukaan tragedia muodostaa juonellisen kokonaisuuden jossa on alku, keskikohta ja loppu. Tragedia keskittyy yleensä yhden vuorokauden aikana tapahtuviin asioihin. Aristoteleen mukaan tragedian tarkoituksena on kuvata ihmisiä, jotka kohtaavat murheellisen kohtalon. Tärkeässä roolissa on niin sanottu "traaginen erehdys" eli hamartia, jonka seurauksena traaginen sankari ajautuu onnettomuuteen. Traaginen erehdys on teko, jonka sankari suorittaa vapaaehtoisesti. Teosta tulee traaginen sen vuoksi, että vapaaehtoisuudesta huolimatta sankari on olosuhteiden tai tietämättömyytensä armoilla.
Aristoteleen mukaan tragedian henkilöt eivät saa olla kaikkivoivia jumalia tai muita hahmoja, joihin yleisö ei pysty samaistumaan. Tragedian hahmojen täytyy olla sen kaltaisia, että ihmisten on mahdollista samaistua heihin. Tragedian tarkoituksena on saada ihmiset tuntemaan säälin ja vihan tunteita oikealla tavalla. Keskeistä on katharsis, emotionaalinen puhdistuminen, jossa katsojat saattoivat puhdistua erilaisista tunteista katsoessaan näytelmän henkilöiden kärsivän. Puhdistuminen ei tarkoita tunteista luopumista tai eroon pääsemistä, vaan niiden kokemista kehittyneemmällä tavalla.
Seuratessaan tragedian hahmoja ihmiset pystyivät kokemaan inhimillistä samanlaisuutta heidän kanssaan. Tämä kokemus on Aristoteleen mukaan tärkeä osa emotionaalista puhdistumista. Kokiessaan emotionaalisen puhdistumisen ihmiset oppivat jotakin tärkeää itsestään ja kokemusmaailmastaan. Näin tragedia lisäsi Aristoteleen mukaan ihmisten itsetuntemusta. 
Tragedia ja tragedian tutkimus on Aristoteleen mukaan esimerkiksi historiaa merkittävämpää. Historia keskittyy lähinnä sotapäälliköiden saavutusten luettelemiseen, sen sijaan tragedia lisää tietoa ihmisen kokemuksen mahdollisuuksista. Keskeistä on se, että tragedia ilmaisee sitä, mitä tapahtuu välttämättä tai todennäköisesti, kun taas historiankirjoituksen kuvaamat, sinänsä todet, tapahtumat voivat olla hyvinkin epätodennäköisiä. Tragediassa siis ilmenevät säännönmukaisuudet ja universaalit totuudet paljon historiankirjoitusta paremmin.
Antiikin kuuluisia tragedioita ovat esimerkiksi Aiskhyloksen Agamemnon, Sofokleen Kuningas Oidipus ja Euripideen Medeia.

Ylimystarinat

Tragedian yksi alamuoto on ylimystarinat. Ylimystarinan päähenkilö on yleensä kuningas tai aristokraatti, joka unohtaa olevansa tavallinen kuolevainen kaikesta erikoislaatuisuudestaan huolimatta. Ylimystarinan päähenkilö unohtaa mainitun alamaisuutensa ja syyllistyy ylimielisyyteen, saaden siitä rangaistuksen. Sen vuoksi ylimystarinat ovat tyypillisesti tragedioita.
Caernarfonshire

Caernarfornshire (kymriksi Sir Gaernarfon) on yksi Walesin 13 historiallisesta historiallisesta kreivikunnasta ja entinen hallinnollinen kreivikunta. Merkittävimmät asutuskeskukset ovat Bangor, Betws-y-Coed, Caernarfon, Conwy, Llandudno, Porthmadog ja Pwllheli.
Benedictus II

Benedictus II (635–685) oli paavina 26. kesäkuuta 684 – 8. toukokuuta 685. Hän oli syntyisin roomalaisesta Savellin suvusta. Hänet valittiin Leo II:n kuoltua heinäkuussa 683, mutta keisari Konstantinos IV:n lupaa paaviksi vihkimiselle jouduttiin odottamaan melkein vuoden ajan.
Benedictus II selvisi kunnialla suhteista Bysantin kanssa, jotka olivat kireät monoteletismiiin liittyvien kiistojen takia. Katolinen kirkko on julistanut hänet pyhimykseksi ja hänen muistopäiväänsä vietetään 8. toukokuuta.
Brewster Kahle

Brewster Kahle (s. 22. lokakuuta 1960 New York) on yhdysvaltalainen nettiyrittäjä, internetin avoimuuden puolustaja ja digitaalisten kirjastojen kehittäjä. Koulutukseltaan hän on MIT:stä valmistunut Bachelor of Science (1982). Hänen perustamiaan nettisivustoja ovat esimerkiksi nettihistoriaa tallentava Internet Archive ja dataliikennettä mittaava Alexa Internet.
Unohda minut

Juoni

Unohda minut kertoo Jennie Rakowskystä, joka 20-vuotiaana on synnyttänyt aviottoman lapsen ja antanut tämän adoptoitavaksi. Noin 20 vuotta myöhemmin Jennie kuulee adoptoitujen lasten tueksi perustetun yhdistyksen työntekijältä että hänen lapsensa, Victoria, haluaisi tavata hänet. Jennie kieltäytyy pariin otteeseen tapaamasta lastaan. Eräänä päivänä tytär ilmestyy Jennien ovelle.
Samaan aikaan kun Jennie joutuu yllättäen tekemisiin lapsensa kanssa, hän on menossa naimisiin Jay Wolfen kanssa. Jennie joutuu vaikeaan tilanteeseen. Wolfen vanhemmilla on hyvin korkeat moraalikäsitykset eikä Jennie uskalla kertoa hänelle aviottomasta lapsestaan.
Victoria saa aikaiseksi tapaamisen Jennien ja tämän isän, Peter Mendezin välillä. Tapaaminen päättyy kuitenkin riitaisesti Jennien ollessa ahdistunut.
Surya Citra Televisi

Surya Citra Televisi (SCTV) on indonesialainen televisiokanava. Kuten kaikki muukin Indonesialainen media, SCTV:tä hallitsee Surya Citra Media. Se perustettiin 24. elokuuta 1990.
Marjatta Wis

Marjatta Wis, o.s. Tissari (20. kesäkuuta 1915 – 4. marraskuuta 2008) oli suomalainen kielentutkija. Hän oli Helsingin yliopiston germaanisen filologian professori 1965–1982. Hän tutki italian kielen vaikutusta saksan kieleen ja keskiaikaisia pyhiinvaellustarinoita.
Wisin puoliso oli Roberto Wis.
Cuanza Sul

Cuanza Sul on Angolan maakunta, joka sijaitsee maan länsiosassa. Sen pinta-ala on 55 500 neliökilometriä ja siellä asuu noin 1,7 miljoonaa ihmistä. Maakunnan pääkaupunki on Sumbe.
Cuanza Sul sijaitsee Cuanzajoen etelärannalla.
Vladimir Puriškevitš

Vladimir Mitrofanovitš Puriškevitš (ven. Владимир Митрофанович Пуришкевич, 12. elokuuta 1870 Kišinjov – helmikuu 1920 Novorossijsk, Venäjä) oli venäläinen poliitikko ja Venäjän toisen, kolmannen ja neljännen valtakunnanduuman jäsen Bessarabian kuvernementista ennen vallankumousta. Hän oli köyhää aatelista syntyperää. Puriškevitš oli äärioikeistoa edustava monarkisti.
Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän perusti mustasotnialaisen Venäjän kansan liiton, joka ajoi Venäjän yhtenäisyyttä ja jakamattomuutta ja itsevaltiuden säilyttämistä. Vuonna 1908 se erosi Arkkienkeli Mikaelin liitoksi. Puriškevitš tuli tunnetuksi duumassa radikaalin monarkistisen oikeiston edustajan tunteisiin vetoavista puheistaan ja antisemitismistään. Poliittista linjaansa hän luonnehti ”Minua oikeammalla on vain seinä!”. Kun yleisvaltakunnallinen lainsäädäntö ulotettiin Suomeen, Puriškevitš iloitsi latinankielisellä lausahduksella ”Finis Finlandiae!” (suom. Suomen loppu).
Ensimmäisen maailmansodan aikana Puriškevitš jätti duuman tehtävät ja hoiti sairaalajunaa rintamalla.
Puriškevitš osallistui Grigori Rasputinin murhaan ruhtinas Feliks Jusupovin ja Dmitri Pavlovitš Romanovin kanssa viimeisenä yrityksenä pelastaa tsaarinvalta. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän ajoi neuvostojen hajottamista ja lokakuun vallankumouksen jälkeen perusti Komitean isänmaan pelastamiseksi. Bolševikkien Tšeka kuulusteli häntä ja löysi hänen kirjeenvaihtonsa kenraali Aleksei Kaledinin kanssa, mutta vapautti hänet. Vapauttamisensa jälkeen Puriškevitš liittyi välittömästi Anton Denikinin joukkoihin Etelä-Venäjällä, jossa hän toimitti monarkistista Blagovest-lehteä. Puriškevitšin ilmoitettiin kuolleen lavantautiin Novorossijskissa.
World League for Freedom and Democracy

WACL Pohjoismaissa

Tanskassa useat poliitikot ovat olleet yhteydessä WACLiin. Muun muassa Tanskan kansanpuolueen Pia Kjærsgaard oli 1988 vieraana järjestön kokouksessa Taipeissa. Tanskan WACL:n johtaja on ollut kunnallispoliitikko Erik Dissing.
Myös Ruotsissa WACLilla on ollut osasto vuodesta 1967.
Suomalainen kansalaisjärjestö Itsenäisyyden Puolesta oli 1980-luvulla WACL:n jäsenjärjestönä.
Unkarin valtionooppera

Unkarin valtionooppera (unk. Magyar Állami Operaház) on oopperatalo Unkarin pääkaupungissa Budapestissä. Se sijaitsee Budapestin 6. kaupunginosassa eli Terézvárosissa Andrássy út -kadun varrella.
Oopperatalon on suunnittellut unkarilainen arkkitehti Miklós Ybl, ja sitä pidetään Yblin mestariteoksena ja yhtenä Budapestin kauneimmista rakennuksista. Taloa rakennettiin yhdeksän vuotta 1875–1884. Ybl johti myös rakennustöitä, ja hänen kerrotaan tarkastaneen itse jokaisen tiilikärryllisenkin. Oopperatalon rakennuskustannuksista vastasi Itävallan keisari ja Unkarin kuningas Frans Joosef, joka kuitenkin kommentoi Euroopan viehättävimmäksi sanottua oopperataloa sanomalla vain: ”Se on hyvin kaunis. Pidän siitä paljon.”
Vaikka rakennus on suurikokoinen, se ei näytä massiiviselta. Rakenteeltaan se on pääosin uusrenessanssia, mutta siinä on myös uusbarokin elementtejä. Pääsisäänkäynnin kahta puolta ovat Franz Lisztin ja Ferenc Erkelin patsaat, jotka on suunnitellut Alajos Stróbl. Rakennuksen kulmissa toisen kerroksen tasalla on neljän muusan patsaat: Terpsikhore, Erato, Thaleia ja Melpomene. Sisätila on runsaasti freskoin koristeltu. Pääsalissa on 1 289 istumapaikkaa.
"Unkarin kuninkaallinen oopperatalo" avattiin yleisölle 27. syyskuuta vuonna 1884. Sen ensimmäinen johtaja oli Ferenc Erkel. Gustav Mahler toimi johtajana vuosina 1888–1891 ja johti itse kaksi Puccinin oopperaa. Vuosina 1947–1950 johtajana oli Otto Klemperer. Vuonna 1980 rakennus kunnostettiin ja se avattiin uudestaan yleisölle 1984, samana päivänä kun ensimmäisestä avaamisesta oli kulunut 100 vuotta.
Kaudella 2011–2012 Unkarin valtionoopperan ja kansallisbaletin ohjelmistossa on kuusi uutta oopperaa ja kolme balettiensi-iltaa. Ohjelmiston kohokohtia ovat uudet esitykset Wagnerin Reininkullasta ja Mozartin Don Giovannista ja Petit'n baletti Pariisin Notre-dame. Oopperan musiikillisena johtajana toimii kapellimestari György Győriványi Ráth. Edellinen johtaja Ádám Fischer erosi vuoden 2010 lopussa vastalauseeksi Unkarin hallituksen ja pääministeri Viktor Orbánin harjoittamaa politiikkaa kohtaan.
Myllykosken rautatieasema

Myllykosken aseman historiaa

Päätös radan rakentamisesta Kouvolasta Kotkaan tehtiin valtiopäivillä 1888. Radan rakennustyöt suoritettiin vuosina 1889 - 1890. Talvella 1889 ratainsinööri G Zitting tuli vapaaherra Henrik Wreden kotiin Toivolaan ja sanoi, lähdetäänpä etsimään paikkaa Viialan kylään rakennettavaa asemaa varten. Miehet nousivat suksille ja hiihtivät kauppias Hannulan Kymijoen rannalla sijaitsevalta puuhiomolta 700 m itään. Zitting tarkasteli paikan ja totesi sen olevan maastoltaan aseman paikaksi sopivan .

Aseman nimi

Aseman nimestä syntyi kuitenkin keskustelua, sillä Viiala niminen liikennepaikka oli jo olemassa. Koska Kymijoen varressa sijaitseva saha oli nimeltään Ummeljoki Träsliperi, asemaa kutsuttiinkin ennen sen valmistumista Ummeljoeksi. Onglmana kuitenkin oli, että Ummeljoki sijaitsee Kymijoen länsipuolella. Olihan valtakunnan raja kulkenut vuoteen 1809 Kymijoessa ja Ummeljoki oli tuolloin Ruotsin puolella. Edelleenkin Ummeljoki sijaitsi Uudenmaan läänissä ja Anjalan pitäjässä, kun taas uusi asemapaikka sijaiti Wiipurin läänissä ja Sippolan pitäjässä. Viialan kyläläiset vaativat asemalle jotain toista nimeä. Asiasta pidettiin kyläkokous. Esityslistalla olivat: Viiala, Sippola, Pokki ja Narjua. Kokous päättyi ratkaisemattomana, koska mm. pelättiin että Sippolan Hovin postit menee väärään osoitteeseen. Nimikysymys ratkaistiin myöhemmässä kokouksessa, jossa 10 km etelään, Mämmälän kylään tuleva asema sai nimen Inkeroinen. Tällöin kauppias Hannula ehdotti nimeksi Myllykoski oman tehtaansa mukaan. Asema valmistui kun rata avattiin liikenteelle 1890 .

Asemapäälliköt

Myllykoskella toimi asemapäälliköt virassaan vuosina 1891-1979.

Ratapihan kasvu ja kuolema

Myllykosken ratapiha rakennettiin pääosin paperiteollisuuden tarpeisiin. Kun rautateiden tavaraliikenteen hinnoittelua uudistettiin kustannuspohjaiseksi 1990-luvulla, rahtimaksut nousivat. Tällöin Myllykoski Paperin johto ei hyväksynyt ehdotettuja korotuksia ja päätti siirtää kaikki kuljetukset kokonaan "kumipyörille". Tämä johti Myllykosken ratapihan alasajoon, vaikka vähän aikaisemmin ratapihalla oli tehty suuret investoinnit . Myllykosken aseman ratapiha oli Myllykoski Paperin paperitehtaan käytössä vuoteen 2000 asti, joidenkin lähteiden mukaan vuoteen 1994. Tehdas oli 1980-luvulla vetänyt sivuraiteen urheilukentälle ja Anjalankosken kaupunki oli rakentanut kaksi ylikäytävää rataa varten. 
Investoinnit menivät hukkaan kun tehdas lopetti rautateiden käytön puun ja paperin kuljetukseen. Puu tuli ja paperi lähti kuorma-autokuljetuksina ennen kuin tehdas suljettiin vuoden 2011 lopussa. Käyttämättömältä ratapihalta purettiin neljä sivuraidetta syksyllä 2011, jolloin Myllykoskelle jäi jäljelle vain yksi sivuraide Kotkan radan kahden pääraiteen lisäksi. Tehtaalle asti johtanut teollisuusraide oli pääosin purettu jo 2000-luvun alussa. Viimeinen sivuraide purettiin elokuussa 2017.
Douppaus

Douppaus, doping eli seostaminen tarkoittaa puolijohteiden (puolijohdekomponenttien) valmistuksessa epäpuhtauksien lisäämistä hallitusti erittäin puhtaaseen puolijohdeaineeseen (esimerkiksi pii, germanium, seleeni, arseeni). Tällöin saadaan materiaaliin halutunlaiset sähköiset ominaisuudet.
Doupattujen atomien määrä, joka tarvitaan muuttamaan puolijohteen sähkönjohtavuutta, on erittäin pieni. Kun suhteellisen pieni määrä doupattuja atomeja lisätään (1 jokaista 100 000 000 atomia kohden), sanotaan douppauksen olevan matala tai kevyt. Kun doupattuja atomeja lisätään huomattavasti enemmän (1 jokaista 10 000 atomia kohden), sanotaan douppauksen olevan raskas tai korkea. Tämä merkitään yleensä n+ n-tyypin douppaukselle ja p+ p-tyypin douppaukselle.
Puolijohdekomponentteja ovat muun muassa ledit, tyristorit, diodit ja transistorit, joita sisältävät mikropiirit ovat mikroprosessori- ja tietokonetekniikan peruskomponentteja.

Douppaustekniikka ja -aineet

Douppaus tapahtuu yleensä yksinkertaisten, puolimetalli- ja vetyatoimeista koostuvien kaasujen avulla, hajottamalla kaasu suljetussa kammiossa doupattavan aineen kanssa, jolloin puolimetalliatomit laskeutuvat doupattavan aineen päälle. Tällaisia kaasuja ovat muun muassa silaani, arsiini, seleenivety ja germaani.
Zimbabwelainen musiikki

Mbira

Zimbabwelainen ksylofoni mbira, jota usein kutsutaan sormipianoksi, on olennainen osa zimbabwelaista musiikkia. Vaikka soitin oli 1900-luvun alussa vaipua unohduksiin, se tuli uudelleen zimbabwelaisen musiikin tärkeimmäksi soittimeksi 1960-1970-luvuilla. Tunnetuimpia mbiransoittajia ovat muun muassa Dumisani Maraire, Ephat Mujuru, Forward Kwenda, Stella Chiweshe ja Tute Chigamba.

Sungura

Sungura on eräs paikallinen populaarimusiikin tyyli. Se syntyi Zimbabwessa 1980-luvulla. Tunnetuin sungura-artisti on James Chimombe.

Chimurenga

Chimurenga on Zimbabwen ulkopuolella tunnetuinta zimbabwelaista musiikkia. Tunnetuin chimurenga-artisti lienee Thomas Mapfumo. Vaikka hän aloitti uransa 1960-luvulla esittämällä covereita suosituista länsimaisista hiteistä, 1970-luvulla hän alkoi esittää vahvasti zimbabwelaisvaikutteista musiikkia ja laulaa shonan kielellä. Thomas Mapfumon tunnetuin seuraaja on Oliver "Tuku" Mtukudzi.

Jit

Jit on populaarimusiikkia, jossa sähkökitaralla on merkittävä osa. Mainitsemisen arvoisia yhtyeitä ovat muun muassa New Black Eagles, Four Brothers ja Bhundu Boys. Näistä erityisen suosittu on Bhundu Boys. Yhtye on saavuttanut paljon suosiota myös kotimaansa ulkopuolella ja on päässyt työskentelemään myös eräiden länsimaalaisten muusikkojen kanssa.

Rumba

Afrikkalaisen rumba-musiikin keskus on Kongo-Kinshasa, mutta myös Zimbabwesta tulee lukuisia arvostettuja rumba-artisteja, kuten Simon Chimbetu ja Leonard Karikoga Zhakata.

Gospel

Zimbabwelaisen gospel-musiikin suurin tähti on Jonathan Wutawunashe. Aluksi zimbabwelainen gospel ei ollut kovin tunnettua, mutta sen suosio on kasvussa.
Per-Olof Welin

Per-Olof Welin (s. 23. huhtikuuta 1927 Turku) on maisema- ja miljöövalokuvaaja, joka on toiminut työssään vuodesta 1946 lähtien. Hän on saanut 2 000 markan suuruisen Turun taidepalkinnon. Häneltä ja C. J. Gardbergilta ovat ilmestyneet kirjat Viipuri – kivestä rakennettu kaupunki (1996) ja Suomen keskiaikaiset linnat (2000). Welin on palkittu Suomen Leijonan ritarikunnan ristillä vuonna 1982.
Koskela (Helsinki)

Historia

Vanhaankaupunkiin vuonna 1550 perustettu Helsingin kaupunki perustettiin Koskelan kylään. Nimensä (Forsby) kylä oli saanut Vantaan­joen suulla pauhaavasta Vanhan­kaupungin­koskesta. Samaisesta koskesta juontuu myös Helsingin ruotsin­kielisessä nimessä (Helsing­fors) esiintyvä sana fors (koski).
Ennen 1990-luvun alun lamaa Koskelassa oli useita kioskeja ja kauppoja. Laman jälkeen näistä jäi jäljelle enää yksi keskellä kerrostaloaluetta nuorisotalon vieressä sijaitseva Alepa-kauppa. Kerrostaloalueella on muun muassa HKL:n henkilöstön työsuhdeasuntoja, kaupungin vuokra-asuntoja, opiskelija-asuntoloita, invalidien asuntoja ja vanhusten asuntoja. 1990-luvun puolivälin jälkeen aloitetut rakennusten pintaremontit ovat muuttaneet alueen kasvoja huomattavasti.

Julkinen liikenne

Koskelassa sijaitsee bussilinjan 55 päätepysäkki, minkä lisäksi Koskelaa palvelevat Koskelantietä ajavat linjat 57, 518 ja 848 sekä Käpyläntietä ja Oulunkyläntietä liikennöivät linjat 52 ja 65. Lahdenväylän liikennekäytävän linjat kulkevat Koskelassa, mutta ohittavat asuinalueet noin kilometrin etäisyydellä. Sekä Käpylän että Oulunkylän lähijuna-asemille on Koskelan runsasväkisemmältä kerrostaloalueelta hieman yli kilometrin matka.

Koskelan vanhustenkeskus

Koskelan vanhustenkeskus eli entinen Koskelan sairaala on saanut alkunsa vuonna 1912 perustetusta Forsbyn vaivaistalosta ja työlaitoksesta, joka myöhemmin muutettiin Helsingin kaupungin kunnalliskodiksi. Vuonna 1957 siitä tuli Koskelan sairaskoti, myöhemmin Koskelan sairaala.
Sairaalan alueella on toiminut myös vuonna 1971 perustettu Käpylän terveysasema, joka aluksi toimi kahdessa tavallisessa asuinhuoneistossa osoitteessa Käpyläntie 12. Kesällä 1983 terveysasema muutti uuteen osoitteeseen, Käpyläntien ja Kullervonkadun kulmaan.
Rosso

Rosso on Suomessa toimiva, S-ryhmään kuuluva italialaishenkinen perheravintolaketju.

Rosso-ravintolat

Rossot ovat italialaishenkisiä ruokaravintoloita, jotka palvelevat kaupunkien keskustoissa, yleensä kauppakeskuksessa tai Sokos Hotellissa. Rossoja on yhteensä 28 (tarkistettu 01/2018). Rosso-ketju työllisti vuonna 2011 noin 700 henkilöä.

Rosso Express -ravintolat

Rosso Expressissä myydään pizzaa sekä pannupizzaa. Rosso Expressit palvelevat S-ryhmän liikenneasemilla, kauppakeskuksissa sekä Prismoissa ja Sokoksissa muodostaen yleisesti Presson ja Hesburgerin kanssa ravintolamaailman.

Historiaa

Ensimmäinen Rosso avattiin Lahden keskustaan vuonna 1978. 1980-luvun puolessavälissä Rossoja oli kymmenkunta, ja vuonna 1997 yhteensä 46. Rosso-konseptin suunnitteli pitkään HOK:n palveluksessa ollut aviopari Aimo ja Maria Bonden, sanojensa mukaan ”käymättä kertaakaan Italiassa”. Tavoitteena oli madaltaa suomalaisten kynnystä ravintolaruokailuun. 1970-luvun mittaan Suomessa yleistynyt pizza otettiin rennon ravintolaruokailun päätuotteeksi, ja Rosso olikin ensimmäinen valtakunnallinen pizzaa tarjoava ketju. Eteisvahtimestaria tai erillistä viinikassaa ei ollut, mutta järjestyshäiriöt jäivät silti vähäisiksi. Rossosta ei voinut varata pöytää ja se avautui jo kello yhdeksän aamulla. Uutta oli myös lasten leikkinurkkaus, ja henkilökuntaa opastettiin puhuttelemaan lapsia aina ensimmäisenä.
Rosso oli Restelin Martina-ketjun kanssa ensimmäisiä ketjuravintoloita, joissa käytettiin paljon puolivalmisteita: valmiiksi kuorittuja ja esikäsiteltyjä pakasteperunoita, valmiskastikkeita ja valmiiksi leikattua lihaa. Tällä pyrittiin paitsi tarjoamaan yhdenmukaisia annoksia kaikissa ravintoloissa lapsiperheille ja muille tuttua ja turvallista hakeville kohderyhmille, myös työvoimakustannusten säästöön: keittiössä saattoi työskennellä vain yksi ihminen. 
Vuonna 1995 Rossoissa otettiin käyttöön raasteita ja patonkia alkupaloiksi tarjoava noutopöytä. Vuonna 2014 raastepöytä vaihtui italialaiseksi antipastopöydäksi. 2010-luvulla Rosson ruokalistalla ovat olleet myös italialaiset risotot.
Supertiistai

Supertiistai (engl. Super Tuesday) on Yhdysvaltojen presidentinvaaleihin liittyvä päivä, jolloin suuri osa maan osavaltioista osallistuu esivaaleihin, joissa äänestetään demokraattisen ja republikaanisen puolueen presidentinvaaliehdokasta.
Vaalivuoden helmi- tai maaliskuulle ajoittuva supertiistai on tärkeä osa esivaalikampanjaa, sillä silloin valitaan enemmän edustajia puoluekokoukseen kuin minään muuna päivänä. Merkittävä voitto supertiistaina antaa ehdokkaalle usein vauhtia koko esivaalin voittamiseen. Supertiistaina esivaalin järjestävät valtiot vaihtelevat vuosittain, samoin niiden määrä.
Demokraattien esivaali on aina suhteellinen, eli ehdokkaat saavat edustajia suhteessa äänimääräänsä. Republikaaneilla taas oli ennen vuotta 2012 käytössä enemmistövaalitapa monissa runsasväkisimmissä osavaltioissa, mikä tarkoitti, että voittaja sai kaikki edustajat.
Sana supertiistai yleistyi vuonna 1988, jolloin demokraatit useissa etelän osavaltioissa päättivät pitää esivaalit samana päivänä 8. maaliskuuta. Sillä toivottiin olevan vaikutusta, että saataisiin esiin konservatiivisempi presidenttiehdokas. Suunnitelma kuitenkin epäonnistui, kun osavaltiot jakautuivat Al Goren, Jesse Jacksonin ja Michael Dukakisin kesken ja loppujen lopuksi liberaalista Dukakisista tuli demokraattien presidenttiehdokas. Supertiistai on sittemmin ollut 10. maaliskuuta 1992, 12. maaliskuuta 1996, 7. maaliskuuta 2000, 2. maaliskuuta 2004, 5. helmikuuta 2008, 6. maaliskuuta 2012,1. maaliskuuta 2016. Seuraavan kerran se on keväällä 2020.
Five Fifteen

Five Fifteen on suomalainen hard rock -yhtye.