google/wiki40b huggingface dataset:
Leopoldo Luque

Ura

Luque debytoi Argentiinan liigassa vuonna 1972 Rosario Centralin joukkueessa. Vuonna 1974 Luque siirtyi vähäisen peliajan takia Unión de Santa Fén joukkueeseen, jossa hän teki kymmenen maalia 35 ottelussa. Vuonna 1975 Luque siirtyi buenosairesilaiseen suurseuraan River Plateen ja nousi samalla Argentiinan maajoukkueeseen. Tänä aikana Luque teki läpimurtonsa ja oli mukana voittamassa maailmanmestaruutta Argentiinan kotikisoissa 1978. Hän pelasi MM-lopputurnauksessa viidessä ottelussa ja oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä neljällä maalilla, joista kaksi hän teki alkulohkossa, toisen Unkaria ja toisen Ranskaa vastaan, sekä kaksi jatkolohkossa Perua vastaan. Ranska-ottelun jälkeen hän sai kuulla veljensä kuolleen auto-onnettomuudessa.
Luque pelasi kaikkiaan 45 maaottelua ja teki niissä 22 maalia vuosina 1975–1981.
Jätettyään River Platen Luque pelasi vielä muun muassa Avellanedan Racingissa ja Santosissa Brasiliassa. Hän lopetti uransa vuonna 1985. Peliuransa jälkeen Luque on toiminut mendozalaisen Atlético Argentino -joukkueen valmennuspäällikkönä.
Daakialaiset

Daakialaiset (lat. Daci, romaniaksi Daci) olivat kansa antiikin Daakiassa (suurin piirtein nyky-Romaniassa) ja osissa Moesiaa Etelä-Euroopassa. He puhuivat daakiaa, jonka juuria ei ole kunnolla saatu selville, mutta sillä on yhteyksiä traakiaan ja albaniaan. Ensimmäinen maininta heistä on roomalaisten lähteissä, mutta antiikin historioitsijat ovat eri mieltä, kuuluvatko daakialaiset traakialaisiin vai ei. Strabo määritteli, että daakialaiset ovat Getae (Traakian pohjoisosan nimi) -kansaa, jotka asuivat Pannonian tasangolla (nykyisessä Transilvaniassa).

Väkiluku

Daakialaisten väkiluvun arvioksi saadaan n. 2 000 000 asukasta, kun verrataan kaikkia lähteitä. Arvioitu armeijan suurin miesvoima olisi ollut 200 000 miestä.
Korean Grand Prix 2012

Vapaat harjoitukset

Williamsin kolmoskuljettaja Valtteri Bottas ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Bruno Sennan tilalla. Force Indian Jules Bianchi ajoi Nico Hülkenbergin tilalla, Caterhamin Giedo van der Garde ajoi Vitali Petrovin tilalla ja HRT:n Dani Clos ajoi Narain Karthikeyanin tilalla.

Kilpailu

Kilpailun voitti Sebastian Vettel, jolle voitto oli kauden neljäs. Mark Webber menetti paalupaikan ensimmäisessä mutkassa tallitoverilleen Vettelille, joka lähti toisesta ruudusta. Ensimmäisellä kierroksella Kamui Kobayashi osui Jenson Buttonin renkaaseen sillä seurauksella, että ripustukset pettivät. Tilanteen jälkeen Button haukkui tiimiradiossa Kobayashia idiootiksi. Tuomaristo tuomitsi Kobayashille läpiajorangaistuksen. Vettel dominoi kisan loppuun saakka kärjessä ajaen ensimmäisestä kierroksesta asti kilpailun kärjessä. Lopussa ainoastaan jännitystä lisäsi, kestävätkö Vettelin renkaat, sillä ne olivat aivan kuluneet. Mark Webber varmisti kaksoisvoiton Red Bullille. Fernando Alonso oli kolmas. Näin Vettel siirtyi MM-taiston kärkeen kuuden pisteen erolla Fernando Alonsoon. Kimi Räikkönen onnistui säilyttämään viidennen lähtöruutunsa tasaisen hyvällä kisalla. Heikki Kovalainen oli 17 jääden lopulta tallitoverinsa Vitali Petrovin taakse.
Red Bullille kyseessä oli kauden ainoa kaksoisvoitto.
Jenna Saario

Jenna Saario (s. 14. huhtikuuta 1998) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Seuratasolla hän edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Turun Palloseuraa, jossa hän pelasi ensimmäisen liigapelinsä 15-vuotiaana kaudella 2013–2014. Aiemmin hän pelasi FBC Turun joukkueessa. TPS:ssä hän voitti Suomen Cupin vuonna 2017. Kaudella 2015–2016 hän oli SM-liigan pistepörssin kakkonen (37+22=59).
Maajoukkueessa Saario saavutti hopeaa vuoden 2017 MM-kilpailuissa. Vuonna 2016 hän saavutti nuorten MM-hopeaa.
Saario kirjoitti ylioppilaaksi Kerttulin urheilulukiosta syksyllä 2017.
Jenna Saarion pikkusisko Jasmin Saario pelaa myös TPS:n liigajoukkueessa.
Alex Riel

Alex Riel (s. 13. syyskuuta 1940) on tanskalainen jazzrumpali.
Hän aloitti uransa kööpenhaminalaisen jazzklubin housebändissä basisti Niels-Henning Ørsted Pedersenin ja pianistien Tete Montoliun ja Kenny Drew'n kanssa. Yhtye soitti usein tunnettujen ulkomaalaisten jazzmuusikoiden, kuten Ben Websterin ja Dexter Gordonin taustayhtyeenä.
Vuosina 1965–1966 Riel soitti mukana Bill Evansin triossa tämän Euroopan kiertueella. Vuonna 1967 hän perusti trumpetisti Palle Mikkelborgin kanssa Riel-Mikkelborg Quintetin. Kvintetti voitti ensimmäisen palkinnon Montreux’n jazzfestivaaleilla 1970 ja pääsi esiintymään Newport Jazz Festivaliin samana vuonna.
Riel teki ensimmäisen levytyksensä yhtyeenjohtajana vuonna 1965. Samana vuonna hänet valittiin Tanskan ”Vuoden jazzmuusikoksi”. Palkinnon ojensi hänelle Duke Ellington.
Riel on soittanut jazzin ohella myös rockia. Hän kuului 1960-luvun lopulla perustetun Savage Rose -yhtyeen perustajajäseniin. Yhtye soitti vuonna 1969 Newportissa yhdessä James Brownin, Jethro Tullin ja Sly & the Family Stonen kanssa. Riel soitti yhtyeessä viisi vuotta sekä lyhyen aikaa 1990-luvulla.
Jean Lucas

Jean Lucas (25. huhtikuuta 1917 – 27. syyskuuta 2003) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1955, Italian GP:hen, kun Gordinin varsinainen kuljettaja Robert Manzon ei pystynyt ajamaan. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä.
Lucas voitti Ferrarilla vuoden 1949 Spa Francorchampsin kilpailun Montilheryllä. Hän lopetti uransa vuoden 1957 Marokon GP:n kolarin jälkeen.
Kaanan häät

Kaanan kylässä vietetyt häät oli Johanneksen evankeliumissa mainittu tilanne, jossa Jeesus teki ensimmäisen ihmetekonsa, muutti veden viiniksi, kun sulhasen tilaisuuteen tuoma viini oli päässyt loppumaan.

Kaanan sijainti

700-luvulta peräisin oleva perinnetieto yhdistää Kaanan kylän nykyiseen Kefr' Kennan kylään 7 kilometriä Nasaretista, Jeesuksen kotipaikasta, pohjoiseen. Uudempi tutkimus ehdottaa myös raunioitunutta Kenet-al-Jalilin kylää edellisestä 9 kilometriä pohjoiseen, tai vielä lähempänä Nasaretia sijaitsevaa Ain Kanaa, paikoiksi, jotka on saatettu Raamatussa mainita. Libanonilainen Qanan kylä on nykytutkimuksen valossa epätodennäköinen ihmeen tekopaikka, mutta monet libanonilaiset kristityt uskovat ihmeen tapahtuneen juuri siellä.
Rogunin pato

Historia

Voimalapadon rakentaminen alkoi vuonna 1976, jolloin Tadžikistan kuului Neuvostoliittoon. Tadžikistanin itsenäistyttyä vuonna 1991 hankkeen rahoitus väheni merkittävästi. Vuonna 1993 tulvavedet tuhosivat keskeneräiseksi jääneen patorakennelman suurelta osin.
Hanketta yritettiin käynnistää uudelleen. Vuonna 2004 Tadžikistan ja Venäjä sopivat padon rakentamisesta valmiiksi. Mukaan tuli venäläinen suuryhtiö Rusal, joka halusi samalla uudistaa seudun alumiinitehdasta (Tursunzoda) ja turvata vesivoimalalla alumiinituotannon energiansaantia. Tämä rakentamissopimus purettiin vuonna 2009.  
Tadžikistan pyrki 2010-luvulle tultaessa hankkimaan rahoitusta patoprojektille myymällä patoyhtiön osakkeita kansalaisilleen ja mainostamalla hanketta laajalti tiedotusvälineissä. Rahoitusta hankittiin myös suoraan virkamiesten palkasta pidättämällä ja opiskelijoilta saatettiin vaatia maksua vesivoimalaan ehtona tenttiin pääsemiselle. Menettelyllä saatiin kokoon luokkaa 200 miljoonaa dollaria. Joitain vauvoja jopa nimettiin tänä aikana hankkeen kunnioittamiseksi nimellä Rogunshoh (Kuningas Rogun) tai Sahmiyabon (Osake). Kansainväliset rahoittajat, kuten Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF), vaativat osakemyynnin lopettamista. Vuoteen 2012 mennessä oli ehditty rakentaa muun muassa juoksutustunneleita pääpadon rakennustöiden aikaisen virtauksen kanavoimiseksi muualle. Hanke pysähtyi Maailmanpankin käynnistämien vaikutusarviointien vuoksi. Hanketta arvosteli näkyvästi muun muassa (Amudarjan valuma-alueen vesivaroja laajasti keinokasteluun käyttävän) Uzbekistanin ensimmäinen presidentti Islom Karimov. Sittemmin Tadžikistan on sopinut myyvänsä sähköä Uzbekistaniin edullisesti ja maiden väliset suhteet ovat lämminneet.
Kattavammin arvioitu patohanke käynnistettiin jälleen vuonna 2016. Hankkeen pääurakan voitti italialainen rakennuskonserni Salini Impregilo S.p.A., ja urakan kustannusarvio oli 3,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria.  Rakennushankkeen kokonaiskestoksi yhtiö esittää hankesivullaan 11,5 vuotta (138 kk). 
Rogunin pato voimalaitoksineen on osa Tadžikistanin valtiollisen Barki Tajik -energiayhtiön voimalaitoshankkeita. Hankkeen myötä Tadžikistanin arvioidaan saavuttavan energiaomavaraisuuden myös talvikuukausina ja pystyvän myymään merkittävän määrän sähköenergiaa Pakistaniin ja Afganistaniin. 
Marraskuussa 2018 uutisoitiin maa-ainespadon nousseen runsaan 75 metrin korkeuteen. Rogunin vesivoimalaitokseen liittyvissä rakennustöissä raportoitiin olevan noin 20 000 henkeä, joista noin 3 000 rakensi Rogunin patoa. Padon synnyttämän Rogunin tekojärven tilavuus on tässä vaiheessa 214 miljoonaa kuutiometriä (0,214 km³), mikä mahdollistaa Rogunin vesivoimalan ensimmäisen generaattorin käyttöönoton. Tämän on suunniteltu tapahtuvan juhlavasti Presidentin päivän tilaisuudessa 16. marraskuuta 2018. Toinen generaattori on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2019. Valmistuessaan 2020-luvun lopulla Rogunin patoaltaan tilavuudeksi on arvioitu 13,3 kuutiokilometriä.
Vehkalampi (Ikaalinen)

Maantietoa

Lammen pituus on 700 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 7,3 hehtaaria. Se sijaitsee yhdystie 2764 ja Eränmaan selänteen välissä. Siihen laskee kymmenen suo-ojaa ympäröivistä metsistä ja viereiseltä suolta. Oma laskuoja lähtee lammen koillispäästä ja se laskee kilometrin mittaiseksi kaivettuna ojana Hulppojärven eteläpään lahdenpohjukkaan. Rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Puolet rannasta on suota ja rantaan on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2764.
Tierradentro

Tierradentro (esp. tierra adentro, sisämaa) on alue lounaisessa Kolumbiassa Caucan departementin Inzán kunnassa.
Tierradentro sijaitsee vaikeakulkuisessa maastossa Cordillera Central -vuoristossa, joka on yksi Andien jatkeista Kolumbiassa. Alue on perinteinen asuinpaikka páezeille.
San Andrés de Pisimbalássa lähellä Inzán paikkakuntaa sijaitsee Tierradentron arkeologinen kansallispuisto, joka on yksi Kolumbian merkittävimmistä arkeologisista kohteista. Vuodesta 1995 lähtien se on ollut listattuna Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puistossa on jäänteitä niin sanotusta Tierradentro-kulttuurista, josta ei tiedetä paljoakaan. Rakennelmat ovat peräisin 600–900-luvuilta. Tyypillistä kulttuurille on jopa viisi metriä syvät kaivohaudat, jotka ovat hakattu kiveen. Hautojen sivusyvennyksistä on löytynyt jopa 100 uurnaa. Parhaiten säilyneiden hautojen seinissä on näkyvillä valkoiseksi, mustaksi ja punaiseksi maalattuja geometrisiä kuvioita.
Tuomaskuoro

Tuomaskuoro (saksaksi Thomanerchor) on poikakuoro Leipzigissa, Saksassa. Kuoro perustettiin vuonna 1212, tehden siitä siten yhden vanhmimmista kuoroinstituutioista. Tällä hetkellä kuorossa laulaa 92 9-18 -vuotiasta poikaa. Tuomaskuorolaiset, saksaksi Thomaner, asuvat sisäoppilaitoksessa, Thomasalumnatissa, ja käyvät koulua Thomasschule zu Leipzigissa, joka on painottunut kieliin ja musiikkiin. Kuoron kotikirkko on Leipzigin Tuomaskirkko, Thomaskirche. Johann Sebastian Bach työskenteli tuomaskanttorina (kuoron johtajana) vuodesta 1723 vuoteen 1750. Nykyinen tuomaskanttori on Gotthold Schwarz.
Rose Lagercrantz

Rose Lagercrantz (s. 12. kesäkuuta 1947, Tukholma) on ruotsalainen kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa vuonna 1973. Hän kirjoitti aluksi lähinnä lasten- ja nuortenkirjallisuutta, mutta myöhemmin hän on kirjoittanut enemmän aikuisten kirjallisuutta. Hän on parhaiten tunnettu Metteborgia käsittelevistä kirjoistaan sekä kirjasta Flickan som inte ville kyssas, josta hän vuonna 1995 sai August-palkinnon. Lastenkirjoistaan hän on saanut mm. Astrid Lindgren -palkinnon. Lagercrantzin kirjoja on käännetty venäjäksi, saksaksi, koreaksi, japaniksi ja italiaksi.
Rose Lagercrantz on vuodesta 1966 ollut naimisissa Hugo Lagercrantzin kanssa.
Vjatkanhevonen

Ominaisuudet

Vjatkanhevonen on monipuolinen, sisukas ja kestävä rotu. Sitä käytetään ratsastukseen, ajoon ja kevyeen työhön. Rotu on luonteeltaan aulis ja rehellinen sekä helppo käsitellä.
Vjatkanhevosella on pieni pää ja paksu, vahva kaula. Lavat ovat voimakkaat, runko syvä ja lautaset lihaksikkaat. Jouhet ovat tuuheat ja talviturkki paksu. Väri on yleisimmin hallakko tai rautiaan- tai ruunikonpäistärikkö, joskus ruunikko. Keskikorkeus on 140 cm ja keskipaino 400 kg. Vuonna 1917 rotu oli jo sukupuuton partaalla, ja Venäjän vallankumouksen jälkeen tehtiin joitain yrityksiä sen pelastamiseksi. Vuonna 2003 vjatkanhevosia oli noin 560, ja vuonna 2007 se mainittiin FAO:n vaarantuneiden eläinrotujen luettelossa.

Historia

Vjatkahevosen kehittymiseen ovat vaikuttaneet Kirovin, Udmurtian ja läntisen Permin alueiden maasto ja ilmasto. Rodun ulkomuotoon ovat ehkä vaikuttaneet Novgorodin siirtolaisten 1300-luvulla Pohjois-Venäjälle tuomat eestinhevoset ja klepperit sekä myöhemmin Uralin kaivoksille tuodut eestinhevoset. Vjatkanhevonen oli tunnettu työhevosominaisuuksistaan, kestävyydestään, nopeudestaan ja taloudellisuudestaan. 1800-luvun alkupuolella sitä käytettiin usein vetämään troikkaa, ja joitakin yksilöitä vietiin Vjatkasta muun muassa Puolaan. Myös konikponien uskotaan vaikuttaneen vjatkanhevoseen.
Trambesòs

Trambesòs on pikaraitiotiejärjestelmä Barcelonan suurkaupunkialueella Espanjan Kataloniassa. Se yhdistää Badalonan ja Sant Adrià de Besòsin kaupungit Barcelonaan. Siihen kuuluu kolme linjaa, joita merkitään tunnuksilla T4, T5 ja T6. Linjat 1-3 puolestaan kuuluvat Trambaix-järjestelmään. Trambesòs ja Trambaix aiotaan myöhemmin yhdistää suuremmaksi kokonaisuudeksi. Raitiotielinjat on merkitty myös useisiin tuoreempiin metrokarttoihin. Vuonna 2008 kaikkien kolmen Trambesòs-linjan yhteenlaskettu matkustajamäärä oli 7 408 730.
Etelä-Saimaa

Historia

Lappeenrantalaisen sanomalehden historia alkaa vuodesta 1885, jolloin perustettiin Lappeenrannan Uutiset. Se sai 1895 kilpailijan, Itä-Suomen Sanomat, mutta lehdet yhdistyivät jo 1899. Uusi Itä-Suomen Sanomat ryhtyi niin sanotun sortokauden jälkeen muodostetun laillisuuslinjaa ajaneen nuorsuomalaisen puolueen äänenkannattajaksi. Lehti joutui lakkautetuksi ensimmäisen maailmansodan aikana joulukuussa 1914. Itä-Suomen Sanomien tilalle perustettiin pian uusi lehti, Etelä-Saimaa, josta Suomen itsenäistyttyä tuli nuorsuomalaisten seuraajan, edistyspuolueen äänenkannattaja. Etelä-Saimaan näytenumero julkaistiin joulukuussa 1914 ja lehden ensimmäinen varsinainen numero ilmestyi 15. helmikuuta 1915.
Edistyspuoluelainen Etelä-Saimaa oli varsin poliittinen lehti ja ajoi sotienvälisenä aikana kiivaasti laillisuuslinjaa kaikenlaisia ääriliikkeitä vastaan. Toisen maailmansodan aikaan lehti kuitenkin vaihtoi omistajaa, ja samalla sen puoluekanta muuttui maalaisliittolaiseksi. Etelä-Saimaa alkoi ilmestyä joka päivä vuonna 1954. Sotien jälkeen nyt maalaisliiton (myöhemmän keskustapuolueen) maakuntalehti pysytteli epäpoliittisella linjalla muuttuen vasta 1980-luvulla kantaa ottavammaksi. Lehden pitkäaikainen päätoimittaja vuodesta 1960 aina vuoteen 1992 asti oli Lauri Sarhimaa.
1990-luvun vaihteessa Etelä-Saimaa joutui taloudellisiin vaikeuksiin, ja se myytiin lopulta Sanoma Osakeyhtiölle. Useimpien maakuntalehtien luopuessa samaan aikaan puoluesidonnaisuuksistaan lakkasi Etelä-Saimaakin 1993 olemasta keskustan äänenkannattaja ja muuttui sitoutumattomaksi.
Sanoma Lehtimedian maakuntalehdet Etelä-Saimaa, Kouvolan Sanomat ja Kymen Sanomat siirtyivät tabloid-kokoon 9. huhtikuuta 2013.
Etelä-Saimaa siirtyi huhtikuussa 2014 tehdyn esisopimuksen toteutuessa Länsi-Savo-konserniin, kun Sanoma Lehtimedia Oy:stä, Sanoman painoyhtiöistä Saimaan Lehtipaino Oy:stä, Lehtikanta Oy:stä ja Länsi-Savon omistamasta Etelä-Savon Viestintä Oy:stä koottiin yksi yhtiö Kaakon Viestintä Oy. Aluksi Sanoman omistus yhtiöstä on 49 prosenttia, mutta helmikuussa 2019 omistus siirtyi kokonaan Länsi-Savo Oy:lle. Huhtikuussa 2019 Keskisuomalainen Oyj osti Länsi-Savo Oy:n mediatoiminnot ja myös Kaakon Viestinnän.
Etelä-Saimaa tekee laajaa toimituksellista yhteistyötä samaan konserniin kuuluvien Kouvolan Sanomien ja Kymen Sanomien kanssa. Lehdillä oli vuosina 2009–2016 yhteinen vastaava päätoimittaja, Pekka Lakka, ja lehdillä on niihin kaikkiin sisältöjä tuottava yhteistoimitus, jossa työskentelee kymmenkunta toimittajaa. Vuodesta 1998 vuoden 2009 tammikuuhun saakka lehdet julkaisivat yhdessä Seepra-viikkoliitettä. Lakka siirtyi huhtikuussa 2016 Kaakon Viestinnän sisältöjohtajaksi ja Etelä-Saimaa, Kouvolan Sanomat ja Kymen Sanomat saivat samalla paikalliset vastaavat päätoimittajat. Etelä-Saimaan vastaavaksi päätoimittajaksi nimitettiin Eeva Sederholm.
Särkijärvi (Lahti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 34 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Seestanjoen valuma-alueeseen (14.165) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,7 metriä mpy.
Þórarinn Eldjárn

Þórarinn Eldjárn (myös Thórarinn Eldjárn; s. 22. elokuuta 1949 Reykjavík) on islantilainen kirjailija.
Eldjárn on kirjoittanut lukuisia runoja, novelleja sekä romaaneja. Hän on myös kääntänyt useita kirjoja islanniksi, mukaan lukien Liisan seikkailut ihmemaassa. Islannissa hän on tunnettu lähinnä novelleistaan, mutta kansainvälisesti hänen tunnetuimpia teoksiaan on vuonna 1996 julkaistu romaani Brotahöfuð (suomennettu nimellä Sininen torni vuonna 1999), joka oli ehdolla International IMPAC Dublin Literary Awardin voittajaksi vuonna 2001.
Þórarinn Eldjárnin isä oli Kristján Eldjárn, Islannin kolmas presidentti.
Simo Saimo

Simo Saimo (s. 7. helmikuuta 1941 Vammala) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1961–1969 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Saimo edusti koko SM-sarjauransa ajan Rauman Lukkoa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 117 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 8 + 7 = 15 ja jäähymääränsä 92 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1963 ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Mystery Tracks – Archives Vol. 3

Kappalelista

01. Speed 02: Just Cartilage 03: San-San-Nana-Byoushi 04: Sofa 05: Essence 06: Wipe Out 2000 07: Feathers 08: Opposites Attract Part 1 09: Misfits 10: Selfless Love 11: Maple Leafs 12: The Murder 13: Opposites Attract Part 2 (The Indulgent Version)
Om Konsten at rätt behaga

Om Konsten at rätt behaga (”Oikein miellyttämisen taidosta”) oli Turussa vuonna 1782 ilmestynyt Suomen ensimmäinen aikakauslehti.
J. C. Frenckellin lesken kirjapainossa painettu ruotsinkielinen Om Konsten at rätt behaga ilmestyi 16 numerona vuoden 1782 helmikuusta kesäkuun loppuun saakka. Säätyläisnaisille suunnatun lehden tavoitteena oli antaa elämänohjeita ja käyttäytymisneuvoja kasvatuksellisessa hengessä. Seitsemän ensimmäistä numeroa koostuivat Amo Homines -nimimerkillä esiintyneen toimittajan kirjoittamista artikkeleista, joissa tähdennettiin hyvien ominaisuuksien merkitystä ja opetettiin oikeaa miellyttämisen taitoa. Niiden jälkeen lehdessä julkaistiin kolme opettavaista tarinaa, jotka vahvistivat kirjoittajan artikkeleissaan esittämää sanomaa.
Lehden tekijästä ei ole varmaa tietoa. Päiviö Tommila olettaa, että sen kirjoittaja oli Anders Lizeliuksen poika, pastori Samuel Lizelius, joka seuraavana vuonna toimitti Suomen toista aikakauslehteä Angenäma Sjelfswåldia. Henrik Knifin mukaan lehtien tyyli on täysin erilainen, joten tekijöinä on täytynyt olla eri henkilöt. Henrika Zilliacus-Tikkanen ehdottaa ensimmäisen lehden tekijäksi ruotsalaista Catharina Ahlgrenia, joka aikaisemmin oli toimittanut tukholmalaista naistenlehteä.
Om Konsten at rätt behagaa on naistenlehden ohella luonnehdittu moraaliseksi lehdeksi, esseelehdeksi ja kirjelehdeksi. Sen sisältö oli hengeltään moralistinen, näkökulma yhden kirjoittajan ja tekstien muoto kirjeitä muistuttava. Julkaisun välittömiä esikuvia olivat Ruotsissa 1770-luvulla ilmestyneet naisille suunnatut esseelehdet.
Lehden vastaanotto jäi ilmeisesti vaisuksi ja sen levikki oli pieni, arviolta alle 200 kappaletta. Mahdollisesti tekijä sai ohjelmansa esitetyksi eikä siksi halunnut jatkaa lehden julkaisemista. Sen lakkaamiseen saattoi vaikuttaa myös kilpailu Porthanin Tidningar Utgifne af et Sällskap i Åbo -lehden kanssa, joka alkoi samaan aikaan ilmestyä uudelleen neljän vuoden tauon jälkeen.
Kristina Hillmann

Kristina Hillmann (s. 5. syyskuuta 1991 Basel, Sveitsi) on saksalainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja kuului siellä seitsemänneksi sijoittuneeseen Saksan naisten joukkueeseen. Hänen seuranaan on ollut Hampurin Uhlenhorster HC, ja hän pelaa keskikentällä. Hän on lääketieteen opiskelija.
Loistokääpiöahven

Koko

Koiras on kooltaan noin kahdeksan sentin pituinen, naaras on puolestaan noin viisisenttinen.

Alkuperä

Loistokääpiöahven on kotoisin Etelä-Amerikasta, Amazonasista.

Käyttäytyminen

Loistokääpiöahvenia voi pitää pareittain tai haaremissa, jossa on yksi koiras ja vähintään kaksi naarasta. Loistokääpiöahvenet kutevat suhteellisen helposti. Kutu tapahtuu luolaan, jossa naaras hoitaa poikasiaan, tällöin tulee varmistaa sen ruoan saanti tiputtamalla ruokaa lähelle luolan suuta.
Kaloja valittaessa tulee kiinnittää huomioita kalan silmiin, eviin ja vatsaan. Silmien pitää olla kirkkaat, evien ehjät ja vatsan sopusuhtainen tai hiukan pyöreä, ei lommolla. Ahvenet ovat usein sisäloisten riivaamia ja ne tulisikin aina loislääkitä, ennen kuin ne laitetaan muiden kalojen sekaan.
Loistokääpiöahvenen seuraan soveltuvat samoissa vesiarvoissa viihtyvä pienet tai keskisuuret kalat, kuten tetrat, barbit, rasborat, monniset, plekot, imumonnit, nuoliaiset ja rihmakalat. Muiden ahventen, rihmakalojen ja pohjakalojen yhdistämisessä tulee huomioida tilan tarve, jotta reviirikiistoilta vältyttäisiin.

Vesiolot ja ravinto

Sopivan veden pH on  5,5-7,0, lämpötila 25-28 astetta ja kovuus: alle 10 dGH.
Loistokääpiöahvenen ruokavalioon kuuluvat sekä hiutaleet että pohjatabletit. Kuivatut tai pakastetut pikkuötökät ovat myös tärkeä osa ruokavaliota ja niitä tulisi antaa vähintään kerran viikossa.
Akvaarion minimikoko on noin 80 litraa ja siellä tulee olla runsaasti kasvillisuutta, kiviä ja kantoja luomassa piilopaikkoja. Jos samaan altaaseen haluaa lisäksi muita pohjalla eläviä asukkaita tulee altaan olla vähintään 120 litraa, mieluummin 200 litraa, koska kutuaikana loistokääpiöahvenet ovat reviiritietoisia ja silloin muut asukkaat saavat kyytiä.
Marx-Engels-Forum

Marx-Engels-Forum on puistomainen aukio Berliinin historiallisessa keskustassa, Spreejoen itärannalla. Se sijaitsee Spreen sekä Karl-Liebknecht-Strasse-, Spandauer Strasse ja Rathausstrasse-katujen rajaamalla alueella.
Toiseen maailmansotaan asti paikalla ei ollut aukiota, vaan se oli osa tiheästi rakennettua Berliinin vanhaakaupunkia. Alueen rakennukset kuitenkin tuhoutuivat sodassa ja hävitettiin lopullisesti sodan jälkeen. Syntynyt aukio sijaitsi Itä-Berliinin keskustassa, mutta oli pitkään tyhjillään ilman mitään suunnitelmaa. 1980-luvulla paikalle luotiin nykyinen puistomainen aukio Ludwig Engelhardtin suunnitelman mukaisesti. Sitä hallitsee Karl Marxin ja Friedrich Engelsin patsas, joka paljastettiin 4. huhtikuuta 1986. Sen taakse rakennettiin muistomuuri, jonka pronssiset reliefit esittävät yhteiskunnan kehityksen ja Saksan työväenliikkeen historiallisia vaiheita.
Saksojen yhdistymisen jälkeen aukion ilme ja nimi on päätetty säilyttää. Sitä reunustaneista rakennuksista Palast der Republik on kuitenkin purettu.