google/wiki40b huggingface dataset:
EXistenZ (elokuva)

Juoni

Allegra Geller (Jennifer Jason Leigh) on maailman paras pelisuunnittelija, jonka uusin peli on esiteltävänä. Pelin käyttöliittymänä on alaselkään asennettu implantti, bioportti, johon orgaaninen pelikonsoli kiinnitetään. Kesken pelin esittelyn aseistautunut fanaatikko hyökkää Gellerin kimppuun ja vahingoittaa konsolia. Geller pakenee PR-harjoittelijan Ted Pikulin (Jude Law) kanssa. Geller houkuttelee vastentahtoisen Pikulin ottamaan itselleen bioportin, jotta he voisivat pelata peliä ja tutkia onko se vahingoittunut. Pari joutuu pian erikoiseen seikkailuun, jossa virtuaalitodellisuus ja todellisuus menevät sekaisin.
Tupolev Tu-114

Tupolev Tu-114 oli pommikone Tupolev Tu-95:n pohjalle rakennettu pitkänmatkan matkustajalentokone, jonka ensilento lennettiin 3. lokakuuta 1957. Ensimmäiset koneet tulivat Aeroflotin käyttöön vuoden 1961 aikana. Koneet poistuivat käytöstä pääosin vuodesta 1971 alkaen. Tu-114:n sotilasversio oli tyyppimerkinnältään Tupolev Tu-126.
Gitegan provinssi

Gitega on yksi Burundin 17 provinssista. Se sijaitsee maan keskiosassa. Provinssin pinta-ala on 1979 km² ja asukasluku noin 725 000 (2008 arvio).
Pii (alkuaine)

Esiintyminen luonnossa

Pii on maankuoren toiseksi yleisin alkuaine. Sen osuus on 25,7 % maankuoren massasta; yleisin alkuaine on happi, jota on 49,5 %. Piin tavallisimpia luonnossa esiintyviä yhdisteitä ovat piidioksidi SiO₂ ja silikaatit, jotka koostuvat piistä, hapesta ja metalleista. Hiekassa ja kvartsissa on pääosin SiO₂:a, savessa, asbestissa, kiilteessä, sarvivälkkeessä, maasälvässä ja graniitissa puolestaan silikaatteja. Pii on pääkomponenttina eräissä meteoroidityypeissä sekä tektiiteissä, jotka ovat luonnossa muodostunutta lasia.
Monet arvostetut puolijalokivet ovat silikaattimineraaleja, kuten muun muassa ametisti, jaspis ja vuorikristalli. Puhdas pii on erittäin harvinaista luonnossa: sitä on tavattu vain satunnaisesti pieniä määriä tulivuorista purkautuneissa aineissa sekä sulkeumina kultahipuissa.

Ominaisuuksia

Kiteisellä (puhtaalla, kiinteällä) piillä on metallinen kiilto ja sinertävä värisävy. Sen kiderakenne on timanttimainen. Pii kuuluu samaan jaksollisen järjestelmän ryhmään kuin hiili ja muistuttaa sitä joiltakin kemiallisilta ominaisuuksiltaan. Pii on kuitenkin hiiltä passiivisempi. Tosin se reagoi halogeenien ja monien emästen kanssa. Useimmat hapot eivät vaikuta siihen, lukuun ottamatta typpihapon (HNO₃) ja fluorivetyhapon (HF) seosta.

Historiaa

Antoine Lavoisier kuvasi ensimmäisenä piin vuonna 1787. Humphry Davy erehtyi myöhemmin pitämään sitä yhdisteenä. Vuonna 1811 Gay-Lussac ja Thénard onnistuivat todennäköisesti valmistamaan epäpuhdasta amorfista piitä kuumentamalla kaliumia (K) piitetrafluoridin SiF₄ kanssa. Berzelius valmisti amorfista piitä vuonna 1824 käyttäen jokseenkin samanlaista menetelmää kuin Gay Lussac ja Thénard. Berzelius myös puhdisti tuotteensa.

Käyttö

Puolijohteisiin tarvitaan puhdasta piitä, joka sitten seostetaan pienillä määrillä muita sopivia alkuaineita. Piikarbidi (SiC) on puhtaan piin ohella käytössä puolijohdetekniikassa.
Piidioksidi on pääkomponenttina lasissa, sementissä ja keramiikassa. Silikonit ovat piin tärkeitä polymeerejä, joita käytetään muun muassa voiteluaineissa, liimoissa, saumaus- ja tiivistemateriaaleissa, rintaimplanteissa ja leluissa.

Isotoopit

Piillä on yhdeksän isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 25–33. Si-28 (isotoopeista yleisin, 92,23 %), Si-29 (4,67 %) ja Si-30 (3,1 %) ovat pysyviä.

Ihmisen ruokavaliossa

Pii on välttämätön luiden, nivelten ja mukopolysakkaridien (esimerkiksi kollageeni) muodostukselle ja puutos johtaa pitkien luiden epämuodostumiin. Piin parhaat lähteet ovat kokojyvävilja, juurekset ja muut kasvikset. Saannin tarpeen arvioidaan olevan välillä 21–46 mg/vrk.
American Journal of Clinical Nutrition julkaisi vuoden 2002 toukokuun numerossaan tutkimuksen, jossa kartoitettiin koehenkilöiden nauttimia ruoka-aineita ja näiden sisältämää piin määrää. Tulokset osoittivat, että olut vahvistaa luustoa, mutta myös että miehillä ravinnosta saatava piin määrä on huomattavasti suurempi kuin naisilla. Olut sisältää ohrasta peräisin olevaa piitä.
Kaarlo Tiililä

Kaarlo Tiililä (27. joulukuuta 1864 Pälkäne – 12. elokuuta 1936) oli suomalainen kouluneuvos ja oppikoulun rehtori. Hän julkaisi myös runoja nimimerkillä Keiniä.
Kaarlo Tiililän äiti oli Pälkäneen Onkkaalan kylässä sijainneen Tiililän talon leskiemäntä Maijastina Leonardintytär ja isä venäläinen tai ukrainalainen kasakkaupseeri joka oli ollut majoitettuna Tiililän taloon venäläisen sotaväen oleskellessa Pälkäneellä. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1886 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1891. Tiililä toimi Helsingin suomalaisen yhteiskoulun opettajana 1892–1897, Porvoon suomalaisen yhteiskoulun johtajana 1897–1899 ja Tampereen suomalaisen yhteiskoulun rehtorina 1899–1934. Vuonna 1895 perustettu Tampereen suomalainen yhteiskoulu sai Tiililän rehtorikauden alussa 1901 uuden arkkitehti E. A. Kranckin suunnitteleman koulurakennuksen.
Tiililä oli Tampereen kaupunginvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsen sekä kuului muun muassa Aamulehden johtokuntaan. Hän oli myös jäsenenä vuoden 1933 kirkolliskokouksessa. Tiililä sai kouluneuvoksen arvon 1935.
Tiililä kirjoitti runojen ohella artikkeleita Aamulehteen, Valvojaan ja Uuteen Suomettareen. Hän piti myös vuosien 1893–1936 välillä tarkkaa päiväkirjaa jokaiselle vuoden päivälle.
Kaarlo Tiililä oli naimisissa vuodesta 1898 Anna Matilda Alanderin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, varatuomari Kimmo Tiililä ja Helsingin yliopiston dogmatiikan professori Osmo Tiililä. Paul Tiililä on Kaarlo Tiililän lapsenlapsi.
Cruising with Ruben & the Jets

Vaikutus

Vuonna 1973 Los Angelesista kotoisin oleva doo-wop-yhtye tiedusteli Zappalta saisivatko he käyttää Ruben & the Jets -nimeä. Zappa suostui, ja vieläpä tuotti yhtyeen kahdesta albumista ensimmäisen. 
Sleepy Sleepers -yhtyeen Sakke Järvenpää on kertonut Zappan albumin olleen ratkaiseva innoite Sleepy Sleepersin perustamisessa.
Wilhelmiina Arpiainen

Johanna Wilhelmiina Arpiainen (6. marraskuuta 1859 Pieksämäki − 13. helmikuuta 1922 Kiina) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja lähetystyöntekijä. Hän toimi 20 vuoden ajan Kiinassa Suomen Vapaakirkon lähetystyöntekijänä.

Elämäkerta

Wilhelmiina Arpiainen aloitti koulunkäynnin Huutokoskella ja jatkoi sitten Jyväskylän seminaarissa, valmistuen kansakoulun opettajaksi vuonna 1881. Arpiainen toimi opettajana Säkkijärvellä vuosina 1881−1891.

Lähetystyössä

Wilhelmiina Arpiainen siunattiin lähetystyöhön Helsingissä lähetyskokouksessa 8.3.1891.
Wilhelmiina Arpiainen aloitti lähetystyön Kiinassa Yangzhouhin kaupungissa 1893, Kiinan Sisämaanlähetyksen naislähettien koulutuskeskuksessa opiskellen aluksi kiinan kieltä. Sen jälkeen Arpiainen teki lähetystyötä Chenkiangin kaupungissa Kiinan Sisämaanlähetyksen lähetysasemalla yhdessä opettaja Verna Hammarenin ja opettaja Agnes Meyerin kanssa vuoden 1896 toukokuuhun asti, jolloin Agnes Mayer matkusti Suomeen.
Marraskuussa 1989 Arpiainen matkusti Hudson Taylorin ehdotuksesta Hunaniin aikomuksena perustaa sinne suomalainen lähetysasema, mutta hunanilaisten vastustuksen vuoksi hankkeesta ei tullut mitään. Jiangin maakunnan Yongsinin kaupunkilaiset olivat toivoneet KSL:n työntekijää alueelleen ja olivat ostaneet maapalstan kappelia varten. Maakunnan johtavan lähetystyöntekijän Orr-Ewingin ehdotuksesta Arpiainen aloitti lähetystyön siellä. Boksarikapinan jälkeen Arpiainen kutsuttiin Suomeen. Suomessa Arpiainen alkoi levittää lähetyskirjallisuutta eri puolella Suomea sekä toimi lyhyen ajan Helsingin raamattunaiskodin vt. johtajana.
Suomesta Arpiainen matkusti Amerikan kautta Kiinaan saapuen Shanghaihin 16.4.1905. Ensiksi hän yritti päästä Hunaniin, mutta kun se ei onnistunut, hän matkusti Yongsiniin, josta hän siirtyi Kihaniin, kunnes löysi Yongfengin kaupungista uuden asemapaikan. Tammikuussa 1915 Arpiainen matkusti Yongfengista Suomeen lomalle, viipyen kaksi vuotta. Joulukuussa 1917 Arpiainen saapui Siperian kautta matkustettuaan Shanghaihin. Arpiainen työskenteli Yongfengissä kuolemaansa 13.2.1922 asti.
Vassian Kosoi

Vassian Patrikejev (ven. Вассиан Патрикеев) eli Vassian Kosoi (Вассиан Косой), maalliselta nimeltään ruhtinas Vasili Ivanovitš Patrikejev (s. 1470, k. vuosien 1531 ja 1545 välillä) oli merkittävä venäläinen kirkonmies ja poliitikko. Han oli yksi pajaripuolueen johtajista. Vuonna 1499 hän joutui hallitsija Iivana III:n epäsuosioon ja hänet suljettiin Kirillo-Belozerskin luostariin.
Hänen isänsä oli ruhtinas Ivan Jurjevitš, joka oli ruhtinas Juri Patrikejevitšin nuorempi poika. Kosoi tarkoittaa kierosilmäisyyttä.
RN Calatafimi (1893)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 10. maaliskuuta 1907.
Assassin’s Creed Syndicate

Pelaaminen

Pelaaja voi vapaasti vaihdella liikkumistaan kahden päähenkilön välillä. Pelaaminen Jacob Fryella painottuu vahvuuteen ja yhteenottoihin, kun taas Evie on tehokkaampi hiiviskelyssä. Pelihahmojen varusteisiin on saatavissa muun muassa revolveri, miekka, kukri ja nyrkkirauta. Uudet tekniset apuvälineet nopeuttavat kiipeilyä.
Syndicaten Lontoo-pelimaailman on todettu olevan noin 30 % suurempi kuin Pariisi Assassin’s Creed: Unityssa.  
Syndicatessa ei ole useissa edellisissä osissa nähtyä moninpeliä. Pääsarjan peleistä moninpeli puuttuu Syndicaten lisäksi vain alkuperäisestä Assassin’s Creedistä ja Assassin’s Creed II:sta.

Kehitys

Ubisoft Quebecin Syndicate on Ubisoft Sofian kehittämän Assassin’s Creed Roguen jälkeen toinen Assassin’s Creed -peli, jota ei ole kehittänyt Ubisoft Montreal. Ubisoft Quebec on aiemmin avustanut Ubisoft Montrealia kehittämällä ladattavat lisäsisällöt The Tyranny of King Washington ja Freedom Cry peleihin Assassin’s Creed III ja Assassin's Creed IV: Black Flag.
Peli tunnettiin kehitysvaiheessa nimellä Assassin’s Creed Victory.

Vastaanotto

Assassin’s Creed Syndicate on saanut positiivisia arvioita. Kriitikot ovat kehuneet muun muassa pelin ulkonäköä ja hahmoja, erityisesti päähenkilöitä Jacob ja Evie Fryeta sekä pelin antagonistia. GameSpotin Alexa Corriea kutsui pelin taistelumekaniikkaa sulavaksi ja kehui uutta kiipeilyvälinettä, rope launcheria.     Itseään toistava pelattavuus ja ”latteaksi” kutsuttu lopetus ovat kuitenkin keränneet kritiikkiä. IGN:n Daniel Krupa antoi pelille 8,2 pistettä kymmenestä ja kehui pelimaailmaa ja ”hilpeää” juonta, mutta sanoi taistelun toistavan itseään. Yleisesti ottaen pelimekaniikan on todettu kehittyneen Assassin’s Creed: Unitysta.    
Syndicate on Assassin’s Creed -sarjan toiseksi vähiten myydyin peli Assassin’s Creed Roguen jälkeen.
Filippiinienkummituseläin

Tuntomerkit

Filippiinienkummituseläinten silmät ovat suuret. Takajalat ovat oleellisesti etujalkoja pidemmät, säären molemmat luut ovat osittain kasvaneet yhteen ja jalkapöydän luut ovat hyvin pitkät. Varpaiden kärjet ovat levinneet pyöreiksi levyiksi ja toimivat imukuppien tapaan. Häntä on pitkä ja vahva. Ruumis on 15–18 cm pitkä, häntä 22–25 cm pitkä ja painoa on 80–140 g.

Ravinto

Filippiinienkummituseläimet syövät hyönteisiä ja pieniä selkärankaisia, erityisesti sisiliskoja.

Lisääntyminen

Naaras saa yhden poikasen noin kuuden kuukauden kantoajan jälkeen.
Abigail (King Diamondin albumi)

Tarina

Tarina alkaa Abigail La Feyn syntymällä 7. heinäkuuta 1777: tyttö syntyy kuolleena, mutta seitsemän mustaa ratsumiestä naulaa hänet arkkuunsa kiinni seitsemällä piikillä käsistä, jaloista sekä suusta. Ratsumiehet myös määrätään vartioimaan Abigailin ruumista; tämä tehdään, koska Abigailin vihjataan aiheuttaneen jotain erittäin pahaa.
Vuosikymmeniä myöhemmin, vuonna 1845, Jonathan La Fey nuoren vaimonsa Miriam Natiasin kanssa saapuu samoille seuduille jossa Abigail kuoli. He aikovat asettua asumaan suvun vanhaan kartanoon, jonka Jonathan on perinyt, mutta mustat hevosmiehet – jotka yhä vartioivat kartanoon haudattua Abigailia – varoittavat heitä vaarasta. Nuoripari ei kuitenkaan välitä varoituksista, vaan asettuu kartanoon asumaan. Jonathan kuitenkin panee merkille talon uhkaavan olemuksen ja sen uhkaavat varjot. Heidän vietettyään talossa muutamia päiviä, Jonathanin esi-isän Kreivi de La Feyn aave ilmaantuu yöllä ja vie Jonathanin kellariin jossa Abigail on yhä sarkofagissaan. Kreivi kertoo Jonathanille murhanneensa uskottomaksi paljastuneen vaimonsa työntämällä tämän kellarin rappusia alas, minkä jälkeen syntymäisillään ollut lapsi naulattiin arkkuunsa. Kreivi myös paljastaa että Abigail riivaa Miriamia, ja että ainoa keino tuhota Abigail on tappaa Miriam.
Koska Jonathan ei kykene tappamaan vaimoaan vaan elättelee toivoa parannuksesta, Miriamin ruumis jää Abigailin haltuun. Miriam kertoo Jonathanille olevansa raskaana, mutta Jonathan ei iloitse tapahtumasta koska uskoo syntyvän lapsen tulevan olemaan uusi Abigail. Hitaasti Miriamin sielu kuolee ja Abigail nousee täysin valtaan. Miriam pystyy kuitenkin varoittamaan miestään ja kehottaa tätä tappamaan itsensä, koska vapautuminen Abigailin vallasta on mahdotonta. Jonathan päättää toimia ennen kuin on liian myöhäistä ja aikoo työntää tämän samoja portaita alas, kuin Kreivi La Fey aikanaan työnsi oman vaimonsa. Peloissaan Jonathan ei kuitenkaan toimi tarpeeksi nopeasti, joten Miriam, joka jälleen on jäänyt Abigailin vallan alle, lyö miestään joka putoaa portaat alas ja murtaa niskansa. Abigail syntyy uudestaan ja mustat ratsumiehet löytävät hänet sarkofagistaan syömässä äitinsä ruumista. He päättävät viedä Abigailin metsässä odottavaan kappeliin ja toistaa vuonna 1777 tehdyn seremonian. Tarina jättää kuitenkin epäselväksi, onko Abigailin kuolema tällä kertaa lopullinen vai voiko hän herätä eloon vielä kerran.
Kremlin suuri palatsi

Kremlin suuri palatsi (Большой Кремлёвский дворец) on valtava hallintorakennus Moskovan Kremlissä. Siinä on 700 huonetta. Nykyinen palatsi on rakennettu tsaarien Moskovan-asunnoksi, ja se valmistui vuonna 1849. Sen suunnitteli Konstantin Ton. Samalla paikalla on aiemmin ollut keisarinna Elisabetin palatsi ja sitä ennen Iivana III:n palatsi.
Nykyisin palatsi on Venäjän presidentin virka-asunto, jossa hän järjestää vastaanottoja ja tapaa valtiovieraita. Hänellä ei kuitenkaan ole asuintiloja rakennuksessa. Palatsin salit on nimetty pyhimysten mukaan.
Max Irons

Elämä ja ura

Max Irons valmistui vuonna 2008 Guildhall School of Music and Dramasta. Hän opiskeli siellä näyttelijäksi ja alkoi saada rooleja 15-vuotiaana. Ironsilla oli kouluvuosinaan lukihäiriö.
Irons työskenteli ennen näyttelijän uraansa baarimikkona ja lisäksi hän on työskennellyt mallina Burberrylla ja Mangolla.
Han Seung-soo

Han Seung-soo (hangeul:한승수; hanja:韓昇洙) (s. 28. joulukuuta 1936 Chuncheon) on eteläkorealainen poliitikko ja diplomaatti, sekä Etelä-Korean pääministeri helmikuusta 2008 syyskuuhun 2009. Aiemmin hän on toiminut Etelä-Korean ulko-, kauppa-, talous- ja rahaministerinä sekä maan varapääministerinä, ja vuonna 2001 Yhdistyneiden kansakuntien 56. yleiskokouksen puheenjohtajana.

Akateeminen ura

Han Seung-soo opiskeli valtio-oppia josta suoritti kandidaatintutkinnon 1960 Yonsein yliopistossa ja maisterintutkinnon 1963 Soulin kansallisessa yliopistossa; hän valmistui sittemmin tohtoriksi Yorkin yliopistosta 1968 taloustieteen alalta. Euroopan yhteisö palkitsi hänen tohtorintyönsä, otsikoltaan "The Growth and Function of the European Budget".
Vuosina 1970–1988 hän toimi Soulin yliopistossa taloustieteen professorina, 1986–1987 myös vierailevana professorina Tokiossa. Sen ohella hän oli neuvonantaja YK:n Aasian ja Tyynenmeren alueen talous- ja sosiaalikomissiolle (ESCAP) sekä Maailmanpankille, joista jälkimmäinen lähetti hänet 70-luvun lopulla joksikin aikaa Jordanian hallitukselle konsultiksi.

Poliittinen ura

Han Seung-soo valittiin Etelä-Korean parlamenttiin 1988, ja hän on edelleen sen jäsen. 1988–1990 hän toimi kauppaministerinä. 1993 hänet asetettiin suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin, ennen kuin presidentti Kim Young-sam teki hänestä henkilöstöpäällikkönsä. 1996–1997 Han oli varapääministeri sekä talous- ja rahaministeri. Hänen aikanaan Korean tasavalta liittyi OECD:hen ja Pohjois-Korea lähetti Etelä-Korealle avunpyyntöjä riisitoimituksista.
Huhtikuussa 2001 Han pääsi viimein ulkoministeriksi. Tässä asemassa hän tuli saman vuoden syyskuussa valituksi Yhdistyneiden kansakuntien 56. yleiskokouksen puheenjohtajaksi. Yleiskokouksen puheenjohtajana Han sai kunnian vastaanottaa vuoden 2001 Nobelin rauhanpalkinnon Yhdistyneiden kansakuntien puolesta. Hänen puheenjohtajavuoronsa päättyi syyskuussa 2002. Han luopui jo tätä ennen Etelä-Korean ulkoministerin paikasta, mutta palasi saman vuoden vaaleissa kansalliskokouksen jäseneksi.
Han Seung-soo edustaa Hannara Dang -puoluetta, ja Etelä-Korean presidentinvaalin 2007 voittanut saman puolueen Lee Myung-bak nimitti hänet pääministeriehdokkaakseen tammikuussa 2008. Lee esitti Hanin valintaa pääministeriksi 25. helmikuuta, ja parlamentti hyväksyi valinnan 29. helmikuuta 2008. Han Seung-soo seurasi pääministerinä Han Duck-soota.
Adam Gottlob Oehlenschläger

Adam Gottlob Oehlenschläger (14. marraskuuta 1779 – 20. tammikuuta 1850) oli  tanskalainen kirjailija ja vuodesta 1810 Kööpenhaminan yliopiston estetiikan professori.
Näyttelijän töiden ja lakiopintojen jälkeen hän matkusteli Euroopassa 1805–1809. Saksassa hän tutustui runoilijoista Goetheen ja Ludwig Tieckiin ja Ranskassa rouva Staëlin luona mm. Benjamin Constantiniin. Ranskasta hän päätyi Italiaan, josta palasi 1809 takaisin Tanskaan.
Oehlenschlägerin teoksia ovat muun muassa runokokoelma Digte, romanttinen satunäytelmä Aladdin, murhenäytelmät Hakon Jarl, Baldur hin gode, Axel og Valborg (suom. Aksel ja Walpuri, 1875) ja romanssisikermä Helge.
Oehlenschlägerin merkitys Tanskan kirjallisuudessa on hyvin suuri. Hän muun muassa käänsi ensimmäisenä huomiota muinaisaikaan ja skandinaavisiin jumaluustaruihin.
Oehlenschläger on 1819 kirjoittanut tekstin Tanskan kansallislauluun Der er et yndigt land. Yksi hänen kirjoittamansa runo on virtensä Tanskan kirkon virsikirjassa (537 Lær mig, o skov, at visne glad) sekä Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 304 Lär mig, du skog, att vissna glad, Niilo Rauhalan 1996 suomentamana: Tahtoisin kerran kuihtua. Virsi sisältyi Oehlenschlägerin kirjoittamaan romanttiseen kertomukseen Eremiten vuodelta 1813.
Doris Hart

Doris Jane Hart (20. kesäkuuta 1925 Saint Louis, Missouri – 29. toukokuuta 2015 Coral Gables, Florida) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja, joka voitti urallaan 35 Grand Slam -mestaruutta.
Lapsena Hart kärsi vakavasta polvi-infektiosta. Tenniksen pelaaminen alkoi jalan hoitomuotona hänen ollessaan 6-vuotias.
Hart otti ensimmäisen Grand Slam -turnausvoittonsa Wimbledonin nelinpelissä 1947. Ensimmäinen kaksinpelimestaruus tuli 1949 Australian mestaruuskilpailuista. Hän voitti kaksinpelimestaruuden myös Ranskan mestaruuskisoissa 1950 ja 1952, Wimbledonissa 1951 sekä Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 1954 ja 1955.
Vuonna 1951 Hart voitti Wimbledonissa sekä kaksinpelin, nelinpelin että sekanelinpelin. Kaikki loppuottelut pelattiin saman päivän aikana. Hän otti kolmoisvoiton myös Ranskan mestaruuskilpailuissa 1952 sekä Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 1954. Wightman Cup -urallaan vuosina 1946–1955 hän voitti kaikki 14 kaksinpeliotteluaan ja kahdeksan yhdeksästä pelaamastaan nelinpelistä.
Hart voitti uransa aikana kaikkiaan 35 Grand Slam -mestaruutta, ja hän sijoittuu niiden määrässä kaikkien aikojen listalla viidenneksi Louise Broughin kanssa. Mestaruuksista kuusi tuli kaksinpelistä, 14 nelinpelistä ja 15 sekanelinpelistä. Hart on yksi kolmesta naispuolisesta tennispelaajasta, jotka ovat voittaneet kaikki mahdolliset Grand Slam -tittelit (kaksin-, nelin- ja sekanelinpelin) kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa. Kaksi muuta saavutukseen yltänyttä pelaajaa ovat Margaret Smith Court ja Martina Navrátilová.
Hart lopetti ammattilaisuransa 1955 ja ryhtyi opettamaan tennistä ammatikseen. Hänet valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1969.
Uudenkaledoniansammalmesikko

Levinneisyys

Uudenkaledoniansammalmesikkoa tavataan endeemisenä Uudessa-Kaledoniassa, ja sen levinneisyys on rajoittunut pääasiassa saaren eteläosiin. Lajin populaation arvellaan olevan 70–400 yksilöä. Laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, koska sen populaatio on erittäin pieni, ja koska se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen ja vierasperäisten nisäkkäiden aiheuttaman saalistuksen takia.

Lisääntyminen

Uudenkaledoniansammalmesikko rakentaa pesänsä avoimeen metsään. Pesä on hyvin heikosti naamioitu, mikä jättää sen avoimeksi saalistajille. Laji munii pesään vain yhden munan, eikä yhdenkään parin tiedetä tuottaneen enempää kuin yhden poikasen pesimäkautta kohden.

Ravinto

Uudenkaledoniansammalmesikon on havaittu syövän selkärangattomia ja mettä.
Blohm + Voss

Blohm + Voss on saksalainen telakkayhtiö, jonka pääkonttori on Hampurissa, Saksassa. Se on osa ThyssenKrupp-konsernia. Yhtiö on valmistanut myös sotilaslentokoneita.

Alku

Hermann Blohm ja Ernst Voss perustivat 5. huhtikuuta 1877 telakan ja konepajan nimellä Blohm + Voss avoimena kauppayhtiönä (offene Handelsgesellschaft). He saivat Hampurin kaupungilta 15 000 m² tontin Elben saarelta.
Yhtiö laajeni, ja sillä oli 1800-luvun lopulla telakoita myös Englannissa.

Ensimmäinen maailmansota

Telakka kunnostautui sukellusveneiden rakentamisessa. Sodan loputtua työläis- ja sotamiesraati pyrki ottamaan telakan haltuunsa, mutta valtaus torjuttiin. Laivojen myynti oli ymmärrettävästi vähäistä. Joitakin aluksia telakka rakensi HAPG ja Norddeutscher Lloyd -yhtiöille.
Hyperinflaation aikaan (pahimmillaan vuonna 1923) telakalla oli töissä vain 3 000 henkeä. Hermann Blohm kuoli vuonna 1930.
Saksan sotilaallinen varustautuminen alkoi Adolf Hitlerin noustua valtaan tammikuussa 1933. Samana vuonna telakalta laskettiin vesille koulualus Gorch Fock. Tähän aikaan yhtiö perusti tytäryhtiökseen lentokonetehtaan Hamburger Flugzeugbau.

Toinen maailmansota

Yhtiö valmisti muun muassa Admiral Hipperin vuonna 1936 ja Taistelulaiva Bismarckin. Sukellusveneiden tuotanto oli suurta, kaikkiaan 238 venettä.
Sodan lopussa 16 000 henkilön työvoimasta suurin osa oli pakkotyössä olleita keskitysleirivankeja. Britit purkivat telakoita sodan jälkeen.

Kylmä sota

1. huhtikuuta 1951 alkoi laivojen korjaus; yhtiön nimi oli Steinwerder Industrie AG. 1950-luvun puolivälissä puolet osakekannasta siirtyi Thysseneille.
Lemun vaakuna

Lemun kunnan vaakuna perustuu vanhaan paikalliseen kansantarinaan. Tarinan mukaan pitäjän asukkaat halusivat siirtää Lemun kirkon uuteen paikkaan. Kirkon rakennukseen tarvittavat hirret varastettiin Nousiaisista. Kirkko rakennettiin tarinan mukaan paikalle, johon kirkkohirsikuorma sattui kaatumaan. Kirkon mäellä olevaan muistokiveen onkin kirjattu tarinan säe:
»Lemun Kempit keltakontit veit kirkon, varastit kirkon päältä Nummen Nousiaisten, toit Toijoisten mäelle»
Lemun vaakunassa on punaisessa kentässä nelipuolainen hopeinen pyörä, josta nousee hopeinen apilaristi. Vaakunan apilat viittaavat maatalouteen ja risti ja pyörä puolestaan tarinan kirkkohirsikuormaan. Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander. Se on vahvistettu käyttöön 11. lokakuuta 1966. Se muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi kunnan liityttyä Maskuun vuonna 2009.
Nicolás Bertolo

Seurajoukkueura

Bertolo on Boca Juniorsin kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 10. tammikuuta 2006 ottelussa Vélez Sarsfieldia vastaan. Vuonna 2007 joukkue voitti Copa Libertadoresin.
Tammikuussa 2008 Bertolo siirtyi Nacionaliin, jossa hän pelasi yhteensä 15 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Puolen vuoden jälkeen heinäkuussa 2008 hän teki sopimuksen Banfieldin kanssa.
20. syyskuuta 2009 hän siirtyi italialaisseura Palermoon. Hän sai ensimmäisellä kaudellaan kohtalaisesti peliaikaa. Seuraavaksi kaudeksi 2010–2011 Bertolo siirtyi lainasopimuksella Zaragozaan.