google/wiki40b huggingface dataset:
Suomen kasvisto

Suomen kasvisto käsittää Suomessa kasvavat kasvit eli putkilokasvit, sammalet ja viherlevät.

Putkilokasvit

Suomessa on vuoteen 2009 mennessä tavattu 2503 luonnonvaraista putkilokasvilajia. Lukuun sisältyvät alkuperäiset lajit, muinaistulokkaat, uustulokkaat ja satunnaistulokkaat. Alkuperäisiä lajeista on yli tuhat. Ainoastaan subfossiilisina löytöinä tunnetaan jääkauden jälkeisinä aro- ja lämpökausina kasvaneita lajeja, kuten esimerkiksi vesipähkinä (Trapa natans).

Viherlevät

Näkinpartaisten luokkaan kuuluvia viherleviä Suomessa tunnetaan 21 lajia.
Rita von Willebrand

Rita Elma Harriet von Willebrand, o. s. Winckelmann  (s. 10. lokakuuta 1918) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Rita von Willebrandin vanhemmat olivat Emil Anton Winckelmann (1873–1950) ja Harriet Hornemann. Hän oli naimisissa vuodesta 1939 mainospäällikkö, radiotoimittaja Lars Hermansson von Willebrandin (1910–1955) kanssa.
Rita von Willebrandin romaani palkittiin 1949 pidetyssä pohjoismaisessa maaseutuaiheisessa romaanikilpailussa.
Armando Bortolaso

Armando Bortolaso (17. elokuuta 1926 Villaganzerla di Castegnero – 8. tammikuuta 2019) oli italialainen, Syyriassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu Pyhän Giovanni Boscon salesiaanien sääntökuntaan.
Bortolaso sai pappisvihkimyksensä 15. heinäkuuta 1953. Hänet nimitettiin Alepon apostoliseksi vikaariksi sekä Raphanean titulaaripiispaksi 9. heinäkuuta 1992, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Guerino Dominique Picchi, jota avustivat Néophytos Edelby ja Ignazio Bedini.
Bortolaso jäi eläkkeelle 21. marraskuuta 2002, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Giuseppe Nazzaro.
Anna-Maija Ylimaula

Anna-Maija Ylimaula (s. 1950-luvun alussa Helsingissä) on suomalainen professori, arkkitehti ja kirjailija. Ylimaula on keskittynyt lyhyen proosan kehittämiseen lyriikan ja epiikan välimaastoon. Ylimaula vietti lapsuutensa Pohjois-Suomessa perheen muutettua ensin Kuusamoon ja sitten Paavolaan. Ylimaula on koulutukseltaan arkkitehti, ja hän väitteli tekniikan tohtoriksi Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa Tukholmassa vuonna 1992. Rakennustaiteen historian dosentuuri hänellä on Oulun yliopistossa. Ylimaula on toiminut vuosina 1998–2003 professorina Tila- ja kalustesuunnittelun osastolla Taideteollisessa korkeakoulussa, missä hän johti Future Home Institutea. Vuonna 2004 hän hoiti Muotoilututkimuksen professuuria Lapin yliopistossa. Vuoden 2005 alusta alkaen Ylimaula on toiminut professorina ja Koulutus- ja tutkimuspalvelujen johtajana Oulun yliopistossa. Syyskuusta 2010 alkaen hän on hoitanut Arkkitehtuurin historian ja korjaussuunnittelun professuuria Oulun yliopistossa. Ylimaula on johtanut kahta monitieteistä Suomen Akatemian ja Tekesin rahoittamaa tutkijakoulua (Miljöörakentaminen ja Future Home). Hän on toiminut opponenttina useissa pohjoismaisissa arkkitehtuurin teoriaa ja historiaa käsittelevissä väitöstilaisuuksissa. Hänen oma tutkimusaiheensa on Vitruviuksen traktaatti Architectura libri decem, 20-luvulta eaa, jonka ensimmäistä suomennosta parhaillaan laaditaan.
Ylimaulan kirjailijanura alkoi WSOY:n novellikilpailusta. Saarnamiestenkastike-novelli julkaistiin antologiassa Vuosirengas 74. Esikoisromaani Papintyttö ilmestyi vuonna 1976.
Raja-Karjala (sanomalehti)

Raja-Karjala oli Sortavalassa vuosina 1906–1912 ilmestynyt sanomalehti.
Sortavalan vanhasuomalaiset perustivat Raja-Karjalan nuorsuomalaiseksi muuttuneen Laatokan kilpailijaksi. Sen taustaryhmään kuuluivat K. S. Suomalainen, O. A. Forsström ja K. J. Teittinen. Sisällöltään vaatimaton lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana.
Kolmesti viikossa ilmestyneen Raja-Karjalan levikki oli 900 kappaletta vuonna 1908. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Antero Jaakkola (1907), F. S. Eljas Pauanne (1907–1908), Lauri Loimaranta (1908–1910) ja Juho Katajavaara (1911–1912).
Renminbi

Yksiköt

Renminbin perusyksikkö on juan (元, yuán), joka kirjoitetaan seteleissä ja kolikoissa perinteisellä merkillä 圆 väärennösten vaikeuttamiseksi. Yksi juan jakaantuu 10 jiaohon (角, jiǎo) ja 100 feniin (分, fēn). Renminbin suurin seteli on 100 juania ja pienin kolikko 1 fen.
Juanista käytetään usein sanaa kuài (块) mandariinikiinan puhekielessä. Vastaavasti jiao on usein máo (毛).

Muuta

Väärennösten välttämiseksi seteleissä ja kolikoissa käytetään usein muodollisia versioita numeromerkeistä. Tarkemmin asiasta artikkelissa Kiinan numeraalit.

Historia

Renminbi tuli käyttöön joulukuussa 1948, hieman ennen kansantasavallan perustamista. Sen ansiosta Guomindangin valtakauden loppuaikojen hyperinflaatio saatiin nopeasti pysäytettyä.
Talousuudistusten alkamiseen saakka vuonna 1978 renminbin vaihtokurssit länsivaluuttoihin nähden olivat täysin epärealistiset, minkä vuoksi valuutan vaihtaminen oli erittäin vaikeaa. Vuonna 1978 käyttöön otettiin kahden rahayksikön järjestelmä, jossa kiinalaiset käyttivät renminbitä kun taas ulkomaalaisten oli hankittava valuutanvaihtotositteita. Rahasta käytiin kovaa mustan pörssin kauppaa, sillä vaihtokurssit olivat edelleen epärealistiset.
1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa Kiina tasoitti CNY:n arvon realistiseen vaihtosuhteeseen muihin valuuttoihin nähden ja kahden rahayksikön järjestelmästä luovuttiin.
Medialukutaito

Medialukutaito perusopetuksen opetussuunnitelmassa

Medialukutaito on mukana vuoden 2004 perusopetuksen opetussuunnitelman perusteissa aihekokonaisuutena äidinkielen ja kirjallisuuden sekä kuvataiteen tavoitteina ja sisältöinä. Aihekokonaisuuksilla pyritään opetuksen eheyttämiseen. Ne tulee sisällyttää yhteisiin ja valinnaisiin oppiaineisiin sekä koulun toimintakulttuuriin.
Viestintä ja mediataito-aihekokonaisuuden avulla oppilaan halutaan ilmaisevan itseään monipuolisesti ja vastuullisesti sekä tulkitsemaan muiden viestintää; kehittävän tiedonhallintataitojaan sekä vertailemaan, valikoimaan ja hyödyntämään hankkimaansa tietoa, suhtautumaan kriittisesti median välittämiin sisältöihin ja pohtimaan niihin liittyviä eettisiä ja esteettisiä arvoja viestinnässä. Pyrkimyksenä on myös, että oppilas tuottaa ja välittää viestejä, sekä käyttää mediaa tarkoituksenmukaisesti ja oppii käyttämään viestinnän ja median välineitä tiedonhankinnassa, tiedonvälityksessä sekä erilaisissa vuorovaikutustilanteissa. 
Kyseisen aihekokonaisuuden keskeisiksi sisällöiksi mainitaan omien ajatusten ja tunteiden ilmaiseminen, erilaiset ilmaisukielet ja niiden käyttö eri tilanteissa, viestien sisällön ja tarkoituksen erittely ja tulkinta, viestintäympäristön muuttuminen ja monimediaalisuus, median rooli ja vaikutukset yhteiskunnassa, median kuvaaman maailman suhde todellisuuteen, yhteistyö median kanssa, lähdekritiikki, tietoturva ja sananvapaus sekä viestintätekniset välineet, niiden monipuolinen käyttö ja verkkoetiikka.
Rochefort (panimo)

Rochefort-panimo (ransk. Brasserie de Rochefort) on belgialainen trappistien panimo, jonka valmistamia ovat oluet Rochefort 6 (7,5 %), Rochefort 8 (9,2 %) ja Rochefort 10 (11,3 %). Olutta on tehty Notre-Dame de Saint-Rémyn luostarissa lähellä Rochefortia ainakin vuodesta 1595.
Alkosta ovat saatavilla oluet Rochefort 6, 8 ja 10.
NORDCAPS

NORDCAPS (Nordic Coordinated Arrangement for Military Peace Support) on Islannin, Norjan, Ruotsin, Suomen ja Tanskan välinen pohjoismainen sopimus, jolla on vuodesta 1997 koordinoitu rauhanturvaoperaatioihin liittyvää opetusta maiden kesken.
Sopimuksen perusteella esimerkiksi yhteispohjoismainen CIMIC-koulutus annetaan Suomessa, sotilaspoliisikoulutus Tanskassa ja huoltokoulutus Norjassa.
Unkarinsinililja

Sipuli, varret ja lehdet

Unkarinsinililjan sipuli on halkaisijaltaan noin 6 senttimetriä. Sen korkeus on 10–25 senttimetriä. Lehdet ovat tasaleveät ja melko pystyssä.

Kukinnot

Unkarinsinililjan kukinto on terttu. Sen kukat siirottavat tertusta joka on kartion muotoinen. Kukkien väri on violetinsininen. Sen kukintojen vuoksi sitä kasvatetaan koristekasvina.

Kasvupaikat ja levinneisyys

Unkarinsinililja ei ole kovinkaan vaativa maaperän happamuuden suhteen mutta vaatii vettä läpäisevän kasvualustan. Kesällä se vaatii kuivan kauden. Kerran istutettuna se lisääntyy itsestään tekemällä joka vuosi uusia sivusipuleita ja kasvaa suuriksi ryhmiksi.
Unkarinsinililja on nimestään huolimatta kotoisin Kroatiasta jossa se on kotoperäinen laji. Luonnollisilla kasvupaikoillaan se on luokiteltu silmälläpidettäviin lajeihin. Kroatiassa se kasvaa Dinaaristen alppien aluella olevilla karstikentillä.
E. J. Vehmas

Einari Johannes Vehmas (18. joulukuuta 1902 Sääksmäki – 29. marraskuuta 1980 Otalampi, Vihti) oli sodanjälkeisen ajan vaikutusvaltaisin suomalainen taidekriitikko ja Ateneumin taidemuseon apulaisintendentti.
E. J. Vehmaan vanhemmat olivat sääksmäkeläinen maanviljelijä Kustaa Erland Vehmas ja Matilda Jaakkola. Vehmas kävi Tampereen klassillisnen lyseon ja kirjoitti ylioppilaaksi 1922. Hän opiskeli aluksi lääketiedettä ensin 1922–1924 Turun yliopistossa ja vuodesta 1926 Helsingin yliopistossa. Vuodesta 1929 alkaen hän opiskeli kirjallisuutta ja estetiikkaa, taidehistoriaa sekä romaanista ja pohjoismaista filologiaa. Vehmas valmistui filosofian maisteriksi 1934. Hänen pro gradu -työnsä käsitteli Marcel Proustia, josta ei tuolloin vielä ollut kirjoitettu suomeksi juuri mitään.
Alkaessaan opiskella Helsingissä hän tutustui tulenkantajien kirjallisuuspiiriin ja kirjoitti ryhmän Tulenkantajat-lehteen. Hän avioitui taidemaalari Sylvi Kunnaksen kanssa vuonna 1930, ja heidän tyttärensä on Inari Neuvonen (s. 1931). Kirjailija Kirsi Kunnas on Vehmaan tytärpuoli. Vehmas toimi Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikon apulaisena ja F. E. Sillanpään yksityissihteerinä 1934–1936 sekä 1937–1945 Helsingin yliopiston kemian laitoksen kanslistina. Talvi- ja jatkosodassa Vehmas toimi lääkintäjoukoissa. 
Kuvataidekriitikon uran Vehmas aloitti vuonna 1937 kirjoittamalla kulttuuriaikakauslehti Suomalaiseen Suomeen ja toimi sodan aikana myös lehden teatteriarvostelijana. Hänelle myönnettiin 1943 Suomalaisuuden liiton palkinto ansioista kuvataidearvostelijana.
Vehmas toimi vuodesta 1945 alkaen aikakauslehti Taiteen toimittajana, Suomen Taiteen Vuosikirjan toimittajana sekä vuosina 1945–1967 asti Uuden Suomen taidearvostelijana, missä tehtävässä hän seurasi Onni Okkosta. Vuonna 1953 Vehmas nimitettiin Ateneumin taidemuseon apulaisintendentiksi ja hän toimi virassa vuoteen 1969 asti. Hän toimi myös Ateneumin ostolautakunnassa 1953–1969 ja muun muassa Venetsian biennaalin Suomen osaston komissaarina 1954 ja 1968. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1969. 
Vehmas toimi myös asiantuntijana Sara Hildénin taidekokoelman kokoamisessa sekä Ars 69 -näyttelyn komissaarina, mutta joutui keskeyttämään työn sairauden takia.
Fathammer

Historia

Samuli Syvähuoko uskoi yritystä perustaessaan, että WAP- ja java-pelien aika olisi ollut pian ohi. 3D-pelimoottori X-Forgen ensimmäinen versio oli suunnattu Symbian-käyttöjärjestelmälle. Ensimmäisiä sitä hyödyntäneitä pelejä olivat Sony Ericssonin P800-puhelimeen kehitetyt Stunt Run ja Men in Black II: Alien Pursuit. 
Varhaiset älypuhelimet eivät kuitenkaan saavuttaneet suurta suosiota. Fathammerin X-Forge-moottorilla tehdyt noin sata peliä, joista 30 oli yrityksen itsensä tekemiä, eivät käyneet hyvin kaupaksi. Yrityksen hallitus päättikin kokeilla java-pelin kehittämistä. 50 Centin lisenssillä tuotettu Get Rich or Die Tryin' laitettiin operaattoreiden kautta levitykseen, ja se myi kahdessa kuukaudessa kymmenen kertaa enemmän kuin kaikki aiemmat Fathammerin pelit yhteensä. Hallitus halusi lisää java-pelejä, mutta kehittäjät halusivat kehittää 3D-pelejä. 
Fathammer Game Studio myytiin 2006 Symbian-pelejä tehneelle Telcogamesille. X-Forge-pelimoottori myytiin japanilaiselle Acrodealle, joka samalla perusti toimipisteen Suomeen. Sijoitusyhtiöt 3i ja Nexit Ventures sekä Sitra olivat ehtineet sijoittaa yritykseen yhteensä yli 6 miljoonaa euroa ennen kauppaa.

Pelit

Seuraavat pelit ovat Fathammerin kehittämiä:
CBGB

CBGB (Country, Bluegrass, and Blues) oli musiikkiklubi New Yorkissa, Manhattanilla. Klubi sijaitsi osoitteessa 315 Bowery. Klubin perusti vuonna 1973 Hilly Kristal. 
Klubin tarkoituksena oli alun perin toimia nimensä mukaista musiikkia esittävien yhtyeiden esiintymispaikkana. Se tuli kuitenkin tunnetuksi yhdysvaltalaisten punk-yhtyeiden esiintymispaikkana. Klubilla esiintyneitä ja sitä kautta kuuluisuuteen nousseita yhtyeitä olivat muun muassa Ramones, Patti Smith Group, Television, Mink Deville, The Dead Boys, The Dictators, Richard Hell & the Voidoids, The Cramps, The Fleshtones, Heartbreakers, Suicide, Misfits, Blondie, Talking Heads ja Bad Brains.
Klubi suljettiin estoyrityksistä sekä maailmanlaajuisesta vastalausekampanjasta huolimatta 15. lokakuuta 2006. Syy sulkemiseen oli vuokranantajan halu käyttää tilaa muuhun tarkoitukseen. Viimeisenä viikonloppuna (13.-14. lokakuuta 2006) CBGB:n pääesiintyjänä oli The Dictators. Lauantaina 14. lokakuuta lavalla nähtiin Blondien Debbie Harry ja Chris Stein, jotka esittivät akustisen setin. Viimeinen konsertti CBGB:ssä pidettiin 15. lokakuuta 2006, ja viimeisenä esiintyjänä nähtiin Patti Smith. CBGB Fashions niminen liike myy vielä klubiin liittyviä vaatteita ja muita oheistuotteita.
Hilly Kristal oli aikeissa avata uuden CBGB-nimisen klubin Las Vegasiin vuoden 2007 aikana. Ideana oli ottaa vanhan klubin tiloista mukaan mahdollisimman paljon irtaimistoa, jotta alkuperäinen CBGB:n henki olisi säilynyt edelleen. Kristal kuitenkin kuoli elokuussa 2007.
Kreikan drakma

Drakma (kreik. δραχμή, kourallinen) oli Kreikan rahayksikkö ennen euron käyttöönottoa. Drakman laskennallinen suhde euroon on 1 € = 340,750 drakmaa, sen lyhenne oli Δρ ja valuuttatunnus GRD. Drakma jakautui 100 leptaan, mutta inflaation takia leptaa käytettiin korkeintaan kirjanpidollisesti.
Drakma oli alun perin käytössä jo Antiikin Kreikassa, mutta se palasi uudelleen Kreikan rahayksiköksi maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1832. Nykyaikainen drakma uudistettiin vuosina 1944 ja 1954. Uudistukset tehtiin inflaation takia.
Kreikkalainen Euroopan unionin komission jäsen Maria Damanaki ilmoitti toukokuussa 2011 verkkosivuillaan, että Kreikka voisi velkakriisin takia palata drakman käyttöön eurosta. Näin voisi käydä, jos Kreikka ajautuu maksukyvyttömäksi. Kreikka pyrkii kuitenkin kansainvälisen luottokelpoisuutensa säilyttämisen takia pysymään eurossa.
WHA

WHA vuodet 1972–1979

Dennis Murphy ja Gary Davidson perustivat WHA:n tammikuussa 1971. Ensimmäinen peli WHA:ssa pelattiin 11. lokakuuta 1972. WHA aloitti 12 joukkueen liigana, jonka historian aikana joukkueet muuttivat useasti paikasta toiseen ja osa joukkueista joutui lopettamaan taloudellisten syiden takia. Koko historiansa ajan WHA joutui taistelemaan olemassaolostaan NHL-liigaa vastaan. Vuonna 1977 NHL ja WHA aloittivat neuvottelut liigojen yhdistämisestä. Sopimukseen asiasta päästiin 22. maaliskuuta 1979, jolloin sovittiin neljän joukkueen liittymisestä NHL-liigaan ja WHA:n laukkauttamisesta. NHL-liigaan liittyneet joukkueet olivat Edmonton Oilers, Winnipeg Jets, Québec Nordiques ja New England Whalers (NHL:ssä nimellä Hartford Whalers). Näistä neljästä ainoastaan Edmonton Oilers on välttynyt muuttamiselta toiseen kaupunkiin. Winnipeg Jets muutti Phoenixiin, Arizonaan vuonna 1996 (nimeksi tuli Phoenix Coyotes), Québec Nordiques Denveriin, Coloradoon vuonna 1995 (nimeksi tuli Colorado Avalanche) ja Hartford Whalers Raleighiin, Pohjois-Carolinaan vuonna 1997 (nimeksi tuli Carolina Hurricanes).
1970-luvulla peliasut olivat NHL:ssä hyvin konservatiivisia. WHA:ssa sitä vastoin lähdettiin hakemaan näkyvyyttä varsin räikeilläkin peliasuilla sekä joukkueiden nimillä. Muun muassa New York Golden Blades pelasi nimensä mukaisesti luistimilla, joiden terät olivat kullan väriset. Peli ei aina ollut kovin siistiä ja peleissä olikin tappeluita ajoittain enemmän kuin NHL:ssä. Monenlaisia sääntöuudistuksia myös kokeiltiin, joista monista kuitenkin jouduttiin luopumaan. Tällaisia olivat esimerkiksi oranssi kiekko paremman näkyvyyden aikaansaamiseksi.
WHA-liigassa kilpailtiin Avco-cupista.

WHA 2

WHA-liigaa oltiin aloittamassa uudelleen kaudella 2004–2005. Hanke sai tuulta alleen, kun samalle kaudelle oli odotettavissa NHL:n työsulku, mikä myös toteutui. WHA ilmoitti aloittavansa pelit 8–12 joukkueen sarjana 29. lokakuuta 2004, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut. Uudelleenperustetussa WHA-liigassa olisi ollut NHL-liigaan verrattuna vaatimaton 15 miljoonan dollarin palkkakatto joukkuetta kohden. Sen sijaan 1970-luvulla WHA-liigaan houkuteltiin pelaajia NHL-liigaa suuremmilla palkoilla.
KH-kortisto

KH-kortisto on Rakennustiedon internetissä julkaisema kokoelma tietokortteja, joissa on kiinteistönpidon ohjeita, säännöksiä ja tarviketietoa. 
KH-ohjeita on kortiston yli 30-vuotisen historian aikana julkaistu yli 500 kpl, joista noin puolet ovat voimassa. Loput kortit on korvattu tai peruttu ja siirretty KH-arkistoon. KH-kortistossa on julkaistu tiedonjyviä yli 70, säännöksiä yli 600 ja tuotekortteja yli 2 100 kpl. Kortistossa on myös asuintalon huoltokirja, lainalaskin ja rakennusosien käyttöikälaskin. Arkistokortit ovat saatavilla verkkopalvelu KH Netissä.
KH-kortiston toimitustyötä valvoo Rakennustietosäätiö RTS:n päätoimikunta PT 15 Kiinteistönpidon päätoimikunta.

KH-kortiston historiaa

Valtiovarainministeriö perusti 1970-luvun alussa hankkeen, jonka tarkoituksena oli muun muassa valtion kiinteistöjen kiinteistönpitotyön yhtenäistäminen ja kiinteistönpidon nimikkeistön laatiminen. Työryhmässä oli Valtion rautatiet, rakennushallitus, posti- ja telehallitus ja puolustusministeriö. Hanke kaatui, mutta tehdyt toimenpiteet olivat perusta tulevalle KH-kortistolle.
Vuonna 1975 pidettiin Suomen Kiinteistönhoitokokous. Kokoonkutsuja, Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen Oulun rakennuslaboratorio, sai tehtäväkseen tutkia rakennuskannan ylläpitoa ja korjausrakentamista. VTT ryhtyi kehittämään KH-kortiston edeltäjää, Kiinteistönhoitotiedostoa.
Vuonna 1978 VTT sai kauppa- ja teollisuusministeriöltä määrärahan, jolla oli tarkoitus laajentaa Kiinteistönhoitotiedostoa julkisen hallinnon ja yksityisen kiinteistönpitoalan yhteishankkeeksi. Tieto päätettiin julkaista tietokortteina, kuten rakennusalan RT-kortistossa, sekä erillisinä ohje- ja tutkimusjulkaisuina. KH-kortiston julkaisijaksi valittiin Rakennustietosäätiö RTS.
Käyräjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarankulmalta 1,5 kilometriä luoteeseen ja se kuuluu pieneen järviketjuun, joka alkaa Saarijärvestä ja päättyy Mutasiin. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen metsäiset rannat ovat autiot.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,4 metriä mpy. Siihen laskee kolme suo-ojaa ja sen laskuoja yhtyy Isosuon johto-ojaan, joka laskee Mutasiin.
Gimax

Pikkuformulat

Gimax ajoi ennen Formula 1:iä Italian ja Euroopan Formula 2 sekä Formula 3 -sarjoissa vaihtelevin tuloksin. Hän voitti vuoden 1965 Italian Formula 2 -mestaruuden.

Urheiluautosarjat

Gimax kilpaili 1970-luvun aikana säännöllisesti urheiluautosarjoissa.

Muuta

Gimax ei koskaan kilpaillut oikealla nimellään. Hänen poikansa Gianluigi Franchi on myös kilpaillut Gimax-nimellä.
Laikunlava

Laikunlava on katettu esiintymislava Tampereen keskustassa Kirjastonpuistossa, lähellä Tammerkosken rantaa ja Keskustoria. Lava valmistui kesällä 2012 ja sen avajaisia juhlittiin 30. kesäkuuta 2012. Avajaisten vetonaulana esiintyi muun muassa Anna Puu. Ensimmäistä kertaa lavalla järjestettiin esityksiä kuitenkin jo Earth Hourin yhteydessä 31. maaliskuuta.

Historia

Suurin piirtein nykyisen Laikunlavan paikalla sijaitsi aiemmin Vanhan kirjastotalon puistolava.

Nykyisyys

Laikunlava haluttiin rakentaa palvelemaan kuntalaisia ja tarjota helposti lähestyttävä paikka kulttuurille. Se on rakennettu tamperelaisten tapahtumanjärjestäjien käytettäväksi. Samalla se toimii myös kaupungin tapahtumien näyttämönä erityisesti kesäisin lukuisten ilmaistapahtumien muodossa.
Laikunlavaa saa vuokrata Tampereen kaupungin kulttuuripalveluilta. Lavan lainaaminen on maksutonta, mikäli siellä järjestettävä tapahtuma on maksuton. Lavaa ei vuokrata yksityistilaisuuksiin eikä poliittisiin, uskonnollisiin tai kaupallisiin tarkoituksiin.
Laikunlava on noin 8×5 metrin kokoinen ja sen takaosassa on kuoroportaat. Laikunlava on katettu. Lavalle johtavat etualalla portaat ja takaa lavalle pääsee luiskaa pitkin. Takaa löytyy myös lukittu pukeutumistila, tekniikkakaappi ja inva-wc. Lavan ympärys on kivetty ja lavan edustan nurmialueelle tuodaan kesäksi penkit yleisöä varten.

Nimi

Nimi lavalle saatiin Moro-lehden järjestämässä kilpailussa. Laikku on kirjastoa eli ”lainastoa” tarkoittava tamperelainen murresana. Lavan nimiaiheeksi sen katsottiin sopivan myös sikäli, että lava on kaupunkilaisten ”lainattavissa”.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2020 – miesten omnium

Karsinnat

Olympiaturnaukseen osallistuu 21 pyöräilijää. Näistä 8 tulee maista, jotka osallistuvat pariajoon eli jokainen maa saa nimetä yhden urheilija. 13 pyöräilijää valitaan UCIn olympiakarsintarankingin perusteella. Rankingin perusteella valitaan vain maita, jotka eivät ole saaneet paikkaa pariajon kautta. Samoin jokainen maanosa tulee olla edustettuna.
Ylistaron seurakunta

Historia

Ylistaron seurakunnasta tuli vuonna 1658 Isokyrön kappeliseurakunta kun seurakuntaan saatiin oma kirkko ja valittiin oma kappalainen. Samassa yhteydessä siihen asti Ylistarona tunnettu emäseurakunta sai uudeksi nimekseen Isokyrön. Vuonna 1859 Ylistaro erotettiin emäseurakunnasta omaksi kirkkoherrakunnakseen. Vuonna 2008 Ylistaron ja Nurmon kuntien liittyessä osaksi Seinäjoen kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Seinäjoen kappeliseurakunta.

Toimipaikat

Ylistaron seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1852 valmistunut valtionarkkitehti Ernst Lohrmannin suunnittelema uusgoottilainen kivikirkko. Tämän lisäksi seurakunnan alueella on vuonna 1952 valmistunut Kitinojan kyläkirkko, jota ylläpitää oma Kitinojan Kyläkirkkoyhdistys.