google/wiki40b huggingface dataset:
Hideto Suzuki

Jalkapallomaajoukkue

Hideto Suzuki edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1997. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1996 ja Copa América 1999.
Vaasaporin kreivikunta

Vaasaporin kreivikunta (ruots. grevskapet Vasaborg) oli kuningas Kustaa II Aadolfin aviottomalle pojalle Gustaf Gustafssonille vuonna 1646 myönnetty läänitys. Läänitys käsitti Laitilan ja Uudenkirkon pitäjät. Siihen kuului 704 maatilaa keskuksenaan Kaukolan kartano. Läänitys peruutettiin vuonna 1680.
Rocket Punch

Ennen debyyttiä

Juri Takahashi kuuluui japanilaiseen tyttöyhtyeeseen AKB48, johon hän liittyi koe-esiintymisten kautta 2011. Hänestä tuli vuonna 2012 maaliskuussa AKB48 Team 4:n jäsen. Takahashi esiintyi ensimmäisen kerran Etelä-Koreassa Mnetin ohjelmassa Produce 48 vuonna 2018. Kim Suyun ja Kim Sohee osallistuivat ohjelmaan Woollim Entertainmentin harjoittelijoina. 19. maaliskuuta 2018 Takahashi allekirjoitti sopimuksen Woollimin kanssa. Takahashi valmistui AKB48 -yhtyeestä kaksi kuukautta tämän jälkeen. 23. heinäkuuta Woollim julkisti virallisesti uuden kuusihenkisen tyttöyhtyeensä Rocket Punch, johoin kuului jäsenet Juri Takahashi, Kim Yeonhee, Kim Suyun, Seo Yunkyoung, Kim Sohee ja Jeong Dahyun.

2019: Debyytti

Rocket Punch debytoi Pink Punch EP:llä 7. elokuuta 2019, ja "Bim Bam Bum" -kappaleeseen julkaistiin musiikkivideo.
Kielin kanava

Kielin kanava (saksaksi Nord-Ostsee-Kanal, vuoteen 1948 Kaiser-Wilhelm-Kanal) on 98 kilometriä pitkä kanava, joka kulkee Jyllannin niemimaan tyven poikki ja yhdistää Pohjanmeren Itämereen. Kanavan kautta laivat voivat liikennöidä Pohjanmeren ja Itämeren välillä kiertämättä Tanskaa. Kanava on yksi maailman vilkkaimmin liikennöityjä kanavia.

Historiaa

Kielin kanavan edeltäjä oli vuonna 1784 valmistunut Eiderin kanava, joka yhdisti Pohjanmereen laskevan Eiderjoen yläjuoksun Itämereen Kielin kaupungin kohdalta. Näin syntyi kahden meren välinen 175 kilometriä pitkä vesireitti, josta rakennetun kanavan osuus oli 43 kilometriä. Eiderin kanava oli kuitenkin vain 29 metriä leveä ja 3 metriä syvä, mikä rajoitti sen käyttöä.
1800-luvun lopulla alettiin vaatia uuden kanavan rakentamista yhdistämään Saksan Pohjanmeren ja Itämeren satamat toisiinsa. Kesäkuussa 1887 aloitettiin uuden kanavan rakennustyöt, jotka veivät 9 000 työmieheltä kaikkiaan yhdeksän vuotta. Eiderin kanavasta poiketen uusi kanava vedettiin suoraan Kielistä Elben estuaariin Pohjanmerellä, tosin osaa Eiderjoen uomasta käytettiin hyväksi sitä rakennettaessa. 20. kesäkuuta 1895 kanavan vihki juhlallisesti käyttöön keisari Vilhelm II, joka purjehti kanavan päästä päähän, muurasi sen viimeisen kiven ja nimesi sen Kaiser-Wilhelm-Kanaliksi (”Keisari Vilhelmin kanava”).
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kanava julistettiin Versailles’n rauhansopimuksessa Saksan hallinnassa olevaksi kansainväliseksi vesireitiksi. Adolf Hitler sanoutui 1936 irti tästä pykälästä muun Versailles’n rauhansopimuksen mukana, mutta toisen maailmansodan jälkeen kanava avattiin jälleen kansainväliselle liikenteelle. Vuonna 1948 sen nimeksi vaihdettiin Nord-Ostsee-Kanal (”Pohjanmeren-Itämeren-kanava”). Suomeksi ja monilla muilla kielillä kanavaa kutsutaan Kielin kanavaksi.

Reitti

Kielin kanavan Itämeren-pään sulut ovat Kielinvuonon länsirannalla, Kielin Holtenaussa. Länsipään sulut ovat Brunsbüttelin kaupungissa. Kanavassa ei ole muita sulkuja.
Kielin kanavan pituus on 98,6 kilometriä. Kanavan syvyys on 11 metriä ja leveys 162 metriä, purjehdusleveys on 90 metriä. Laivaväylän vapaa korkeus on 40 metriä. Laivojen maksimisyväys on 9,5 metriä.
Kanavan yli kulkee 10 siltaa, muun muassa Bundesautobahn 7 sekä Itzehoe–Heide- ja Neumünster–Rendsburg-rautatiet. Kanavan ali kulkee 2 tunnelia, molemmat Rendsburgissa. Lisäksi kanavan ylittää 14 lossia.
Kielin kanava lyhentää Pohjanmeren ja Itämeren välistä matkaa 200–400 meripeninkulmalla. Esimerkiksi laivamatka Helsingistä Hampuriin lyhenee kanavan ansiosta 328 mpk (31 %) ja Rotterdamiin 178 mpk (15 %).

Liikennemäärät

Kanavan kautta kulkee päivittäin noin 100 kaupallista alusta. Lisäksi huvialuksia kulkee vuodessa noin 15 000. Vuosittain kuljetetun tavaran määrä on noin 100 miljoonaa tonnia.
Photokina

Photokina on maailman suurin valokuvausalan messutapahtuma. Tapahtuma pidetään joka toinen vuosi Saksan Kölnissä. Vuonna 2016 Photokinassa vieraili 191 000 kävijää. Vuodesta 1950 järjestetyn tapahtuman vakiintunut slogan oli World of imaging, kunnes syyskuussa 2016 pidetyssä Photokinassa lanseerattiin uusi slogan Imaging unlimited, joka kuvaa tapahtuman pyrkimystä laajentua klassisesta valokuvauksesta kuvatekniikan uusille aloille.
Lalli Partinen

Peliura

Partinen pelasi urallaan Saimaan Pallossa (1959–1969) ja HIFK:ssa (1969–1977). SaiPan kapteenina hän toimi vuosina 1962–1969. 436:ssa ottelussa kovaotteinen Partinen keräsi yhteensä 165 tehopistettä (56 + 109), mutta jäähyminuutteja kertyi peräti 858. Partinen johtikin Suomen pääsarjan jäähytilastoa aina kauteen 2002–2003 asti, jolloin Toni Mäkiaho ohitti hänet. Partisella oli hallussaan myös SM-liigan yhden kauden jäähyennätys (116 jäähyminuuttia) aina vuoteen 1987 asti.
”Punaiseksi kolmoseksi” kutsuttu Partinen oli kaukalossa pelätty pelaaja. Lempinimi tuli Partisen pelinumerosta ja HIFK:n punaisesta peliasusta. Partinen muun muassa teloi Ljubljanan MM-kilpailuissa vuonna 1966 tšekkoslovakialaisen Josef Černýn. Partisen viimeisiksi jääneissä vuoden 1973 MM-kilpailuissa hän taklasi Puolan huippuhyökkääjä Krzysztof Białynickia niin pahasti, että puolalaispelaaja ei polven vääntymisen takia nähty enää jatkossa kansainvälisillä jäillä.

Jäähyväisottelu

Partisen jäähyväisottelu järjestettiin syyskuussa 1977, kun HIFK kohtasi Helsingin jäähallissa yli 4000 katsojan edessä Ässät. Kyseessä ei ollut normaali kausi- tai näytösottelu, vaan tapahtumalla haluttiin kunnioittaa uransa lopettavaa Partista. Tapahtuma on ainoa suomalaiskiekkoilijalle erikseen järjestetty jäähyväisottelu.
Ottelun jälkeen Partinen sai seuraltaan lahjaksi jättimäisen, yli kolmimetrisen kiekkomailan. Hän lahjoitti mailan suoraan Urheilumuseolle.

Perhe

Partinen asuu Lappeenrannassa ja hänellä on kaksi lasta. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 2012.
Partinen sai etunimensä talonpoika Lallin mukaan. Hänen isänsä kirjoitti sotarintamalta kirjeen kotiin, jossa sanoi, että jos lapsi on poika se on nimettävä Lallin mukaan, koska hän ensimmäisenä torjui vieraan vallan edustajaa Suomen maaperällä tappaessaan piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä. Isä ehti nähdä Lallin vain ristiäisissä.
Danielle Campbell

Danielle Campbell (s. 30. tammikuuta 1995 Hinsdale, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan Jessica Olsonina Disney Channelin elokuvassa StarStruck sekä Davina-noitana televisiosarjassa Vampyyrien sukua.
Campbell on kotoisin Hinsdalesta, Illinoisista. Hänen vanhempansa ovat Georganne ja John Campbell, ja hänellä on yksi nuorempi veli. Campbell löydettiin näyttelijäksi hiussalongista Chicagossa kun hän oli 10-vuotias.
Campbellin debyytti näyttelijänä oli televisiosarjassa Pako vuonna 2006, jossa hän esiintyi viiden jakson mittaisessa roolissa. Hän oli mukana myös Build-A-Bear Workshopin mainoksessa. Campbell esiintyi ensimmäisen kerran valkokankaalla vuonna 2008 elokuvassa The Poker House. Seuraavaksi hän sai ison roolin Disneyn elokuvasta StarStruck, sekä vierailevan roolin sarjasta Zeke and Luther. Vuodesta 2013 lähtien Campbell näytteli Davina-nimistä noitaa Vampyyripäiväkirjojen spin-off-sarjassa Vampyyrien sukua (The Originals). Hän oli mukana sarjassa kolmen tuotantokauden ajan vuoteen 2016 asti.
Rojdi

22°15′45″N, 70°40′28″E 
Rodji on Indus-kulttuuriin kuuluva arkeologinen löytöpaikka Intiassa.
Se sijaitsee Gujaratissa, Saurashtran niemimaalla, Bhadar-joen pohjoisrannalla.
Paikak oli asuttu jatkuvasti 2500-1700 eaa. Rodjin talot tehtiin kivialustalle savesta. Monia Indus-kulttuurille tyypillisiä piirteitä: poltetut tiilet, viemärit jne ei ole löydetty täältä.
Rodjia rakennettiin voimeperäisesti C-kaudella noin 1900-1700 eaa. Tällöin rakennettiin ulkomuuri ja kumpua uudestaan.
Vivian Campbell

Uran alkuajat ja Sweet Savage

Vivian Campbell aloitti kitaransoiton 12-vuotiaana. Hän liittyi Sweet Savageen ollessaan 15-vuotias. Vuonna 1980 Campbellin ollessa 18-vuotias Sweet Savage julkaisi ensimmäisen singlensä "Lady Marionin". Seuraavana vuonna he julkaisivat neljä singleä "Eye of the Storm", "Ground Zero", "The Raid" ja "Take No Prisoners", joka sisälsi myös kappaleen "Killing Time", josta Metallica myöhemmin teki cover-version albumilleen Garage Inc.. Myöhemmin Campbell jätti Sweet Savagen ja liittyi Dioon vuonna 1983.

Dio

Kun Campbell liittyi Dioon, yhtyeeseen kuuluivat laulaja Ronnie James Dio ja rumpali Vinny Appice. Myös entinen Rainbow- basisti Jimmy Bain liittyi yhtyeeseen ja tällä kokoonpanolla syntyi albumi Holy Diver, joka sisälsi yhtyeen kuuluisimmat kappaleet "Holy Diver", "Rainbow In The Dark" ja "Don't Talk To Strangers". Ronnie James Dio ja Jimmy Bain soittivat levyllä koskettimia ja koska se olisi ollut keikoilla hankalaa, yhtyeeseen liittyi kosketinsoittajaksi Claude Schnell. Yhtye palasi levytysstudioon ja tuloksena oli kesällä 1984 julkaistu The Last in Line, jonka nimikappale on myös hyvin tunnettu. Sen jälkeen yhtye lähti kiertueelle ja julkaisi kiertuevideon A Special From The Spectrum. Samalla kokoonpanolla julkaistiin vuonna 1985 vielä albumi Sacred Heart. Albumin jälkeisen kiertueen jälkeen Campbell erosi yhtyeestä ja hänet korvasi Craig Goldy.

Whitesnake

Vuonna 1987 Campbell liittyi Whitesnakeen John Sykesin tilalle. Yhtye lähti maailmankiertueelle riveissään kitaristit Campbell ja Adrian Vandenberg, laulaja David Coverdale, rumpali Tommy Aldridge ja basisti Rudy Sarzo. Campbell erotettiin vuosien 1987-1988 kiertueen jälkeen "negatiivisen asenteen" vuoksi.

Def Leppard

Campbell liittyi Def Leppardiin vuonna 1992 julkaistun Adrenalize albumin jälkeen. Hän liittyi yhtyeeseen kuolleen Steve Clarkin tilalle. Def Leppardiin kuuluivat Campbellin lisäksi laulaja Joe Elliott, kitaristi Phil Collen, basisti Rick Savage ja rumpali Rick Allen. Sama kokoonpano on mukana edelleen. Campbell on tehnyt Def Leppardin kanssa albumit Retro Active (1993), Slang (1996), Euphoria (1999) ja X (2002) sekä 1970-luvun rock-klassikoista kootun cover-albumin Yeah! (2006) ja vuonna 2008 ilmestyneen albumin Songs from the Sparkle Lounge.

Sivuprojektit

Def Leppardin ohella Campbell on soittanut yhtyeissä Clock ja Riverdogs. Vuonna 2005 hän julkaisi soololevyn Two Sides Of If. Sen lisäksi Campbell oli mukana tekemässä Shadow Kingin levyä Shadow King, vuonna 1991.

Yksityiselämä

Hän sairastaa syöpää, joka on uusiutunut kesäkuussa 2015.
Contact Forum

Contact Forum on Suomen suurin ja vanhin yksipäiväinen rekrytointitapahtuma korkeakouluopiskelijoille ja valmistuneille.  Kuuden opiskelijajärjestön omistama CF-opiskelijamessut Oy on järjestänyt messut vuodesta 1986 alkaen.
Messuilla on vuonna 2019 noin 120 näytteelleasettajaa. Messut järjestetään Helsingin Messukeskuksessa. Aikaisemmin messut on järjestetty Kaapelitehtaalla.
Tapahtuma kokoaa yhteen eri alojen opiskelijoita, yrityksiä ja järjestöjä. Messuilla yritykset ja järjestöt pääsevät rekrytoimaan korkeakouluopiskelijoita ja nostamaan työnantajaprofiiliaan opiskelijoiden keskuudessa. Opiskelijat ja vastavalmistuneat voivat messuilla tutustua yritysten ja järjestöjen tarjoamiin uramahdollisuuksiin. Lisäksi kävijät voivat muun muassa osallistua CV-klinikkaan ja kuunnella ajankohtaisia puhujia.
Tenryū-luokka

Suunnittelu

Luokan alukset olivat keisarillisen Japanin laivaston ensimmäisiä nykyaikaisia keveitä risteilijöitä ja niiden suunnittelu perustui Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa- ja C-luokkien aluksiin. Alusten hankinta oli osa vuoden 1916 laivasto-ohjelmaa ja ne oli suunniteltu hävittäjälaivueiden lippulaivoiksi.
Alusten kahden ja puolen tuuman panssarivyö suojasi ainoastaan konehuoneita ja ylsivät hieman vesirajan alapuolelta yläkannelle. Panssarointi koostui tuuman HT-panssarista ja 1,5 tuuman valetusta teräksestä. Kansi oli tuuman paksuinen. Aseistuksena oli neljä yksiputkista 140 millimetrin 50 pituuskaliiperin tyypin 3 tykistä, joista eteen ja taakse pystyttiin ampumaan vain yhdellä tykillä. Keskimmäisten tykkien ampuma-alat rajoittuivat kummallekin kyljelle, koska niitä ei oltu korotettu yliampumisasemiin. Ilmatorjunnan muodosti puolikannelle asennettu 80 millimetrin tyypin 3 tykki. Lisäksi aluksilla oli kaksi kolmen putken patteria torpedoputkia. Kolmiputkiset patterit olivat laivaston ensimmäisiä. Alusten aseistusta täydennettiin 1939 kahdella 13 millimetrin ilmatorjuntakonekiväärillä.
Propulsiojärjestelmänä oli kolmiakselinen Brown-Curtis-turbiinimoottorit, joihin oli kytketty kymmenen Kampon-kattilaa. Järjestelmä tuotti akseleihin 51 000 hevosvoimaa, mikä mahdollisti suunnitelmien mukaan 31 solmun nopeuden. Koeajoissa aluksilla saavutettiin 33 solmun huippunopeus. Kattilat oli sijoitettu yhteen pieneen ja kahteen suureen tilaan, joista etummaisessa oli kaksi öljykäyttöistä pientä kattilaa, keskimmäisessä neljä suurta öljykäyttöistä kattilaa ja takimmaisessa kaksi suurta öljykäyttöistä ja kaksi pientä monipolttoainekattilaa. Etummainen konehuone pyöritti laitimmaisia akseleita ja takimmainen keskiakselia. Mitsubishi valmisti propulsiojärjestelmän Tenryūlle ja Kawasaki Tatsutalle. Aluksen tankeissa oli mahdollista kuljettaa 920 tonnia öljyä ja varastoissa 150 tonnia hiiltä. Alus kykeni 10 solmun nopeudella matkaamaan 6 000 merimailia.
Henrik (Tanskan prinssi)

Tausta

Henri Laborde de Monpezat syntyi Talencessa Gironden departementissa Ranskassa André de Laborde de Monpezatin (1907–1998) ja tämän vaimon Renée Doursenotin (1908–2001) pojaksi. De Montpezat vietti viisi vuotta Ranskan Indokiinassa (nykyisessä Vietnamissa), missä hänen isänsä oli perheen liikeasioissa. De Montpezat palasi Hanoihin vuonna 1950 ja pääsi vuonna 1952 ylioppilaaksi Hanoin ranskalaisesta lukiosta. Vuosina 1952–1957 hän opiskeli lakia Sorbonnen yliopistossa Pariisissa ja kiinan ja vietnamin kieltä École Nationale des Langues Orientalesin instituutissa. Hän opiskeli myös Hongkongissa vuonna 1957 ja Saigonissa vuonna 1958.
De Montpezat palveli Ranskan Algeriassa Ranskan armeijassa vuosina 1959–1962. Vuonna 1961 hän meni Ranskan ulkoministeriön palvelukseen, ja vuosina 1963–1967 hän toimi lähetystösihteerinä Ranskan Lontoon-suurlähetystössä.

Avioliitto

De Monpezat avioitui 10. heinäkuuta 1967 Tanskan silloisen prinsessan Margareetan kanssa. Häiden jälkeen hänen nimensä tanskannettiin Henristä Henrikiksi. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa, Frederik André Henrik Christian ja Joachim Holger Waldemar Christian.
Henrikin äidinkieli oli ranska, mutta häiden jälkeen hän oppi nopeasti tanskan kielen. Hän puhui sujuvasti myös englantia, kiinaa ja vietnamia.
Vuodenvaihteessa 2016 kuningatar ilmoitti prinssi Henrikin jäävän eläkkeelle prinssipuolison julkisista tehtävistä. Syyskuussa 2017 Tanskan hovi ilmoitti prinssi Henrikin sairastavan dementiaa, joka on ”edennyt pidemmälle kuin mitä prinssin iän perusteella voisi odottaa”. Henrik oli aiemmin samana vuonna ilmaissut olevansa tyytymätön asemaan, joka hänellä on ollut Tanskan kuningashuoneessa, eikä hän halunnut tulla haudatuksi puolisonsa kuningatar Margareetan vierelle Roskilden tuomiokirkkoon.
Henrik joutui sairaalahoitoon Rigshospitaletiin 28. tammikuuta 2018 pian Egyptissä viettämänsä loman jälkeen. Hänen kerrottiin saaneen keuhkoinfektion hyvänlaatuiseksi todetun keuhkokasvaimen tutkimisen jälkeen. Infektio oli ollut jo paranemassa, mutta helmikuussa 2018 Henrikin tilassa kerrottiin tapahtuneen vakava käänne huonompaan suuntaan, mutta hänen terveydentilaansa ei kommentoitu sen tarkemmin. Kuninkaallisen perheen jäsenet kävivät sairaalassa prinssin luona, ja kruununprinssi Fredrik palasi Tanskaan talviolympialaisiin liittyvältä matkaltaan Etelä-Koreasta. Myös prinssin sisar Catherine de Monpezat kävi veljensä luona sairaalassa. Kuningashuone ilmoitti 13. helmikuuta 2018, että prinssi oli toiveensa mukaisesti siirretty sairaalasta Fredensborgin linnaan, koska hän halusi viettää viimeiset hetkensä kotonaan perheensä parissa. 
Prinssi Henrik kuoli Fredensborgissa myöhään 13. helmikuuta 2018. Hänet tuhkattiin, ja tuhkaa ei hänen omasta tahdostaan haudata Margareetalle varattuun hautaan vaan mereen ja Fredensborgin linnan puutarhaan.
Pirkko Aro

Poliittinen ura

Aro oli kansanedustaja Helsingin vaalipiiristä vuosina 1966–1979, ensin vuoteen 1973 liberaalien ja sitten sosiaalidemokraattien eduskuntaryhmässä. Aro tuli ensimmäisen kerran valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 1964 kunnallisvaaleissa Vapaamielisten Liiton ehdokkaana. Hän oli asettunut ehdolle puolueen puheenjohtajan Teuvo Auran pyynnöstä. Kaupunginvaltuustossa Aro toimi vuosina 1965–1973.
Aro oli Vapaamielisten Liiton hallituksen jäsen 1964–1965 ja Liberaalisen kansanpuolueen perustamisen jälkeen sen hallituksen sekä naisjärjestön hallituksen varapuheenjohtaja 1970–1972. SDP:n jäseneksi Aro siirtyi 1970-luvulla, mihin vaikutti sosialidemokraattien yhteisöllisyys. 1980-luvun alussa hän oli Sosialidemokraattisten Naisten Helsingin piiritoimikunnan jäsen.

Yksityiselämä

Aro työskenteli toimitussihteerinä aikakauslehdissä, radiotoimittajana ja televisiossa Tänään kotona -ohjelmassa. Miehensä kuoltua hän aloitti tiedottajan tehtävissä Arabialla ja siirtyi sieltä ensin Villayhtymään ja Raisiolle.
Pirkko Aron puoliso oli kirjailija, valtiotieteen maisteri Olli Aro, jonka omaishoitajana hän toimi tämän kuolemaan asti, vuoteen 1968. Heillä oli kolme lasta.
Razan Zaitouneh

Razan Zaitouneh (arab. رزان زيتونة‎; s. 29. huhtikuuta 1977) on syyrialainen ihmisoikeusjuristi. Hän osallistui aktiivisesti Syyrian kansannousuun 2011 ja on joutunut piileskelemään sen jälkeen kun viranomaiset ovat syyttäneet häntä ulkomaiseksi agentiksi. Hänen miehensä on pidätetty. 27. lokakuuta 2011 hänelle myönnettiin Euroopan Parlamentin vuoden 2011 Saharovin ajatuksenvapauspalkinto yhdessä neljän muun arabin kanssa. Aiemmin hänelle on myönnetty Anna Politkovskaja -palkinto, jonka myöntää Reach All Women in War -järjestö.
Markiesje

Ulkomuoto

Markiesje luokitellaan kääpiöspanieleihin, mutta sillä ei kuitenkaan tule olla dwarfismiin viittaavia piirteitä. Sitä kuvaillaan elegantiksi, hienorakenteiseksi ja rungoltaan suorakaiteen muotoiseksi. Silkkisessä ja kiiltävässä karvapeitteessä on runsaat hapsut. Ainoa hyväksytty väritys on musta, jossa kuitenkin sallitaan pienet valkoiset merkit rintakehässä, käpälissä ja hännänpäässä. Keskimääräiseksi säkäkorkeudeksi määritellään uroksella 37 cm ja nartulla 35 cm (uroksen maksimikorkeus on 41 cm ja nartun minimikorkeus 30 cm) ja painoksi sukupuolta tarkemmin määrittämättä noin 10 kg.

Luonne ja käyttäytyminen

Tyypillinen markiesje on rauhallinen, ystävällinen, tasapainoinen ja älykäs. Sen ei koskaan tule olla arka, hermostunut tai ärhentelevä, eikä se saa suhtautua vieraisiin pelokkaasti. Sitä kuitenkin kuvaillaan tarpeen vaatiessa hyväksi vahtikoiraksi.

Alkuperä

Jo 1600- ja 1700-luvuilla Alankomaissa tunnettiin paikallinen spioen-tyyppinen (spanielimainen) koira, joka kuvattiin usein senaikaisissa maalauksissa. Sitä pidetään nykyisen rodun kantamuotona. Markiesjea on tavattu nykyisessä muodossaan joskus 1980-luvulla, mutta rotu alkoi uhkaavasti hävitä ja sitä alettiin elvyttää papillonin avulla, mikä näkyy selvästi sen ulkomuodossa. Vuonna 1999 se saatiin viimein vakiinnutettua rotutyypiltään ja Hollannin Kennelliitto hyväksyi sen virallisesti alankomaalaiseksi roduksi. Se on kotimaassaankin melko harvinainen virallisesta tunnustuksesta huolimatta, eikä se ole vielä FCI:n hyväksymä. Suomeen tuotiin ensimmäinen markiesje 2016 ja toinen 2017.
Ilmari Ojanen

Lasse Ilmari Ojanen (s. 16. tammikuuta 1940 Alastaro) on suomalainen juristi. Hän on ollut Helsingin Kauppakorkeakoulun oikeustieteen assistentti 1965-1971, oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos 1971-1984 sekä Korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräinen hallintoneuvos 1984–1990 ja hallintoneuvos vuodesta 1990. Hänen tutkimuskohteensa on ollut kiinteistöoikeus.
Ojanen valmistui Turun yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi 1961, oikeustieteen kandidaatiksi 1965 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1968. Hän sai varatuomarin arvon 1968.
Aleksanteri Nevskin katedraali (Tallinna)

Historia

Aleksanteri Nevskin katedraalin rakennuttaminen liittyi 1800-luvun lopun venäläistämispolitiikkaan. Aleksanteri III:n valtakauden luterilaisuuden vastaiseen politiikkaan vaikutti etenkin pyhän synodin yliprokuraattori Konstantin Pobedonostsev, jonka mielestä vain ortodoksit olivat todellisuudessa uskollisia valtiovallalle ja luterilainen kirkko muodosti näin hidasteen Baltian sulauttamisessa muuhun valtakuntaan. Vironmaan kuvernööri Sergei Šahovskoi oli erityisen aktiivinen venäläistämisen kannattaja ja myös hän piti uskonnon roolia oleellisena venäläistämisprosessin kannalta. Tallinnassa häntä huolestutti myös se, että kaupungin siluetti poikkesi venäläiskaupungeista. Venäläiskaupungit tunnisti hänen mukaansa erityisesti kirkkojen ja luostarien kupoleista, jollaiset puuttuivat Tallinnan kaupunkikuvasta. Aleksanteri Nevskin katedraalin rakennustyöt muodostuivatkin Šahovskoin lempihankkeeksi. Katedraalin suunnitteli arkkitehti Mihhail Preobraženski (1854–1930) ja sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1894. ja ne valmistuivat vasta Šahovskoin kuoleman jälkeen vuonna 1900 valmistunut katedraali sai nimensä vuonna 1242 Saksalaisesta ritarikunnasta Peipsijärven taistelussa voiton ottaneesta Aleksanteri Nevskistä.
Toompealle rakennettu katedraali hallitsi sittemmin kaupunkikuvaa hieman Helsinkiin vuonna 1860 valmistuneen Uspenskin katedraalin tapaan. Katedraalista muodostui paikallisten silmissä sorron symboli ja tähän liittyen se päätettiin purkaa vuonna 1924. Purkutöitä ei kuitenkaan koskaan toteutettu rahan puutteen takia. Neuvostoaikana katedraali oli puolestaan käyttämätön valtion uskonnon vastaisen politiikan takia ja Neuvostoliiton hajottua katedraalia on kunnostettu useaan otteeseen.

Rakennus

Katedraalin tapuleissa on 13 kirkonkelloa, joista painavin on painoltaan 15 tonnia. Katedraalin sisätilat on koristeltu ikoneilla ja mosaiikeilla. Sen tilat on suunniteltu 1 500:lle kävijälle.