google/wiki40b huggingface dataset:
Lappeenrannan keisarintalo

Lappeenrannan keisarintalo eli Fontellin talo oli Lappeenrannan keskustassa sijainnut puutalo, joka toimi vuosina 1885–1917 Venäjän keisarin virallisena residenssinä. Rakennus sijaitsi raatihuoneen korttelissa Ison kirkkokadun (nykyinen Kirkkokatu) ja Raastuvankadun kulmassa. Sitä kutsuttiin myös keisarilliseksi palatsiksi.
Talon rakennutti alkujaan kodikseen piirilääkäri A. W. Dammert vuonna 1831 ja se oli tavanomainen pikkukaupungin empiretyylinen puutalo. Talon omistajaksi tuli myöhemmin ravintoloitsija Elise Fontell. Kun Venäjän keisari Aleksanteri III elokuussa 1885 vieraili Lappeenrannassa seuraamassa Suomen sotaväen sotaharjoituksia ja vihkimässä vastavalmistuneen Simola–Lappeenranta-radan, hänet päätettiin majoittaa Fontellin taloon. Arkkitehti Jacob Ahrenberg ja taidemaalari Fanny Churberg suunnittelivat taloon kiireellä keisarin arvolle sopivan sisustuksen. Vaikka talo oli kooltaan varsin vaatimaton, Aleksanteri III ihastui siihen ja se muutettiin pysyvästi viralliseksi keisarilliseksi residenssiksi. Aleksanteri III perheineen majoittui sinne toisen kerran vieraillessaan uudelleen Lappeenrannassa vuonna 1891. Lisäksi keisarin veli, suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitš käytti residenssiä vuonna 1888.
Keisarintalon sisustuksesta pyrittiin tekemään tyyliltään mahdollisimman suomalainen, joten huonekalujen ja mattojen koristelussa käytettiin karjalaisten perinnetekstiilien ornamentiikkaa. Myöhemmin keisarintaloon alettiin Helsingin keisarillisen palatsin (nykyinen Presidentinlinna) tavoin kerätä suomalaisten taiteilijoiden maalauksia. Näiden kahden keisarillisen residenssin taideteokset muodostivat yhdessä Suomen suuriruhtinaskunnan keisarillisen taidekokoelman. Keisarintaloon hankittiin seitsemän maalausta, muun muassa Albert Edelfeltin ja Oscar Kleinehin meriaiheisia maalauksia sekä Gunnar Berndtsonin Hiihtopartio, ja lisäksi Ville Vallgrenin ja Johannes Takasen veistokset. Taideteokset siirrettiin vuonna 1920 Presidentinlinnaan ja yhdistettiin sen muuhun kokoelmaan.
Suomen itsenäistymisen jälkeen entinen keisarintalo toimi valtion rikkihappotehtaan konttorina. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1929. Tilalle rakennettiin vuonna 1931 valmistunut, Lars Sonckin suunnittelema kolmikerroksinen kivitalo, jossa toimi Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:n (nykyisen Kemiran) pääkonttori. Tämän talon seinässä on nykyään Lappeenrannan killan kiinnittämä muistolaatta.
Conwy

Conwy on kaupunki Walesissa. Vuonna 2001 siellä oli noin 116 538 asukasta. Se on hyvin säilynyt keskiaikainen kaupunki muureineen. Conwyn linnan rakennutti vuosina 1283–1289 kuningas Edvard I lujittaakseen valtaansa Walesissa. Edward myös keksi nimittää Conwyssä syntynyttä poikaansa Walesin prinssiksi, joka on nykypäivään asti säilynyt kruununperijän arvonimi.
Conwyn maamerkkejä ovat linnan muurien ohella kaksi siltaa. Sekä riippusilta että rautatiesilta kulkevat Conwyjoen yli läheltä linnaa.
Algeriannakkeli

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12 cm, siipien kärkiväli 21–22 cm ja paino noin 16,5–18 g. Algeriannakkeli muistuttaa suuresti korsikannakkelia, johon eroina ovat vain pienet höyhenpuvun värierot. Sukupuolet ovat lähes samannäköisiä, koiraan pään kuviot ovat hieman kontrastikkaammat. Nuoren linnun höyhenpuku muistuttaa naaraan höyhenpukua, mutta on haileampi, nokka on keltainen ja koivet vaaleammat kuin vanhan linnun. Piipittävä ääni muistuttaa käenpiian piipitystä.

Esiintyminen

Algeriannakkeli elää Algerian pohjoisrannikon vuoristossa noin 2,5 kilometrin korkeudella ja noin 25 kilometriä Välimeren rannasta. Djebel Baborvuoren populaation koko on noin 80 paria ja Tazan kansallispuiston tuntumassa elää noin 350 yksilön populaatio. Näiden lisäksi tunnetaan kaksi pientä esiintymää. Laji on paikkalintu, jonka liikehdinnästä tiedetään vain vähän. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Algeriannakkelit asuvat lähes yksinomaan vuorenrinteiden vanhoissa käsittelemättömissä metsissä, ja niiden suhde Algerian kotoperäiseen pihtalajiin algerianpihtaan (Abies numidica) ja Afrikan mantereen ainoaan haapapopulaatioon (Populus tremula) on mielenkiintoinen. Esiintymisalueilla kasvavat myös atlassetri (Cedrus atlantica) ja tammilaji pyökkitammi (Quercus faginea). Algeriannakkelin elinalueilla saattaa talvella olla jopa kaksi-kolme metriä lunta.

Lisääntyminen

Algeriannakkelin pesä on tavallisesti kookkaan, yksinäisen puun kolossa, useimmiten oksassa olevassa kolossa. Pesän korkeus maasta on keskimäärin 8,5 metriä. Todennäköisesti vain naaras hautoo, sillä koiraalla ei ole havaittu hautomalaikkua. Poikasia ruokkivat sekä naaras että koiras. Poikaset lähtevät pesästä noin 22–25 päivän ikäisinä. Laji pesii ilmeisesti vain kerran kesässä.

Ravinto

Kesäaikaan nakkelit syövät pääasiassa pieniä selkärangattomia. Syksyllä ja talvella nakkelit syövät enimmäkseen pähkinöitä ja siemeniä. Poikasia ruokitaan eläinravinnolla.
Fritz von Unruh

Fritz von Unruh (1885–1970) oli saksalainen kirjailija. Hänen kahden näytelmänsä Ein Geschlecht ja Platz muodostamaa kokonaisuutta pidetään saksalaisen ekspressionismin merkkiteoksena. Myöhemmin hän kirjoitti realistisia kertomuksia ja romaaneja, joita sävyttää moraalinen paatos. Hän asui Ranskassa vuodesta 1932 ja muutti sitten 1940 Yhdysvaltoihin, jossa hän asui vuoteen 1942.
Erich Honecker

Varhainen elämä

Honecker syntyi Neunkirchenissä, Saarlandissa. Hänen isänsä oli poliittisesti aktiivinen hiilikaivostyöläinen. Honecker liittyi Saksan kommunistipuolueen nuorisojärjestöön (Jugendverband) vuonna 1926 ja puolueeseen 1929 ja meni samana vuonna Moskovaan opiskelemaan kansainväliseen Lenin-kouluun. Hän palasi Saksaan 1931, mutta natsien noustessa valtaan Honecker pidätettiin 1935. Vuonna 1937 hänet tuomittiin kommunistisesta aktiivisuudesta kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön ja pidettiin vangittuna sodan loppuun saakka.
Sodan jälkeen Honecker liittyi Walter Ulbrichtin johtamiin kommunistiaktivisteihin. Vuonna 1946 hän oli Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen ensimmäisiä jäseniä. Suuren vaalivoiton jälkeen lokakuussa 1946 hän liittyi lyhytaikaiseen parlamenttiin. Saksan demokraattisen tasavallan perustaminen 7. lokakuuta 1949 antoi hänelle varajäsenen paikan keskuskomiteassa 1950 ja täysjäsenyyden 1958.

DDR:n johtajana

Vuonna 1961 Honecker oli yksi merkittävimmistä vastuullisista henkilöistä Berliinin muurin pystyttämisessä. Vuonna 1971 hän aloitti kamppailun poliittisesta vallasta, mikä johti Neuvostoliiton tuella hänen valtaannousuunsa ja Walter Ulbrichtin syrjäyttämiseen. Tuolloin hänestä tuli SED:n keskuskomitean ensimmäinen sihteeri, ja vuodesta 1976 alkaen hän oli SED:n pääsihteeri. Vuodesta 1975 alkaen hän oli myös DDR:n valtioneuvoston puheenjohtaja. 
Honecker itse kuvasi politiikkaansa "talous- ja sosiaalipolitiikan yhtenäisyyden politiikaksi". Ulbricht puolestaan oli pitänyt talouspolitiikkaa keskeisenä. Sisäpoliittisesti Honeckerin alkukautta leimasi liberalisoituminen erityisesti kulttuurin ja taiteen alalla.
Honeckerin kaudella DDR:n ja Saksan liittotasavallan suhteet järjestettiin sopimuksin. Lisäksi DDR osallistui Helsingin ETY-kokoukseen ja hyväksyttiin jäseneksi Yhdistyneisiin kansakuntiin. Näitä pidetään Honeckerin merkittävimpinä ulkopoliittisina saavutuksina.
Vuonna 1981 Honeckerin väitetään selvinneen täpärästi murhayrityksestä. Honeckerillä oli lisäksi salainen bunkkeri noin 40 kilometriä Berliinistä pohjoiseen. Bunkkerin rakentaminen aloitettiin 1978 ja rakennustyöt kestivät viisi vuotta. Bunkkerin oli tarkoitus kestää mm. ydinaseisku. Tieto bunkkerista tuli julkisuuteen elokuussa 2008. Honeckerin kerrotaan käyneen rakennelmassa henkilökohtaisesti vain yhden ainoan kerran. 
Mihail Gorbatšovin aloittaessa uudistuksiaan 1980-luvulla Honecker pysyi kovan linjan kommunistina. Kansannousu johti hänen eroonsa 18. lokakuuta 1989, ja hänet korvasi lyhytaikaisesti DDR:n johtajana Egon Krenz.
Vuosina 1989–1993 Honecker vältti syytteet kylmän sodan aikaisista rikoksista, etenkin 192 kuolemasta Berliinin muurilla. Hän vietti tämän ajan neuvostojoukkojen sairaalassa Berliinin lähellä ennen siirtymistään Moskovaan. Neuvostoliiton romahdettua Honecker palautettiin 1992 Saksaan.
Honecker tuotiin oikeuden eteen vuonna 1993, mutta hänet vapautettiin terveydentilan vuoksi. Hän muutti Chileen, jossa hän kuoli maksasyöpään 29. toukokuuta 1994.
Sirkka-Liisa Sass

Elämä ja ura

Sass suoritti humanistisia ja mainosalan opintoja Turun yliopistossa ja Hampurissa, jossa tapasi tulevan aviomiehensä. Hän asui pitkään Saksassa työskennellen perheenemäntänä ja miehensä yrityksessä ja sai kaksi lasta (tytär Annamaria Sass 20.3.1972–5.12.2011 ja poika s. 1974). Sassin aviomies kuoli 2001, ja Sass palasi pysyvästi Suomeen. 
Pisimpään Sass on ollut tunnettu lauluntekijänä ja sanoittajana. Hän on tehnyt lauluja muun muassa Anneli Saaristolle ja Kapsäkki-musiikkiteatterille. Vuonna 1991 hän levytti itse omia laulujaan albumille Mä olen nainen, säestäjänä Trio Töykeät. Ensimmäisellä julkaistulla laulullaan ”Elän hetkessä” hän pääsi vuonna 1984 Suomen Euroviisukarsinnan semifinaaliin ja laulusta tuli Anneli Saariston läpimurtoalbumin nimikappale. Vuonna 1991 hän jakoi ensimmäisen Pilkkalaulun SM-kilpailun voiton Työväen Musiikkitapahtumassa Valkeakoskella laulullaan ”Balladi Suomineidolle”.
Sass näkee itsensä etupäässä sanoittajana, vaikka useimmat laulunsa hän on myös itse säveltänyt. Lauluista on vuosien varrella koottu lukuisia lauluiltoja ja kabareenäytöksiä Helsingin piennäyttämöille vaihtelevan ryhmän kera, solisteina muiden muassa Noora Raikamo ja Reeta Viljamaa ja pianistina Michael Kujawa. Konsertti Yksisiipinen enkeli sai useita esityksiä keväällä 2001 Helsingin Avoimet ovet -teatterissa, solistina Anneli Saaristo ja säestäjänä Tessa Virta Trio. Esitys nähtiin myös Turun kaupunginteatterissa ja Tampere-talossa. Syksyllä 2009 uuden Kapsäkki-musiikkiteatterin Allotria-ravintola avattiin teatterinjohtaja, sopraano Reetta Ristimäen aloitteesta Sassin lauluilla, joita tulkitsi teatterin omista muusikoista koottu "Sassin Poppoo", ja esitykset jatkuivat vuoteen 2011 asti. Kapsäkin artistit Maija Ruuskanen ja Veera Railio sovittivat Sassin lauluista kuoro-ohjelmiston, jota Philomela-kuoro on vuodesta 2011 esittänyt muun muassa Espoon Sello-salissa ja Helsingin Kanneltalossa.
Vaikean skolioosin ja rintasyövän vuoksi Sass on käynyt läpi lukuisia leikkauksia. Sass teki selkärankansa oikaisuhistoriaan liittyvän näyttelyn Noidankehä, joka oli esillä Porin taidemuseossa 1999, sitten Kiasmassa keväällä 2001 ja edelleen Lappeenrannassa, Tukholmassa, Itävallan Grazissa ja Englannin Liverpoolissa. Näyttely koostui valokuvista, videoista ja ortopedisista laitteista. Sass kirjoitti kokemuksistaan myös samannimisen dokumenttiromaanin. Vuonna 2011 Sass teki ”puolispontaanin body art -performanssin” tilaisuudessa, jossa yhdysvaltalainen Guerrilla Girls -feministiryhmä oli esiintymässä. Sass meni yleisön eteen ja paljasti yksirintaisen, skolioosin vääntämän ylävartalonsa.
Sassille on myönnetty valtion taiteilijaeläke kuva- ja säveltaiteen ansioista. Yksittäisiä Sassin tekemiä lauluja ovat levyttäneet myös mm. Hellin Leed, Arja Saijonmaa, Kari Piironen ja Viktor Klimenko.
Bex

Maantiede

Maantieteellisesti kunta sijaitsee Rhônejoen laaksossa, joen itärannalla, pari kymmentä kilometriä Genevenjärven kaakkoisnurkasta kaakkoon. Bex’n korkein kohta on Sommet des Diablerets (3 210 m).

Liikenne

Moottoritie A9 kulkee Bex’n kautta. Bex on rautateiden risteyspaikka: SBB:n Lausanne–Brig-rata kulkee kunnan kautta; Bex’stä lähtee myös TPC-yhtiön rautatie Gryoniin ja Villarsin kautta Bretay’hin.

Muuta

Bex’ssä on nykyisen Sveitsin alueen ensimmäinen merkittävä suolakaivos, jota käytetty 1500-luvulta alkaen. Schweizer Salinen -yhtiön suolakaivoksen lisäksi alueella on museo.
Valmont

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo klassisen tarinan muuttuvan Formanin käsissä jälkihippifilosofiseksi ihmissuhdeleikiksi. Hän antaa Valmontille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Isosysisirkkunen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 15 cm. Koiras on musta, sillä on pitkähkö pyrstö ja korkea, vaalea siemensyöjän nokka. Siivellä on valkoinen kuvio. Naaras ja nuori lintu ovat ruskehtavia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Isosysisirkkunen elää paikoitellen Etelä-Amerikassa. Sen tyypillisiä elinympäristöjä ovat soistuneet pensaikkoalueet, suot ja sademetsä. Ravinnokseen se syö siemeniä. 
Laiton pyynti häkkilinnuksi Brasiliassa on saanut kannan taantumaan uhanalaisuuden partaalle. Lisäksi sademetsien hakkuut vähentävät lajin elinalueita.

Lisääntyminen

Naaras munii tavallisesti 2 munaa, joita se hautoo noin 18 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 3-viikkoisina.
Uhrikivenkadun kuppikivi (Hämeenlinna)

Uhrikivenkadun kuppikivi on Hämeenlinnan Kaurialassa kiven mukaan nimetyn Uhrikivenkadun varrella sijaitseva suuri kivi, jonka pintaan on rautakaudella kaiverrettu kuppeja. Kiven laella on laskettu olevan 136–139 kuppia. Samalla alueella on sijainnut toinen 1940-luvun rakennustöissä hävitetty pienempi kuppikivi. 
Uhrikivenkadun kuppikiveä usein sanotaan Suomen suurimmaksi uhrikiveksi, mutta esimerkiksi Hämeenlinnan kaupungin nykyisellä alueella Hauhon Hovikartanon mailla oleva Hovinkartano-niminen kivi on huomattavasti suurempi. Kanta-Hämeen uhrikivistä Uhrikivenkadun kuppien lukumäärä on ehkä suurin. Kaikkiaan Hämeenlinnan kaupungin nykyiseltä alueelta tunnetaan nykyisin 33 kuppikiveä sekä kaksi miekanhiontakiveä.
Kuppikiven päällä oleviin kuoppiin eli kuppeihin on arveltu laitetun  uhriksi esimerkiksi viljaa sadon parantamisen toivossa.

Uhrikiven siirto vuonna 2010

Alkuperäisessä sijainnissaan, Uhrikivenkatu 11:ssä sijaitsevan autoliikkeen pihalla, kuppikivi oli pitkään puristuksissa ja piilossa rehevän pensaikon keskellä, minkä johdosta se Museoviraston päätöksellä siirrettiin 27.9.2010 vajaan sadan metrin päähän Uhrikivenkadun ja Matintien kulmaukseen näkyvämmälle paikalle. Kiven siirto herätti paljon vastustusta, mutta siirtämisen myötä kiven suojelu, hoito ja nähtävyyskäyttö ovat parantuneet muinaismuistolain edellyttämällä tavalla.
Ison-Britannian luterilainen kirkko

Ison-Britannian luterilainen kirkko (Lutheran Church in Great Britain) on luterilainen kirkko Isossa-Britanniassa.
Se on ollut vuodesta 1988 Luterilaisen maailmanliiton jäsen, ja sen jäsenmäärä on 1500. Vuonna 2010 se liittyi jäseneksi Porvoon kirkkoyhteisöön. Kirkolla on kahdeksan englanninkielistä seurakuntaa, minkä lisäksi se järjestää jumalanpalveluksia amharaksi yhdellä paikkakunnalla, kiinaksi yhdellä paikkakunnalla, oromoksi yhdellä paikkakunnalla, puolaksi kahdeksalla paikkakunnalla, swahiliksi kahdella paikkakunnalla ja tigrinjaksi yhdellä paikkakunnalla.
Antonietta Toini

Antonietta Toini (oik. Toini Inkeri Nikander o.s. Putkonen; 5. marraskuuta 1901 Rauma – 3. heinäkuuta 1990 Tampere) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän oli ensimmäinen suomalainen sopraano, joka lauloi Milanon La Scalassa. Hän oli kiinnitettynä La Scalaan 1929 ja 1934 ja Frankfurt-am-Mainin oopperaan 1935–1936. Lisäksi hän vieraili Etelä- ja Keski-Euroopan sekä Skandinavian oopperoissa.
Toini asui Tampereella, ja hän lahjoitti 1990 Turun taidemuseolle 79 suomalaisten taiteilijoiden maalausta. Hän oli Tampereen Oopperayhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1954. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948.
Voith Paper

Voith Paper on saksalaisen Voith AG:n paperikoneita valmistava yksikkö. Se on Valmetin kanssa maailman johtavia paperikonevalmistajia. Yksikön liikevaihto tilikaudella 2005 oli 1,7 miljardia euroa ja se työllisti yli kymmenentuhatta työntekijää.
Paperinvalmistuksen maailmanennätys syntyi huhtikuussa 2008 Rhein Papierin Hürthin paperitehtaalla Voithin koneella. Paperikone tuotti hyvälaatuista sanomalehtipaperia yli vuorokauden ajan 1 980 metriä minuutissa.
Satu Mattila

Satu Mattila-Budich on suomalainen diplomaatti ja ulkoasiainneuvos. Hän on ollut Euroopan neuvostossa olevan Suomen pysyvän edustuston päällikön tehtävässä Strasbourgssa Ranskassa 1.9.2015 lähtien. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1983.
Ennen Euroopan neuvostoa Mattila-Budich on työskentellyt johtavana asiantuntijana Suomen Riian-suurlähetystössä ja sitä ennen hän toimi Suomen puheenjohtajuuskauden ajan Itämeren valtioiden neuvoston (CBSS) vastuuvirkamiehenä ja samalla myös puheenjohtajana. Hän oli Suomen suurlähettiläänä Singaporessa 2007–2011. Mattila-Budich on palvellut myös Suomen pysyvissä YK-edustustoissa Genevessä ja New Yorkissa, suurlähetystössä New Delhissä ja Washington D.C.:ssä sekä Tokiossa, jossa hän oli myös ministerineuvoksen tehtävissä.
Kotimaassa Mattila-Budich on työskennellyt ulkoministeriössä protokolla- ja poliittisella osastolla. Vuosina 2001–2004 hän oli päällikkönä pohjoisen ulottuvuuden yksikössä itäosastolla.
Ladon

Ladon (m.kreik. Λάδων, Ladôn) oli kreikkalaisessa mytologiassa käärmemäinen lohikäärme, jonka vanhemmiksi Hesiodos nimeää Forkyksen ja Keton. Yleisemmin se nimetään kuitenkin Tyfonin ja Ekhidnan lapseksi.
Ladonilla kerrottiin olevan sata päätä, jotka pystyivät puhumaan eri äänillä. Hera oli asetettanut Ladonin vartioimaan kultaista omenaa hesperidien puutarhaan, jossa lohikäärme oli kiertynyt omenapuun rungon ympärille eikä koskaan nukkunut. Herakles oli saanut yhdenneksitoista tehtäväkseen noutaa kultaisen omenan kuningas Eurystheukselle ja saadakseen omenan, Herakles tappoi Ladonin nuolillaan. Diodoros Sisilialainen kertoo, että joidenkin mielestä puutarhaa vartioikin Ladonin sijasta urhea lammaspaimen Drako, joka surmasi jokaisen omenoiden varastamista aikovan. Diodoros Sisilialainen kuitenkin jatkaa, että on itse kunkin oikeus muodostaa sellaisia mielipiteitä kuin haluaa.
Ladonin kuoltua Hera nosti sen kiitokseksi palveluksestaan Lohikäärmeen tähdistöksi.
Pohjanmaan Kansa

Pohjanmaan Kansa oli Vaasassa vuosina 1931–1991 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Kommunistisen Työn Äänen lakkauttamisen jälkeen sen kirjapainoyhtiö Oy Kirjapaino Ab siirtyi sosiaalidemokraattien haltuun. Jo aikaisemmin lakannutta Raivaajaa korvaamaan perustettiin uusi lehti Pohjanmaan Kansa. Toukokuussa 1931 sen kirjapaino joutui pommi-iskun kohteeksi. Vuosikymmenen loppuolella lehden toimintaedellytykset paranivat, mutta jo 1950-luvun alussa se joutui jatkuviin taloudellisiin vaikeuksiin, joista selvittiin vasta 1970-luvun alkuun mennessä. Valtion lehdistötuki ja ammattiliittojen lehtisetelit paransivat tilannetta 1970-luvun puolivälissä, ja vuonna 1980 lehtiyhtiölle valmistui uusi toimitalo. 1980-luvun puolivälissä yhtiö lähti mukaan paikallisradiotoimintaan ja alkoi julkaista Uusi Vaasalainen -kaupunkilehteä.
1980-luvun lopulla lehden levikki alkoi laskea ja sen toiminta muuttui tappiolliseksi. Kesäkuussa 1990 sovittiin fuusiosta Demari-lehteä julkaisseen Kustannus Oy Kansanvallan kanssa. Pohjanmaan Kansan muuttui Demarin osana julkaistuksi Pohjanmaan Demariksi, jota painettiin aluksi Vaasassa. Pohjanmaan alueelliset vaihtosivut poistuivat Demarista vuonna 2001, jolloin lehti muuttui Uutispäivä Demariksi.
Pohjanmaan Kansa ilmestyi aluksi kolmesti, vuosina 1945–1945 kuudesti, vuosina 1950–1967 jälleen kolmesti ja vuodesta 1968 lähtien neljästi viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla 3 000–5 000 kappaletta ja kohosi 1970-luvun lopussa yli kymmeneen tuhanteen. Päätoimittajina työskentelivät Isak Penttala (1931), Olavi Eronen (1931–1934), Frans Färm (Värtelä, 1935–1937), Eikka Mäkinen (1937–1939), Akseli Rodén (1939, 1941 ja 1947), Viljo Kosonen (1939–1940), Paavo A. Vuori (1941–1946), Viljo Hyvönen (1946–1947), Eero Oksanen (1947–1950), Viljo Kallio (1951–1952), Iivari Lumikero (1952–1954), Pentti Ketola (1954–1966), Arvo Pohjanhovi (1966–1975), Alpo Tiitinen (1975–1979), Vesa Karvinen (1979–1984) ja Iisakki Manninen (1984–).
Hiddensee (P6166)

Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Petrovskin telakalta. Se laskettiin vesille 1984. Alus luovutettiin Saksan demokraattiselle tasavallalle 24. syyskuuta ja se liitettiin Itä-Saksan kansanlaivastoon Volksmarineen 16. lokakuuta 1985 nimellä Rudolf Egelhofer (771).

Palvelus

Saksojen yhdistyttyä 1990 alus liitettiin Saksan laivastoon nimellä Hiddensee.
Se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1991, ja alus luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle marraskuussa. Alus suoritti USNS Hiddenseenä lukuisia kokeita ja evaluointeja Naval Air Warfare Centerissä Solomonsissa Marylandissä osallistuen muun muassa laivaston harjoituksiin. Laivaston budjettileikkausten seurauksena alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1996 ja se siirrettiin Battleship Coveen 14. kesäkuuta 1997.
Keskinen-Sappio

Maantietoa

Järven pinta-ala on 13,7 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,1 metriä mpy.
Haukijärvi (Orivesi, Yröskulma)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvi sijaitsee kallioisen pikkuvuoren takana olevassa painaumassa eikä sillä ei ole kartan mukaan saaria. Järven keskellä olevassa kapeikossa on salmi, joka on matala ja kasvamassa umpeen. Järven rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja järvellä on kaksi vapaa-ajan asuntoa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Kooninjoen valuma-alueeseen (35.745) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,5 metriä mpy. Järven etelärannasta lähtee oja, joka yhtyy Yrösjäkeen 900 metrin päässä.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa on järven eteläpuolella peltopalsta. Järvi vaikuttaa olleen silloin kaksialtainen, mutta seuraavassa kartassa järvialtaat vaikuttavat olevan yhteenvettyneiltä.
Edistyksellinen tiedeliitto

Tiedepolitiikka-lehti

Tiedepolitiikka-lehti on foorumi tiede- ja korkeakoulupoliittiselle keskustelulle. Lehden tavoitteena on tutkimuspohjaisesti tuoda esiin tieteeseen, korkeakoulutukseen, tutkimukseen ja teknologiaan sekä yhteiskunnallisiin ulottuvuuksiin liittyviä ajankohtaisia kansallisia ja kansainvälisiä kysymyksiä. Lehti pyrkii edistämään tieteidenvälistä ymmärrystä ja luomaan edellytyksiä aiempaa syvemmälle yhteistyölle sekä eri tieteenalojen että tieteellisen tiedon tuottajien ja käyttäjien välillä. Lehdessä julkaistaan tutkimuspohjaisia artikkeleita, ajankohtaisia keskustelupuheenvuoroja, katsauksia ja kirja-arvioita.

Edistyksen Päivät

Edistyksen Päivät on liiton vuosittain järjestämä seminaaritoiminnan päätapahtuma, johon kokoonnutaan kuuntelemaan ja keskustelemaan tieteen ja sitä ympäröivän yhteiskunnan näkemyksistä kulloinkin valitusta teemasta. Päivät ovat monimuotoinen tieteen, kulttuurin sekä sivistys-, yhteiskunta- ja elinkeinoelämän kohtauspaikka. Päivien teemat käsittelevät yhteiskunnallisen kehityksen kannalta keskeisiä kysymyksiä.
Rogmo FM

Rogmo FM (lyhenne sanoista Radio Only Good Music Only) oli Salossa toimiva paikallisradio, jonka omisti Salon Alueradio Oy. Rogmon kuuluvuusaluetta olivat Halikko, Kiikala, Lohja, Muurla, Perniö, Pertteli, Salo, sekä Somero. Rogmo aloitti toimintansa vuonna 2000 ja lopetti huhtikuussa 2009. 
14.04.2009 taajuudelta 93,5 MHz jatkoi Radio Auran Aallot Salo 500 W lähetysteholla. Lähetin sijaitsee Salon Tupurin mastossa.
Auran Aallot Salo on Salon Alueradio Oy:n paikallisradio, joka lähettää ohjelmaa Salon kuuluvuusalueella taajuudella 93,5 MHz. Ohjelmat tuotetaan Turun Paikallisradio Oy:n studioilta Turusta.  
Radio Auran Aallot Salo:lle toimitetaan omaa, Salon seudun asukkaille suunnattua ohjelmistoa ja Salon Seudun Sanomien paikallisuutiset, jota lähetetään arkisin. Arkisin kello 18-06 sekä viikonloppuisin ohjelma on eriytetty Turun ohjelmasta poikkeuksen tähän tekevät TPS:n jääkiekko- ja jalkapallo-otteluselostukset.