google/wiki40b huggingface dataset:
Winnipegjärvi

Virtausalue

Winnipegjärvi on osa Winnipegjärven virtausaluetta, joka ulottuu Ontariosta Albertaan sekä Yhdysvaltojen pohjoisosiin.
Winnipegjärveen laskee useita jokia. Näistä suurimmat ovat Red-, Winnipeg- ja Saskatchewan-joet, jotka yhdessä muodostavat 60 % osuuden järveen virtaavista vesistä. Muita järveen laskevia jokia ovat mm. Poplar-, Berens-, Pigeon-, Manigotagan-, Dauphin-, Fisher- ja Icelandic-joet. Järvellä on vain yksi laskujoki, Nelsonjoki, joka laskee Hudsoninlahteen.

Winnipegjärven merkitys alueen taloudelle

Winnipegjärvi on alueen tärkeä kalastusalue. Luvan saaneita kalastusryhmiä on yli 1 000, joiden vuosittainen yhteenlaskettu kalansaalis ylittää 5 miljoonaa kiloa, ja tuotannon yhteisarvo nousee yli 20 miljoonan Kanadan dollarin.

Historiaa

Historiallisesti Winnipegjärvi muodosti yhden provinssin tärkeistä kulkureiteistä, sillä se tarjosi lähes 500 kilometrin mittaisen koskettoman vesireitin. Järvi on tunnettu myös oikukkaasta säästä. Vanhan kansan keskuudessa sanotaan muiden Pohjois-Amerikan suurten järvien antavan 15 minuutin varoituksen ennen myrskyä, mutta Winnipegjärvi antaa vain viisi minuuttia.
Vuosina 1880–1940 useita pieniä höyryveneitä kulki säännöllisiä reittejä pitkin Winnipegjärveä. Tunnetuin ja pidetyin näistä aluksista lienee höyrylaiva Keenora, joka on nykyisin näytteillä kuivalla maalla Manitoban merenkulkumuseossa Selkirkin kaupungissa Winnipegin koillispuolella. Muita järvellä liikennöineitä höyryaluksia olivat muun muassa Anson Northup, City of Selkirk, City of Winnipeg, Colvile, Premier, Princess, Winnitoba sekä Wolverine.
Elokuva "K-19: The Widowmaker" (pääosissa mm. Harrison Ford) kuvattiin osittain Winnipegjärvellä.
HMS Munin (1911)

Valmistus

Alus tilattiin Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta Malmöstä ja se laskettiin vesille 5. joulukuuta 1911. Alus liitettiin laivastoon 10. tammikuuta 1913.

Palvelus

HMS Munin osallistui laivaston mukana maan puolueettomuuden valvontaan sekä ensimmäisen maailmansodan lopulla että toisen maailmansodan alussa. Alus poistettiin palveluksesta 18. lokakuuta 1940. Alus upposi tykistömaalina 1946.
Baššibazukki

Baššibazukki (turk. başıbozuk ’johtajaton, liittämätön, järjestäytymätön’) on nimitys, joka tarkoittaa Osmanien valtakunnan armeijassa palvelleita palkkasotureita, jotka tunnettiin kurittomuudestaan.
Termiä käytettiin alun perin siviileistä ja sillä tarkoitettiin kodittomia kulkureita ja kerjäläisiä, jotka olivat saapuneet valtakunnan etäisistä provinsseista Istanbuliin etsimään toimeentuloa. Krimin sodan sytyttyä vapaaehtoisyksikköjä värvättiin samankaltaisista väestönosista ja nimitys siirtyi sotilaskäyttöön. Värvätyt olivat lähinnä albaaneja, kurdeja ja tšerkessejä, mutta heitä tuli myös muualta Lähi-idästä sekä Pohjois-Afrikasta. Baššibazukkiyksiköt eivät kuuluneet armeijan vakinaiseen väkeen. Värvätyn vapaaehtoisen tuli aseistaa itsensä, ja ratsuväenyksikköön pyrkiessään värvätyllä tuli olla oma hevonen. Baššibazukkiyksiköillä oli myös omat keskuudestaan valitut johtajansa. Heidän univormunsa eivät olleet säädeltyjä, ja baššibazukkisotilaat muistetaan myös kirjavista ja värikkäistä asuistaan, joiden vuoksi he olivat suosittuja historiamaalauksien aiheita.
Sodan aikana baššibazukit alkoivat kerätä huonoa mainetta kurittomuudellaan sekä taistelun aikana että siviilien keskuudessa. Baššibazukit syyllistyivät raakuuksiin sotavankeja kohtaan sekä siviiliväestön rosvoamiseen ja raiskauksiin Krimillä ja Bulgariassa. Osmaniarmeija pyrki tuomaan normaalin sotilaskurin myös bassibasuukkiyksiköihin, mutta yritykset eivät tuottaneet tulosta. Seurauksena baššibazukkiyksiköt lakkautettiin pian Turkin sodan (1877-1878) jälkeen.
Sana baššibazukki tunnetaan hyvin myös kapteeni Haddockin käyttämänä haukkumasanana Tintti-sarjakuvissa (ransk. bachibouzouk), joissa siitä esiintyy erilaisia kirjoitusasuja.
Adam de la Halle

Adam de la Halle (1237 Arras, Ranska – 1288 Napoli) oli ranskalainen truveeri. Hänen elämänvaiheensa tunnetaan huonosti, mutta hänen tiedetään siirtyneen Italiaan Kaarle I Anjoulaisen palvelukseen, sillä hän kertoo siitä teoksessaan Roi de Sicile. Adam toimi Napolissa hovirunoilijana.
Adam de la Halle tunnettiin myös lempinimellä Bossu ("kyttyräselkä"). Adam de la Hallen on arveltu olleen kotoisin Arrasista. Hänen teoksiaan Le jeu de Robin et Marion (n. 1288) ja Le jeu de la feuillée pidetään koomisen oopperan edelläkävijöinä. Jälkimmäistä, sävyltään hyvin modernia teosta pidetään hänen pääteoksenaan.
Bill Mazeroski

William Stanley Bill Mazeroski (s. 5. syyskuuta 1936) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja. 
Mazeroski syntyi Wheelingissä, Länsi-Virginiassa. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 7. heinäkuuta 1956 ja viimeisensä 4. lokakuuta 1972. Hän vietti koko ammattilaisuransa Pittsburgh Piratesissa. 
Mazeroski oli toinen pesämies. Hän oli All Star -pelaajana seitsemään otteeseen ja voitti kahdeksan National Leaguen Gold Glovea sekä vuoden 1960 Babe Ruth Awardin. Hänet valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 2001.
Alfred Tennyson

Elämä ja tuotanto

Tennyson syntyi Lincolnshiressä rehtorin poikana. Isä kärsi mielenterveysongelmista ja joi rankasti. Tennyson ja kaksi tämän vanhempaa veljeä kirjoittivat runoutta teini-iässä, ja heidän yhteiskokoelmansa julkaistiin Alfredin ollessa 17-vuotias. 
Tennyson kirjoittautui Cambridgen Trinity Collegeen 1828 ja julkaisi ensimmäisen oman kokoelmansa, Poems Chiefly Lyricalin, vuonna 1830. Vaikka jotkut kriitikot pitivät Tennysonin tyyliä ylisentimentaalisena, hänen runoistaan tuli pian suosittuja ja Tennyson sai kiitosta tunnetuilta runoilijoilta, kuten Samuel Taylor Coleridgelta.
Vuonna 1831 Tennysonin isä kuoli ja hän joutui jättämään opiskelut. Hän palasi Lincolnshireen huolehtimaan äidistään. Vuonna 1833 Tennyson julkaisi toisen runokokoelmansa, joka sisälsi hänen tunnetuimman runonsa The Lady of Shalott. Kokoelma sai kielteiset arvostelut, eikä Tennyson julkaissut kymmeneen vuoteen, vaikka jatkoikin koko ajan kirjoittamista. 
Tennyson ja perhe muuttivat Essexiin ja vuonna 1842 Tennyson julkaisi kaksiosaisen kokoelman Poems, joista ensimmäinen osa sisälsi jo julkaistuja runoja ja jälkimmäinen enimmäkseen uusia. Ne olivat menestyksekkäitä, kuten myös vuonna 1847 ilmestynyt Princess. Vuonna 1850 Tennyson saavutti uransa huipun: hänelle myönnettiin Poet Laureaten eli hovirunoilijan arvo, jossa hän seurasi William Wordsworthia. Samana vuonna hän meni naimisiin Emily Sellwoodin kanssa. Runojen myynnistä tuli nyt hiumattavat tulot, ajoittain yli 10 000 puntaa vuodessa, ja Tennyson saattoi ostaa talon maaseudulta ja jatkaa kirjoittamista sen rauhassa.
Virallisessa asemassaan Tennyson sepitti isänmaallis-romanttisia teoksia, kuten Ode on the Death of the Duke of Wellington (1852) ja Kevyen prikaatin hyökkäys (1855), joka kertoo Krimin sodan aikaisesta epäonnistuneesta hyökkäyksestä:
Heidän on pakko kuolla: 
tykkejä tääll’ on ja tuolla, 

patteri joka puolla 

  ampuu ja lataa.

Sauhuun ja pauhinaan 

peittyissä järkkyvän maan,

rohkeina kuoleman kitaan, 

hornan kattilaan 

  ratsasti kuus sataa. 

  (suom. Yrjö Jylhä)
Kuningatar Viktoria myönsi Tennysonille paronin arvon vuonna 1884. Hän oli ensimmäinen aateloitu englantilainen kirjailija.
Les McCann

Les McCann (s. 23. syyskuuta 1935 Lexington, Kentucky) on yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -laulaja, joka esitti muun muassa soul jazziksi luonnehdittavaa musiikkia. Hänen uransa huipentuma oli vuoden 1969 Montreux’n jazzfestivaali, jolla hän teki Eddie Harrisin ja Benny Baileyn kanssa levytyksen Swiss Movement Atlantic Recordsille.
Ensimmäistä kertaa McCann sai julkisuutta vuonna 1956, kun hän voitti laivastossa laulajana lahjakkuuskilpailun, joka johti esiintymiseen The Ed Sullivan Show’ssa. Laivaston jälkeen hän perusti trion Los Angelesissa. Hän kieltäytyi liittymästä Cannonball Adderleyn yhtyeeseen, koska halusi keskittyä omaan musiikkiinsa. Hän sai sopimuksen Pacific Jazzin kanssa ja sai vuonna 1960 huomiota albumeillaan Les McCann Plays the Truth ja The Shout. McCannin kanssa tekivät yhteistyötä Ben Webster, Groove Holmes, Blue Mitchell, Stanley Turrentine, Joe Pass, Jazz Crusaders ja Gerald Wilson Orchestra.
Vuosina 1965–1967 McCannin levy-yhtiönä oli Limelight Records. Vuonna 1968 hän teki levytyssopimuksen Atlanticin kanssa, ja Swiss Movementin jälkeisiin albumeihin kuului Layers (1972). Sopimus Atlanticin kanssa umpeutui vuonna 1976, ja tämän jälkeen McCann esiintyi levytyksillä paljon aiempaa harvemmin. Hän kuitenkin palasi kiertuetta varten Eddie Harrisin kanssa vuonna 1994. 1990-luvun puolessavälissä McCann kärsi aivoverenkiertohäiriöstä, joka haittasi hänen uraansa muusikkona. Hän on kuitenkin jatkanut työskentelyä tämän jälkeen.
Jack Mercer

Ura

Mercer aloitti työskentelemään animaattorina Tweeningin roolissa Fleischer Studiosilla 1930-luvulla. Hän työskenteli myös ääninäyttelijänä ja teki ensimmäisen roolinsa vuonna 1933 Fleischer Studiosin Betty Boop's Penthouse lyhytanimaatioon, jossa Betty Boopin äänenä toimi Mae Questel. Kaksi vuotta myöhemmin Mercer korvasi William Costellon Kippari-Kallen äänenä. Mercerin ensimmäinen rooli Kippari Kallena oli lyhytanimaatiossa King of the Mardi Gras, jonka jälkeen Mercer toimi hahmon roolissa aina 1980-luvulle saakka. Hän myös käsikirjoitti useat Kippari-Kalle animaatiot Fleischer Studiosille. Mercer teki myöhemmin ensimmäisen animaatiosarjansa Kippari-Kallen roolissa 1960-luvulla Popeye the Sailorissa ja sitä ennen hän oli myös Felix-kissan roolissa sarjassa Felix-ihmekissa. Myöhemmin Mercer oli myös Hanna-Barberan tuottamassa The All-New Popeye Hour piirrossarjassa Kippari-Kallen roolissa.
Mercer kuoli 74-vuotiaana mahasyövän liittyvään sairauteen New Yorkissa.
Nicola Abbagnano

Nicola Abbagnano (15. heinäkuuta 1901 – 9. syyskuuta 1990) oli italialainen eksistentialistinen filosofi. Abbagnano syntyi Salernossa, opiskeli Napolissa ja opetti Torinossa.
Abbagnano toimitti vuodesta 1952 Rivista di filosofiaa yhdessä Norberto Bobbion kanssa. Vuonna 1972 hän muutti Milanoon ja kirjoitti Indro Montanellin Il Giornaleen. Hän toimi jonkin aikaa Milanon kulttuuriasessorina.
Abbagnano kuvasi ajatteluaan "positiiviseksi eksistentialismiksi". Hänen "mahdollisen filosofiansa" tuomitsi muut eksistentialistit, koska he joko kielsivät inhimilliset mahdollisuudet tai sitten liioittelivat niitä. Myöhemmissä teoksissaan hän pyrki omaksumaan naturalistisemman ja tieteellisemmän lähestymistavan filosofiaan.
Keravanjoen koulu

Keravanjoen koulu on Keravalla sijaitseva peruskoulu, joka koostuu kahdesta eri toimipisteestä. ​Lapilan toimipiste toimii alakouluna eli siellä annetaan opetusta luokille 1-6. ​Jaakkolan toimipiste on yläkoulu (luokat 7-9).   
Keravanjoen koulun alakoulussa (Laipilan toimipiste) on noin 270 ja yläkoulussa (Jaakkolan toimipiste) 470 oppilasta.

Koulu äänestyspaikkana

Keravanjoen koulun Jaakkolan toimipiste toimii varsinaisina vaalipäivinä Keravan kaupungin Jaakkolan äänestysalueen (alue 10) äänestyspaikkana ja Lapilan toimipiste Lapilan äänestysalueen (alue 11) äänestyspaikkana.
Penispumppu

Penispumppu (eng: penispump) on pumppu, joka asetetaan siittimen päälle. Penispumppu kasvattaa erektiota tai säännöllisesti käytettynä kasvattaa siittimen kokoa.
Tämä on sopiva laite muun muassa miehille, joilla on erektiohäiriöitä, tai muuten heikko erektio.
Samaan tarkoitukseen voi käyttää myös penisrengasta, mutta penispumppua tulee esikäyttää ennen penisrenkaan asettamista, jos käyttäjällä on esimerkiksi erektiohäiriö tai muuten vaikeuksia asettaa penisrengasta paikoilleen.
Gandhin kansainvälinen rauhanpalkinto

Gandhin kansainvälinen palkinto (engl. International Gandhi Peace Prize)  on vuodesta 1995 arvovaltainen intialainen rauhanpalkinto joka myönnetään järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä maailmanrauhan ja kehitykselle. Rauhanpalkinto on noin 10  miljoonaa Intian rupiaa. Palkinto on nimetty Mahatma Gandhiin mukaan. 
Rauhanpalkinnon myöntää  Intian hallitus jonka nimittämässä juryssä on maan pääministeri sekä oppositionedustaja että Intian korkeimman oikeuden presidentti.
Matjaž Smodiš

Ura

Smodiš syntyi Trbovljessa, mutta muutti pian syntymänsä jälkeen Novo mestoon. Koulussa hänet tutustutettiin yleisurheiluun ja hän voittikin monta mitalia koulun mestaruuskisoissa. Vasta 10-vuotiaana hänet tutustutettiin koripalloon, jolloin hän rakastui lajiin. Smodiš siirtyi pelaamaan KK Krkaan ja 15-vuotiaana hän pääsi pelaamaan edustusjoukkueeseen. Kausi 1999-2000 oli hänen viimeisensä Sloveniassa ja samalla hän voitti Slovenian mestaruuden.
Kauden jälkeen Smodiš siirtyi Virtus Bolognaan, jossa hän voitti ensimmäisen Euroliiga-mestaruutensa. Kun joukkue voitti myös Italian-mestaruuden sekä Italian cupin, saavutti Smodiš ensimmäisen tripla-mestaruutensa. Kaudella 2001–2002 joukkue pääsi Euroliigan finaaliin saakka, mutta silloin Panathinaikos BC oli parempi. Kolmen Virtus-kauden jälkeen hän siirtyi Climamio Bolognaan. Climamio eteni Euroliigan loppuotteluun kaudella 2004–2005, mutta hävisi sen. Toisaalta kauden päätteeksi seura voitti Italian-mestaruuden. 
Smodiksella oli vielä vuosi sopimustaan jäljellä, mutta hän siirtyi vuonna 2005 TsSKA Moskova, koska halusi pelata Ettore Messinan alaisuudessa. Moskovan joukkueessa hän voitti Euroliigan vuosina 2006 ja 2008. Lisäksi hän voitti jokaisena pelikautenaan Venäjän-mestaruuden. Smodiš lähti TsSKA Moskovasta kuuden pelikauden jälkeen ja siirtyi kaudeksi 2011–2012 KK Cedevitaan.
Tord Rörikinpoika Bonde

Tord Rörikinpoika Bonde  (k. 1417) oli valtaneuvos. Hän oli Raaseporin linnan päällikkö Bo Joninpoika Gripin aikana ja oli kuningatar Margareetan merkittävimpiä luottohenkilöitä Suomessa. Hän siirtyi ensin Turun linnanpäälliköksi ja 1403 Viipurin linnanpäälliköksi.
Yevlaxin piirikunta

Yevlaxin piirikunta (azeriksi Yevlax rayonu, ven. Евлахский район, Jevlahski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1540 neliökilometriä. Asukkaita on 118 300 henkeä (vuonna 2010).
Yevlaxin piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Qaxin ja Şəkin, idässä Ağdaşin, etelässä Bərdən ja Tərtərin sekä lännessä Goranboyn ja Samuxin piireihin. Yevlaxin piirin keskellä on erillinen Mingəçevirin kaupunkialue. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Yevlaxin kaupunki, josta on 287 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Aranin kaupunkimainen taajama. Kuntia on yhteensä 32, taajamia 2 ja kyliä 47. Kaupunkiväestön osuus on 55,1 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 98,4 % on azereja ja 0,8 % kurdeja.
Piirin kautta kulkee Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie sekä Bakun ja Tbilisin välinen rautatie, josta haarautuvat sivuradat Balakəniin, Bərdəän ja Mingəçeviriin. Yevlah on huomattava teollisuuskeskus, jossa tuotetaan muun muassa elintarvikkeita, tupakkaa ja rakennustarvikkeita. Maatalous on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat Qoçtəpən, Zərgərtəpən ja Üçtəpən kurgaanit, muinaisen Ərəşin kaupunginmuurien jäänteet, Xaldan kylän lähellä sijaitseva hautakammio, Marzılın kylän pyhäkkö sekä Malbinəsin moskeijan rauniot.
Paikallislehtenä ilmesty Kür (”Kura”).
Cultural y Deportiva Leonesa

Historia

Cultural Leonesan on perustanut 5. elokuuta 1923 Miguel Gutiérrez.
Segunda División B-sarjataso otettiin käyttöön kaudeksi 1928–1929, ja Cultural Leonesa oli sarjan ensimmäinen voittaja. Joukkue on pelannut vuosien mittaan jokaisella sarjatasolla Primera Divisiónista Tercera Divisióniin. Espanjan pääsarjassa joukkue on pelannut toistaiseksi yhden kauden, kaudella 1955–1956.
Historiansa aikana Cultural Leonesa on pelannut kaikkiaan yhden kauden Primera Divisiónissa, 14 kautta Segunda Divisiónissa, 30 kautta Segunda División B:ssä ja 28 kautta Tercera Divisiónissa.
Malarce-sur-la-Thines

Malarce-sur-la-Thines on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 258 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Malarce-sur-la-Thinesin pinta-ala on 37 neliökilometriä. Kunta on muodostettu kolmen kunnan, Malarcen, Lafigèren ja Thinesin kuntaliitoksessa vuonna 1975.
Kuninkaala

Historia

Fastböle on yksi Helsingin pitäjän vanhoja kyliä ja se mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1540. Vuodelta 1708 olevassa kartassa näkyy Fastbölen kylässä neljä taloa: Gjutars, Konungs, Markusas ja Orädders. Nämä neljä taloa, samoin kuin isonjaon yhteydessä syntynyt Påkas, ovat vielä nykyään alkuperäisillä paikoillaan Kuninkaalan kylänmäellä, joka sijaitsee tiedekeskus Heurekan kohdalla pääradan itäpuolella aivan Tikkurilan keskustan kupeessa. Kuninkaala on saanut nykyisen suomenkielisen nimensä Konungsin talosta. Kylänmäen miljööseen kuuluu myös Keravanjoen partaalla oleva Helsinggård, Tikkurilan ruotsinkielisen nuorisoseuran vanha seuratalo.
Fastböle oli myös pääradalla Tikkurilan eteläpuolella sijainneen rautatiepysäkin nimi tiettävästi siitä syystä, että pysäkille johti tie Fastbölen kylästä. Vuonna 1926 pysäkille annettiin suomenkielinen nimi Puistola. Sen mukaisesti Fastböle oli käytössä myös läheisen Puistolan kaupunginosan ruotsinkielisenä nimenä. Vuonna 1954 pysäkin – ja koko Puistolan kaupunginosan – ruotsinkieliseksi nimeksi vahvistettiin Parkstad. Tämä pysäkki on Puistolan nykyisen rautatieaseman edeltäjä ja se sijaitsi noin 400 metriä pohjoiseen nykyisestä asemasta.

Nykyinen asutus ja yritykset

Kuninkaalan nykyinen asutus on pientalovaltaista ja se on keskittynyt kolmelle alueelle: Heidehofiin, Kuusikkoon ja Hakkilankallioon. Kerrostaloasutusta on vain pienellä alueella radan varressa vanhan kylänmäen eteläpuolella. Kuninkaalan Tikkurilan puoleisessa länsiosassa sijaitsee Tikkurila Oyj:n pääkonttori ja maalitehdas. Sen kuutionmuotoinen "maalitorni" valaistuine mainoskyltteineen on alueen maamerkki. 
Kehä III:n ja Lahdenväylän risteykseen Porttipuiston yritysalueelle on rakennettu liiketiloja erityisesti sisustuksen, kodin tavaroiden ja vapaa-ajan tuotteiden myymälöille. Alueelle on sijoittunut muun muassa ruotsalaisen Ikean Vantaan tavaratalo. Lisäksi alueella ovat esimerkiksi keravalaisen Finsoffan, lahtelaisen Iskun ja maskulaisen Maskun Kalustetalon, sekä tanskalaisen Jyskin, ruotsalaisenomisteisen halpakauppaketju Tokmannin myymälät.
Tera Lynn Childs

Tera Lynn Childs on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka esikoisteos on Jumalten jälkeläiset (Oh. My. Gods.) vuodelta 2008. Suomeksi hänen teoksiaan on julkaissut Stabenfeldt.

Lapsuus

Childs syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa. Hänen lapsuudessaan perhe muutti usein, sillä hänen vanhempansa olivat näyttelijöitä. Kun Childs sai muun muassa teatteritiedettä sisältäneet opintonsa valmiiksi, hän ei tarkkaan tiennyt, mihin ammattiin ryhtyisi. Lopulta hän alkoi vähin äänin kirjoittaa kirjaa Jumalten jälkeläiset, mistä tulikin menestys.
Cointreau

Cointreau [kwɛ̃.tʁo]  on triple sec -tyyppinen appelsiinin ja pomeranssin kuorista valmistettu likööri, jonka alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia. Sitä valmistetaan Saint-Barthélemy-d'Anjoun kylässä Angers’n kaupungin esikaupunkialueella Ranskassa. Cointreaun valmistukseen käytettäviä appelsiineja tuodaan Espanjasta, Brasiliasta ja Haitista.
Cointreaun tislaamon perustivat Angers’ssa veljekset Adolphe ja Édouard-Jean Cointreau 1849. Ensimmäinen tislaamon valmistama kaupallisesti menestynyt tuote oli kirsikkalikööri guignolet, ja ensimmäiset Cointreau-pullot myytiin 1875.
Cointreau aloitti Cointreauversial-mainoskampanjan burleskitaiteilija Dita von Teesen kanssa vuonna 2007.
Carl Loewe

Johann Carl Gottfried Loewe (30. marraskuuta 1796 Löbejün – 20. huhtikuuta 1869 Kiel) oli saksalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten balladeistaan, joita hän sävelsi noin 400. Loewellä oli myös tapana itse esittää laulujaan.
Maltsayökkönen

Koko ja ulkonäkö

Maltsayökkönen on yökköseksi keskikokoinen. Sen etusiipien pohjaväri on tummanharmaa, ja niissä on metallinvihreä kuviointi. Siiven keskiosassa on selvästi erottuvat vaaleat munuaistäplät. Takasiivet ovat harmahtavan valkoiset. Siipiväli on 38–42 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Maltsayökköstä tavataan Etelä- ja Keski-Euroopasta Kiinaan ja Japaniin. Lajin lentoaika on kesäkuusta syyskuuhun.

Elinympäristö ja elintavat

Suomessa laji esiintyy etelärannikolla ja lounaassa. Sen elinympäristöä ovat kulttuuribiotoopit, rannat ja kosteapohjaiset niityt. Aikuinen perhonen tulee valolle ja syötille.

Ravintokasvi

Yöaktiivinen toukka on oligofagi; maltsat, kierrot, tattaret, suolaheinät, heirakat ja savikot.
Hocine Achiou

Ura

Achiou aloitti jalkapalloilun 11-vuotiaana ES Ben Aknounin junioreissa, josta hän sittemmin siirtyi ammattilaiseksi USM Algeriin. Achiou nousi sittemmin joukkueessa tärkeään rooliin Afrikan Mestarien liigassa kausilla 2003 ja 2004, jolloin se selvisi muun muassa välieriin asti. Hyvien otteiden myötä Achioulla oli tarjolla päästä pelaamaan Eurooppaan useaan otteeseen, mutta ei saanut sovittua henkilökohtaisista asioista. Hän kävi muun muassa koeajalla Fulhamissa, Sedanissa ja Lorientissa. Lopulta kesällä 2006 Achiou siirtyi vuoden sopimuksella sveitsiläiseen Aaraun joukkueeseen, jossa hän pelasi 28 ottelua tehden niissä neljä maalia.
Achiou kuitenkin palasi kotimaahansa yhden kauden päätteeksi ja siirtyi vuodeksi USM Algeriin, josta hän siirtyi JS Kabylien riveihin niin ikään vuodeksi. Kesällä 2009 Achiou palasi vanhaan seuraansa USM Algeriin.

Maajoukkueura

Achiou pelasi Algerian maajoukkueessa yhteensä 26 ottelua vuosien 2003-2009 aikana. Hän edusti maataan vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskisoissa, jossa Algeria selvisi puolivälieriin. Hän oli samalla maansa parasmaalintekijä kahdella maalilla.
Caleb Deschanel

Joseph Caleb Deschanel (s. 21. syyskuuta 1944) on yhdysvaltalainen elokuvaaja.

Elämä

Deschanel syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, yhdysvaltalaiselle äidille ja ranskalaiselle isälle, jotka kasvattivat hänet kveekariksi. Hän opiskeli Johns Hopkinsin yliopistolla, Etelä-Kalifornian yliopiston elokuvakoulussa ja AFI-konservatoriossa.
Deschanel meni vuonna 1972 naimisiin näyttelijä Mary Jo Weirin kanssa. Parin tyttäret, Emily (s. 1976) ja Zooey (s. 1980), ovat molemmat näyttelijöitä.

Ura

Deschanel on ollut viidesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi (1984, 1985, 1997, 2001, 2005). Ehdokkuudet tulivat töistä elokuvissa Valiojoukko (1983), Voittajan paluu (1984), Tyttö ja villihanhet (1996), Patriot (2000) ja The Passion of the Christ (2004).
Deschanel sai Patriotista American Society of Cinematographersin palkinnon.
Deschanelin vähemmän tunnetulta uralta elokuvaohjaajana ovat syntyneet Kahlekuningas (1982) ja Crusoe – Etelämeren seikkailija (1988).