Filosofinen huumori

Filosofinen huumori on huumorin muoto, jossa vitsi liittyy esimerkiksi johonkin filosofiseen näkemykseen tai stereotypioihin filosofeista. Yleensä vitsin tajuaminen edellyttää jonkinlaista filosofista osaamista.

Filosofian ja huumorin suhde

Filosofisia argumentteja ja vitsejä yhdistää se, että ne kummatkin pyrkivät usein hämmentämään käsitystä siitä, miten asiat ovat, kääntämään asioita päälaelleen tai tuomaan esille piilossa olevia, usein epämiellyttäviä, totuuksia. Toinen filosofisia ongelmia ja vitsejä yhdistävä tekijä on se, että kummatkin flirttailevat tai törmäävät usein yhteen, omalla tavallaan, järjettömyyksien tai suoranaisen hölynpölyn kanssa.
Jean Paulin mukaan huumori voidaan nähdä keskeisenä esteettisenä tekijänä, subliimin vastakohtana: se nöyryyttää suuruuden ja nostaa vähäisen, ja tekee ne tyhjiksi toisaalta tekemällä niistä saman arvoisia, toisaalta tasa-arvoisuuden kautta, toisaalta asettamalla ne äärettömyyden eteen. Ludvig Wittgenstein on sanonut, että kokonainen filosofinen teos voitaisiin koostaa pelkistä vitseistä.

Esimerkkejä

Huumori oli läsnä jo filosofian alkuvaiheissa. Platonin dialogeissa ja niissä ilmenevässä sokraattisessa ironiassa on paljon humoristista. Filosofit pyrkivät jo antiikin aikana myös satirisoimaan toistensa näkemyksiä. Eräs varhainen esimerkki on Timonin Pilkkarunot (Silloi).
Filosofinen huumori voi pilailla esimerkiksi eri filosofien ajattelu- tai argumentointitapojen kustannuksella. Eräs esimerkki ovat todistukset, että p (missä p on jokin propositio eli väittämä):
»Churchland: Tietyt vastustajani väittävät ajattelevansa, että ei-p; mutta minun väitteeni on juuri se, että he eivät ajattele. Täten, p.»
»Plantinga: On malliteoria, että p -> p. On varmasti mahdollista, että p:n täytyy olla tosi. Täten, p. Mutta on malliteoria, että p -> p. Täten, p.»
Ensimmäisessä "todistuksessa" vitsi on siinä, että Paul Churchland kannattaa eliminatiivista materialismia, jonka mukaan sellaiset arkipsykologiset käsitteet kuten "ajattelu" eivät vastaa todellisuutta. Toisessa pilaillaan Alvin Plantingan mahdollisten maailmojen sovellusten kustannuksella.
Filosofiaa on myös mahdollista opettaa huumorin avulla. Tätä lähestymistapaa on käytetty Thomas Cathcartin ja Daniel Kleinin bestsellerissä Plato and a platypus walk into a bar (2007). Seuraava on vapaasti suomennettu esimerkki teoksesta:
»Mies tulee kotiin työmatkalta, ja löytää vaimonsa sängystä hermostuneen näköisenä. Kun mies avaa vaatekaapin laittaakseen takkinsa sinne, hän löytää parhaan ystävänsä alastomana kaapista. Hän kysyy: "Lauri, mitä teet täällä?" Lauri kohauttaa olkapäitään ja sanoo: "Jokaisen täytyy olla jossakin". Tässä vitsissä Lauri antaa hegeliläisen vastauksen eksistentialistiseen kysymykseen. Kysymys koskee tässä-ja-nyt-olemisen eksistentiaalista tilannetta, mutta vastaus on suuremmasta, universaalista näkökulmasta [...]»
Tietyt filosofiset kannat voivat olla enemmän parodisia kuin tarkoitettu vakavasti otettaviksi. Esimerkiksi ’patafysiikka on surrealistinen näennäisfilosofia, joka parodioi metafysiikkaa tutkimalla sen tuolla puolen olevia asioita. Myös joissakin uskontojen parodioissa on filosofista huumoria: muun muassa ajatus näkymättömästä vaaleanpunaisesta yksisarvisesta parodioi uskonnonfilosofisia ontologisia jumalatodistuksia.
Daniel Dennett toimittaa The Philosophical Lexicon -nimistä sanakirjaa. Se sisältää humoristisia filosofisia uudissanoja, jotka on johdettu nykyaikaisten filosofien nimistä.
Filosofia on esiintynyt keskeisenä tekijänä myös populaarimmassa huumorissa. Eräs tunnettu esimerkki on Monty Pythonin sketsi nimeltä "Filosofien jalkapallo-ottelu" ("The Philosophers' Football Match").