google/wiki40b huggingface dataset:
Bukefalos

Bukefalos ("härkäpäinen") oli Aleksanteri Suuren hevonen. Plutarkhoksen tarinan mukaan Bukefalos pelkäsi omaa varjoaan. Aleksanteri huomasi tämän ja onnistui kesyttämään hevosen itselleen. Hevoskauppias oli yrittänyt myydä hevosen Aleksanterin isälle Filippos II:lle 12 talentilla, mutta tämä oli kieltäytynyt. 
Aleksanteri ratsasti Bukefaloksella monissa taisteluissa. Bukefalos kuoli pian Hydaspesjoen taistelun jälkeen. Plutarkhos kertoo, ettei se kuollut taisteluissa tai edes niissä saamiinsa vammoihin vaan vanhuuteen. Arrianoksen mukaan kerrottiin, että Aleksanterin ylitettyä joen käytiin kiivas taistelu, jossa Poroksen poika haavoitti Aleksanteria ja Bukefalosta ennen kuin kaatui itse. Arrianos kertoo myös Ptolemaios Lagoksen pojan version tapahtumista, jota pidetään luotettavampana, koska poika oli Aleksanterin henkivartija ja luultavasti itse paikalla. Erään toisen tarinan mukaan Bukefalos kaatui myöhemmin taistelussa Porosta vastaan. Justinuksen versiossa Poros ja Aleksanteri kävivät kaksintaistelun, jossa Bukefalos haavoittui. Aleksanteri putosi maahan ja pelastui vain henkivartijoidensa nopean toiminnan ansiosta. Curtiuksen mukaan Aleksanteri ajoi takaa pakenevaa Porosta, mutta Bukefalos haavoittui vakavasti ja kaatui. Gellius taas kertoo haavoittuneen Bukefaloksen kantaneen Aleksanterin turvaan taistelusta ennen kaatumistaan kuolleena maahan. Kaikki tarinat Bukefaloksen kuolemasta taistelussa saamiinsa haavoihin ovat lähtöisin Kleitarkhoksen Aleksanterin elämäkerrasta. 
Aleksanteri perusti hevosensa kunniaksi uuden kaupungin Bukefalian. Kaupungin sijaintia ei tiedetä. Erään tarinan mukaan se perustettiin samalle paikalle, josta Aleksanteri oli ylittänyt joen Bukefaloksen selässä. Arrianos sijoittaa kaupungin joen länsirannalle, mistä Aleksanteri oli lähtenyt ylittämään jokea. Toisten versioiden mukaan kaupunki perustettiin paikalle, jossa Aleksanteri taisteli ylitettyään joen ja jossa Bukefalos haavoittui.
Bukefalos on useiden taideteosten aiheena. Yksi Rooman Piazza del Quirinale -aukiolla sijaitsevan patsasjoukon hevosista on nimetty Bukefaloksen mukaan.
Steve Holland

Ura

Holland aloitti kitaransoiton 8-vuotiaana ja sai kaksi vuotta myöhemmin lahjaksi ensimmäisen kitaransa. Hänet innosti muusikoksi Jimi Hendrix ja varsin tämän kappale "Foxy Lady". 17-vuotiaana Holland muutti Jacksonvilleen, jossa tapasi Dave Hlubekin tämän silloisessa työpaikassa, soitinkaupassa. Samassa liikkeessä työskenteli myös tuleva The Allman Brothers Band -jäsen Dickey Betts.
Holland on mukana Molly Hatchetin viidellä ensimmäisellä studioalbumilla. Hän osallistui yhtyeen lukuisten kappaleiden säveltämiseen. Holland kuului Dave Hlubekin ja Duane Rolandin kanssa Molly Hatchetin alkuperäiseen kitaristikolmikkoon, joka oli yhdessä vuoteen 1984. Tuolloin Holland erosi yhtyeestä, joka oli Detroitissa esiintymässä Sammy Hagarin kanssa. Hollandin tilalle liittyi kosketinsoittaja John Galvin, jota hän itse pyysi ottamaan paikkansa.
Molly Hatchetista lähdettyään Holland ei ole toiminut aktiivisesti musiikkialalla. 1990-luvun lopussa hän soitti useiden vanhojen yhtyetovereidensa kanssa Dixie Jam Band -yhtyeessä. He esiintyivät muun muassa Molly Hatchet -solisti Danny Joe Brownille järjestetyssä tukikonsertissa heinäkuussa 1999. Vuonna 2003 Holland liittyi Southern Rock Allstarsiin, jossa soittivat ennestään Dave Hlubek ja Duane Roland. Hän on vieraillut useiden muidenkin southern rock -artistien keikoilla.
Vuonna 2005 Holland perusti entisten Molly Hatchet -yhtyetovereiden kanssa Gator Country -tribuuttiyhtyeen. Yhtyeessä olivat mukana Duane Roland, laulaja Jimmy Farrar, rumpali Bruce Crump ja basisti Riff West. Myös Dave Hlubek aikoi liittymään mukaan, mutta palasikin sen sijaan Molly Hatchetiin. Roland kuoli vuonna 2006, jonka jälkeen Hollandin kitaristikumppaneina Gator Countryssa toimivat Paul Chapman ja Linni Disse. Gator Country julkaisi singlen "Oh Atlanta" ja livealbumin. Yhtye lopetti toimintansa Westin ja Crumpin menehdyttyä vuosina 2014 ja 2015.
Tammikuussa 2005 Holland käynnisti projektin "Musicians with Medical Issues", joka tuki ja auttoi erinäisistä vammoista kärsiviä muusikkoja. Hän sai idean aikaisemmin kaaduttuaan ja saatuaan lantiomurtuman, joka leikattiin onnistuneesti marraskuussa 2004.
Holland on selvinnyt aivohalvauksesta 2000-luvun alussa. Hän viettää nykyään eläkepäiviä Floridassa.
HMS Cassandra (1916)

Palvelus

HMS Cassandra liitettiin käyttöönotettaessa Suuren Laivaston (engl. Grand Fleet) 6. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus ajoi matalikolle Fair Islellä 15. elokuuta 1917. Alus hinattiin Lerwickiin korjattavaksi.
HMS Cassandra lähetettiin Itämerelle marraskuussa 1918 osana kontra-amiraali Edwyn Alexander-Sinclairin komentamaa laivasto-osastoa taistelemaan bolševikkeja vastaan ja tukemaan Venäjän sisällissodan valkoisia. 
HMS Cassandra osui Suomenlahdella kartoittamattomaan saksalaisten rakentamaan miinakenttään 5. joulukuuta 1918. Alus osui miinaan ja upposi Saarenmaan edustalle. Haaksirikossa sai surmansa 11 miehistönjäsentä. Hävittäjät HMS Vendetta ja HMS Westminster pelastivat loput miehistönjäsenet.
Beck: Poliisimurha

Tapahtumat

Martin Beck kutsutaan Mobyn kylään (kuvauspaikka oli Grythyttan) selvittäämään nuoren naisen murhaan. Nainen löydettiin kuristettuna kuoliaaksi suljetusta huvipuistosta. Lehdissä aravailtiin heti, että murhaaja on uhri naapuri Gunnar, joka on aiemmin tuomittu murhasta, mutta Beck ei usko Gunnaria murhaajaksi.
Kaksi nuorta varastaa murhaajan auton ja joutuu myöhemmin ampumavälikohtaukseen, jossa kuolee poliisi. Ampumavälikohtauksessa ollut poika onnistuu pakenemaan, ja hän saa runsaasti poliiseja peräänsä, mutta Gunvald Larsson ja Lennart Kollberg pitävät häntä syyttömänä.

Elokuvasta

ELokuva kuuluu kuuden ruotsalais-saksalaisen yhteistuotannon sarjaan, joka tehtiin 1993–1994 Martin Beckistä samalla näyttelijäjoukolla. Sarjan muut elokuvat ovat Roseanna, Kadonnut paloauto, Polis polis potatismos, Stockholm Marathon ja Mannen på balkongen.
Johan Widerberg on toista kertaa mukana Beck-elokuvassa. Hän esiintyi Beck-filmeissä ensimmäistä kertaa pikkuvauvana elokuvassa Mannen på taket, jonk ohjasi hänen isänsä Bo Widerberg. Myös Mikael Persbrandt näyttelee ensimmäisen elokuvaroolinsa tässä elokuvassa, ei kuitenkaan Gunvald Larssonina.
Juovasakaali

Koko ja ulkonäkö

Juovasakaali on melko pieni, 65–80 senttiä pitkä ja 6–14 kilon painoinen. Sen turkki on tumma ja paksu. Kyljet ovat punaruskean - kellansävyiset ja keskellä kylkeä kulkee vaalea juova. Häntä on 40-senttinen ja valkokärkinen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Juovasakaali elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sen elinalue ulottuu etelässä Etelä-Afrikan koillisosiin, pohjoisessa Etiopiaan, Sudaniin ja Tšadiin ja lännessä Nigeriaan. Juovasakaali elää mieluiten metsissä, ei siis avoimilla savanneilla kuten muut sakaalit. Se viihtyy vuoristometsissä ja metsäisillä savanneilla. Kaikkialla se on varsin harvalukuinen.

Elintavat

Juovasakaali muistuttaa elintavoiltaan paljon kettua. Laji liikkuu öisin ja saalistaa yksin tai pareittain. Ääntely on hiljaisia kaksiosaisia ulahteluja. Sen hampaisto kertoo monipuolisesta ravinnosta. Se ei kuitenkaan pysty saalistamaan suuria eläimiä vaan tyytyy jyrsijöihin ja muihin pikkueläimiin. Se syö myös raatoja, hyönteisiä kuten termiittejä ja jopa kasveja kuten maissia ja öljypalmun hedelmiä. Pentuja se saa 3–6 ja ne syntyvät 57–70 vuorokauden kantoajan jälkeen. Pennut lähtevät vanhempiensa luota noin 11 kuukauden ikäisinä.
Parlamentarismi

Parlamentarismi on valtion hallintojärjestelmä, jossa päätöksiä toimeenpanevan hallituksen tulee nauttia lakia säätävän parlamentin luottamusta eli Suomessa valtioneuvoston on nautittava eduskunnan luottamusta, joka mitataan välikysymys / epäluottamuslause-ehdotus / luottamusäänestyksen myötä. Parlamentarismi perustuu siihen, että kansan valitsema parlamentti pystyy kontrolloimaan hallitusta, jota kansa ei ole valinnut suoraan.
Parlamentarismissa parlamentti tekee hallitukselle välikysymyksiä, joilla hallituksen luottamus mitataan. Mikäli hallituksen politiikka ei nauti parlamentin luottamusta, hallitus on velvoitettu eroamaan. Tällaista parlamentarismiin kuuluvaa hallituksen kontrollointia ei ole presidentiaalisessa järjestelmässä. Toisin kuin presidentialistisessa järjestelmässä, parlamentarismissa ministerit ovat tavallisesti kansanedustajia. Parlamentaarisista maista osa on monarkioita, osa tasavaltoja. Parlamentaaristen maiden tapauksessa monarkian ja tasavallan ero on usein lähinnä muodollinen.
Parlamentarismi on peräisin Englannista ja on erityisesti Euroopalle ominainen hallintomuoto. Suomessa parlamentarismi tuli virallisesti voimaan Suomen itsenäistyessä vuoden 1917 lopussa.

Parlamentarismin hyödyt

Parlamentarismi on demokratian toimivuuden kannalta kriittistä. Eräitä sen etuja demokraattiselle järjestelmälle ovat edustettavuus, joka toteutuu edustajien kautta joko maantieteellisesti tai muuten, hyväksyttävyys eli legitimiteetti, joka johtuu siitä, että jokaisella on oikeus asettua ehdolle ja alkaa muuttaa epäoikeudenmukaisina pitämiään lakeja sekä tehokkuus, koska jokaisen ei tarvitse ottaa kantaa jokaiseen asiakysymykseen.
Viimeaikainen Maailmanpankin tutkimus toteaa, että parlamentaristisissa järjestelmissä on vähemmän korruptiota.
Neidonkorento

Tuntomerkit

Neidonkorennon kokonaispituus on 45–49 mm, josta takaruumis on pituudeltaan 33–40 mm pitkä. Koiraan vartalo on sähkönsininen, valossa toisinaan myös smaragdinvihreä. Takaruumiin kärjen alapinta on punertavan ruskea. Naaraan vartalo on vihreä, keskiruumiin sivulla ja takaruumiin päällä on pronssinruskeita lautumia. Takaruumiin viimeisten jaokkeiden päällä on keltainen raita. Takasiivet ovat neidonkorennoilla 28–36 mm pitkiä. Siivet ovat keskikohdastaan erityisen leveät ja siipisuonitus on hyvin tiheää. Koiraalla siivet ovat valossa väriltään lähes kokonaan metallisen tummansiniset, siiven kärki on usein läpikuultava. Naaraalla siivet ovat syvän ruskeat, joissa on pieni valkea valesiipitäplä. Useimmista muista sudenkorentolajeista poiketen neidonkorennot lentävät päiväperhosmaisesti hitaasti lepattaen.
Suomessa tavattavista sudenkorentolajeista neidonkorento muistuttaa ainoastaan immenkorentoa. Varsinkin lajien naaraat ovat samannäköisiä. Lajien tiedetään luonnossa myös risteytyneen keskenään.

Elinympäristö

Neidonkorennot viihtyvät monenlaisten virtaavien vesien äärillä, eivätkä ne ole elinympäristön suhteen erityisen vaativia. Eniten laji kuitenkin suosii puhtaita, hiekka- ja sorapohjaisia vesistöjä. Harhailevia yksilöitä voi tavata kaukanakin virtaavista vesistä.

Levinneisyys

Neidonkorento on levinnyt lähes koko Eurooppaan ja Afrikan pohjoisrannikolle. Levinneisyysalue jatkuu Aasia puolella ainakin Siperian länsiosiin saakka.
Suomessa neidonkorento on yleinen laji maan etelä- ja keskiosissa. Pohjoisempana lajia tavataan harvinaisena Keski-Lappiin saakka. Inarissa on lisäksi erillinen esiintymä, joka liittyy Paatsjoen vesistöalueeseen. Joinain vuosina neidonkorennot ovat hyvin runsaslukuisia, jolloin parhaimmissa esiintymispaikoissa voi lajin kosioaikaan nähdä samanaikaisesti satoja yksilöitä.

Elintavat

Suomessa neidonkorentojen lentoaika ajoittuu kesäkuun alusta syyskuun alkuun. Koiraat pitävät reviiriä ja voivat käydä siitä pitkiäkin kamppailuita. Kun vieras koiras saapuu toisen reviirille, reviirin haltija lentää tulijaa vastaan aggressiivisesti. Jos tulija ei peränny, koiraat lentävät 15–30 cm etäisyydellä toisistaan, syöksähdellen toisinaan ylös ja alas. Lennossa siivet lyövät tavallistakin hitaammin, takaruumis on taivutettuna ylöspäin ja keskiruumis on tavallista korkeammalla. Reviiritaistelut saattavat kestää jopa tunnin ajan. 
Neidonkorentokoiraiden kosiokäyttäytyminen tunnetaan hyvin. Koiraat heittäytyvät munintareviirillään veden pintakalvolle esitelläkseen veden virtaamisnopeutta. Toisin kuin sudenkorennoilla yleensä, neidonkorentojen parittelu edeltää koiraan kosiolento, "häätanssi". Siinä koiras lentää naaraan takana räpytellen voimakkaasti siipiään. Jos naaras on suostuvainen paritteluun, se jää koiraan reviirille. Paritellessaan koiraat yrittävät ensin poistaa edellisen koiraan sperman naaraan sukuelimistä. Parittelun jälkeen koiras osoittaa naaraalle reviiriltä munintapaikan, ja vartioi munintaa lähistöltä. Naaras laskeutuu usein munimaan kokonaan veden alle.
Vesisiippa

Ulkonäkö

Vesisiippa on noin 3,5–5 cm pitkä, noin 5–15 gramman painoinen. Vesisiippa on päältä tasaisen tummanruskea ja alapuolelta hopeanharmaa. Sen kyljissä ei ole selkeää rajaa värin vaihtumiselle. Lentopoimu ja korvalehdet ovat tummanruskeita.  Vesisiipan ja viiksisiipan erottaminen toisistaan on lähes mahdotonta:
ainut ero on se, että vesisiipan takajalan ulkosyrjän räpylä ei ulotu varpaisiin asti.

Ympäristö

Vesisiipan mieluisinta ympäristöä ovat metsät ja puistot, joissa on jokia, järviä ja lampia. Siellä se lentää edestakaisin matalalla veden yllä tai rantavyöhykkeen puiden ja pensaiden välissä.
Vesisiippa jättää päiväpiilonsa iltahämärässä ja voi olla liikkeellä koko yön; varsinaisia aktiiviaikoja ovat kuitenkin ilta- ja aamuyö. Välillä vesisiippa käy lepäämässä puunkolossa, linnunpöntössä, muurissa tai sillan alla. Talven vesisiippa viettää horroksessa luolissa, kellareissa, kaivoskäytävissä jne. Kaivoksissa talvehtiminen on vesisiipalle tyypillistä. Vesisiippaa tavataan usein vesistöjen varsilla, etenkin Suomen eteläisissä osissa. Laji on vain lyhyen matkan muuttaja ja talvehtii suurimmaksi osaksi Suomessa.

Ravinto

Suomessa vesisiippa pyydystää enimmäkseen pieniä tai keskikokoisia hyönteisiä, kuten surviaissääskiä, vesiperhosia ja yöaktiivisia perhosia. Ravintolajistosta voidaan päätellä, että vesisiippa nimensä mukaisesti saalistaa mieluusti veden äärellä. Se saalistaa veden pintaa viistäen siepaten veden pinnasta hyönteisiä. Saalistava vesisiippa kaartelee laajasti lampien pinnan yllä kadoten välillä veden pinnan päälle kaartuneiden oksien lomaan. Laji voi joskus saalistaa myös lehti- ja sekametsien aukoissa. Kokonaisuutena vesisiippa on monipuolinen saalistaja, joka voi napata saaliinsa joko suoraan ilmasta, vedestä, lehdiltä tai muilta pinnoilta.
Veneiden pohjamaaleista liukeneva ja pohjamudassa eläviin surviaissääskien toukkiin siirtyvä orgaaninen tina on uhka vesisiipoille. Koteloituneiden toukkien noustessa veden pinnalle kuoriutumaan vesisiipat syövät niitä suuret määrät, ja näin sääskien sisältämä tina voi rikastua niitä syövien lepakoiden elimistöön, jos ne eivät kykene poistamaan raskasmetalleja elimistöstään.

Lisääntyminen

Parittelu tapahtuu syksyllä ja pitkin talvea horroksessa kivikasoissa, luolissa, kellareissa, pöntöissä ja kaivoskäytävissä. Sikiönkehitys viivästyy, ja vasta heinäkuussa syntyy yleensä yksi poikanen, jota emo imettää noin kuukauden. Poikanen alkaa pärjätä itsekseen vasta 6-8 viikon iässä.

Raivotauti

Sveitsiläinen lepakkotutkija kuoli 1985 Suomessa raivotautiin. Aluksi hänen epäiltiin saaneen tartunnan Sveitsistä, mutta myöhemmissä tutkimuksissa on todettu, että virustyyppi oli Suomessa esiintyvää lajia. Asia varmistui, kun Turun Kakskerrasta löytyi syksyllä 2009 ensimmäisen kerran vesisiippa, joka sairasti raivotautia. Virusta on ykkös- ja kakkostyyppiä, ja Kakskerran lepakolla oli samaa kakkostyyppiä kuin tutkijalla. Sitä ei juuri ole Keski-Euroopassa, jossa ykköstyyppi on yleisempi. Tutkimukset ovat jatkuneet vuonna 2010.
Mary Beth Evans

Ura

Evans on suosittu roolistaan Päivien viemää -sarjan Kayla Brady Deveaux Johnsonina. Henkilö on puolet superparista, toinen puolisko on Steve. Evans esitti sarjassa ensimmäiseksi teini-ikäistä Piperia.
Evans palasi saippuaoopperoihin syyskuussa 1993. Hän esitti General Hospitalissa pahamaineista Katherine Bell Ashtonia lokakuuhun 1999 saakka. General Hospitalissa hän näytteli jälleen Nicholsin kanssa, joka näytteli Stefan Cassadinea.
Vuonna 2004 Evans neuvotteli roolista tohtori Paige Millerinä One Life to Live -sarjassa, mutta perui viime hetkellä ja paikan täytti Kimberlin Brown.
Evans muutti New Yorkiin ja aloitti sarjassa As the World Turns, jossa hän esitti Sierra Esteban Montogomeryä. Hän aloitti sarjassa joulukuussa 2000 ja lopetti 2005.
Kesäkuussa 2006 Evans palasi Päivien viemään neljäntoista vuoden jälkeen. Pian myös Nichols palasi Steve Johnsoniksi sarjaan.

Yksityiselämä

Evans on ollut naimisissa vuodesta 1985 lähtien tohtori Michael Schwartzin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Nyrkkitappelu

Historia

Nyrkkitappelun Nyrkkitappelu-EP:n B-puolen avaava kappale ”Tyttöjen farkut” valittiin pian singlen julkaisun jälkeen Radio Rockin Kesäpojat-ohjelman viralliseksi kesäbiisiksi. Samaan aikaan singlen A-puolen ensimmäinen kappale ”Voi pyhä äiti, nyt mennään!” soi useasti YleX radiokanavalla. Nyrkkitappelun tulevaisuus oli ensimmäisen singlejulkaisun jälkeen vaakalaudalla ensimmäisen basistin Myrkky-Salmelan kuoltua. Napalmi-Kaarlo saatiin nopeasti soittamaan jo sovitut keikat. Tuuraus venyi lopulta parin vuoden mittaiseksi. 
Blast of Silence julkaisi myös Nyrkkitappelun Toinen seiska -nimisen EP:n, ennen ensialbumin julkaisua. Toinen EP ei saavuttanut ensimmäisen singlen kaltaista huomiota, vaikka sillä olevasta kappaleesta ”Mä vihaan mun bändikavereita” tuli yksi yhtyeen suosituimmista kappaleista.
Radiosoiton sekä ahkeran keikkailun myötä Svart Recordsin ja Blast of Silencen yhteistyösä julkaisema debyyttialbumi Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Nyrkkitappelu Rocks nousi Suomen virallisen listan sijalle 17. Albumi äänitettiin nopeasti livesoittona tamperelaisen Day Eleven -yhtyeen treenikämpällä, sisältäen singlejulkaisujen A- ja B-puolien ensimmäiset kappaleet uudelleen äänitettynä. Albumin julkaisun jälkeen yhtye jatkoi ahkeraa keikkailua ympäri Suomen. Vuoden 2013 Femma-gaalassa yhtye pokkasi vuoden tulokkaalle jaettavan "Puskista-Femma" -palkinnon.  Pian tämän jälkeen yhtyeen basisti Napalmi-Kaarlo erosi yhtyeestä henkilökohtaisen elämäntilanteen muuttuessa. Uudeksi basistiksi valikoitui Make Agenda, joka oli tunnettu tamperelaisesta Nitrokiss-yhtyeestä. Hän on edesmenneen ensimmäisen basistin isoveli.
Stupido Records julkaisi yhtyeen toisen albumi Haluan olla rocktähti ja saada paljon naisia vuonna 2013. Albumin nimi on piikittelyä edellisen albumin Rumbassa lytänneen toimittajan suuntaan. Albumi on luonteeltaan nopeampi ja aggressiivisempi edeltäjäänsä verrattuna niin musiikin kuin sanoitustenkin puolesta. Albumilta ei julkaistu vinyylisinglejä, mutta sen sijaan julkaistiin aikakaudelle hyvin epätyypillinen CD-single ”Onko sulla lupa pitää kivaa?”. Toisen albumin myötä Nyrkkitappelun keikkatahti kiihtyi ja yhtye teki useita loppuunmyytyjä keikkoja ympäri Suomen mm. Pää Kii -yhtyeen kanssa yhdessä tehdyllä PunkRock X-mas kiertueella.
Kiristyneen keikkatahdin takia kiristyi myös bändin sisäinen ilmapiiri, lopulta yhtyeen soolokitaristi Kyytipoika erotettiin. Uudeksi kitaristiksi otettiin Tollo Miljoona tamperelaisesta The Bitterlicks -yhtyeestä.  
Kolmatta albumia Mitä saisi olla? yhtye valmisteli huomattavasti huolellisemmin kuin edeltäjiänsä. Albumi äänitettiin Lauri Elorannan studiolla Helsingissä ja sen julkaisi Stupido Records huhtikuun 2016 loppupuolella. Albumilta irroitetuista singlebiiseistä ”Haureus sekoittaa mun pään” ja ”Sun lapset on mun lapsia nyt” julkaistiin musiikkivideot sekä digisinglet.
Talia Shire

Talia Rose Shire, omaa sukua Coppola, (s. 25. huhtikuuta 1946 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka veli on ohjaaja Francis Ford Coppola. 
Talia Shiren menestyksekkäimmät roolit ovat Connie Corleone elokuvassa Kummisetä-elokuvissa ja Adrian Balboa Rocky-elokuvissa. Shire oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaasta naissivuroolista elokuvista Rocky ja Kummisetä osa II.
Ricky Rodriguez

Ricky Rodriguez (25.1.1975 – 9.1.2005) oli entinen Jumalan lapset (nyk. Kansainvälinen perhe) -yhteisön jäsen, joka murhasi kasvattajansa ja hyväksikäyttäjänsä Angela Smithin vuonna 2005.

Varhaiselämä

Rodriguez syntyi Kanariansaarten Teneriffalla vuonna 1975. Hänen äitinsä oli Karen Zerby, biologinen isänsä tämän yhteisön jäseneksi viettelemä (ks. Flirty fishing) paikallinen hotellityöntekijä. Hänet katsotaan myös David Bergin adoptiopojaksi, vaikkei virallista adoptiota koskaan tehty. Lapsena Rodriguezia hyväksikäytettiin seksuaalisesti niin äitinsä kuin muidenkin yhteisön aikuisten toimesta. Hänellä on nuorempi sisar, Christina Teresa Zerby, joka on yhä yhteisön jäsen eikä jaa edesmenneen veljensä näkemyksiä lapsuuden tapahtumista, toisin kuin hänen ei-biologinen kasvattisisarensa Davida, joka on julkisesti puhunut hyväksikäytöstä useissa julkaisuissa. 
Perhe julkaisi vuonna 1982 lastenkasvatuksellisen Story of Davidito kirjan, joka sisälsi kuvauksia ja kuvia Rickystä muun muassa sängyssä lastenhoitajiensa kanssa, katselemassa aikuisten seksiakteja sekä pelehtimässä toisten lasten kanssa. Kirjan kirjoitti pääasiallisesti lastenhoitaja Sara Kelley, jonka oma tytär Davida esiintyy myös kirjassa.

Aikuisikä

Aikuistuttuaan Ricky meni naimisiin Elixcia Munumelin kanssa, ja he erosivat yhteisöstä yhdessä vuonna 2001. Hieman sen jälkeen hän julkaisi MovingOn.org -sivustolla avoimen kirjeen, jossa käsitteli avoimesti yhteisön aikuisten harjoittamaa lapsiin kohdistunutta seksuaalista väkivaltaa.  Pariskunta erosi 2004, jolloin Ricky muutti Tucsoniin Arizonaan, missä hän työskenteli sähköasentajana. Ystävät ovat myöhemmin sanoneet hänen vaihtaneen osavaltiota tarkoituksenaan etsiä käsiin äitinsä.

Murha ja itsemurha

Tucsonissa Rodriguez liittyi jäseneksi asekerhoon ja harjoitteli neljän kuukauden ajan taistelulajeja paikallisella salilla. Kun äidin löytäminen osoittautui mahdottomaksi, hän sopi tammikuun kahdeksas 2005 tapaamisen entisen kasvattajansa Angela Smithin kanssa. Rodriguez viilsi auki Smithin kurkun, ajoi Californiaan, ja ampui itsensä.

Muuta

Rickyn äiti Karen Zerby johtaa yhä yhteisöä, yhdessä aviomiehensä Steven Douglas Kelleyn kanssa.