HMS Warspite (1913)

Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan vuoksi aluksen koeajoja ja tarkastuksia lyhennettiin. Kuninkaallinen laivasto otti Warspiten palvelukseen 5. huhtikuuta 1915 Devonportissa liittäen aluksen Suuren laivaston 2. taistelulaivueeseen. Alus saapui 13. huhtikuuta Scapa Flow'hun liittyen laivueeseensa.

Sotien välinen aika

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Warspite liitettiin huhtikuussa 1919 Atlantin laivaston 2. taistelulaivueeseen, jossa se oli toukokuuhun 1921, jolloin se siirrettiin 1. taistelulaivueeseen. Laivueessa se palveli Portsmouthin telakalle siirtoonsa saakka, jolloin alus samalla poistettiin palveluksesta 31. lokakuuta 1924.

Modernisointi 31.10.1924 - 6.4.1926

Telakalla aluksen aluksen runkoon kiinnitettiin torpedovyöt, jotka kasvattivat aluksen leveyden 104 jalkaan (90' 6" aiemmin). Torpedovyöt oli jaettu ylä- ja alaosaan, ja ne loppuivat 90 jalkaa ennen perää ja keulaa. Osaa torpedovyön taskuista käytettiin öljytankkeina ja loput täytettiin vedellä tai tehtiin ilmatiiviiksi. Etummainen savupiippu taivutettiin yhteen takimmaisen kanssa, jolloin savupiippu muodostui yhdeksi suureksi putkeksi. Näin saatiin savukaasut ohjattua pois komentosillalta ja tulenjohtopaikoista. Lisäksi komentosiltaa muutettiin.
Venekannen 6-tuumainen ja 12-paunainen ilmatorjuntatykki korvattiin kahdeksalla 4 tuuman Mk XVI -ilmatorjuntatykillä. Lentoonlähtöalustat säilytettiin, mutta operatiivisia lentokoneita ei laivalle sijoitettu.

Välimeri

Warspite palasi palveluskäyttöön 6. huhtikuuta 1926, ja se liitettiin Välimeren laivastoon. Alus saapui 20. toukokuuta Maltalle, missä se toimi Välimeren laivaston komentajan lippulaivana. Alus ajoi karille Aegean merellä heinäkuussa 1928, minkä jälkeen se palasi kotimaahan korjattavaksi. Korjausten jälkeen se palasi palveluskäyttöön 22. tammikuuta 1929 ja saman tien takaisin 1. Taistelulaivaviirikköön Välimeren laivastoon.
Alus siirrettiin toukokuussa 1931 2. Taistelulaivaviirikköön Atlantin laivastoon, kunnes se poistettiin palveluskäytöstä reserviin valmistautumaan modernisointiin 23. joulukuuta 1933. Aluksen asennettiin HACS (High angle control system) Mk I ilmatorjunnan tulenjohtolaitteisto ja torpedoputket poistettiin vuosina 1930-1931.  Modernisointi aloitettiin maaliskuussa 1934 ja valmistui kolme vuotta myöhemmin.

Telakalla Portsmouthissa 1934-1937

Portsmouthissa tehdyssä modernisoinnissa runko oikaistiin ja kaikki kansirakenteet poistettiin. Koneet vaihdettiin uusiin, jolloin moottoriteho kasvoi 80 000 hevosvoimaan. Samoin moottoritilojen jakoa uudistettiin ja runkokaarien tukea lisättiin. Uusi moottori vähensi uppoumaa 1480 tonnilla.
Kansipanssaria pääkannella etummaisen tykkitornin edessä lisättiin kolmituumaiseksi ja makasiinien yläpuolella olevaa panssarikantta 5,5 tuumaan, samoin konehuoneiden yläpuolella oleva panssari 3,5-tuumaiseksi. Pääaseiden tornien korotuskulmia lisättiin niin, että oli mahdollista ampua 30 asteen korotuskulmalla, mikä lisäsi aseiden kantaman 32 300 jaardiin käytettäessä uusia ampumatarvikkeita. Jäljellä olevat 4 tuuman ilmatorjuntatykit korvattiin neljällä kaksiputkisella 4 tuuman Mk XIX -tykeillä. Etummaisin ja taaimmaisin 6 tuuman tykki kummaltakin laidalta poistettiin.
Savupiipun etupuolella olleet neljä Mk VI kahdeksanputkista 2-paunaista, kaksi kummallakin laidalla ja vanhan lentoonlähtötason takana olleet kaksi neliputkista puolen tuuman konekivääriä poistettiin ja asennettiin B- ja X-tornien katoille. Loput kaksi torpedoputkea poistettiin.
Vanha kolmijalkainen masto ja vanha pisaranmallinen silta korvattiin suurella laatikkomaisella sillalla, jonka yläosa muodosti tankomaisen maston. Uusi 15 tuuman pääaseen tulenjohtopaikka sijoitettiin sillan yläosaan vanha siirrettiin rakenteiden takaosaan. HACS Mk III sijoitettiin kumpaankin laitaan sillalle.
Savuhormin taakse rakennettiin suuri lentokonesuoja ja kiinteä DIIH katapultti asennettiin yläkannelle lentokonesuojan ja takimmaisen valvomon välille. Neljä Blackburn Skuaa ja myöhemmin Fairey Swordfish kellukekonetta ja lopulta Vickers-Supermarine Walrus -lentovenettä kykeni operoimaan alukselta teoriassa, mutta normaalisti lentokoneita ei ollut kahta enempää, koska lentokonesuojaan ei mahtunut enempää. Swordfish-koneet olivat käytössä vuodesta 1938 aina tammikuuhun 1942 ja Walrus siitä eteenpäin.
Näiden muutosten jälkeen uppouma oli kasvanut 36 096 tonniin ja alus kykeni 23,8 solmun nopeuteen käyttöönottotesteissä.

Välimeri

Warspite palasi Välimeren laivastoon 29. kesäkuuta 1937 lippulaivaksi, mutta koneissa olevien mekaanisten ongelmien vuoksi se saapui asemapaikalleen vasta tammikuussa 1938.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkaessa Warspite jatkoi palvelustaan Välimerellä, kunnes se sai käskyn liittyä Kotilaivastoon lokakuun lopulla. Warspite saapui Gibraltarille 6. marraskuuta 1939. Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Gneisenaun ja Scharnhorstin kauppamerenkululle aiheuttaman uhan vuoksi Warspite määrättiin suojaamaan Halifaxiin meneviä saattueita.

Telakalla Puget Sound Navy Yard 25.6.-28.12.1941

Warspite aloitti purjehduksensa kohti Seattlea 25. kesäkuuta 1941 yli Tyynen valtameren. Alus saapui Honoluluun 2. elokuuta ja lopulta Puget Soundin laivaston telakalle Bremertoniin 11. elokuuta.
Alukselle tehtiin myös muutoksia rungon vaatimien korjausten lisäksi. Sillan rakennetta paranneltiin, lisättiin 271, 281 ja 284 tyypin tutkat. Ilmatorjunta-aseistukseen lisättiin kolmetoista 20 millimetrin Boforsia, mutta puolen tuuman Vickers-konekiväärit ja 3,7 tuuman haupitsi poistettiin.

Intian valtameri

Warspiten ollessa telakalla Yhdysvalloissa liittyi Japani mukaan sotaan hyökätessään Pearl Harboriin. Tämän vuoksi Kuninkaallinen laivasto perusti uuden Itäisen laivaston suojaamaan etujaan Kaukoidässä.
Warspite palasi palvelukseen 28. joulukuuta 1941, jolloin se sai käskyn liittyä Itäiseen laivastoon ja purjehti Australiaan ja Intian valtamerelle. Alus saapui Ceylonille 22. maaliskuuta 1942 ja siitä tuli Itäisen laivaston komentajan amiraali Sir James Somervillen lippulaiva.
Itäisen laivaston kotisatamana oli Ceylon ja sen muodosti kaksi ryhmää nopea, johon kuuluivat Warspite sekä lentotukialukset HMS Formidable ja HMS Indomitable ja hidas, johon kuuluivat neljä Revenge-luokan taistelulaivaa sekä lentotukialus HMS Hermes. Japanin uhkan lisääntyessä amiraali Somerville siirsi aluksensa Malediiveille ja uudeksi kotisatamaksi määrättiin Addun atolli.
Vuoden 1942 aikana Warspiten 20 millimetrin ilmatorjuntatykkien määrä lisättiin viiteentoista ja tyypin 273 tutka asennettiin vanhentuneen tyypin 271 tilalle.
Ollessaan Itäisessä laivastossa alukselle ei tapahtunut mitään merkittävää. Warspite sai käskyn purjehtia kotivesille maaliskuussa 1943. Clydeen Englantiin alus saapui 10. toukokuuta.
Englannissa Warspiten 20 millimetrin ilmatorjuntatykkien määrä lisättiin vielä kuudellatoista tykillä, katapultit ja lentokoneiden tarvitsemat rakenteet poistettiin ja hangaarit muutettiin varastoiksi.

Telakalla Gibraltarilla ja Rosythissa

Warspite lähti jatkamaan matkaa 1. marraskuuta hinattuna kohti Gibraltaria, jossa se oli telakalla neljä seuraavaa kuukautta.
Warspite lähti purjehtimaan 9. maaliskuuta 1944 palatakseen kotimaahan Rosythiin lopullisia korjauksia varten. Korjausten valmistuttua alus palasi palvelukseen 27. huhtikuuta.

Normandia

Palattuaan palvelukseen Warspite liitettiin Normandian maihinnousua tukevaan laivastoon osaksi Itäistä ryhmää, jonka tehtävänä oli muun muassa tulittaa saksalaisten asemia Sword Beachillä. Samoin alus toisinaan suoritti tulitukitehtäviä muillakin rannoilla. Tehtävien suoritusta hieman heikensi se, että Fritz-X:n osuman jälkeen X-torni ei edelleenkään ollut toimintakunnossa samoin kattilahuone No. 4 ei ollut toimintakuntoinen.
Gold Beachin tulitukitehtävän jälkeen Warspiten oli palattava Rosythiin telakalle pääaseiden vaihtoon, koska niiden putket olivat kuluneet käyttökelvottomiksi. Matkalla Rosythiin Warspite osui magneettimiinaan, joka aiheutti merkittävät vauriot. Vaurioista huolimatta alus kykeni purjehtimaan Rosythiin, jossa suoritettiin ainoastaan välttämättömät korjaukset aluksen palauttamiseksi tulitukitehtäväänsä.
Rosythissa olon aikana loput 6 tuuman apuaseet poistettiin, ja neljä kaksiputkista Mk IV 20 millimetrin tykkiä asennettiin tilalle (neljä yksiputkista poistettiin). Tyypin 274 tutka korvasi vanhentuneen tyypin 284 järjestelmän. Korjausten jälkeen aluksella oli kaikkiaan 27 yksiputkista ja neljä kaksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Paluunsa jälkeen Warspite pommitti Brestiä 25. elokuuta, Le Havrea 10. syyskuuta ja Walcherenia, jonne tehtiin maihinnousu 1. marraskuuta. Walcherenin tulitukitehtävä oli viimeinen kerta kun Warspiten pääaseita käytettiin. Pääosin toimintakyvyttömänä Walcherenin jälkeen alus siirrettiin reserviin 1. helmikuuta 1945.

Palveluksesta

Sodan jälkeen oli pyrkimys tehdä Warspitesta museolaiva samoin kuin amiraali Nelsonin lippulaiva HMS Victory, mutta Amiraliteetti torjui ehdotuksen, ja alus myytiin Metallic Industriesille Faslaneen romutettavaksi 12. maaliskuuta 1947. Siirron romutettavaksi keskeytti ensin rajumyrsky, ja seuraavana yönä alus irtosi itsekseen ankkurista ja törmäsi Prussia Coveen 23. huhtikuuta. Alus hinattiin St. Michael's Mountiin, jossa se romutettiin vuoteen 1950 mennessä.