google/wiki40b huggingface dataset:
Folksonomia

Folksonomia (engl. folksonomy) on yhteisöllisesti tuotettu, avoin luokittelujärjestelmä, jonka avulla internet-käyttäjät voivat luokitella sisältöä, kuten www-sivuja, valokuvia ja linkkejä. Etymologisesti folksonomia on peräisin sanojen "folk" (suom. väki) ja "taxonomy" (suom. taksonomia) leikkimielisestä yhdistelmästä.  
Vapaasti määritellyt avainsanat tai tunnisteet (engl. tags), auttavat tiedon järjestelemisessä ja parantamaan hakukoneiden tehokkuutta, koska sisältö on luokiteltu käyttäen tuttua, saavutettavaa ja jaettua sanastoa. Avoimen asiasanoituksen edelläkävijöistä tunnetuimpia ovat Flickr ja Del.icio.us -verkkopalvelut.
Oleellista avoimissa asiasanoituksissa on, että niiden varaan rakentuvat sanastot eivät rakennu hierarkkisesti. Avoimissa asiasanoituksissa ei siis ole täsmällisesti määriteltyjä ylä- ja alakäsitteitä tunnisteille. Sen sijaan niiden välille luodaan automaattisesti assosiatiivisia viittauksia merkittyjen sisältöjen perusteella. Lähestymistapa avoimissa asiasanoituksissa sanastojen rakentumiseen on siis täysin päinvastainen verrattuna taksonomiseen luokitteluun: sen sijaan, että luokittelusta pyrittäisiin tekemään mahdollisimman täsmällinen, sen annetaan rakentua käyttäjien määräämällä tavalla.
Käsitteenä folksonomiaa voidaan kritisoida epätäsmälliseksi: Vander Walin määritelmän pohjalta folksonomian voidaan tulkita tarkoittavan sekä yhden että usean käyttäjän yhtäaikaista tunnisteiden lisäämistä.
Jinni

Jinni, djinni, džinni tai dzinni (arab. جني ‎; suomen kirjoitusasu ei ole vakiintunut) on arabialaisessa tarustossa ja islaminuskossa esiintyvä henkiolento. Tuhannen ja yhden yön tarinoiden suomennoksissa tällaisesta olennosta käytetään vain nimitystä henki. Esimerkiksi lampun henki ja pullon henki ovat tällaisia henkiä, ja ne on lisäksi taikavoimin sidottu lamppuun tai pulloon.
Islamin mukaan Jumala teki nämä henget eräänlaisesta tulesta (ja ihmiset maasta). Yleisimmän tulkinnan mukaan Iblis eli Paholainen ei ole langennut enkeli vaan jinni. Myös pirut ovat tällaisia henkiä. Jinnit eivät kuitenkaan ole välttämättä pahoja, vaan saattavat ihmisten tapaan olla hyviä (eli muslimeja). Muhammad lähetettiin profeetaksi sekä ihmisille että jinneille.
Jinnejä on useita eri tyyppejä, joita kutsutaan myös suvuiksi. Tarinoiden mukaan niitä on mahdollista maagisesti orjuuttaa ja vangita erilaisiin esineisiin. Tuhannen ja yhden yön tarinoissa jinni on suljettu esimerkiksi lamppuun ja sinetöityyn ruukkuun, joka on heitetty mereen. Mutta näin ei tapahdu pelkästään pakolla, vaan jinni voi mennä ruukkuun tai vaikkapa muovipulloon omasta halustaan. Kyseisessä kertomuskokoelmassa henki nousee lampusta, kun sitä hierotaan, tai ruukusta, kun se avataan, ja se joutuu täyttämään vapauttajansa toiveita — lähes poikkeuksetta kolme kappaletta. Jinnit eivät ole enkeleitä eivätkä demoneita. Joissakin tarinoissa heidät esitetään maapallon onnen vartijoiksi. 
Esimerkiksi Jonathan Stroudin teoksessa Samarkandin amuletti (ja sen jatko-osissa) on hahmoina jinnejä. Tässä kirjassa maagikko manaa jinnin palvelijakseen tottelemaan käskyjään, ja jos jinni ei tottele, sitä voidaan rangaista.
Toinen esimerkki nykyajan kirjallisuudessa on P. B. Kerrin nuortenkirjasarja Lampun lapset, jossa kuvataan jinnien elämää nykyaikaisessa maailmassa.
Viktoria (Saksan keisarinna)

Viktoria (Victoria Adelaide Mary Louisa, 21. marraskuuta 1840 – 5. elokuuta 1901) oli kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin esikoistytär, Ison-Britannian ja Irlannin prinsessa, myöhemmin Saksan keisarinna ja Preussin kuningatar. 
Hänen vuotta nuoremmasta veljestään tuli kuningas Edvard VII. Viktorialla ja Edvardilla oli seitsemän muutakin sisarusta. Viktoria oli naimisissa vuodesta 1858 Saksan keisari Fredrik III:n kanssa. Miehensä kanssa hän kannatti liberaalia politiikka ja tuki miehensä tavoitetta saada Saksaan brittiläistyylinen parlamentti. Viktorialla oli kahdeksan lasta muiden muassa Keisari Vilhelm II, Kreikan kuningatar Sophia ja Suomen valitun kuninkaan Friedrich Karlin puoliso Margaret. 
Keisarinna Viktorialla oli melko huonot välit poikaansa Vilhelmiin, johtuen eriävistä mielipiteistä: Viktoria koetti kasvattaa pojastaan englantilaista liberaalia herrasmiestä, mutta Vilhelm suosi preussilaista käsitystä halitsijalta vaadittavista ominaisuuksista: rohkeus, lujuus, urhoollisuus.  Myös Vilhelmin vamma on voinut vaikuttaa suhteeseen (Vilhelmin toinen käsi oli surkastunut).
Viktoria oli älykäs lapsi ja opiskeli kotiopettajien johdolla ranskaa, saksaa, luonnontieteitä, kirjallisuutta, latinaa ja historiaa.
Hän tapasi tulevan aviomiehensä vuonna 1851, ja he kihlautuivat 1856, kun Viktoria oli vain kuusitoistavuotias, kymmenen vuotta sulhastaan nuorempi.
Elina Hietala

Ura

Hietala opiskeli Kokkolan estraditaiteen koulussa, josta tie vei Teatterikorkeakouluun. Hän erikoistui musiikkiteatteriin ja valmistui vuonna 2005. Valmistuttuaan Hietala näytteli helsinkiläisessä Aurinkoteatterissa. Hänellä oli Augustin rooli tanskalaisessa teinidraamassa Rajatapaukset näytäntökautena 2005–2006. Ura jatkui Kajaanin kaupunginteatterissa 2007–2008. Hietala palasi Helsinkiin ja on sittemmin työskennellyt pääkaupunkiseudun ryhmä- ja laitosteattereissa, kuten Espoon ja Helsingin kaupunginteattereissa ja huoneteatteri Jurkassa. Hän on ollut mukana myös turkulaisen Linnateatterin produktioissa. 2010-luvun alussa Hietala näytteli tukholmalaisessa teatteri Galeasenissa. Hän oli ottanut tuntumaa ruotsalaiseen teatterimaailmaan jo opiskeluaikoinaan.
Amatöörivuosinaan Hietala näytteli muun muassa Kokkolan kaupunginteatterin musikaalissa The Sound of Music. Ammattivuosinaan Hietalan roolitehtäviä ovat olleet muun muassa Viima lastennäytelmässä Ahmatti, Ursula rakkausdraamassa Salomo ja Ursula sekä Frankie romanttisessa tragikomediassa Frankie ja Johnny. Teatterilavoilla Hietalan ohjaajana on usein ollut Liisa Mustonen.
Valkokankailla Hietala on nähty muutamaan otteeseen. Opiskeluvuosinaan hän teki Jonnan roolin Jussi-palkitussa draamaelokuvassa Eila (2003). Hietalan tunnetuin elokuvatehtävä lienee Tainan osa Aleksi Mäkelän menestyselokuvassa Matti (2006). Johanna Vuoksenmaan menestyskomediassa 21 tapaa pilata avioliitto (2013) Hietala näytteli sivuosan morsian vitosena. Vuonna 2007 Hietala näytteli Helvin osan Juho Kuosmasen lyhytelokuvassa Kestomerkitsijät; elokuva sai jaetun kolmannen sijan Cannesin elokuvajuhlien Cinéfondation-sarjassa 2008.
Haudanhaamu

Haudanhaamut (engl. barrow-wights) ovat J. R. R. Tolkienin luomia kuvitteellisia olentoja. Ne esiintyvät fantasiakirjassa Taru sormusten herrasta. Haudanhaamut ovat pahoja henkiolentoja, jotka palvelevat Mustaa Ruhtinasta Sauronia.
Angmarin Noitakuningas (sormusaaveiden johtaja) lähetti haudanhaamut Hautakeroille Sauronin käskystä vuonna 1636 kolmatta aikaa. Taru sormusten herrasta -kirjan kahdeksannessa luvussa hobitit Frodo, Sam, Merri ja Pippin eksyvät Hautakeroille matkalla Briihin ja joutuvat haudanhaamun vangeiksi. Tom Bombadil kuitenkin tuli paikalle ajoissa ja hääti haudanhaamun pois vapauttaen hobitit. Haudanhaamujen kohtalo jäi arvoitukseksi.
Haudanhaamut eivät esiinny Peter Jacksonin ohjaamassa Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa.
Kabotaasi

Kabotaasilla tarkoitetaan tavaraliikenteessä maan sisäistä kuljetusta toiseen maahan rekisteröidyllä kulkuneuvolla. Euroopan Unionin jäsenmaiden ja ETA-maiden kuljetusliikkeillä on kabotaasioikeus eli ne voivat hoitaa jäsenmaiden sisäisiä kuljetuksia kunkin maan omien kuljetusliikkeiden tavoin. Kabotaasin etuna kuljetusliikkeille on se, että paluumatkoja ei tarvitse tehdä tyhjällä autolla.
Suomen ja EU:n kabotaasimääräyksissä on eroja. Suomessa kabotaasia saa harjoittaa vain väliaikaisesti, mikä tarkoittaa enintään kymmentä kuljetusta kolmen kuukauden aikana samalla autolla. Lisäksi kabotaasikuljetuksena pidetään kansallisten määritelmien mukaan jokaista kuorman purkua. Toukokuussa 2010 säädettyjen EU-käytänteiden mukaan tällaisia osakuormia ei erotella, vaan kuljetus lasketaan yhdeksi kuormaksi, vaikka sitä vietäisiin eri paikkoihin. Euroopan komissio katsoi Suomen kabotaasimääritelmän ja väliaikaisuuden vaatimuksen olevan EU:n säännösten vastaisia. EU uhkasi haastavansa Suomen EU:n tuomioistuimeen, jos Suomi ei muuta säännöksiään. Niinpä Suomen hallitus esitti joulukuussa 2015, että Suomen lainsäädännöstä kumottaisiin kabotaasia koskevat kansalliset määritelmät.
Uusi Laki liikenteen palveluista säädettiin alkuvuonna 2017, ja se tulee kokonaisuudessaan voimaan 1. heinäkuuta 2018. Osittain se tulee voimaan jo 1. lokakuuta 2017 ja 1. tammikuuta 2018.
Samuel Colt

Samuel Colt (19. heinäkuuta 1814 − 10. tammikuuta 1862) oli Colt-revolverin keksijä ja vuonna 1847 perustetun Colt's Patent Firearms Manufacturing Company -yhtiön (nykyisin Colt's Manufacturing Company (CMC)) perustaja.
Colt syntyi Hartfordissa Connecticutissa. Hänen isänsä omisti tekstiilitehtaan, jossa työskennellessään Colt oppi teknisiä taitoja. Hän halusi kuitenkin merille ja pestautui matkalle Intiaan. Väitetään, että Colt olisi keksinyt revolverin rullan lukitusmekanismin periaatteen laivan ruorin lukitusmekanismista. Colt sai keksinnölleen patentin Euroopassa vuonna 1835 ja Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. On myös mahdollista että hän kehitteli ensimmäiset versiot liukuhihnasta jonka kehityksen Henry Ford vei loppuun.
Äsphultin kirkko

Äsphultin kirkko (ruots. Äsphults kyrka) on Ruotsissa Kristianstadin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Hiekkakiviperustusten avulla sen on ajoitettu olevan peräisin 1100-luvun jälkipuoliskolta. 
Hiekkakivestä tehty kastemalja on kirkon vanhin esine ja luultavasti yhtä vanha kuin kirkkokin on. Alttarirakennelman on tehnyt Matthias Stenberg 1700-luvun alussa barokkityyliin. Saarnastuolissa on osia eri aikakausilta 1600-, 1700- ja 1800-luvuilta.
A. W. Lawrence

Arnold Walter Lawrence (2. toukokuuta 1900 – 31. maaliskuuta 1991) oli brittiläinen arkeologi ja historioitsija. Hän oli myös T. E. Lawrencen nuorin veli. Lawrence meni naimisiin Barbara Thompsonin kanssa 1925 ja sai tämän kanssa yhden lapsen.
Frederick Loewe

Frederick Loewe (10. kesäkuuta 1904 Berliini – 14. helmikuuta 1988 Palm Springs) oli saksalaissyntyinen populaarimusiikin säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstään sanoittaja ja käsikirjoittaja Alan Jay Lernerin kanssa. Heidän menestyneimpiin teoksiinsa kuuluvat elokuvamusikaali Gigi sekä Broadway-näytelmät Brigadoon, Paint Your Wagon ja My Fair Lady.

Elämä ja ura

Frederick Loewe syntyi Berliinissä, Saksan keisarikunnassa. Hänen isänsä kotoisin Wienistä. Loewe opiskeli nuoruudessaan pianonsoittoa ja säveltämistä, ja 13-vuotiaana hän soitti soolopianoa Berliinin sinfoniaorkesterissa. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1924. Hän esiintyi konserttipianistina ilman mainittavaa menestystä ja alkoi 1930-luvulla musiikkia Earler Crookerin kanssa. Heidän kappaleestaan ”A Waltz Was Born in Vienna” tuli hitti vuonna 1936, mutta Broadway-musikaali Great Ladyn (1938) jäätyä vaille menestystä Loewe lopetti yhteistyön Crookerin kanssa. Vuonna 1942 hän tapasi sanoittaja Alan Jay Lernerin, josta tuli hänen uransa tärkein musiikillinen yhteistyökumppani.
Loewen ja Lernerin ensimmäinen musikaali Life of the Party ei menestynyt mainittavasti Broadwaylla. Vuoden 1947 Brigadoon menestyi paremmin ja näytelmän kappaleesta ”Almost like Being in Love” tuli hitti muun muassa Frank Sinatran ja Mildred Baileyn äänittämänä. Vincente Minnelli ohjasi Brigdoonista vuonna 1957 elokuvaversion Lumottu laakso.
Loewen ja Lernerin toinen menestynyt näytelmä oli Kalifornian kultaryntäykseen sijoittuva Paint Your Wagon. Musikaali sai ensi-iltansa vuonna 1951. Lee Marvin nauhoitti vuonna 1970 menestyneen version näytelmän kappaleesta ”Wand’rin’ Star”. Clint Eastwood esiintyi musikaalin elokuvaversiossa Kultarynnäkön iloiset päivät (1969) ja lauloi siinä kappaleen ”I Talk to the Trees”.
Vuonna 1956 sai ensi-iltansa George Bernard Shaw’n Pygmalion-näytelmään perustuva Broadway-musikaali My Fair Lady, josta tuli Lernerin ja Loewen uran suurin menestys. Alkuperäisiin näyttelijöihin Broadwaylla kuuluivat muun muassa Rex Harrison, Julie Andrews ja Stanley Holloway. Vuonna 1964 näytelmästä kuvattiin elokuvaversio My Fair Lady, jonka pääosassa olivat Harrison, Holloway ja Audrey Hepburn. Näytelmän tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluu ”On the Street Where You Live”, jonka ovat esittäneet muun muassa Eddie Fisher, Vic Damone ja Andy Williams.
Lerner ja Loewe tekivät musiikin Vincente Minnellin vuoden 1958 elokuvaan Gigi. Elokuva palkittiin yhdeksällä Oscarilla, mukaan lukien parhaan laulun palkinto Loewen ja Lernerin kappaleelle ”Gigi”. Frederick Loewe jäi eläkkeelle vuonna 1962.
Hanna Barysevitš

Hanna Adamauna Barysevitš (valkoven. Ганна Адамаўна Барысевіч, ven. Анна Адамовна Борисевич, Anna Adamovna Borisevitš, väitetysti 5. toukokuuta 1888 – 23. helmikuuta 2007) oli väitetysti aikansa maailman vanhin ihminen. Hänen väitettiin olleen kuollessaan 118-vuotias – kaikkien aikojen vanhin tunnettu oli 122-vuotiaana Ranskassa kuollut Jeanne Calment. 
Barysevitš oli kansallisuudeltaan valkovenäläinen. Hän syntyi Budassa ja kuoli Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä.
Kun Anna Barysevitš kuoli helmikuussa 2007, vanhin elossa ollut virallisesti tunnustettu ihminen oli japanilainen Yone Minagawa. Minagawa syntyi tammikuussa 1893, joten Barysevitš olisi ollut häntä lähes viisi vuotta vanhempi. Samaten Barysevitš olisi ollut viimeinen 1880-luvulla syntynyt ihminen. 
Barysevitš nousi kansainvälisesti otsikoihin toukokuussa 2004 sekä uudelleen 117-vuotiaana, jolloin hänelle tehtiin harmaakaihileikkaus. Häntä ei koskaan hyväksytty Guinnessin ennätysten kirjaan. Ainoa vahvistus hänen iästään oli hänen passissaan. 
Kuten monet vanhukset Valko-Venäjällä, Barysevitš puhui trasjankana tunnettua venäjän ja valkovenäjän sekoitusta.
Inferno (lehti)

Inferno on vuonna 2001 ensimmäistä kertaa julkaistu metallimusiikkiin keskittynyt aikakauslehti. Se on painokseltaan Suomen neljänneksi suurin musiikkilehti. Inferno lehden perusti Sauli Vuoti Oulussa 2001.
Inferno, raskaan rockin erikoislehti, alkoi ilmestyä  27. elokuuta 2001, ja sitä on ilmestynyt tähän mennessä 98 numeroa. Sisältö koostuu haastatteluista, artikkeleista, raporteista, uutisista ja arvosteluista, jotka liittyvät metallimaailmaan, mutta silloin tällöin yksittäiset artikkelit voivat käsitellä myös muita samankaltaisia musiikkilajeja.
Keväällä 2005 Inferno yhdistyi Hamara-nimisen kilpailevan julkaisun kanssa, jolloin Hamaran päätoimittaja Matti Riekki siirtyi Infernon päätoimittajaksi Sauli Vuotin tilalle. Lehteä julkaisi vuoteen 2005 Vuotin Inferno Kustannus Oy, kunnes lehden osti Popmedia. Samalla saman katon alle siirtyivät Rumba- sekä Rytmi-lehdet muodostaen uudesta Popmedia Finlandista lehtien määrässä mitattuna Suomen suurimman musiikkilehtikustantamon.
Nykyään Infernoa julkaisee Pop Media Oy 12 kertaa vuodessa n. 82-sivuisena.

Inferno-DVD

Toukokuussa 2005 Inferno julkaisi DVD-kokoelman, joka sisälsi 30 pohjoismaisten – kuitenkin enimmäksi suomalaisten – heavy metal -yhtyeiden musiikkivideota. DVD sai suuren suosion nousten Suomen virallisella DVD-listalla kolmanneksi. 
Maaliskuussa 2006 DVD sai jatkoa laajentaen videoiden kirjoa myös ei-pohjoismaalaisten videoiden muodossa. Jakelu vaihtoi Kråklundilta Playgroundille jolloin jakelu myös laajentui muihin pohjoismaihin Suomen lisäksi.
DVD-kokoelmien tarkoituksena on tuoda esille kotimaisen metallimusiikin videotarjontaa, minkä vuoksi suurin osa videoista on suomalaisia. Ensimmäinen DVD olikin ehdolla Femma-gaalassa vuoden visuaalisena tuotoksena.

Inferno Bar & Nightclub

Lokakuussa 2006 Inferno ja Gastromax Oy avasivat yhdessä raskaan rockin erikoisravintolan Tampereelle Tuomiokirkonkadulle. Joulukuun alussa aukesi ketjun toinen baari Helsinkiin, Annankadun ja Uudenmaankadun kulmaan. Seuraavana vuonna ketjulle aukaistiin kolmas baari Jyväskylään Yliopistonkadulle. Näistä viimeisenä Tampereen Inferno lopetti toimintansa kesällä 2011.
Kassem G

Kassem Gharaibeh, tunnetaan paremmin nimellä Kassem G, on yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten internetsarjoistaan California On ja Going Deep. Toukokuussa 2012 hänen YouTube -kanavallaan oli 2 miljoonaa seuraajaa, ja hänen profiilissaan oltiin vierailtu liki 304 miljoonaa kertaa.
Juuriltaan jordanialais-egyptiläinen Kassem muutti pikkulapsena Yhdysvaltoihin. Hän alkoi harjoittaa stand up -komiikkaa vuonna 2006 ja ryhtyi lataamaan esiintymisiään YouTube-kanavalleen vuonna 2008. Hän on kaikkien aikojen seuratuimpien YouTube-käyttäjien listalla sijalla 14. Lisäksi hän on palvelun kahdeksanneksi seuratuin koomikko. Nykyään hän on merkittävä kyky losangelesilaisessa yhtiössä Maker Studios, joka keskittyy enimmäkseen verkkomedian esiintyjiin.
Sarjassa Going Deep Kassem haastattelee apaattisena aikuisviihdenäyttelijöitä ja pilkkaa näitä sarkasmin avulla. Hänen haastateltavinaan ovat olleet muun muassa Lisa Ann, Ron Jeremy, Kimber James ja Asa Akira. Usein Kassemin kommentit ovat myös suoranaisen ilkeitä.
Sarjassa California On Kassem haastattelee kalifornialaisia mielestään tärkeistä ja ajankohtaisista asioista, kuten esimerkiksi Osama bin Ladenista ja Justin Bieberistä.
Kassemilla on myös neliosainen sarja nimeltä Street Music, jossa hän ja koomikko Nice Peter tekevät improvisaatiomusiikkia kadulla näkemistään asioista.
Teppo Raikas

Väinö Teppo Raikas (alun perin Wäinö Teofilus Durchman, 9. lokakuuta 1883 Viipuri – 9. toukokuuta 1916) oli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 
Teppo Raikas syntyi Viipurissa 9.10.1883. Hänen vanhempansa olivat sahanhoitaja Anders Gerhard Durchman (1851–1917) ja hänen 1881 vihitty puolisonsa Anna Maria o.s. Wirman (s. 1857). Teppo Raikkaan veli Yrjö Raikas (1888–1962) oli 1930- ja 1940-luvuilla vaikuttanut kansallissosialistinen poliitikko. 
Raikas pääsi ylioppilaaksi 1903 Viipurin klassillisesta lyseosta ja oli näyttelijänä Kansallisteatterissa vuodesta 1905 alkaen.
Raikas osallistui ensimmäisten kahden suomalaisen elokuvan filmaukseen: Salaviinanpolttajat (1907) ja Sylvi (1913). Käsikirjoituskilpailun pohjalta syntyneessä Salaviinanpolttajissa hän esitti viinanpolttajaa. Vuoden 1907 kevättalvella kuvattu ja 29. toukokuuta 1907 ensi-iltaan tullut Salaviinanpolttajat sai hyvän yleisönsuosion. Sylvissä Raikkaan roolihahmo oli arkkitehti nimeltä Viktor Hoving. 
Vuonna 1911 Raikas ohjasi ensimmäisen elokuvaversion Minna Canthin Anna Liisasta ja käsikirjoitti elokuvan Hyökyaaltoja. Kummankin elokuvan nauhat olivat kuitenkin teknisesti liian heikkoja niiden saattamiseksi esityskuntoon, mutta samalla tavoin käsitelty Sylvi saatiin esityskuntoon. Siitä on nykypäiviin säilynyt noin 13 minuutin jakso.
Teppo Raikas oli perustamassa Suomen Näyttelijäliittoa. Perustamiskokouksessa 27. toukokuuta 1913 hän toimi puheenjohtajana ja hänet valittiin myös liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Liège–Bastogne–Liège 2008

Liège–Bastogne–Liège 2008 oli järjestyksessään 94. maantiepyöräilyn Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Se järjestettiin 27. huhtikuuta 2008 Belgian Valloniassa 261 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen kautta Ans'iin. Alejandro Valverde voitti kilpailun toisen kerran urallaan kukistettuaan loppukirissä Davide Rebellinin ja Fränk Schleckin.
Kilpailu alkoi kirkkaassa auringonpaisteessa. Vajaan 30 kilometrin ajon jälkeen pääjoukosta irtosi viiden ajajan ryhmä: Markus Fothen, Tom Stubbe, Pierre Rolland, Pavel Brutt ja David Kopp. He kasvattivat eron pääjoukkoon parhaimmillaan, Côte de Ny'n nousussa, 11 minuuttiin 30 sekuntiin. Stubbe putosi ryhmästä 140 kilometrin kohdalla ja Kopp noin 185 kilometrin ajon jälkeen. Kjell Carlström ja Philippe Gilbert yrittivät irtiottoa pääjoukosta ja Carlströmin pudottua Gilbert jatkoi yksin, kunnes tuli tavoitetuksi Côte de la Redouten nousussa.
Kun karkulaisryhmää oltiin tavoittamassa Rolland lähti yksinäiseen irtiottoon. Pääjoukosta irronneet Andy Schleck ja Stefan Schumacher kuitenkin ohittivat hänet Côte de Sprimontin nousussa. Schumacher putosi Schleckin kyydistä reitin uudessa nousussa, Côte de la Roche aux Fauconsissa ja hetken kuluttua kärjessä oli viiden ajajan ryhmä: Schleckin veljekset Andy ja Fränk, Alejandro Valverde, Joaquim Rodríguez ja Davide Rebellin. Suurimmista ennakkosuosikeista Cadel Evans ja Damiano Cunego eivät onnistuneet pääsemään ryhmään mukaan.
Rodriguezin pudottua kärkiryhmästä Andy Schleck teki irtiottoyrityksen kymmenen kilometriä ennen maalia. Takaa-ajava kolmikko saavutti – ja pudotti – hänet viimeisessä nousussa, Côte de Saint Nicolas'ssa viisi kilometriä ennen maalia. Kärkikolmikko ei yrittänyt ratkaisuja vasta kuin 200 metriä ennen maalia, jolloin hyvänä kirimiehenä tunnettu Valverde teki ratkaisevan iskun voittaen kilpailun ennen Rebelliniä ja Schleckin veljeksiä.
Hallstahammarin kunta

Kuntajaon kehitys

Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan alueelle muodostettiin viisi maalaiskuntaa: Berg, Kolbäck, Rytterne, Svedvi ja Säby. Jokainen niistä vastasi samannimistä entistä pitäjää. Bergin, Kolbäckin ja Svedin maalaiskuntien alueelle perustettiin vuonna 1939 Hallstahammarin taajaväkinen yhdyskunta. Vuonna 1943 perustettiin Hallstahammarin kauppala, johon tulivat kuulumaan koko Svedvin maalaiskunta sekä osia Bergin ja Kolbäckin maalaiskunnista. Samalla taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Säbyn ja Rytternen maalaiskunnat liitettiin Kolbäckin maalaiskuntaan ja Bergin maalaiskunta Hallstahammarin kauppalaan. Vuonna 1971 muodostettiin nykyinen Hallstahammarin kunta yhdistämällä Hallstahammarin kauppala ja Kolbäckin maalaiskunta. Kolbäckiin kuulunut Rytternen seurakunta liitettiin kuitenkin Västeråsin kuntaan.
Kuinkas sitten kävikään?

Tarina muualla

Vuonna 1983 taidegraafikko Tuulikki Pietilä teki kirjan tapahtumiin perustuvan kolmiulotteisen muumikuvaelman. Kuinkas sitten kävikään? -kuvaelma on Tampereen kaupunginkirjaston hallussa.
Vuonna 1993 Ruotsissa valmistui kirjaan perustuva samanniminen lyhytanimaatio. Tove Jansson toimii itse tarinan kertojaäänenä alkukielisessä versiossa. Suomenkielisessä versiossa kertojana on näyttelijä Elina Salo. Animaatio seuraa kirjaa erittäin uskollisesti sivu sivulta.
Toukokuussa 2011 Itella julkaisi postimerkkivihkon, jossa esiintyvät Kuinkas sitten kävikään? -kirjan hahmot Muumipeikko, Mymmeli, Pikku Myy, Muumimamma, Hemuli ja hattivatit. Julkaisussa on kuusi erilaista 2. luokan tarrapostimerkkiä, joiden muotokieli mukailee alkuperäisen kirjan stanssattuja kurkistusaukkoja. Vihkon on suunnitellut Satu Lusa, ja sitä on painettu 500 000 kappaletta.
El Ghad

al-Ghad (Ḥizb el-Ghad, "Huomisen puolue") on egyptiläinen liberaalipuolue.
Puolueen perusti Ayman Nour. Hän oli aiemmin ollut Wafdin jäsen ja valittu sen listalta parlamenttiin vuonna 1995. Hän kuitenkin erosi puolueesta vuonna 2001 johtuen erimielisyyksistä puheenjohtaja Noaman Gomaan kanssa.
Al-Ghad sai virallisesti toimiluvan vasta vuonna 2004, ennen vuoden 2005 presidentinvaaleja, joihin sekä Ayman Nour että Noaman Gomaa osallistuivat. Nour sai kuuluisuutta, kun hänet tuomittiin vaalien jälkeen viideksi vuodeksi vankilaan syytettynä puolueen kannattajatietojen väärentämisestä.
Vuonna 2005 puolue myös hajosi kahteen osaan, joita johtivat Mousa Mostafa Mousa ja Ayman Nourin vaimo Gamila Ismail. Ismailin ryhmittymä syytti puoluetta yhteistyöstä Mubarakin turvallisuuskoneiston kanssa.
Oikeus päätti vuonna 2007 Mousan olevan puolueen laillinen johtaja ja luovutti tälle puolueen päämajan, joka kuitenkin myöhemmin tuhopoltettiin. Kaikkiaan oikeuskäsittely keski heinäkuuhun 2010 ennen lopullista päätöstä.
Ayman Nourin tukijat rekisteröivät uuden puolueen Ghad al-Thawra ("Vallankumouksen huomisen puolue") ja osallistuivat vuodenvaihteen 2011–2012 vaaleihin Egyptin demokraattisen allianssin listalla, jota hallitsee Muslimiveljeskunnan Vapaus- ja oikeuspuolue.
Moussa Moustafa Moussan johtama alkuperäinen Ghad osallistui vaaleihin omalla listallaan.