Timo T. A. Mikkonen

Lapsuus

Timo T. A. Mikkonen kasvoi iäkkäiden isovanhempiensa, kirjastonhoitaja Elma ja rovasti Anshelm Mikkosen, kanssa Mäntsälän pappilassa. Isä kuoli Timon ollessa viiden kuukauden ikäinen, ja äiti antoi kesällä 1952 viisivuotiaan poikansa isovanhempiensa kasvatettavaksi ja lähti ulkomaille.  Televisiosta Timo innostui jo varhain. Hän katseli sitä ensin iltaisin naapurissa, kunnes isoäidin myötävaikutuksella pappilaan hankittiin ensimmäinen tv-vastaanotin vuonna 1963. Televisio merkitsi Timolle ”henkeä ja elämää”, joka vei mukanaan Mäntsälästä maailmalle ja tarjosi pakotien vanhoillisen pappilan todellisuudesta.

Ura toimittajana ja juontajana

Mikkonen valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970. Hänen oppiaineensa oli poliittinen historia. Toimittajan uransa hän oli aloittanut opiskelun ohessa Uudessa Suomessa vuonna 1967 ja Yleisradion radiouutisten avustajana 1968. Televisiossa hän esiintyi ensimmäisen kerran 1970, kun hän käsikirjoitti ja juonsi kuusiosaisen sarjan Kriisi ’60, joka kertoi kansainvälisen politiikan ratkaisuhetkistä 1960-luvulla.
Vuosina 1971–1974 Mikkonen isännöi MTV:llä ensimmäistä keskusteluohjelmaansa, M-Show’ta, jossa hän esiintyi amerikkalaistyylisenä tv-isäntänä. M-Show oli Suomen ensimmäisiä keskusteluohjelmia, se oli Mikkosen itse tuottama ja teki hänet tunnetuksi. Kun M-Show keräsi vielä miljoonien yleisön, Mikkosen sanottiin tuoneen talk show’n Yhdysvalloista Suomeen.
Vuosina 1975–1977 Mikkonen ohjasi ja tuotti MTV:lle kolmiosaisen dokumenttisarjan U.S. Media, joka käsitteli tiedotusvälineitä ja vallankäyttöä Yhdysvalloissa. Sen ensimmäinen osa ”Kamppailu katsojaluvuista” palkittiin hopeamitalilla New Yorkin 20. kansainvälisillä filmi- ja TV-festivaaleilla. Vuoden 1980 sarja Vuosikymmenen käännekohdat esitteli 1970-luvun maailmanhistoriaa.
1980-luvun alussa Mikkosen rooli televisiossa alkoi heiketä. Mainos-tv aloitti Kymmenen uutiset vuonna 1981, mutta Mikkonen jäi sivuun. Seuraavana vuonna hän kirjoitti tv-toimittajan urastaan kirjan Takana loistava tulevaisuus, jossa hän kritisoi Mainos-tv:n johtoa. Mikkosesta tuli viestintäyrittäjä, joka kiersi kanavalta toiselle ohjelmineen, mutta M-Show’n kaltainen suosio ei enää toistunut. Vuodet 1984–1985 hän toimi Ylen Hittimittari-musiikkivideo-ohjelman ensimmäisenä juontajana. Vaikka juontajan rooli ohjelmassa jäi melko pieneksi, monet 1980-luvun nuoret muistavat hänet nimenomaan Hittimittarista. Vuosina 1987–1989 Mikkonen juonsi Tänään, tässä ja nyt -makasiiniohjelmaa, joka oli Suomen ensimmäinen aamutelevisiolähetys. Vuosina 1993–1997 hän juonsi PTV- ja PTV4 -kanavilla myöhäisillan keskusteluohjelmaa Illan päätteeksi Timo T. A.
Mikkonen perusti vuonna 1990 kantrimusiikkiin erikoistuneen paikallisradioaseman Radio 103,4 Mäntsälään. Hänen juontamaansa Yhdysvaltain kantrilistaa esitettiin vuosia myös muissa paikallisradioissa ympäri Suomea.
Mikkonen isännöi 29.–30. elokuuta 1998  peräti 17,1-tuntisen suoran talk show’n, jonka kesto on Suomen ennätys. Hän kuvaili ohjelmaa läpileikkaukseksi Suomesta ja suomalaisista, sillä show’ssa esiintyi ihmisiä yhteiskunnan eri aloilta. Ohjelma oli tuottaja Olli Haikan idea. Samana vuonna 3. lokakuuta esitettiin Mikkosen isännöimä kuusituntinen talk show Missimaraton, jossa hän haastatteli eri aikakausien suomalaisia missejä.
Vuonna 2008 Mikkonen asui Big Brother -tositelevisiosarjan talossa 36 tuntia. Seuraavana vuonna  Nelosella esitettiin Mikkosen perheen elämää käsittelevä tosi-tv-ohjelma Mikkosten maailma, jota tehtiin seitsemän jaksoa. Ohjelma ei kuitenkaan saavuttanut odotettua suosiota, joten se lopetettiin yhden kevään jälkeen. Mikkosten perhe nähtiin vielä vuonna 2011 MTV:n Karavaanarit-ohjelmassa.
Myöhemmin Mikkonen pysyi esillä erityisesti 7 päivää -lehdessä ja jatkoi uraansa media-alalla pienyrittäjänä.

Sairastuminen ja kuolema

Mikkonen sai 1. lokakuuta 2011 kallonpohjavaltimotukoksen ja sen seurauksena useita aivoinfarkteja. Niiden takia hän menetti osan liikuntakyvystään ja sokeutui pysyvästi. Lokakuussa 2014 Mikkosen tila heikkeni, ja hän oli hetken kriittisessä tilassa. Vuoden 2016 lopulla Nina Mikkonen kertoi, että hänen miehensä oli menettänyt lähimuistinsa eikä ymmärtänyt olevansa vammautunut tai edes sokea. Timo T. A. Mikkonen kuoli 24. tammikuuta 2017. Hänet haudattiin Mäntsälän hautausmaalle Mikkosten sukuhautaan.

Muu toiminta ja harrastukset

Mikkonen teki uraa myös levylaulajana. 1970-luvulla hän julkaisi singlet Kesävalssi / Hei naapurit (1972) ja Näin kun rakastaa / Kiittää kai saan (1973). Vuonna 1989 ilmestyi kokonainen pitkäsoittolevy Joulusydän. Eräässä vaiheessa musiikkiura oli hänelle päätyö tv-toimen ohella.
Vuonna 1999 Mikkonen oli ehdolla eduskuntavaaleissa keskustan sitoutumattomana ehdokkaana. Hän sai 1 302 ääntä, mikä ei kuitenkaan riittänyt valtuustopaikkaan. 
Mikkonen oli aktiivisesti mukana maanpuolustustyössä. Hänet ylennettiin vuonna 1994 reservin kapteeniksi, ja hän opetti noin kymmenen vuotta Maanpuolustuskorkeakoulussa aihetta mediasota. Lisäksi hän oli kehittämässä puolustusvoimien tiedotustoimintaa. Vuonna 1986 hänelle myönnettiin sotilasansiomitali ja vuonna 2001 maanpuolustusmitali kultaisella soljella. Reservin majuriksi Mikkonen ylennettiin 2003. Myös Mikkosen tapa käyttää nimikirjaimia T. A. oli peräisin armeijasta, sillä samalla  reserviupseerikurssilla oli muitakin Timo Mikkosia. 
Mikkonen ihaili Yhdysvaltoja, ja hän oli koko elämänsä ajan kiinnostunut maan historiasta ja erityisesti John F. Kennedyn salamurhasta. Hän tutki sitä viidellä vuosikymmenellä, ja hänellä oli kotonaan isot arkistot selvityksiä tapahtumasta. Mikkonen kertoi tutkimuksistaan tarkemmin omissa muistelmissaan vuonna 1982 ja Sotilasaikakauslehden kirjoituksessaan vuonna 2003. Ihailu Yhdysvaltoja kohtaan näkyi myös hänen amerikkalaishenkisessä pukeutumisessaan, johon kuuluivat frakin ja nahkatakin lisäksi joskus myös cowboy-vaatteet.
Yksi Mikkosen tärkeistä harrastuksista oli pienestä asti urheilu. Vuonna 1975 hän juoksi 1 500 metriä neljään minuuttiin ja 1994 Helsinki City Marathonin noin kolmeen ja puoleen tuntiin. Vuosina 1979–1982 hän toimi Henri Toivosen kartanlukijana monissa rallikilpailuissa. Mikkonen kirjoitti myös kirjoja. Vuonna 1982 hän julkaisi osin omaelämäkerrallisen teoksen Takana loistava tulevaisuus, joka oli ensimmäinen suomalaista televisiotoiminnan historiaa käsittelevä kirja. Vuonna 2000 ilmestyi 500-sivuinen Suomen kauneimmat – missivuodet 1931–2000, joka kertoi 72 suomalaismissin tarinan. Muita teoksia ovat olleet Johtajille johtamisesta (toim., 2003) ja Ajatuksia Itäväylältä.
Vuonna 1982 Mikkonen perusti oman yrityksen nimeltään Timo T. A. Mikkonen Communications. Helmikuussa 1998 hänelle myönnettiin Suomen Yrittäjien Kultainen Yrittäjäristi ”kahden vuosikymmenen aikana suoritetusta pioneerityöstä tv- ja viestintäalan itsenäisenä yrittäjänä”.

Henkilökuva

Timo T. A. Mikkonen oli persoona, joka jakoi suomalaisten mielipiteet. Kriittisimpien näkemysten mukaan hän oli  juontajana itseriittoinen viisastelija. M-Show’n isäntänä vuosina 1971–1974 hänellä oli tapana sinutella vieraitaan kenraaleista lähtien, mikä ärsytti monia, kuten myös hänen englannin kielen ääntämisensä. Mikkoselle oli myös tyypillistä nostaa itsensä vierailevien tähtien rinnalle. Mikkosen kannattajat puolestaan näkivät hänessä suoraselkäisen miehen, jonka vakaumus oli kodin, kirkon ja isänmaan arvostaminen. 
Mikkosta pidetään suomalaisen talk show -viihteen uranuurtajana, ja hän oli raportoimassa monista maailman suurhetkistä. Juontajana hänen tyyliinsä kuului  voimakas katsekontakti kameraan sekä huoliteltu pukeutuminen. MTV:n vuosien 1967–1971 asiaohjelmajaoksen päällikkö Matti Kohva on kertonut yrittäneensä opettaa Mikkoselle ”kultaista periaatetta”, jonka mukaan tärkeintä on esitettävä asia eikä juontaja itse. Kohvan mukaan Mikkonen käsitti neuvon päinvastoin ja pysyi linjassaan. Mallia esiintymiseensä Mikkonen otti muun muassa David Frostilta. Hänen suosikkiaiheitaan olivat erityisesti viihteen ja politiikan kuuluisuudet, joista monet olivat yhdysvaltalaisia. Yleisiä vieraita olivat myös nuoret, kauniit naiset. 
Mikkonen oli sisäistänyt kotoaan porvarillisen arvomaailman, ja vuonna 2010 hän kuvasi itseään poliittiselta vakaumukseltaan arvokonservatiiviksi. Hänen isoisänsä, Mäntsälän kappalainen ja rovasti Anshelm Mikkonen, oli aikoinaan kuulunut Mäntsälän kapinaliikkeeseen. Myöhempinäkin vuosinaan Timo T. A. Mikkonen pysyi mielipiteitä jakavana julkisuuden henkilönä. Hän arvosteli yhdysvaltalaisten republikaanien tavoin aborttia ja äitejä, jotka tekivät töitä kodin ulkopuolella. Vuonna 2010 Mikkonen kertoi kannattavansa myös naisten pakollista asepalvelusta.

Yksityiselämä

Mikkosen ensimmäinen puoliso vuodesta 1970 vuoteen 2000 oli Tuire Mikkonen (o.s. Liljeroth), jonka hän oli tavannut Helsingin yliopistolla Porthaniassa kaveriporukassa 1960-luvun lopulla. Heidät vihittiin Helsingin Temppeliaukion kirkossa vuonna 1970, ja heillä on kaksi lasta, Tero (s. 1971) ja Terhi (s. 1978). Avioliitto päättyi suuren mediakohun myötä elokuussa 2000, kun pari oli ensin antanut Ilta-Sanomille parisuhdehaastattelun, jossa he puhuivat toisistaan rakastavaan sävyyn. Kun lehtiartikkeli oli ollut pariskunnan tarkistettavana, Timo T. A. Mikkonen oli lisännyt siihen Tuire Mikkosen tietämättä kolme virkettä:
”Seuraavana päivänä Timo T. A. Mikkonen muutti Helsinkiin. Tuire Mikkonen jäi Mäntsälän Koskenrantaan. He jatkavat yhteistyötään mediayrityksensä osakkaina.”
Muuton syyksi paljastui myöhemmin Timo T. A. Mikkosen rakastuminen tulevaan vaimoonsa, Nina Mikkoseen (o.s. Salonen). Kohua lisäsi se, että Salonen oli Mikkosta yli 15 vuotta nuorempi. Tuire Mikkonen on myöhemmin kertonut harkinneensa eroa jo vuonna 1995 puolisonsa viettämän kaksoiselämän vuoksi. Hänen mukaansa aviomies oli pettänyt häntä koko avioliiton ajan, yhteensä jopa kolmenkymmenen naisen kanssa, ja jatkanut sitä päinvastaisista vakuutteluista huolimatta. Timo T. A. Mikkonen itse kiisti väitteet naisten lukumäärästä.
Timo T. A. Mikkosen toinen puoliso oli vuodesta 2001 lähtien Nina Mikkonen, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta, vuonna 2002 syntynyt Mikael ja vuonna 2003 syntynyt Matias. Mikkosten perhe asui Myrskylässä vuodesta 2002 vuoteen 2016, jolloin he joutuivat myymään talon talousvaikeuksien vuoksi. Myynnin jälkeen perhe muutti hetkeksi Orimattilaan ja vuodenvaihteessa 2016–2017 Itä-Helsinkiin.