google/wiki40b huggingface dataset:
Tervaleppäkorpi

Tervaleppäkorpi kuuluu Suomen luonnonsuojelulain mukaan suojeltaviin luontotyyppeihin. Tervaleppäkorvessa on tulvien tai lähteiden vuoksi läpi kasvukauden niin märkää, että valtapuulajina siellä on muita Suomen puulajeja paremmin tulvaa sietävä tervaleppä. Tämä ei kuitenkaan yksinään riitä tervaleppäkorven määritelmäksi, vaan biotooppia (luontotyyppiä) on tarkasteltava kokonaisuutena: esimerkiksi melko yleiset järviruokovaltaiset, järvikortevaltaiset ja suursaravaltaiset, tervaleppää kasvavat kosteat alueet eivät ole tervaleppäkorpia. Osa kasvupaikkatyypin tunnistamisessa tärkeistä opaskasveista on lueteltu luonnonsuojeluasetuksen säännöksessä, mikä kuvastaa niiden merkitystä luontotyypin tunnistamisessa.

Eliöstö

Tervaleppäkorvelle ovat ominaisia vanhat, kookkaat ja usein monirunkoiset tervalepät. Kosteus ja tiheään kasvavan tervalepän varjostus synnyttävät tasaisen, viileän ja kostean pienilmaston. Muita tervaleppäkorven puita voivat olla hieskoivu, harmaaleppä, puumaiset pajut, saarni ja vähäisessä määrin kuusikin. Aluskasvillisuudessa kuivempien mättäiden ja vetisten välikköpintojen vaihtelu on tyypillistä. Pensaina voi kasvaa esimerkiksi tuomea, pihlajaa, paatsamaa ja herukkaa. Mättäillä kasvaa varpujen ja sammalten ohella usein suuria saniaisia, kuten hiirenporrasta ja nevaimarretta. Märemmillä paikoilla kasvaa muun muassa vehkaa, kurjenmiekkaa ja rentukkaa.
Monet sienet ja jäkälät viihtyvät kosteassa korvessa. Linnuista tervaleppäkorvessa voi tavata muun muassa mustapääkertun, satakielen, mustarastaan ja pikkutikan. Tervalepän tyypillinen kääpä on harvinainen lakkakääpä.

Suojelu

Vuonna 1997 voimaan tulleen luonnonsuojelulain määritelmän täyttäviä tervaleppäkorpia on koko maassa yhteensä vain muutamia satoja hehtaareja. Suurin osa niistä on pieniä, enintään muutaman hehtaarin laajuisia. Esimerkiksi Helsingin suojeltavien luontotyyppien kartoituksessa kesinä 1998 ja 1999 löytyi ainoastaan yksi, Vallisaaresta. Laajimmat ja edustavimmat esiintymät sisältyvät valtakunnallisiin suojeluohjelmiin.
Tervaleppäkorvet ovat erityisesti sienten, jäkälien ja monien eläinlajien elinympäristöinä tärkeitä. Tervaleppäkorvet ovat arkoja vesitalouden muutoksille, joten niitä uhkaa ennen muuta ojittaminen, rakentaminen ja vesistöjen säätely. Luontotyypin harvinaistumiseen on metsäojituksilla ollut suuri merkitys. Suurin osa Suomen tervaleppäkorvista sijaitsee Pori–Parikkala-linjan eteläpuolella.
Lounais-Somalia

Lounais-Somalia oli itsenäiseksi julistautunut alue Somaliassa. Sen perusti Rahanwein Resistance Armyn sotapäällikkö Hassan Muhammad Nur "Shatigadud" 1. huhtikuuta 2002. Alueeseen kuului kuusi Somalian maakuntaa: Bay, Bakool, Keski-Juba (Jubada Dhexe), Ala-Shabelle (Shabeelada Hoose), Gedo ja Ala-Juba (Jubada Hoose).
Vuonna 2006 Lounais-Somalian hallitus luopui itsenäisyysvaatimuksistaan ja alkoi tehdä yhteistyötä Somalian väliaikaishallituksen kanssa.
Maa 2

Maa 2 (Earth 2) oli yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja, jota kuvattiin yhden tuotantokauden verran (22 jaksoa) vuosina 1994–1995. Sarjan fanien vastustuksesta huolimatta sarja lopetettiin ensimmäisen tuotantokauden jälkeen.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat noin 200 vuoden päähän tulevaisuuteen, jolloin joukko ihmisiä matkustaa asuttamaan kaukaista maan kaltaista planeettaa.
Sarjan kuvauspaikat sijaitsevat lähellä Albuquerquen kaupunkia New Mexicon osavaltiossa.

Juoni

Vuonna 2192 suurin osa ihmisrodun edustajista on muuttanut Maan kiertoradalla kiertäville valtaisille avaruusasemille, sillä Maapallon ympäristö on tuhottu. Maapallolla asuu enää vain köyhiä työläisiä ja kaivosmiehiä.
Devon Adair käynnistää tutkimusretken perustaakseen siirtokunnan maan kaltaiselle planeetalle nimeltä G889. Planeetta sijaitsee 22 valovuoden päässä Maasta. Tutkimusretki epäonnistuu, kun etujoukon avaruusalus joutuu tekemään pakkolaskun planeetalle, kauas aiotusta laskeutumispaikasta. Retkikunta päättää vaeltaa mantereen poikki päästäkseen kohteeseensa, jossa suurin osa heidän tarvikkeistaan on.
Retkikunta löytää asumattomaksi luulemaltaan planeetalta useita uusia eliölajeja. Maankamaran alla asuvat terriaanit muistuttavat ihmisiä ruumiinrakenteeltaan ja kulkevat kahdella jalalla, ja muistuttavat mutaihoista miestä. Grendlerit (nimetty Grendel-hirviön mukaan) ovat niin ikään kahdella jalalla kulkevia, lyhyitä ja lyhytkätisiä otuksia, jotka tekevät vaihtokauppaa melkein mistä vain. Retkikunta kohtaa myös apinoita muistuttavan koba-lajin edustajia. Näillä otuksilla on nahkamainen iho ja terävät kynnet. Koban kynnen isku vaivuttaa ihmisen kuolemankaltaiseen tilaan muutamaksi päiväksi. Edellä mainittujen otusten lisäksi planeetalla asustaa henkiin jääneitä rikollisia, jotka ovat joutuneet planeetalle joko rangaistukseksi tai haaksirikkojen myötä.

Planeetta G889

G889 on maan kaltainen planeetta, G88-aurinkokunnan 9. planeetta. Planeetalla on kaksi kiertolaista (kuuta). Mantereita on viisi joista yksi sijaitsee planeetan eteläisellä pallonpuoliskolla. Ilmakehä on koostumukseltaan samankaltainen kuin Maan ilmakehä.
G889 paljastuu näennäisistä samankaltaisuuksistaan huolimatta hyvin erilaiseksi kuin Maa. Planeetalla on esimerkiksi salaperäinen tajunnan tila, unitaso, jonka kautta luonnon kanssa sopusoinnussa elävät terriaanit viestivät. Useat todisteet viittaavat siihen, että koko planeetta olisi tietoinen olento.
Lauri Nissinen

Ennen sotia

Lauri Nissinen syntyi moottoriteknikko Herman ja Brita (o.s. Vellonen) Nissisen perheeseen. Nissisen sotilasura alkoi 1936, kun hän astui vapaaehtoisena palvelukseen Lentoasema 3:een Sortavalassa. 1. helmikuuta 1938 hänet hyväksyttiin Ilmasotakoulun ohjaajakurssille (RAOK 4). Lentokoulutus jatkui tämän jälkeen vielä aliupseeriohjaajakurssilla (AOK 7), jonka jälkeen Nissinen siirrettiin alikersantiksi ylennettynä Lentolaivue 24:ään.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodassa kersantiksi ylennetty Nissinen lensi Fokker D.XXI -koneilla saavuttaen kolme ilmavoittoa. Jatkosodan alkaessa Nissinen kuului edelleen Lentolaivue 24:ään, joka oli vastaanottanut kalustokseen Brewster-hävittäjäkoneet. Käytyään reserviupseerikoulun Nissinen ylennettiin vänrikiksi 30. maaliskuuta 1942. Nissinen hakeutui oppilaaksi Maasotakouluun ja sen käytyään hänet ylennettiin luutnantiksi 26. maaliskuuta 1943. Nissinen saavutti Brewster-koneilla lentäessään 22 ilmavoittoa. Lentolaivue 24 sai kalustokseen huhtikuussa 1944 Messerschmitt Bf 109 -koneet, joilla lentueen päällikkönä toiminut Nissinen ehti saavuttaa seitsemän ilmavoittoa. Nissinen kaatui taistelulennolla Karjalankannaksen Kaukjärvellä 17. kesäkuuta 1944, kun luutnantti Urho Sarjamon ohjauskyvyttömäksi ammuttu Messerschmitt putosi hänen koneensa päälle molempien syöksyessä maahan. Vanhempi luutnantti Dimitri Jarmakov ampui Sarjamon koneesta toisen siiven irti, ja aiheutti sen, että Sarjamon kone putosi Nissisen päälle pilven lävitse. Paikalle lähetetty sotilaspastori löysi Nissisen Mannerheim-ristin hänen ruumiinsa luota. Nissisen ruumis lähetettiin kohti kotiseutua, mutta juna ja sen kuljettamat vainajat tuhoutuivat vihollisen ilmapommituksessa.
Oleg Konstantinovitš Antonov

Oleg Konstantinovitš Antonov (ven. Олег Константинович Антонов, 7. helmikuuta 1906 Podolsk, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1984 Kiova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri. Hän oli yksi Neuvostoliiton purjelennon pioneereja, jonka suunnittelemia purjelentokonemalleja olivat muun muassa OKA-1, -2 ja -3 sekä Standart-1 ja -2.

Elämä

Antonov valmistui vuonna 1930 Kalinin Polyteknisesta instituutista Leningradissa. Sen jälkeen hän oli suunnittelupäällikkönä Osavaitšimissa (Moskovassa). Vuosina 1933–1938 Antonov toimi suunnittelijana Tušinossa sijaitsevassa purjelentokonetehtaassa. Hän osallistui yli 30 purjelentokoneen suunnitteluun. Vuosina 1938–1940 Antonov työskenteli Jakovlev OKB -suunnittelutoimistossa ja 1940–1941 Krasni Lettšik -lentokonetehtaalla, jossa hän suunnitteli kevyen kuljetuslentokoneen. Antonov johti lentokoneen valmistuksen aloittamista Kaunasin lentokonetehtaalla. Hän johti kuljetusliitokoneen A-7 valmistusta. 
Vuosina 1943–1946 Antonov toimi Jakovlev OKB:n varajohtajana ja 1945 alkaen sen Novosibirskin tehtaanjohtajana. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1945. Vuonna 1946 Antonovista tuli lentokoneiden suunnittelutoimiston johtaja.
Vuonna 1952 toimisto siirrettiin Kiovaan, Ukrainan SNT:aan. Vuosina 1967–1984 Antonov toimi sen johtajana ja pääsuunnittelijana. Hänen johdollaan suunniteltiin muun muassa seuraavat lentokoneet: An-8, An-12, An-22, An-26, An-32, An-72, An-124, Antonov An-2, An-14, An-28 ja An-10, Antonov An-24, kokometallinen purjekone An-11, An-13, An-15 ja liitokone Slavutitš. 
Antonov sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon 1952, Leninin kunniamerkin 1962 sekä sosialistisen työn sankarin -mitalin 1966. Tohtorin ja akateemikon arvon hän sai Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemiassa vuonna 1968.
Toni Morrison

Elämä ja ura

Morrison työskenteli vuoteen 1983 kustannustoimittajana Random Housella. Esikoisteoksen ilmestyessä hän oli lähes 40-vuotias. Kirjailijantyönsä ohessa Morrison toimi luovan kirjoittamisen professorina Princetonin yliopistossa.
Morrison kuvaa mustien naisten arkipäivää lähimenneisyydessä ja nykyaikana. Morrisonin mukaan rotukysymykset, erityisesti pyrkimys sivuuttaa ne, ovat muokanneet voimakkaasti Yhdysvaltoja ja sen kirjallisuutta. ”Yhdysvaltain kirjallisuus on ottanut suurimmaksi huolekseen sen, miten uusi valkoinen mies on rakennettu.” 
Teoksissaan Morrison kulkee usein vastavirtaan: kun naiselle vaadittiin aborttioikeutta, Morrison kirjoitti mustan naisen oikeudesta omaan lapseensa. Tai, kuten esikoisromaanissaan Sinisimmät silmät, hän kuvasi naista, joka haluaa siniset silmät, niin kuin valkoisen Amerikan ihanne oli.
Kaikki Morrisonin suomennetut teokset on julkaistu Tammen Keltainen kirjasto -sarjassa.
Heli Jantunen

Tunnustuksia

Jantunen on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen (2014–) ja Linköpingin yliopiston tekniikan kunniatohtorin (2014). Hän sai merkittävästä tutkimus- ja kehityspanoksesta mikroelektroniikan, materiaalien ja tuotannon aloilla Nokia Säätiön tunnustuspalkinnon (2018). Toukokuussa 2019 Jantuselle myönnettiin eduskunnan 110 000 euron suuruinen naisten innovaatiopalkinto. Kesäkuussa 2019 hän sai opetus- ja kulttuuriministeriön 100 000 euron suuruisen Suomen tiedepalkinnon.
Isotiosyanaatit

Isotiosyanaatit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R-N=C=S. Niitä voidaan pitää isosyanaattien rikkianalogeina. Monia isotiosyanaatteja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, fungisideina ja desinfiointiaineina.

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa alifaattiset ja aromaattiset isotiosyanaatit ovat tyypillisesti joko värittömiä nesteitä tai kiteisiä kiinteitä aineta. Niillä on usein hyvin pistävä haju ja ne ärsyttävät silmiä aiheuttaen kyynelvuotoa. Isosyanaateista poiketen isotiosyanaatit eivät reagoi helposti veden kanssa vaan hydrolysoituvat lähinnä happamissa tai emäksisissä olosuhteissa. Isotiosyanaatit liukenevat useisiin orgaanisiin liuottimiin ja muodostavat veden kanssa atseotrooppeja. Isotiosyanaatit ovat heikosti elektrofiilisia ja reagoivat nukleofiilien kanssa. Hydrolyysituotteena muodostuu amiineja, joita voidaan saada myös isotiosyanaatteja pelkistämällä. Amiinit reagoivat isotiosyanaattien kanssa tioureoiksi ja alkoholit reagoivat muodostaen tiokarbamaatteja. Isotiosyanaatteja käytetään myös heterosyklisten yhdisteiden valmistamisessa.
Isosyanaatteja esiintyy luonnossa sekä vapaina että sitoutuneina glukosinolaatteihin. Tällaisia ovat esimerkiksi allyyli-isotiosyanaatti, metyyli-isotiosyanaatti, fenyyli-isotiosyanaatti, sinigriini ja glukorafaniini. Myrosinaasientsyymi hajottaa glukosinolaatit isotiosyanaateiksi. Toinen isotiosyanaatteja muodostava entsyymi on allinaasi. Isotiosyanaatteja esiintyy erityisesti ristikukkaisissa kasveissa ja sipulikasveissa.

Valmistus

Isotiosyanaatteja voidaan valmistaa muun muassa isomeroimalla tiosyanaatteja, primääristen amiinien ja tiofosgeenin välisellä reaktiolla, isotiosyanaattisuolojen ja alkyyli- tai asyylihalidien välisellä reaktiolla, hapettamalla ditiokarbamaatteja vetyperoksidilla, pelkistämällä tioureoita tai alkeenien ja tiosyaanihapon välisellä reaktiolla.
Eero Savilahti

Ura

Savilahti aloitti jääkiekkoilun 4-vuotiaana Tapparassa, mutta hän siirtyi 7-vuotiaana Tampereen Ilvekseen. Savilahti voitti seurassa B2-nuorten SM-hopeaa vuonna 2008 ja Suomenmestaruuden vuonna 2009. Kaudella 2009–2010 hän kuului Ilveksen B-nuorten kapteenistoon. Kausina 2011–2012 ja 2012–2013 Savilahti toimi joukkueen A-nuorten kapteenina. Hän voitti jälkimmäisellä kaudellaan Ilveksen sisäisen tehotilaston lukemalla +19. Ennen kapteeniuttaan Savilahti voitti kauden 2010–2011 päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Toukokuussa 2013 Savilahti teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Hän pelasi syyskautensa 2013–2014 suurimmaksi osaksi lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Savilahti teki SM-liigadebyyttinsä 10. joulukuuta 2013 Pelicansia vastaan. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 3. tammikuuta 2014 Kalevan Palloa vastaan. Savilahti vakiinnutti paikkansa Ilveksen liigajoukkueessa jo ensimmäisten SM-liigaotteluidensa jälkeen. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa 2013–2014 SM-liigassa toi 22 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. 
Kaudella 2014–2015 Savilahti tuplasi tulokaskaudestaan sekä ottelu- että pistemääränsä SM-liigassa ja teki 47 runkosarjaottelussa tehot 5+7=12. Toukokuussa 2015 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Kaudella 2015–2016 Savilahti jakoi yli puolet kaudesta pelanneista Ilveksen sisäisen tehotilaston voiton Joonas Riekkisen kanssa lukemalla +1.
Savilahti siirtyi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella KooKoohon. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+16=24, joilla Savilahti jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin neljännen sijan Anrei Hakulisen ja Jarkko Malisen kanssa. Kauden 2017–2018 avauskierroksella 8. syyskuuta 2017 hän teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Savilahden toinen maali syntyi kahden miehen ylivoimalla ja myös hänen kolmas osumansa syntyi ylivoimalla. Ari Lappalainen valitsi Savilahden ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hän pelasi kauden aikana pääasiassa lokakuussa 2017 tulleen loukkantumisen vuoksi kuitenkin vain 17 ottelua.
Kaudeksi 2018–2019 Savilahti palasi kaksivuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Tampereen Ilvekseen. Loukkaantuminen pilasi kuitenkin hänen kesäharjoittelunsa, minkä vuoksi Savilahden ei palautunut kunnolla pelikuntoon. Myös hänen roolinsa jäi varsin pieneksi ja Savilahti pelasi kauden aikana myös 15 ottelua lainalla Mestis-joukkue KOOVEE:ssä. Kauden jälkeen, toukokuussa 2019 hänen sopimuksensa Ilveksen kanssa purettiin yhteisymmärryksessä.
Lokakuussa 2019 Savilahti siirtyi ottelukohtaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaaseen oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2019–2020.

Muuta

Savilahti pelaa myös Rullakiekon SM-liigaa TAP-Teamissa. Hän on aiemmin edustanut myös Koovee Rollersia.
Savilahti valmistui rakennusalan opinnoista vuonna 2013. Hän on harrastanut myös melontaa.
Sara Carbonero

Sara Carbonero Arévalo (s. 3. helmikuuta 1984 Corral de Almaguer) on espanjalainen Telecinco-kanavan tv-kuuluttaja ja urheilutoimittaja. Heinäkuussa 2010 miestenlehti FHM valitsi hänet maailman seksikkäimmäksi urheilutoimittajaksi. Carboneron puoliso on Espanjan jalkapallomaajoukkueen ja FC Porton maalivahti Iker Casillas. Carbonero tuli kuuluisaksi, kun Casillas suuteli häntä haastattelussa sen jälkeen, kun Espanja oli voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2010.
Maatuska

Maatuska (ven. матрёшка, matrjoška, latinan sanasta matrona) on matkamuistona tunnettu venäläinen sisäkkäisten hahmojen muodostama puunukke. Suomen sana maatuska perustuu venäjän kielen äiti-sanan hellittelymuotoon, joka kuitenkin Venäjällä ymmärretään kirjaimellisesti, eikä siis tarkoita siellä puunukkea. Maatuskaa on saksassa kutsuttu nimellä Babuschka (venäläisten ymmärtämänä isoäiti) ja Itävallassa Piroschka (piirakka).   
Ensimmäisen venäläisen maatuskan tiedetään tehdyn vuonna 1890, ja sen arvellaan saaneen vaikutteita sekä japanilaisesta perinteestä että Fabergén munista. 
Maatuska on muodoltaan pyörähdyskappale, joten se on mahdollista sorvata, mutta sen koristeluun tarvitaan yleensä käsityötä. Sisäkkäin olevia nukkeja on yleensä pariton määrä, mikä symboloi venäläisessä perinteessä jatkuvaa elämää, kun parillinen symboloi elämän päättymistä. Maatuska onkin eräänlainen hedelmällisyyttä ja jatkuvuutta symboloiva esine.
Nykyaikana on maatuskoita tehty myös toisenlaisina jatkumoina, esimerkiksi Leninistä Putiniin, mikä korostaa poliittisia, mutta myös kaupallisia tarkoitusperiä.
HMS Albatross (1898)

Taustaa

Ranska oli valmistanut laivastolleen torpedovene Forbanin, joka kykeni koeajoissa 1895 31 solmun nopeuteen. Todellisuudessa tulos oli kuitenkin poikkeus ja mikään muu luokkaan kuuluneista ei saavuttanut tätä nopeutta, vaikka suunnitelmien pohjana oli ollut 33 solmun huippunopeus.

Valmistus

Amiraliteetti tilasi 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä aluksen, jonka huippunopeukseksi piti tulla 32 solmua. Sen köli laskettiin saman vuoden lopulla 27. marraskuuta telakkanumerolla 318 ja alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1898. Alus valmistui heinäkuussa 1900, jolloin siitä maksettiin tarjoukseen perustuen 68311 puntaa.
Aluksen voimanlähteenä oli kahteen akseliin kytketyt neljä Thornycroftin valmistamaa putkitettua höyrykattilaa, jotka tuottivat 240 paunaa neliötuuman paineen. Sen aseistus vastasi C-luokan hävittäjien aseistusta.

Palvelus

Alus oli vietti ensimmäiset vuotensa erilaisissa koeajoissa, joissa se saavutti 5. huhtikuuta 1900 31,4 solmun nopeuden. Koeajossa aluksen uppouma oli 382,7 tonnia ja sen koneisto tuotti 7645 hevosvoimaa akseliin, joka pyöri 31,2 kierrosta minuutissa. Se sai heinäkuussa järjestetyssä kolmen tunnin koeajossa maksiminopeudeksi 31,5 solmua (7730 hv/378,2 rpm). Alus romutettiin 1920.
Suomen hahmontunnistustutkimuksen seura

Suomen hahmontunnistustutkimuksen seura on suomalaisten konenäkö- ja hahmontunnistustutkijoiden tieteellinen seura. Se toimii alan kansainvälisen katto-organisaation, International Association for Pattern Recognitionin (IAPR) alaisena.
Seurassa on 350 jäsentä. Lappeenrannan teknillisen yliopiston tietotekniikan professori Joni Kämäräinen on 2009 valittu seuran puheenjohtajaksi.
W Motors

Yritys

Yrityksen perustivat Libanonissa heinäkuussa 2012 Sari El Khalil ja Ralph Debbas. Yrityksen päämaja sijaitsee Dubaissa.

Mallit

Yhtiö aikoo valmistaa Lykan HyperSport -autoja 10 kappaletta, ja niiden kappalehinta on 2,4 milj. €. Auton moottorissa on tehoa 552 kW ja vääntöä 999 Nm. Sen sanotaan kiihtyvän 0-100 km/h 2,8 sekunnissa ja sen huippunopeuden sanotaan olevan 395 km/h. Seuraava vielä julkaisematon malli on Lykan SuperSport.
Fenyr SuperSport -mallien toimitus alkoi vuoden 2018 lopulla. Uuden mallin odotetaan tulevan markkinoille vuonna 2019.
Omien superautojensa kehittämisen lisäksi W Motors on kehittänyt kiinalaisen sisaryrityksen, ICONIQ Motorsin, ensimmäisen ajoneuvon - täysin sähköisen monikäyttöisen ajoneuvon ICONIQ Seven.
Yhtiön ensimmäinen tuotantolaitos valmistuu vuonna 2019. Tehdas tuottaa nykyisiä ja tulevia W Motors -malleja, mukaan lukien sähkö- ja polttomoottoriajoneuvot.
Mikko Konttila

Seuraura

Konttila on Jokereiden kasvatti. Hän voitti kaudella 1992–1993 seuran A-nuorten I-divisioonajoukkueen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 14+14=28. Konttila voitti myös tehoilla 18+14=32 koko A-nuorten SM-karsintojen maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Juha Lind. Jokerit nousi A-nuorten SM-liigaan. Hän debytoi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Konttila pelasi yhden runkosarjaottelun. Hän pelasi miesten pelejä myös neljä ottelua lainalla I-divisioonajoukkue Vantaa HT:ssä. 
Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 1993–1994 Konttila teki 36 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen ja kahdessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hän pelasi runkosarjaotteluistaan kolme lainalla Tapparassa. Konttila voitti Jokereissa kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 1994–1995 hän pelasi Jokereiden lisäksi viisi ottelua lainalla Tapparassa ja yhdeksän ottelua lainalla I-divisioonajoukkue Järvenpään Haukoissa. Konttila voitti Jokereissa kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän voitti kauden aikana myös Euroopan cupin. Kaudeksi 1995–1996 seura vuokrasi Konttilan Kalevan Palloon, joiden kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies hän oli tehoilla 14+10=24. Kaudeksi 1996–1997 Konttila palasi Jokereihin, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 1997–1998 Konttila palasi KalPaan, jossa hän aloitti ensimmäisellä kaudellaan taas vuokralla Jokereista. Konttila oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Oleksandr Kuzminskin jälkeen tehoilla 12+14=26. Liigakarsinnoissa hän oli tehoilla 4+2=6 KalPan paras pistemies Kuzminskin kanssa ja paras maalintekijä Mike Leggin kanssa. Kaudella 1998–1999 Konttila oli tehoilla 12+14=26 joukkueen toiseksi paras pistemies Pekka Tirkkosen jälkeen. KalPan kausi päättyi karsiutumiseen ja lopulta konkurssiin.
Konttila siirtyi kauden 1999–2000 kynnyksellä vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin Elitserienin Djurgårdens IF:ään. Hänen roolinsa jäi melko pieneksi, mutta Konttila voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kaudeksi 2000–2001 Konttila palasi SM-liigaan ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Porin Ässiin. Hän muodosti kauden mittaan joukkueen pääasiallisen ykkösketjun Éric Perrinin ja Jari Korpisalon kanssa. Konttila teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 16+20=36, joilla hän oli Ässien toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Helmikuussa 2001 Konttila teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kausi 2001–2002 hänellä osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja Konttila teki runkosarjassa vain 15 tehopistettä.
Kaudeksi 2002–2003 Konttila siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Norjan pääsarjajoukkue Trondheim Black Panthersiin. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies maanmiehensä Lasse Kanervan jälkeen tehoilla 15+18=33. Kaudella 2003–2004 Konttila oli pudotuspeleissä Trondheimin paras pistemies Ilja Dubkovin kanssa tehoilla 2+2=4. Hänen pelaajauransa päättyi kevääseen 2004.

Maajoukkueura

Konttila on pelannut seitsemän B-maaottelua.
Starship Troopers 3

Juoni

Eversti Johnny Rico (Casper Van Dien) viruu kuolemansellissä odottaen tuomionsa täytäntöönpanoa, kun hänet revitään pelastusoperaation johtajaksi kaukaiselle OM-1-planeetalle. Jo pitkään kestänyt epätoivoinen taistelu niin tuttuja kuin tuntemattomia ötököitä vastaan näyttää vihdoin kääntyvän ihmiskunnan voitoksi, kun Rico joukkoineen saa käyttöönsä Federaation uuden Marauder-aseteknologian.
Samanaikaisesti Kapteeni Lola Beckin (Jolene Blalock) johtamalle pelastettavien ryhmälle alkaa kuitenkin valjeta, että jokin planeetta OM-1:llä on pahasti vialla. Ötököillä on nimittäin salainen ase, joka mahdollistaa koko ihmiskunnan tuhoamisen.