google/wiki40b huggingface dataset:
Newsweek

Omistushistoria

Lehden osti vuonna 1961 Washington Post Company. Taloudellisissa vaikeuksissa ollut lehti päätyi vuonna 2010 velkoineen päivineen yhdellä dollarilla äänentoistoyrityksellään rikastuneen 92-vuotiaan Sidney Harmanin ja tämän puolison kongressiedustaja Jane Harmanin omistukseen. Newsweek sulautettiin trendikkääseen nettisivustoon The Daily Beastiin, jonka yhteisomistajia olivat Harman ja internetyhtiö IAC. Sidney Harman kuoli keväällä 2011, ja Harmanin perhe ja IAC myivät Newsweekin IBT Media -yhtiölle.

Levikki

Vuonna 2005 lehden levikki Yhdysvalloissa oli yli 3,1 miljoonaa. Maailmanlaajuinen levikki oli yli neljä miljoonaa. Joulukuussa 2012 oli levikki 1,5 miljoonaa.
Mäntyharjun Jäntevä

Mäntyharjun Jäntevä (MäJä) on vuonna 1921 perustettu urheiluseura, joka on myöhemmin keskittynyt jalkapalloon. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2014 Kutosessa.
Seuralla oli mukana toiminnassa kaudella 2011 junioreita ikäluokissa G, F, E ja D.  Näistä piirin sarjatoiminnassa mukana ovat D-juniorit. KKI-35 -ryhmä pelaa piirisarjaa, samoin kuin KKK-45 ryhmä. 
Tyttöjalkapalloilu nousi Jäntevän kuvioihin 2000-luvun puolivälissä ja on siitä saakka kasvattanut suosiotaan. Kaudella 2010 Nice Futis nousi vahvasti kuvioihin mukaan.
Kauden päätteeksi jaetaan kauden parhaalle pelaajalle Eskon Malja (nimetty pitkäaikaisen rahastonhoitajan Esko Haikaraisen mukaan).
Paavali V

Paavi Paavali V, alun perin Camillo Borghese, (17. syyskuuta 1552 – 28. tammikuuta 1621) oli paavina 16. toukokuuta 1605 – 28. tammikuuta 1621. Paavali kuului sienalaiseen Borghesen aatelissukuun. Suku kuitenkin muutti Roomaan, missä Camillo syntyi vuonna 1552. Nuoruudessaan hän opiskeli lakia Perugiassa ja Padovassa. Klemens VIII nimitti hänet kardinaaliksi vuonna 1596.
Paavali V oli huomattava taiteen suosija ja mesenaatti. Hänen virkakautenaan vietiin Rooman Pietarinkirkon rakennustyöt päätökseen. Hän myös kehitti Vatikaanin kirjastoa ja perusti oman pankin, Banco di Santo Spiriton.
Denis Grebeškov

Ura

Grebeškov aloitti uransa kotikaupunkinsa Jaroslavlin joukkueessa. Jaroslavlin edustusjoukkueessa Venäjän pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen kerran kaudella 2001–2002 ollessaan 17-vuotias. Los Angeles Kings varasi Grebeškovin kesän 2002 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella. Hän pelasi Jaroslavlissa vielä seuraavan kauden voittaen Venäjän mestaruuden ennen kuin siirtyi Pohjois-Amerikkaan.
Los Angelesissa Grebeškov pelasi pääasiassa farmijoukkueessa AHL-liigan Manchester Monarchsissa. Maaliskuussa 2006 juuri ennen pelaajakauppojen takarajaa Los Angeles myi hänet Jeff Tambellinin kanssa New York Islandersiin, josta sai vaihdossa Mark Parrishin ja Brent Sopelin. Islandersissa Grebeškov mahtui NHL-kokoonpanoon ja hän pelasi loppukauden NHL:ssä.
Grebeškov ei päässyt sopimukseen Islandersin kanssa keväällä 2006 ja hän palasi vuodeksi Jaroslavliin. Islandersille jäi Grebeškovin NHL-oikeudet, jotka se myi Edmonton Oilersille helmikuussa 2007. Grebeškov pelasi Edmontonissa vajaat kolme kautta. Viimeisellä sopimuskaudella 2009–2010 Edmonton myi maaliskuussa 2010 Grebeškovin Nashville Predatorsiin tulevan varaustilaisuuden toisen kierroksen varausta vastaan.
Grebeškov ei tehnyt uutta sopimusta minkään NHL-seuran kanssa, vaan solmi pelaajasopimuksen Venäjälle KHL-sarjassa pelavaan SKA Pietarin kanssa heinäkuussa 2010. Hän pelasi joukkueessa kaudet 2010–2013 kunnes palasi jälleen Edmontoniin.
Kausi 2013–2014 sujui pääasiassa AHL-liigassa ja otteluita Edmontonissa kertyi vain seitsemän. Grebeškov päättikin palata kaudeksi 2014–2015 KHL:ään. Uudeksi seuraksi tuli HK Vitjaz. Vitjaz ei kuitenkaan kauden loputtua tarjonnut uutta sopimusta, vaan ilmoitti toukokuussa 2015 ettei Grebeškov jatka joukkueessa.
Antti Meriläinen

Antti Meriläinen (7. lokakuuta 1887 Sotkamo – 5. maaliskuuta 1942 Sotkamo) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Meriläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Meriläinen ja Loviisa Kovalainen. Hän kävi kansakoulun ja maamieskoulun. Meriläinen toimi maanviljelijänä Sotkamossa. Antti Meriläisen veli Matti Meriläinen oli maanviljelijä ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja. 
Meriläinen oli kansanedustajana 1919–1922 ja 1930–1939 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937 ja 1940 presidentinvaaleissa. Meriläinen oli Osuuskassojen keskuslainarahaston ja Osuuskassojen keskusliiton hallintoneuvostojen jäsenenä. Hän kuului myös Kainuun osuusliikkeen edustajistoon ja hallintoneuvostoon.
Filk

Filk on science fiction -fandomin kokoontumisissa elävä perinne, jossa sanoitetaan jokin tunnettu kappale uudestaan käyttäen aineistona tieteis- tai fantasiafiktiota. Sana filk tulee sanasta folk. Suomessa filkkausta on kuultu muun muassa Finnconissa.
Bounty (suklaapatukka)

Bounty on suklaapatukka, jota valmistaa Mars-konserni. Bounty sisältää kuivattua kookosta. Patukka on päällystetty maitosuklaalla. Se esiteltiin vuonna 1951.
Joulun taikaa (elokuva)

Juoni

Joulupukki lähettää enkeli Gideonin joulua vihaavan Ginny Graingerin, tämän aviomiehen ja kahden lapsen luo. Perheen talous on mennyt huonoon jamaan ja on entistäkin vaikeampi uskoa joulun taikaan. Gideon saa apua lapsilta yrityksessään palauttaa äiti-Ginnyn uskon elämään.

Vastaanotto

Video-oppaassa  vuodelta 1995 Kari Salminen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänestä elokuva on hyvin ohjattu, vakavamielinen ja Disney-elokuvaksi yllättävän vähäsiirappinen joulufantasia.
Räätälinlihas

Räätälinlihas (lat. musculus sartorius, lat. sartor, räätäli) on pitkä ja kapea, heikko lihas, jonka alkukohta on suoliluun päällä sijaitseva kalvo, fascia iliaca, ja päätekohta sääriluun yläosan sisäsivu. Sitä hermottaa reisihermo (nervus femoralis). Räätälinlihaksen tehtävänä on koukistaa lonkka- ja polviniveltä. Räätälinlihas kulkee vinosti muiden reisilihasten yli sääriluun sisäreunan kyhmyyn (tuberositas tibiae) leveän hanhenjalkakalvon (pes anserinus) välityksellä.
Räätälinlihas on ihmisruumiin pisin lihas ja se kulkee omassa lihastupessa.

Lihas eläimillä

Eläimillä lihaksen tehtävänä on palauttaa takajalka suoraan ponnistusvaiheessa. Nelijalkaisen eläimen takajalat kääntyvät laukatessa ja ravissa etujalkojen ulkopuolelle. Kiertyminen johtuu kinnernivelen (kantapää) luiden mallista. Jotta ponnistukseen saadaan mahdollisimman suoraan vaikuttava voima, jalka täytyy palauttaa suoraan.

Nimen alkuperästä

Lihaksen nimen etymologiasta on neljä hypoteesia: Yksi on, että nimi valittiin koska räätälit istuivat ennen jalat ristikkäin; toinen on se, että lihaksen alapään sijainti osuu samaan kohtaan mistä räätälit mittaavat lahkeen sisäsauman pituutta; kolmas on että se muistuttaa räätälin mittanauhaa; neljänneksi, vanhoja poljettavia ompelukoneita käytettäessä niitä piti jatkuvasti polkea ja yhdistettynä jalkojen asentoon lihas kehittyi räätäleillä huomattavastikin.
Kristaps Sotnieks

Seuraura

Sotnieks on pelannut koko uransa ajan kotikaupungissaan Riiassa. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä HK Riika 2000:n paidassa kaudella 2004–2005, jolloin 17-vuotiaalle Sotnieksille kertyi pelejä sekä Valko-Venäjän että Latvian pääsarjassa, kuten myös seuraavalla kaudella 2005–2006. Kahdella seuraavalla kaudella hän pelasi siellä ainoastaan Latvian pääsarjaa. Kaudella 2007–2008 Sotnieks edusti HK Riika 2000:ta myös Continental Cupissa, jossa joukkue sijoittui toiseksi.
Kaudeksi 2008–2009 Sotnieks siirtyi pelaamaan Dinamo Riikaan kaikkien aikojen ensimmäistä KHL-kautta. Hänen ensimmäinen kautensa liigassa toi 46 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Kaudella 2011–2012 Sotnieks edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa, jossa Dinamo eteni finaaliin, mutta hävisi lopulta HC Davosille lukemin 3–2. Huhtikuussa 2012 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2013–2014 Sotnieks teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+6=11. Hän voitti kauden päätteeksi KHL:n pudotuspelien ulkopuolelle jääneiden joukkueiden kesken pelatun turnauksen, Nadežda Cupin.

Maajoukkueura

Sotnieks edusti Latviaa Vancouverin olympiakisoissa 2010 ja Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä molempien turnausten karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2015. Sotnieks palkittiin vuoden 2013 turnauksessa joukkueensa top-3-pelaajana.
Sotnieks pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, joista jälkimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa ja päättyi A-lohkon hopeaan. Sotnieks pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2005, jolloin hän voitti B-lohkon hopeaa.
Uzbekistanin vaakuna

Uzbekistanin vaakuna on Uzbekistanin kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 2. heinäkuuta 1992. Se muistuttaa suuresti vanhaa neuvostoaikaista vaakunaa. Siinä on maanviljelyn symbolit puuvilla ja vehnä. Sirppi ja vasara ja punainen tähti ovat vaihtuneet Rub el Hizbin symboliin (۞) ja khumo-lintuun, joka symboloi iloa ja vapautta levittäen siipiään. Linnun takana olevassa maisemassa joet symboloivat Amudarja- ja Syrdarja-jokia.
Vesipäästäinen

Levinneisyys

Vesipäästäinen on levinnyt laajalle Euraasiassa. Sitä tavataan Atlantin rannikolta Siperian taigalle ja tundralta Välimerelle sekä Sisä-Aasian aroille saakka. Vesipäästäinen esiintyy koko Fennoskandiassa. Sitä ei kuitenkaan tavata Pyreneiden eteläpuolelta eikä Balkanilta.

Tuntomerkit

Vesipäästäisen ruumiinpituus on 6,3–9,6 senttiä, häntä 4,7–8,2 senttiä ja paino 8–23 g.
Vesipäästäisen selkä on musta ja vatsa valkoinen tai harmaankirjava, väriraja on jyrkkä. 
Rakenteeltaan vesipäästäinen on sopeutunut vesielämään.

Elintavat

Vesipäästäinen viihtyy kaikenlaisissa vesissä, järvissä, joissa ja pikku puroissa. Hyvin nopeajuoksuisia virtoja se karttaa. Vesipäästäinen on sopeutunut hyvin vesielämään. Se kelluu kuin korkki, ui nopeasti ja sukeltaa taitavasti. Koska sen ilmava turkki tekee sen hyvin kelluvaksi, sen on ennen sukellusta hypähdettävä hieman veden pinnan yläpuolelle. Vesipäästäinen liikkuu myös maalla ja kaivaa maanalaisia käytäviä rantatörmään. Vesipäästäinen on paikkauskollinen, joskin asuinvesistön jäätyminen tai muu mullistus voi aikaansaada muuton uuteen ympäristöön.

Ravinto

Vesipäästäinen saalistaa veden alla, veden pinnalla ja kuivalla maalla. Sen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, madot, kotilot sekä hämähäkkieläimet. Saalislistalta löytyvät myös pikkukalat, kalanmäti sekä sammakot ja pikkunisäkkäät. Vesipäästäisen sylki on myrkyllistä. Myrkky on niin voimakasta, että sen kerrotaan aiheuttavan sammakon kuoleman muutamassa minuutissa. Vesipäästäinen on Suomen ainoa myrkyllinen nisäkäs. Koko maailman nisäkkäistäkin vain almikit (Solenodontidae), hidaslorit (Nycticebus), vesinokkaeläin (Ornithorhynchus anatinus) ja lyhythäntäpäästäinen (Blarina brevicauda) ovat vesipäästäisen lisäksi myrkyllisiä.

Lisääntyminen

Levinneisyysalueen pohjoisosissa pariutumisaika on huhti–toukokuussa. Suomessa laji poikii yleensä kahdesti: ensimmäinen poikue on touko–heinäkuussa ja toinen myöhemmin kesällä. Poikueessa on 3–10 yksilöä. Heinillä pehmustettu pesä on kasvuston suojassa tai maanalaisessa kolossa. Noin puolet poikasista kuolee ennen kahden kuukauden ikää ja vain 20-30 % selviytyy seuraavaan vuoteen, eli lisääntymisikään, saakka.
Ilari Lehtinen

Ilari Lehtinen (s. 1947, Helsinki) on suomalainen huilisti. Lehtinen aloitti teini-ikäisenä huiluopintonsa Turun konservatoriossa, jossa häntä opetti Kosti Mattsson. Lisäksi hän osallistui mm. Severino Gazzellonin ja Jean-Pierre Rampalin mestarikursseille. 
Vuonna 1969 Ilari Lehtinen suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa aineyhdistelmänään psykologia, filosofia ja fonetiikka. Samaisena vuonna hän opiskeli huilunsoittoa Freiburgin musiikkikorkeakoulussa (Hochschule für Musik Freiburg), jossa hänen opettajinaan olivat mestariluokalla prof. Aurèle Nicolet ja kapellimestariluokalla prof. Francis Travis. 
Vuonna 1970 Lehtinen voitti toisen palkinnon skandinavialaisten puhallinsoitinten kilpailussa Norjassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi "vuoden debytanttina" Jyväskylän kesässä. 
Lehtinen on toiminut vuodesta 1974 alkaen Turun filharmonisen orkesterin soolohuilistina.  Hän soittaa noin 100 LP- ja CD-levyllä ja on kantaesittänyt suuren määrän kamarimusiikkia.
Lehtinen on suorittanut Sibelius-Akatemian tohtorintutkinnon; väitöskirja: Frederic the Great and His Influence on Flute Music (1993).
Toiminut myös huilunsoitonopettajana Espoon musiikkiopistossa ja Turun Konservatoriossa, taiteellisena assistenttina Sibelius-Akatemiassa sekä kapellimestarina Porin Kaupunginorkesterissa.
Ilari Lehtinen on esiintynyt paitsi useassa Euroopan maassa, myös USA:ssa, Perussa ja Japanissa sekä pitänyt luentoja ja mestarikursseja Suomen lisäksi Puolassa, Perussa ja Virossa. 
Hän on ollut Suomen Huiluseuran puheenjohtajana 1993-2004.
Ilari Lehtinen julkaisi 2015 kirjan "Jean Sibeliuksen henkisen kasvun jäljillä" (kust. Sininen säätiö, Raisio). Huilisti-lehti on julkaissut pitkän artikkelisarjan "Sibelius soitintajana" ja artikkelin "Sibelius kapellimestarina".
HMS Perseus (R51)

Palvelus

HMS Perseus palveli koealuksena 1949 testattaessa höyrykatapulttia. Alus muutettiin 1953 lentokoneiden kuljetusalukseksi. Se siirrettiin 1955 telakalle huollettavaksi ennen reserviin siirtoa. Alus myytiin romutettavaksi 1958.
Litiumkloridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa litiumkloridi on valkoisia kiteitä. Yhdiste kykenee sitomaan kidehilaansa vettä ja sitä tavataan kidevedellisinä muotoina, muun muassa monohydraattina LiCl·H₂O. Litiumkloridi on hyvin vesiliukoista ja väkevät vesiliuokset voivat olla sulia vielä –70 °C lämpötilassa. Litiumkloridi liukenee hyvin myös etanoliin, johon natrium- ja kaliumkloridi ovat liukenemattomia. Tätä voidaan käyttää hyväksi näiden yhdisteiden erottamiseen toisistaan.
Laimeat litiumkloridiliuokset ovat maultaan makeahkoja. Litiumkloridikonsentraation kasvaessa suolainen ja happamahko maku tulee selvemmäksi.

Käyttö

Litiumkloridin ja kaliumkloridin sulaa seosta käytetään valmistettaessa elektrolyyttisesti litiummetallia. Litiumkloridipitoisuus vaihtelee 40–60 prosentin välillä. Elektrolyysissä käytettävän litiumkloridin tulee olla suhteellisen puhdasta ja kuivaa.
Muita yhdisteen käyttökohteita ovat kuivausaineena käyttö, muiden litiumyhdisteiden tuotanto, kuivapareissa ja katalyyttinä eräissä orgaanisten yhdisteiden hapetusreaktioissa.
Heikki Raitio

Heikki Volmari Raitio (29. heinäkuuta 1924 Helsinki – 12. helmikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen miekkailija.
Raitio edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Lontoossa 1948 hän osallistui florettimiekkailun henkilökohtaiseen kilpailuun ja joukkuekilpailuun. Helsingissä 1952 hän osallistui sekä floretti- että kalpamiekkailun henkilökohtaiseen kilpailuun. Kaikissa näissä kilpailuissa hän karsiutui alkukierroksilla.
Kotimaassa Raitio edusti Miekka-Miehiä ja voitti kalpamiekkailun henkilökohtaisen Suomen mestaruuden 1952 ja 1953. Lisäksi hän voitti joukkuemestaruuden kalvalla 1954–1956 sekä floretilla 1954 ja 1955.
Heikki Raition serkku Kauko Jalkanen edusti miekkailijana Suomea olympialaisissa.
Celebesinkuningaskottarainen

Levinneisyys

Celebesinkuningaskottaraista tavataan kotoperäisenä Indonesiassa. Sen on kuvattu olevan kohtuullisen yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lapinvuokko

Varsi

Lapinvuokon varsi on alapäästään puutunut maata pitkin suikertava varpu. Se muodostaa tiheitä mattomaisia kasvustoja kasvattamalla haaroja, joiden pituus on 20–50 senttimetriä.

Lehdet

Lapinvuokon talvehtivat lehdet kasvavat tyvellä ruusukkeena. Niillä on pitkähkö ruoti. Lehtilapa on 10–30 millimetriä pitkä. Muodoltaan ne ovat pitkänomaisen soikeita, nyhälaitaisia, laidat alaspäin kääntyviä. Alta lehdet ovat tiheän valkoisen karvan peittämiä. Päältä ne ovat vihreitä ja nahkeita. Ne muistuttavat pienikokoisia tammen lehtiä, mistä tulee niiden tieteellinen nimi Dryas, joka klassisella kreikan kielellä on pieni tammi.

Kukat

Kaksineuvoiset kukat ovat yksittäin 5–12 senttimetriä korkean vanan päässä. Ne ilmestyvät kesä–heinäkuun aikana. Vana on hennon karvan peittämä. Lapinvuokon kukassa on kahdeksan terälehteä, mikä käy ilmi myös sen tieteellisestä lajinimestä. Valkoisten terälehtien pituus on noin 8–15 millimetriä. Verhiössä on kahdeksan hentokarvaista vihreää lehteä. Heteitä on paljon kuten myös emejä. Emiö on erilehtinen.

Hedelmä

Lapinvuokon hedelmä on pähkylä. Siemenen kypsyessä emin vartalo pitenee 20–35 millimetriä pitkäksi lenninhaiveneksi.

Elinympäristö

Lapinvuokkoa kasvaa runsasravinteisilla tunturikankailla usein runsaana laajoja kasvustoja muodostaen. Karummilla kankailla se menestyy heikommin. Sitä kasvaa myös jokin verran kalliopengermillä ja sorakoissa. Lapinvuokkoa saattaa tavata joskus metsävyöhykkeelläkin. Lapinvuokko on kalkinsuosija. Lapinvuokon epäillään olevan yksi tunturikirjosiiven (Pyrgus andromedae) ravintokasveista. Lajin on nähty munivan lapinvuokolle, mutta Suomessa ei ole sen toukkia havaittu kasvilta. Lapinvuokolla näyttää olevan myös oma juurisienensä, lapinvuokkorousku (Lactarius dryadophilus).

Levinneisyys

Lapinvuokko on sirkumboreaalinen laji, ja sitä kasvaa Skandinaviassa, Islannissa, Venäjän pohjoisosissa ja arktisella alueella. Suomessa lapinvuokkoa esiintyy Lapissa, ja se on yleinen Käsivarren ja Inarin Lapissa. Esiintymiä löytyy myös Alpeilta, Karpaateilta, Balkanvuorilta, Kaukasusvuoristosta ja muilta vuoristoisilta seuduilta. Britanniassa sitä esiintyy Penniineillä, Snowdonin vuorella Walesissa kahdessa paikassa sekä Skotlannin ylämailla. Irlannissa on myös esiintymä Burrenin kansallispuistossa. Pohjois-Amerikassa lapinvuokkoa esiintyy Alaskassa sekä Kalliovuorilla Kanadasta Coloradoon asti ulottuvalla vyöhykkeellä.
Lapinvuokolta tunnetaan lukuisia alalajeja ja muotoja.
Furunkuloosi

Furunkuloosi eli tassutulehdus on etenkin lyhytkarvaisilla koiraroduilla esiintyvä talirauhasten ja karvan juurituppien märkivä tulehdus. Sitä esiintyy etenkin koirien tassuissa varpaiden välissä. Furunkuloosi ei tartu koirasta toiseen, ja se uusiutuu herkästi.
Kitti Thonglongya

Kitti Thonglongya (1928 − 1974) oli huomattava thaimaalainen lintutieteilijä ja nisäkästutkija.
Thonglongya tutki lepakoita ja lintuja Kaakkois-Aasiassa. Hän löysi maailman pienimmän nisäkkään, siankuonolepakon (Craseonycteris thonglongyai), vuonna 1973. Hän kuoli pian tämän jälkeen sydänkohtaukseen, ja lajin nimesi hänen brittiläinen kollegansa John E. Hill löytäjän kunniaksi.
Lintutieteen saralla Thonglongya tunnetaan parhaiten aasianjokipääskylöydöstään (Pseudochelidon sirintarae) vuonna 1969. Hän löysi tämän erittäin uhanalaisen suurikokoisen pääskylajin talvehtimasta eräällä järvellä keskisessä Thaimaassa. Hän nimesi linnun prinsessa Sirindhorn Thepratanasudan kunniaksi.
Hän keräsi kaksi ensimmäistä mekonginvästäräkkiä (Motacilla samveasnae) joulukuussa 1972. Laji nimettiin vasta vuonna 2001 (Duckworth ym.).
Thonglongya kirjoitti yhdessä John Edwardsin kanssa teoksen Bats from Thailand and Cambodia, ja hän aloitti Thaimaan lepakoiden taksonomisen tutkimuksen, jonka tulokset ilmestyivät hänen kuolemansa jälkeen teoksessa The Bats and Bat's Parasites of Thailand.
Mia Liski

Mia Marjukka Mironoff   (ent. Liski. s. 7. toukokuuta 1967 Lahti) on suomalainen tanssitaiteilija, näyttelijä ja kulttuurivaikuttaja.

Ura

Mia Mironoff (Liski) valmistui tanssitaiteen maisteriksi vuonna 1993 Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitokselta. Opintojensa jälkeen hän toimi freelance-tanssijana ja näyttelijänä pääkaupunkiseudulla ja New Now Dancers -tanssiryhmässä Tanskassa.
Vuodesta 1990 Mironoff on ollut perustajajäsenenä improvisoituun musiikkiin ja tanssiin erikoistuneessa Suomussalmi-ryhmässä esiintymällä lukuisissa ryhmän esityksissä sekä osallistumalla tuotantojen suunnitteluun. Ryhmä palkittiin taiteellisesta läpimurrostaan Kritiikin Kannuksilla vuonna 1993, Vuoden valopilkku -kunniamaininnalla 1995 ja Nuori-Suomi-palkinnolla 1996.
Vuosina 1997–2000 Mironoff vieraili Lahden kaupunginteatterissa toimien näyttelijänä, tanssijana sekä koreografina. Tärkeimmät koreografiset tuotantonsa hän on toteuttanut yhteistyössä Lahden Kansainvälisen Urkuviikon kanssa vuosina 1998–2000 (Visions, Tango del alma Mia, Musical Mystery Tour).
Vuodesta 2004 syksyyn 2016 Mironoff työskenteli tanssin lehtorina Lahden ammattikorkeakoulun musiikin laitoksella kehittäen suomalaisen musiikkiteatterin koulutusta. Mironoff on ollut myös aktiivisesti kehittämässä Sisä-Suomen tanssin aluekeskuksen alaisuudessa toimivan Lahden seudun tanssin ammattilaiset ry:n toimintaa Päijät-Hämeen alueella toimien yhdistyksen puheenjohtajana. 
Mironoffin viimeisimpiä televisiotöitä ovat olleet Ou nou! -sarja Nelosella, syyskaudella 2002 TV1:llä esitetty Tosi kuin vesi -nuortensarja sekä Firman tähdet -sarja, jossa hän toimi koreografina. Vuosina 2016 vuoteen 2018 Mironoff toimi oppilaitoshallinnossa Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutissa. Tällä hetkellä Mironoff on Nurmijärven tanssipistossa rehtorina ja Hämeen taidetoimikunnan puheenjohtajana.  Mia Mironoff on naimisissa Jukka-Pekka Vuoren kanssa. Hänellä on kaksi poikaa edellisestä avioliitosta näyttelijä Petri Liskin kanssa. He erosivat 22. tammikuuta 2016.
Jaettu ruutu

Jaettu ruutu (myös split-screen) on videopeleissä käytettävä ilmaisu siitä, että peliä voi pelata samalla konsolilla monta pelaajaa. Sananmukaisesti ruutu jaetaan pienempiin osiin, jossa on jokaiselle pelaajalle oma ruutu. Kaikissa peleissä (esimerkiksi urheilupeleissä) ruutua ei kuitenkaan jaeta, vaan pelaajat pelaavat samalla ruudulla. Pelaajia on oltava vähintään kaksi, jotta split-screen-ominaisuutta voidaan käyttää. Tätä ominaisuutta esiintyy paljon urheilu-, auto- ja ammuntapeleissä.
Iso-Hannu

Iso-Hannu on Raumalla sijaitseva elokuvateatteri, jonka omistaa Kinorauma Oy. Samalla paikalla toimi aiemmin vuonna 1916 valmistunut elokuvateatteri Titania, joka oli J. A. Niemen suunnittelema. Se kuitenkin tuhoutui talvisodan pommituksessa. Iso-Hannu rakennettiin 4. syyskuuta 1940 päivättyjen Jaakko Tähtisen piirustusten mukaan. Rapattu kivinen rakennus sijaitsee ns. Hannun tontilla.
Prisoner (televisiosarja)

Tuotanto

Prisoner on yhdysvaltalais-brittiläinen yhteistuotanto. Sitä tuotettiin kuusi jaksoa. Sarja kuvattiin Etelä-Afrikassa ja Namibiassa.
Sarja esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa AMC-kanavalla marraskuussa 2009. MTV3 alkoi esittää sarjaa Suomessa heinäkuussa 2011.
Ian McKellen sai Primetime Emmy -ehdokkuuden roolistaan 2:na vuonna 2010. Sarja oli ehdolla parhaan kuvauksen Emmy-palkinnon voittajaksi. Prisoner on ollut ehdolla Saturn Award -palkinnon ja kahden Satellite Award -palkinnon voittajaksi.

Tarina

Mies (James Caviezel) eroaa New Yorkissa toimivan suuryrityksen palveluksesta havaittuaan yrityksessä epäilyttävää toimintaa. Hieman tämän jälkeen hän herää aavikolla eikä muista miten on sinne joutunut. Hän päätyy eristettyyn aavikkoyhteisöön nimeltä Kylä. Kylässä häntä kutsutaan nimellä 6 ja hänelle väitetään, ettei mitään New Yorkia ja muuta maailmaa ole olemassakaan. Kylää hallitsevan miehen 2:n (Ian McKellen) mukaan muu maailma on vain 6:n kuvitelmaa. Suurin osa kyläläisistä uskoo näin, 6 epäilee, että heitä manipuloidaan ja pidetään pakolla eristyksessä. Tietämättä keneen voi luottaa 6 päättää selvittää totuuden ja paeta, vaikka se johtaa hänet ja muita hengenvaaraan.
Henkilöstöhallinto

Henkilöstöhallinto on organisaatiossa harjoitettavaa työntekijöihin liittyvää hallintoa, johon on kirjallisuudessa viitattu englanninkielisillä vanhemmalla personnel administration- ja uudemmalla human resources (HR) -käsitteillä. Henkilöstöhallinnon tarkoituksena on maksimoida työntekijän työtehoa ja minimoida työntekijöiden vaihtuvuutta. Henkilöstöhallinto perustuu siihen, että työntekijät ovat yrityksen arvokkaimpia tuotannontekijöitä ja samalla myös kalleimpia. Henkilöstöhallinnon tehtävinä on mm. työtehtävän luokittelu, työnkuvan määrittely, työtehtävässä menestymisen arviointi, meriittiin perustuva palkkaus ja POSDCORB (engl. Planning, Organizing, Staffing, Directing, Co-Ordinating, Reporting and Budgeting). Lisäksi henkilöstöhallinto hoitaa työterveyshuoltoon liittyviä tehtäviä.
Henkilöstöhallintoa hoitavaa yrityksen osastoa kutsutaan yleisesti henkilöstöosastoksi tai HR-osastoksi.