google/wiki40b huggingface dataset:
Boyd Rice

Musiikki

Ricen ura alkoi 1970-luvulla kun hän alkoi tehdä äänikokeiluja kaseteilla ja vinyylilevyillä. Ensimmäisten levyjen sisältö ei varsinaisesti ollut musiikkia vaan erilaisia ääniä. Myöhemmissä Ricen levyissä on hyvin provosoivia sanoituksia.

Muuta

Rice on ollut mukana perustamassa taiteilijaryhmän nimeltä UNPOP, hän on näytellyt elokuvassa Pearls Before Swine ja tuottanut toisen elokuvan. Hän on myös yksi Modern Drunkard Magazinen toimittajista. Hän on myös ollut mukana saatanan kirkon toiminnassa ja oli sen perustajan Anton LaVeyn ystävä.
Länskäriliiga

Pelaajat

Länskäriliigaan osallistuu vuosittain keskimäärin 500 pelaajaa. Turnaukseen saa osallistua 5-10 -vuotiaat pojat ja tytöt sekä myös 11-vuotiaat tytöt. Iän mukaan pelaajat luokitellaan "nappuloiksi" "junioreiksi" ja "senioreiksi". Nappuloita ovat 5-6 -vuotiaat, junioreita 7-8 -vuotiaat ja 9-10 -vuotiaat ovat senioreita.

Joukkueet

"Länskikseen" osallistuu lähinnä Lohjan kaupunginosien sekä kylien joukkueita, mutta on ollut myös poikkeuksia. Esimerkiksi Saukkolasta ja Nummi-Pusulasta on tullut joukkueita mukaan. Ainakin vuonna 2008 on ollut mukana joukkue, jossa on ollut pelkkiä tyttöjä. Joukkueiden pelaajamäärä on keskimäärin noin 15 pelaajaa. Joukkueiden nimet tulee Englannin, Espanjan ja Italian pääsarjojen joukkueista. Nimiä ovat muun muassa Barcelona, Chelsea ja AC Milan.

Kentät

Suurin osa alkusarjan otteluista pelataan Rantakentällä, joka sijaitsee Aurlahden rannassa ja on hiekkakenttä. Muutamat ottelut pelataan nurmikentällä, Asemanpellon pallokentällä. Senioreiden välierät pelataan Ojaniitun hiekkakentällä ja finaalit Harjun urheilukentällä.

Ottelut

Jokaisessa ikäluokassa kaikki joukkueet pelaavat toisiaan vastaan kaksi kertaa. Ainoastaan senioreissa on jatko-otteluita. Senioreiden sarjasta neljä parasta pääsee välieriin ja välierien voittajat taas kamppailevat mestaruudesta. Välierien häviäjät pääsevät pronssiotteluun.

Tuomarit

Turnauksessa tuomarit eivät ole täysikäisiä vaan lapsia. Turnauksen avulla Länsi-Uudenmaan erotuomarikerho kasvattaa uusia tuomareita.

Palkinnot

Kun turnaus on päättynyt, kaikki osallistuneet saavat mitalin ja diplomin sijoituksesta huolimatta. Paras joukkue senioreissa saa kiertopokaalin, joka kiertää pelaajien kotona sekä joukkueen palkintokaappiin menevän pokaalin. Kiertopokaaliin kaiverretaan nykyisin voittajajoukkueen nimi.
Michael Jackson’s This Is It

Musiikki

Albumi nimeltä This Is It julkaistiin 26. lokakuuta 2009. Albumi debytoi listaykkösenä Billboard 200 -listalla myyden 373,000 kappaletta ensimmäisellä viikolla julkaisusta. Tähän mennessä sitä on myyty yli 5 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Albumi sisältää Jacksonin kappaleita siinä järjestyksessä kuin ne esiintyvät elokuvassa. Albumin toinen levy sisältää ennen julkaisemattomia versioita muutamista Jacksonin kappaleista sekä puhutun "Planet Earth" -runon. Albumin mukana tulee 36-sivun vihko, jossa on kuvia Jacksonista harjoittelemassa This Is It -konserttisarjaa varten.
Kusti Kaukovaara

Kustaa (Kusti) Kaukovaara, sukunimi alk. Ellman (12. tammikuuta 1892 Hämeenlinna – 1961) oli suomalainen päätoimittaja.
Kaukovaara aloitti työuransa latojana ja siirtyi sitten vähitellen toimittajaksi. Hän oli Hämeenlinnassa ilmestyneen Hämeen Kansa-lehden päätoimittajana 1920–1929 ja 1933–1936. Kaukovaara oli välillä toimittajana Tampereella ja Pohjolan Työ-lehden päätoimittajana Oulussa 1938–1942 kunnes palasi Hämeenlinnaan vuonna 1945. Hän toimi viimeksi ennen eläkkeelle jäämistään Kansaneläkelaitoksen piiriasiamiehenä. 
Kaukovaara oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1920–1936 ja kaupunginhallituksen jäsenenä 1930–1937. Hän osallistui myös Hämeenlinnan työväenyhdistyksen toimintaan keskittyen erityisesti nuorisotoimintaan.
Kusti Kaukovaara on haudattu Ahveniston hautausmaalle Hämeenlinnaan.
Tunnusmajakka

Tunnusmajakka eli pooki (ruots. båk, känningsbåk) on merenkulun optinen apuväline. Tunnusmajakassa ei ole valolaitetta eli sektoriloistoa, vaan kyseessä on valaisematon, vain valoisana aikana selkeästi havaittava rakennelma. Tunnusmajakoita rakennettiin ohjaamaan aluksia väylälle, osoittamaan luotsin kohtauspaikkaa sekä paikantamisen helpottamiseksi.
Vuonna 1863 julkaistussa Suomalaisessa meri-sanakirjassa Albin Stjerncreutz määrittelee tunnusmajakan seuraavasti:
»Båk, pooki. Se on ulommaisiin meren saariin tahi niemiin, merenkulkijoille maitten tuntomerkiksi rakennettu torni. Nämät pookit ovat monenmuotoisia, puisia tahi kivisiä, korkiampia tahi alempia sen jälkeen, kuinka kauwas veden alaiset matalat maista pistävät ulos mereen.» 
Suomen vanhin tunnusmajakka, Lyökin pooki, on rakennettu 1757, ja se valmistui heti Utön majakan jälkeen.
Tunnusmajakkaa ei pidä sekoittaa toiseen vesiliikenteen ohjauslaitteeseen, tarkemmin merimerkkiin, kummeliin.

Rakenne

Tunnusmajakat ovat yleensä korkeita, tornimaisia rakennelmia. Perinteisesti rakennusaineena on ollut puu. Alun perin tunnusmajakoista on rakennettu lähes umpinaisia tornimaisia rakennelmia, joiden korkeus on ollut jopa useita kymmeniä metrejä. Vanhat tunnusmajakat on yleensä tervattu ja maalattu punamullalla.
Tunnusmajakoiden rakennustyylit ovat vaihdelleet suuresti. Perämerellä yleisiä tunnusmajakan rakennustyylejä ovat olleet obeliskin malliset korkeat tornit, sekä pyöreät, leveät tornit.
Kevyempirakenteiset, niin kutsutut riukupookit, rakennettiin yleensä puunrungoista. Riukupookissa yksi pylväistä kohosi kohtisuoraan näköesteiden yläpuolelle, ja sitä tukivat alhaalta tukitangot harusten tavoin. Riukupookin edeltäjänä voidaan pitää kaasaa.
Uudemmat tunnusmajakat muodostuvat yleensä puu- tai teräsristikon huippuun kiinnitetyistä tunnuslevyistä.

Käyttötarkoitus

Kummelin tapaan tunnusmajakkaa voidaan käyttää paikantamiseen. Tunnusmajakoita käytetään myös väyläohjaukseen: muun muassa Oulun edustalla sijaitseva Laitakarin tunnusmajakka vuodelta 1851 ohjaa nykyäänkin pienveneitä veneväylälle ollessaan linjassa Oulun tuomiokirkon tornin kanssa.
Aleksanterinkatu (Tampere)

Aleksanterinkatu on Tampereella Kyttälän kaupunginosassa sijaitseva pohjois–etelä-suuntainen katu, joka on yksi Hämeenkadun, Tampereen pääkadun, poikkikaduista. Etelässä se risteää Hatanpään valtatieltä Sorin aukion kohdalla ja päättyy pohjoisessa Erkkilänaukeelle Jussinkylässä, lähellä tuomiokirkkoa.
Useimpien Kyttälän katujen tapaan Aleksanterinkatu nimettiin vuonna 1877, kun alue liitettiin Tampereen kaupunkiin ja sille vahvistettiin asemakaava. Asemakaavaa päästiin tosin toteuttamaan käytännössä vasta 1890-luvulla, kun alueen vanhoille asukkaille myönnetty 15 vuoden vuokra-aika umpeutui. Aleksanterinkadun nimi viittaa oletettavasti keisari Aleksanteri II:een, joka oli vahvistanut Tampereen vapaakaupunkioikeudet muuttumattomina uudeksi 50-vuotiskaudeksi vuonna 1855.
Tampereen kadunnimiä 1930-luvulla kaupunginhallituksen toimeksiannosta arvioinut toimikunta esitti Aleksanterinkadun nimen vaihtamista ”Aleksis Kiven kaduksi”, koska ”katu on saanut nimensä Venäjän keisarin mukaan ja viittaa aikaan, jolloin Suomi oli epäitsenäinen ja vieraan vallan alaisena”. Kaupunginhallitus ei kuitenkaan yhtynyt toimikunnan näkemykseen ja kadunnimi säilyi vuonna 1936 voimaan tulleessa uudessa asemakaavassa. Aleksanterinkadun sijaan nimen Aleksis Kiven katu sai kaavamuutoksessa entinen Itäinenkatu.
Helsingin alueellinen jako

Helsingin alueen jakaminen pienempiin, nimettyihin osiin tuli tarpeelliseksi Helsingin kasvaessa ja laajetessa. Palvelujen tuottaminen kaupunkilaisille, kaupungin hallinto, suunnittelu ja tilastointi helpottuu ja tehostuu, kun apuna on selvä yksiselitteinen nimistö ja aluejako. 
Tärkeimmät Helsingin nykyisistä aluejaoista ovat kaupunginosajako ja piirijako. Käytännössä aluejaot ovat melko huonosti tunnettuja tavallisten helsinkiläisten keskuudessa. Usein jostakin alueesta puhuttaessa ei ole selvää minkälaista aluetta sillä täsmälleen tarkoitetaan. 
Sen lisäksi käytetään samoja numeroita eri peruspiireille ja kaupunginosan osa-alueille, ja jopa käytetään samoja numeroita eri alueille piirijaon sisällä. Esim. Pasila on peruspiiri numero 304 (ja kaupunginosa 17) ja Munkkivuori on kaupunginosan osa-alue numero 304. Ja Pasila on siis peruspiiri numero 304 ja Munkkivuori on Munkkiniemen peruspiirin osa-alue numero 304. 
Helsinki voidaan jakaa myös esimerkiksi postinumeroalueittain. Muita alueita ovat ainakin Helsingin keskustaajama, Itä-Helsinki, Pohjois-Helsinki, Helsingin kantakaupunki ja Helsingin keskusta. Helsingin hallinnollisen alueen kasvua on selostettu artikkelissa Helsingin alueellinen laajeneminen.

Piirijako

Piirijako on luotu Helsingin kaupungin hallinnon ja tilastoinnin tarpeita varten. Sen rajat noudattavat osittain kaupunginosien rajoja, mutta kaupunginosajaon ja piirijaon erona on se, että piirijaolla muodostetaan kaupunginosia suurempia toiminnallisia alueita. Toinen tärkeä ero on niiden syntytapa. Piirijako voidaan luoda kaupunginhallituksen päätöksellä, kun taas kaupunginosa virallistuu vain asemakaavoituksella.
Piirijako noudattaa kaavaa suurpiiri – peruspiiri – osa-alue – pienalue.

Peruspiirit

Suurpiirit jaetaan peruspiireihin, joita on yhteensä 34. Peruspiireistä muutamat ovat samoja kuin kaupunginosat, toiset taas muodostuvat useistakin kaupunginosista. 
Peruspiirin numerossa ensimmäisenä on suurpiirin numero, sitten nolla ja kolmantena peruspiirin järjestysnumero suurpiirissään.

Osa-alueet ja pienalueet

Peruspiirit jakautuvat yhteen tai useampaan osa-alueeseen, joille myös annetaan virallinen nimi. Osa-alueen numeron kaksi ensimmäistä numeroa ovat yleensä samat kuin vastaavalla kohdalla olevalla kaupunginosalla ja kolmas numero on järjestysnumero yhdestä eteenpäin. 
Kukin osa-alue jakautuu yhteen tai useampaan pienalueeseen. Niitä käytetään esimerkiksi tehtäessä tilastoja ihmisistä ja rakennuksista. Pienalueella ei ole virallisesti vahvistettua omaa nimeä vaan ainoastaan nelinumeroinen numero.

Uudet kaupunginosat 2009

Helsinkiin liitettiin uusia alueita Sipoosta ja Vantaalta vuoden 2009 alussa. Samassa yhteydessä muodostettiin uusista alueista viisi uutta kaupunginosaa, yksi uusi suurpiiri ja yksi uusi peruspiiri sekä kuusi osa-aluetta. Päätöksen uusista aluejaoista teki kaupunginhallitus joulukuussa 2008 talous- ja suunnittelukeskuksen, tietokeskuksen, kaupunkisuunnitteluviraston ja kiinteistöviraston kaupunkimittausosaston yhteistyönä valmisteleman ehdotuksen pohjalta. Ehdotuksen alueiden nimistä valmisteli nimistötoimikunta.
Michael Jacksonin palkinnot ja saavutukset

Michael Jackson aloitti musiikillisen uransa jo 5-vuotiaana vuonna 1964 ja keräsi elämänsä aikana lähemmäs 400 palkintoa.
Jackson teki myös useita saavutuksia/ennätyksiä mm. maailman myydyin albumi (Thriller), maailman menestynein musiikkivideo (Thriller), maailman pisin musiikkivideo (Ghosts), maailman kallein musiikkivideo (Scream), maailman myydyin New jack swing albumi (Dangerous) jne.
Vuonna 2006 Guinness World Records nimesi Jacksonin kaikkien aikojen menestyneimmäksi artistiksi. Jacksonin levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli 750 miljoonaa kappaletta, mikä tekee hänestä yhden eniten levyjä myyneistä artisteista.         
Jackson on saanut lähemmäs 400 palkintoa, enemmän kuin yhdelläkään muulla artistilla.
Hytti (laitos)

Hytti (rinn. hytty) on pieni laitos, jossa valmistetaan esimerkiksi lasiesineitä. Nimitystä on muodossa harkkohytti käytetty myös raudansulattamis- ja tervanpolttolaitoksista.
Lasihytissä on lasin sulatus- ja jäähdytysuunit ja se on lasinpuhaltajan työhuone. Suomen ensimmäinen lasihytti perustettiin vuonna 1681 Uuteenkaupunkiin.
Lohtajan museomäelle rakennettiin vuonna 2009 vanhan mallin mukainen rautahytti, joka otettiin käyttöön ensi kerran vuonna 2013. Raaka-aineena on siinä suomalmi, josta hytissä erotetaan epäpuhtaudet. Rautahytissä valmistuu takkirautaa.
Ukrainan väestö

Ukrainan väestöllä tarkoitetaan Ukrainassa asuvia ihmisiä. 1. tammikuuta 2017 Ukrainan tilastokeskus arvioi maassa olevan 42 584 542 asukasta, kun Venäjän sotilasmiehityksessä tuolloin olleita Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan ja Sevastopolin väkilukua ei laskettu mukaan.

Neuvostoliiton väestönlaskennat

Neuvostoliitossa järjestettiin kymmenen vuoden välein väestönlaskenta, mihin myös Ukrainan väestö laskettiin Ukrainan sosialistisena neuvostotasavaltana. Väestönlaskenta suoritettiin siten, että paikallinen väestönlaskija meni jokaiseen asuntoon kysymään tiedot henkilökohtaisesti. Väestönlaskennoissa kysyttyjä asioita olivat muun muassa nimet, lasten lukumäärä, kansallisuus, äidinkieli ja puhutut muut kielet. Jos asukas oli ulkomaalainen, niin kerattiin myös tieto kansalaisuudesta.
Neuvostoliitossa vähemmistö- ja kansallisuuspolitiikan toteuttamiseksi jokaisella kansalaisella oli Neuvostoliiton kansalaisuuden lisäksi myös kansallisuus. Lapsen kansallisuus määräytyi seka-avioliitoissa yleensä äidin mukaan, mutta sosiaalinen asema taas isän mukaan joko työläiseksi tai toimihenkilöksi. Monissa tapauksissa epäsuosion kohteeksi joutuneet vähälukuisten kansallisuuksien edustajat pyrkivät vaihtamaan kansalaisuutensa muuksi, usein venäläiseksi. Ukrainassa on esiintynyt Puolan ja Venäjän tapaan antisemitismiä, minkä vuoksi erityisesti liberalisoituneet ja maallistuneet tai ortodoksistuneet juutalaiset venäläistyneissä suurkaupungeissa olivat yleensä kansallisuudeltaan venäläisiä.

Vuoden 2001 väestönlaskenta

Ukrainan oma kansallinen väestönlaskenta järjestettiin vuonna 2001. Seuraavat kartat kuvaavat eri kieliä äidinkielenään puhuvien osuutta Ukrainan piireissä vuoden 2001 väestönlaskennassa.
Jouko Halila

Jouko Juhani Halila (29. syyskuuta 1916 Iitti – 21. tammikuuta 2009 Kauniala) oli suomalainen juristi ja oikeustieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston siviilioikeuden ja siviiliprosessioikeuden henkilökohtainen ylimääräinen professori 1960–1968 ja prosessioikeuden professori 1968–1979.
Halila valmistui ylioppilaaksi 1935, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941, valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1942, varatuomariksi 1943 ja väitteli Helsingin yliopistosta tohtoriksi 1950. Vuodesta 1972 hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Halila oli Lakimies-lehden päätoimittaja 1964–1969. Halila oli vuoden 1968 Suomen evankelisluterilaisen kirkon kirkolliskokouksen jäsen. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
Jouko Halilan puoliso vuodesta 1948 oli lehtori, filosofian maisteri Hanna Sofia Knuutti. Heidän poikansa on oikeustieteen tohtori, Helsingin yliopiston siviilioikeuden professori Heikki Halila.
Tiellistenjärvi

Maantietoa

Järvi on 400 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,7 hehtaaria. Järven rannat ovat soistunutta metsää ja siihen laskee kolme tulo-ojaa. Suurin tulo-oja tuo vedet pelloilta mutta muut metsistä. Järven luusua sijaitsee sen kaakkoispäässä, josta alkaa kilometrin pituinen laskuoja, joka laskee Kyrösjärven Tyrjälänlahteen. Järven 1,2 kilometriä pitkät rannat ovat rakentamattomat eikä järvelle johda teitä.

Historiaa

Vuoden 1800 isojakokartassa järven nimi kirjoitettiin "Tjelistön järvi". Järven laskuoja halkoi sen ympärille kehittynyttä peltojen ja niittyjen mosaiikkia ja laski Kyrösjärvessä ""Tyrjälänlahteen"". Vuoden 1886 isonjoan täydennyskartassa nimi kirjoitettiin kartassa "Teilistenjärvi". Järvellä on suoritettu järvenlasku, koska Taavetti Miiskola jätti vuonna 1926 vesijättömaan jakamisesta hakemuksen.
Göran Sundholm (kemisti)

Göran Oskar Sundholm (s. 6. elokuuta 1936 Helsinki) on suomalainen kemisti. Hän oli Teknillisen korkeakoulun fysikaalisen kemian professori. Hänen tutkimusalaansa oli sähkökemia.
Sundholm kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsinkielisestä yhteiskoulusta (1954). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1959, tekniikan lisensiaatiksi 1963 ja tohtoriksi 1969. Hän oli Helsingin yliopiston fysikaalisen kemian dosentti (1971–1988). 
Hän toimi Teknillisen korkeakoulun assistenttina (1963–1969), fysikaalisen kemian apulaisprofessorina (1971–1976) ja professorina 1976–2001. 
Hänen tieteellinen tuotantonsa käsittää noin 200 julkaisua erityisesti sähkökemian alalta.
Hänen puolisonsa (1960-) on polymeerikemian professori Franciska Sundholm.
Ferdinand Stoliczka

Ferdinand Stoliczka (7. kesäkuuta 1838 Bilany Kroměříž, Määri – 19. kesäkuuta 1874 Ladakh) oli itävaltalainen paleontologi, geologi ja eläintieteilijä, joka tutki etenkin Himalajaa.
Stoliczka kävi saksalaista koulua Kroměřížissa ja oletetaan hänen äidinkielensä olleen saksa. Hän opiskeli geologiaa ja paleontologiaa Prahassa ja Wienin yliopistossa. Ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa hän kirjoitti Koillis-Alppien makeanveden liitukauden aikaisista nilviäisistä vuonna 1859. Kaikkiaan hän julkaisi 79 tieteellistä artikkelia. Hän liittyi Itävallan geologian seuraan 1861.
1862 Stoliczka liittyi Britannian hallituksen rahoittamaan Intian geologiseen tutkimusretkikuntaan. Kalkuttassa hän tutki Etelä-Intian liitukautisia fossiileja yhdessä William Thomas Blanfordin kanssa. Tulokset julkaistiin Palaeontologia indicassa. Toukokuussa 1873 tämä työ valmistui neliosaisena teoksena, jossa oli yhteensä lähes 15 000 sivua. Mukana oli kuvaus Oxyglossus pusillus nimisestä sammakkofossiilista.
Stoliczka tutki läntisen Himalajan ja Tiibetin geologiaa ja julkaisi useita artikkeleita Intian eläimistöstä. Vuonna 1868 hän toimi lyhyen ajan Intian museon virkaatekevänä kuraattorina ja myös Bengalin Asiatic Societyn luonnonhistoriallisena sihteerinä. Hän toimitti myös seuran lehteä.
Stoliczka matkusti Burmassa, Malesiassa, Singaporessa ja Andamaaneilla sekä Nikobaareilla. Ensimmäisen Himalajanmatkansa hän teki 1864. Seuraavana vuonna hän kävi siellä uudelleen. Kolmannen ja viimeisen matkansa hän suoritti 1873–1874. Retki oli brittien organisoima massiivinen tapahtuma, johon osallistui muun muassa 6 476 kantajaa, 1 621 hevosta ja 350 ihmisen henkilökunta. Retki alkoi Rawalpindista ja jatkui Ladakhin kautta Kašgariin, jonne retkikunta saapui joulukuussa 1873. Paluumatka alkoi 17. maaliskuuta 1874. Matkalla Stoliczka sairastui vuoristotautiin ja kuoli Moorghissa Ladakhissa. Hänen matkalla keräämänsä lintutieteellisen aineiston julkaisi Allan Octavian Hume, mutta täydellisen raportin laati Richard Bowdler Sharpe 17 vuotta myöhemmin.
Stoliczka nimesi useita uusia lintulajeja, joiden alkuperäiseksi auktoriksi kuitenkin myöhemmin ilmeni venäläinen Nikolai Severtsov. Stoliczkan nimeämä on alppinaakan (Pyrrhocorax graculus) alalaji forsythi.
Arkkitehtitoimisto Kaisa Harjanne ja Maija Suurla

Arkkitehtitoimisto Kaisa Harjanne ja Maija Suurla KY oli Helsingissä Museokadulla vuosina 1955−1984 toiminut arkkitehtitoimisto, jonka perustivat suomalaisarkkitehdit Kaisa Harjanne ja Maija Suurla. Vuodesta 1981 lähtien Kaisa Harjanne oli yksin vastuussa toimistosta.
Toimisto keskittyi kirjastojen, erityisesti musiikkikirjastojen, koulujen ja seurakuntien rakennusten suunnitteluun. Yksi toimiston tunnetuimpia töitään on Savonlinnan entinen pääkirjasto, jonka sisustukseen osallistuivat sisustusarkkitehti ja huonekalusuunnittelija Risto Halme ja tekstiilitaiteilija Oili Mäki. Kaisa Harjanne on luonnehtinut arkkitehtien työnjakoa seuraavasti: ”Työskenneltiin yhteistoiminnassa ja kaikesta neuvotellen, niin että on vaikea nimetä töitä erikseen kummankaan nimiin riippumatta siitä, kumpi työtä käytännössä hoiti.”
Haaganpuro

Haaganpuro (ruots. Hagabäcken), ennen Mätäpuro (ruots. Rutibäcken), on Pikku Huopalahteen laskeva noin 11,6 kilo­metriä pitkä kaupunkipuro Helsingissä. Se alkaa Helsingin keskuspuistosta läheltä Maununnevaa, virtaa Pirkkolan pien­talo­alueen kautta ja jatkuu Keskuspuiston poikki Hämeenlinnanväylän (Valtatie 3:n) varteen, jonka vierellä se kulkee osittain putkitettuna Metsäläntien sillan alla Ranta­radan sillan alle saakka. Ranta­radan etelä­puolella se kulkee noin 300 metriä putkitettuna Hämeen­linnan­väylän alla ja tulee jälleen näkyviin tien länsipuolella Etelä-Haagan Kauppalanpuistossa, josta se jatkuu Vihdintien ali Pikku Huopalahden alueelle. Sen laskukohtaan on rakennettu pato, jonka avulla paikalle on saatu aikaan pieni keinotekoinen vesiputous.
Maunulanpuro on Haaganpuron sivupuro. Se alkaa Suursuolta ja laskee Haaganpuroon Pirkkolassa.
Haaganpuroon on istutettu taimenia, ja nykyisin purossa onkin luontaisesti lisääntyviä emokaloja Etelä-Haagassa. Alkuaan Haaganpuro lienee ollutkin taimenjoki, mutta kaupungistuminen romahdutti kannat 1900-luvun puolivälissä.

Entinen Mätäpuro

Helsingin nimistötoimikunta päätti muuttaa puron nimen Haaganpuroksi vuonna 2011. Aikaisemmin sen nimenä oli Mätäpuro, joka oli vahvistettu virallisesti vuonna 1969, mutta ollut käytössä jo sitä ennen. Nimi sekoitettiin kuitenkin usein lännempänä sijaitsevaan, Isoon Huopalahteen laskevaan Mätäjokeen.
Osa-alue 1

Kaupunginosat

Osa-alue 1 on jaettu kuuteen kaupunginosaan (saks. Stadtteile). Kaupunginosat ovat Altstadt, Carlstadt, Derendorf, Golzheim, Pempelfort ja Stadtmitte.
Raimo Kauppinen

Raimo Kauppinen (s. 17. huhtikuuta 1936) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä ja tukimiehenä pelannut Kauppinen edusti urallaan Joensuun Palloseuraa 1958–1959, Helsingin Jalkapalloklubia 1960–1968 ja 1971 sekä Kiffeniä 1969–1970. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1964 ja Suomen Cupin 1966. Kaikkiaan Kauppinen pelasi kymmenen kauden aikana 135 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 15 maalia. Vuonna 1966 Kauppinen pelasi maajoukkueessa yhden A-maaottelun.
Pelaajauran jälkeen Kauppinen ryhtyi valmentajaksi ja hänestä tuli HJK:n päävalmentaja kaudeksi 1972. Tämän jälkeen Kauppinen vastasi valmennuksesta yhdessä Kai Pahlmanin kanssa 1973–1974, Aulis Rytkösen kanssa 1975–1979, Martti Kuuselan kanssa 1981 ja Thure Sarnolan kanssa 1982. Noina vuosina HJK voitti kaksi mestaruutta ja yhden Suomen cupin.
Oulun tuomiorovastikunta

Oulun tuomiorovastikunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Oulun hiippakuntaan kuuluva rovastikunta. Tuomiorovastikuntaan kuuluvat Oulun seurakuntayhtymä eli Oulun tuomiokirkkoseurakunta sekä Karjasillan, Tuiran, Oulujoen, Haukiputaan, Kiimingin ja Oulunsalon seurakunnat sekä erillisenä Iin seurakunta. Tuomiorovastikunnan lääninrovasti on Karjasillan seurakunnan kirkkoherra Juhani Lavanko.
John Tooby

John Tooby (s. 26 heinäkuuta 1952) on yhdysvaltalainen antropologi, joka on tullut tunnetuksi eräänä evoluutiopsykologian keskeisenä nimenä. Tooby toimii professorina Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa