google/wiki40b huggingface dataset:
Abdelmajid Chétali

Pelaajaura

Chétali vietti koko uransa ES Sahelin joukkueessa, jossa hän toimi myös joukkueen kapteenina. Chétali saavutti kolme Tunisian mestaruutta vuosina 1958, 1963 ja 1966. Maajoukkueessa hän puolestaan saavutti Afrikan-mestaruushopeaa ja pronssia Tunisialle vuosien 1962 ja 1965 Afrikan-mestaruuskisoissa. Chétali pelaajauralla oli myös merkittävää hänen saatua koko uransa aikana vain yhden keltaisen kortin.

Valmennusura

Chétali valmensi menestyksekkäästi ES Sahelia vuosina 1970–1975, jolloin joukkue voitti muun muassa Tunisian mestaruuden vuonna 1972, sekä Tunisian cupin (1974, 1975) ja Maghreb Cup voittajien-cupin (1975). Menestyksen myötä hänet nimitettiin Tunisian maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Chétali onnistui luotsaamaan joukkueen aina pronssiotteluun saakka vuoden 1978 Afrikan-kisoissa, jossa se kuitenkin luovutti 1–1 tilanteessa. Chétali teki samalla historiaa luotsatessaan Tunisian ensimmäistä kertaa MM-kisoihin. Kisat päättyivät kuitenkin alkulohkoon, jossa se voitti avausottelussaan Meksikon, hävisi toisessa ottelussa Puolalle ja pelasi Saksaa vastaan tasan 0–0. 
Chétali valmensi Bahrainin maajoukkuetta vuoden 1988 Gulf Cupissa, jossa he sijoittuivat neljänneksi häviten kolmanneksi tulleelle Saudi-Arabialle vain maalierolla.
Myöhemmin 2005 Chétali toimi hetkellisesti ES Sahelin valmentajana joukkueen etsiessä tuolloin vakituista seuraajaa potkut saaneelle Mrad Mahjoubille.
Simon Bikindi

Simon Bikindi (s. 28. syyskuuta 1954 Rwerere) on ruandalainen laulaja, säveltäjä ja baletin johtaja. Hän myös oli aikoinaan MRND-puolueen jäsen ja työskenteli maansa nuoriso- ja urheiluministeriössä.
Bikindi oli tunnettu muusikko Ruandan kansanmurhan aikaan (1994). Hän lietsoi musiikillaan tutseihin kohdistunutta vihaa ja myös osallistui interahamwe-joukkojen kouluttamiseen. Hänet pidätettiin Alankomaissa vuonna 2001 ja tuomittiin joulukuussa 2008 Ruanda-tuomioistuimessa 15 vuoden vankeuteen kansanmurhaan yllyttämisestä.
Baltian maiden miehitys

Baltian maiden miehitys oli Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukainen kolmen Baltian maan – Viron, Latvian ja Liettuan – miehitys toisen maailmansodan aikana ja niiden muuttaminen neuvostotasavalloiksi. Valloitus tapahtui 14. kesäkuuta 1940, yhdeksän kuukautta kestäneen niin sanotun tukikohtavaiheen jälkeen. Tukikohtavaiheen aikana maat solmivat syys- ja lokakuussa 1939 maiden välisen avunantosopimuksen, mikä hyväksyi muun muassa neuvostojoukkojen sijoittamisen kaikkiin Baltian maihin. Neuvostoliitto ilmoitti yllättäen kesäkuussa jokaisen Baltian maan syyllistyneen neuvostoviranomaisten kiduttamiseen, minkä takia Baltian maiden hallitukset eivät enää nauttineet Neuvostoliiton luottamusta. Uhkavaatimuksena oli nykyisen hallituksen ero, uudet vaalit sekä neuvostojoukkojen marssiminen maahan. Jokainen Baltian maa hyväksyi vuorollaan Neuvostoliiton uhkavaatimuksen, mikä käytännössä johti maiden miehitykseen.
Noin vuoden mittaisen miehitysjakson jälkeen Saksa valloitti maat 22. kesäkuuta 1941 osana laajamittaista operaatio Barbarossaa. Neuvostoliitto valtasi ja miehitti maat uudelleen Baltian offensiivissa 1944. Maat itsenäistyivät uudelleen vuonna 1991 Neuvostoliiton hajoamisen tuloksena.
Kristeligt Dagblad

Historia

Lehti perustettiin vuonna 1896 osittain reaktiona siihen mediahuomioon, jota neljän hukkuneen kalastajan hautajaisissa pidetty ruumissaarna oli saanut osakseen. Sen pitänyt pastori koki, että saarna oli väärinymmärretty ja häntä oli siteerattu väärin. Herätysliikejärjestö Indre Mission tulkitsi tämän vuoksi tarvittavan kristillistä sanomalehteä. Lehti ajateltiin myös aseeksi kulttuuriradikalismia ja jumalattomuutta vastaan.
Ensimmäiset vajaa 20 vuotta lehti oli pitkälti epäpoliittinen ja keskittyi uskonnollisiin ja moraalisiin kysymyksiin. Vuosina 1914-1932 lehden levikki kasvoi ja aihepiiri laajeni, ja vuonna 1935 se katkaisi siteensä Indre Missioniin laajentaen aihepiirejään politiikkaan ja kulttuuriin säilyttäen edelleen poliittisen riippumattomuutensa. Päätoimittaja Gunnar Helweg-Larsenin kansallinen linja vuosina 1936-1941 lehden lukijamäärä kasvoi, mutta se menetti asemiaan vuoden 1950 jälkeen kun tuli tavalliseksi tilata vain yhtä sanomalehteä. Vuoden 1960 jälkeen lehden linja on jatkuvasti uudistunut sen ottaessa lehteen uusia aiheita. Vuosituhannen vaihteessa ei-tunnustuksellisten uskonnollisten aiheiden käsittely lisääntyi.
Pyhä Nikolaus I

Pyhä Nikolaus I Suuri (k. 867) oli paavina 24. huhtikuuta 858 – 13. marraskuuta 867. Hän oli syntyisin Roomasta. Hän voimisti paavin auktoriteettia ja valtaa ja oli osaltaan nostamassa Rooman piispan merkitystä läntisen Euroopan kristittyjen kirkkojen johtohahmoksi. Hän nimitti myös valtakaudellaan Pyhän Ansgarin lähettilääkseen Pohjois-Eurooppaan. Lisäksi hän lähetti lähetyssaarnaajat käännytystyöhön Bulgariaan. Hänen muistopäiväänsä vietetään 13. marraskuuta.
Koivunversolaikku

Koivunversolaikku on sienitauti, joka vaivaa varsinkin taimitarhoissa kasvatettavia koivuja. Sitä aiheuttavat useat eri sienilajit tiheissä ja kosteissa taimistoissa. Versolaikkuiset taimet eivät kelpaa metsänviljelyyn. Tauti on saanut nimensä tummista laikuista, joita havaitaan koivuntaimien rungoilla.
Phytophthora cactorum -munasienen aiheuttamaa versolaikkua kutsutana myös levälaikuksi. Se on pahin paakkutaimia tuhoava ongelma. Samanlaisia laikkuja aiheuttavat myös monet muut sienet kuten Godronia multispora ja Phomopsis.
Pepel

Satama

Pepelillä on satama Sierra Leone -joen varrella, jota African Minerals -yhtiö käyttää malmin kuljettamiseen.
TeX

ΤeΧ tai TEX on Donald E. Knuthin kehittämä ladontajärjestelmä. Sen kehittämisessä oli kaksi erityistä tavoitetta: ensiksikin tarjota työkalu, jolla kuka tahansa voi tuottaa ammattimaisia kirjoja kohtuullisella vaivalla, ja toisekseen tuottaa työkalu, jonka tuotokset olisivat samanlaisia kaikilla tietokoneilla kaikkina aikoina. TeX on vapaa ja suosittu akateemisissa piireissä, erityisesti matemaattis-luonnontieteellisissä sekä tietotekniikkaan liittyvissä yhteisöissä. Se on sivuuttanut suosiossa pitkälti Unixin troffin.
Useimmiten TeXiä käytetään erityisen makropaketin, LaTeXin kautta. Se soveltuu hyvin matemaattisluonteisten tekstien tuottamiseen, mutta nykyään sitä käytetään yhä enemmän muuntyyppiseenkin ladontaan, myös esittelykalvosarjojen kirjoittamiseen.
TeX tuottaa ajon lopputuloksena ”Device Independent” (DVI) -tiedoston, joka useimmiten pitää muuttaa tulostimen ymmärtämään muotoon. TeX-järjestelmissä käytetään usein dvips-ohjelmaa, joka muuttaa DVI-tiedoston PostScript-muotoon. TeXistä on myös olemassa versioita, jotka tuottavat suoraan PDF-muotoisia tiedostoja. TeX-järjestelmän ohessa käytetään usein METAFONT-kirjasinlajijärjestelmää, joka monista muista kirjasinlajien tiedostomuodoista poiketen mahdollistaa hyvin kattavan kirjasinlajien määrittelyn eri parametrien avulla. Nykyisissä TeXin versioissa voi METAFONT-kirjasinten lisäksi käyttää PostScript- ja TrueType-kirjasimia.

Nimike

TeX tulisi lausua ”teh”. X tarkoittaa tässä kreikkalaista kirjainta χ (khi). TeX on lyhenne sanasta τέχνη (technē), joka on kreikkaa ja tarkoittaa taidetta tai taitoa, ja on siis myös sanan ”tekniikka” kantasana.
Sokos Hotel Viru

Original Sokos Hotel Viru on hotelli Tallinnassa. Inturistin Viru-hotelli avattiin 5. toukokuuta 1972. Hotellirakennus oli ensimmäinen Viroon rakennettu tornitalo ja erottamaton osa Tallinnan kaupunkikuvaa. Rakennuksen pääsuunnittelijat olivat virolaiset arkkitehdit Mart Port ja Henno Seppman. Nykyisin hotellin yhteydessä sijaitsee ostoskeskus Viru Keskus.
Neuvostoliitto antoi Viru-hotellin rakennusprojektin vuonna 1969 savonlinnalaiselle Repo Oy -rakennusliikkeelle, ja hotellin rakennustyöt alkoivat saman vuoden heinäkuussa. Rakennusliike meni kuitenkin kesken rakennustöiden konkurssiin vuonna 1971 sen jälkeen, kun rakenteilla olleen hotellin yläkerroksissa syttyi tulipalo joulukuussa vuonna 1970. Suomen valtion oli arvovaltasyistä hankittava uusi rakentaja ja annettava hankkeeseen valtiontakuu. Rakennustyötä jatkanut Rakennuskunta Haka sai hotellin valmiiksi toukokuussa vuonna 1972. Panostus kuitenkin kannatti, koska sitä seurasi hotellin valmistumisvuonna rakennusprojekti Pääjärvellä ja myöhemmin Enson ja Kostamuksen projektit.
Neuvostoaikana hotellin 23. kerroksessa sijaitsi KGB:n käytössä ollut radiokeskus, josta käsin harjoitettiin hotellivieraiden salakuuntelua ja tarkkailua. 60 hotellihuoneessa oli salakuuntelulaitteet, ja myös joissakin Viru-hotellin ravintolan pöydissä oli mikrofoneja. KGB poistui hotellista Viron jälleenitsenäistyttyä vuonna 1991, mutta salainen huone paljastui vasta vuonna 1994. Entinen radiohuone on nykyisin museona.
Viru-hotelli siirtyi vuonna 2003 yrityskaupalla SOK:n hallintaan. Hotellissa on nykyisin 516 huonetta, joista 423 alkuperäisessä Viru-hotellissa ja 93 sen viereen vuonna 2014 valmistuneessa design-hotelli Solo Sokos Hotel Estoriassa. Pontos Oy omistaa Tallinnan Viru-hotellin kiinteistön ja viereisen kauppakeskuksen.
Hotellin yhteydessä on yökerho Café Amigo, joka on maksuton hotellin asiakkaille.
Taru Mäkelä ohjasi vuonna 2013 dokumenttielokuvan Viru – Tarinoita hotellista.
McLaren MP4/5

1989

Kausi 1989 oli ensimmäinen kausi turbomoottoreiden kieltämisen jälkeen. Honda kehitti 3.5-litraisen V10-moottorin vuoden 1988 jälkipuoliskolla. MP4/5 osoittautui heti testeissä nopeaksi ja luotettavaksi. Alain Prostin avulla kehitetty auto oli kauden ennakkosuosikki. Vaikka Ferrarin uusi 640-auto oli erittäin nopea varsinkin Nigel Mansellin ajamana, siinä oli paljon luotettavuusongelmia puolielektronisen vaihteiston takia. Tämä antoi McLarenille etumatkaa.
McLarenilla voitettiin 10 kilpailua kauden aikana, Senna voitti 6 ja Prost 4. Miesten välit olivat tuolloin katkeamispisteessä, ja heidän keskinäisen taistelunsa vuoksi auton kehitystyö oli nopeampaa kuin kilpailijoilla. Vaikka Senna voitti enemmän kilpailuja, hän myös keskeytti useammin, yleensä kärkipaikalta moottorin pettämisen vuoksi jolloin hän menetti tärkeitä pisteitä. Sennan ja Prostin yhteenlaskettujen pisteiden avulla McLaren voitti helposti toisen peräkkäisen valmistajien mestaruutensa.
Marineholmen

Marineholmen oli norjalainen laivastotukikohta Damsgårdssundetin varrella Puddefjordenissa Bergenissä Hordalandin läänissä. Tukikohta perustettiin 1818, ja se oli maan vanhin toimiva laivastotukikohta, kun se lakkautettiin toukokuussa 1962. Ensimmäisen maailmansodan aikana Marineholmen oli hyvin tärkeä. Siellä alukset korjattiin ja kunnostettiin ja sieltä ne hakivat polttoaineena käyttämänsä hiilen. Asuntoina siellä oli sekä parakkeja että myös puinen potkurikorvetti Nordstjernen (1864–1945). Myöhemmin asuntona käytettiin Statsraad Lehmkuhlia. Nykyisin laivastotukikohdasta ei ole Bergenissä juuri mitään jäljellä. Niiden hallien paikalla, joissa aikoinaan vuonna 1818 säilytettiin puisia sotaveneitä, perustettiin myöhemmin Høyteknologisenteret, nyk. Marineholmen AS.
Kousanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 172 hehtaaria eli 1,7 neliökilometriä, se on 4,2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 6 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 16,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Karjolammen–Kousanjärven valuma-alueeseen (14.178) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 81,9 metriä mpy.
Markku DeFrost

Markku DeFrost (oikelta nimeltään Juha Hirvonen. s. 1976 Loimaa) on suomalaisen Happoradio-yhtyeen rumpali ja yksi perustajajäsenistä. Hän muutti Joensuuhun vuonna 1991 ja tapasi Happoradio-yhtyeen laulajan Aki Tykin. DeFrost on soittanut aiemmin muun muassa The Traitors-, Sydänyö- sekä Sarnath-nimisissä yhtyeissä. DeFrost harrastaa matkustamista ja postimerkkeilyä.
Peyton Place (televisiosarja)

Vastaanotto

Reijo Lehtonen kirjoitti Filmihullu-lehdessä vuonna 1969, että sarja tarjoaa keskiluokkaiselle katsojakunnalle monia mahdollisuuksia samastumiseen. Sen henkilöt edustavat psykologisesti tiettyä ihannetta, jonka rikkominen aiheuttaisi hahmoihin sattumanvaraisuutta ja siten sekoittaisi selkeän tarinan. Tarinan juoni ei ole alku-loppu-rakenteen mukainen vaan päättymätön tapahtumasarja. Vuorosanat ovat kliseemäisiä ja niiden tarkoituksena on vahvistaa kuvan tarjoamaan viestiä. Lehtosen mukaan sarja vie katsojan pois omasta olohuoneesta sellaiseen todellisuuteen, jonka hän voi tunnistaa tavoiteltavaksi todellisuudeksi.
Frans Ludvig Schauman

Frans Ludvig Schauman (24. syyskuuta 1810 Maaria – 28. kesäkuuta 1877 Porvoo) oli suomalainen teologian professori ja piispa. Schauman määrättiin 1837 hoitamaan Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston teologisen tiedekunnan seminaaripastorin tehtäviä. Hänet nimitettiin 1847 käytännöllisen teologian ensimmäiseksi professoriksi ja 1864 Porvoon piispaksi. Hänen merkittävimpiä aikaansaannoksiaan oli vuoden 1869 kirkkolain laatiminen. Laki oli aiempaan verrattuna hyvin edistyksellinen, ja siihen tuli muun muassa uskonnonvapauden periaate, mutta uskonnottomuus ei ollut mahdollista, vaan kansalaisen oli välttämättä kuuluttava johonkin uskontokuntaan.
Schauman herätti valtapiirien paheksuntaa puheellaan, jonka hän piti Aleksanteri II:n kruunauksen johdosta yliopiston juhlassa. Hän vaati valtiopäivien kokoonkutsumista. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen vuodesta 1862 ja valtiopäivillä 1863–1872. Hänet kutsuttiin yliopiston rehtoriksi, mutta perustuslaillisten kannaottojen takia häntä ei nimitetty tehtävään. Hän oli vararehtori vuosina 1855–1865.
Varjojen maat

Juoni

Amerikkalainen runoilija Joy Gresham (Winger) matkustaa poikansa (Joseph Mazzello) kanssa 1950-luvun alussa Englantiin tapaamaan ihailemaansa Narnia-tarinoiden kirjoittajaa, hiljaista ja ujoa Oxfordin yliopiston professoria C. S. Lewisia (Hopkins). Luonteidensa vastakohtaisuuksista huolimatta he ystävystyvät ja vähitellen rakastuvat. Joy Gresham ottaa avioeron miehestään Yhdysvalloissa ja palaa Englantiin ”Jack” Lewisin luo. Heidät vihitään, mutta rouvalle puhkeava sairaus uhkaa lopettaa heidän yhteiselonsa kovin pian.

Vastaanotto

Varjojen maat palkittiin Baftalla vuoden parhaana elokuvana. Myös Hopkins sai pääosastaan Bafta-palkinnon. Winger oli Oscar-ehdokkaana naispääosasta ja Nicholson käsikirjoituksesta.
La finta semplice

Oopperan synty

Mozartin perhe saapui kotoaan Salzburgista Wieniin syyskuussa 1767, mutta 23. lokakuuta he matkustivat Brnoon pakoon Wienissä riehunutta isorokkoepidemiaa. 26. lokakuuta he jatkoivat matkaansa Olomouciin, jossa Mozart sairastui isorokkoon. Mozart toipui 10. marraskuuta, mutta hänen siskonsa Nannerl sairastui samaan tautiin. Jouluna 1767 perhe palasi Brnoon, ja 10. tammikuuta 1768 takaisin Wieniin. 19. tammikuuta Mozarteille myönnettiin Maria Teresian ja keisari Joosef II:n audienssi.
Auttaakseen nuorta Mozartia keisari esitti toiveen saada kuulla hänen säveltämänsä ooppera Wienissä. Laadittiin sopimus, jonka mukaan Mozart lupautui kirjoittamaan oopperan sadan dukaatin korvausta vastaan. Libretoksi valittiin La finta semplice, jonka Wienissä vuodesta 1758 asunut firenzeläinen ”teatterirunoilija” Marco Coltellini sovittaisi Carlo Goldonin alkuperäisestä libretosta. Sävellystyö alkoi huhtikuussa, ja isänsä avulla Mozart sai pian ensimmäisen näytöksen valmiiksi laulajien tyydytykseksi. Huolimatta libretistin aiheuttamista viivästyksistä koko partituuri valmistui määräajassa heinäkuussa 1768.
Hovin musiikkipiirien mielialat kääntyivät kuitenkin Mozarteja vastaan, eikä La finta semplicen kantaesitys Wienissä toteutunut. Todennäköisesti ooppera esitettiin seuraavana vuonna Salzburgissa, ruhtinasarkkipiista Schrattenbachin hoviteatterissa.

Tapahtuma-aika ja -paikka

Oopperan tapahtumat sijoittuvat 1700-luvun puolivälin Cremonaan, poikamiesveljesten Don Cassandron ja Don Polidoron maatilalle, jossa Cremonan alueelle sijoitettujen unkarilaisten joukkojen kapteeni Fracasso ja hänen apulaisensa Simone asustavat.

Ensimmäinen näytös

Fracasso rakastaa Cassandron ja Polidoron sisarta Giacintaa, mutta Cassandro ei lämpene ajatukselle sisarensa avioliitosta. Simone puolestaan on rakastunut Giacintan kamaripalvelijattareen Ninettaan. Kun Fracasson sisar Rosina saapuu maatilalle, laaditaan veljesten päänmenoksi juoni: Rosina teeskentelee yksinkertaista ja kietoo tilan isännät pikkusormensa ympärille.

Toinen näytös

Tunteet kuumenevat maatilalla ja Giacinta pelkää ajautuvansa riitoihin veljiensä kanssa. Simonelle pieni tappelu kyllä maistuisi. Kun veljekset huomaavat tavoittelevansa samaa naista he joutuvat kaksintaisteluun, jonka keskeyttää tieto siitä, että Giacinta on kadonnut veljesten rahojen kanssa.

Kolmas näytös

Lopuksi kaikki paitsi onneton Polidoro löytävät toisensa: Fracasso saa Giacintansa, Simone Ninetan ja Rosina valitsee veljeksistä Cassandron.

La finta semplice Suomessa

Sibelius-akatemian ooppera esitti La finta semplicen Helsingin Kulmakamarilla 1986. Opera Pieno teki vuonna 2006 oopperasta modernisoidun version Kansallisoopperan Alminsaliin nimellä Buenos Airesin Blondi. Oopperan tapahtumapaikka oli muutettu Argentiinan Buenos Airesiin ja tapahtuma-aika 1900-luvun alkuun.
Vääräjärvi (Ruovesi, Murole)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Rikalanjärven–Jouttenuksen valuma-alueeseen (35.329) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 171,1 metriä mpy.
Piennartie

Rakentaminen

Piennartiet eli penkkatiet on tunnettu pitkään. Nimi luomatie tullee erityisesti suo-ojan kaivamisesta. Lapiolla kaivettu eli luotu ojamaa siirrettiin ojan penkalle, jota tasaamalla syntyi kulkukelpoinen ura. Vierekkäisistä ojista luodut maat muodostivat leveän tiemäisen väylän. Piennarteitä tehtiin juuri suometsiin tai ylipäänsä tahoille, joissa soita ei voitu kiertää. Myös pellonraivauksen yhteydessä syntyi pientareille luonnostaan peltoteitä. Nykyään piennartie tehdään kaivinkoneella. Ensin ladotaan tieuralta kaadettujen puiden kannot ja muut hakkuutähteet tai maastosta löytyvät tarpeet tien pohjalle. Niiden päälle nostetaan ojamaat, jotka tasoitetaan kaivinkoneen kauhalla ja telastolla.

Käyttö

Piennartietä käytetään kuten metsäautotietä eli puunkorjuussa, metsänhoidossa sekä kulkureittinä muuten vaikeapääsyisiin kohteisiin. Varsinaisesta metsäautotiestä sen erottaa tavallisesti, että se ei kestä raskaita ajoneuvoja varsinkaan kesäisin, koska se kulkee soiden yli eikä sen perustaa ole vahvistettu. Se muistuttaa siis paljon talvitietä. Talvisin piennartietä tampataankin ja siltä poistetaan lumi, että tien pohja pääsisi jäätymään eli kovettumaan.

Merkitys

Aikaisemmin piennarteillä oli merkitystä myös syrjäseutujen ihmisen liikkumisessa, kuten talviteilläkin. Nykyään piennarteiden tarpeellisuus liittyy ennen muuta suometsien hakkuisiin. Suomessa on paljon 1960-luvulla ja 1970-luvulla ojituksen takia syntyneitä suometsiä, joihin tarvitaan piennarteitä puunkorjuun alkaessa. Metsätyökoneet eivät juuri voi kulkea turvepohjaisilla alueilla sulan maan aikana. Koska suometsien pinta-alat ovat usein suuria, puiden korjuu ilman ennalta valmisteltuja kulkuyhteyksiä voi olla hyvin vaivalloista. Korkeat kuljetuskustannukset taas alentavat puun kantohintaa. Piennartien rakentamiskustannukset ovat pieni osa varsinaisen metsäautotien kustannuksista - vuonna 2005 vain noin euro metriltä, ottaen huomioon että ojarumpukustannukset lisäävät hintaa.
Piennarteillä voi soilla ja varsinkin rämeillä olla merkitystä myös hirven pyynnin ampumalinjoina.
Ester Ståhlberg

Nuoruus ja opinnot

Ståhlberg syntyi Vaasassa, mutta hänen ollessaan kuusivuotias perhe muutti Ouluun, jossa hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa. Ståhlbergin vanhemmat olivat pormestari Karl Oskar Elfving vanhempi ja Jenny Sofia Nyman. Hänen veljiään olivat metsänhoitaja Karl Oskar Elfving nuorempi (1872-1946) ja maatalouspoliitikko Östen Elfving (1874-1936). Ståhlberg valmistui Oulun ruotsinkielisestä tyttökoulusta vuonna 1897. Opettajaksi hän valmistui Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta 1891. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli Helsingin suomalaisen yhteiskoulun ruotsin opettajana 1891-1893 ja Suomalaisessa jatko-opistossa ruotsalaisen kirjallisuuden luennoijana 1894-1896. Valvoja -lehden toimituskunnan jäsen hän oli 1912-1919 ja Aamu -aikakauslehden päätoimittaja 1926-1931.

Ensimmäinen avioliitto

Ståhlberg oli ensin naimisissa Karl Hällströmin kanssa vuodesta 1893 vuoteen 1917, jolloin hän jäi leskeksi. Perheessä oli kaksi ottolasta Lea (1908–1986) ja Eero (1898–1916). Avioliittonsa aikana hän asui Forssassa ja Viipurissa. Helsingin lähelle Pukinmäkeen perhe muutti vähän ennen Eero ja Karl Hällströmin kuolemaa. Leskeksi jäätyään Ester Hällström otti lastenhoitoon liittyvän viran Helsingistä.

Tasavallan presidentin puolisona

Kesällä 1919 ensimmäiseksi Suomen tasavallan presidentiksi valittu Kaarlo Juho Ståhlberg oli jäänyt leskeksi 1917, samana vuonna kuin Ester Hällström, ja tasavallan "ensimmäisen naisen" edustustehtäviä hoitivat presidentin tyttäret. Ståhlberg kirjoitti kosintakirjeen ystävänsä Eero Erkon vaimon Maissin kaksoissisarelle, mutta epäonnistui. Sen jälkeen hän kirjoitti Ester Hällströmille, joka oli hänen nuoruuden opiskelijatoverinsa, ja he menivät naimisiin 7. kesäkuuta 1920 perhepiirissä Ester Hällströmin kotona. Kaarlo Juho Ståhlbergin lapset suhtautuivat kuitenkin hyvinkin negatiivisesti rouva Ståhlbergiin ja hänen tyttäreensä.
Vuonna 1922 Ståhlberg perusti kansalaissodan lapsiuhreja auttaakseen Koteja kodittomille lapsille -yhdistyksen, josta muodostui myöhemmin Suomen Pelastakaa Lapset -järjestö.

Kirjallinen tuotanto

Ståhlberg tunnetaan myös kirjailijana. Vuonna 1922 ilmestyi Sunnuntai -niminen teos ja sen jälkeen muun muassa novellikokoelmia, mutta hän kirjoitti myös kaksiosaisen Mathilda Wreden elämäkerran. 
Hänen vuonna 1933 kirjoittamansa teos Katso, unennäkijä tulee... suututti monia äärioikeistolaisia, sillä siinä hän kertoi juutalaisista hyvin myönteiseen sävyyn. Kirja oli avainromaani, jonka esikuvina olivat Jonas Jakobson ja Helmi Virtanen, Max Jakobsonin vanhemmat. Helmi Jakobson, jonka kanssa Ester Ståhlberg oli ystävystynyt hieman aiemmin, vei kirjailijan synagogaan, jotta tämä saisi oikean kuvan juutalaisuudesta. Kirja ilmestyi pian Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen ja se käsitettiin tekijänsä kannanotoksi ajan henkeä vastaan, jollainen se olikin. Kirjallisesti teos ei kuitenkaan kestänyt aikaa ja se painui pian  unohduksiin.