google/wiki40b huggingface dataset:
Etelänmunkki

Ulkonäkö ja koko

Löyhästi mätästävä etelänmunkki kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on kalju tai karvainen. Varret ovat pystyjä tai kohenevia ja yläosastaan lehdettömiä. Lehdet ovat tasasoukan suikeita tai kapean vastapuikeita, aaltolaitaisia, ehytlaitaisia tai harvaan matalahampaisia. Varsilehdet ovat kooltaan 15–50 mm pitkiä ja 2–8 mm leveitä. Pallomainen kukinto on tiheä, 2,5–3 cm leveä mykerömäinen sarja, jonka tyvellä on suomumaisia ylälehtiä. Verhiönliuskat ovat äimämäisiä. Teriö on 12–15 mm pitkä ja väriltään yleensä vaaleansininen, joskus valkoinen tai vaalenapunainen. Teriönliuskat ovat aluksi yhdessä, tyvestä alkaen erityviä. Verhiön ja teriön torvi on suora, ja kukkien luotit pistävät piikkeinä esiin torvista. Suomessa etelänmunkki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kahdella kärkiraolla avautuva kota.

Levinneisyys

Etelänmunkki on alkuperäislaji Keski-Euroopassa. Suomessa laji on hyvin harvinainen. Alun perin sitä on tavattu Suomessa Kuusamossa, jossa se on toisen maailmansodan aikainen sotatulokas. 2000-luvulla lajia on tavattu myös tulokkaana Länsi-Pirkanmaalla.

Elinympäristö

Suomessa etelänmunkkia on tavattu metsittyvällä niityllä.
Jim Vandermeer

Pelaajaura

Ennen ammattilaisuraansa Vandermeer pelasi neljä vuotta juniorijoukkue Red Deer Rebelsissä, WHL:ssä. Hänen viimeisenä kautenansa 2000–2001 hän pelasi kapteenina Rebelsissä. Joukkue voitti mestaruuden ja Memorial Cupin. Myöhemmin hän allekirjoitti sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa vapaana agenttina, koska häntä ei oltu varattu.
Vandermeer kaupattiin Chicago Blackhawksiin 19. helmikuuta 2004. Hänen lisäksi Flyers kauppasi Colin Fraserin ja vuoden 2004 toisen kierroksen varaukseen. Vastineeksi Blackhawks sai Alexei Zhamnovin. NHL:n työsulun 2004–2005 aikana hän pelasi Blackhawksin farmijoukkue Norfolk Admiralsissa.
18. joulukuuta 2007 Vandermeer vaihdettiin takaisin Flyersiin ja Blackhawks sai tilalle Ben Eagerin.
20. helmikuuta 2008 hänet kaupattiin Calgary Flamesiin kolmannen kierroksen varausta vastaan vuonna 2009.
1. heinäkuuta 2009 hän allekirjoitti kolmen vuoden jatkosopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Sopimuksen arvo oli 6,9 miljoonaa dollaria.
27. kesäkuuta 2009 Vandermeer kaupattiin Brandon Prustin tilalle Phoenix Coyotesiin.
7. huhtikuuta 2010 Vandermeer nimettiin Phoenix Coyotesin vuoden pelaajaksi.
30. kesäkuuta 2010 Vandermeer kaupattiin Patrick O'Sullivanin tilalle Edmonton Oilersiin.
22. maaliskuuta 2011 Vandermeer sai sadannen pisteensä, kun avusti Jordan Eberlen tekemän maalin Nashville Predatorsia vastaan.
1. heinäkuuta 2011 Vandermeer allekirjoitti sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Hän sai vuodesta miljoona dollaria.
14. tammikuuta 2013 työsulun loputtua Vandermeer siirtyi yksivuotisella sopimuksella Vancouver Canucksiin. Hän pelasi koko kauden Vancouverin AHL-farmijoukkue Chicago Wolvesissa, jossa oli yksi joukkueen varakapteeneista.
6. syyskuuta 2013 Vandermeer teki yhden vuoden sopimuksen sveitsiläisen NLA-seura Kloten Flyersin kanssa.
Mahoningin piirikunta

Maantiede

Mahoningin naapuripiirikuntia ovat Columbiana etelässä, Stark lounaassa, Portage luoteessa ja Pennsylvanian puolella Mercerin sekä Lawrencen piirikunnat.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 238 823 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 81,1%, mustiin (16,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,8%).
Kotitalouden mediaanitulo on 40 570 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 17,1% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Barthélemy Joubert

Barthélemy Catherine Joubert (14. huhtikuuta 1769 Pont-de-Vaux, Ranska – 15. elokuuta 1799 Novi Ligure, Italia) oli ranskalainen divisioonakenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa ja saavutti useita voittoja Pohjois-Italiassa.

Elämä ja ura

Joubertin isä oli asianajaja. Hän karkasi kotoa 15-vuotiaana liittyäkseen armeijan tykistöön, mutta isä pakotti hänet palaamaan, minkä jälkeen hän opiskeli lakia Lyonin ja Dijonin yliopistoissa. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Joubert liittyi Ranskan kansalliskaartiin kersanttina, ja syksyllä 1791 hän siirtyi armeijan Ainin vapaaehtoispataljoonaan. Sodan puhjettua vuonna 1792 hänet ylennettiin upseeriksi ja siirrettiin pian Italian-armeijaan. Puolustaessaan erästä reduttia Col de Tenden solassa syyskuussa 1793 hän jäi vihollisen sotavangiksi, mutta vapautui vuoden lopussa. Hänet ylennettiin 1794 pataljoonankomentajaksi ja 1795 prikaatinkomentajaksi. Osallistuttuaan Loanon taisteluun hänet ylennettiin vuoden 1795 lopussa prikaatikenraaliksi.
Joubert nousi maineeseen kenraali Napoléon Bonaparten tultua Italian-armeijan komentajaksi vuonna 1796. Joubert osallistui muun muassa itävaltalaisia vastaan käytyihin Montenotten, Millesimon, Mondovìn, Lodin ja Castiglionen taisteluihin sekä komensi Veronan kaupungin vallannutta kärkijoukkoa. Vuoden 1796 lopussa Joubert ylennettiin divisioonakenraaliksi. Hänen joukkonsa olivat keskeisessä roolissa tammikuussa 1797 käydyssä voittoisassa Rivolin taistelussa, joka sai alkunsa itävaltalaisen Joseph Alvinczyn hyökätessä hänen asemiaan vastaan. Bonaparten kevään 1797 sotaretkellä Joubertin 20 000 miestä käsittänyt divisioona muodosti armeijan vasemman siiven, joka eteni itsenäisesti syvälle Tiroliin. Joubert taisteli lopulta tiensä Steiermarkiin, jossa hän avusti huhtikuussa 1797 Bonapartea Leobenin välirauhanneuvotteluissa. Joulukuussa 1797 Joubert lähetettiin Pariisiin viemään viholliselta vallattuja sotalippuja direktoriohallitukselle, joka nimitti hänet saman tien Hollannin-armeijan komentajaksi. Hänet siirrettiin heinäkuussa 1798 Mainzin-armeijan ja lokakuussa 1798 Italian-armeijan komentajaksi. Hän pakotti Sardinian kuningaskunnan solmimaan rauhan.
Joubert erosi Italian armeijan komentajuudesta joulukuussa 1798 ja tehtävään pikaisesti palattuaan uudelleen tammikuussa 1799, koska ei tullut toimeen siviiliviranomaisten kanssa. Joubertin ollessa kesällä 1799 Pariisissa Emmanuel Joseph Sieyès suunnitteli käyttävänsä häntä apuna suunnittelemassaan sotilasvallankaappauksessa direktorion syrjäyttämiseksi, mutta lopulta tämä tehtävä päätyi Bonapartelle. Heinäkuussa 1799 Joubert nimitettiin uudelleen Italian-armeijan komentajaksi, mutta hänen pyynnöstään aiempi komentaja, kenraali Jean Victor Moreau jäi rintamalle ja toimi hänen neuvonantajanaan, sillä vihollinen vaikutti nyt ylivoimaiselta. Joubert saapui armeijansa luo 5. elokuuta 1799. Vain kymmenen päivää myöhemmin hän kaatui heti Novin taistelun alussa, jossa hänen armeijansa kärsi tappion marsalkka Aleksandr Suvorovin komentamille venäläis-itävaltalaisille joukoille.
Joubertin nimi on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.
Oliiviselkäluura

Levinneisyys

Oliiviselkäluuraa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomen MAD

Suomen MAD oli yhdysvaltalaiseen MAD-lehteen suurelta osin perustunut, kotimaisella aineistolla väritetty suomalainen huumorilehti. Ensimmäinen Suomen MAD julkaistiin huhtikuussa 1970 nimellä Suomalainen MAD. Suomalaisia MADeja julkaistiin 30 kpl, 1970 - 9 kpl, 1971 - 12 kpl ja 1972 - 9 kpl. Vuonna 1971 julkaistiin myös kaksi pokkaria (Tyypillisesti MAD ja Don Martin keittää sopan). 
Suomalainen MAD lopetettiin vuonna 1972, mutta vuodesta 1982 lähtien Kustannus Oy Semic ja myöhemmin vuodesta 1998 lähtien Egmont-kustannus julkaisivat MAD:ia uudestaan Suomessa nimellä Suomen MAD. Lehden päätoimittajana toimi vuodesta 1982 lähtien Marjaana Tulosmaa ja 1980- sekä 1990-luvuilla näkyvimpänä toimittajana lehden sivuilla esiintyi the Metsänen (Timo Metsänen). Ensimmäinen spesiaali ilmestyi vuonna 1984 ja oli nimeltään Kino-MAD.
Suomen MADissä esiintyneistä suomalaispiirtäjistä mainittakoon esimerkiksi Juba, Tapani Rytöhonka, Ari Kutila, Wallu, Kyky Ahonen, Kari Korhonen, Ilkka Heilä, Jukka Murtosaari, Petri Hiltunen, Samson, Jari Rasi ja Eeli Aalto.
Suomen MADin viimeinen numero ilmestyi 9. marraskuuta 2005. Lehtiä julkaistiin yhteensä 245 kappaletta, taskukirjoja ilmestyi kymmenkunta kappaletta.
Sampalampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,8 ha ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 350 metriä ja sen rannat ovat suora. Lampi sijaitsee heti Valkjärven maatilan takana.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Ansionjärven alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,4 metriä mpy ja siihen laskee Syymälammen oja ja laskuoja laskee etelään Valkjärveen. Valkjärven laskureitti käy Ansionjärven laskujoen Puujoen ja Hiidenjoen kautta Vanajaveteen.
Nadežda Petrovna Romanova

Ruhtinatar Nadežda Petrovna Romanova (3. maaliskuuta 1898 – 21. huhtikuuta 1988) oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitšin ja montenegrolaisen prinsessa Anastasian toinen tytär. Nadeždalla oli kaksi sisarusta, ruhtinatar Marina Petrovna Romanova ja ruhtinas Roman Petrovitš Romanov. Tsaari Nikolai I:n oli Nadeždan isoisoisä, eli Nadežda oli sukua tsaarille neljännessä polvessa.
Koko Nikolajevitšien klaani, suuriruhtinaat Nikolai Nikolajevitš Romanov ja Pjotr Nikolajevitš Romanov perheineen siirtyivät Kaukasukselle, Nikolain saatua nimityksen sinne. Ensimmäisen maailmansodan syttymisestä lähtien Pjotr oli palvellut veljensä Nikolain esikunnassa. Nadežda oli juuri ennen sotaa kihlautunut ruhtinas Oleg Konstantinovitšin kanssa, mutta meni kuitenkin naimisiin ruhtinas Nikolai Orlovin kanssa Krimillä keväällä 1917.
Nadežda onnistui muiden perheenjäsentensä tavoin pakenemaan Venäjältä vallankumouksen jälkeen. Nadeždan ja ruhtinas Nikolai Orlovin esikoinen, Irina, oli vasta vauva, heidän paetessa Venäjältä.
Ruhtinatar Nadežda Petrovna Romanova kuoli vuonna 1988.
Puuta, heinää ja muutama vesiperä

Juoni

Elokuva kertoo nuoresta korttihaista Eddystä, joka lainaa rahaa kavereiltaan ja rikollisilta osallistuakseen korttipelin. Kun Eddy häviää puoli miljoonaa puntaa rikollispomolle brag-pelissä, päättää hän kavereineen ryöstää naapurissa oleilevan rikollisjengin.
Pekka Tuunanen

Martti Pekka Tuunanen (s. 31. tammikuuta 1951 Punkaharju) on suomalainen prikaatikenraali evp.
Tuunanen syntyi maanviljelijä Viljo Tuunasen ja Martta Silvennoisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1981 on Inkeri Isosalo.
Tuunanen tuli ylioppilaaksi Parikkalan yhteiskoulusta 1972, Kadettikoulusta hän valmistui 1976 ja Sotakorkeakoulusta 1989. Tuunanen toimi lentoupseerina Karjalan lennostossa vuodesta 1976 ja Ilmavoimien koelentäjänä 1979–1987. Ilmavoimien esikunnan toimistoesiupseeri hän oli vuodesta 1989 ja toimistopäällikkö vuodesta 1991. Oltuaan puolustusministeriön erityistehtävissä 1991 hän palasi Ilmavoimien esikunnan päällikkötehtäviin vuosiksi 1992–1996. Satakunnan lennoston komentajana Tuunanen toimi vuodesta 1997 ja Ilmavoimien esikunnan päällikkönä vuodesta 1998. Tuunanen jäi eläkkeelle vuonna 2006. Vuoden 2009 alusta hänet valittiin Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen toiminnanjohtajaksi. Tätä tehtävää Tuunanen hoiti vuoteen 2015 asti, oltuaan jo aiemmin yhdistyksen Ilmapuolustuspiirin päällikkö.
Tuunanen ylennettiin vänrikiksi 1973, luutnantiksi 1976, yliluutnantiksi 1978, kapteeniksi 1984, majuriksi 1988, everstiluutnantiksi 1991, everstiksi 1996 ja prikaatikenraaliksi 1999.
Pauli Marttina

Nuoruus

Marttina syntyi viipurilaiseen kauppiasperheeseen, jonka suku oli kotoisin Aunuksen Säämäjärveltä. Hän kävi seitsemän luokkaa Viipurin yhteiskoulua. Marttina osallistui Suomen sisällissotaan vapauduttuaan sotavankeudesta Viipurissa ja myöhemmin sisällissodan jälkeen Aunuksen retkikuntaan. Kyseisen retken aikoihin hänet ylennettiin vääpeliksi.

Sotilasura

Aunuksesta palattuaan hän osallistui itsenäisen Suomen ensimmäiselle reserviupseerikurssille vuonna 1920. Samalla hän sai Suomen kansalaisuuden. Kursseilta palattuaan hän astui vakinaiseen palvelukseen Karjalan kaartin rykmenttiin. Rykmentissä hän palveli aina vuoteen 1928 saakka, jolloin luutnantiksi ylennyt Marttina siirrettiin kouluttajaksi Reserviupseerikouluun. Kouluttajana hän toimi noin vuoden, jonka jälkeen hän palveli Pohjan rykmentissä aina vuoteen 1936 saakka. Tällöin hänet siirrettiin tiedustelusta vastaavaan Puolustusvoimain Tilastotoimiston alatoimistoon.

Toinen maailmansota

Talvisodan syttyessä Puolustusvoimain Tilastotoimistosta tuli Tiedusteluosasto, jonka alaisuuteen perustettiin kaukopartio-osasto, johon myös Marttina siirrettiin. Hän toimi Osasto Marttinan eli Kainuun kaukopartio-osaston johtajana, joissa toimissa hänet ylennettiin vuonna 1940 kapteeniksi ja 1942 majuriksi. Syksyllä 1944 järjesti siellä inkeriläisille, itäkarjalasille ja sotavangeille vääriä papereita ja työpaikkoja sekä auttoi näitä Ruotsiin.
Lapin sodan aikana Martina toimi SD:n perustaman vastarintaliikkeen yhdyshenkilönä Ruotsissa . Punainen Valpo etsintäkuulutti Martinan kesällä 1945. Hän erosi armeijan palveluksesta ja pakeni Ruotsin kautta Venezuelaan. Hänen esimiehensä eversti Yrjö Pöyhösen kirjoittaman työtodistuksen mukaan hänen palveluksensa Yleisesikunnan ja pääesikunnan tilastotoimistossa sekä sodan aikana Päämajan tiedusteluosastossa alkoi 15. huhtikuuta 1936 ja päättyi 31. joulukuuta 1945.

Sotien jälkeen

Suomeen Marttina palasi vuonna 1950 ja toimi sen jälkeen Helsingin Sanomien ja Ilta-Sanomien ulkomaanosaston toimittajana.
Sagres (olut)

Sagres on portugalilainen Central de Cervejas -panimon olutmerkki. Alkuperäinen lager tuli saataville vuonna 1940. Samana vuonna saatiin tumma Sagres, ja myöhemmin tyyppejä on tullut lisää, mm. alkoholiton versio vuonna 2005.
Lonny Frey

Linus Reinhard ”Lonny” Frey (23. elokuuta 1910 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 13. syyskuuta 2009 Coeur d’Alene, Idaho, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Major League Baseball -sarjassa kakkospesämiehenä 15 vuoden ajan: ensimmäisen ottelunsa hän pelasi 29. elokuuta 1933 ja viimeisen 28. syyskuuta 1948.
Frey edustamia MLB-seuroja olivat Brooklyn Dodgers (1933–1936), Chicago Cubs (1937, 1947), Cincinnati Reds (1938–1943, 1946), New York Yankees (1947–1948) ja New York Giants (1948).
99-vuotiaana kuollut Frey oli vanhin elossa ollut All Star -pelaaja ja toiseksi vanhin elossa ollut MLB-pelaaja Tony Malinoskyn jälkeen.
Indoskyytit

Historia

Skyytit olivat iranilainen paimentolaiskansa Keski-Aasian aroilta, jotka mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran jo ensimmäisellä vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua. He siirtymään alkuperäisiltä alueiltaan idästä leviävien jue zhi -paimentolaisten tieltä. Skyytit pyrkivät aluksi kulkemaan kohti Intian niemimaaa suoraa reittiä Kabulin laakson läpi, mutta alueen indokreikkalaiset hallitsijat torjuivat heidän hyökkäyksensä helposti puolustettavissa vuoristosolissa. Epäonnistuttuaan skyytit alkoivat kiertää Hindukušin aluetta ensin pitkin Amudarjaa ja kääntyen sittemmin kohti etelää Hindukušin länsireunaa pitkin. Osa heistä päätyi Hindukušin vuoriston lounaispuolelle, joka sai heimonimen saka mukaan nimen Sakastan. Sakastanista tuli puolestaan myöhemmin Sistan. Ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua skyytit hyökkäsivät edelleen Sakastanista kohti Intiaa. He levittäytyivät indokreikkalaisten hallitsemille alueille ja heidän löyhä valtapiirinsä tuli sittemmin tunnetuksi indoskyyttiläisenä valtakuntana. Ensimmäinen tunnettu Intiassa vaikuttanut skyyttiläinen kuningas oli Maues (n. 120-85 eaa.).
Indoskyytit tunnetaan kirjallisista lähteistä huonosti ja yksi tärkeimmistä tiedonlähteistä heidän kaudeltaan ovat hallitsijoiden lyömät kolikot. Intiassa skyyttien eli sakojen valta merkitsi alueella pitkään vaikuttaneen hellenismin laskukautta. Kreikkalaista kulttuuria ympäröi nyt joka puolelta vieras kulttuuri ja se alkoi omaksua intialaisia aineksia. Skyytit eivät kuitenkaan syrjäyttäneet kaikkia alueen indokreikkalaisia hallitsijoita ja osa jatkoi omien kolikkojensa lyömistä Mauesin ja tämän seuraajien valtakausilla. Mauesin kuoltua 80-luvun paikkeilla Baktrian alueelta saapui toinen skyyttien muuttoaalto alueelle. Osa skyuyteistä muutti myös syvemmälle Intiaan, jossa he levittivät skyyttiläisiä vaikutteita Sindhiin, Gujaratiin ja Keski-Intiaan saakka. Skyyttien vanhempi tukialue Sakastan päätyi Parthian käsiin kuningas Mithridateksen johdolla. Sakastanin parthialainen päällikkö Gondofares levitti valtaansa indoskyyttien alueelle aina Gandharaan saakka 20-luvun eaa. paikkeilla. Parthiasta itsenäistynyt Gondofareksen valtakunta tunnettiin sittemmin indoparthialaisena kuningaskuntana. Viimeiset indoskyyttiläiset hallitsijat kukistuivat kušanojen levittäytyessä Intiaan vuoden 45 jaa. jälkeen.
Marko Neuman

Marko Neuman  on suomalainen muusikko. Hän on monia vuosia toimineen Candy Cane -yhtyeen laulaja. Nykyään Neuman tunnetaan Dark Buddha Rising, Mantere, Overdose Support ja lukuisten muiden orkesterien laulajana. Neuman toimii myös yhtyeiden tuottajana studio-olosuhteissa. Neuman soittaa useita soittimia, ja hänen äänialansa on laaja.
Marko Neuman on tunnettu teatraalisista ja kaoottisista live-esiintymisistä.
Ben Stiller

Ura ja yksityiselämä

Stillerin vanhemmat ovat näyttelijä-koomikot Jerry Stiller (s. 1927) ja Anne Meara (1929–2015). Hänen isänsä on aškenasijuutalainen ja äitinsä oli juutalaisuuteen kääntynyt amerikanirlantilainen. Hänen perheensä juhliin kuuluivat joulun lisäksi myös hanukka ja bar mitsva, mutta perhe ei ollut erityisen uskonnollinen. Stiller kasvoi showbisneksen ympärillä ja kiinnostui elokuvien tekemisestä jo nuorena. Lapsena hän teki Super 8-elokuvia yhdessä vanhemman siskonsa Amyn sekä ystäviensä kanssa. Tuolloin Stiller alkoi myös näytellä lastenteatterissa ja teki debyyttinsä televisiossa 9-vuotiaana lyhytikäisessä sarjassa Kate McShane, jossa hänen äitinsä näytteli. Stiller opiskeli elokuvantekoa Kalifornian yliopistossa, mutta jätti collegen kesken ja muutti takaisin New Yorkiin, jossa hän kävi draamatunneilla ja koekuvauksissa. Lukioaikana Stiller kiinnostui myös sketsien teosta. Hänen uransa alkoi pienestä roolista saippuasarjassa Guiding Light, kun hän oli 15-vuotias. Stiller alkoi esiintyä Saturday Night Live -ohjelmassa vuonna 1989 ja teki muutamia lyhytelokuvia, ennen kuin sai oman televisio-ohjelmansa vuonna 1992. Ohjelma kantoi nimeä The Ben Stiller Show. 1990-luvun alussa Stiller sai myös ohjattavakseen ensimmäisen teatterielokuvansa Reality Bites.
Ben Stiller seurusteli uransa alkuaikoina muun muassa Jeanne Tripplehornin, Calista Flockhartin ja Amanda Peetin kanssa. 13. toukokuuta 2000 hän avioitui näyttelijä Christine Taylorin kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta, tytär Ella Olivia (s. 9. huhtikuuta 2002) ja poika Quinlin Dempsey (s. 10. heinäkuuta 2005).
Stillerillä diagnosoitiin vuonna 2014 eturauhassyöpä. Se leikattiin, ja hän on toipunut sairaudestaan.
Leena Pasanen

Leena Inkeri Pasanen (s. 1949) on suomalainen lastentautien erikoislääkäri, joka on vuodesta 1981 alkaen toiminut Suomen Lähetysseuran tehtävissä Etelä-Tansanian Iringan alueen Ilembulassa sijaitsevassa Tansanian evankelisluterilaisen kirkon sairaalassa. Hän viettää nyt eläkepäiviään samoilla seuduilla.
Lääkärityönsä lisäksi Pasanen on neljän nyt jo täysikäisen aids-orvon holhooja. Pasanen on opettanut terveydenhuollon opiskelijoita sairaalassaan ja luennoinut paikallisessa sairaanhoito-oppilaitoksessa.
Leena Pasasen kirja Daktarin lapset valittiin vuoden 2000 kristilliseksi kirjaksi. Vuonna 2005 Pasanen sai Suomen Lääkäriliiton 10 000 euron suuruisen Max Oker-Blom -palkinnon. Vuonna 2009 Pasanen valittiin Vuoden ulkosuomalaiseksi ensimmäisenä kehitysmaassa asuvana suomalaisena.
Vasemmistonaiset

Vasemmistonaiset on Vasemmistoliiton naisjärjestö. Vasemmistonaiset on avoin myös naisille, jotka haluavat tehdä vasemmistofeminististä politiikkaa puolueeseen sitoutumatta.
Vasemmistonaiset perustettiin lokakuussa 1990 Jyväskylässä Naisfoorumi 90 -tapahtuman yhteydessä. Perustavaan kokoukseen osallistui 491 naista. Vasemmistonaiset päätti tehdä Vasemmistoliiton naistyötä, mutta korosti myös itsenäisyyttään. Vasemmistonaiset ei ole rekisteröity yhdistys vaan verkosto. Tällä valinnalla perustajat halusivat korostaa Vasemmistonaisten avointa luonnetta. Järjestäytymisen muodoista käytiin paljon keskustelua ennen kokousta. Osa vasemmistonaisista halusi muodostaa kiinteämmän organisaation.
Pippuri ISSN 0355-6719 on Vasemmistonaisten neljästi vuodessa ilmestyvä verkostolehti. Pippuri aloitti ilmestymisensä vuonna 1966 Suomen naisten demokraattisen liiton lehtenä. Vasemmistoliittoon kuulumattomat naiset voivat liittyä Vasemmistonaisiin tilaamalla Pippuri-lehden.
Vasemmistonaiset osallistuu Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis -yhdistyksen toimintaan. Vasemmistonaisten Outi Ojala oli Nytkiksen puheenjohtaja vuonna 1991 ja Katja Syvärinen vuonna 2000.
Vasemmistonaiset jakaa vuosittain Pro feminismi -palkinnon tasa-arvotyössä ansioituneelle vasemmistoliittolaiselle miehelle. Tunnustuksen ovat saaneet Kaarlo Julkunen, Claes Andersson (2006), Jorma Hentilä, Teivo Teivainen (2008), Kari Uotila (2009), Jiri Nieminen (2010) ja Juuso Aromaa (2011).
Dosentti

Dosentti on Suomessa yliopistollinen nimike, mutta se voi tarkoittaa eri maissa hieman eri asiaa. Sen yleinen merkitys on opettaja. Sanan alkuperä on latinan sana docēre ’opettaa,  luennoida’.
Termi on käytössä lähinnä Euroopassa.

Dosentti Suomessa

Dosentti on henkilö, jolla on dosentin arvo eli dosentuuri jossakin yliopistossa. Dosentiksi voidaan hakemuksesta nimittää henkilö, jolla on perusteelliset tiedot omalta alaltaan, julkaisuilla tai muilla tavoin osoitettu kyky itsenäiseen tieteelliseen tutkimustyöhön sekä hyvä opetustaito. Perinteisesti dosentiksi nimittämisen minimivaatimuksena on pidetty tieteellistä tuotantoa, joka vastaa laajuudeltaan ja laadultaan vähintään kahta hyvää väitöskirjaa. Opetustaidon arviointitavat vaihtelevat eri yliopistoissa.
Muodollisesti dosentin arvoon kuuluu oikeus antaa omalla alallaan opetusta yliopistossa kaikilla tasoilla, vaikka henkilö ei olisikaan yliopiston työntekijä. Erityisesti on huomattava, että joissakin yliopistoissa professorien lisäksi myös dosentit voivat toimia väitöstyön valvojina. Dosentuuri voi olla myös määräaikainen.
Dosentuuri antaa oikeuden dosentin arvoon mutta ei luo työsuhdetta yliopistoon. Dosentilla voi olla muun tehtävän myötä (esimerkiksi yliopistonlehtori) työsuhde yliopistoon. Mikäli työsuhdetta ei ole, dosentille maksetaan hänen tekemistään töistä palkkio. Eri yliopistoissa ohjeistukset dosentin nimittämisen ja tehtävien suhteen saattavat vaihdella suurestikin.
Ennen vuoden 2009 yliopistolakia dosentuuri oli muodollisesti yliopiston virka. Käytännössä dosentilla ei kuitenkaan ollut virkaan liittyviä velvollisuuksia eikä pelkän nimikkeen perusteella määriteltyä palkkaa. Vuoden 2010 alusta lähtien yliopistojen virkasuhteet muuttuivat työsuhteiksi yliopistojen muuttuessa virastoista säätiöiksi tai julkisoikeudellisiksi yhteisöiksi. Samalla dosenttien virat lakkasivat ja dosentista tuli arvo, jonka yliopisto myöntää. Ennen 2010 nimitetyt dosentit saivat dosentin arvon hakemuksetta. Maanpuolustuskorkeakoulussa, jota vuoden 2009 yliopistolaki ei koske, dosentuuri on edelleen virka, ei arvo.
Eräiden valtionhallinnon tutkimuslaitosten, esimerkiksi Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen ja Keskusrikospoliisin laboratorion johtajatason tehtävien hoitajilla on professorin arvonimi, mikäli heillä on vähintään dosentin pätevyys. Dosentin pätevyys on edellytyksenä myös yliopistollisen sairaalan ylilääkärin tehtävän hoitamiseen.