Agitaatioposliini

Agitaatioposliini tai propagandaposliini on Neuvostoliiton alkuvaiheessa suunniteltuja ja tehtyjä keramiikkaesineitä, jotka palvelivat bolševikkien propagandatarkoituksia.

Taustaa

Venäjän keisarillisen posliinitehtaan (IPM - Imperial Porcelain Manufactory, ven. Императорский Фарфоровый Завод, translit. Imperatorskii Farforovyi Zavod) perusti keisarinna Elisabet vuonna 1744. Nikolai II:n (1894–1917) aikana tehtaan tekniikka ja teknologia nousivat huippuunsa. Ensimmäisen maailmansodan aikana tehdas osoittautui tärkeäksi juuri teknisten laitteiden tuottamisessa, koska kemian- ja insinööriteollisuuden keraamisten tuotteiden tuonti ulkomailta loppui.
1910-luvulta alkaen tehdas kehitti suhteita Mir iskusstvaan, jonka taiteilijat suosivat uusklassista tyyliä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Nikolai II määräsi valmistettavaksi sarjan ”sotilaslautasia”, joissa kuvattiin sotilaita Aleksanteri III:n aikaisissa univormuissa, sekä pienoisveistosten sarjan ”Venäjän kansat”. Näin pyrittiin luomaan maahan kansallista yhtenäisyyttä.

Vallankumouksen astiat

Vuonna 1918 tehdas kansallistettiin ja se alistettiin Valistusasiain kansankomissariaatin alaisuuteen. Se määräsi aikaisemmin hovihankkijana toimineen tehtaan ”tasavaltalaisen merkityksen kokeilevaksi keramiikkalaboratorioksi”, joka tuottaisi ”erinomaista propagandaposliinia – vallankumouksellista ajatuksiltaan, täydellistä muodoltaan ja teknisesti virheetöntä”. Tehtaan taidepolitiikka oli osa Leninin monumentaalisen propagandan suunnitelmaa, jossa oli tarkat suunnitelmat ja periaatteet posliinitaiteelle.
Tehtaan 1920-luvun posliini oli taiteelliselta muodoltaan täydellistä, ja se kuvasti vallankumouksen jälkeisten vuosien henkeä. Aikaisemmin harvojen saatavissa olevista esineistä tuli vallankumouksen kirkkain ilmentymä. Samalla siitä tuli maaperä uuden taidesuuntauksen hahmottamiselle, suprematismille.
Valtion posliinitehtaan (GFZ - Gossudarstvennyi Farforovyi Zavod) suunnittelijoiksi valittiin avantgardetaiteilijoita, kuten futuristeja ja suprematisteja. Agitaatioposliinia loivat vuosina 1923–1924 Sergei Tšehoninin johdolla muun muassa Kazimir Malevitš ja Nikolai Sujetin.
Ensimmäinen neuvostoliittolainen kahvikannu- ja kuppisarja, nimeltään Suprematismi, valmistui tehtaasta vuonna 1923.
Vallankumouksen jälkeisinä vuosina tehtaan tuotteita esiteltiin näyttelyissä Riiassa, Lontoossa, Helsingissä, Berliinissä ja Lyonissa. Tallinnassa propagandaposliini sai kultamitalin. Myös Pariisin maailmannäyttelyssä tehtaan tuotteet voittivat kultamitalin 1925 ja taiteilijoille myönnettiin työstään kulta- ja hopeamitaleita. Tehdas nimettiin 1925 Mihail Lomonosovin kunniaksi Leningradin Lomonosovin posliinitehtaaksi (LFZ - Leningradski Farforovyi Zavod imeni M.V. Lomonosova).

Keräilykohteeksi

Neuvostoaikana maassa toimi kaksitoista posliini- ja fajanssitehdasta. Pietarin tehtaan lisäksi eräs kuuluisista oli Kiovassa vuodesta 1924 toiminut kokeellis-taiteellinen keramiikkatehdas.
Malevitšin valkoisesta teekannusta ja puoliympyrän muotoisesta kupista tuli maailmankuuluja muotoiluesineitä. Avantgarden lopettamisen jälkeen Neuvostoliitossa jatkettiin posliinin tekemistä myös sosialistisen realismin tyyliin.
Agitaatioposliinista tuli varsinkin ulkomaisten taiteen keräilijöiden keräilykohde. Neuvostoliitossa valmistetusta posliinista 90 prosenttia myytiin ulkomaille. Propagandaposliinista tehdään Venäjällä myös replikoita.
Lomonosovin keramiikkatehtaan tuotanto ei kaatunut Neuvostoliiton luhistumiseen. Made In Russia -logolla sekä tehtaan (LFZ) leimalla varustettuja tuotteita esiintyi vuoteen 2002 asti, mikä viittaa tähän.