google/wiki40b huggingface dataset:
Radio Lakeus

Radio Lakeus oli 1930-luvun alun jälkeen Suomen ensimmäinen virallinen yksityinen paikallisradioasema. Se toimi Nivalassa ja aloitti lähetyksensä 27. huhtikuuta 1985. Sen toimiluvan omisti Nivala-lehteä julkaissut Nivala-seura. Aseman lähetystaajuus oli 90,8 MHz. Radio Lakeus lopetti vuonna 1989.
Ennen virallista lähetyksen aloittamista ja avaamista Radio Lakeus lähetti koelähetystä. Viimeisen illan lähetyksessä 1989 soi Phil Collinsin ”One More Night”.
Urheilutoimittaja Osku Laukkanen oli mukana radiokanavan toiminnassa alusta alkaen. Hän teki vuonna 1985 Radio Lakeuden ohjelmistoon viikottain nuorten musiikkiohjelma OCSID:ia yhdessä Mikko Jussilan kanssa. Myös muita nykyisiä tunnettuja radio- ja mediapersoonia on työskennellyt Radio Lakeudessa.
HMS Centaur (1916)

Palvelus

HMS Centaur liitettiin palvelukseen otettaessa 5. Kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin tehtävänään valvoa meriliikennettä Englannin Kanaalin itäpäässä. Alus upotti saksalaisen torpedoveneen S 30:n Schouwenin matalikon lähistöllä tammikuussa 1917 ja se osui miinaan 18. kesäkuuta 1918. HMS Centaur korjattiin Hullissa, minkä jälkeen alus lähetettiin Itämerelle joulukuussa 1918.
HMS Centaur liitettiin maaliskuussa 1919 Välimeren laivastoon, missä alus palveli lokakuuhun 1923. Välimerellä olon aikana alus oli palasi huolloista Maltalta kesäkuussa 1920 ja Gibraltarilta maaliskuussa 1922. Alus siirrettiin Devonportin reserviin lokakuussa 1923.
HMS Centaur oli modernisoitavana 1924-1925 ja palasi palvelukseen Portsmouthissa 8. huhtikuuta 1925 sijoitettuna Atlantin laivaston Hävittäjien kommodorin lippulaivaksi. Alus oli huollossa palaten palvelukseen helmikuussa 1928 ja uudelleen syyskuussa 1930. Alus siirrettiin takaisin Portsmouthin reserviin maaliskuussa 1932.
HMS Centaur siirrettiin poistolistalle 1933 ja myytiin romutettavaksi helmikuussa 1934 Kingille Trooniin, jonne alus saapui 6. maaliskuuta.
Frans Linnavuori

Frans Fritiof Linnavuori (13. lokakuuta 1880 Ylöjärvi – 12. kesäkuuta 1926 Tampere) oli suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko.
Frans Linnavuori suoritti musiikkiopintonsa Helsingin musiikkiopistossa ja Turun lukkari- ja urkurikoulussa. Toimittuaan kanttoriurkurina aluksi Ylöjärvellä ja Leppävirralla hän tuli vuonna 1908 Tampereen tuomiokirkon urkuriksi. Urkurina hän järjesti lukuisia omia konsertteja. Lisäksi hän omisti pianoliikkeen Tampereella ("Fr. Linnavuoren Pianomakasiini").
Frans Linnavuoren sävellykset ovat suureksi osaksi jääneet unohduksiin. Tunnetuin niistä on V. A. Koskenniemen runoon sävelletty laulu Minä laulan sun iltasi tähtihin.
Österbottens Folkblad

Österbottens Folkblad (vuosina 1918–1923 Folkbladet) oli Vaasassa vuosina 1908–1923 ilmestynyt ruotsinkielinen työväenlehti.
Sosiaalidemokraattinen Österbottens Folkblad perustettiin Vaasan ruotsinkielisen työväenyhdistyksen piirissä. Vuoteen 1910 saakka se oli myös Finlands Svenska Arbetarförbundetin äänenkannattaja. Viranomaiset lakkauttivat poliittisesti radikaalin lehden syksyllä 1914. Helmikuun vallankumouksen jälkeen se ilmestyi uudelleen sisällissodan alkuun saakka.
Sisällissodan jälkeen lehden julkaisuyhtiö herätti sen henkiin Folkbladet-nimisenä. Työväenliikkeen jakaantuessa se siirtyi Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen äänenkannattajaksi. Vuosina 1921–1922 lehteä julkaisi Oy Työ Helsingissä. Viranomaiset lakkauttivat Folkbladetin elokuussa 1923 yhdessä koko SSTP:n lehtiryhmän kanssa.
Yhdestä kolmeen kertaan viikossa ilmestyneen lehden levikki oli keskimäärin runsaat tuhat kappaletta.
Reggio di Calabria

Myöhempi historia

Vuonna 410 jaa. Rhegium oli päätepiste Alarikin etenemiselle Italiassa, tämän vallattua Rooman jälkeen Campanian, Lucanian ja Bruttiumin. Vallattuaan kaupungin hän yritti valloittaa sieltä käsin myös Sisilian, mutta epäonnistui tässä ja peräytyi Consentiaan, jossa kuoli. Kaupungilla oli merkittävä rooli edelleen gootteja vastaan käydyissä goottisodissa. Totila valtasi sen vuonna 549 ennen Sisilian sotaretkeään.
Myöhemmin Bysantin valtakunta valtasi Rhegiumin itselleen muun eteläisen Italian ohella. Välillä kaupunki oli saraseenien valtaamana. Normannit valtasivat kaupungin vuonna 1060 Robert Guiscardin johdolla. Myöhemmin siitä tuli osa Napolin kuningaskuntaa.
Reggio di Calabrian seudulla on ollut useita maanjäristyksiä, vakavimmat niistä vuosina 1783 ja 1908. Vuoden 1908 maanjäristyksessä kaupunki tuhoutui pahoin ja sitä uudistettiin sen jälkeen paljon. Lokakuussa 1953 kaupungin alueella oli kaatosateita, joiden aiheuttama tulva aiheutti yli 70 ihmisen kuoleman ja laajoja tuhoja.

Urheilu

Jalkapalloseura Reggina Calcio pelaa Italian kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Serie C:ssä.
Rekijokilaakso

Rekijokilaakso on Natura 2000 -suojelualue Salossa ja Somerolla Varsinais-Suomessa. Rekijokilaakson laaja ja yhtenäinen, Suomessa ainutlaatuinen perinnemaisemakokonaisuus sille ominaisine kasvi- ja eläinlajeineen on muodostunut Someron Reksuosta alkunsa saavan Rekijoen ja sen sivuhaarojen savimaahan uurtuneiden jyrkkärinteisten joki- ja ojanotkojen varsille vuosisatoja kestäneen niiton ja laidunnuksen tuloksena.
Alueella on avoimia niittyjä, puoliavoimia laidunrinteitä, hakamaita ja lehtomaisia metsälaitumia etenkin Someron Häntälän ja Talvisillan alueella ja mosaiikkimaisesti myös vanhan metsän laikkuja ja lajistoa. Tämä Häntälän notkoina tunnettu alue on myös Ympäristöministeriön maisema-aluetyöryhmän vuonna 1993 määrittelemä arvokas perinnemaisema-alue. 2010-luvulla toteutetussa arvokkaiden maisema-alueiden uusintainventoinnissa Häntälän notkojen kulttuurimaisemaa on ehdotettu Varsinais-Suomessa maakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi.
Rekijokilaaksossa kohtaavat toisaalta rannikon eteläiset ja lounaiset lajit sekä sisämaan lajit levinneisyytensä äärirajoilla. Osa rinneniityistä on umpeutunut, mutta pisimpään yhtäjaksoisesti käytössä olleilla niityillä kasvillisuus on säilynyt matalana ja runsaslajisena.
Alueen uhanalaisia kasveja ovat muun muassa vienansara, haapariippusammal, tulvasammal, ojaäimäsammal ja haavanhyytelöjäkälä. Harvinaisista kasveista alueella esiintyvät muun muassa sikojuuri, sormikesijäkälä ja silomunuaisjäkälä. Hyönteislajistoon kuuluvat muun muassa Manner-Suomessa harvinainen pikkuapollo (muoto Parnassius mnemosyne f. perkele) ja isolaakasittiäinen.
Alueella on ostettu maata valtiolle luonnonsuojelutarkoituksiin ja perustettu monia yksityisiä luonnonsuojelualueita.
Paitsi Uskelanjoen sivujoen Rekijoen ja sen sivuhaarojen varsia Rekijokilaakson Natura-alueeseen kuuluu myös pieni matka itse Uskelanjoen ja sen kahden muun sivujoen Terttilänjoen ja Hitolanjoen varsia lähellä jokien yhtymäkohtaa Kiikalan Rekijoen ja Perttelin Haalin luona.
Somerolla Rekijokilaakson Natura-alue ulottuu merkittäviltä osiltaan Häntälän, Talvisillan, Syvänojan ja Kerkolan kyliin. Salossa se ulottuu Kiikalan Hirvelän, Kärkelän, Revän ja Rekijoen kyliin sekä Perttelin Haalin kylään.
Häntälän notkoissa Somerolla alueella on Häntälän kylätalolta alkava luontopolku.
Potsipäivät

Potsiviikot 2007

Tohmajärven Potsiviikkoja vietettiin vuonna 2007 kesäkuun 28. päivästä heinäkuun heinäkuun 8. päivään. Erikoisempaa ohjelmaa oli muun muassa esitelmä Tohmajärven postitoimipaikoista, veneretki omilla veneillä soutaen Väärälahdesta Pitäjäntuvalle, kaksipyöräisellä ajo Särkijärven ympäri sekä Lahjattomien laulukilpailu Maiju Lassila -salissa.
Alexander von Kluck

Alexander Heinrich Rudolph von Kluck (20. toukokuuta 1846 Münster, Westfalen – 19. lokakuuta 1934 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Kluckista tuli vuonna 1866 Preussin 55:nnen jalkaväkirykmentin upseeri ja hän osallistui sen mukana vuosien 1866 ja 1870–1871 sotiin. Hän yleni vuoteen 1902 mennessä kenraaliluutnantiksi ja divisioonankomentajaksi, 1906 jalkaväenkenraaliksi ja viidennen (sittemmin ensimmäisen) armeijakunnan komentajaksi sekä 1913 kahdeksannen armeijapiirin tarkastajaksi. Kluck aateloitiin vuonna 1909.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 kenraalieverstiksi ylennetty Kluck nimitettiin komentamaan Saksan ensimmäistä armeijaa, joka muodosti Belgian kautta Ranskaan hyökänneiden joukkojen oikean siiven. Hänen joukkojensa tehtävänä oli Schlieffen-suunnitelman mukaisesti lyödä Ranskan armeijan vasen sivusta ja saartaa Pariisi, jolloin sota päättyisi Saksan pikaiseen voittoon. Kluckin joukot löivät Belgian armeijan Tirlemontin ja Aerschotin taisteluissa 18. ja 19. elokuuta, valtasivat Brysselin 20. elokuuta sekä löivät brittijoukot Monsissa 23.–24. elokuuta ja Le Cateaussa 25. elokuuta ja vielä ranskalaiset Comblesissa 29. elokuuta.
Kluck oli komentajana kärsimätön ja kannatti aggressiivista etenemistä, mutta varovaisempi toisen armeijan komentaja Karl von Bülow pelkäsi aukkojen muodostumista saksalaisten rintamaan ja pyysi siksi Kluckia kääntämään hyökkäyksensä suunnan lähemmäs omia joukkojaan, Pariisin itä- ja eteläpuolelle eikä pohjois- ja länsipuolelle alkuperäisen suunnitelman mukaan. Osin armeijan ylijohdon puutteellisen ohjauksen seurauksena Schlieffen-suunnitelma epäonnistui lopulta. Ensimmäisen armeijan oikean sivustan paljastuttua kenraali Maunouryn komentamalle Ranskan kuudennelle armeijalle Kluck joutui kääntämään armeijansa ennenaikaisesti uudelleen Pariisin länsipuolta kohti. Tällöin saksalaisten rintamaan syntyi pelätty aukko, jota brittiläiset ja ranskalaiset joukot saattoivat hyödyntää 6.–9. syyskuuta käydyssä Marnen taistelussa. Kluckin ensimmäinen armeija eteni parhaimmillaan vain 21 kilometrin päähän Pariisista, mutta saksalaiset joutuivat lopulta perääntymään. Tällöin Kluck veti armeijansa asemiin Aisnejoelle Noyonin ja Soysonsin väliin. Lokakuussa 1914 sodankäynti juuttui asemasodaksi.
Kluck haavoittui vakavasti kranaatinsirpaleesta jalkaan maaliskuussa 1915, ja jätti tuolloin komentajantehtävänsä. Hän vetäytyi kokonaan aktiivipalveluksesta lokakuussa 1916. Hän julkaisi vuonna 1920 muistelmakirjan Der marsch auf Paris und die Marneschlacht (”marssi Pariisiin ja Marnen taistelu”).
Henrik Forsius (pappi)

Henrik Forsius (13. tammikuuta 1733 Helsinki – 19. elokuuta 1813 Mikkeli) oli suomalainen rehtori ja kirkkoherra joka kirjoitti ensimmäisen Helsingin kaupungin historian. 
Forsiuksen vanhemmat olivat helsinkiläinen kauppias Henrik Forsius (k. 1745) ja Barbara Helena Skugge. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1753. Forsius valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1757. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1760.
Forsius oli Helsingin triviaalikoulussa vt. ylempänä kollegana vuosina 1756 ja 1759, vakinaisena konrehtorina vuodesta 1760 ja rehtorina vuodesta 1769. Mikkelin kirkkoherrana hän oli 1782–1813 ja lääninrovasti hänestä tuli 1782. Hän sai teologian kunniatohtorin arvon vuonna 1800. Hän kirjoitti Helsinkiä käsittelevän teoksen, joka on julkaistu suomeksi sarjassa Entisaikain Helsinki II (1937).
Henrik Forsius oli naimisissa vuodesta 1761 Vihdin kirkkoherran Jakob Malmin (1691–1772) tyttären Hedvig Malmin (k. 1826) kanssa. Heidän poikansa oli Porvoon lukion lehtori, teologian tohtori Gustaf Henrik Forsius (1780–1842).
Paul Collier

Sir Paul Collier (s. 23. huhtikuuta 1949) on brittiläinen kehitystaloustieteen professori Oxfordin yliopistossa. Hän on maailman johtavia kehityspolitiikan asiantuntijoita ja on toiminut Maailmanpankin kehitystutkimuksen osaston johtajana 1998–2003. 
Euroopan pakolaiskriisin aikana hän kritisoi EU:n toimintaa ja katsoi, että olisi järkevää palauttaa pakolaiset pakolaisleireihin, eikä keskittyä auttamaan venepakolaisia, mikä saattaa vain houkutella uusia ihmisiä yrittämään Välimeren ylittämistä. Vuonna 2013 julkaistussa kirjassa Exodus: How Migration is Changing Our World hän kirjoitti, että liian suuri kulttuurinen monimuotoisuus heikentää yhteenkuuluvuuden tunnetta ja yhteiskunnallista luottamusta. Hän pitää maahanmuuton taloushyötyjä pieninä. 
Collier kannattaa kapitalismia, mutta haluaa säännellä sitä ja pitää kiinni yhteisöllisyydestä. Kirjassaan The Future of Capitalism: Facing the New Anxieties hän ehdottaa, että yhteiskuntaluokkien, kaupunkien ja maiden väliset juovat voidaan parantaa eettisen valtion, eettisen yrityksen, eettisen perheen ja eettisen maailman käsitteillä.
Kööpenhaminan rauha

Kööpenhaminan rauha solmittiin 27. toukokuuta 1660, Ranskan avulla, vain kaksi vuotta Roskilden rauhan jälkeen. Rauhassa Ruotsi menetti Tanskalle Bornholmin saaren ja Trondheimin läänin alueen, joka kattoi nykyiset Trøndelagin maakunnan, sekä Møren ja Romsdalin läänin.
Penismurtuma

Penismurtuma tarkoittaa siittimen paisuvaiskudosta ympäröivän valkokalvon (tunica albuginea) repeytymistä. Penismurtuman yleisin syy on usein peniksen osuma esimerkiksi naisen häpyluuhun yhdynnän aikana. Penismurtuma saattaa olla myös seuraus aggressiivisesta itsetyydytyksestä.
Murtuessaan penis taittuu ja sen paisuvainen repeää. Penismurtuman yleisimpiä tuntomerkkejä ovat murtuessa kuuluva napsahdus, kipu, turvotus, mustelmat ja peniksen käyristyminen.
Penismurtuma hoidetaan leikkauksella. Toimenpiteessä poistetaan veri ja ommellaan revennyt valkokalvo. Ennuste on leikkaushoidossa hyvä, sillä noin yhdeksän kymmenestä paranee hyvin ja he pystyvät saamaan erektion jatkossakin.
Whiteout – kuolema jäätiköllä

Vastaanotto

Whiteout sai kriitikoilta murska-arvostelut. Se äänestettiin vuoden 2009 kahdeksanneksi huonoimmaksi elokuvaksi. Elokuva sai Rotten Tomatoes -sivustolta 7 % hyväksynnän ja keskimäärin 3,5/10 pistettä. Vertailun vuoksi Metacritic-sivusto antoi elokuvalle 19 arvostelun perusteella 28/100 pistettä.
Monumenta Germaniae Historica

Monumenta Germaniae Historica (latinaa, ”Saksan historian monumentteja”) on moniosainen lähdejulkaisusarja, joka sisältää Saksan historiaan liittyviä asiakirjoja noin vuosien 500 ja 1500 väliseltä ajalta. Sarjan julkaisu käynnistettiin 1800-luvun alussa saksalaisen kansallistunteen nousun innoittamana, ja se toimi esikuvana vastaaville julkaisusarjoille monissa muissa maissa.
Julkaisusarjan alullepanija oli preussilainen valtiomies Karl vom Stein, joka eläkepäivinään suuntasi huomionsa Saksan historiaan. Hän perusti Frankfurt am Mainissa vuonna 1819 Saksan vanhemman historian seuran (Gesellschaft für Deutschlands Ältere Geschichtskunde), joka ryhtyi toimittamaan lähdejulkaisusarjaa. Päätoimittajana oli vuodesta 1823 Georg Heinrich Pertz, jonka kykyjen ansiota hankkeen onnistuminen suurelta osin oli. Sarjan ensimmäinen osa ilmestyi 1826. Pertz jatkoi hankkeen johdossa vuoteen 1874. Häntä seurasivat Georg Waitz (1874–1886), Wilhelm Wattenbach (1886–1888) ja Ernst Dümmler (1888–1902). Pertzin päätoimittajakauden aikana sarjassa julkaistiin 20 osaa, ja vuoteen 1925 mennessä niitä ilmestyi 100 lisää. Julkaisijana alkujaan toiminut seura korvattiin vuonna 1875 keskusjohdolla ja 1935 erityisellä valtakunnaninstituutilla, joka kuitenkin lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen. Vuodesta 1949 alkaen hankkeesta on vastannut Müncheniin sijoitettu instituutti, jolla on julkisyhteisön asema. Sen toimipaikka on vuodesta 1967 alkaen ollut Baijerin valtionkirjaston yhteydessä.
Sarjassa ilmestyneet osat on jaettu viiteen kokonaisuuteen: Scriptores (historioita ja kronikoita), leges (vanhoja lakeja), diplomata (asiakirjoja), epistolae (kirjeitä) ja antiquitates (muinaismuistoja).
Helly Hansen

Helly Hansen on norjalainen ulkoiluvaatteita valmistava yritys.
Helly Hansenin perusti Helly Juell Hansen vuonna 1877. Jo seuraavana vuonna yritys sai Pariisin maailmannäyttelyssä diplomin erinomaisesta laadustaan ja vientitoiminta aloitettiin. Yritys on kehittänyt useita uusia materiaaleja, kuten vuonna 1949 esitelty vedenpitävä Helox-muovikalvo ja 1970-luvulla kehitetty kerrastoissa edelleen käytettävä LIFA-materiaali. Hengittävät ja vedenpitävät HellyTech-vaatteet tulivat markkinoille vuonna 1980.
Helly Hansenin tärkeimpiä kilpailijoita ovat muun muassa Haglöfs, Halti ja The North Face.
Arabianharmaahemppo

Levinneisyys

Arabianharmaahemppoa tavataan Saudi-Arabiassa ja Jemenissä. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Donkey Kong Country

Kehitys

Pelin hahmot luotiin alun perin kolmiulotteisiksi tietokonemallinuksen avulla ja konvertoitiin spriteiksi eli kaksiulotteisiksi hahmomalleiksi. Tekniikka saa hahmot näyttämään kolmiulotteisilta, vaikka pelit ovat kaksiulotteisia. Raren tappelupeli Killer Instinct hyödynsi myöhemmin samaa tekniikkaa.

Juoni

Pelissä Donkey Kong Jr. on kasvanut aikuiseksi ja ottanut DK-tittelin itselleen samalla kun hänen isänsä, alkuperäinen Donkey Kong on nimetty Cranky Kongiksi. Cranky toimii uuden pelisarjan tukevana hahmona, jonka dialogit kritisoivat huumorilla videopelien nykytilaa. Uusissa peleissä Donkey ja tämän kaveri Diddy sekä koko Kongin apinasuku kamppailevat kremlingejä (kremlings) vastaan. Kremlingit ovat ahne krokotiilirotu, jota johtaa Kuningas K. Rool (King K. Rool). Kuninkaansa johdolla kremlingit yrittävät varastaa Kongien kultaiset banaanit.
Nowa Huta

Historiaa

Nowa Hutan alue asutettiin jo neoliittisella kivikaudella. Siellä on ollut myös kelttiläistä asutusta ja sieltä on löydetty Puolan vanhimmat slaavilaisen kulttuurin jäännökset.
1800–1900-luvuilla Itävalta-Unkari linnoitti aluetta. Siellä on myös yksi Euroopan vanhimmista lentokentistä (Kraków- Rakowice- Czýnyn lentokenttä). Nykyään se toimii ilmailumuseona.
Nowa Hutan rakentaminen aloitettiin vuonna 1949. Alun pitäen se suunniteltiin itsenäiseksi kaupungiksi, jonka piti olla vastakohtana "taantumukselliselle" ja "pikkuporvarilliselle" Krakovalle. Uusi kaupunki asutettiin lähinnä tehdastyöläisillä, sillä heidän ajateltiin kannattavan uutta maailmansodan jälkeistä kommunistihallintoa. Vuonna 1951 se kuitenkin yhdistettiin Krakovaan ja seuraavana vuonna sinne alkoi liikennöidä raitiovaunu.
Vuonna 1954 vietettiin valtavan Leninin terästehtaan avajaisia. Se oli pitkään Puolan suurin tehdas. Sen kannattavuutta ei 
oltu ajateltu lainkaan: sen tarvitsema hiili tuotiin Sleesiasta ja malmi Neuvostoliitosta. Valmista terästä syntyi niin paljon, että kaikkea ei saatu kulutetuksi koko Puolassa. Näihin aikoihin sinne rakennettiin paljon mahtipontista stalinistista monumentaalista arkkitehtuuria edustavia rakennuksia. Koska Nowa Huta oli "sosialistinen", sinne ei edes suunniteltu kirkkoa. Nykyään sen stalinistista arkkitehtuuria pidetään Puolassa arvokkaana kansallisena muistomerkkinä.
Vuoden 1956 jälkeen arkkitehdeilla oli oikeus suunnitella vapaammin. Puolalaisia arkkitehteja vieraili Tukholmassa opiskelemassa uusia yhdyskuntasuunnittelun virtauksia ja alueelle rakennettiin ns. ruotsalaistaloja. Vaikutteita otettiin myös Le 
Corbusierilta. 1980-luvulla rakennettiin postmodernistisella tyylillä. 
1970-luvulla Nowa Hutaan sijoitettiin Puolan suurin tupakkatehdas ja sinne perustettiin myös sementtitehdas. Terästä ilmoitettiin tuotettavan 7 miljoonaa tonnia vuodessa.
Nowa Hutan tehtaiden kannattamattomuudesta alettiin puhua 1980-luvulla. Lisäksi keskusteltiin tehtaiden aiheuttamista ympäristövaurioista. Riippumaton ammattiliitto "Solidaarisuus" järjesti mielenosoituksia, joissa vaadittiin parempia työolosuhteita ja kirkon rakentamista kaupunginosaan. Mielenosoituksissa oli mukana paljon  Nowa Hutan tehtaiden työläisiä.
Kirkonrakentamiselle oli ilmaissut tukensa jo 1970-luvun lopussa kardinaali Karol Jósef Wojtyła, myöhemmin paremmin tunnettu paavina nimellä Johannes Paavali II.
Nowa Huta, joka ennen oli hallinnon lempilapsi ja propagandaväline on nykyään lähinnä "normaali" kaupunginosa. Ennen Leninille ja Kuuban vallankumouksellisille nimetyt kadut kantavat nykyään toisinajattelijoiden ja antikommunistien nimiä. Keskusaukiota koristanut Leninin patsas on kadonnut ja aukio on nimetty Ronald Reaganin mukaan. Tätä nimenmuutosta eivät kaikki ole kuitenkaan hyväksyneet.
Vuosaaren liikuntapuisto

Vuosaaren liikuntapuisto on Nordsjön kartanon pohjoispuolelle suunniteltu ja osittain rakennettu liikuntapuisto. Alueella on kaksi tonttia urheiluhalleja varten. Puistossa on useampi jalakapallokenttä, skeittiparkki, ulkokuntosali ja alue katukoripalloa varten. Alueelle aiotaan vielä rakentaa parkkipaikka ja muutama uusi kenttä. Puiston vieressä on jäähalli, Aimo Mäkinen Areena sekä Planmeca Golf Areena. Puiston rakentaminen aloitettiin vuonna 2007.
Alueelle rakennettiin vuosina 2009 2011 kaksi kumirouhetekonurmikenttää.
Liikuntapuiston koillispuolella oli Vuosaaren vedenpuhdistamo. Staran tukikohta on entisen puhdistamoalueen pohjoisosassa liikuntapuiston ja golfkentän välissä. Tukikohta käyttää entisiä puhdistamorakennuksia.
Helsingin kaupungin tavoitteena on saada urheilupuisto valmiiksi vuoden 2019 loppuun mennessä.
Jaan Malin

Jaan Malin (s. 30. joulukuuta 1960 Tartto, Viro) on virolainen runoilija. Hän on opiskellut Tarton yliopistossa viron kieltä ja folkloristiikkaa. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita runoteoksia. Lisäksi hän on toimittanut viroksi pakolaisrunoilija Ilmar Laabanin teoksen Sanasylysten systeemit ja palindromikirjan Eludrooge ego-ordule. Äänirunoilijana hän käyttää kirjailijanimeä Luulur. Malin on myös näyttelykuraattori.
Kaijus Ervasti

Kaijus Tuomo Ervasti (vuoteen 1987 Lehto; s. 21. joulukuuta 1964 Helsinki) on suomalainen oikeustieteen tohtori. Hän työskentelee yliopistotutkijana Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kriminologian ja oikeuspolitiikan instituutissa. Hän on myös Helsingin yliopiston oikeussosiologian dosentti ja Itä-Suomen yliopiston prosessioikeuden dosentti. Ervasti on konfliktinratkaisun ja sovittelun johtavia asiantuntijoita Suomessa ja Pohjoismaissa.

Ura

Ervasti kirjoitti ylioppilaaksi Hykkylän lukiosta vuonna 1983. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1992 Helsingin yliopistosta ja oikeustieteen tohtoriksi niin ikään Helsingin yliopistosta vuonna 2004 väitöskirjallaan Käräjäoikeuksien sovintomenettely, empiirinen tutkimus sovinnon edistämisestä riitaprosessissa.
Ervasti on toiminut aktiivisesti useissa toimikunnissa, työryhmissä, yhdistyksissä ja järjestöissä. Hän on ollut muun muassa Oikeus-lehden toimitussihteeri 1994–1995, toimituksen jäsen 1996–2006 ja toimitusneuvoston jäsen vuodesta 2007, Matthias Calonius -seuran hallituksen jäsen 1995–2003, Suomen demokraattiset lakimiehet ry hallituksen puheenjohtaja 1999 ja jäsen 1996–2005, Suomen sovittelufoorumi ry:n puheenjohtaja 2003–2004 ja hallituksen jäsen 2004–2006, Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen johtokunnan jäsen 2004–2006 ja neuvottelukunnan sihteeri 2006–2008. Lisäksi hän on ollut Tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean jäsen 2001–2003, Oikeusturva-asiain neuvottelukunnan jäsen 2004–2006, Paremman sääntelyn neuvottelukunnan pysyvä asiantuntija 2007–2011, Pohjoismaisen tuomioistuinsovitteluverkoston jäsen vuodesta 2008 sekä Lakimiesliiton koulutus- ja kustannustoimikunnan jäsen vuodesta 2013.
Ervasti on kysytty ja arvostettu luennoitsija ja kouluttaja niin kotimaassa kuin ulkomailla. Hän on muun muassa kouluttanut tuomareita ja asianajajia sovittelusta useiden vuosien ajan. Lisäksi hän on ottanut aktiivisesti osaa oikeustieteellisen koulutuksen kehittämisestä käytävään keskusteluun.
Ervasti on julkaisut kymmeniä monografioita ja tutkimusraportteja sekä satoja artikkeleita. Tutkimukset ja kirjoitukset ovat käsitelleet oikeushistoriaa, oikeussosiologiaa, oikeustieteen metodeja, oikeustieteen opetusta, lainvalmistelun laatua sekä konfliktinratkaisua, sovittelua ja prosessioikeutta. Viimeisen kymmenen vuoden aikana tutkimuksen pääpaino on ollut alioikeusuudistuksen ja siviiliprosessin toimivuuden arvioinnissa, konfliktinratkaisussa sekä lainvalmistelun laadun arvioinnissa. Pääosa tutkimuksesta on perustunut empiirisille aineistoille. Ervastin tutkimustoiminnalle on ollut tyypillistä monitieteisyys ja laaja-alaisuus sekä ongelmakeskeinen kysymyksenasettelu. Ervastin tuotantoa on luettavissa useilla eri kielillä.
Oikeustieteellisen uran lisäksi Ervasti on intohimoinen kulinaristi ja chiliharrastaja. Hyötykasvikuivaimet ovatkin hänellä kovassa käytössä. Ervasti on julkaissut myös keittokirjan Juristi liemessä. Lisäksi hän on Suomen Chiliyhdistyksen jäsen sekä akateemisen teerikerhon kunniapuheenjohtaja. Ruoanlaiton ohella Ervasti ehtii harrastaa innokkaasti golfia.