google/wiki40b huggingface dataset:
Likööri

Historia

Liköörin valmistus alkoi aikakautena, jolloin ei vielä hallittu tislausta kunnolla. Tisle oli pahanmakuista, joten siihen alettiin uuttaa erilaisia aromaattisia aineksia. Koska uutetut aineet olivat samoja yrttejä kuin lääketieteessä käytettävät yrtit, alettiin likööriä käyttää lääkeaineena. Luostarit olivat yleisiä liköörin valmistuspaikkoja. Tästä ovat saaneet alkunsa perinteiset luostariliköörit.
Liköörit saivat myös lemmenjuoman maineen. Myöhemmin makeista likööreistä tuli jälkiruoka aterioille. Cocktailien tullessa muotiin liköörit tulivat suurimpaan suosioonsa niiden ainesosana.
Suomessa liköörejä on valmistettu konditorio-leipomoissa jo 1800-luvulla.

Valmistus

Liköörit valmistetaan joko tislaamalla käyneet raaka-aineet tai uuttamalla tai liuottamalla alkoholiin erilaisia maustavia ainesosia. Alkoholi voi olla kirkasta viinaa tai vaikka viskiä, konjakkia tai rommia, joka antaa alkoholipitoisuuden lisäksi likööriin myös oman ominaismakunsa. Yleensä likööreissä käytetään kirkasta alkoholia, joka on neutraalia ja antaa muille makuaineille tilaa.
Uuttamisen ja liottamisen erona on se, että uutettaessa raaka-aineita hieman lämmitetään, kun taas liuottaminen tapahtuu kylmässä alkoholissa ja on sen vuoksi paljon hitaampaa. Makua antavat raaka-aineet uutetaan alkoholiin samaan tapaan kuin giniä valmistettaessa. Usein alkoholin, uuteaineiden ja sokerin sekoitusta korjataan väriaineilla, joiden käyttö on tarkkaan määrätty EU:ssa, ja käytetty väri täytyykin ilmaista E-numerokoodilla.
Liköörit eivät säily avattuina kovin pitkään, minkä takia ne yleensä pakataan korkeintaan puolen litran pulloihin.
Martti Koskenniemi

Martti Antero Koskenniemi (s. 18. maaliskuuta 1953, Turku) on akatemiaprofessori ja Helsingin yliopiston Erik Castrén -instituutin johtaja.
Koskenniemi on kansainvälisen oikeuden tuntija, hän on vuodesta 2003 YK:n kansainvälisen oikeuden toimikunnan (International Law Commission) jäsen ja Fragmentation of International Law -työryhmän puheenjohtaja. Tässä tehtävässä hän on kirjoittanut kansainvälisessä oikeudessa keskeisenä ongelmana olevaa kansainvälisen oikeuden fragmentaatiota käsittelevän raportin, joka julkistettiin kesällä 2006. Hän on ensimmäinen kansainvälisen oikeuden toimikunnalle asiantuntijaraportin tuottanut suomalainen.
Koskenniemi kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1972, suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1977, oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon 1982 ja väitteli 1989 oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Lisäksi hän on suorittanut Diploma in Law -tutkinnon 1983 Oxfordin yliopistossa. Hän toimi ulkoasiainministeriön avustajana 1978–1979, ulkoasiainsihteerinä 1980–1985, lähetystöneuvoksena 1990–1996. Marseillen konsulaatinviraston sihteerinä 1979–1980, ulkoasiainsihteerinä Suomen YK-edustustossa New Yorkissa 1989–1990. Suomen Akatemian tutkimusassistenttina Koskenniemi oli 1985–1987. Helsingin yliopiston kansainvälisen oikeuden professorina hän on toiminut vuodesta 1996 lähtien.
Akatemiaprofessori Koskenniemestä tuli 2005. Hän sai Uppsalan yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 2008. Vuosina 2008-2009 hän toimi Cambridgen yliopiston Arthur Goodhart Professor of Legal Science -vierailuprofessorina. Lisäksi hän on toiminut mm. Brysselin vapaan yliopiston (ULB), Pariisin yliopiston (Université de Paris-I: Panthéon-Sorbonne) ja New Yorkin yliopistoissa vierailevana professorina. Koskenniemi sai Urho Kekkosen 70-vuotisjuhlasäätiön palkinnon ja K. G. Idman -palkinnon 1995.
Martti Koskenniemi on runoilija V. A. Koskenniemen pojanpoika. Hänen vanhempansa ovat hovioikeudenneuvos Hannu Antero Koskenniemi ja Anna-Maija Rehnfors ja hänen puolisonsa vuodesta 1979 on kansliapäällikkö Tiina Astola (s. 1953).
Tilal el-Karkouri

Maajoukkueura

El-Karkouri on edustanut Marokkoa vuosina 2000–2009. Hän on edustanut Marokkoa kolmissa arvokisoissa vuosien 2004, 2006 ja 2008 Afrikan kisoissa. El-Karkouri oli voittamassa Marokolle hopeaa vuoden 2004 Afrikan kisoissa.
Lauritsalan vaakuna

Lauritsalan vaakuna oli Lauritsalan kauppalan tunnus. Sen aiheena on uitoissa käytetty varppivene, joka viittaa kauppalassa harjoitettuun puuteollisuuteen - Kaukaan tehtaat sijaitsi nykyisin jo lakkautetun kauppalan alueella.
Vaakunan selitys kuuluu  ”hopeakilvessä punainen varppivene.” Vaakunan on suunnitellut J. Hänninen, ja Lauritsalan kauppalanvaltuusto hyväksyi sen 25. huhtikuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. elokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1967, kun Lauritsala yhdistettiin yhdessä Lappeen kunnan kanssa Lappeenrannan kaupunkiin.
Lady Chatterley (vuoden 2006 elokuva)

Juoni

Kaksinaismoraalia vastaan kapinoiva vaimo elää tylsässä avioliitossa hoitaen ensimmäisessä maailmansodassa vammautunutta aatelismiestään. Vaimo ottaa rakastajan säätyään alemmasta palkollisesta, kartanon jurosta riistanvartijasta, jonka mökissä tilusten laidalla on kätevää vierailla.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä Lady Chatterley on hieno mutta hieman ylipitkä kertomus uskalluksesta rakastua ilman synnintuntoja: ”Pascale Ferranin versio tuo julki molempien pelottomuuden uhmata läheistensä katkeraa kateutta, unohtamatta silti kuinka vaikea on kokea suurta luvatonta rakkautta jota ilman ei voi elää.”
Margaret Lockwood

Mary Margaret Day Lockwood CBE (15. syyskuuta 1916 Karachi, Brittiläinen Intia – 15. heinäkuuta 1990 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen näyttelijä. 
Lockwood syntyi brittiperheeseen Karachissa, Brittiläisessä Intiassa. Hän aloitti jo lapsena uransa teatterissa Englannissa. Hän pääsi opiskelemaan Royal Academy of Dramatic Artiin. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1934, mutta jatkoi teatterissa esiintymistä vielä elokuvauransa rinnalla. Vuonna 1956 Lockwood oli ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi.
Elokuvia, joissa Lockwood uransa aikana esiintyi, olivat muiden muassa Nainen katoaa (1938) ja Maantierosvon kuningatar (1945). Kaikkiaan filmografiaan mahtuu kymmeniä elokuvia.
Lockwood esiintyi 1970-luvulla televisiosarjassa Justice. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1980. Tämän jälkeen Lockwood ei enää esiintynyt julkisuudessa. Hän kuoli maksakirroosiin Lontoossa 1990.
Lockwoodilla on vuonna 1941 syntynyt tytär, Julia Lockwood, joka on myös toiminut näyttelijänä.
Yaphet Kotto

Yaphet Frederick Kotto (s. 15. marraskuuta 1937) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt lähes sadassa elokuvassa ja televisiosarjassa. Hän on näytellyt Bond-elokuvassa Elä ja anna toisten kuolla pääkonna Kanangaa. Lisäksi hänet muistetaan toimintakomediasta Keskiyön pako ja scifielokuvasta Alien – kahdeksas matkustaja.

Tausta

Kotto syntyi New Yorkissa sairaanhoitaja Gladys Marien ja liikemies Avraham Kotton (oikealta nimeltään Njoki Manga Bell) poikana. Hänen isänsä Avraham oli kamerunilainen hepreaa puhuva juutalainen prinssi, joka muutti Yhdysvaltoihin 1920-luvulla.
Yaphet Kotton isoisoisä kuningas Alexander Bell, myös juutalainen, hallitsi Doualan aluetta Kamerunissa 1800-luvun lopulla. Kotton mukaan hänen sukunsa muutti Palestiinasta Egyptin kautta Kameruniin, jossa asui paljon afrikkalaistaustaisia värillisiä juutalaisia. Kotton perhe harjoitti juutalaisuutta, ja perheen miespuoliset jäsenet käyttivät kipaa. 
Kotto on ollut naimisissa kolme kertaa. Hän on viiden lapsen isä. Tessie Sinahonin kanssa Kotto on ollut naimisissa vuodesta 1998 lähtien, ja he asuvat Baltimoressa, Marylandissa. Kotton poika Fredrick Kotto on poliisi. 
Kotto väittää olevansa Ison-Britannian kuningattaren Viktorian lapsenlapsenlapsenlapsi. Kotton mukaan kuningattaren pojalla Albert Edwardilla, sittemmin Edvard VII, oli suhde Douallan kuninkaan Manga Bellin tyttären prinsessa Nakanden kanssa, ja suhteesta olisi syntynyt avioton lapsi, Kotton isoisoisä Alexander Bell. Tästä ei ole todisteita.
Elisabet II:n tiedottajan mukaan kuningatar ei tunnusta väitettä todeksi ja sanoo, ettei Edvard VII koskaan käynyt Kamerunissa.
Andrew Wiggins

Yksityiselämä

Wiggins syntyi ja kasvoi Ontarion provinssissa, Kanadassa. Hänen isänsä Mitchell Wiggins on entinen NBA-koripalloilija ja äiti Marita Payne olympiatason pikajuoksija sekä kaksinkertainen olympiahopeamitalisti.
Clive Sinclair

Sir Clive Marles Sinclair (s. 30. heinäkuuta 1940 Lontoo) on tunnettu brittiläinen keksijä. Sinclair ei opiskellut yliopistossa, vaan siirtyi suoraan koulusta tekniseksi kirjoittajaksi ja yrittäjäksi. Hän kehitti maailman ensimmäisen ohuen taskulaskimen Sinclair Executiven vuonna 1972 sekä muun muassa ZX80-, ZX81- ja ZX Spectrum-kotitietokoneet 1970–1980-lukujen vaihteessa. 
Sinclair sai ritarinarvon vuonna 1983.
Sinclair haaveili halvan sähkökäyttöisen auton kehittämisestä. Vuonna 1985 lanseerattiin Sinclair C5, kolmipyöräinen Reliant Robin -tyyppinen ajoneuvo, jonka huippunopeus oli 24 km/h. Se oli kaupallinen floppi ja Sinclair menetti omaisuutensa.
Vuonna 1986 Sinclair myy tietokoneisiin liittyvän liiketoiminnan Alan Sugarille.
Sinclairin viimeisin keksintö on kokoontaitettava pendelöintiin tarkoitettu kevyt polkupyörä.
Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta

Historia

Turkmenistanin SNT:n edeltäjä oli 7. elokuuta 1921 Turkestanin ASNT:n yhteyteen perustettu Turkmeenien alue. Turkmenistanin SNT perustettiin syksyllä 1924 Turkmeenien alueesta sekä osista Buharan ja Horezmin sosialistisia neuvostotasavaltoja. Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta liittyi Neuvostoliittoon 13. toukokuuta 1925.
Neuvostovallan alkuaikana turkmeenien paimentolaiselämä pyrittiin lopettamaan perustamalla kollektiivisia maatiloja ja heidän islamilainen uskontonsa pyrittiin myös tuhoamaan. Nämä sortotoimet purkautuivat kapinana neuvostohallintoa vastaan 1936. Kapina kukistettiin ja yli miljoona turkmeenia pakeni Afganistaniin ja Iraniin. Turkmeenien uskontoon kohdistuneita sortotoimenpiteitä kuvaa hyvin se, että vuonna 1911 Turkmenistanin alueella oli 411 moskeijaa, mutta vuonna 1941 niistä oli käytössä enää viisi. Myös Turkmenistanin kansallisuusoloja pyrittiin sekoittamaan, tuomalla tuhansia venäläisiä uudisasukkaita asumaan alueelle.
Karakumin kanavan rakentaminen 1950-luvulla muutti laajat, siihen asti hyödyttömät, alueet puuvillanviljelylle soveltuviksi. Kanavan vesi johdettiin Amudarjajoesta, mikä aiheutti Araljärven kutistumisen.
Neuvostoliiton hajotessa Turkmenistanin SNT julistautui itsenäiseksi 27. lokakuuta 1991 ja siitä tuli itsenäinen Turkmenistan.
Keskiaasianvinttikoira

Ulkomuoto

Keskiaasianvinttikoira on lyhytkarvainen ja vankkarakenteinen vinttikoira, joka muistuttaa salukia hapsuttuneita korviaan ja häntäänsä myöten. Se kuitenkin eroaa persialaisesta rodusta voimakkaammalla rakenteellaan. Se on ruusukorvainen, soikeasilmäinen, pitkähäntäinen ja pitkäraajainen. Sen pitkä pää on kartionmuotoinen, ja kuono ja kallo ovat melko kapeita. Sillä ei ole lainkaan otsapengertä. Kaula on vankka ja lyhyehkö, lantio luisu ja rintakehä pyöristynyt ja syvä. Karvapeite on suora ja pehmeä. Väritys voi olla musta keltaisin merkein, keltainen tai likaisen harmaa. Uroksen säkäkorkeus on 60-68 cm ja nartun 56-65 cm.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on luonteeltaan itsenäinen, rohkea ja karaistunut. Se kykenee suuriin nopeuksiin ja sillä on terävä reaktiokyky.

Alkuperä

Keskiaasianvinttikoiran kotiseutua on nimensä mukaisesti Keski-Aasia, tarkemmin määriteltynä Kaspianmeren itäpuolella sijaitsevat aavikkoalueet ja erityisesti aromaat. Se jalostettiin ensisijaisesti pienriistan kuten ketun, jäniksen, murmelin, gasellin ja villikissan metsästykseen, mutta sitä käytetään myös apuna susien ja hirvien kaatamiseen.
Rotu on ollut paikallisheimoille elintärkeä apukeino ruuanhankinnassa, minkä vuoksi sitä on jo pitkään arvostettu suuresti: puhdasrotuinen yksilö oli aikanaan 47 hevosen arvoinen. 1970-luvulla populaatio kuitenkin väheni huomattavasti, koska koiria tapettiin tarkoituksenomaisesti ajamalla takaa ja ampumalla jeepeistä ja helikopreteista käsin. Syynä tähän oli se, että paikallisen hirven kuolemisen sukupuuttoon katsottiin johtuvan niistä. Nykyisin rodulle ei myöskään ole tarpeeksi käyttöä, että se säilyisi kotiseudullaan runsaslukuisena ja elinvoimaisena.
Sapporon metro

Historia

1950-luvulta lähtien Sapporo kasvoi voimakkaasti, ja syntyi tarve tehokkaalle joukkoliikenneratkaisulle. Kaupunkiin päätettiin rakentaa metro, sillä se toimisi hyvin myös Hokkaidōn vaativissa ilmasto-olosuhteissa. Rakennustyöt aloitettiin maaliskuussa 1969 ja ensimmäinen, 12,1 kilometrin mittainen Nanboku-linjan osuus avattiin liikenteelle vuoden 1971 joulukuussa vain muutamaa kuukautta ennen Sapporon talviolympialaisia. Sapporon metro oli neljäs Japanissa avattu metro. Tōzai-linjan ensimmäinen osa valmistui vuonna 1976, Tōhō-linjan vuonna 1988. Toistaiseksi viimeinen laajennus valmistui Tōzai-linjalle vuonna 1999. 
Sapporon metro on kumipyörämetro, jossa juna julkee kumirenkailla maahan asennettua ohjauskiskoa pitkin. Se oli ensimmäinen vastaavanlaista tekniikkaa laajamittaisesti käyttöön ottanut metro. Metrossa hyödynnettiin myös laajalti uutta tietokoneavusteista teknologiaa.
GB Railways

GB Railways oli brittiläinen raideliikenneyhtiö, jonka perustivat Michael Schabas, Jeremy Long, Jim Morgan ja Max Steinkopf vuonna 1995. GB Railways omisti 20 % Railway Holdings Limited -yhtiöstä, joka omisti GB Railways Eesti AS:n. Tämä puolestaan osti viroisen rautatieyhtiö Edelaraudteen vuonna 2000, kun se yksityistettiin.
FirstGroup Plc osti GB Railwaysin vuonna 2003.
Adolph Herseth

Adolph Sylvester ”Bud” Herseth (25. heinäkuuta 1921 Lake Park, Minnesota, Yhdysvallat – 13. huhtikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen trumpetisti, jota pidetään yhtenä 1900-luvun loppupuolen merkittävimmistä orkesteritrumpetisteista maailmassa. Yli 50 vuotta kestäneen uransa Herseth teki Chicagon sinfoniaorkesterissa. Kapellimestari Daniel Barenboim sanoi Hersethistä: ”Jokainen huippuorkesteri tarvitsee muutaman tukipylväänsä, jonka avulla se pysyy huipputasolla. Chicagon orkesterille yksi sellainen on ollut Bud Herseth.
Winterthur

Maantiede

Winterthurin kaupunki sijaitsee Pohjois-Sveitsissä Tössjoen itäpuolella, noin 20 kilometriä Zürichistä koilliseen.

Historia

Rooman valtakunnan aikoihin Winterthur tunnettiin nimellä Vitudurum. Kaupungin perustivat Kyburgin herttuat vuonna 1175. Winterthurin perustuskirja antoi kaupungille suuria etuja verrattuna muihin läheisiin kaupunkeihin. Vuonna 1264 Habsburg-suku peri kaupungin ja myi sen Zürichin kaupungille vuonna 1467. 
Kaupungin teollistuminen alkoi noin vuonna 1800, jolloin sillä alettiin valmistaa koneita varsinkin tekstiiliteollisuudelle. Tekstiilikoneet ovat sittemmin vaihtuneet elektroniikkaan.

Kulttuuri

Winterthurin vanhin kirkko St. Laurentz, joka sijaitsee kaupungin keskustassa, rakennettiin vuonna 1264, kunnanhalli vuonna 1791 ja kokoussali vuonna 1865.
Kaupunki tunnetaan lukuisista korkean tason museoistaan ja taidegallerioistaan, joita on kaupungin kokoon nähden paljon. Winterthurin Zürcher Hochschule Winterthur on Sveitsin suurin tekniikan opetuslaitos. Kaupungissa järjestetään myös syksyllä musiikkifestivaali Musikfesthofen.
Sveitsin vanhin tiedekeskus Technorama on Winterthurissa. Puisto on yksi Sveitsin suosituimpia nähtävyyksiä, jossa yli 270 000 ihmistä vierailee vuosittain.

Talous

Ennen Winterthur oli Sveitsin juna- ja raskasteollisuuden keskus, mutta suurin osa kummastakin teollisuuden alasta on kadonnut kaupungista. Kaupungin tekstiiliteollisuus lähti laskuun jo aiemmin. Nykyään Winterthurin suurimmat valtit ovat sen läheisyys Zürichin kaupunkiin ja suuri merkitys palvelukeskuksena. Kaupungin tärkeimpiin yhtiöihin kuuluu Winterthur Group, joka myy vakuutuksia. Sveitsin suurin pankki Union Bank of Switzerland (UBS) on perustettu Winterthurissa.
NPO Mašinostrojenija

NPO Mašinostrojenija (ven. НПО машиностроения, ent. OKB-52 (ven. ОКБ-52), ent. TsKMB (ven. ЦКБМ)) on venäläinen rakettien suunnittelutoimisto Reutovissa, Moskovan lähellä.

Tausta

Suunnittelutoimisto perustettiin vuonna 1944 ja sen johtajana toimi Vladimir Tšelomei kuolemaansa - vuonna 1984 - asti. Aluksi toimisto oli osa OKB-51-suunnittelutoimistoa, mutta siirto Reutoviin toi vuonna 1955 - vuoteen 1966 asti - oman toimiston statuksen tunnuksella OKB-52 (myös tunnus OKB-52 MAP oli käytössä).
Kylmän sodan aikana se kehitti Neuvostoliiton puolustusministeriölle mannertenvälisiä ohjuksia, mm. SS-19-ohjuksen.

Liiketoiminta 2000-luvulla

Intia on Venäjän federaation jälkeen suurin NPO:n asiakas. Intia on ostanut muun muassa P-70 Ametist, BrahMos, P-800 Oniks ja P-500 Bazalt ohjuksia.
Isaac Luria

Isaac Luria (1534 – 5. elokuuta 1572) oli juutalainen opettaja ja mystikko, jonka uskottiin joidenkin mielestä olevan messias. Häntä pidetään juutalaisen kabbalan perustajana, sen nykyaikaisessa muodossa. Nykyaikaista juutalaista mystiikkaa kutsutaan usein luriaaniseksi kabbalaksi.
Heprean kielessä Luriaa kutsutaan nimellä יצחק לוריא, Yitzhak Luria tai Yitzhak ben Solomon Ashkenazi, ja hänet tunnetaan myös nimellä Isaac Ashkenazi, Ha-Ari tai Ari ("Leijona") sekä "meidän mestari rabbi Isaak".

Oppi Sefirotista

Luria on määritellyt opettamassaan uskonnollisessa järjestelmässä Sefirotin. Se tunnetaan paremmin nimellä kabbalalistinen elämänpuun. Sefirotiin liittyvä opetus kuuluu juutalaisen kabbalistisen uskontosuuntauksen perusteisiin.
Selkäjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,0 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Hirvivuoren ympäristön pienialaisella ylänköalueella. Järvi jää Venhottoman itäpuolelle. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka on rannan tuntumassa oleva luoto. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoitellen soistunutta. Järvi on autio, mutta metsäautotiet ohittavat sen eteläpuolelta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,9 metriä mpy. Siihen on johdettu viisi suo-ojaa, jotka tuovat kuivatusvesiä esimerkiksi koillispuolen Loukkusuolta. Eteläisen ojan valuma-alueeseen kuuluvat Mustikko, Karhujärvi ja Salmijärvi. Sen laskuoja vaikuttaa luontaiselta ja siinä on monia mutkia. Oja laskee läheiseen Venhottomaan.
Ülemistejärvi

Taru järvestä

Tarun mukaan Ülemisten ukko kysyi kaupunkilaisilta joka vuosi, joko kaupunki on valmis. Tähän piti aina vastata 'ei', sillä muutoin ukko olisi päästänyt Ülemistejärven vedet valloilleen ja hukuttanut alapuolella olevan Tallinnan kaupungin.
Howard Waldrop

Howard Waldrop (s. 1946) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Häneltä on suomennettu valikoima novelleja ja romaani. Vain vanhat luut (1984) on aikamatkustustarina vaihtoehtoiseen 1930-luvun Amerikkaan, jonka ovat valloittaneet asteekit.
Maiju Saarinen

Maiju Eveliina Saarinen (s. 1987) on suomalainen näyttelijä, joka on valmistunut teatteritaiteenmaisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta (Näty) vuonna 2011. Saarinen on näytellyt mm. Kotkan kaupunginteatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa ja Pyynikin kesäteatterissa. Hänet on nähty mm. Myrskyluodon Maija-musikaalin nimiroolissa Jyväskylän kaupunginteatterissa.
Skyteam Monkey

Maahantuonti ja myynti

Suomeen Skyteam Monkeyta tuo maahan Motorpower Finland Oy ja sitä on tuotu Suomeen 2000-luvun alusta. Skyteam Monkey on Suomen myydyin Monkey-kopio ja yksi yleisimmistä mopoista nuorten keskuudessa. Skyteam Monkeyn suosio perustuu hinta-laatu-suhteeseen, hyvään vara- ja viritysosien saantiin (pääosa Honda Monkeyn osista käy) sekä uutena edulliseen hintaan.
Nykyään moni pienipyöräistä mopoa etsivä kallistuukin usein kiinalaiseen Honda Monkeyn kopioon, koska Suzuki PV50:n, aitojen Hondien ja monen muun pienmopon (mm. Helkama Ässä, Tunturi Hopper) maahantuonti tai valmistus on lopetettu ja käytetyt yksilöt ovat usein kuntoonsa nähden kalliita, huonokuntoisia ja/tai huonosti tarjolla.(Lähde?)
Skyteam Monkeystä on tehty lukuisia Suomeen tuotuja erikoisversioita, kuten LeMans Club 50 (mm.10 tuuman pyörät, levyjarru myös takapyörässä, +10 alumiininen takahaarukka, kromiosia, leveämpi ohjaustanko), Black Power (kromiosia korvattu mustilla), Full Black -juhlamalli (mattamusta) ja Chrome (paljon kromiosia).
Albanian ilmavoimat

Historia

Ensimmäinen yritys ilmavoimien perustamiseksi tehtiin vuonna 1914, kun Albanian hallitus tilasi Itävallasta kolme Daimler-lentokonetta. Tilaus kuitenkin jouduttiin perumaan ensimmäisen maailmansodan sytyttyä, eikä Albanialla sodan jälkeen 1920- ja 1930-luvuilla ollut ilmavoimien perustamiseen tarvittavia resursseja.
Ilmavoimat perustettiin lopulta toisen maailmansodan jälkeen 24. huhtikuuta 1951. Ensimmäiset Jakovlev Jak-18- ja Polikarpov Po-2 -koneet sijoitettiin Tiranaan. Ensimmäiset MiG-15-suihkuhävittäjänsä ilmavoimat sai vuonna 1955, ja niiden kotipaikaksi tuli Kuçovan lentotukikohta. Vuonna 1957 Tiranaan perustettiin kuljetusyksikkö, joka käytti Jak-18:n lisäksi Mil Mi-1 -helikoptereita. Rinasiin perustettiin lentorykmentti vuonna 1962. Se koostui kahdesta laivueesta, joista toinen käytti MiG-19- ja toinen MiG-17-hävittäjiä. Samana vuonna perustettiin myös ilmavoimien lentokoulu.
Ilmavoimien kalusto perustamisesta lähtien tuli Neuvostoliitosta, mutta Neuvostoliiton ja Albanian välirikon 1962 jälkeen koneiden toimittajamaaksi vaihtui Kiina. 1960- ja 1970-luvuilla Kiinasta Albaniaan toimitettiin yli sata lentokonetta, muun muassa Shenyang J-5 -hävittäjiä, Nanchang PT-6 -koulukoneita, Harbin H-5 -pommikoneita ja Shijiazhuang Y-5 -kuljetuskoneita. Kiinakin lopetti kuitenkin koneiden toimituksen vuonna 1977 Kiinan ja Albanian välirikon myötä. Tämä johti myös varaosapulaan, joka 1980-luvun lopulle tultaessa oli pitkälti rampauttanut ilmavoimien koko konekaluston.
Kommunistihallinnon romahdettua vuonna 1990 Albanian ilmavoimilla oli 200 hävittäjää, 40 helikopteria ja neljä Iljušin Il-14 -kuljetuskonetta. Vuosikymmeniä kestäneen eristäytymisen seurauksena ilmavoimien konekanta kärsi jatkuvista huolto- ja polttoaineongelmista, ja CIA:n vuonna 1994 keräämien tietojen mukaan ilmavoimien lentäjät pystyivät kukin lentämään vuosittain vain 15 tuntia. Albanian sisällissodassa 1997 tuhoutui seitsemän MiG-hävittäjää, minkä lisäksi ilmavoimien koneista varastettiin osia.
Vanhoista hävittäjistä osa pysyi käytössä 2000-luvulle asti, mutta vuonna 2004 sattunut onnettomuus johti loppujen koneiden hylkäämiseen vuonna 2005. Il-14:t myytiin romutettavaksi vuonna 2011. Rinasin lentotukikohtaan hylättyjä hävittäjiä huutokaupattiin vuonna 2016, ja ne herättivät suurta kiinnostusta keräilijöiden ja museoiden keskuudessa. Myynti kuitenkin viivästyi byrokratiasyistä, ja koneet olivat vuonna 2019 edelleen Albaniassa.
Albaniasta tuli Naton jäsen vuonna 2009, ja sen jälkeen sen kalustosta ovat poistuneet kaikki kiinteäsiipiset ilma-alukset. Maan ilmavalvonnasta ovat vastanneet Nato-maat Kreikka ja Italia. Nato ilmoitti vuonna 2018 aikovansa sijoittaa yli 50 miljoonaa euroa Kuçovan lentotukikohdan parantamiseen. Työt alkoivat tammikuussa 2019.
Ykkösen kausi 2016

Paras pelaaja

Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2016 Ykkösen parhaan pelaajan pelaajien oman äänestyksen perusteella,: Aristote Mboma (AC Oulu)
Jääpallon SM-sarja 1936

Mestarijoukkue

ViPS:n joukkue: Bertel Westlin (mv), Yrjö Leppänen, Eino Kanerva, Eino Luukkonen, Reino Martens, Gösta Berg, Samuli Lamppu, Kalle Purhonen, Allan Lagerström, Sulo Kirsi, Onni Peltonen, Valter Österlund, Unto Liukkonen

B-sarja

B-sarjassa siirryttiin suuren osanottajamäärän vuoksi sarjamuotoiseen kilpailuun cup-kilpailun sijasta. 22 joukkuetta jaettiin seitsemään maantieteellisesti jaettuun lohkoon, joiden voittajat jatkoivat 2-lohkoiseen loppusarjaan.
M/S Aurora (yhteysalus)

M/S Aurora (IMO 9126792) on suomalainen yhteysalus. Alus liikennöi Hiittisten saaristossa Kasnäsin ja Rosalan saaren välillä.Aluksen omistaa Suomen Lauttaliikenne, aiemmin Arctia Shippingin Saaristovarustamo.
Aurora on rakennettu vuonna 1995 Olkiluodon telakalla Eurajoella. Sen pituus on 53,8 metriä ja leveys 12 metriä. Alukselle mahtuu 197 matkustajaa ja 52 henkilöautoa. Alus on M/S Auran sisaralus.