google/wiki40b huggingface dataset:
Perttulan teloitukset

Perttulan teloitukset eli ns. Perttulan verihäät olivat helluntaina 18.–20. toukokuuta 1918 tapahtuneita Suomen sisällissodan aikaisia teloituksia, jolloin valkoiset ampuivat noin 30–40 punaista tai sellaiseksi epäilytä. Nurmijärven Perttulan kylässä tapahtuneet teloitukset suoritti Uudenmaan ruotsinkielisistä suojeluskuntalaisista koottu Länsi-Uudenmaan pataljoona. Sen päällikkönä toimi ruotsalainen vänrikki Edward Ward komppanianpäällikköinään entinen Venäjän armeijan upseeri Ivar Hast ja suojeluskuntavänrikki Ivar Ståhle.

Tapahtumat

Sisällissodan alkuvaiheessa punaisten tiedetään Nurmijärvellä surmanneen neljä henkilöä. Joukossa olivat muun muassa Raalan kartanon isäntä sekä Rajamäen rautatieaseman asemapäällikkö, joka kieltäytyi luovuttamasta hallussaan olleita virka-aseita. Myöhemmin sodan aikana paikkakunnalla toimi yhteishallinto, jossa oli mukana myös valkoisten kannattajia. Oma suojeluskunta perustettiin vasta Nurmijärven siirryttyä valkoisten haltuun. Paikkakunnalla muodostettiin kenttäoikeus, johon kuului neljä sodan aikaisessa yhteishallinnossa toiminutta valkoista. Lisäksi mukana oli nimismies Väinö Valvio, joka metsästi innokkaasti punaisia koko seuraavan kesän ajan.
Toukokuun puolivälin jälkeen Nurmijärvelle saapui Länsi-Uudenmaan pataljoona, joka oli jo muutaman viikon ajan kiertänyt eri puolilla Uuttamaata ja Varsinais-Suomea teloittamassa vangittuja punakaartilaisia. Teloitetut olivat vankeina Perttulan työväentalolla, josta heidät vietiin ammuttavaksi kahdessa eri ryhmässä. Joukossa oli myös kaksi naista. Nurmijärven paikallishistoria on myöhemmin väittänyt, että Nurmijärven valkoisilla ei ollut osuutta teloituksiin, mutta tapahtumia tutkineiden Olli Korjuksen ja Jaakko Paavolaisen mukaan paikalliset valkoiset olivat mukana valikoimassa uhreja. Määräys teloituksiin oli todennäköisesti saatu ylempää. Tutkijoiden mukaan on mahdotonta, että sodan jo päätyttyä ja eduskunnan kokoonnuttua, olisi Länsi-Uudenmaan pataljoonan tapainen rankaisuretkikunta liikkunut teloittamassa ihmisiä omin päin. Paavolainen pitää teloituskäskyn antajana Keravan suojeluskuntapiirin aluepäällikköä.
Perttulassa teloitettujen tarkka lukumäärä ei ole tiedossa, mutta uhrien määräksi on arvioitu 29–37. Nuorin ammutuista oli vain 16-vuotias ja joukossa oli myös naisia. Heidät haudattiin joukkohautaan teloituspaikalle, jonne vuonna 1955 pystytettiin muistomerkki ja samalla alue vihittiin hautausmaaksi. Teloitettuja haudattiin myös jo 1890-luvulla perustetulle Nummen hautausmaalle Raalantien varteen. Kuolemaantuomittuja säilytettiin Perttulan osuuskaupan saunarakennuksessa, jonka seinään kiinnitettiin muistolaatta vuonna 2017. Aloitteen muistolaatasta teki Nurmijärvi-Seura.
Johan Henric Kellgren

Johan Henric Kellgren (1. joulukuuta 1751 – 20. huhtikuuta 1795) oli ruotsalainen runoilija, kriitikko ja lehtimies. Hän kirjoitti muun muassa rakkausrunoja ja satiireja. Kellgrenin tunnetuimpia runoja ovat ”Man äger ej snille för det man är galen” (1787) ja ”Dumboms lefverne” (1791, suom. ”Tyhmäsen elämäkerta”). Hän kuului ajan merkittävimpiin kulttuuripersooniin.

Henkilöhistoria

Johan Henric Kellgren syntyi Flobyssä, Skaraborgin läänissä. Hänen vanhempansa olivat rovasti Jonas Kiellgren ja Elisabeth von Wulff. 
Kellgren opiskeli Turun akatemiassa vuodesta 1768, valmistui 1772 maisteriksi ja tuli 1774 latinankielisen runouden dosentiksi. Hän oli Aurora-seuran jäsen. Hän muutti Tukholmaan 1777.
Tukholmassa Kellgren toimi yliopistossa latinankielisen kirjallisuuden dosenttina. Vuonna 1780 hän sai Kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitajan viran ja oli vuodesta 1785 kuninkaan sihteeri. Hän kuului Utile dulci -seuraan ja perusti Stockholms-Posten -sanomalehden. Kellgren sai suurimman kunnianosoituksensa 1786, kun Kustaa III nimitti hänet Ruotsin akatemian jäseneksi 1786. Hän liittyi 1788 Ruotsin kuninkaalliseen musiikkiakatemiaan. 
Kellgrenin runoissa on paljon satiirista sävyä, mikä johti kiistoihin useiden kriitikoiden kanssa. Häntä oli runoilijana luonnehdittu terveen järjen edustajaksi, ironikoksi ja rationalistiksi, mutta hän saattoi olla myös intohimoinen rakkauslyyrikko, ja myöhäistuotannossaan hän oli romantiikan edelläkävijä. Erityisesti hänen myöhäisemmässä tuotannossaan näkyy vaikutteita Gotthold Ephraim Lessingiltä ja Johann Wolfgang von Goetheltä. Kellgren kirjoitti esipuheen Carl Michael Bellmanin teokseen Fredmans epistlar (suom. Fredmanin epistoloita).
Kellgren kuoli keväällä 1795. Hänen kuolemansa jälkeen 1796 julkaistiin Kellgrenin kirjoituksia kolmiosaisena kokoelmana Samlade skrifter.
30 Rock

Juoni

Liz Lemon on tv-sarja The Girlie Show'n käsikirjoittaja, jonka pitäisi yrittää tulla toimeen uuden pomonsa, Jack Donaghyn kanssa, joka on palkannut Lizin käsikirjoittaman ohjelman uudeksi tähdeksi arvaamattoman Tracy Jordanin. Samaan aikaan Lizin olisi kirjoittajatiiminsä kanssa tehtävä menestyksekästä televisiosarjaa.

Palkinnot

Sarja on palkittu mm. Golden Globella ja parhaan komediasarjan Emmyllä vuosina 2007-2009. Sarjalle on kertynyt myös 10 Emmy-ehdokkuutta. Alec Baldwin on palkittu roolistaan Jack Donaghynä Golden Globella sekä seitsemästi Screen Actors Guild Awardilla. Elaine Stritch palkittiin vierailusta sarjassa Emmyllä.

Sarja Suomessa

Suomessa sarjaa esittävät C More, MTV3, Sub ja TV5. Sarja aloitti Canal+ Film HD:llä 13. elokuuta 2007. 6. syyskuuta alkaen sarjaa on esitetty myös muilla Canal+-kanavilla: Canal+ First esittää uusia jaksoja sunnuntaisin klo 23.00, uusinnat nähdään maanantaisin klo 22.00 Canal+ Hits -kanavalla. Subilla 30 Rock aloitti 11. helmikuuta 2008.

Vierailevia tähtiä

Ensimmäisen tuotantokauden aikana sarjassa vieraili lukuisia tähtiä, joko omana itsenään tai jonakin hahmona.

Jaksot

30 Rockin ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 11. lokakuuta 2006. Toinen tuotantokausi alkoi 4. lokakuuta 2007 Jerry Seinfeldin vierailulla jaksossa "Seinfeld Vision".
Karakum

Karakum  on aavikko Aasian sisäosissa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Araljärven ja Amu-Darjan eteläpuolella ja on osa Turanin alankoa.
Karakum kirjoitetaan monesti myös Kara-Kum, Gara Gum (“Musta hiekka”), Garagum, Karakumy. Karakumin pinta-ala on 350 000 km², joten se on melko suuri aavikko. Karakum on aavikoksi kuiva. Alueen läpi on kaivettu Karakumin kanava, joka on aiheuttanut ympäröivän maan suolaantumista. Kuumassa ilmanalassa veden haihtuminen nostaa maan sisässä olevan suolan pintaan.
Turkmenistanin hallinnon suunnitelmissa on kuitenkin luoda aavikon keskelle Karashorin syvänteeseen 2000 km² laajuinen "Kultaisen ajan järvi" täyttämällä syvänne puuvillapeltojen kasteluun käytetyllä vedellä. Projektin kustannuksiksi arvioidaan 20 miljardia US$.
Barbara Kingsolver

Barbara Kingsolver (s. 8. huhtikuuta 1955) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on kenties parhaiten tunnettu teoksestaan Myrkkypuun siemen (The Poisonwood Bible). Kingsolver on monipuolinen kirjailija; romaanien lisäksi hän on julkaissut runoja, novellikokoelman sekä runsaasti tietokirjallisuutta, kuten esseitä. Kingsolver on vuodesta 1997 lähtien jaetun Bellwether-palkinnon perustaja. Kingsolver on voittanut useita merkittäviä kirjallisuuspalkintoja sekä kotimaassaan että muualla maailmassa. Vuonna 2010 Kingsolver sai Orange-palkinnon romaanistaan The Lacuna.

Elämä

Barbara Kingsolver syntyi vuonna 1955 Annapolisissa, Marylandissa. Hän kasvoi Kentuckyn maaseudulla perheessä, jossa lapsia kannustettiin tutkimaan ympäristöään. Kingsolverin vanhemmat eivät kuitenkaan hyväksyneet televisiota. Kingsolverin julkinen kirjoitusura käynnistyi yhdeksänvuotiaana, jolloin paikallinen sanomalehti julkaisi hänen kirjoitelmansa ”Miksi tarvitsemme uuden ala-asteen”; edellisen koulurakennuksen katto oli romahtanut ja vahingoittanut Kingsolverin opettajaa.
Toisen asteen koulutuksen jälkeen Kingsolver pääsi pianostipendinsä ansiosta opiskelemaan DePauw'n yliopistossa, Indianassa. Valmistuttuaan yliopistosta hänellä oli biologian tutkinto, jota hän jatkoi muutaman välivuoden jälkeen evoluutiobiologian opinnoilla Arizonan yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen Kingsolver työskenteli yliopistolla tutkijana ennen vapaaksi toimittajaksi ryhtymistä. Kingsolver kirjoittaa edelleen artikkeleita ja esseitä erilaisiin lehtiin.
Kingsolver julkaisi monia artikkeleita, runoja ja novelleja ennen kuin hänen esikoisromaaninsa The Bean Trees julkaistiin vuonna 1988. Sen jälkeen Kingsolver on julkaissut yhteensä yksitoista muuta teosta. Erityisesti Myrkkypuun siemen (The Poisonwood Bible) on saanut osakseen paljon huomiota. Vuonna 2000 Kingsolver sai National Humanities Medal -palkinnon, joka on Yhdysvaltain korkein kunnianosoitus taiteen kautta yhteiskunnalle tehdyistä palveluksista.
Vuonna 1997 Kingsolver perusti Bellwether-palkinnon myönnettäväksi parillisina vuosina esikoisromaanille, joka on kirjallisesti laadukas ja joka käyttää kirjallisuutta yhteiskunnallisen muutoksen välineenä. Kingsolver on naimisissa professori Steven Hoppin kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä. 1990-luvun alussa Kingolver soitti Rock Bottom Remainders -nimisessä, lähinnä kirjailijoista muodostuvassa yhtyeessä. Mukana ovat vuosien varrella olleet muun muassa kirjailijat Stephen King, Amy Tan, Mitch Albom ja Maya Angelou sekä Simpsonit-sarjan luoja Matt Groening.
Timur Vermes

Timur Vermes (s. 1967 Nürnberg, Saksan liittotasavalta)
on saksalainen kirjailija ja toimittaja. Hänen esikoisromaaninsa Täällä taas (Er ist wieder da, 2012), poliittinen satiiri Adolf Hitlerin edesottamuksista vuoden 2011 Berliinissä, nousi pian ilmestymisensä jälkeen bestselleriksi Saksassa. Kirja on käännetty kymmenille kielille ja siitä on tehty samanniminen elokuva (2015). Muun muassa BBC:n kulttuuritoimitus kuvaili kirjaa sensaatioksi ja kirja oli myynyt Saksassa maaliskuuhun 2013 mennessä 1,3 miljoonaa kappaletta.
Vermes syntyi saksalaisen äidin ja unkarilaislähtöisen isän perheeseen. Hänen isänsä pakeni Unkarista vuonna 1956. Vermes on opiskellut historiaa ja politiikkaa sekä toiminut toimittajana muun muassa müncheniläisessä Abendzeitung- sekä kölniläisessä Express-lehdessä. Hän on myös työskennellyt haamukirjoittajana vuodesta 2007 lähtien.
Hannah New

Näyttelijänä

New alkoi opiskella näyttelemistä 19-vuotiaana Lontoon kansallisessa nuorisoteatterissa. Sittemmin hän opiskeli englannin kirjallisuutta ja espanjaa Leedsin yliopistossa. New teki myös mallin töitä Espanjassa, jossa hän esiintyi televisiosarjoissa, kuten El club del chiste ja El tiempo entre costuras.
Sammaljärvi (Ulvila)

Maantieto

Vaikka järvi on kokonaan kuivatettu, voidaan sen mittoja arvioida vanhan Kalmbergin kartaston mittakaavan perusteella. Mikäli kartastossa olevat järvet ovat tarkasti piirrettyjä, olisi Sammaljärvi ollut noin 1,1 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järven luusua olisi sijainnut sen lounaispäässä. Järven kaakkoiskulmaan olisi laskenut tulo-oja läheiseltä suolta. Lähtötietona Kalmbergin kartalle on ollut tiluskartta Ahmauksen, Paluksen ja Saarijärven kylistä vuodelta 1802.
Nykyään entisen järven paikalla on peltomaata, joka on raivattu järven pohjaan ja sitä ympäröiville soille. Alueen läpi virtaa Liesoja, joka jatkaa virtaamistaan länteen kuivatetun Liesjärven halki ja yhtyy pohjoisempana Jylhäjokeen.

Kuivatus

Vuonna 1811 lautamies Johan Johansson Sippola haki ja sai luvan kuivauttaa Sammaljärven. Kuivattaminen onnistui kokonaan, sillä alue on nykyään peltomaata. Alkuperäinen tarkoitus lienee ollut saada karjatalouden tarvitsemia niittyjä, joilla laidunta ja kerätä talveksi rehua.
Ann-Mari Spjut

Elämä ja ura

Ann-Mari Spjutin vanhemmat olivat tekstiilitaiteilija Liisa Lindfors ja diplomi-insinööri Eelis Spjut. Hän suoritti teatteritaiteen opintoja vuosina 1958–1960 ja oli kiinnitettynä näyttelijänä Svenska Teaternissa 1961–1964. Vuodesta 1969 alkaen Spjut työskenteli Näyttelijäryhmä Sitoutumattomissa. Lisäksi hän osallistui kiertueisiin Kanadassa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Spjutin rooleja olivat muun muassa Hedvigin osa Henrik Ibsenin draamassa Villisorsa ja Gudrunin osa Walentin Chorellin Nokkosissa. Spjut on tehnyt myös muutamia sivuosia suomalaisissa elokuvatuotannoissa, kuten Krissen roolin Åke Lindmanin 1963 ohjaamassa nuorisokuvauksessa Jengi.
Ann-Mari Spjut avioitui näyttelijä Paavo Hukkisen kanssa 1971.
Granitoidi

Suomen varhaisproterotsooiset syväkivet ovat valtaosin graniitteja, granodioriitteja ja tonaliitteja. Näistä happamista, pääasiassa maasälvistä ja kvartsista koostuvista kivilajeista käytetään yhteisnimitystä granitoidi.
Lähde: http://www.geologinenseura.fi/suomenkalliopera/CH8.pdf, sivu2
Aleksanterin kimnaasi

Aleksanterin kimnaasi oli Helsingissä vuosina 1870–1928 toiminut poikakoulu, joka oli Suomen ensimmäinen venäläinen oppilaitos.

Koulurakennukset

Alun perin Aleksanterin kimnaasi toimi Helsingin ortodoksisen seurakunnan omistamassa niin sanotussa Tabunovin talossa silloisella Heikinkadulla (nyk. Mannerheimintie 8). Talossa toimi myös venäläinen alakoulu.
Aleksanterin kimnaasin ensimmäinen oma koulurakennus valmistui vuonna 1884 arkkitehti Frans Anatolius Sjöströmin piirustusten mukaan. Se sijaitsi Tabunovin talon viereisellä tontilla, nykyisessä osoitteessa Mannerhemintie 6. Oppilaitos toimi rakennuksessa vuoteen 1913 asti. 
Kun koulun tilat kävivät ahtaaksi, rehtori Victor V. Belevitš anoi vuonna 1908 kaupungilta tonttia. Kimnaasi sai tontin Arkadiankadulta Etu-Töölöstä, joka oli juuri asemakaavoitettu uudelleen. Uuden koulurakennuksen vihkiäiset pidettiin 28. joulukuuta 1913. Uusi kimnaasirakennus omistettiin Venäjän keisari Aleksanteri II:lle. Pääoven yläpuolta koristivat keisarilliset tunnukset, kruunu ja monogrammi. Rakennus oli pyhitetty Pyhälle Kazanin Jumalanäidille. Suomen itsenäistyttyä kimnaasi joutui jättämään rakennuksen, ja vuodesta 1919 lähtien siinä toimi kadettikoulu. Nykyään rakennuksessa on Helsingin Luonnontieteellinen museo.
Vuosina 1919–1927 Mannerheimintie 6:n rakennuksessa oli Gösta Stenmanin taidepalatsi ja vuosina 1932–2005 ravintola Mikado. 1930-luvulla sanomalehti Uusi Suomi muutti toimituksensa rakennukseen. Rakennus vahingoittui tulipalossa 1976, minkä jälkeen Uusi Suomi siirtyi Ruoholahteen. Rakennus kunnostettiin Kalle Vartolan suunnitelmien mukaan. Kunnostustyöt valmistuivat 1977.
Mespilia globulus

Ulkonäkö ja koko

M. globulus voi kasvaa halkaisijaltaan viisisenttiseksi. Se on sektoreittain raidallinen: sileät tummansiniset lohkot vuorottelevat punertavien lyhytpiikkisten lohkojen kanssa. Sillä on ohuet, lähes läpinäkyvät liikuntalonkerot, jotka se levittää etsiessään kulkureittiä tai ruokaa.

Alkuperä

M. globulus elää luonnossa Intian valtameren itäosissa ja Tyynenmeren länsiosassa, levää kasvavilla matalikoilla. Sitä on tavattu 0–60 metrin syvyydestä.

Käyttäytyminen

M. globulus viettää päivänsä kivenkolossa tai hiekkaisella pohjalla korallien alla. Yön aikana se liikuskelee kotikolonsa lähistöllä ja syö levää. Se kerää piikkeihinsä erilaista pientä roskaa, ja voi joskus näyttää kävelevältä romukasalta tai kollaasilta.

Ravinto ja vesiolot

M. globulus syö levää. Jos akvaariossa ei kasva tarpeeksi levää, sitä voi ruokkia kuivatulla merilevällä. Se on hyvin herkkä kuparin ja nitriitin pitoisuuksille. Kuparia voi joutua akvaarioveteen vanhojen talojen lämminvesijohdoista tai kalojen lääkkeiden mukana.
Barcarola (veistos)

Barcarola on kuvanveistäjä Ukri Merikannon teos Turussa Yliopistonkadun ja Kauppiaskadun kulmassa. Veistos on yli kolmemetrinen ja se on valmistettu teräksestä ja kivikaarista, jotka on leikattu ja hiottu harmanvalkoisesta dioriitista. Kivikaarien takana on arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelema Kiinteistö Aleksandra, joka myös verhoiltu dioriitilla. Barcarola paljastettiin vuonna 1991 ja teos tilattiinkin juuri Pekka Pitkäsen pyynnöstä. 
Merikannolle tyypillisiä ovat teokset, jotka koostuvat kolmesta tai neljästä toisiinsa liitetystä kappaleesta, joiden koverat ja kuperat muodot herättävät mielikuvia tuulen pullistamista purjeista tai veneistä. Myös teosten nimissä on usein jotain mereen tai veteen liittyvää. 
Muodon ja nimeämisen perusteella Barcarolaa voisi sanoa hyvinkin tyypilliseksi Merikannon teokseksi. Barcarola on Venetsian gondolieerien käyttämä musiikkityyli, jonka sanotaan simuloivan veneen lipumista aalloilla gondolieerin rytmikkäästi soutaessa venettä.
Mikrotuki

Mikrotuki (engl. technical support) on yrityksen tai jonkin laitoksen tietotekniikkaa hallitseva yksikkö, jonka tehtävänä on antaa tietoteknistä apua tietokoneiden käyttäjille sekä hoitaa ja ylläpitää muuta työalueella olevaa tietotekniikkaa. Näitä ovat muun muassa koneiden ja verkon virhetilanteiden selvittely, ohjelmien asennukset sekä käyttäjien neuvonta pulmatilanteissa.
Mikrotuki voidaan jakaa kahteen osaan, etä- ja lähimikrotukeen.
Aikaisemmin mikrotuen sijasta käytettiin yleisimmin nimitystä ATK-tuki, mutta termin käyttö on kuitenkin vähentynyt, sillä nykyään käyttäjien tavallisimmiksi työvälineiksi ovat tulleet mikrotietokoneet, ja myös nimitys on näin vaihtunut mikrotueksi.
Miklusėnai

Miklusėnai on kylä eteläisessä Liettuassa, Alytusin kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 1021 asukasta.
Saunayö

Saunayö on ilmainen yhdenpäivän musiikkifestivaali, joka pidetään Lappeenrannassa aina 29. huhtikuuta. Festivaali on perinteeksi muodostunut ulkoilmatapahtuma, joka järjestetään Lappeenrannan-Lahden teknillinen yliopiston LUT:un opiskelijoiden Wapun loppusuoralla ja on täten yksi merkittävimmistä tapahtumista Suomen ja mahdollisesti universumin pisimmässä Wapussa. Tapahtuman järjestämisestä vastaa Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta LTKY ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston musiikkiyhdistys TeMu ry. Vakiopaikaksi tapahtumalle on muodostunut Skinnarilan kampusalueella sijaitseva Fartwall-areenan kenttä. Fartwallin jäätyä LOAS:n uudisrakennuksien alle, siirrettiin festivaali ylioppilastalon edustalle. Äänentoistosta ja esiintyjistä vastaa TeMu ja sen alaiset enimmäkseen opiskelijoista koostuvat yhtyeet, mutta välillä esiintymään on saatu myös ulkomaalainen bändi. Esiintyvät yhtyeet esittävät enimmäkseen cover-kappaleita, mutta myös yhtyeiden omaa materiaalia kuullaan joka vuosi. Musiikkigenreinä vallitsevat suomalainen ja kansainvälinen rock, pop, punk, metalli, sekä humppa.

Saunayö 2019 esiintyjät: Mama's Hot Härkis Wings with Saus, Dementiatorjuntaryhmä, Natunen & Pohjanen, Horizon Ignited, Kvartetti Saunan Taakse, Ruosteukot, LaTe-Duo ja pari muuttujaa
Saunayö 2018 esiintyjät: Ruosteukot, Pojan Jäähyväiset, Deep Vintage, Dementiaryhmä, Riddle Me This, Sami Aalto Saunan Taakse. Ja Pojat.
Saunayö 2017 esiintyjät: Kaihon Varaani, Lappeenrantrash, Jusuf Julma & Angst Athens, Vintage People, Spice Merchant, Kasvoton, Kyösti E.K.R.
Saunayö 2016 esiintyjät: ArmaDuurit, Jusuf Julma, Acoustic Nonsense, 2 Am Blues, Sami Aalto & Trio Saunan taakse.
Saunayö 2015 esiintyjät: Raivokohtaus, Homon Kosketus, Acoustic Nonsense, Pahus, Skineffect, Rautakukko, 2 Am Blues, PikaEläkeMiehet huNppa.
Saunayö 2014 esiintyjät: Homon Kosketus, Elastinen Dromedaari, Teuras, Slut Shit, Kurahaara, Kilgrin, Heir Apparent, 2 Am Blues, PikaEläkeMiehet
Saunayö 2013 esiintyjät: Hypnotic, Pahus, Elastinen Dromedaari, Slut Shit, Dimensio, Van Krouvi, Kilgrin, Rautakukko, Pikaeläkemiehet.
Saunayö 2012 esiintyjät: Pahus, Elastinen Dromedaari, Sheriffin tähdet, Likainen Ilmiö, The Staplers, Sphere, Heir Apparent, Rautakukko ja Kiss the Funky Monkey(DE)
Saunayö 2011 esiintyjät: Seven fingered unicorn, Iron Cock, Likainen Ilmiö, Six Sons of the Sixth Son, Sheriffin tähdet, Fountain, Soulbound, Heavisides, Pikaeläkemiehet.
Soukainen (Laitila)

Soukainen on kylä Laitilassa, noin viisi kilometriä Laitilan keskustaajamasta pohjoiseen. Kylän tunnetuin nähtävyys on Soukaisten Pyhän Perttelin kirkko. Soukaisten koulussa on luokat 1–6 sekä esikoulu. Soukaisten keskustassa toimi aiemmin myös kyläkauppa, sekä samassa rakennuksessa myös pubi ja grilli. Alueen asuntokanta koostuu pari- ja omakotitaloista. Kylässä toimii vuonna 2008 rekisteröity Soukaisten kyläyhdistys. Soukaisista on hyvät liikenneyhteydet muualle: Keskustasta Pyhärannan Ihodeen vievä yhdystie 2051 menee kylän halki, myös pohjoiseen (Vaimaroon ja edelleen Kodisjoelle) ja koilliseen (Valkoon ja Padolle) menee tiet.
Tunnettuja soukaislaisia ovat muun muassa Salatuista elämistä tunnettu näyttelijä Maria Nieminen, sekä Elon laskuopista tunnettu Efraim Elo.
Disiamyyliboraani

Ominaisuudet

Disiamyyliboraani on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se reagoi erittäin helposti kosteuden ja ilman hapen kanssa ja voi syttyä palamaan. Tämän vuoksi sitä valmistetaan yleensä vasta juuri ennen käyttöä. Disiamyyliboraani liukenee eettereihin muun muassa dietyylieetteriin, diglyymiin ja tetrahydrofuraaniin.
Järviwiki

Järviwiki eli nyttemmin Järvi- & meriwiki on alkujaan Suomen ympäristökeskuksen ylläpitämä wikimuotoinen verkkopalvelu, jossa on tietoja Suomen pinta-alaltaan yli yhden hehtaarin suuruisista järvistä.
Wikin tietosisältö jakautuu kahteen osaan. Kunkin järven perustiedot, kuten vesistöalue, pinta-ala, sijainti ym. ovat peräisin viranomaisten tietokannoista, kuten Järvirekisteristä. Näitä tietoja saavat muokata vain SYKE:n viranomaiskäyttäjät. Sen sijaan muut kunkin järven tiedot ovat vapaasti kenen tahansa muokattavissa, ja näihin voi sisältyä myös omia havaintoja. Lisäksi järviwikiin sisältyy tilastolistauksia ja kyselymahdollisuuksia Suomen järvistä esimerkiksi vesistöalueittain, kunnittain ja maakunnittain.
Bharati Mukherjee

Bharati Mukherjee (27. heinäkuuta 1940 Kalkutta – 28. tammikuuta 2017) oli intialaissyntyinen kirjailija. Hänen teoksensa kertoivat intialaisesta kulttuurista ja siirtolaisuudesta.
Mukherjee ennätti suorittaa Intiassa yliopisto-opintoja, mutta loi uransa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän oli naimisissa kanadalaisen kirjailija Clark Blaisen kanssa. 
Mukherjee voitti novellikokoelmallaan The Middleman and Other Stories (1988) National Book Critics Circle Awardin. Muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa useita romaaneja ja muistelmateos Days and Nights in Calcutta (1977), jonka kirjoittivat Clark Blaise ja Bharati Mukherjee yhteistyössä.
Serge Gakpé

Maajoukkueura

Gakpé edusti nuorten tasolla Ranskan maajoukkuetta vuosina 2003–2008. Hän pelasi tuona aikana yhteensä 36 ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Sittemmin Gakpé on pelannut Togon maajoukkueessa vuodesta 2009 alkaen. Hänen oli määrä pelata vuoden 2010 Afrikan kisoissa, mutta Togo vetäytyi turnauksesta ennen turnausta sattuneessa ampumaväijytyksessä, jossa joukkueen apuvalmentaja, tiedottaja ja linja-auton kuljettaja kuolivat sekä yhdeksän muuta joukkueeseen kuulunutta henkilöä loukkaantui.
Italian maakunnat ja metropolikaupungit

Italiassa maakunta (ital. provincia) ja metropolikaupunki (ital. città metropolitana) ovat hallinnollisia keskitason aluetyyppejä kunnan (comune) ja alueen (regione) välillä. Vuoden 2017 alussa Italiassa oli 93 maakuntaa ja 14 metropolikaupunkia.
Maakunnat ja metropolikaupungit koostuvat useasta kunnasta ja yleensä alue muodostuu useammasta maakunnasta ja metropolikaupungista. Poikkeus tähän on Aostanlaakson alue, jossa tarkasti ottaen ei ole maakuntia – ainoan maakunnan hallinnolliset toimintoja hoitaa alueellinen hallinto. Toisaalta koko Aostanlaakson aluetta pidetään yhtenä maakuntana.
Seuraavassa luettelossa on lihavoitu maakunta, jonka hallinnollinen pääkaupunki on myös koko alueensa hallinnollinen pääkaupunki.
Castanet-le-Haut

Castanet-le-Haut on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Vuonna 2012 kunnassa oli 196 asukasta.