google/wiki40b huggingface dataset:
Blas de Lezo -luokka

Suunnittelu

Suunnitelma alusten valmistamiseksi muistutti ensimmäisen maailmansodan aikana valmistettuja Britannian kuninkaallisen laivaston C- tai D-luokan risteilijöitä. Suunnitelman mukaan alusten uppouma olisi noin 4 700 tonnia ja mitat samat kuin brittialuksilla. Alusten suojana oli vesirajaan sijoitettu konehuoneiden kohdalta kolmen tuuman panssarivyö, joka oheni päissä 1,25 tuumaan. Aluksilla oli myös tuuman panssarikansi ja taistelunjohtotornissa kuuden tuuman panssarointi.
Propulsiojärjestelmään kuului neliakselinen turbiinimoottori, jolle paine tuotettiin öljy- ja hiilipolttoisilla Yarrow-kattiloilla, jotka olivat kolmessa huoneessa ja kytketty kolmeen hormiin. Suunniteltu koneteho oli 43 000 hevosvoimaa, mikä mahdollisti maksiminopeudeksi 29 solmua. Koeajoissa Mendez Nuñez saavutti 43 776 hevosvoimalla 29,25 solmua.
Alusten aseistuksena oli kuusi Vickers-Carracan kuuden tuuman 50 pituuskaliiperin BL-tykkiä yksiputkisina kilvin suojattuina asennuksina, joiden suurin korotuskulma oli 15 astetta. Tykeillä ammuttiin 100 naulan ammuksia. Tykit oli asennettu etukannelle ja sillan eteen kummallekin laidalle sekä takakannelle ja kansirakenteiden kummallekin laidalle. Kevyenä ilmatorjunta-aseistuksena neljä yksiputkista 47 millimetrin tykkiä, jotka todennäköisesti olivat samoja kuin QF 3 naulan Hotchkiss -tykkejä, joista kaksi oli asennettu rinnakkain etummaisen savuhormin eteen ja toiset kaksi hieman taaemmas takimmaisten torpedoputkien yläpuolelle.
Torpedoaseistuksena oli neljä 21 tuuman kolmenputkensarjaa, jotka oli asennettu kannelle kummakkekin kyljelle keskilaivaan. Aluksille ei suunniteltu lentokoneiden vaatimia tiloja eikä laitteita.
Kansallinen demokratian ja uudistamisen liitto

Kansallinen demokratian ja uudistamisen liitto (ransk. Union nationale pour la démocratie et le renouveau) on tšadilainen puolue, jota johtaa Saleh Kebzabo. Vuoden 2001 presidentinvaaleissa puolueen ehdokas oli Daleh Kebzabo, joka sai 7% äänistä. Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue voitti 5 paikkaa 155:stä. Puolue on mukana hallituksessa.
Irjanne

Irjanne on Eurajoella sijaitseva kylä ja taajama. Vuoden 2011 lopussa Irjanteen taajamassa oli 309 asukasta. Irjanne sijaitsee Eurajoen varressa Eurajoen kirkonkylästä kuusi kilometriä koilliseen Harjavallan suuntaan yhdystien 2170 varrella. Sen lähimpiä naapurikyliä Eurajoella ovat etelässä Kirkonkylän suunnassa joen eteläpuolella Kainu ja joen pohjoispuolella Lavila, joka jo liittyy kirkonkylän taajamaan. Lännessä lähin naapurikylä on Mullila ja koillisessa Huhta. Kaakossa hieman kauempana on Kaukomäki.
 
Irjanteen kirkko on rakennettu vuonna 1731, ja se on Satakunnan vanhin puukirkko. Kirkkoon mahtuu noin 200 henkeä. Irjanteella toimivat Eurajoen museoista maatalous-, kotiseutu-, ase- ja koulumuseo, sekä kulttuurihistoriallisesti arvokas erittäin hyvin säilynyt vesivoimalla toimiva yksityinen sahamuseo. Museovirasto on luokitellut Irjanteen kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi ja kylän läpi kulkeva yhdystie 2170, jonka osoiteniminä Irjanteella ovat Kirkkotie ja Huhdantie, on osa vuonna 2010 matkailutieksi perustettua Pohjanlahden rantatietä.
Irjanteella on parturi, kaksi hevostalliyritystä sekä useita muita pienyrityksiä. Kylässä on Eläinten hyväksi ry:n löytöeläinkoti vanhan kyläkaupan tiloissa ja väkivallan uhriksi joutuneitten ihmisten hoitokoti. Kesäisin on auki itsepalvelumattopesula Irjanteen koskella, josta on muokattu ympäristökeskuksen avustamana kalastuspaikka. Kylän läpi kulkee harju, jossa on sorakuoppia.
Irjanteella on Eurajoen kylistä eniten hevosia.
Suppo

Suppo (myös suppositorio)  eli peräpuikko on lääkemuoto, joka on tarkoitettu lääkkeen antamiseksi peräsuolen kautta. Lääke voi olla paikallisesti vaikuttava tai limakalvoilta imeytyvä. Pienille vauvoille tarkoitetut lääkemuodot annostellaan usein suppoina. Suppoja käytetään yleensä silloin, kun lääkkeen annostelu suun kautta ei ole mahdollista esimerkiksi tajuttomuuden tai oksentelun takia.
Jos peräpuikko joudutaan jakamaan, se tulisi tehdä pitkittäissuunnassa.
Suppojen materiaalina on käytetty kaakaovoita.
Dominique D’Onofrio

Ura

D’Onofrion pelaajaura Belgiassa jäi vaatimattomaksi ja hän pelasi alasarjojen joukkueissa, kunnes lopetti aktiiviuransa 29-vuotiaana 1982. Valmennusuransa D’Onofrio aloitti 1994 pienessä RFC Tilleur-Saint-Nicolas’n joukkueessa. Hän valmensi Liègen lähiöjoukkueita vuoteen 1997 saakka. Seuraavana vuonna hän siirtyi kaupungin mahtiseura Standard Liègen organisaatioon, jossa hän toimi ensin nuorten valmentajana. Joulukuussa 2000 hän nousi Standardin päävalmentajaksi ja luotsasi seuraa kolmessa ottelussa, kunnes teki tammikuussa 2001 tilaa Michel Preud’hommelle. 
D’Onofrio palasi nuorisovalmentajaksi, mutta palasi jo syyskuussa 2002 edustusjoukkueen peräsimeen Robert Waseigen saatua potkut katastrofaalisen kauden alun vuoksi. Hän luotsasi Standardin kauden päätteeksi seitsemänneksi ja jatkoi tehtävässään myös seuraavalla kaudella. Standard oli mukana kärkipään kamppailussa, mutta jäi lopulta kolmanneksi ja hävisi mestaruuden voittaneelle RSC Anderlechtille 16 pistettä. Kaudella 2004–2005 Standard oli jälleen mukana kärkikahinoissa, mutta mestaruuden tavoitteleminen jäi haaveeksi. Toukokuussa 2005 tylsästä pelitavastaan kritisoitu ja kannattajien epäsuosioon joutunut D’Onofrio jätti tehtävänsä. Seura ei kuitenkaan löytänyt seuraajaa D’Onofriolle, joka palasi valmentajaksi muutama viikko eronsa jälkeen. Hän jatkoi tehtävässään kauden 2005–2006 loppuun ja johdatti Standardin liigassa hopealle viisi pistettä Anderlechtin perässä.
Kesällä 2006 D’Onofrio siirtyi valmentajantehtävistä urheilutoimenjohtajaksi ja syyskuussa hän seurasi päävalmentajaksi siirtynyttä Preud’hommea teknisenä johtajana. Preud’hommen valmentajakaudella D’Onofrion toimiessa teknisenä johtajana Standard palasi kaudella 2007–2008 mestaruuskantaan 25 vuoden tauon jälkeen ja uusi mestaruutensa seuraavalla kaudella.
Helmikuussa 2010 D’Onofriosta tuli jälleen seuran päävalmentaja László Bölönin potkujen jälkeen.  Hän jatkoi päävalmentajana myös kaudella 2010/11 ja luotsasi Standardin Belgian liigassa hopealle. Valmennusuran ensimmäinen pokaali tuli Belgian cupissa, jonka finaalissa Standard kukisti KVC Westerlon 2–0. Kauden menestyksestä huolimatta D’Onofrio jätti päävalmentajan tehtävät kauden päätteeksi. 
D’Onofrio kuoli sydämenpysähdykseen 62-vuotiaana Buenos Airesissa 12. helmikuuta 2016.
Dieskaun toinen maakätkö

Dieskaun toinen maakätkö on Saksan Sachsen-Anhaltissa, Kabelsketalin Dieskaussa löytynyt maakätkö, joka liitetään varhaispronssikautiseen Únětice-kulttuuriin. Se ajoitetaan väljästi sisältämiänsä esineiden avulla 2000–1700 eaa., joka tarkoittaa Mouchan periodisoinnissa Úněticen klassista kautta.

Nimitys

Nimitys viittaa kolmeen Dieskaussa tunnettuun maakätköön, joista tämä on ajallisesti toinen. Sitä kutsutaan sakalaisessa kirjallisuudessa joko Depot II von Dieskau tai Hortfund II von Dieskau.

Historiaa

Kätkö paljastui maankaivuussa marraskuussa 1904. Löytö toimitettiin Hallessa sijaitsevaan valtion esihistorialliseen museoon (Landesmuseum für Vorgeschichte), jonka pysyväisnäyttelyyn se nykyään kuuluu. Ensimmäinen määkätkö löytyi jo vuonna 1874 ja kolmas vuonna 1937.
Diaspora

Diaspora tarkoittaa suoraan kreikasta käännettynä hajaannusta, hajallaan asumista. Se merkitsee pakkomuuttoa, jossa jokin uskonnollinen tai kansallinen ryhmä joutuu muuttamaan uuteen maahan tai uudelle asuma-alueelle. Diasporassa kansa tai ryhmä säilyttää oman identiteettinsä, vaikka elääkin eristyksessä alkuperäisestä kulttuuristaan. Esimerkiksi ortodokseja tai juutalaisia on hajaantunut muihin maihin ja toisten kansojen joukkoon eroon alkuperäisestä uskonnollisesta ympäristöstään. Tällaisia ryhmiä löytyy paljon eritoten läntisestä Euroopasta ja Yhdysvalloista, johon he ovat siirtyneet usein entisistä sosialistisista valtioista. Valtiovallan hajoamisen johdosta on syntynyt ainutlaatuinen somalien diaspora. Lapset kansainvälistyvät muuttomatkalla ja heistä tulee usein tyypillisiä matkalaukkulapsia.

Alkuperä

Muinaisessa Kreikassa diaspora viittasi hallitsevan kaupunkivaltion kansalaisten elinoloihin, kun nämä asettuivat valloitettuihin maihin ylläpitäen kolonialismia. Ensimmäinen maininta pakolaisuuden seurauksena syntyneestä diasporasta löytyy viidennestä Mooseksen kirjasta . Diasporaa käytettiin myöhemminkin kuvaamaan yksinomaan juutalaisten maanpakolaisuutta, kun nämä olivat pakolaisina Israelista vuonna 607 eaa babylonialaisten karkoittamana, ja Judeasta vuonna 70 roomalaisten karkoittamina . Diasporakäsitteen käyttö laajeni Assyrian valloittamien alueiden joukkokarkotusten yhteydessä .

Diasporatutkimus

Diaspora sisältää tunteen paikaltaan poissa olevasta. Kansakunta, joka kuvailee olevansa diasporassa tuntee olevansa poissa alkuperäisiltä juuriltaan. Tavallisesti se sisältää toivon tai vähintään toiveen kotimaahan paluusta, jos kotimaa on vielä jossain muodossa olemassa. Diaspora saattaa merkitä myös juuriensa menettämistä, kun ihminen uudestaan juurtuu uusille asuinsijoilleen. Hänelle saattaa muodostua pakolaisuuden myötä useita kotimaita, joista kussakin saattaa löytyä osa hänen identiteettiään. Diaspora on osa laajenevaa akateemista tutkimusta. Sitä tutkitaan niin uskontotieteissä kuin antropologiassa ja psykologiassa ja mm. osana modernia muuttoliiketutkimusta.
Rahan neutraalisuus

Rahan neutraalisuus tarkoittaa sitä että muutos rahavarannon koossa muuttaa vain nimellisiä hintoja ja nimellisiä palkkoja, mutta että se ei reaalisesti vaikuta talouteen, kuten työllisyyteen tai reaaliseen bruttokansantuotteeseen. Rahan neutraalisuus tarkoittaa sitä, että keskuspankki ei pysty rahaa painamalla vaikuttamaan reaalitalouteen, kuten esimerkiksi uusien työpaikkojen syntymiseen, reaaliseen bruttokansantuotteen kasvuun tai reaaliseen investointien määrään. Sen sijaan, rahavarannon kasvu häviää taloudesta lisäystä vastaavalla suhteellisella hintojen ja palkkojen nousulla.
David Hume ei uskonut rahan neutraalisuuteen lyhyellä aikavälillä, koska on jäykkiä hintoja: hintojen nostamisessa kestää ajallisesti. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalisten rahamenojen kautta. Thornton ja Torres eivät uskoneet rahan neutraalisuuteen lyhyellä aikavälillä, koska on jäykkiä nimellispalkkoja: nimellisten palkkojen nostamisessa kestää ajallisesti. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalipalkkojen kautta. Attwood ja McCulloch eivät uskoneet rahan neutraalisuuteen, koska on kiinteitä nimelliskustannuksia. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalisten kustannusrasitteiden kautta. Bentham, Thornton, Malthus, Ricardo ja McCulloch eivät uskoneet rahan neutraalisuuteen, koska tietyillä ihmisryhmillä on kiinteät nimellistulot. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos voitonjaossa ja pääomanmuodostuksessa. Torrens ei uskonut rahan neutraalisuuteen, koska on jäykkiä nimelliskorkoja. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos reaalikorkojen kautta. Thornton ei uskonut rahan neutraalisuuteen, koska on kiinteitä varaston ja myynnin suhdelukuja. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos varastoinvestoinnin kautta. J. S. Mill ei uskonut rahan neutraalisuuteen, koska on yleinen hintojen suhteellisuuteen liittyvä hintasekaannus. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos väärinhavaittujen hintasignaalien kautta. Attwood, McCulloch ja Torrens eivät uskoneet rahan neutraalisuuteen, koska on luottamus liiketoiminnan harjoittamiseen. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos luottamuksen vaihtelun kautta. Attwood, Malthus ja Torrens eivät uskoneet rahan neutraalisuuteen, koska on markkinan koon asettama rajoite työnjaolle. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos työn tuottavuuden kautta. Torrens ei uskonut rahan neutraalisuuteen, koska on pyrkimyksiä säilyttää reaalitulotaso. Tällöin tapahtuu muutos työvoiman osallistumisasteen vaihtelun kautta.
Jean-Baptiste Say oli ensimmäinen, joka huomautti rahan olevan talouden kannalta täysin neutraali ja sitä tarvittavan vain välinearvon takia tavaroiden ostamiseen, ei itsensä takia. Kierrossa olevan rahan lisääminen lisäisi tuotteiden hintaa rahaan nähden (aiheuttaen inflaatiota), mutta ei lisäisi tuotteiden arvoa eikä tuotannon määrää. 
Rahan neutraalisuutta on tutkinut Robert Lucas.
Reima (yritys)

Historiaa

Reiman synty liittyy talvisodan aikaan, jolloin Pallo-Paita Oy joutui lähtemään evakkoon Helsingin pommitusten seurauksena ja päätyi Kankaanpäähän. Kankaanpäässä valmistettiin lumipukuja Suomen armeijalle. Jatkosodan kuluessa Pallo-Paita palasi Helsinkiin, mutta Kankaanpäähän jääneet vaatetusammattilaiset perustivat uuden yrityksen, Kankama Oy:n, josta tuli vuonna 1952 Reima-Pukine Oy. Kankama Oy:lle rakennettiin vielä jatkosodan kestäessä vuonna 1944 uusi miltei 4 000 neliömetrin tehdasrakennus. Materiaalipulan vuosina käytettiin materiaalina mitä saatiin, kuten armeijan käytöstä poistuneita telttoja.
1950-luvun alussa Reimassa alettiin kehittää uudenlaisia materiaaleja ulkoiluvaatteisiin, kuten Littoisten verkatehtaan kanssa kehitetty Reilon. Reiman pääkohderyhmäksi valittiin 1950-luvun mittaan lapset, vaikka ulkoilupusakoita naisille ja miehille yhä tehtiin. 1960-luvun puolivälissä kehitetystä Enstexistä tuli erittäin suosittu kurahaalareiden ja muiden lasten ulkovaatteiden materiaali. Vuoteen 1970 mennessä 900 työntekijän Reimasta oli kasvanut Pohjoismaiden suurin lastenvaatteiden valmistaja, jonka tuotannosta 40 prosenttia meni vientiin. 1970-luvulla yritys laajeni yhä ja perusti tehtaita myös Parkanoon, Merikarvialle, Honkajoelle, Jämijärvelle ja Raumalle.
1980-luvulla jopa 80 prosenttia Reiman tuotannosta vietiin ulkomaille Yhdysvaltoja ja Japania myöden. Vuosikymmenen lopulla Reiman tehtaat sijaitsivat Kankaanpään lisäksi Porissa, Parkanossa ja Ivalossa ja työllistivät 750 henkeä. Reima ajautui konkurssiin Suomen 1990-luvun alun laman myötä vuonna 1991, mutta tilalle perustettiin uusi Reima-Tutta Oy jatkamaan paitsi Reiman, myös konkurssiin menneen lastenvaateyritys Tutta-Tuotteen toimintaa. Tuotantoa alettiin kustannuspaineissa siirtää Baltian maihin, Venäjälle ja Kiinaan. Vuonna 1998 Reima perusti puettavan teknologian kehitysosaston, josta kolme vuotta myöhemmin muodostettiin oma yhtiö Clothing+.
Reimalla ei enää ole omia tehtaita, vaan tuotteet teetetään alihankintana. Vuonna 2009 Reiman tuotteista noin 70 prosenttia valmistettiin Kiinassa. Muita suurimpia valmistusmaita olivat Sri Lanka (14 %) ja Etelä-Korea (8 %).
Kris Newbury

Ura

Newbury pelasi OHL:ssä Belleville Bullsissa ja myöhemmin Sarnia Stingissä.
Newbury teki ensimmäisen NHL-maalinsa Toronto Maple Leafsissa 1. tammikuuta Boston Bruinsia vastaan.
10. helmikuuta 2007 Newbury tappeli Pittsburgh Penguinsin Ronald Petrovickyn kanssa. Hän sai muutamia iskuja päähän ja oli lopun kauden ajan aivotärähdyksen vuoksi sivussa pelaavasta kokoonpanosta.
7. heinäkuuta 2009 Newbury teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. AHL:stä nostamisen jälkeen 14. joulukuuta 2009 Newbury teki ensimmäisen maalinsa Detroitissa Phoenix Coyotesia vastaan. 3. maaliskuuta Newbury kaupattiin New York Rangersiin Jordan Owensia vastaan. Kaupan jälkeen hänet lähetettiin farmiin Hartford Wolfpackiin.
16. kesäkuuta 2010 Newbury teki Rangersin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
31. tammikuuta 2011 Newbury nostettiin Connecticut Whalesta Rangersiin. Hän palasi Connecticutiin helmikuun kolmantena päivänä saatuaan kahdeksassa NHL-pelissä yhden syöttöpisteen.
23. maaliskuuta 2013 Newbury nostettiin uudelleen farmista Rangersin NHL-miehistöön. Hänet tiputettiin pian uudelleen, mutta nostettiin jälleen 26. huhtikuuta Rangersiin.
1. heinäkuuta 2013 Newbury kaupattiin Philadelphia Flyersiin, joka antoi vastineeksi puolustaja Danny Syvretin. Kaudella 2013–2014 Newbury lainattiin Philadelphian farmijoukkue Adirondack Phantomsista Hershey Bearsiin 12. maaliskuuta 2014.
4. heinäkuuta 2014 Newbury siirtyi vapaana agenttina vuoden kaksisuuntaisella sopimuksella Hershey Bearsin NHL-yhteistyöseura Washington Capitalsiin.
Poul Kjærholm

Poul Kjærholm [pol 'kjæholm] (8. tammikuuta 1929 Østervrå – 18. huhtikuuta 1980 Hillerød) oli tanskalainen huonekalumuotoilija.
Kjærholm syntyi Tanskan Østervråssa ja aloitti työuransa huonekalupuusepän apulaisena Gronbechissa 1948. Vuonna 1952 hän aloitti opinnot Kööpenhaminan muotoilukorkeakoulussa Erik Herløwin ja Palle Suensonin johdolla ja pääsi käytännön työkokemuksensa ja henkilökohtaisten ominaisuuksiensa ansiosta pian myös opetustehtäviin.

Elämä ja ura

1950-luvun puolivälistä lähtien Kjærholm suunnitteli kalusteita ystävänsä Ejvind Kold Christiansenin yritykselle. Kjærholmin omintakeinen tyyli tulee esiin jo vuonna 1952 esitellyssä minimalistisessa PKO-vanerikalustesarjassa.
Vuonna 1958 Poul Kjærholm teki kansainvälisen läpimurron Pariisissa järjestetyssä Formes Scandinaves -näyttelyssä. Samana vuonna hän sai Lunning-palkinnon PK22-tuolistaan. Vuosina 1957 ja 1960 hän voitti Milanon triennaalin pääpalkinnon.
Poul Kjærholm käytti muiden sen ajan tanskalaismuotoilijoiden tavoin paljon puupintoja, mutta muita enemmän myös metallia kalustekonstruktioissaan. Kjærholmin useimpien kalustemallien alkuperäinen valmistaja oli E. Kold Christensen Hellerupissa. Vuodesta 1982 monia niistä on valmistanut uustuotantona tanskalainen Fritz Hansen -yhtiö. Vuonna 2004 Kjærholmin poika perusti Kjærholm Productions -yrityksen valmistamaan Fritz Hansenin mallistosta pois jätettyjä Poul Kjærholmin kalusteita. Kjærholmin kalusteita on monien pohjoismaisten ja saksalaisten muotoilumuseoiden sekä muun muassa New Yorkin Modernin taiteen museon ja Lontoon Victoria and Albert Museumin kokoelmissa.
Poul Kjærholm oli naimisissa arkkitehti Hanne Kjærholmin kanssa.
Gösta Stenman

Gösta Stenman (13. syyskuuta 1888 Oulu – 19. maaliskuuta 1947 Tukholma) oli merkittävä suomalainen taidekauppias, taiteenkeräilijä ja mesenaatti. Ennen taidekauppiaan uraa Stenman työskenteli toimittajana ja perusti oman uutistoimiston.
Gösta Stenman tuki monia 1900-luvun alun suomalaisia taidemaalareita, joukossa muun muassa aikalaistaiteilijat Helene Schjerfbeck ja Tyko Sallinen, jotka Stenman palkkasi galleriansa kuukausipalkkaisiksi taiteilijoiksi. Taidemaalari Juho Mäkelä, joka oli Stenmanin läheinen ystävä ja ensimmäinen hänen taidekauppiaan urallaan tukema taiteilija, maalasi Stenmanista nuoruudenmuotokuvan.
Stenmanin kokoamiin taideteoksiin kuului myös renessanssitaiteen helmiä, kuten Rubensin, Tizianin ja Rembrandtin teoksia. Hän yhdisti toiminnassaan paitsi kansallisen ja kansainvälisen, myös vanhan ja modernin taiteen.
Vuonna 1919 hän avasi taidepalatsin entiseen Aleksanterin poikakimnaasin taloon (talossa toimi myöhemmin Uuden Suomen toimitus ja se sijaitsee nykyisin Mannerheimintie 6:ssa) Svenska Teaternia vastapäätä, ja siellä hän järjesti monia julkisuutta saaneita näyttelyitä.
Taidesalongin toiminta päättyi Helsingissä 1927, kun Stenman muutti perheineen Ruotsiin. Stenman avasi myös Tukholmassa taidesalongin laajentaen toimintaansa taidekauppiaana Pariisiin ja Lontooseen. Kuningas Kustaa V myönsi hänelle vuonna 1937 hovi-intendentin eli Ruotsin kuninkaallisten taidekokoelmien hoitajan arvon.  Viimeisenä elinvuotenaan Stenman vietti pari kuukautta New Yorkissa tutustuen muun muassa Frickin taidemuseon kokoelmiin.
Stenmanin perilliset ovat lahjoittaneet hänen arkistonsa Valtion taidemuseon Kuvataiteen keskusarkistoon. Arkistoa on jo hyödyntänyt Camilla Hjelm Stenmania käsittelevässä väitöskirjassaan.
Ihmisviha

Määritelmä

Selkeää yksinomaista näkemystä ei misantropiasta ole. On käsitteitä, jotka suoranaisesti muodostavat misantropian, mutta ei ole selkeää tietoa siitä, mikä kuuluu misantroopikon pääajatuksiin, ja mikä ei.

Kritiikki

Misantropia on herättänyt paljon kiistanalaisia ajatuksia muissa ihmisissä. Misantropia on kristilliselle ja Raamatun mukaiselle arvomaailmalle lähes vastakohta: Raamatun kehottaessa ihmisiä rakkauteen, perustuu misantropia vastakkaisesti vihaan, inhoon tai epäuskoon ihmisiä kohtaan. Tämä luonnollisestikin tekee misantropiasta tabun raamatullisissa ja kristillisissä yhteisöissä ja ryhmissä.
Misantropiaa on nykyään verrattu Anton LaVeyn satanismiin, koska joillakin näkemyksen omaksuneilla on Saatanallisesta Raamatusta tuttu ajatus, jonka mukaan "Ihminen on eläin, joka on kehityksen myötä kehittynyt eläimistä häijyimmäksi." Samaa ideologiaa edusti osa hippikulttuuristakin, mutta tuolloin ei herännyt vastaavia vertailuja tai pelkoja, kuin misantropiassa.
Kotojärvi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,5 metriä mpy.
Huánuco

Nähtävyyksiä

Kaupungin lähellä on arkeologinen kohde Kotoshin temppeli. Tingo Marían kaupunki Huánucon lähellä on suosittu turistikohde.

Liikenneyhteyksiä

Huánuco sijaitsee Limasta noin 10 tunnin maantiematkan päässä. Huanucossa on myös lentokenttä, (Aeropuerto Alf. FAP David Figueroa F.) jonne LC Busre lentää säännöllisesti Limasta.
Fokker Dr.I

Historia

Brittien Royal Naval Air Service (RNAS) otti huhtikuussa 1917 palveluskäyttöön Sopwith Triplanen, joka nopeasti osoittautui ylivoimaiseksi saksalaisten Albatros- ja Halberstadt -koneisiin nähden. Saksan sotaministeriön ilmavoimista vastaava Idflieg (lyh. Inspektion der Fliegertruppen) tilasi lentokonevalmistajilta suunnitelman uudesta kolmitasosta. Yksitoista saksalaista konevalmistajaa vastasi tilaukseen, muun muassa Albatros, Pfalz, AEG, DFW, Schütte-Lanz, ja Euler. Näistä ainoastaan Pfalz Dr. I pääsi sarjavalmistukseen asti.
Fokkerin vastaus tilaukseen oli V.3, pieni pyörivällä tähtimoottorilla varustettu kolmitaso, jossa oli teräsputkirunko. Lentokokeiden osoittamien puutteiden vuoksi Fokker valmisti parannellun V.4 -prototyypin, jonka suurimmat uudistukset olivat suuremmat ohjaussiivekkeet ja siipien kärkiväli, myös siipien tuentaa parannettiin.
Fokker V.4 osoittautui ylivoimaiseksi muiden valmistajien esityksiin nähden ja määrättiin välittömästi sarjavalmistukseen.
Kaksi esituotantosarjan konetta (102/17 ja 103/17) nimikkeellä F.I toimitettiin Markebeekeen Belgiaan Jasta (lyh. Jagdstaffel) 10:nen ja 11:sta taistelukoekäyttöön 28. elokuuta 1917.
Richthofen lensi 102/17 sarjanumeroisella koneella 1. syyskuuta ja seuraavien kahden päivän aikana ampui alas kaksi viholliskonetta. Kogenluftille (lyh. Kommandierender General der Luftstreitkräfte) antamassaan raportissa hän kuvaili konetta erittäin tyydyttäväksi. Esituotantosarjan koneet olivat kuitenkin lyhytikäisiä; Kurt Wolff, Jasta 11:sta Staffelführer ammuttiin alas 102/17 -koneessa 15. syyskuuta ja Werner Voss, Jasta 10:nen Staffelführer kuoli 103/17 -koneen ohjaimiin 23. syyskuuta 1917.
Sarjatuotantokoneiden toimitukset alkoivat saman vuoden lokakuussa, kaikki koneet menivät Jasta 1:n käyttöön.
Brusque (Aveyron)

Brusque on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 366 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Brusquen pinta-ala on 36 neliökilometriä.
Syyrian sisällissodan pakolaiset

Pakolaiset Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa

Tammikuuhun 2014 mennessä noin 64 000 syyrialaista oli hakenut turvapaikkaa Euroopasta. Vuoden 2014 aikana EU:sta haki turvapaikkaa lähes 123 000 syyrialaista. EU-maista Syyrian pakolaisia ovat vastaanottaneet eniten Ruotsi ja Saksa, mutta myös Italiaan ja Bulgariaan on saapunut runsaasti syyrialaisia. Euroopan Unionin ulkopuolista maista pakolaisia ovat ottaneet eniten Armenia ja Venäjä. Suomen hallitus teki syyskuussa 2013 päätöksen 500 syyrialaispakolaisen vastaanottamisesta. Vuodesta 2011 lähtien Suomeen on saapunut noin 600 syyrialaista turvapaikanhakijaa.
Yhdysvaltoihin on turvapaikkahakemuksen jättänyt helmikuuhun 2014 mennessä noin 135 000 pakolaisleireillä asuvaa syyrialaista, mutta tiukkojen terrorismilakien vuoksi turvapaikka on myönnetty vain reilulle sadalle ihmiselle. Kanada puolestaan on luvannut ottaa vastaan 1 300 pakolaista, mutta kevääseen 2014 mennessä heitä oli maahan saapunut vain 13. Etelä-Amerikan maista on Argentiina vastaanottanut 300 syyrialaisperhettä.