google/wiki40b huggingface dataset:
Jalkamylly

Jalkamylly (tunnetaan myös nimillä Härkinmylly tai hierinmylly) oli aina 1900-luvun alkuun asti suosituin vesimyllyn tyyppi, jossa kiilauslaite oli ihmisen jalan muotoinen. Kiilauslaitteella pystyttiin säätämään jauhojen karkeutta. Jalkamyllyllä pystyttiin tuottamaan 5-6 tynnyriä viljaa vuorokaudessa. Jalkamyllyjä käytettiin jauhojen jauhamisen ohella luu- ja ruutijauhojen tekemiseen, pellavamyllynä sekä nuuskatupakan valmistamiseen. Jalkamyllyt korvasi ratasmyllyt.
Verner Peltonen

Verner Peltonen (myös Werner Peltonen, s. 13. joulukuuta 1907) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Peltonen edusti urallaan 1934–1941 Helsingin Tovereita mestaruussarjassa. Kaikkiaan hän pelasi seitsemän kauden aikana 64 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Peltonen edusti Suomen maajoukkuetta yhdessä maaottelussa 1941.
TsSK VVS Samara (jääkiekko)

Historia

TsSK VVS Samara perustettiin vuonna 1950 ja se liittyi suoraan Neuvostoliiton pääsarjaan. Seura pelasi sarjassa 40 vuotta, kunnes putosi vuonna 1990 toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan. Neuvostoliiton kaaduttua Vysšaja Ligasta tuli toinen sarjataso, jonka mestaruuden TsSK VVS Samara voitti kahdesti peräkkäin 1993 ja 1994. Tämän jälkeen seura nousi Kansainväliseen liigaan ja jatkoi sieltä edelleen Venäjän pääsarjaan, josta seura putosi vuonna 2000. 
2000-luvun TsSK VVS pelasi Vysšaja Ligassa kunnes liigan uudelleenjärjestelyissä 2010 seura pudotettiin silloiselle kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan. Pervaja Ligan lopettamisen jälkeen TsSK VVS jatkoi uudella kolmannella sarjatasolla Venäjän jääkiekkoliigassa. TsSK VVS haki monta vuotta paikkaa VHL-liigasta, mikä toteutui kaudella 2017–2018.
Hesekiel

Hesekiel (יְחֶזְקֵאל "Jumala vahvistaa", hepreaksi Yəḥezqel) oli yksi Israelin profeetoista. Hän oli papin poika ja toimi itsekin pappina Jerusalemin temppelissä. Hänet vietiin muun kansan mukana pakkosiirtolaisuuteen Babyloniin vuonna 597 eaa. Hänen nimissään on Raamatun Vanhan testamentin Hesekielin kirja, joka on Hesekieliä koskevien tietojen päälähde.
Heinrich Ernst Schirmer

Heinrich Ernst Schirmer (1814 Leipzig – 1887 Gießen) oli saksalaissyntyinen arkkitehti joka työskenteli Norjassa. Schirmer opiskeli Dresdenin taideakatemiassa vuosina 1831-1834 ja Münchenin taideakatemiassa vuosina 1834-1837. Norjassa hän työskenteli useiden suurten projektien parissa. Parhaiten hänet tunnetaan Trondheimin Nidarosin tuomiokirkon kunnostustöiden arkkitehtina.

Schirmer Kristianiassa

Tehtyään opintomatkan Italiaan vuonna 1837 Schirmer tuli Norjaan professori J. C. Dahlin kehotuksesta. Hän ryhtyi linnanarkkitehti Hans Ditlev Franciscus von Linstowin assistentiksi Kristianiassa (nyk. Oslo) vuonna 1838 ja työskenteli muun muassa kuninkaallisen linnan somistus- ja kalustamistöiden parissa.
Schirmer oli epätavallisen tuottelias ja osallistui useiden monumentaalisten rakennusten suunnitteluun Norjan pääkaupungissa. Hänen jälkensä on nähtävissä muun muassa Gaustadin sairaalarakennuksessa (1847-1855), Pyhän Olavin kirkossa (josta myöhemmin tuli Oslon katolinen tuomiokirkko, 1852-1856), Tangenin kirkossa (1854), Vestre Akerin kirkossa (1853-1855), Østre Akerin kirkossa (1857-1860), Rikshospitaletissa (1874-1883) ja Norjan kansallisgallerian päärakennuksessa (1879-1881). Erityisesti Schirmerin työskentely Nidarosin tuomiokirkon kunnostustöiden parissa on tehnyt häntä tunnetuksi. Tuomiokirkko oli ennen Schirmeriä erittäin huonossa kunnossa.

Schirmer ja Wilhelm von Hanno

Schirmer liittäytyi yhteen arkkitehti Wilhelm von Hannon kanssa vuosien 1853-1864 ajaksi. Yhdessä he työstivät muun muassa Norjan ensimmäisiä rautatieasemia Norjan pääradan ja Kongsvingerbanenin varrella. He suunnittelivat myös muita rakennuksia, muun muassa sarjan militäärirakennuksia Akershusin linnoituksessa (1858-1870).
Yhteistyö von Hannon kanssa päättyi vuonna 1864, kun von Hannonin ehdotus Grønlandin kirkoksi voitti arkkitehtikilpailun. Sen jälkeen Schirmer työskenteli yksin Christianiassa ja myös muissa Norjan kaupungeissa. Hän muun muassa suunnitteli Hamarin tuomiokirkon. Schirmerin viimeiseksi projektiksi jäi Ullevålin sairaalarakennus, jota hän ei ehtinyt nähdä koskaan täysin valmiina. Saksaan hän oli ehtinyt palata neljä vuotta ennen kuolemaansa, vuonna 1883.
Microsoft Security Essentials

Menestyminen

Vuonna 2009 MSE menestyi AV-TEST:issä ja sai halutun virustorjuntaohjelmien sertifioinnin. 2012 lokakuussa se menetti sertifioinnin huonon kokonaistuloksen takia AV-TEST:issä. Vuonna 2013 MSE saavutti huonoimman mahdollisen tuloksen (0 pistettä) samaisessa testissä. 
Vuonna 2012 MSE oli OPSWAT:n raportissa maailman toiseksi suosituin virustorjuntaohjelma.
Helmikuussa 2016 ohjelma sai jälleen virustorjuntaohjelmien sertifioinnin. AV-TEST:issä se sai tuolloin 3/6 pistettä. Tästä alkaen ohjelma on parantunut huomattavasti.
Maaliskuussa 2017 Tivi -lehti uutisoi että tuolloin uusimmissa testeissä MSE:n testitulos oli kaikkiaan 16,5 pistettä, mikä asettaa sen samalla tasolle esimerkiksi Avastin, Aviran ja AVG:n kanssa.
Helmikuussa 2018 ohjelma sai AV-TEST:issä täydet 6 pistettä sekä AV-TEST:in Top Product -merkinnän.
Anders Carlsson (rikollinen)

Anders Carlsson (20. tammikuuta 1942 Värnamo – 15. heinäkuuta 2007 Sundsvall oli ruotsalainen rikollinen. 
Carlsson ryhtyi vuonna 1987 suomalaisen Shock Tilt -yhtyeen manageriksi. Yhtyeen jäsenet olivat muuttaneet Vaasasta Tukholmaan ja päättivät lähteä Carlssonin kanssa Berliiniin, jossa managerin oli määrä auttaa heitä saamaan levytyssopimus. Yhtyeen kitaristin, Hannu Rajalan havaittiin kuitenkin salaperäisesti kadonneen. 
Carlsson oli murhannut Hannu Rajalan. Hän oli houkutellut miehen Tukholman-asuntoonsa sekä tainnuttanut, raiskannut, kuristanut ja lopuksi paloitellut tämän. Kitaristin kohtalo ratkesi vasta joulukuussa, kun tämän ruumiin osia oli löytynyt joesta Keski-Ruotsissa. Carlsson todettiin syylliseksi ja lähetettiin tahdosta riippumattomaan hoitoon. Hän oli psykiatrisessa hoidossa loppuikänsä.
Carlsson pääsi ajoittain lomille sairaalasta, ja kahteen otteeseen hänen onnistui paeta. Hän kuoli laitoksessa sairauteen heinäkuun puolessavälissä 2007, jolloin hän oli 65 vuoden ikäinen.
Alvar Aallon kotitalo

Tausta

Aalto tutustui ja mieltyi Munkkiniemeen ollessaan laatimassa ehdotusta Laajalahden rantojen rakentamiseksi M.G. Stenius -yhtiölle. Ehdotus rantojen täyttämisestä pitkillä, valkeilla kerrostaloilla ei koskaan toteutunut, mutta vuonna 1934 Aino ja Alvar Aalto hankkivat tontin Munkkiniemestä ympäristöstä, joka oli vielä lähes luonnonvarainen, ja suunnittelivat sinne talon, joka valmistui elokuussa 1936, samoihin aikoihin kuin Viipurin kirjastokin. Talon ollessa vielä rakenteilla ohikulkijat kuulemma ihmettelivät, että mitä kanankoppia siellä rakennetaan, sillä tuleva rakennus poikkesi radikaalisti siitä, mitä Munkkiniemeen siihen mennessä oli rakennettu.

Rakennuksen piirteitä

Talo suunniteltiin sekä perheen kodiksi että arkkitehdin toimistoksi. Kapea toimistosiipi on kevyesti slammattua ja valkoiseksi kalkittua tiiltä. Ikkunasijoittelussa on vielä selkeitä viitteitä funktionalismiin. Asunto-osan pintamateriaalina on ohutta, tummaksi käsiteltyä puurimaa. Katto on tasakatto ja pihan puolella on etelään aukeava suuri terassi.
Talon julkisivu on kadulle päin, ja se on suljettu ja ankara, mutta sitä pehmentävät köynnöskasvit ja pääovelle johtava liuskekivipolku. Talo ennakoi Villa Maireaa, ja siinä on viitteitä uudesta Aallosta, romanttisesta funktionalismista, mm. runsas puun käyttö pintamateriaalina ja neljä tiilistä takkaa. Mutta toisin kuin Villa Mairea, tämä talo ei ole ylellinen residenssi vaan kodikas ja intiimi työskentely- ja asuinrakennus, jossa on käytetty yksinkertaisia ja pelkistettyjä materiaaleja.
Aallon toimistorakennus Munkkiniemen Tiilimäessä valmistui vuonna 1955, mutta Aallon tiedetään viihtyneen kotitalonsa ateljeessa senkin jälkeen.

Yksityiskotiin liittyviä seikkoja

Olohuonetta hallitsee flyygeli, jota Aino Aallon tiedetään mielellään soittaneen. Koko sisustus on Aallon käden jälkeä, lukuun ottamatta kolmea renessanssituolia ruokapöydän ympärillä — ne ovat muisto häämatkalta Italiasta.
Monesti kaukaa tulleet turistit pyrkivät kurkistelemaan tontille viereiseltä urheilukentältä. Paikkakuntalaiset tiesivät, että isäntäpariskunta harrasti kirkonmenojen aikaan alasti otettuja ilmakylpyjä, mutta turisteille tämä tuli yllätyksenä. Varsinkin japanilaiset turistit yrittivät jopa kiivetä aidan ylitse kuvaamaan kuuluisaa patiota. Naapurit eivät voineet olla huomaamatta, kun todellisuus valkeni turisteille. Paikkakuntalaiset arvelivat Aaltojen vain olleen huvittuneita näistä tapahtumista.
Aalto asui talossa kuolemaansa saakka 1976, ja tämän jälkeen hänen toinen vaimonsa Elissa Aalto kuolemaansa saakka, vuoteen 1994. Rakennus suojeltiin lailla 1982 ja peruskorjattiin 2000-luvun alussa Opetusministeriön ja Helsingin kaupungin tuella sekä sisältä että ulkoa.

Aukiolo

Talon aukiolo noudattelee suurin piirtein normaaleja museoiden aukioloaikoja. Talossa järjestetään opastettuja kierroksia, kesällä tiuhemmin, elokuussa jopa päivittäin, talvella harvemmin, joulu–tammikuussa vain yhtenä päivänä viikossa.
Miloš Jakeš

Miloš Jakeš (s. 12. elokuuta 1922) oli Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen pääsihteeri vuosina 1987–1989. Hän erosi marraskuun lopulla 1989 samettivallankumouksen aikana.
Jakeš kasvoi maaseudulla köyhissä oloissa lähellä České Budějovicen kaupunkia. Hän liittyi kommunistipuolueeseen toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1955 hän aloitti politiikan opinnot Moskovassa. Hänen poliittinen uransa jatkui nousujohteisesti, eikä siihen tullut häiriöitä edes Prahan keväänä 1968. 
Näihin aikoihin hän otti käyttöön etunimen Miloš aikaisemman Milouš-muodon tilalle. On arveltu, että tähän olisi ollut syynä kirjailija Zdeněk Jirotkan romaanissa esiintynyt pellehahmo Milouš. Kansan parissa Jakeš oli monien kaskujen kohteena kömpelön puhetapansa vuoksi. Hän saattoi esimerkiksi puheessaan sekoittaa boilerin ja broilerin.
Neuvostojoukkojen invaasion jälkeen Jakeš edusti tiukkaa Neuvostoliitto-myönteistä politiikkaa, ja hän oli yksi tärkeimmistä normalisoinniksi kutsuttujen puhdistusten toteuttajista. Kommunistipuolueessa oli tällöin monia kilpailevia suuntauksia, joista päästiin eroon normalisointikampanjan avulla. Puhdistusten takia häntä syytettiin jälkeenpäin vuonna 2003 maanpetoksesta, mutta Jakeš kuitenkin vapautettiin syytteistä. 
Vuonna 1987 Jakeš nousi puolueen pääsihteeriksi, hiukan ennen samettivallankumouksen puhkeamista. Levottomuuksien aikana hän edusti taipumatonta linjaa, eikä suostunut pääministeri Lubomír Štrougalin ehdottamiin uudistuksiin, mikä johti Štrougalin eroamiseen.
Esivalmistus

Esivalmistus on teollisen tuotteen valmistusvaihe. Se on esimerkiksi rakentamistapa, jossa valmiin kokonaisuuden osat rakennetaan valmiiksi tehtaassa, verstaassa tai toisessa rakennuspaikassa ennen varsinaisen lopputuotteen rakentamista. Esivalmistuksen ideana on siirtää tuotanto sellaiseen paikkaan, jossa se on tehokkainta tehdä materiaalin saatavuuden, rakennusolosuhteiden tai hyvien tuotantotilojen vuoksi. Esivalmistusta käytetään nykyään laajasti laivanrakennuksessa, talonrakennuksessa, koneiden rakennuksessa ja leipomoteollisuudessa.

Esivalmistuksen historia laivanrakennuksessa

Laivanrakennuksessa esivalmisteita alettiin tehdä 1970-luvulla, ja sen käyttö yleistyi 1980-luvulla. Nykyään esivalmistetuotanto on laajennettu koskemaan koko tuotantoprosessia.
Viktor Ambarzumjan

Viktor Ambarzumjan (armeniaksi Վիկտոր Համբարձումյան; 18. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1908 Tbilisi, Georgia – 12. elokuuta 1996 Byurakan) oli armenialainen tähtitieteilijä ja astrofyysikko. Hän oli eräs teoreettisen astrofysiikan edelläkävijöistä. Ambarzumjan toimi Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsenenä ja Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin puheenjohtajana.

Uskonnollisten kaikkeusnäkemysten arvostelua

Ambarzumjan muun muassa arvosteli länsimaisten tähtitieteilijöiden uskonnollisia tulkintoja kaikkeudesta, kuten alkuräjähdysteorian uskonnollisia tulkintoja. Ambarzumjanin mukaan aine pyrkii muodostamaan yhä uudenlaisia järjestelmiä, kun siirrytään pienemmistä järjestelmistä suurempiin. Ambarzumjanin mukaan voidaan kuvitella, että aine voi muodostaa äärettömän määrän erilaisia, sisäkkäisiä järjestelmiä, joista ihminen on toistaiseksi havainnut kvarkkien ja havaitsemamme kaikkeuden väliset järjestelmät. Ambarzumjanin mukaan mikään ei estä ajattelemasta kaikkeutta äärettömäksi ja ikuiseksi.
Ambarzumjanin mielestä ihmisen toistaiseksi havaitsemaa osaa kaikkeudesta ei voida kutsua kaikkeudeksi, koska on täysin mahdollista, että havaittu osa kaikkeutta on vain osa suurempaa järjestelmää, joka voi puolestaan olla osa suurempaa järjestelmää ja niin edelleen. Ambarzumjan varoitti tekemästä ihmisen lähiympäristöä koskevista havainnoista liian pitkälle meneviä johtopäätöksiä koko kaikkeuden suhteen. Havaittua kaikkeuden osaa Ambarzumjan kutsui metagalaksiksi. Voi olla olemassa muita samanlaisia metagalakseja, jopa ääretön määrä.
Kosola

Kosola on kylä Kauhavalla, Etelä-Pohjanmaalla. Kosolanmäen nähtävyyksiin kuuluvat Iisakin Jussin tupa ja Veteraanitalo.

Kosolan koulu

Kosolan koulu on perustettu 1916. Nykyisin siellä opiskelevat peruskoulun vuosiluokat 1-6. Koulu sijaitsee Kosolantien, Hemmingintien, Luusantien ja Kauppatien risteyksessä. Oppilaita oli noin 150. Kesällä 2009 koulun päärakennus tuhoutui tulipalossa, mutta paikalle on nyt rakennettu uusi arkkitehti Esa Säkkisen suunnittelema koulu.
Kirjailija Antti Tuuri on käynyt koulua, ja sittemmin hänen kirjoittamaansa Talvisota-elokuvaa kuvattiin koululla aidossa ympäristössä.
Erkki Niemi

Erkki Olavi Niemi (s. 18. huhtikuuta 1962 Vaasa) on suomalainen korkeushyppääjä. Kalevan Kisoissa Kajaanissa 1984 hypätty ennätystulos 228 pysyi Suomen ennätyksenä vuodet 1984–1990. Niemen Los Angelesin finaalissa tuloksella 224 saavuttama yhdeksäs sija on paras suomalaisen korkeushyppääjän olympiasuoritus sitten Kalevi Kotkaksen neljännen sijan 1936. Hän edusti kasvattajaseuraansa Vaasan Vasamaa koko urheilu-uransa ajan.
Richard Neville

Richard Neville, 16. Warwickin jaarli KG (22 . marraskuuta 1428 – 14 . huhtikuuta 1471), joka tunnetaan nimellä Warwick Kuninkaantekijä, oli englantilainen aatelismies ja armeijan komentaja. Viidennen Salisburyn jaarlin poika Warwick oli aikansa vaurain ja vaikutusvaltaisin englantilainen aatelismies, jolla oli poliittisia yhteyksiä, yli maan rajojen. Yhtenä Ruusujen sodan johtajista alun perin York-suvun puolella, mutta myöhemmin siirtyi lancasterilaisten puolella, hän oli keskeinen kahden kuninkaan valtaannousussa, mikä johti lisänimeen ”Kuninkaantekijä”.
Avioliiton kautta ja perintönä saadun vaurauden ansiosta Warwick nousi 1450-luvulla Englannin politiikan keskiöön, sillä hänellä oli varaa ylläpitää kohtalaista sotajoukkoa. Alun perin hän oli kuningas Henrik VI:n kannattaja. Aluekiista Somersetin herttuan kanssa johti hänet tekemään yhteistyötä Yorkin herttua Rikhard Plantagenetin kanssa, joka oli kuninkaan vastustaja. Poliittinen konflikti myöhemmin muuttui täysimittaiseksi kapinaksi, jonka taisteluissa York sai surmansa, kuten myös Warwickin isä, Salisburyn jaarli. Yorkin poika menestyi myöhemmin Warwickin avulla, ja hänestä kruunattiin kuningas Edvard IV. Edvard hallitsi aluksi Warwickin tuella, mutta myöhemmin he riitautuivat ulkopolitiikan takia ja koska kuninkaan valinta vaimoksi, Elisabet Woodville, ei miellyttänyt Warwickia. Kun juoni, jolla olisi kruunattu Edvardin veli, Clarencen herttua George, epäonnistui, Warwick sen sijaan palautti Henrik VI:n valtaistuimelle. Voitto oli kuitenkin lyhytikäinen: 14. huhtikuuta 1471 Warwick hävisi Edvardille Barnetin taistelussa ja sai surmansa. Samassa taistelussa kuoli Richard Nevillen veli John Neville.
Warwickilla ei ollut yhtään poikaa. Vanhempi hänen kahdesta tyttärestään, Isabel, oli naimisissa Clarencen herttua Georgen, eli Edvardin veljen kanssa. Hänen nuoremmalla tyttärellään Annella oli lyhytikäinen avioliitto kuningas Henrik VI:n pojan Edvard Westminsterin kanssa, joka kuoli taistelussa 17-vuotiaana. Sitten Anne meni naimisiin kuningas Edvardin nuoremman veljen Gloucesterin herttua Richardin kanssa, joka myöhemmin tuli kuningas Rikhard III.
Warwickin historiallinen merkitys on herättänyt paljon kiistaa. Historioitsijat ovat vuorotellen nähneet hänet itsekeskeisenä kiivailijana, vuoroin kiittämättömän kuninkaan oikkujen uhrina. Se on yleisesti sovittu, kuitenkin, että omana aikanaan hän nautti suurta suosiota kaikissa yhteiskunnan kerroksissa, ja että hän oli taitava houkuttelemaan kansan tunteista poliittista tukea.
John Dickinson

John Dickinson (8. marraskuuta 1732 Talbotin piirikunta, Maryland – 14. helmikuuta 1808 Wilmington, Delaware) oli yhdysvaltalainen poliitikko, jolla oli merkittävä rooli Amerikan vallankumouksessa. Yleiseen mielipiteeseen vaikuttaneiden kirjoitustensa vuoksi hänet tunnetaan lempinimellä ”vallankumouksen kynämies” (engl. penman of the revoluton).
Marylandissa syntynyt ja Delawaressa varttunut Dickinson suoritti lakiopintoja Lontoon Middle Templessä ja toimi sen jälkeen asianajajana Philadelphiassa ennen ryhtymistään poliittiseksi vaikuttajaksi. Hän edusti Pennsylvanian siirtokuntaa vuoden 1765 leimaverolain vastustajien leimaverokongressissa, ja laati kongressin julkilausuman oikeuksista ja vääryyksistä. Kuuluisaksi Dickinson tuli kirjoitettuaan vuosina 1767–1768 useissa lehdissä ilmestyneen kirjoitussarjan ”Letters from a Farmer in Pennsylvania, to the Inhabitants of the British Colonies”, jossa vastustettiin tullimaksuja lisänneitä Townshendin lakeja. Kirjoitussarja auttoi kääntämään yleisen mielipiteen kyseisiä lakeja vastaan. Kirjoitukset julkaistiin salanimellä A Farmer (”eräs maanviljelijä”).
Dickinson edusti Pennsylvaniaa ensimmäisessä ja toisessa mannermaakongressissa 1774–1776. Hän kirjoitti eräitä kongressin hyväksymiä julistuksia ja auttoi valmistelemaan ensimmäistä luonnosta konfederaatioartikloiksi eli Yhdysvaltain ensimmäiseksi perustuslaiksi. Heinäkuussa 1776 Dickinson äänesti Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen hyväksymistä vastaan, sillä hänestä oli vielä etsittävä sovintoa Britannian kanssa. Lisäksi hänen mielestään ennen itsenäiseksi julistautumista olisi luotava keskushallinto ja varmistettava ulkomainen apu. Sittemmin hän kuitenkin liittyi Pennsylvanian miliisijoukkoihin, joissa yleni prikaatinkenraaliksi.
Dickinson toimi 1781–1782 Delawaren ja 1782–1785 Pennsylvanian osavaltion presidenttinä. Hän osallistui vuoden 1787 perustuslailliseen konventtiin ja puolusti julkisuudessa siellä hyväksyttyä perustuslakia nimimerkillä Fabius.
Sfumato

Sfumato (it. fumo, savu, sumu)- eli valohämytekniikka on maalaustapa, jossa värisävyjä pehmennetään ja sulautetaan toisiinsa. Sillä pyritään luomaan utuinen, kolmiulotteinen kuva häivyttämällä värien ohella ääriviivoja yleensä ohuin maalikerroksin, joita maalataan useita.
Yksi sfumaton kehittäjiä oli Leonardo da Vinci, joka hallitsi menetelmän täydellisesti. Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa työskentelevän da Vinci -tutkija Jacques Franckin mukaan da Vinci käytti Mona Lisan silmien ja suun ympäristöön 30–40 värikerrosta.
Kaipiaisten rautatieasema

Kaipiainen kelloaikarajana

Ennen rautateiden rakentamista Suomessa ei ollut yhtenäistä valtakunnallista kelloaikaa, vaan kullakin paikkakunnilla noudatettiin paikallista keskiaurinkoaikaa. Rautatieliikenne teki kuitenkin välttämättömäksi yhtenäistää aikajärjestelmää. Suomen ensimmäisellä, Helsingin-Hämeenlinnan radalla noudatettiin alusta lähtien Helsingin paikallisaikaa, mutta kun vuonna 1870 rakennettiin rata Riihimäeltä Pietariin, päätettiin, että rautatieaikatauluissa noudatettiin Kaipiaisten länsipuolella Helsingin ja itäpuolella Pietarin paikallisaikaa. Niillä oli eroa noin 20 minuuttia. Vuonna 1888 keisari keisari Aleksanteri III kuitenkin määräsi valtiopäivien esityksestä, että kaikilla Suomen rautateillä oli noudatettava Helsingin aikaa. Tämä päätös pysyi voimassa, kunnes Suomessa vuonna 1921 otettiin käyttöön Itä-Euroopan aika, joka on noin 20 minuuttia edellä Helsingin paikallisaikaa.
Vilkas Sippola

Matti Vilkas Tapio Sippola (23. helmikuuta 1889 Vaasa – 30. kesäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen veljensä Aarne ja Urho olivat myös jääkäreitä.

Perhe ja opinnot

Vilkas Sippolan vanhemmat olivat Matti Sippola ja Maria Josefiina Silfverberg. Sippola kävi kansakoulun ja Helsingin teollisuuskoulun teknokemiallisen osaston. Hänet vihittiin avioliittoon Anni Matilda Lindforsin kanssa 1921.

Jääkärikausi

Sippola työskenteli Kelhon tulitikkutehtaan toisena johtajana ennen liittymistään jääkäreihin. Hän sai sotilaskoulutuksen Saksan kuninkaallisessa Preussin jääkäripataljoona 27:ssa osallistuen ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Misajoella, Riianlahdella, Smārdesissa ja Lielupejoella. Sippola osallistui rintamakomennuksen jälkeen Liepājassa järjestetyille auto- ja rautatierakennuskursseille 1917.

Suomen sisällissota

Sippola saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan vääpeliksi ylennettynä helmikuussa 1918, kun Suomen sisällissota oli alkanut. Hänet komennettiin Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) 12. jääkäripataljoonan 2. komppanian joukkueenjohtajaksi osallistuen Tampereen taisteluun, jossa haavoittui lievästi Kalevankankaalla. Sippola määrättiin huhtikuusta 1918 alkaen 1. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan ja siirrettiin toukokuussa adjutantiksi 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan.
Juuso Kivimäki

Juuso Jalo Teofilus Kivimäki (19. huhtikuuta 1893 Vesilahti – 30. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kirurgi ja hammaslääkäri sekä Helsingin yliopiston professori.
Kivimäen vanhemmat olivat opettaja Frans Mikael Kivimäki ja Matilda Josefina Broman ja puoliso vuodesta 1924 hammaslääkäri Taimi Elin Kari. T. M. Kivimäki oli hänen veljensä. Kivimäki tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1911, suoritti hammaslääketieteen kandidaattitutkinnon 1915, lääketieteen kandidaattitutkinnon 1916, hammaslääketieteen lisensiaattitutkinnon 1918 ja lääketieteen lisensiaattitutkinnon 1926. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Kivimäki väitteli hammaslääketieteellisestä aiheesta 1930 ja hänelle myönnettiin erikoislääkärin oikeudet kirurgiassa 1943 ja leukakirurgiassa 1949. Kivimäki toimi yliopiston hammaslääketieteen laitoksen esimiehenä vuonna 1954 ja vuodesta 1959, vuodesta 1933 hän oli toiminut hammaskirurgian opettajana ja laitoksen kirurgisen osaston esimiehenä. Suu- ja leukakirurgian professorina (alkuun nimikkeenä hammaskirurgian professori) hän oli 1957–1963. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1945. 
Sotilasarvoltaan Kivimäki oli lääkintämajuri (1943). Hänelle myönnettiin kunniamerkkeinä sodanaikaisista lääkinnällisistä ansioista Vapaudenristin 3. luokka 1940 ja uudelleen 1942 sekä Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarin merkki 1940. Talvi- ja jatkosodan aikana Kivimäki toimi sotasairaaloiden leukavammaosastojen ylilääkärinä Hämeenlinnassa (35. Sotasairaala) ja Helsingissä, 53. ja sittemmin 1. Sotasairaalassa. Hän julkaisi myöhemmin kokemuksiaan sota-aikaisten leukavammojen kirurgisesta hoidosta (mm. teoksessa "Sotakirurgisia kokemuksia", 1946, Suomen Hammaslääkäriseuran toimituksia -aikakauskirjassa sekä Nordisk Medicin -lehdessä). Vapaussodan ansioista Kivimäelle oli myönnetty Vapaudenristin 4. luokka 1918.
Kivimäki oli Suomen Hammaslääkäriseuran puheenjohtaja 1936–1945 ja 1950–1952. Hän oli skandinaavisen hammaslääkäriyhdistyksen Suomen-osaston puheenjohtaja 1936–1956 ja koko järjestön presidentti 1947–1949. Hän oli Halle-Wittenbergin yliopiston kunniatohtori.
Grigori Mjasojedov

Grigori Grigorjevitš Mjasojedov (ven. Григо́рий Григо́рьевич Мясое́дов; 19. huhtikuuta (J: 7. huhtikuuta) 1834 Pankovo, Orjolin kuvernementti - 30. joulukuuta (J: 17. joulukuuta) 1911 Pultava, Pultavan kuvernementti) oli venäläinen taidemaalari ja kaivertaja. Hän oli yksi Vaeltajien johtohahmoista.
Mjasojedov syntyi Pankovon kylässä Orjolin kuvernementissä. Hänen isänsä oli maalaisaatelinen. Mjasojedov opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1853–1863. Hän kävi Ranskassa, Saksassa, Espanjassa ja Italiassa, mutta asui kuitenkin Pietarissa. Viimeiset vuotensa Mjasojedov vietti kartanossaan Pultavassa.