U Thant

Varhainen elämä

Thant syntyi Pantanawissa, Burmassa, silloisessa Brittiläisessä Intiassa. Hän oli nelilapsiseen rikkaan kauppiaan ja maanomistajan perheen esikoinen. Thantin isä U Po Hnit oli peräisin suvusta, johon kuului sekä buddhalaisia että muslimeja, ja hän oli ollut perustamassa The Sun -nimistä burmankielistä sanomalehteä Rangoonissa. Kun U Po Hnit kuoli Thantin ollessa 14-vuotias, perheenjäsenten kesken alkoi suuri perintökiista.
Thant opiskeli Rangoonin yliopistossa historiaa ja toimi opettajana.

Virkamiespalvelus

Kun U Nu tuli juuri itsenäistyneen Burman ensimmäiseksi pääministeriksi, hän pyysi Thantia tiedottajakseen vuonna 1947. Thant ja Nu olivat tavanneet yliopistossa, joten he tunsivat toisensa opiskeluajoilta.
Thantista tuli Burman lehdistöjohtaja 1947, radiojohtaja 1948 sekä tiedotusministeri ja pääministerin neuvonantaja vuosiksi 1951–1957. Hän osallistui myös Nun kanssa suureen Aasian ja Afrikan maiden väliseen konferenssiin Bandungissa, Indonesiassa vuonna 1955. Siinä luotiin Sitoutumattomien maiden liikkeen perusta. Thantista tuli Nun läheisin neuvonantaja hallituksessa. Vuosina 1957–1961 hän oli Burman YK:n edustajana ja alkoi ajaa muun muassa Algerian itsenäisyyssodan neuvotteluja.

YK:n pääsihteeri

Thantista tuli YK:n pääsihteerin sijainen 3. marraskuuta vuonna 1961, kun Dag Hammarskjöld kuoli lento-onnettomuudessa Nbolassa, Pohjois-Rhodesiassa, yrittäessään neuvotella Kongon kriisin osapuolten kanssa. Hän vieraili Suomessa heinäkuulla 1962. Yleiskokous valitsi Thantin YK:n pääsihteeriksi 30. marraskuuta vuonna 1962. Ceylonin YK-valtuutettu perusteli Thantin valintaa seuraavasti:
»Iässä, jossa voima usein liittyy jylisevään ääneen ja nyrkinheristykseen, – – U Thant edustaa toisenlaista voimaa, hiljaisuuden ja arvokkuuden mahtia. Hänessä yhdistyy erinomaisella tavalla luja ihminen ja toisaalta neuvotteluun luottava diplomaatti.» 
(G. P. Malalasekera, suom. Jaakko Ilvessalo)
Thantin ensimmäistä kautta leimasi Kuuban ohjuskriisi lokakuussa 1962. Ohjuskriisi jännitti maailmanpoliittisen tilanteen äärimmilleen mutta ei kuitenkaan sytyttänyt sotaa.
YK:n turvallisuusneuvoston yksimielisestä suosituksesta Thant valittiin toiselle pääsihteerikaudelle 2. joulukuuta 1966. Kausi jatkui hänen eläkkeelle siirtymiseensä saakka 1971.
Thantin toisen kauden aikana YK laajeni voimakkaasti, kun siihen liittyi kymmeniä Aasian ja Afrikan maita. Samaan aikaan YK perusti monia uusia organisaatioita, kuten UNDP:n, UNCTAD:n ja UNEP:n. 
Thant kritisoi voimakkaasti Etelä-Afrikan apartheidhallitusta. Hänen toiseen virkakauteensa sijoittuivat myös Kuuden päivän sota Arabimaiden ja Israelin välillä vuonna 1967, Prahan kevät vuonna 1968 ja Intia-Pakistanin sota, joka johti itsenäisen Bangladeshin valtion syntyyn vuonna 1971. Häntä kritisoitiin Yhdysvalloissa ja Israelissa, kun hän suostui vetämään YK:n rauhanturvaajat pois Siinailta vuonna 1967 Egyptin presidentti Nasserin pyynnöstä. Thant oli matkustanut henkilökohtaisesti Kairoon käydäkseen viime hetken rauhanneuvotteluja Nasserin kanssa, joka suunnitteli sotaa Israelia vastaan. 
Thantin hyvät suhteet Yhdysvaltoihin viilenivät, kun hän rupesi avoimesti kritisoimaan Yhdysvaltain Vietnamin sotaa. Hän yritti neuvotella rauhasta Washington D.C.:n ja Hanoin välillä, mutta Johnsonin hallinto esti tämän. 
Thant osoitti mielenkiintoa myös UFO-keskusteluja kohtaan ja kutsui vuonna 1967 amerikkalaisen atomifyysikon tohtori James E. McDonaldin puhumaan YK:ssa ufoista.

Eläkkeelle

23. tammikuuta vuonna 1971 Thant ilmoitti jäävänsä eläkkeelle henkilökohtaisen syyn takia ja sanoi ettei hän Vietnamin tilanteen vuoksi pyri kolmannelle kaudelle. YK:n turvallisuusneuvosto etsi Thantille seuraajaa viikkokausien ajan, kunnes virkaan lopulta valittiin Itävallan uusi YK:n suurlähettiläs Kurt Waldheim 21. joulukuuta vuonna 1971 – vain 10 päivää ennen kuin Thantin toinen virkakausi päättyi. 
Jäähyväispuheessaan YK:n yleiskokouksessa Thant ilmoitti olevansa nyt vapaa ja helpottunut työnsä loputtua. New York Times kirjoitti pääkirjoituksessaan joulukuussa 1971, että U Thant oli suuri rauhantekijä, jonka viisaita neuvoja tarvittaisiin vielä hänen eläkkeellejäämisensä jälkeenkin.

Kuolema

Thant kuoli keuhkosyöpään New York Cityssä 25. marraskuuta vuonna 1974. Burmaa hallitsi sotilasjuntta, jonka päämies, kenraali Ne Win oli kateellinen Thantille tämän kansainvälisen uran vaiheista ja suosiosta Burmassa. Ne Win kieltäytyi järjestämässä Thantille valtiollisia hautajaisia. Yksi syy juntan katkeruuteen oli Thantin suhde U Nun demokraattiseen hallitukseen, jonka Ne Win oli syrjäyttänyt 2. maaliskuuta vuonna 1962. 
Kun Thantin arkku lennätettiin Yhdistyneiden kansakuntien päämajasta New York Citystä Rangooniin, kentällä ei ollut vastaanottoa eikä kunnianosoituksia. 
Thantin hautajaiset järjestettiin 5. joulukuuta vuonna 1974. Kymmeniätuhansia ihmisiä oli kaduilla jonottamassa nähdäkseen hänen arkkunsa, joka oli nähtävänä urheilustadionilla ennen hautaustilaisuutta. Ryhmä opiskelijoita piiritti Thantin arkun ja hautasi sen Rangoonin ylioppilastalon raunioihin; Ne Winin hallitus oli tuhonnut talon dynamiitilla vuonna 1962. 5.–11. joulukuuta Rangoonin opiskelijat rakensivat raunioihin väliaikaisen mausoleumin Thantille ja pitivät sen luona hallituksen vastaisia puheita. 
Aikaisin aamulla 11. joulukuuta hallituksen joukot hyökkäsivät yliopiston kampukselle ja ampuivat joitakin mielenosoittajia, jotka vartioivat Thantin arkkua. Arkku haudattiin Yangoniin Shwe Dagon kultaisen pagodin juurelle. Tämän välikohtauksen jälkeen rangoonilaiset osoittivat kaduilla mieltään hallitusta vastaan, ja Rangooniin julistettiin hätätila. Tätä tapausta kutsutaan Burman historiassa U Thantin kriisiksi. Hätätila poistettiin 1. syyskuuta 1976.
U Thantin muistelmat View from the UN julkaistiin postuumisti vuonna 1978.