google/wiki40b huggingface dataset:
Hr. Ms. Dordrecht (M852)

Valmistus

Alus tilattiin Van der Giessen de Noord telakalta Alblasserdamista. Sen köli laskettiin 5. tammikuuta 1981 ja alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1981. Alus valmistui 16. marraskuuta 1983.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 5. heinäkuuta 2001 ja se myytiin 2005 Latvialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Tālivaldis runkonumerolla M-06.
USS Woolsey

Palvelus

Bathin edustalla järjestettyjen koeajojen ja Bostonin laivastontelakalla ja Newport Toledon laivastoasemalla tehtyjen varustamisten päätyttyä Woolsey lähti 9. lokakuuta New Yorkiin kohdatakseen USS Virginian Euroopan matkaa varten. Alukset lähtivät 13. lokakuuta New Yorkin satamasta suojaten saattuetta HX-52. Suhteellisen tapahtumaköyhän matkan päätteeksi saattue luovutettiin Britannian kuninkaallisen laivaston saattajille 22. lokakuuta. Woolsey suuntasi tehtävästä vapauduttuaan Islannin pohjoisosassa sijaitsevaan Buncranaan, jonne se saapui seuraavana päivänä. Kaksi päivää myöhemmin alus lähti merelle kohti Azorien Ponte Delgadaa, josta se jatkoi tankkauksen jälkeen matkaansa. Alus saapui New Yorkiin 5. marraskuuta. Oltuaan kuukauden New Yorkissa, minä aikana sotatoimet päättyivät aselepoon 11. marraskuuta. Alus lähti New Yorkista Eurooppaan liittyäkseen Yhdysvaltain laivasto-osastoon. Alus saapui Brestiin 20. joulukuta ilmoittautuen Eurooppaan sijoitetun laivasto-osaston komentajalle.
Alus suoritti seuraavien seitsemän kuukauden aikana erilaisia tehtäviä Euroopassa kuten toimien yhteysaluksena kuljettaen postia ja matkustajia Brestin ja Britteinsaarten satamien ennen kaikkea Plymouthin ja Southamptonin  välillä. Alus oli 11. maaliskuuta 1919 yksi neljästä hävittäjästä, jotka saattoivat presidentti Woodrow Wilsonia kuljettaneen George Washingtonin Brestiin. Woolsey saattoi Versailles'n rauhankokouksen päätyttyä presidenttiä kuljettaneen George Washingtonin Yhdysvaltoihin. Alukset lähtivät Brestistä kesäkuun lopulla 1919 ja ne saapuivat Hampton Roadsiin 8. heinäkuuta.
Kymmenen päivää saapumisensa jälkeen Woolsey lähti jälleen merelle liittyäkseen Tyynenmeren laivastoon. Alus saapui 24. heinäkuuta Panamaan läpäisten kanavan ja jatkaen matkaansa kohti Havaijilla järjestettäviä sotaharjoituksia, joiden päätyttyä se palasi San Diegoon. Alus poistettiin 31. toukokuuta 1920 Mare Islandin laivastontelakalla palveluksesta ja se palautettiin palvelukseen 20. lokakuuta. Alus liittyi Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se operoi Yhdysvaltain länsirannikolla. Alukseen törmäsi 26. helmikuuta 1921 Panaman edustalla lähellä Coiban saarta SS Steel Inventor, jonka keula leikkasi hävittäjän rungon kahtia. Woolsey upposi turman seurauksena.
Mount Sentinel

Historia

Vuonna 1902 Northern Pacific Railway -rautatieyhtiö lahjoitti Montanan yliopistolle maata Sentinel-vuorelta. Yhdysvaltain kongressi lahjoitti myöhemmin yliopistolle maata niin, että yliopiston omistukseen kuului maata vuoren juurelta vuoren huipulle. Näin Montanan yliopistosta tuli ainoa Yhdysvaltalainen yliopisto, joka omistaa vuoren. Vuonna 2000 Missoulan kaupunki osti myös maata vuoren rinteiltä.

Historia

Ensimmäinen polku ylös vuoren rinnettä paikkaan, mihin M-kirjain myöhemmin tulisi, tehtiin yliopiston metsätieteiden opiskelijoiden toimesta vuonna 1908. 1909 yliopiston kolmannen vuoden opiskelijat rakensivat ensimmäisen kirjaimen valkaistuista kivistä polun yläpäähän. 1912 ensimmäisen vuoden opiskelijat rakensivat pienen puisen M-kirjaimen. Puinen pystyssä seisova kirjain maksoi 18 dollaria. Tuuli tuhosi puisen kirjaimen 1914 ja uudelleen, kun uusi kirjain oli saatu tilalle.
Vuonna 1915 uusi M-kirjain rakennettiin valkaistuista kivistä 60 metriä (200 jalkaa) alkuperäistä kirjainta ylemmäs. Vuonna 1968 tämä korvattiin betonisella kirjaimella, jonka koko on 38 kertaa 30 metriä (125 kertaa 100 jalkaa), koska vanhan kirjaimen ylläpito ei enää kannattanut. Tämä betoninen kirjain on yhä Sentinel-vuoren rinteellä.

Perinne

Vuosien 1915 ja 1968 välillä, kun M-kirjain koostui valkaistuista kivistä, ensimmäistä vuottaan opiskelevat pojat nousivat joka vuosi vuorelle valkaisemaan kirjaimen uudelleen. Perinne päättyi betonisen kirjaimen rakentamiseen.
Vuodesta 1919 alkaen ensimmäistä vuottaan opiskelevat pojat ovat kiivenneet kirjaimelle Homecoming-juhlan aikaan ja valaisseet M-kirjaimen ääriviivan rautatielyhdyillä. Tämä perinne jatkuu nykyään yliopiston yliopiston advokaattien toimesta.
Vuosittain Amerikan alkuperäiskansoista tiedottavalla Native American Awareness Week -teemaviikolla M-kirjaimen juurella järjestetään auringonnoususeremonia.

Vandalismi

Vuonna 1914 ensimmäisen vuoden opiskelijat nousivat valkaisemaan kivistä M-kirjainta, mutta järjestivätkin kivet uudellen muodostamaan ”'14”. Laskeuduttuaan vuorelta toisen vuoden opiskelijat lähettivät ensimmäisen vuoden opiskelijat järjestämään kivet takaisin M-kirjaimeksi.
Vuonna 1920 Montanan yliopiston joukkueen voitettua Montanan osavaltionyliopiston, joukko osavaltionyliopiston joukkueen kannattajia kiipesi vuorelle ja maalasi kirjaimen kirkkaansinisen ja kullan väriseksi. Aikaisin seuraavan aamuna Montanan yliopiston kannattaja huomasi kepposen ja herätti joukon muita opiskelijoita auttamaan kirjaimen maalauksesessa takaisin valkoiseksi.
Kaarikaiku

Kaarikaiku on sadetutkassa kaarimainen rankkasadealue, joka on monesti ukkospilvijärjestelmä. Kaari koostuu pistemäisistä rankkasadealueista tai voi olla yhtenäinenkin. Monesti kaarimaisen rankkasadelueen takana näkyy hieman heikompi sadealue.
Kaarikaikuun liittyy monesti voimakkaita, myrskyisiä tuulia, jotka voivat kaataa metsää ja olla ihmiselle vaarallisia. Kaarikaikuun liittyvä myrskytyuuli on monesti derecho-tyypin syöksyvirtaus, harvemmin trombi. Suomessa havaittiin kaarikaiku esimerkiksi heinäkuussa 2010, jolloin Asta-myrsky kulki Kaakkois-Suomesta Keski-Suomeen.
Kaarikaiku syntyy yhdestä ukkosesta ja kehittyy myöhemmin pilkkua muistuttavaksi kaiuksi. Kaarikaiku on tyypillinen mesomittakaavan konvektiivinen järjestelmä.
Jussi Raittinen

Paavo Juhani "Jussi" Raittinen (s. 15. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan soolouransa sekä muun muassa The Boys -yhtyeen lisäksi monien kappaleiden sanoittaja-säveltäjänä ja sovittajana.
Jussin pikkuveli Eero Raittinen on myös muusikko ja The Boys -yhtyeen alkuperäisjäsen. Heidän vanhempansa ovat toimitusjohtaja ja Suomen Pankin johtokunnan jäsen Paavo Raittinen ja Rakel Jotuni. Kirjailija Maria Jotuni oli heidän äitinsä isän sisar.
Raittinen ryhtyi ammattimuusikoksi käytyään armeijan vuonna 1966. Hän vaikutti 1960-luvulla rautalankamusiikkia soittaneissa yhtyeissä The Esquires ja The Sounds.
Vuonna 1974 Raittinen voitti Syksyn sävelen kappaleella Metsämökin tonttu. Hän on esiintynyt myös useissa musiikkiohjelmissa, muun muassa juontajana 1990-luvulla Yle TV2:lla esitetyssä Triangeli-visailuohjelmassa.
Opetusministeriö myönsi Raittiselle vuonna 2004 valtion taiteilijaeläkkeen tunnustukseksi hänen ansiokkaasta toiminnastaan luovana ja esittävänä taiteilijana. Marraskuussa 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.
Stadin Slangi ry. valitsi Raittisen vuoden 2014 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2014.
Raittisen urasta on ilmestynyt kaksi teosta. Vuonna 2003 ilmestyi Muistan vielä vuonna -56 ja vuonna 2014 Vanha rokkistara.

Yksityiselämä

Raittinen on naimisissa Carita Raittisen kanssa, jonka tapasi jo vuonna 1966. Heillä oli Jukka-niminen poika, joka syntyi vuonna 1975 ja kuoli sydänleikkaukseen vuonna 2013.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1938 loppuottelu

Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat Italia ja Unkari. Se pelattiin 19. kesäkuuta 1938 Pariisin Olympique Yves-du-Manoir -stadionilla. Ottelu päättyi Italian 4–2-voittoon.

Ottelu

Loppuottelu pelattiin 19. kesäkuuta kello 17.00 paikallista aikaa Pariisin Olympique Yves-du-Manoir -stadionilla. Italia oli välieräottelussa kukistanut Brasilian, joka pelasi ottelun ilman tähtipelaajaansa, turnauksen maalikuninkuuden voittanutta Leônidas da Silvaa. Unkari puolestaan oli välierissä kohdannut Ruotsin. Italialaiset pelasivat loppuottelun jälleen perinteisissä taivaansinisissä "azzurri"-pelipaidoissaan, vaikka olivat aikaisemmin esiintyneet diktaattori Mussolinin vaatimuksesta myös fasistien mustissa paidoissa.
Ottelun avausmaalin teki Gino Colaussi jo 6. peliminuutilla Giuseppe Meazzan pitkän poikittaissyötön jälkeen. Unkari onnistui kuitenkin tasoittamaan pelin vain kahta minuuttia myöhemmin. Avausjaksolla nähtiin vielä kaksi maalia, kun ensin Silvio Piola laukoi pallon oikeaan yläkulmaan 16. minuutilla, jälleen Meazzan syötöstä, ja Colaussi vei Italian jo kahden maalin johtoon 19 minuuttia myöhemmin. Toinen jakso alkoi Italian hallinnassa, mutta Unkarin maalivahti Antal Szabo piti torjunnoillaan joukkueensa mukana taistelussa. Lopulta Unkari kavensi Gyorgy Sarosin maalilla 20 minuuttia ennen loppua, mutta 82. peliminuutilla Silvio Piola iski Unkarin puolustuksen harhasyötön jälkeen lopullisen ratkaisun. Näin Italia voitti toisen peräkkäisen maailmanmestaruutensa. Vittorio Pozzosta tuli ensimmäinen kaksi maailmanmestaruutta voittanut valmentaja. Pelaajista Giuseppe Ferrari, Guido Masetti, Giuseppe Meazza ja Eraldo Monzeglio olivat mukana voittamassa maailmanmestaruutta myös neljä vuotta aiemmin.
Joidenkin väitteiden mukaan unkarilaiset olisivat hävinneet ottelun tahallaan, koska Mussolini oli uhannut Italian pelaajien henkeä mahdollisen häviön seurauksena. Tarina ei kuitenkaan mitä todennäköisimmin pidä paikkaansa. Mussolini oli ennen ottelua lähettänyt pelaajilleen viestin "Vincere o morire!" – "Voitto tai kuolema!", mutta se ei ollut uhkaus, vaan pelkkää fasistista retoriikkaa. Mussolini tapasi Italian joukkueen myöhemmin Roomassa ja palkitsi heidät kultaisella ansiomerkillä sekä 8 000 liiran bonuksella, joka vastasi tavallisen työläisen kolmen kuukauden palkkaa.
GRK

Historia

Vuonna 2018 GRK osti Komsor Oy:n rataliiketoiminnan.
14. tammikuuta 2019 Graniittirakennus Kallio Oy vaihtoi nimensä GRK Infra Oy:ksi.
Vuonna 2019 GRK osti SL Asfaltti Oy:n koko liiketoiminnan. Yrityskaupalla GRK aloittaa asfaltointiliiketoiminnan.
Traakki

Traakki (tai draakki) on lohikäärmeen pienempikokoinen sukulainen. Toisin kuin lohikäärmeellä, traakilla on vain kaksi raajaa ja siivet. Usein traakit eivät voi syöstä tulta, kun taas lohikäärmeet voivat.
Traakeista kertovia taruja on ollut muun muassa Kiinassa, Egyptissä, Etiopiassa, Skandinaviassa ja asteekkien keskuudessa. Traakki-sana on väännös ruotsinkielisestä sanasta drake ja tämä taas latinalaisesta draco. Traakki on suosittu vaakunaeläin Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa, missä sitä kutsutaan englanninkielisellä nimellä wyvern.
Keskiajan Euroopan traakin hengitys löyhkää rikiltä ja raadolta ja sen nenästä loimuaa tuli. Se tuhoaa kokonaisia kyliä yhdellä hännän pyyhkäisyllä ja murskaa uhrit hännällä kuristamalla.
Vaakunaeläimenä traakki edustaa voimaa ja valtaa, mutta myös pahuutta ja kateutta.
Traakit ovat tarinoiden mukaan myös lohikäärmeitä, joilla ei ole erillisiä etujalkoja. 
Ruumiinosat: Nahkasiivet, suomupeitteinen pää, vankat jalat, pitkä häntä.
HMS Magne (1905)

Valmistus

Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Britanniasta ja se valmistettiin Yarrowin toimittamien suunnitelmien mukaan. Alus laskettiin vesille 21. elokuuta 1905 ja se liitettiin laivastoon 13. syyskuuta.
David Carradine

Elämä ja ura

Carradine syntyi Kalifornian Hollywoodissa näyttelijä John Carradinen ja tämän ensimmäisen puolison Ardanellen poikana. Hän opiskeli San Francisco State Universityssa. 1970-luvulla Carradine nousi huomattavaan suosioon televisiosarjasta Kung Fu.
1990-luvulla Carradine palasi vanhaan rooliinsa sarjan Kung Fu: The Legend Continues myötä, ja hän vieraili muun muassa Lizzie McGuiressa.

Kuolema

Carradine löydettiin kuolleena 4. kesäkuuta 2009 hotellihuoneensa kaapista Bangkokissa. Ruumis löydettiin alastomana sidottuna naruun, jonka pää oli kaulan, ja toinen pää sukupuolielinten ympärillä. Kuolemaa epäiltiin aluksi itsemurhaksi, mutta pian uutisoitiin, että kuolema saattoi olla seksuaalista kiihotustilaa voimistavasta hypoksifiliasta seurannut onnettomuus. Myös Carradinen edustaja ja perheenjäsenet kertoivat uskovansa onnettomuuteen itsemurhan sijasta.
SimBin

Julkaistut pelit

Lisäksi yhtiö on julkaissut pelin Storm: Frontline Nation, jonka on kehittänyt Colossai Studios.
Fredrik Valros

Fredrik Alexander Valros (9. lokakuuta 1887 Hiittinen – 10. maaliskuuta 1956 Tukholma) oli suomalainen lehtimies, joka oli muun muassa Svenska Pressen -lehden päätoimittajana.
Valros toimi Svenska Tidningenin päätoimittajana vuoteen 1921 saakka, Nya Dagligt Allehandan toimittajana 1922–1924 sekä Hufvudstadsbladetissa toimituksen jäsenenä vuodesta 1925 ja toimituspäällikkönä 1928, Valros oli Svenska Pressenin päätoimittaja 1930–1944 ja Hufvudstadsbladetin Tukholman-kirjeenvaihtaja 1944–1945. Hän oli sitten Suomen Yleisradion ruotsalaisen osaston ohjelmapäällikkönä 1945–1946 ja toimi viimeksi Finska Pressmeddelandenin toimittajana Tukholmassa vuodesta 1946 alkaen.
Valros oli Finlands Svenska Publicistförbundin puheenjohtaja 1933–1945, Yleisradion ohjelmaneuvoston jäsen 1935–1946 sekä ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen jäsen vuodesta 1943. Valros oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1946.
Valros noudatti jatkosodan aikana saksalaisvastaista linjaa Svenska Pressenin päätoimittajana, ja hän kuului Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajiin. Alkuvuodesta 1944 Svenska Pressen julkaisi ennenaikaisesti tietoja Suomen erillisrauhahankkeista ja Leningradin piirityksen murtumisesta, minkä seurauksena lehden numeroita takavarikoitiin. Valtioneuvosto lakkautti Svenska Pressenin 7. kesäkuuta 1944, kun se oli julkaissut läntisistä lähteistä saamansa tiedon Normandian maihinnoususta. Kun lehti saman vuoden syksyllä sai taas ilmestymisluvan, Valros ei jatkanut enää sen päätoimittajana. Jatkosodan aikaisen sensuurielimen, Valtion tiedoituslaitoksen johtajana toiminut akateemikko Kustaa Vilkuna antoi myöhemmin Valrosille tunnustuksen tämän rohkeasta ja johdonmukaisesta toiminnasta pohjoismaisen demokratian puolustajana Natsi-Saksan painostusta vastaan. 
Fredrik Valros oli naimisissa 1912–1938 Olivia Söderströmin (k. 1938) kanssa ja vuodesta 1941 Maja Bruunin kanssa.
Lakeuksien lukko (elokuva)

Juoni

Leinosen romaanin keskeisten henkilöiden esikuvat ovat todellisuudesta, Pohjanmaalta, maanviljelysneuvos Gustaf August Wasastjerna ja Jouppilan tilan isäntä, ajankohta on 1859. Isäntä ei suostu myymään maata patruunalle, ja he katsovat pahalla silmällä, kun heidän lapsensa löytävät toisensa.

Arviot

Aikalaisarvioissa Kassilan ohjaustyö sai pääasiassa kiitosta. Erityistä huomiota keräsi näyttelijä Aku Korhonen: hän on ”se, jonka harteilla koko filmi oikeastaan kestääkin” (Paula Talaskivi, Helsingin Sanomat), joskin hänen näyttelijäntyönsä saa muun muassa Eugen Terttulalta (Suomen Sosialidemokraatti) myös arvion ”teatraalinen”. Myös Matti Oraviston osasuoritus saa myönteistä huomiota. Erityistä kiitosta saa Pentti Unhon kuvaustyö, jonka varaan Hufvudstadsbladetin Hans Kutterin mielestä koko elokuva asettuu. 
Myöhemmin elokuvaa on luonnehdittu Romeo ja Julia -mukaelmaksi, jossa vastakkain ovat kartanonherra ja talonpoika. Elokuvan kantavana voimana pidetään edelleen Aku Korhosta. Kiitosta saa myös se, että Kassila on saanut itse muokata käsikirjoitusta, minkä työtavan toimivuus on osoittautunut hyväksi myöhemminkin.
Sisyfos (satyyrinäytelmä)

Historia

Sisyfos esitettiin Ateenan Dionysia-juhlilla vuonna 415 eaa. Näytelmän teksti katosi joskus myöhemmän antiikin tai keskiajan aikana. Näytelmän säilynyt osa on peräisin Sekstos Empeirikoksen teoksesta Matemaatikkoja vastaan (IX.54). Myös muut antiikin aikaiset kirjailijat, mm. Aetios, lainaavat ilmeisesti Sekstoksesta riippumatta osia samasta tekstikohdasta tai viittaavat siihen.
Tutkijat ovat olleet erimielisiä siitä, kenen kirjoittama näytelmä on. Antiikin ajan lähteissä näytelmä on laitettu joko Kritiaan tai Euripideen nimiin. Sekstos laittoi näytelmän Kritiaan nimiin ja käytti sitä todisteena Kritiaan ateismista. Myös Hermann Alexander Dielsin ja Walther Kranzin teoksessa Die Fragmente der Vorsokratiker se on laitettu Kritiaan nimiin ja luettu vanhemman sofistiikan edustajien teosten joukkoon.
Viime aikoina tutkijat (mm. Dihle 1977, Kahn 1997) ovat kasvavassa määrin alkaneet kyseenalaistaa perinteistä näkemystä siitä, että näytelmä olisi Kritiaan kirjoittama, ja esittäneet Euripidesta sen kirjoittajaksi. Euripidestä on arvioitu teoksen kirjoittajaksi muun muassa sillä perusteella, että tekstissä on yhtäläisyyksiä Euripideen näytelmään Kyklooppi. Lisäksi hänen tiedetään kirjoittaneen Sisyfos-nimisen näytelmän.

Sisältö

Näytelmästä on säilynyt ainoastaan 42-rivinen fragmentti eli tekstikatkelma. Se on kirjoitettu jambisella trimetrillä. Fragmentin sanat ovat näytelmän nimihenkilön Sisyfoksen lausumia:
»-- joku fiksu ja taidokas mies sai päähänsä keksiä että kuolevaisten pitää pelätä jumalia, jotta pahoilla olisi jotakin pelättävää silloinkin kun he tekisivät ja puhuisivat ja ajattelisivat jotakin salassa. Siitä syystä hän otti käyttöön jumaluuden -- joka näkee ja kuulee mielessään» 
Näytelmän säilynyt teksti on ateistinen siinä, että sen mukaan uskonto ei perustu todelliseen uskoon jumalien olemassaolosta, vaan on ihmisen kehittämä keino, jonka avulla ihmiset saadaan noudattamaan lakeja jumalallisen rangaistuksen pelossa. Alun perin lait säädettiin estämään ihmisiä tekemästä pahaa, mutta ne eivät estäneet ihmisiä tekemästä pahaa salaa. Siksi tarvittiin jumalia, jotka tietävät ja näkevät kaiken. Jumalat sijoitettiin mahdollisimman pelättävään paikkaan, ylös taivaalle.
Ateistisen uskonnonfilosofian ohella tekstistä on löydetty myös muita filosofisia piirteitä; sen ajatukset on kytketty muun muassa yhteiskuntasopimusteorioihin sekä Platonin ajatukseen "jalosta valheesta".
Zuzana Čížková

Zuzana Čížková (s. 10. joulukuuta 1982 Praha) on tšekkiläinen kuvanveistäjä ja taidemaalari.
Čiżková vietti lapsuutensa  Brandýs nad Labemin kaupungissa. Hän vietti paljon aikaa isoisänsä, joka oli restauroija, kanssa. Hän opiskeli kuvanveistoa ja kiventyöstämistä Hořicen kaupungin kuvanveisto-oppilaitokssa. Taideopintojaan hän jatkoi Prahassa Taiteen, Arkkitehtuurin ja Muotoilun akatemiassa Kurt Gebauerin oppilaana. Hän valmistui vuonna 2011. Jo opiskeluaikanaan  Čiżková  keskittyi perinteisten materiialien kuten kipsin ja kiven käsittelyyn. Myöhemmin hän erikoistui uudenlaiseen betonitekniikkaan, jonka kehitti yhdessä sementtiä tutkivan instituutin kanssa. 
Ranskassa Čiżkován työt herättivät kiinnostusta ja hän osallistui Salon des Artistes Independantsiin vuosina 2006 ja 2007. Hänen töitään on ollut esillä myös Baselissa, Sveitsissä. Iso- Britanniassa hänelle myönnettiin Winton Train Avard vuonna 2009.  Uransa varrella Čiżková on tehnyt lukuisia julkisia teoksia eri kaupunkeihin. Niitä on Prahassa, Brandýs nad Labemissa ja Poděbradyssa.
Antti Kovanen

Antti Kovanen (13. heinäkuuta 1929 Vaasa – 2001) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Kovanen liittyi Suomen Kommunistisen puolueen jäseneksi 1950 ja opiskeli Moskovassa NKP:n puoluekoulussa vuodesta 1955 alkaen. Kovanen oli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Moskovan radion suomenkielisen toimituksen jäsen ja toimi myös Yleisradion ja Kansan Uutisten avustajana. Myöhemmin Kovanen toimi Yleisradion toimittajana Suomessa.
Kovanen haastatteli 3. heinäkuuta 1961 Suomessa vieraillutta kosmonautti Juri Gagarinia. Hän nousi yhdessä kuvausryhmän kanssa Moskovasta tulleeseen junaan Lahdessa ja teki 10 minuuttia kestäneen haastattelun junan matkatessa Helsinkiin.
Vuonna 1970 Kovanen julkaisi kirjan Kommunismin kriisi jossa hän käsitteli Tšekkoslovakian miehitystä 1968 ja sitä seuranneita puoluepuhdistuksia, Neuvostoliiton ja Kiinan erimielisyyksiä sekä SKP:n sisäisiä erimielisyyksiä. Kirjan julkistamisen seurauksena Kovanen joutui SKP:n taistolaisten lyömäksi, eivätkä myöskään Aarne Saarisen johtamat enemmistökommunistit tukeneet häntä. Kovanen erotettiin SKP:stä vielä samana vuonna. Katkeroituneena hän liittyi myöhemmin SDP:n jäseneksi.
Vuonna 1976 Kovanen julkaisi omaelämäkerrallisen lapsuus- ja nuoruusvuosiinsa sijoittuvan romaanin Työläisen kakara.
Nina Gunke

Anna Katarina "Nina" Gunke (s. 12. heinäkuuta 1955) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Medicinmannen (2005), mutta hän on ansioitunut niin ikään teatterissa ja elokuvissa.
Gunke syntyi Lidingössä, Tukholman läänissä. Hän oli 1980-luvun alussa naimisissa näyttelijä-ohjaaja Göran Stangertzin kanssa; tytär Niki Gunke Stangertz on näyttelijä.
Rajajääkäriprikaati

Rajajääkäriprikaati perustettiin Päämajan käskyllä 26. kesäkuuta 1944 ja sen joukoiksi määrättiin Rajajääkäripataljoona 4 (RjP 4), Rajajääkäripataljoona 7 (RjP 7) sekä Rajajääkäripataljoona 8 (RjP 8). Prikaati löi takaisin suomalaissyntyisen venäläisen eversti Vallin komentaman Neuvostoliiton 30. prikaatin hyökkäyksen Ruotausjärven, Shemeikan ja Kontron maastossa käydyissä taisteluissa 18.-22. heinäkuuta 1944.
Theodoros I Laskaris

Theodoros I Laskaris (1174–1222) oli Nikaian keisarikunnan hallitsija ja Bysantin keisari maanpaossa vuosina 1208–1222.
Sen jälkeen kun neljäs ristiretki valtasi Konstantinopolin ja perusti latinalaisen keisarikunnan Theodoros pakeni Nikaiaan. Nikaiasta tuli latinalaisia vastustavien keskus. Latinalainen armeija kukisti hänet vuonna 1204, mutta se joutui palaamaan kun bulgaarit hyökkäsivät. Theodoros rupesi kokoamaan uutta bysanttilaista valtiota Vähässä-Aasiassa. Vuonna 1206 hän julistautui keisariksi.
Theodoros joutui puolustamaan valtakuntaansa monilta uhilta. Häntä vastaan hyökkäsivät latinalaisen keisarikunnan Henrik Flanderilainen‎, Trebizondin keisarikunnan Aleksios Komnenos ja Rümin sultanaatin Kay Khusrau I. Suurimman voittonsa Theodoros koki vuonna 1210, kun hän kukisti turkkilaiset Antiokian lähellä ja vangitsi entisen keisarin Aleksios III:n.
Theodoroksen ensimmäinen vaimo oli Anna Komnena Angelina, Aleksios III:n tytär. Heillä oli kaksi tytärtä Eirene Laskarina (naimisissa Johannes III Dukasin kanssa) ja Maria Laskarina (naimisissa Unkarin Béla IV:n kanssa). Annan kuoleman jälkeen vuonna 1212 Theodoros meni naimisiin Armenian kuninkaan Ruben III:n tyttären Filippan kanssa. Pari sai yhden lapsen, Konstantinoksen. Mutta avioliitto mitätöitiin vuoden päästä ja pojasta tehtiin perinnötön. Theodoroksen kolmas vaimo oli Marie de Courtney, Courtnayn Pietarin ja Flanderin Jolandan tytär.
Sateenkaaren värejä, tummia sävyjä

Sisältö

Maire Gullichsen ehti ennen 1990 tapahtunutta kuolemaansa kirjoittaa muistelmistaan lapsuutensa ja nuoruutensa vaiheet kihlaukseen Harry Gullichsenin kanssa. Saatuaan tämän jakson valmiiksi ja esitellyksi kustantajalle hän oli leikitellyt ajatuksella myöhempien vaiheiden kirjoittamisesta. Gullichsen havainnoi ympäristöään ja ihmisiä ensisijaisesti maalarina eikä tekstissään käy analysoimaan kuvaamiaan henkilöitä, kuten hän ei myöskään erittele kokemuksiaan ja niiden taustoja. Muistelmien teemoja ovat Noormarkussa vietetyt lapsuuden kesät, koulunkäynti talvella Helsingissä, vuoden 1918 tapahtuman perheen kannalta, mutta myös kapinointi ankaraa isää vastaan.
Muistelmien viimeistelijöinä toimivat Gullichsenin tytär, professori Lilli Alanen ja toimittaja Cita Reuter käyttäen aineistona Gullichsenin muistiipanoja, kirjeitä ja päiväkirjoja. Alanen on vielä täydentänyt suomenkielistä versiota myöhemmin löytyneen uuden teksti- ja kuva-aineiston pohjalta. Teoksessa on lisäksi Gullichsenin sihteerin Helena Woirhayen artikkeli Gullichsenin myöhemmistä elämänvaiheista suomalaisen taide-elämän kannalta.

Vastaanotto

Kokonaisuutena teos luo kuvan rikkaan teollisuussuvun tyttären kasvamisesta aikuiseksi omaksi itsekseen ulkoisesti loisteliaassa ympäristössä, tyrannimaisen isän kasvatuksessa, josta nuorena kuolleet veljet kärsivät eniten.
Sateenkaaren värejä, tummia sävyjä on kriitikon mukaan toteutettu huolellisesti, ja se on myös kielellisesti hyvä. Gullichsenin elämänvaiheita taustoittavat kuvaukset hänen elinympäristöstään ja maailman tapahtumista.