google/wiki40b huggingface dataset:
Paikallinen sopiminen

Paikallinen sopiminen ja oikeustiede

Oikeustieteen kokonaisuudessa paikallisessa sopimisessa on kysymys työoikeuden ja sopimusoikeuden sekä sosiaalioikeuden piiriin kuuluvasta ilmiöstä. Perinteisesti paikallisen sopimisen on katsottu kuuluvan työoikeuden alaan, ja esimerkiksi sitä koskevaa opetusta tarjotaan osana työoikeuden opintokokonaisuuksia.
Paikallinen sopiminen on oikeustieteellisestä näkökulmasta ongelmallinen, koska sopimusoikeuden keskeisen sopimusvapauden periaatteen liittäminen työoikeuteen tuottaa useita tosiasiallisia ongelmia. Näistä keskeisin on työntekijän ja työnantajan aseman välillä vallitseva epäsymmetria. Tämä epäsymmetria liittää paikallisen sopimisen myös sosiaalioikeuteen.
Suomen ja useiden muiden maiden lainsäädännössä tätä työnantajan ja työntekijän välillä vallitsevan epäsymmetrian muodostamaa ongelmaa on ratkaistu antamalla työntekijälle ns. heikomman osapuolen suojan johon työntekijä voi vedota. Tällä yleisellä työoikeudellisella periaatteella joka koskettaa myös paikallista sopimista on tosiasiallisesti myös sosiaalioikeudellinen luonne.

Paikallinen sopiminen ja yhteiskuntatieteet

Paikallinen sopiminen sijoittuu oikeustieteen ohella myös useille yhteiskuntatieteiden aloille. Esimerkiksi valtio-opissa ja sosiologiassa paikallista sopimista voidaan tarkastella mm. osana työntekijöiden ja muiden luonnollisten tai juridisten henkilöiden välistä valtasuhdetta. Hallintotieteessä paikallista sopimista voidaan tarkastella mm. osana henkilöstöhallintoa ja johtamista. Paikallista sopimusta voidaan tarkastella myös esimerkiksi naistutkimuksen näkökulmasta, mm. osana naisen asemaa työelämässä. Kaikkein laajimmin paikallista sopimista on kuitenkin tarkasteltu taloustieteessä.

Paikallinen sopiminen käytännön politiikassa

Suomessa paikallinen sopiminen on ollut olennainen osa työehdoista käytävää keskustelua 1990-luvulta alkaen. Työnantajien vaatimukset paikallisen sopimisen lisäämisestä kulminoituivat talvella 2015 Elinkeinoelämän keskusliiton EK:n ilmoitukseen yksipuolisesta keskitetyistä sopimuksista luopumisesta. Tämän on katsottu merkitsevän että ns. Tammikuun kihlaus vuodelta 1940 on olennaiselta osaltaan elinkeinoelämän keskusjärjestön toimesta purettu.
Suomessa käytävässä paikallista sopimista koskevassa julkisessa keskustelussa ovat painottuneet juuri uusklassisen taloustieteen ja implisiittisten sopimusten teorian paikallisen sopimisen tueksi tarjoamat väitteet. Tämä on tapahtunut oikeustieteessä sekä muissa yhteiskuntatieteissä esitettyjen näkökohtien kustannuksella.
Uskonnon lukutaito

Uskontojen lukutaito on uskonnollisten kertomusten sekä perinteisen uskonnollisen kielen tuntemusta ja ymmärtämistä. Globalisoituvassa maailmassa uskontojen lukutaidon merkitys on sanottu kasvaneen, koska globalisaatio lisää vuorovaikutusta ja erilaisten uskontojen välillä ja siirtymistä uskonnosta toiseen.
Napola – Hitlerin eliittikoulu

Juoni

Vuonna 1942 nuori Friedrich Weimer pääsee nyrkkeilytaidoillaan Nationalpolitische Erziehungsanstalten -kouluun (NaPolA), laitokseen, jossa koulutetaan natsijohtajia. Vastoin isänsä tahtoa Friedrich lähtee kouluun päästäkseen eroon tehdaselämästä.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Napola tuo saksalaista lähimenneisyyttä tilittävien kuvausten joukkoon oman pienen kiinnostavansa lisänsä, mutta yksittäisenä teoksena elokuva ei juurikaan erotu sen paremmin toteutuksensa kuin sanottavansa puolesta.
Aune Mäkinen

Maija Aune Annikki Mäkinen, o.s. Vitikka (6. tammikuuta 1938 Rovaniemi – 7. tammikuuta 1974 Rovaniemi) oli suomalainen kirjastovirkailija ja runoilija.
Rovaniemen maalaiskunnan Tapionkylästä kotoisin ollut Aune Mäkinen sairastui luutuberkuloosiiin 4-vuotiaana. Vaikeasta sairaudesta huolimatta hän kävi kansa- ja kauppakoulun sekä suoritti 1961–1963 kunnallishallinnon tutkinnon Tampereen yliopistossa. Mäkinen oli aluksi työssä kotipaikkakuntansa kunnantoimistossa ja toimi sittemmin myös kirjastovirkailijana.
Aune Mäkinen meni naimisiin 1969 pitkään vankilassa olleen Arvo Mäkisen kanssa johon hän oli tutustunut kirjeenvaihdon kautta. Aune Mäkinen kuoli tammikuussa 1974 vaikean synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin. 
Toimittaja Leena Talvensaari on kirjoittanut monologinäytelmän Rakastettu, kaivattu Aune Mäkisen elämästä. Näytelmän kantaesitys oli helmikuussa 2009 Rovaniemen Lappia-talon kellariteatteri Saivossa.
Löytönen (Jämsä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,2 metriä mpy.
Hanisto

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,5 metriä mpy.
Filologia

Filologia on oppiaine, joka tutkii kielen, tekstien ja kulttuurien välistä yhteyttä. Perinteisesti filologialla käsitetään lähinnä vanhojen tekstien (esimerkiksi keskiaikaiset saagat) tutkimus, mutta useimmat nykyfilologit tutkivat myös moderneja tekstejä liikkuen näin samoilla alueilla kirjallisuustieteen ja kielitieteen kanssa.
Suomessa filologiaa voi opiskella Helsingin,, Jyväskylän, Oulun, Tampereen ja Turun yliopistoissa.
Viktor Turin

Elämä

Turin opiskeli teatteria synnyinkaupungissaan Pietarissa, mutta muutti vuonna 1912 sukulaistensa luokse Yhdysvaltain Bostoniin, jossa hän opiskeli maineikkaassa Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) vuosina 1913-1916. Opiskelujen päätyttyä Turin siirtyi länsirannikolle Hollywoodin ja työskenteli viiden vuoden ajan elokuva-alalla, muun muassa näyttelijänä ja käsikirjoittajana.
Vuonna 1922 Turin palasi synnyinmaahansa, joka oli muuttunut Tsaarin Venäjästä Neuvostoliitoksi. Saman vuonna syntyi esikoisohjaus Lozungi Oktjabrja, joka oli dokumentti. 1920-1930-luvuilla Turin ohjasi myös näytelmäelokuvia, mutta jälkimaailma muistaa hänet dokumenttielokuvasta Turksib (1929), joka kuvaa todistusvoimaisesti Turkestanin ja Siperian välisen rautatien rakentamista.
Turin ohjasi vielä vuonna 1938 näytelmäelokuvan Baku, joka kertoo Bakun työläisten osallistumisesta vuoden 1905 vallankumoukseen. Viimeiset vuotensa toisen maailmansodan aikana Turin toimi Sojuzintorgkinon neuvonantajana.

Vaikutus

Turinin ohjaama Turksib huomattiin nopeasti myös lännessä. Taidokas elokuva vaikutti vahvasti jo 1930-luvulla muun muassa brittiläisiin dokumenttiohjaajiin.
Hans Mayer

Hans Mayer (19. maaliskuuta 1907 Köln – 19. toukokuuta 2001 Tübingen) oli saksalainen kirjallisuudentutkija. Mayer oli myös juristi ja yhteiskuntatieteilijä sekä saavutti kansainvälistä kuuluisuutta kriitikkona, kirjailijana ja musiikkitieteilijänä.
J. Samuel White and Company

Historia

Suvulla oli pitkät laivanrakennusperinteet Kentissä, jossa James White valmisti 1763–1764 Broadstairsissa Kuninkaalliselle laivastolle kutteri HMS Lapwingin, nopeita kauppa-aluksia sekä kalastusaluksia. Näiden lisäksi valmistui myös muutama Itä-Intian purjehtija. Ainakin kolme sukupolvea Whiteja valmisti aluksia ennen kuin Samuel Whiten isoisä Thomas White (1773–1858) muutti 1802 Broadstairsista East Cowesiin, josta hän osti Medinajoen itärannalta yli satavuotiaan telakan. Napoleonin sotien loppuvuosina hän aloitti työt Thetis-telakallaan. Telakka aloitti 1. lokakuuta 1815 virallisesti toimintansa uudella omistajalla. White lopulta rakensi itärannalle telakan, josta muodostui 1825 Falconin telakka.
Telakka tarjosi 1850-luvulla töitä noin 500 hengelle. Se laajeni edelleen aina vuoteen 1899. Telakasta tuli pienten ja keskisuurten sota- ja kauppalaivojen johtava suunnittelija ja valmistaja, joka valmisti myös runsaasti pienempiä aluksia kuten pelastusveneitä. Laivanrakennusteollisuuden supistuminen johti siihen, että telakka toimitti 1963 viimeisen aluksensa Kuninkaalliselle laivastolle ja samalla telakka suljettiin. Telakan toiminta lakkasi lopullisesti 1981.
Telakalla valmistettiin sen olemassaolon aikana (1803–1963) yli kaksituhatta alusta.
Huvipuisto

Huvipuisto on rentoutumiseen, vapaa-aikaan ja hurvitteluun suunniteltu paikka. Siellä on tyypillisesti useita erilaisia laitteita, kuten muun muassa karuselleja, maailmanpyörä, vuoristorata ja autorata. Pienille lapsille on suunnattu omia laitteita. Lisäksi on peli- ja kilpailukojuja, joissa voi koettaa onneaan ja taitojaan tyypillisesti heittämällä esineitä maaliin. Välipalakojuissa myydään esimerkiksi hattaroita, jäätelöä, popcornia tai pikaruokaa. 
Maailman suurin huvipuistoketju on yhdysvaltalainen Six Flags.
Budapestin festivaaliorkesteri

Budapestin festivaaliorkesteri on Unkarin kenties maineikkain sinfoniaorkesteri. Vasta 1983 perustettu orkesteri on noussut nopeasti Euroopan eturivin soittajistojen joukkoon ja esimerkiksi Gramophone sijoitti sen 2008 maailman sinfoniaorkestereiden arvioinnissaan yhdeksännelle sijalle.
Orkesterin perustaja ja pitkäaikainen musiikillinen johtaja on Ivan Fischer.
Thessalonike

Thessalonike (m.kreik. Θεσσαλονίκη, noin 345/344 – noin 296 eaa.) oli makedonialainen kuningatar, kuningas Filippos II:n tytär, Aleksanteri Suuren sisarpuoli ja Kassandroksen vaimo.
Thessaloniken äiti oli thessalialainen Nikesipolis. Ferain hallitsija Iason oli Thessaloniken eno. Thessalonike syntyi luultavasti vuonna 345 tai 344 eaa., koska Filippos meni naimisiin Nikesipoliin kanssa vallattuaan Ferain vuonna 346 eaa. Filippos ilmeisesti nimesi tyttärensä voittonsa mukaan, sillä tämän nimi tarkoittaa ”voittoa thessalialaisista”. Nikesipolis kuoli parikymmentä päivää Thessaloniken syntymän jälkeen. Thessaloniken elämästä ei tiedetä mitään ennen vuotta 316 tai 315 eaa., jolloin hän ilmeisesti oli Olympiaan holhottavana.
Vuonna 316/315 eaa. Thessalonike joutui menemään naimisiin Kassandroksen kanssa. Tämä nimesi samoihin aikoihin perustamansa Thessaloniken (nyk. Thessaloniki) kaupungin vaimonsa mukaan. Pari sai kolme poikaa, Makedonian kuninkaat Filippos IV, Antipatros II ja Aleksanteri V. Filippos IV hallitsi lyhyen ajan isänsä kuoleman jälkeen. Thessaloniken poika Antipatros II tappoi äitinsä noin vuonna 296 eaa., koska tämä suosi nuorempaa poikaansa Aleksanteri V:ä.
Rosemary Murphy

Rosemary Murphy (13. tammikuuta 1925 München, Saksa – 5. heinäkuuta 2014 New York) oli yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.
Murphyn vanhemmat olivat amerikkalaiset Mildred (o.s. Taylor) ja diplomaatti Robert D. Murphy. He lähtivät Saksasta vuonna 1939, kun toinen maailmansota alkoi.
Murphy meni Manhanttanville Collegeen ja näyttelijäkouluun Neighborhood Playhouseen ja Actors Studioon ennen kuin aloitti teatterinäyttelijän uransa. Hän teki lavadebyyttinsä Saksassa vuonna 1949. Broadway-debyyttinsä hän teki vuonna 1950 The Tower Beyond Tragedy -näytelmässä.
Murphy näytteli myös elokuvissa ja televisiossa. Hän näytteli Sara Delano Rooseveltia minisarjoissa Eleanor and Franklin (1976) ja Eleanor and Franklin: The White House Years. Hän esiintyi Maudie Atkinsonina Kuin surmaisi satakielen -elokuvassa sekä prostituoituna Callie Hackerina Lahjomaton sheriffi -elokuvassa (1973).
Lemmenloukku

Juoni

Miljardööri Jean-Marc Clement (Yves Montand) saa tietää, että hänestä tehdään pilaa off-Broadway-näytelmässä. Hän menee katsomaan harjoituksia ja ihastuu Amanda Delliin, joka laulaa Cole Porterin laulun "My Heart Belongs to Daddy". Näytelmän ohjaaja luulee Clementiä työtä etsiväksi näyttelijäksi ja pestaa hänet näyttelemään Jean-Marc Clementiä. Clement ystävystyy Dellin kanssa ja rakastuu tulisesti. Laulajatar halveksii Jean-Marc Clementiä, joka ei uskalla paljastaa identiteettiään. Saadakseen naisen rakastumaan itseensä hän palkkaa Milton Berlen opettamaan huumoria, Bing Crosbyn laulua ja Gene Kellyn tanssia. Lopulta Jean-Marc saa Amandan kiinnostumaan itsestään, mutta tämä ei uskomaan hänen oikeaa henkilöllisyyttään. Kun Jean-Marcin henkilöllisyys valkenee Amandalle, tämä raivostuu. Amandan lepyttyä he suutelevat hississä.
Ludwig Reichenbach

Heinrich Gottlieb Ludwig Reichenbach (8. tammikuuta 1793 Leipzig–17. maaliskuuta 1879 Dresden) oli saksalainen kasvi- ja lintutieteilijä.
Ludwig Reichenbachin isä oli Johann Friedrich Jakob Reichenbach, joka julkaisi ensimmäisen Kreikka-Saksa sanakirjan vuonna 1818. Ludwig opiskeli lääketiedettä ja luonnontieteitä Leipzigin yliopistossa vuodesta 1810 lähtien. Hän valmistui lehtoriksi 1818. Vuonna 1820 hänet valittiin Dresdenin luonnonhistoriallisen museon johtajaksi ja Dresdenin Kirurgis-Lääketieteellisen akatemian professoriksi. Edellisessä virassa hän toimi vuoteen 1872 asti ja jälkimmäisestä virasta hän luopui vuonna 1862. Hän oli perustamassa Dresdenin kasvitieteellistä puutarhaa ja eläintarhaa.
Dresdenin museon eläintieteellinen aineisto paloi lähes täysin vuonna 1849, mutta Reichenbach onnistui palauttamaan sen entiselleen vain muutamassa vuodessa. Kokoelma on perustana sille, mitä museo on nykyisin.
Reichenbach oli tuottelias kirjoittaja. Hänen kirjojaan ovat muun muassa 10-osainen Iconographia Botanica seu Plantae criticae (1823-32) ja Handbuch der speciellen Ornithologie (1851-1854).
Reichenbach kuvaili ja nimesi suuren määrän sekä kasveja että lintuja, kuten prinssikalastajan (Actenoides princeps) ja töyhtönapsijoiden suvun Anairetes. Hänen kunniakseen on nimetty keltaperämedestäjä (Anabathmis reichenbachii).
Esko Kemi

Esko Kemi (7. huhtikuuta 1939 – 2009) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Puolustajana pelannut Kemi edusti koko uransa Oulun Työväen Palloilijoita vuosina 1960–1971, jotka seura vietti pääasiassa 1. divisioonassa. Mestaruussarjassa OTP pelasi vain kausilla 1966 ja 1971. Kaikkiaan Kemi pelasi noiden kahden kauden aikana 47 ottelua. Hänet valittiin oululaisen jalkapalloilun Hall of Fameen 2009.
Kemi pelasi maajoukkueessa vuosina 1962–1963 yhteensä kuusi A-maaottelua.
Oskari Jakonen

Oskari Jakonen (s. 22. huhtikuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Yrjö Rautio

Yrjö Antero Rautio (s. 29. tammikuuta 1949 Ylitornio) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli vuodet 1988–2004 Vasemmistoliiton pää-äänenkannattajan Kansan Uutisten päätoimittajana.
Rautio syntyi muurari Toivo Johannes Raution ja Hilda Josefina Syväjärven perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuosina 1973–1974 oli Lea Irma Kaarina Laurikkala ja toinen vuodesta 1980 on Pirjo Maija-Liisa Peltonen. Rautio tuli ylioppilaaksi vuonna 1970 ja valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1978 pääaineenaan sosiologia. Heti valmistuttuaan hän meni töihin oululaiseen  Kansan Tahto -lehteen, joka oli tuolloin Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) äänenkannattaja. Rautio työskenteli lehden toimitussihteerinä ja -päällikkönä  vuosina 1978–1983 sekä päätoimittajana vuosina 1983–1988. Hän oli 1980-luvulla yksi kansandemokraattisen liikkeen enemmistön keskeisimmistä ideologeista. SKDL:n liittoneuvoston jäsen Rautio oli vuosina 1988–1990.
Vuonna 1988 Rautio valittiin SKDL:n pää-äänenkannattajan Kansan Uutisten päätoimittajaksi, jossa tehtävässä hän jatkoi tammikuuhun 2004. Rautio erosi lehden palveluksesta ja puolueesta ajauduttuaan erimielisyyksiin Vasemmistoliiton puheenjohtajan Suvi-Anne Siimeksen kanssa. Hän väitti puolueen ja sen johtajan unohtaneen aatteellisen perintönsä ja vaati paluuta Marxiin. Irtisanouduttuaan Rautio väitti Kansan Uutisten purkaneen hänen työsuhteensa perusteetta kesken irtisanomisajan. Käräjäoikeus piti lehden menettelyä lainmukaisena. Osapuolet sopivat kiistan ennen hovioikeuskäsittelyn alkua. Tapahtuneen jälkeen Rautio kirjoitti Apu-lehteen kolumneja ja hänet palkattiin myöhemmin lehden toimittajaksi. Rautio esittää lyhyistä kommenteista koostuvia lausahduksia, mitkä hän sisällyttää poliittisiin kolumneihinsa "heittolaukauksina".
Puustock

Puustock oli Juvalla järjestetty rockfestivaali. Festivaalin tapahtumapaikkana oli Hotelli Juvan puisto noin kahden kilometrin päässä Juvan keskustasta. Puustock järjestettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa 2000.
Puustock oli alun perin yksipäiväinen festivaali, mutta vuodesta 2004 alkaen se muuttui kaksipäiväiseksi. Vuonna 2005 Puustockin yleisömäärä oli 8 100, ja vuonna 2007 yleisöä oli 9 100. Festivaaleilla esiintyi pelkästään suomalaisia pop- ja rockyhtyeitä.
Festivaalin järjestänyt Puustock Oy haettiin konkurssiin Mikkelin käräjäoikeudessa 4. joulukuuta 2008. Festivaalin jatko todettiin epävarmaksi. Vuonna 2009, jolloin olisi vietetty Puustockin kymmenvuotisjuhlia, se jäi järjestämättä, koska tärkeitä taustavaikuttajia vetäytyi pois viime hetkellä. Järjestäjät olivat kuitenkin toiveikkaita, että festivaali järjestettäisiin jälleen välivuoden jälkeen.
Festivaalin paluu Hotelli Juvan takapihan puistoon näyttää hyvin epätodennäköiseltä, koska hotellin toiminta on päättynyt. Kiinteistö on remontoitu ja vuokrattu, ja siinä toimii nykyään hoivakoti Wilma.
Puustockin taustavoimia on mukana vuodesta 2013 alkaen Juva Camping -leirintäalueella järjestetyssä Juva Rokkaa -festivaalissa.

2008

Hanoi Rocks, Apulanta, CMX, Poets of the Fall, YUP, Yö, Klamydia, Mokoma, Lovex, Viikate, Ruoska, Turmion Kätilöt, Himanes, Anatomia, Pave Maijanen, Jussi Hakulinen & Jani Viitanen, Honey B and the T-Bones

2007

Kotiteollisuus, Apulanta, CMX, Yö, PMMP, Maija Vilkkumaa, Popeda, Irina, Tiktak, Viikate, Maj Karma, Ruoska, The Micragirls, Häiriköt
Olutteltassa: Tumppi Varonen, Jarkko Martikainen, Duo Maria Hänninen, Costello Hautamäki

2006

Rehtorit, Francine, Klamydia, Popeda, Mokoma, Apulanta, Bloodpit, Diablo, Ruoska, Ypö-Viis, Yö, Stam1na, Teräsbetoni, Timo Rautiainen

2005

Yö, Apulanta, YUP, Kotiteollisuus, CMX, Maija Vilkkumaa, Negative, The 69 Eyes, Ruoska, Popeda, Pojat, Ismo Alanko Säätiö, Uniklubi, Himanes, Kalle G & Rytinäkerjäläiset

2004

Kotiteollisuus, Negative, Popeda, Luonteri Surf, Maija Vilkkumaa, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Yö, Neljä Ruusua, Apulanta, Klamydia, Ruoska, Mokoma, Häiriköt
Olutteltassa: Miika Söderholm, Tumppi Varonen, Kari Peitsamo, Joey Luumäki, KKane

2003

Ruoska, Viikate, Rehtorit, Peer Günt, Ne Luumäet, Yö, The Flaming Sideburns, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Popeda
Perjantai-camping: Luomakunta, Oikosulku, Protoni, Lumo
Perjantaiklubilla: Technicolour, Pojat, Honey B & T-Bones, Melrose, Absoluuttinen Nollapiste

2002

Sleepparit vm. 74, Kotiteollisuus, Klamydia, Tehosekoitin, Apulanta, Osmo's Cosmos, Popeda, Bloodpit, Denigrate
Perjantai-camping: Pojat, Yltiö, Grayscale, Reduced to Ash
Perjantaiklubilla: Francine, Pelle Miljoona, Maukka Perusjätkä, Dragons

2001

Ne Luupojat Surf, Yö, Klamydia, Tehosekoitin, Apulanta, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, The 69 Eyes, Iiwana Julma, The 7th Floor
Perjantaiklubilla: Tumppi Varonen & Problems, Luonteri Surf, Tolpat, Leewings

2000

YUP, Sentenced, Remu, Osmo's Cosmos, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Luonteri Surf, Natsipaska, Seireeni, Tolpat
Kuopion Luisteluseura

Kuopion Luisteluseura (KuLS) on kuopiolainen vuonna 1900 perustettu taitoluistelu- ja pikaluisteluseura.

Historia

Vuoteen 1968 saakka seuran tehtävänä oli luisteluradan ylläpitäminen ja hoitaminen. Lisäksi seura pyri herättämään innostusta luistelu-urheiluun. Ensin pikaluistelusta muodostui kilpaurheilulaji, jossa seuralla onkin ollut nimekkäitä jäseniä. 1940-luvulla seurassa alkoi myös taitoluisteluharrastus. Seura järjesti myös rusetti-iltoja, naamiaisia, pika- ja kaunoluistelukilpailuja sekä näytöksiä. Alkuvuosikymmeninä luistelukentän reunalla soitti torvisoittokunta 2-3 kertaa viikossa puhallinmusiikkia, ja vuonna 1931 seura hankki oman äänilevylaitteen ja siihen viihdemusiikkia yleisön iloksi. Vuonna 1957 seura pääsi valioluokkaan ja oli jopa Suomen kolmanneksi paras luistelu-urheiluseura. Vuonna 1960 KuLS järjesti kaunoluistelun SM-kilpailut ja KuLS:in Kaarina Kukkonen voitti Suomen mestaruuden. Ensimmäiset pikaluistelukilpailut pidettiin Kuopiossa vuonna 1904.

Finland Ice Marathon

KuLS järjesti Kuopiossa vuosina 1992-2008 Kallaveden luonnonjäällä Finland Ice Marathon-kilpailun. Vuodesta 2008 lähtien seura siirsi järjestelyvastuun pois, resurssipulan, kisaväsymyksen ja taloudellisen kannattamattomuuden vuoksi.
Žytkavitšy

Historiaa

Ensimmäinen maininta Žytkavitšyn kylästä löytyy vuoden 1500 Liettuan suuriruhtinaskunnan asiakirjoista. Myöhemmin alueesta tuli osa Puola-Liettuaa. Sittemmin tämä maatalousvaltainen alue liitettiin Venäjän keisarikuntaan (Žitkovitšin volost). Polesian rautatien rakentaminen toi junanradan Žytkavitšyyn 1886 ja loi pohjaa puunjalostusteollisuuden samoin kuin maataloustuotteiden jatkojalostukselle. Kylä ja ympäröivä maaseutualue kasvoi vähitellen. Nimitys kaupungiksi tuli vuonna 1971 eli  Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan vuosina.

Liikenneyhteydet, Turau ja Pripetin kansallispuisto

Žytkavitšyn rautatieasema sijaitsee eteläisen poikittaisrautatien eli länsi-itä-suuntaisen Brest- Kobryn- Pinsk- Luninets- Žytkavitšy- Kalinkavitšy- Retšytsa- Homel -radan varrella. Valtatieyhteyksistä tärkein on samansuuntainen  M10-valtatie (Brest- Kobryn -Kalinkavitšy- Homel), joka kulkee 5 kilometriä Žytkavitšyn keskustasta pohjoiseen. Valtatieltä etelään erkaneva P88 kantatie kulkee kaupungin keskustan läpi ja jatkaa etelään Pripet-joen yli, ja kääntyy joen eteläpuolella länteen historialliseen Turaun kaupunkiin (Žytkavitšyn keskustasta 26 km), joka kuuluu saman Žytkavitšyn piiriin. Dneprin navigoitava sivujoki Pripet on myös kaupallisen proomuliikenteen käytössä. 
Muun muassa linnustonsa puolesta merkittävä, 1996 perustettu Pripetin kansallispuisto sijaitsee suurelta osin Žytkavitšyn alueella. Kansallispuistoa taustoittava luontomuseo löytyy samaan hallintopiiriin kuuluvasta Turaun pikkukaupungista (2  967 as., väestönlaskenta 10/2009).  Myös Keski-Pripetin kansallinen maisemansuojelualue, joka on Valko-Venäjän tunnetuimpia  Ramsarin sopimuksen mukaisia vesiperäisiä suojelualueita, sijaitsee osaksi Žytkavitšyn piirin alueella.
Guinea-Bissau olympialaisissa

Historia

Guinea-Bissau julistautui itsenäiseksi vuonna 1973, ja maan itsenäisyys tunnustettiin seuraavana vuonna. Guinea-Bissaun kansallinen olympiakomitea perustettiin vuonna 1992, ja Kansainvälinen olympiakomitea tunnusti sen vuonna 1995.
Guinea-Bissau osallistui olympiakisoihin ensimmäisen kerran itsenäisenä valtiona Atlantassa 1996, jolloin maa lähetti kisoihin kolme miesurheilijaa: kaksi yleisurheilijaa ja yhden painijan. Maa lähetti myös kolmiin seuraaviin kesäolympialaisiin kolme urheilijaa samalla lajijakaumalla. Ensimmäinen guineabissaulainen naisurheilija kilpaili olympiatasolla Sydneyssä 2000.