google/wiki40b huggingface dataset:
Brian Bowles

Ura

Kääpiösarjassa (engl. bantamweight) otteleva Bowles aloitti vapaaotteluammattilaisena vuonna 2006 ja siirtyi vuonna 2007, kolmen voitokkaan ottelun jälkeen, World Extreme Cagefighting -organisaatioon (WEC). Voitettuaan neljä ensimmäistä WEC-otteluaan, vuonna 2007 Charlie Valencian takakuristuksella ja Marcos Galvãon tyrmäyksellä sekä vuonna 2008 Damacio Pagen ja Will Ribeiron molemmat giljotiinikuristuksella, hän sai mahdollisuuden otella organisaation mestaruudesta. Ottelun hallitsevaa kääpiösarjan mestaria Miguel Torresia vastaan oli alun perin määrä tapahtua huhtikuussa 2009 olleessa WEC 40 -tapahtumassa, mutta Bowles joutui vetäytymään ottelusta selkävamman vuoksi. Ottelu Torresia vastaan tapahtui lopulta elokuussa 2009 olleessa WEC 42 -tapahtumassa, jossa Bowles voitti mestaruuden ensimmäisen erän tyrmäyksellä.
Bowles puolusti mestaruuttaan maaliskuussa 2010 Dominick Cruzia vastaan, mutta kärsi tappion teknisellä tyrmäyksellä. Hän mursi ottelussa oikean kätensä, minkä vuoksi ottelu keskeytettiin kahden erän jälkeen. Cruz-ottelun jälkeen Bowlesin oli seuraavaksi määrä otella marraskuussa 2010 Wagnney Fabianoa vastaan, mutta hän joutui vetäytymään ottelusta loukkaantumisen vuoksi.
Bowles on otellut vuodesta 2011 Ultimate Fighting Championshipissä (UFC), kun WEC fuusioitiin UFC:hen. Oltuaan ottelematta lähes vuoden, hän otteli maaliskuussa 2011 toisen kerran urallaan Damacio Pagea vastaan. Hän voitti ottelun samalla tavalla ja samassa ajassa kuin heidän ensimmäisellä kohtaamiskerrallaan, giljotiinikuristuksella kolmessa ja puolessa minuutissa. Bowles voitti myös toisen UFC-ottelunsa, heinäkuussa 2011 käydyn ottelun Takeya Mizugakia vastaan, minkä jälkeen hän pääsi ottelemaan mahdollisuudesta päästä UFC:n mestaruusotteluun Dominick Cruzia vastaan. Hän kuitenkin hävisi marraskuun 2011 UFC 139 -tapahtumassa Urijah Faberille. Hän luovutti ottelun toisessa erässä giljotiinikuristuksen vuoksi.
Faberille kärsimänsä tappion jälkeen Bowles oli ottelematta puolitoista vuotta, mihin olivat syynä muun muassa selkävammat. Hän kohtasi neljännessä UFC-ottelussaan toukokuun 2013 UFC 160 -tapahtumassa George Roopin. Bowles sai ensimmäisessä erässä Roopin kaatumaan oikean käden lyönnillään ja pääsi yrittämään giljotiinikuristusta. Hän kuitenkin hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Lacombe Lucien

Tuotanto

Vuonna 2014 Nobel-palkittu Patrick Modiano oli Lacombe Lucienin käsi­kirjoitusta tehdessään julkaissut jo useita palkittuja teoksia, kuten vuonna 1972 julkaistun Kehäbulevardit, jonka suomennos ilmestyi 1976. Sekin käsittelee Ranskan natsi­miehitys­aikaa, jota vuonna 1945 syntynyt Modiano ei ollut itse kokenut. Lacombe Lucienin tarina perustuukin osin ohjaaja Mallen (1932–1995) omiin nuoruus­muistoihin, ja hän toimi elokuvan toisena käsi­kirjoittajana.
Elokuvan musiikin teki jazz­viulisti Stéphane Grappelli, ja elokuvassa kuullaan paljon jazz­kitaristi Django Reinhardtin levytyksiä.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Lacombe Lucien oli ehdolla vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi sekä Oscar- että Golden Globe -gaalassa. Se sai Bafta-palkinnon vuoden parhaana elokuvana.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Lacombe Lucienin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Fredrik Maximilian Schwindt

Fredrik Maximilian Schwindt (27. lokakuuta 1861 Spankkova, Inkeri – 25. elokuuta 1936 Viipuri) oli suomalainen kieltenopettaja ja venäjän kielen oppi- ja sanakirjojen tekijä.
Schwindtin vanhammat olivat Inkerinmaan Spankkovan ja Kolppanan kirkkoherra Paul Theodor Schwindt (1813–1876) ja Anna Amanda Alopaeus (k. 1884). Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Viipurin lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa opettajakandidaattitutkinnon 1895. Schwindt toimi kieltenopettajana Viipurissa ja hän oli Viipurin suomalaisen klassillisen lyseon venäjän kielen kollegana 1902–1907.
Schwindt oli naimisissa vuodesta 1891 Ida Gurli Hallonbladin kanssa. Schwindtin veljiä olivat Kolppanan kansakouluseminaarin johtaja Paul Alexander Schwindt (1854–1884) ja Moloskovitsan kirkkoherra Johan Edvard Schwindt (1857–1911).
Jemva

Jemva (komiksi ja ven. Емва) on kaupunki Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Vymjoen varrella 130 kilometrin päässä Syktyvkarista. Kaupunki on Knjažpogostin piirin hallinnollinen keskus. Asukkaita on 14 500 henkeä (vuonna 2009).
Jemvan kaupunki on perustettu vuonna 1985. Siellä on kuitulevytehdas ja konepaja.
Memnon (sotilas)

Memnon (noin 380 eaa. – 333 eaa.) oli rodoslainen sotilas, joka johti kreikkalaisia palkkasotilaita, jotka olivat Persian kuninkaan Dareios III:n alaisena. Hän johti joukkojaan, kun Aleksanteri Suuri hyökkäsi Persiaan vuonna 334 eaa. 
Memnonin ura alkoi hänen veljensä Mentorin alaisena. Mentorista oli tullut persialaisten joukkojen ylipäällikkö lännessä ja hän oli mennyt naimisiin satraappi Artabazoksen tyttären Barsinen kanssa. Artabazos meni myös naimisiin veljesten erään siskon kanssa. Kun Artabazos alkoi kapinoida Artakserkses III:tta vastaan, asettuivat veljekset hänen puolelleen. Artabazos kuitenkin kukistettiin ja Memnon pakeni Makedoniaan kuningas Filippos II:n hoviin. Artakserkses kuitenkin armahti Mentorin ja pian myös Memnon sai palata. Kun Mentor kuoli vuonna 340 eaa., meni Memnon naimisiin Barsinen kanssa. Artakserkses ei kuitenkaan uskaltanut nimittää Memnonia ylipäälliköksi. 
Vuonna 336 eaa. Filippos lähetti Parmenionin Vähään-Aasiaan tekemään esivalmisteluja Filippoksen suurelle hyökkäykselle Persian valtakuntaa vastaan. Memnon kukisti kuitenkin Parmenionin Magnesian lähettyvillä.
Vuonna 334 eaa. Filippoksen poika Aleksanteri aloitti sotaretkensä Persian valtakuntaa vastaan. Memnon uskoi, etteivät persialaiset pystyisi voittamaan makedonialaisia taistelussa ja yrittikin suostutella toisia persialaisia päällikköjä käyttämään mieluummin poltetun maan taktiikkaa. Näin ei kuitenkaan käynyt ja Aleksanteri kukisti persialaiset satraapit Granikosjoen taistelussa.
Granikoksen jälkeen Dareios III nimitti Memnonin ylipäälliköksi ja lähetti Persian laivaston Aigeianmerelle. Aleksanteri valloitti Vähän-Aasian länsirannan, mutta Memnon piti hyvin linnoitetun Halikarnassoksen hallussaan. Aleksanteri päätti alkaa piirittää kaupunkia. Halikarnassoksen piirityksessä makedonialaiset menettivät monia sotilaita, ja kun he lopulta saivat kaupungin vallattua, pääsivät persialaiset pakenemaan meritse ilman merkittäviä tappioita.
Halikarnassoksen menetyksen jälkeen Memnonin tarkoitus oli vallata Aigeianmeren saaristo ja edetä Hellespontille asti. Hän yritti myös saada Spartan kuninkaan Agiksen hyökkäämään Makedoniaa vastaan. Jos hän olisi onnistunut, olisi Aleksanterin ollut pakko luopua hyökkäyksestään ja palata Makedoniaan. Aleksanterin onneksi Memnon kuitenkin menehtyi elokuussa 333 eaa.
Memnonin vaimosta Barsinesta tuli myöhemmin Aleksanteri Suuren rakastajatar ja he saivat vuonna 327 eaa. pojan, Herakleen.
Hiprakkainen esiliina

Hiprakkainen esiliina (The Drowsy Chaperone) on Bob Martinin ja Don McKellarin kirjoittama musikaali, jonka sävellyksistä vastasivat Lisa Lambert ja Greg Morrison. Näytelmä on yhdysvaltalaisten 1920-luvun musikaalien parodia. Tarina kertoo keski-ikäisestä, epäsosiaalisesta teatterifanista, joka soittaa lempimusikaalinsa, kuvitteellisen Hiprakkaisen esiliinan LP-levyä. Näytelmä herää eloon hänen huoneistossaan hänen itsensä kommentoidessa sen musiikkia, näytelmää ja näyttelijöitä.   
Hiprakkainen esiliina kantaesitettiin Toronton Rivolissa 1998, ja se avattiin Broadwaylla 2006 ja Lontoossa 2008. Musikaali on saanut molemmissa osakseen monia palkintoja, ja sitä on esitetty sen jälkeen muun muassa Los Angelesissa, New Yorkissa ja Japanissa. Suomen-kantaesitys oli Imatran teatterissa 13. helmikuuta 2016, suomentajana Timo Rissanen.
Lootera

Musiikki

Elokuvan musiikin on säveltänyt Amit Trivedi ja sanoitukset kirjoittanut Amitabh Bhattacharya. Musiikki on sävelletty vanhan Bollywoodin tyyliin. Elokuvan taustamusiikin on väitetty olevan plagiaatti elokuvan Sinä päivänä taustamusiikista.

Vastaanotto

Kriitikoiden ylistyksestä huolimatta Lootera ei menestynyt erityisen hyvin kaupallisesti. Box Office India julisti sen flopiksi.
Apostolinen palatsi

Apostolinen palatsi (tunnetaan myös nimellä Vatikaanin palatsi) on Vatikaanivaltiossa sijaitseva rakennus, joka on nykyään paavin virallinen asuinpaikka.
Apostolinen palatsi on useiden rakennusten muodostama kompleksi, johon kuuluu muun muassa Vatikaanin museo, Vatikaanin kirjasto sekä rakennus, jossa sijaitsevat katolisen kirkon valtiolliset toimistot. Yhteensä apostoliseen palatsiin kuuluu noin tuhat eri huonetta, joista kuuluisin lienee Michelangelon freskoilla koristeltu Sikstuksen kappeli.
Wojciech Rudy

Ura

Suurimman osan urastaan Rudy pelasi puolalaisessa Zagłębie Sosnowiec seurassa. Hän edusti seuraa vuodet 1970-1983, sekä vuodet 1984-85.
Vuonna 1983 Rudy siirtyi Suomen pääsarjaan Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti kahden kauden ajan vuosina 1983-84. KuPSissa hän pelasi 32 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Näistä otteluista hän pelasi viisi ja maaleista teki neljä kauden 1983 karsintasarjassa.
Yhtä aikaa Rudyn kanssa KuPSissa pelasi toinen menestynyt puolalainen maajoukkuepelaaja Jerzy Kraska.

Maajoukkueura

Rudy pelasi vuosina 1974-81 Puolan maajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän onnistui kertaalleen maalinteossa. Rudyn uran kohokohdat osuivat 1970-luvun loppuun. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli voittamassa Puolalle olympiahopeaa. Kaksi vuotta tämän jälkeen hän edusti Puolaa Argentiinassa järjestetyissä jalkapallon MM-kisoissa.
Jalankulkijaystävällisyys

Jalankulkijaystävällisyys on käsite, joka tarkoittaa kaupunkiympäristön soveltuvuutta kävellen liikkumiseen. Jalankulkijaystävällisen kaupungista tekevät ensi sijassa lyhyiden etäisyyksien kaupunkirakenne, kävelykadut, jalkakäytävät, suojatiet ja levähdyspenkit, mutta myös esimerkiksi katuvarsien silmää miellyttävä arkkitehtuuri ja melua vähentävät teiden matalat nopeusrajoitukset. Jalankulkijaystävällisyys on tärkeä osa ympäristöystävällistä kaupunkisuunnittelua, koska käveleminen on hyvin ympäristöystävällinen tapa liikkua.
Euroopan vanhojen kaupunkien keskustat ovat pääsääntöisesti jalankulkijaystävällisiä, koska keskiaikaiset kaupunginosat on rakennettu hyvin tiiviisti ja aikakaudella jolloin käveleminen oli yleinen tapa liikkua kaupungeissa. Joukkoliikenne on helpohkoa lisätä jalankulkijaystävälliseen kaupunkiin, minkä vuoksi joukkoliikenne on suosittua Euroopassa vaikka ihmisillä olisi varaa omaan autoon. Sen sijaan esimerkiksi Yhdysvalloissa kaupungit eivät ole kovin käveltäviä, koska ne on rakennettu ilmavasti ja yksityisautoilun aikakaudella. Esimerkiksi jalkakäytäviä ei ole läheskään kaikkialla Yhdysvaltain kaupunkialueilla, ja joukkoliikenneverkko on kehno yksityisautoilun ja sitä tukevan pitkien etäisyyksien kaupunkirakenteen vuoksi.
Jalankulkijaystävällisyys saattaa olla hyväksi katuvarsien kaupoille, katukahviloille ja ravintoloiden terasseille sekä turismin kannalta nähtävyyksien helpon ja omaehtoisen kiertämisen vuoksi. Lisäksi kävellen liikkuminen on hyötyliikuntaa.
Mauno Hyvönen

Mauno Ilmari Hyvönen (s. 8. elokuuta 1925 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Hyvönen aloitti uransa 1940-luvulla sivurooleissa, ja on toiminut monissa suomalaisissa elokuvissa kertojana, muun muassa Spede Pasasen elokuvissa Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut, Pähkähullu Suomi, Pölhölä, Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika ja Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon.
Hyvönen on toiminut selostajana lyhytelokuvissa, ja toiminut pitkään televisioteatterissa.
Hyvönen on nähdyt Albert Barillén ohjaajana Olipa kerran Amerikka Mestarin äänenä animaatiosarjassa.
Hyvönen on näytellyt muun muassa elokuvissa Pikku Ilona ja hänen karitsansa, Hilja maitotyttö, Villi Pohjola, Lentävä kalakukko, Punainen viiva, Pekka Puupää ja Noin 7 veljestä. Hyvönen on ohjannut myös lyhyitä elokuvia ja näytelmäelokuvia, muun muassa Obmolov vuodelta 1963. Hyvönen tunnetaan myös radiohupailusta Kankkulan kaivolla, jossa Hyvönen esitti ornitologi Sylfred Huilaa.
Louis Slotin

Louis Alexander Slotin (1. joulukuuta 1910 Winnipeg, Manitoba, Kanada – 30. toukokuuta 1946 Los Alamos, New Mexico, Yhdysvallat) oli kanadanjuutalainen kemisti ja ydinfyysikko. Hän aloitti opintonsa synnyinkaupunkinsa Manitoban yliopistossa vain 16-vuotiaana, valmistuen vuonna 1932. Vuonna 1936 Slotin valmistui Lontoon yliopistosta biokemian tohtoriksi. Winnipegissa syntynyt Slotin osallistui Manhattan-projektiin vuodesta 1942 lukien, työskennellen mm. Chicagossa CP-1 atomimiilun parissa sekä Oak Ridgessa. Eräässä tilaisuudessa hän lausahti ELSO- eli tutkaupseeri luutnantti Jacob Beserille täten: "-Kuoleepa ihminen sitten tästä (atomi)pommista taikka luodista, niin se on sama asia. Hän on silloin kuollut". Slotin oli myös yksi Trinity-ydinkokeen silminnäkijöistä.
Slotin osallistui myös tulevaan Operaatio Crossroadsiin. Tehdessään tieteellistä tutkimusta, eli suorittaessaan pommin kriittisyyden pisteeseen vaikuttavia asioita Los Alamosin ydinlaboratoriossa, hänelle sattui tapaturma 21. toukokuuta 1946. Pommin ydin muuttui äkillisesti radikaalisti fissiiliksi. Tapahtumapaikalla oli läsnä useita henkilöitä, joita Slotin suojasi, mutta sai itse palovammoja käteensä. Tuo tapaturma surmasi hänet vain 9 päivää tästä myöhemmin säteilysairauden eli akuutin säteilysyndrooman muodossa. Slotinin saama säteilyannos oli ollut huomattavan suuri, ja jokseenkin varmuudella fataalin rajan ylittäen. Kuolettava annos on 500 remiä eli 5 Sievertiä. Sama pommin ydin, myös Demon Coreksi nimetty, surmasi tätä edeltävästi Harry K. Daghlianin. Kriittisen massan lähes saavuttavaa, lähentelevää koesarjaa on kutsuttu Lohikäärmeen hännän kutittamisena. Fissiili aines räjäytettiin Bikinin atollilla tehdyssä ydinkokeessa kesällä 1946.
Jak II: Renegade

Pelaaminen

Jak II edustaa tasohyppelyä kuten edeltäjänsäkin, mutta tuo mukanaan myös ammuntaa ja kilpa-ajoa. Myös pelin yleisilme on ottanut askeleen synkempään ja väkivaltaisempaan suuntaan. Pelin tapahtumapaikka on kaupunki nimeltä Haven City, ja pelin avoin maailma on vapaasti pelaajan tutkittavissa, tosin kaikki kaupungin osat eivät ole avoinna pelin alusta alkaen. Kaupungissa pelaaja voi liikkua paikasta toiseen ajamalla leijuvia kulkuneuvoja, zoomereita. Järjestyksen rikkominen, kuten siviilien kimppuun hyökkääminen tai ajoneuvojen varastaminen herättää kaupungin sotilaspoliisien, Krimzon Guardien huomion jolloin he lähtevät pelaajan perään.
Uutena ominaisuutena Jak 2 tuo ampuma-aseet. Jakilla on käytössään muotoa muuttava ase, jolla on yhteensä neljä erilaista tulitusmuotoa. Pelin aikana Jak taistelee Krimzon Guardeja sekä Metal Head -hirviöitä vastaan.
Pelin eteneminen on perustuu tehtäviin joita Jak saa pelin muilta hahmoilta. Välillä tehtävät vievät Jakin ja Daxterin myös kaupungin ulkopuolelle.

Juoni

Jak II:sen tarina on paljon syvempi ja moniulotteisempi kuin ensimmäisessä osassa, ja paljastaa uutta tietoa myös ensimmäisestä osasta. Peli sisältää paljon enemmän dialogia kuin edeltäjänsä, ja nyt myös edellisessä pelissä mykkänä ollut päähahmo Jak puhuu.
Tarina lähtee käyntiin, kun Jak ystävineen matkustaa ajassa 500 vuotta tulevaisuuteen. He löytävät itsensä valtavasta Haven Citystä, tulevaisuuden dystopiasta. Kaupungin vartijat, Krimzon Guard, ottavat kaupungin hallitsija paroni Praxiksen käskystä Jakin kiinni ja sulkevat hänet vankilaan. Vankila-aikanaan Jakille tehdään kokeita dark eco -aineella, jonka seurauksena Jak pystyy kerättyään tarpeeksi dark ecoa muuttumaan voimakkaaksi, mutta hallitsemattomaksi Dark Jakiksi. Kahden vuoden kuluttua Jakin paras ystävä Daxter auttaa hänet pakoon vankilasta. Heti paon jälkeen he törmäävät Kor-nimiseen vanhukseen, jonka seurassa on pieni poika, jonka Kor kertoo olevan hyvin tärkeä. Jak tahtoo kostaa paroni Praxikselle viattomana vankilassa viettämänsä vuodet, jonka takia hän ja Daxter liittyvät Korin kehotuksesta Haven Cityn vastarintaliikkeeseen, Undergroundiin, joka vastustaa kaupungin tyrannimaista hallitsijaa. Jak alkaa suorittaa moninaisia tehtäviä Undergroundille ja muille kaupungissa apua tarvitseville samalla joutuen taistelemaan kaupunkia uhkaavia Metal Head -olioita vastaan.
Pelin tarina kiertyy eräänlaisen aikaparadoksin ympärille.
Iso viulu – kaks sataa

Juoni

Pienen poikavauvan isä, ikuinen opiskelija Mikko tyytyisi rooliinsa koti-isänä ja kontrabasson soiton harrastajana, mutta vaimon toimistotyö ei elätä perhettä. Mikko saa paikan ranskan kielen tulkkina yrityksessä, joka rakentaa öljynjalostamoa. Hän joutuu sopimusneuvottelujen välikappaleeksi, eikä Mikon moraali kestä liike-elämää, vaan hän irtisanoutuu ja palaa yliopistolle. Bassoviulu pantataan 200 markalla. Toisessa osassa Mikko pääsee apulaiseksi oikeusalan arkistoon, mutta sekään työ ei ota sujuakseen.

Tuotanto

Elokuvaa on lopputekstien mukaan kuvattu ainakin Porvoon öljynjalostamolla, Helsingissä ja Turussa.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien televisioarvostelija Jukka Kajava ei pitänyt Arjoman televisiosovituksesta Katzin hauskasta romaanista. Hänestä se on muutamaa kohtausta lukuun ottamatta iloton ja tempoltaan kovin hidas komedia.
Tripneustes gratilla

Ulkonäkö ja koko

T. gratilla voi kasvaa halkaisijaltaan noin seitsensenttiseksi. Sen pinnassa vuorottelevat lyhyiden piikkien peittämät ja sileät lohkot. Piikit ovat punaisia tai valkoisia, sileät lohkot punaisia, violetteja ja mustia.

Alkuperä

T. gratilla elää luonnossa indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen, ravinto ja vesiolot

T. gratilla syö levää. Sitä voi pitää meriakvaariossa, jonka kivien pinnalta se jyystää mielellään levää – jos villiä levää ei ole tarpeeksi, sille syötetään kuivattua levää tai levävalmisteita. Riutta-akvaariossa on vaara, että se syö koralleja. Se kerää piikkeihinsä usein kaikenlaista rojua.
T. gratilla ei kestä lyhytaikaistakaan vedestä pois joutumista. Sen piikeissä on jonkun verran myrkkyä, joka ei yleensä ole ihmiselle vaarallista.
Elä elämäsi laulaen

Soundtrack

Elokuvan soundtrack äänitettiin 5. heinäkuuta 1961 RCA Studio B:lla Tennesseen Nashvillessa. Elokuvaa varten äänitettiin kaikkiaan kuusi kappaletta, mutta Elvis hylkäsi yhden kappaleen (Sound Advice) ja se julkaistiin vasta kokoelmalevyllä Elvis for Everyone. Kuudes kappale (A Whistling Tune) säästettiin seuraavaan elokuvaan Kid Gallahad. Tässä sessiossa äänitetty versio kappaleesta julkaistiin kuitenkin vuonna 1991 kokoelmalevyllä Collectors Gold.
Soundtrack julkaistiin huhtikuussa 1962 EP-muodossa samoihin aikoihin elokuvan ensi-illan kanssa. Levy myi 60-luvun EP:ksi todella hyvin. Levyn nimikappale ylsi radioiden 40 soitetuimman kappaleen joukkoon ja ylsi 15. sijalle Billboard Hot 100 -singlelistalla. EP oli Englannin EP-listan ykkönen peräti 20 viikkoa.

Levyllä esiintyivät:

Elvis Presley - laulu
Millie Kirkham - taustalaulu
The Jordanaires - taustalaulu
Boots Randolph - saksofoni
Scotty Moore, Hank Garland - sähkökitarat
Neal Matthews jr. - akustinen kitara
Floyd Cramer - piano
Bob Moore - kontrabasso
D.J. Fontana, Buddy Harman  - rummut

A-puoli

1. "Follow That Dream" (Fred Wise & Ben Weisman) 1:39
2. "Angel" (Roy C. Bennett & Sid Tepper) 2:39

B-puoli

1. "What A Wonderful Life" (Sid Wayne & Jerry Livingston) 2:27
2. "I'm Not The Marrying Kind" (Sherman Edwards & Mack David) 1:51
Leikkivä ihminen

Sisältö

Huizinga esittää Leikkivässä ihmisessä leikin olevan keskeinen osa kulttuurin syntyä. Hän käy läpi esimerkkejä uskonnosta, laista, runoudesta, sodasta, filosofiasta ja taiteesta ja osoittaa, miten niissä kaikissa on leikkisiä piirteitä. Myös eri kielten leikki-sanojen analyysi on keskeinen osa Leikkivää ihmistä.
Huizinga esittää teoksessa taikapiirin käsitteen, kuvaillen leikin tapahtuvan erillään arkisesta elämästä. Taikapiiri tarkoittaa hänen kuvauksessaan rajaa leikin ja muun maailman välillä.

Vastaanotto

Leikkivällä ihmisellä oli merkittävä vaikutus ranskalaisen sosiologi Roger Caillois'n kirjoituksiin leikistä. Myös saksalainen teologi Hugo Rahner kiinnostui ajatuksesta kuinka leikillä voi ilmaista uskonnollisia tuntemuksia.
Roger Ailes

Roger Eugene Ailes (15. toukokuuta 1940 Warren, Ohio – 18. toukokuuta 2017) oli yhdysvaltalainen televisiojohtaja ja mediakonsultantti. Hänet tunnettiin parhaiten Fox Newsin ja Fox Television Stations Groupin toimitusjohtajana, jona hän toimi heinäkuuhun 2016 asti, jolloin erosi tehtävistään seksuaaliahdistelusyytösten vuoksi. Hän myös toimi 1990-luvun alussa jonkin aikaa NBC:n kaapeliuutistoiminnan johtajana, ennen kuin siirtyi Foxille.
Ennen televisiojohtajan uraansa Ailes toimi republikaanipresidenttien Richard Nixonin, Roland Reaganin ja George H. W. Bushin sekä Rudy Giulianin ensimmäisen pormestarinvaalikampanjan mediakonsulttina. Erottuaan Foxin toimitusjohtajan tehtävistä, hän toimi jonkin aikaa Donald Trumpin vuoden 2016 presidentinvaalikampanjan neuvonantajana, auttaen Trumpia valmistautumaan vaaliväittelyihin.
Ailes kuoli Floridan Palm Beachissa 18. toukokuuta 2017 lyötyään päänsä viikkoa aiemmin kaatumisen yhteydessä. Palm Beachin piirikunnan kuolemansyyntutkijan mukaan Ailesin kuolinsyynä oli kovakalvonalainen verenvuoto, jota hänen sairastamansa hemofilia pahensi.
Moderna Tider

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Per Gessle, ellei toisin mainita.
Palaistra (Olympia)

Historia

Palaistra rakennettiin klassisella kaudella tai hellenistisen kauden alussa noin 400–300 eaa. Se oli Olympian kisoihin osallistuneiden urheilijoiden harjoittelupaikka ennen kisoja. Se oli tarkoitettu esimerkiksi painille, nyrkkeilylle, pankrationille ja pituushypylle, siinä missä viereinen Gymnasion oli tarkoitettu enemmän tilaa vieville urheilulajeille, kuten keihään- ja kiekonheitto sekä juoksulajit.

Rakennus

Palaistra sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen länsipuolella lähellä Kladeosjokea. Rakennus oli lähes neliömäinen ja sen koko oli noin 66,4 x 66,8 metriä. Sen keskellä oli samoin lähes neliömäinen peristyylipiha, jonka koko oli noin 41,4 x 41,5 metriä. Harjoitteluun käytetty piha oli päällystetty hiekalla. Piha oli reunustettu 19 x 19 doorilaisella pylväällä eli yhteensä 72 pylväällä.
Pylväiden takana kiersi käytävä, jonka takana oli erilaisia huonetiloja sekä joonialaista tyyliä edustaneita pylväikköjä. Pihan eteläpuolella olleessa tilassa oli pylväikkö, jossa oli pihan puolella 15 joonialaista pylvästä. Pohjoispuolella oli efebion-harjoitteluhuone, jossa oli pihan puolella 9 pylvästä. Itä- ja länsisivustoilla oli pienempiä pylväikkötiloja, jotka johtivat erikokoisiin huoneisiin. Huoneita voitiin käyttää esimerkiksi pukeutumiseen, peseytymiseen sekä ihon öljyämiseen (elaiothesion) ja tomuttamiseen hiekalla (konistērion). Huoneita käytettiin myös opetustiloina, ja niissä kuunneltiin filosofien ja puhujien luentoja.
Rakennuksen seinien alaosa oli kivestä, yläosa tiilestä ja kattoa kannattavat rakenteet puusta. Sisäänkäynti oli alun perin etelästä kahdesta ovesta, mutta myöhemmin pohjoisen puolelta nelipylväisen propylonin kautta. Pohjoisosasta oli pääsy myös viereiseen Gymnasioniin.
Palaistran peristyylin pylväistä 32 on nykyisin kunnostettu.
Rusotäplämullo

Ulkonäkö ja koko

Rusotäplämullo kasvaa yleisesti 10-20 cm pitkäksi, joskus jopa 30 cm pitkäksi. Naaraat ovat keskimäärin pitempiä kuin koiraat, ja suurimmat yksilöt ovat poikkeuksetta naaraita. Rusotäplämullon vartalo on melko litteä. Leuan alla on kaksi jäykkää viiksikarvaa, jotka ovat lyhyemmät kuin kalan rintaevät. Väritys on punertava.

Levinneisyys ja elinympäristö

Rusotäplämulloa tavataan Atlantin itäosassa Britannian ja Norjan rannikolta aina Kanariansaarille ja Senegaliin asti sekä Välimerellä. Kalaa tavataan myös Azoreilla. Se ui tavallisesti mutapohjaisilla alueilla 10-300 m syvässä vedessä.

Elintavat

Rusotäplämullot elävät parvina. Ne syövät pääosin merenpohjassa eläviä pieniä selkärangattomia. Ne kutevat kesällä huhti- ja elokuun välisenä aikana 10-55 metrin syvyydessä.

Käyttö

Rusotäplämullo on arvostettu ruokakala. Suurimmat pyyntimaat ovat Turkki ja Tunisia.
Yhdistetyn maailmancup 2004–2005

Yhdistetyn maailmancupin kaudella 2004 - 2005 järjestettiin 18 osakilpailua. Kaksi kilpailua peruttiin. Kausi oli Hannu Mannisen täydellistä ylivoimaa ja hän varmistikin maailmancupin kokonaisvoiton useita kilpailuita ennen kauden loppua.