google/wiki40b huggingface dataset:
HMS Delight (H38)

Palvelus

HMS Delight suoritti palvelukseen oton jälkeen Mk IX torpedon koeammunnat ennen siirtymistään toukokuussa 1933 Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueeseen. Alus palveli pari kuukautta Persianlahdella.
HMS Delight palasi elokuussa 1934 kotimaahan, jossa se siirrettiin Portsmouthin telakalle huoltoon. Aluksen palatessa palvelukseen se siirrettiin Kiinan aseman 8. Hävittäjälaivueeseen, josta alus siirtyi syyskuussa 1935 Etiopian kriisin vuoksi Adeniin. Alus palasi vuoden 1936 alussa Kiinan asemalle Hong Kongiin. Kiinan asemalla palvellut 8. Hävittäjälaivue nimettiin ennen toisen maailmansodan alkua 21. Hävittäjälaivueeksi.
HMS Delight aloitti matkansa 29. elokuuta 1939 Hong Kongista Välimerelle. Alus saapui 15. syyskuuta Adeniin ja se liittyi 19. syyskuuta Välimeren laivastoon Aleksandriassa, mistä se siirrettiin joulukuussa kotimaahan.
HMS Delight saapui 30. joulukuuta Portsmouthiin, jossa se siirrettiin telakalle. Alus siirtyi 27. tammikuuta 1940 koeajona Scapa Flowhun, jossa se palvelukseen otettaessa liitettiin 7. helmikuuta Kotilaivastoon.
HMS Delight kärsi 8. huhtikuuta partiomatkalla kovan merenkäynnin vuoksi vaurioita ja se siirrettiin 12. huhtikuuta telakalle. Alus palasi palvelukseen, jolloin se määrättiin suojaamaan Norjaan kulkevia saattueita. Alus osallistui 1. toukokuuta Åndalsnäsin ja Molden evakuointien suojaamiseen.
HMS Delight evakuoi 31. toukokuuta Bodosta Skotlannin Kaartinrykmentin yhdessä HMS Echon kanssa. Alus suojasi 7. kesäkuuta Norjasta palaavaa joukkojenkuljetussaattuetta.
HMS Delight siirrettiin 21. kesäkuuta telakalle Rosythiin, mistä palvelukseen palatessaan se purjehti 24. heinäkuuta Englannin kanaalin kautta. 
HMS Delightin lähtiessä Portlandista  29. heinäkuuta Cherbourgiin sijoitettu saksalainen tutka havaitsi aluksen. Saksan ilmavoimien yksiköt ohjattiin aluksen luokse ja seuranneessa ilmapommituksessa se vaurioitui pahoin (50°12′N, 02°17′W ). Aluksen keulakannella syttyi tulipalo ja ammustarvikkeiden räjähdys. Hyökkäyksessä sai surmansa kuusi miehistönjäsentä. Alus upposi seuraavana päivänä Portlandin satama-altaaseen.
East Lynne

Juoni

Kun Isabel Carlisle erheellisesti uskoo, että hänen aviomiehensä Richard rakastaa Barbara Harea, Isabel jättää hänet ja heidän kaksi lastaan. Myöhemmin Isabel ei tee mitään korjatakseen virheellistä tietoa, että hän olisi kuollut junaonnettomuudessa. Richard, uskoen olevansa leski, avioituu Barbaran kanssa. Muutaman kuukauden jälkeen Isabel ikävöi lapsiaan ja haluaa nähdä heidät, joten Isabel naamioi itsensä ja hakee kotiopettajattaren työtä Carlisleilta. Kun Isabelin poika sairastuu ja kutsuu äitiään, Isabel heittää valepukunsa yltään ja menee lohduttamaan häntä, joka kuolee hänen syliinsä. Richard, joka löytää Isabelin poikansa kanssa, antaa heti anteeksi Isabelille hänen ja lastensa jättämisen. Isabel ei voi antaa itselleen anteeksi ja kuolee pian suruun.
Kiznerin piiri

Kiznerin piiri (ven. Кизне́рский райо́н, Kiznerski raion, udmurtiksi Кизнер ёрос, Kizner joros) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 2264,5 neliökilometriä. Asukkaita on 20 300 henkeä (vuonna 2010).
Kiznerin piiri sijaitsee Udmurtian lounaisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Vavožin, idässä Možgan ja kaakossa Grahovon piireihin, etelässä Tatarstaniin ja lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 60 % on metsää. Seutu kuuluu Vjatkan vesistöön. Hyötykaivannaisia ovat öljy, savi ja kalkkikivi. Kiznerin lähellä on ainutlaatuinen kivennäisvesiesiintymä.
Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Baldeika, Bemyž, Bezmenšur, Jagul, Kizner, Korolenko, Krymskaja Sludka, Lipovka (keskuspaikka Kizner), Murkoz-Omga, Sarkuz, Staraja Bodja, Staryi Karmyž, Staryje Kopki ja Verhni Bemyž. Hallinnollinen keskus on Kiznerin taajama. Toinen suurempi asutuskeskus on Bemyžin entinen piirikeskus.
Asukkaista 46,0 % on udmurtteja, 38,2 % venäläisiä ja 12,9 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun läpi kulkee Moskovan, Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Kizneristä on maantieyhteys Bemyžin ja Možgan kautta Iževskiin. Piirissä on metsä-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, rehukasvien, perunan, juureksien, vihanneksien ja pellavan viljelyyn.
Piirissä toimii taidekoulu, ammattikoulu ja kotiseutumuseo. Sen alueella sijaitsee Multanin oikeusjutun tunnetuksi tekemä Vuž Multanin kylä (nykyinen Korolenko). Paikallislehtenä ilmestyy Novaja žizn.
Pirttikoski (Rovaniemi)

Pirttikoski on Kemijoen varrella Rovaniemellä sijaitseva kylä, kaupungista noin 80 kilometriä itään.
Pirttikosken kylä kehittyi voimakkaasti Pirttikosken voimalaitoksen myötä. Tunnelityyppinen voimalaitos rakennettiin 1950-luvun loppuvuosina. Alueelle tuli teitä, asuin- ja huoltorakennuksia, mittavia patorakenteita ja pitkä uittoränni syvälle kallioon louhitun voimalaitoskanavan ohella. Työntekijöitä Pirttikosken alueella oli enimmillään noin 2000. Sinne muutti asukkaita perhekunnittain, parhaimmillaan kylässä oli nelisentuhatta asukasta. He tarvitsivat myös palveluja, kuten kauppoja, leipomon, pesulan, parturiliikkeen ja huoltoaseman. Pirttikosken kansakoulu valmistui voimalaitostyömaan toisena rakennusvuonna 1957, oppikoulu vuonna 1964. Jälkimmäinen on yhä käytössä, mutta nyt peruskouluna. Voimalaitostyömaan hiljennettyä ja töiden vähennyttyä myös Pirttikosken väkimäärä väheni huomattavasti.
Kylässä vierailleita valtiopäämiehiä ovat Urho Kekkonen, Gerald Ford, Leonid Brežnev ja Josip Broz Tito.
Voimalaitoksen asuinalue Voimalaitoskylä on 13 hehtaarin laajuinen rivitaloineen, paritaloineen, huoltorakennuksineen, hirsisine saunoineen ja kerhohuoneistoineen. Pääosa yhteensä 64 asunnosta oli kuitenkin kesällä 2009 tyhjillään. Syksyllä 2009 sai kylä uuden omistajan kun Susirajan Kiinteistöt Oy osti alueen itselleen. Nyttemmin uuden omistajan myötä Pirttikosken kylä on kokenut uuden kukoistuksen. Alueen kiinteistöt on kunnostettu ja yhtiöitetty, katot vaihdettu, vesijohtoputket uusittu, kunnallistekniikka tullut alueelle, lämpökeskus uusittu nykyaikaiseksi täysautomatisoiduksi ja pellettilämmitteiseksi.
Pirttikosken kylässä asutaan silti yhä ja harjoitetaan mm. maataloutta, karjankasvatusta ja poronhoitoa.
Kim Kuusi

Kim Olavi Kuusi (s. 28. joulukuuta 1947 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja vuodesta 2011 Teoston hallituksen puheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri.
Hän ja hänen yrityksensä Musicmakers Oy on erikoistunut mainosmusiikin tekemiseen. Yritys on alallaan Suomen suurimpia. Kuusi perusti yrityksen Esa Niemisen kanssa 1980. Musicmakersin Tähtitorni-levymerkille levyttivät 1980-luvulla mm. Maarit Hurmerinta, Paula Koivuniemi ja Jussi Raittinen. Julkaisuja jatkettiin uudelleen 2000-luvulla Plastinka-levymerkillä, jonka vetäjinä toimivat Kuusen lisäksi Kalle Chydenius, Leri Leskinen ja  Vellu Maurola (Slow). Plastinkan nimekkäimpiä artisteja ovat Rajaton, Kemopetrol ja Petteri Sariola.
Kuusi valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta, jossa toimi myös opettajana vuoteen 1975. Opiskelun ohessa Kuusi oli mukana perustamassa Ryhmäteatteria, jonka säveltäjänä ja muusikkona hän toimi 1969–1973. Samaan aikaan hän toimi myös Pihasoittajat-yhtyeessä, jolle hän sävelsi muun muassa Suomea Euroviisuissa vuonna 1975 edustaneen kappaleen ”Viulu-ukko”.
Euroviisumenestyksen kannustamana Kuusi siirtyi aluksi freelance-musiikkituottajaksi Love Recordsiin ja vuosiksi 1978–1979 Finnlevyn kotimaisen tuotannon johtajaksi. Kuusi on toiminut Idols-ohjelman toisen tuotantokauden (2005) päätuomarina. Kuusi sai pitkästä urastaan Elämäntyöpalkinnon Musiikki & Media -tapahtumassa lokakuussa 2017.
Kim Kuusen vaimo on Kustannusosakeyhtiö Otavan  myynti- ja markkinointijohtaja Maija Kuusi. Kim Kuusi on vaimonsa kautta myös Laura Närhen isäpuoli. Hänen appensa oli levymoguli Mosse Vikstedt. Hänen veljiään ovat elokuvaohjaaja Janne Kuusi ja juristi Kai Kuusi.
Bruno Pereirinha

Ura

Pereirinha nousi Sportingin edustukseen kaudella 2006–2007. Kauden alun hän pelasi alemmalla sarjatasolla pelanneessa Olivais Moscavidessa. Ensiesiintymisensä maan pääsarjassa hän teki 13. tammikuuta 2007 ottelussa Belenensesiä vastaan.
13. maaliskuuta 2008 UEFA Cupin neljännesvälierän toisessa osaottelussa Pereirinha teki maalin englantilaista Bolton Wanderersia vastaan, jonka avulla joukkue lopulta eteni jatkoon. Hän onnistui maalinteossa myös aikaisemmalla kierroksella Baselia vastaan.
Loukkaantumisista kärsineenä Pereirinhan aika vaihtopenkillä alkoi kasvaa ja hänet lähettiin lainalle pienempiin seuroihin kuten Vitória Guimarãesiin ja Kavalaan.
Kaudella 2012-2013 Pereirinha pudotettiin kokonaan Sporting CP kokoonpanosta ja pelaaja purki sopimuksensa tammikuussa vuonna 2013.
Tammikuussa vuonna 2013 Pereirinha teki 3,5 vuoden sopimuksen Lazion kanssa.
Robert Edmond Grant

Robert Edmond Grant (1793 Edinburgh, Skotlanti – 1874) oli skotlantilainen lääkäri ja biologi. Hän puhui näkyvästi Lamarckin transmutaatio-opin puolesta Lontoossa 1830- ja 1840-luvuilla. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten nuoren Charles Darwinin eräänä vaikuttajana, mutta aikuisiällä miehet eivät juuri olleet tekemisissä toistensa kanssa.
Grant suoritti lääketieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1821. Elämäntyönsä hän kuitenkin teki meribiologina. Grant löysi muun muassa nilviäisten haiman. Nilviäisten lisäksi hän tutki sienieläimiä ja merisulkia. Hän toimi University College Londonissa vertailevan anatomian ja eläintieteen professorina lähes viidenkymmenen vuoden ajan, 1828–1874.
Gitxanit

Gitxanit (myös muodossa Gitksan) ovat Kanadan alkuperäisheimoihin kuuluva kansa jotka lasketaan kuuluvaksi Luoteisrannikon intiaaneihin. Gitxanien kotiseutu kattoi Skeenajoen yläjuoksulta noin 53,000 neliökilometrin alueen. Gitxanit kuuluvat Tsimshianic kieliperheeseen ja heidän kulttuurinsa edustaa tyypillistä Luoteisrannikon kulttuuria vaikka he asuvat joen eivätkä varsinaisella rannikkoseudulla. Gitxanien naapuriheimoja pohjoisessa ovat Nisga'at, lännessä Tsimshianit ja idässä Wet'suweet joista viimeisten kanssa Gitxaneilla on pitkät ja syvät suhteet.

Kulttuuri

Gitxanit ovat Matrilineaarinen heimo joka jakautuu neljään klaaniin: Sammakon, Kotkan, polttopuun ja suden klaaneihin. Jokaisella klaanilla on toisistaan riippumattomassa omistuksessa olevia taloja sekä arvostetussa asemassa oleva päällikkö sekä perinteiset kalastus - ja asuinalueet.
Noin 5000 Gitxania asuu Brittiläisessä Kolumbiassa ja osa heistä asuu heimon perinteisillä asuinalueilla. Gitxanien kieltä kutsutaan Gitxsanimaaxiksi.
Gitxsaneille ja naapuriheimoille myönnettiin vuonna 1997 Amerikan alkuperäisasukkaiden oikeudet. Vaikka Kanadan hallitus on myöntänyt oikeudet, varsinaista rauhansopimusta Gitxanien ja Kanadan valtion välillä ei ole tehty.
Vuorenkuninkaan luolassa

Vuorenkuninkaan luolassa (myös Vuorenpeikkojen luolassa tai Vuorenkuninkaan salissa; norj. I Dovregubbens hall) on Edvard Griegin vuonna 1874 tekemä sävellys Henrik Ibsenin näytelmään Peer Gynt.
Alkuperäinen näytelmämusiikki, johon sisältyi myös lauluosuuksia, tunnetaan nimellä Peer Gynt op. 23. Nykyään tunnetumpi orkesteriversio on julkaistu osana Peer Gynt -sarjassa nro 1 op. 46.
Kappaleen tunnistettava ja tarttuva teema on kiinnittänyt sen osaksi populaarikulttuuria. Vuorenkuninkaan luolassa on kuultu muun muassa Rainbow’n, The Whon, Electric Light Orchestran ja Apocalyptican versioina, kuten myös Extreme Duudsonien tunnusmusiikkina. Sitä on myös käytetty useissa elokuvissa. Saksalaisessa klassikkoelokuvassa M – kaupunki etsii murhaajaa (1931) murhaaja ”M” viheltää kyseistä melodiaa etsiessään uusia uhreja.
Kalaton (Orivesi, Talviainen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kalliomurroksia täynnä olevan metsäylängöllä Kalattomanvuoren päällä loivassa painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat pääasiassa soistunutta metsämaata. Järvelle ei tule tietä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Ulpukkaojan valuma-alueeseen (35.757) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 140,3 metriä mpy. Sille oli vanhoissa kartoissa merkitty laskuoja, joka laski Isosuon läpi Isoon Kukkojärveen. Ojalle kertyi pudotusta yli 15 metriä.
RASCOM

Regional African Satellite Communication Organization eli RASCOM on afrikkalainen satelliittitietoliikenneyhtiö. Se välittää TV-ohjelmia ja langatonta Internetiä Afrikan maaseudulle. 
RASCOM ostaa satelliittipalvelun Mauritiukselle rekisteröidyltä RascomStar-QAF-yhtiöltä. 
RASCOMin omistavat Libyan African Investment Portfolio (63%) 45 afrikkalaista tietoliikenneyhtiötä (25%) ja Thales Alenia Space (12%), joka rajoittanee yhtiön suorittamien ostojen kilpailutusta.

RASCOM-QAF1

RASCOM-QAF1 oli yhtiön ensimmäinen satelliitti, jonka rakensi Thales Alenia Space Ranskassa. Se on Spacebus 4000B3 ja siinä on 12 Ku-kaistan lähetintä ja 8 C-kaistan lähetintä. Se laukaistiin Ariane 5-raketilla 21. joulukuuta 2007.  
 Jo alun alkaen satelliitissa oli teknisiä vikoja ja laukaisu tuotti sille virheellisen kiertoradan, jonka korjaamisen jälkeen 15 vuoden käyttöikö oli kutistunut kahteen vuoteen.

RASCOM-QAF1R

Thales Alenia Space myi vuonna 2008 RASCOMSTAR-QAF-yhtiölle toisen satelliitin. Se laukaistiin Ariane 5-raketilla 3. alokuuta 2010.
Fournier RF-4

Fournier RF 4 on ranskalaisen René Fournierin vuonna 1966 suunnittelema moottoripurjelentokone. Se on taitolentokelpoinen versio Fournier RF-3 -koneesta. Konetta ovat valmistaneet Alpavia ja Sportavia-Pützer.
Meliton Sardeslainen

Meliton Sardeslainen (muinaiskreikaksi Μελίτων Σάρδεων, Melítōn Sárdeōn; k. n. 180) oli Sardeen piispa ja kristillinen kirjailija, jota kunnioitetaan kirkkoisänä.
Melitonin elämästä tiedetään vain vähän. Eusebios Kesarealaisen mukaan Meliton (ja tämän seurakunta) kuuluivat kvartodesimaaneihin, toisin sanoen he viettivät pääsiäistä Nisán-kuun 14. päivänä eli samaan aikaan kuin juutalaiset, eikä sitä seuraavana sunnuntaina kristittyjen enemmistön tavoin.
Meliton kirjoitti lukuisia teologisia teoksia. Niistä lähes kaikki ovat kadonneet ja tunnetaan vain Eusebioksen Kirkkohistoriassa olevien mainintojen ja katkelmien kautta. Ainoa nykyaikaan säilynyt teos on Pääsiäisen salaisuus (Peri paskha, "Pääsiäisestä") noin vuodelta 166 tai 167. Se on varhaisin nykyaikaan säilynyt pääsiäissaarna.
Pinella

Pinella on Turun keskustassa, Porthaninpuistossa aivan Tuomiokirkon vieressä sijaitseva ravintola. Ravintolatoimintaa hoitaa Sunborn Group. Pinella on yksi Suomen vanhimmista yhtäjaksoisesti toimineista ravintoloista. 
Vuonna 1848 turkulainen kulttuuripersoona Nils Henrik Pinello anoi lupaa rakentaa paviljongin keskelle Porthaninpuistoa. Lupa myönnettiin ja paviljonki rakennettiin paikalle, jossa on nyt Henrik Gabriel Porthanin patsas. Patsaan takia paviljonki siirrettiin lähemmäs Aurajoen rantaa, tätä varten kaupunki myönsi Pinellolle 150 ruplan avustuksen. Samalla suoritettiin laajennustyö jo aiemmin vuonna 1836 Per Johan Gylichin suunnitteleman doorilaisen pylväikön ympärille. Vuonna 1862 Nils Pinello siirsi omistusoikeuden pojalleen Julius Pinellolle, minkä jälkeen rakennuksella on ollut useita omistajia. 
Ravintola tunnettiin kulttuuri- ja taidepiirien boheemina kohtaamispaikkana, 1800-luvulla siellä viettivät aikaansa mm. Elias Lönnrot, J. L. Runeberg ja Sakari Topelius. 
Vuonna 1919 alkanut kieltolaki kuihdutti monta ravintolaa, mutta  Pinellassa toimi tällöin pirtuvarasto. Pirtua oli kätkettynä mm. pylväikköön. Vuonna 1937 ravintolan viereen tuli Gulfin bensiiniasema, joka oli Pinellan rinnalla 1970-luvun alkuun saakka. Turun Taitelijaseura piti Pinellaa hallussaan 1950-luvun alusta 1960-luvun lopulle asti. Pinella tunnettiin jälleen taiteilijoiden ja boheemien kokoontumispaikkana. 
Vuonna 1973 Pinella restauroitiin ja ravintola avasi jokirantaan Suomen ensimmäisen anniskeluoikeuksin varustetun katuterassin. Vuosina 2004–2011 Pinella pääsi ränsistymään seistessään tyhjillään. Paikkaan tehtiin perusteellinen remontti. Arkelologien tutkiessa pohjakerrosta paljastui, että pylväikön takimmaisessa osassa oli sijainnut 1800-luvulla kaupungin yleinen vessa. Korjausten yhteydessä löydettiin myös ravintolan alkuperäiset 1800-luvun tapetit.  
Pinellassa on toiminut kokkina 2010-luvun alkupuolella mm. Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2013 vuonna voittanut Erik Mansikka. Vuonna 2018 kesällä Pinellan keittiössä toimii mm. palkittu keittiömestari Sami Tallberg.
Saurio (talo)

Saurio on Ylöjärvellä oleva talo, joka rakennettiin vuonna 1903 Ylöjärven Raittiusyhdistyksen taloksi. Rakennushankkeen käynnistäjä oli Antti Penjami Mäkikylä. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Yrjö Sadenius. Taloa käyttivät raittiusyhdistyksen lisäksi muutkin yhdistykset. Ylöjärven Työväenyhdistys toimi Sauriossa niin paljon, että joissain asiakirjoissa sen nimikin on Saurion Työväenyhdistys. Rakennusta käyttivät myös kiertokoulu sekä yksityiset ylöjärveläiset ja siellä järjestettiin monet häät. Vuonna 1918 Ylöjärven punakaartin esikunta toimi Sauriossa. Muutamaa kuukautta myöhemmin se muutettiin lastenkodiksi sotaorvoille. Vuodesta 1959 alkaen Sauriossa oli lastenkodin ohella päiväkotitoimintaa ja 1968 lastenkoti lakkautettiin kokonaan. Kun Saurion päiväkodille rakennettiin uudet tilat vuonna 1978, vanha Saurio jäi tyhjilleen ja vuotavan katon takia alkoi nopeasti rapistua. Vuonna 1980 rakennus päätettiin korjata toimitaloksi Ylöjärven Työväenopistolle. Kun Ylöjärvelle valmistui Koulutuskeskus Valo vuonna 2012, Työväenopistokin siirtyi sinne ja Ylöjärven kaupunginhallitus teki päätöksen Saurion purkamisesta.
Iso Pintalammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,2 metriä mpy.
Kaari Martikainen-Whale

Kaari Martikainen-Whale (1959 Heinävesi – 11. elokuuta 2008) oli suomalainen taidemaalari. Markkasen teokset ovat harmaa-, musta- tai valkosävyisiä ja pinnaltaan karheita. Niissä on moniselitteisiä allegorioita hentoina merkkeinä.
Ari Kantor

Ari Kantor (s. 18. heinäkuuta 1964 Helsinki) on korkeimman oikeuden tuomari ja oikeusneuvos. Tässä virassa hän on toiminut 1. toukokuuta 2010 lukien.
Kantor on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1990. Varatuomarin arvon hän sai 1993. Ennen nimitystään oikeusneuvokseksi hän toimi asianajajana ja osakkaana Asianajotoimisto Merilampi Oy:ssä. Asianajajan työssään hän tuli tunnetuksi erityisesti talousrikoksiin liittyvästä osaamisesta.
Keväällä 2008 Kantor sai Suomen Asianajajaliitolta huomautuksen hyvän asianajotavan vastaisesta menettelystä, koska hänen laskunsa olivat riittämättömästi eriteltyjä. Hänet tunnettiin poikkeuksellisen suurista, usean sadantuhannen euron asianajolaskuistaan.
Pirkko Arola (kauppaneuvos)

Pirkko Arola (alkujaan Birgit Elise Lönnroth, 28. kesäkuuta 1908 Laukaa – 22. toukokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kutomoalan yrittäjä, joka perusti Arolan kutomon, sittemmin Arola Oy:n. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1969.

Elämäkerta

Birgit Lönnrothin isoisä oli kemiöläinen maanviljelijä ja kalastaja. Hänen äitinsä Augusta (o.s. Nylund) oli kotoisin Helsingin maalaiskunnan Keimolasta. Vanhemmat puhuivat keskenään ruotsia, mutta lapset kävivät suomenkielisen koulun ja Birgitistä tuli Pirkko.
Keskikoulun käytyään Pirkko Arola lähti Helsinkiin ja sai paikan pankkitoimihenkilönä. Hän tutustui siellä Kylmäkoskella sijaitsevan Arolan kartanon omistajaan Atte Arolaan, ja he menivät naimisiin 1933 mutta asuivat 1930-luvun loppuun Helsingissä, jossa Atte Arola toimi valtioneuvoston ministerinä.
Sotavuosina Arolat asuivat sekä Helsingissä että Kylmäkosken kartanossa, kunnes Atte Arolan erosi 1945 Kansaneläkelaitoksen pääjohtajan virastaan ja ryhtyi päätoimiseksi hoitamaan 150 hehtaarin kartanotilaansa. Pirkko Arola 1948 perusti kartanon yhteyteen kutomon työllistääkseen kartanon palkollisia ympäri vuoden. Kutomon tuotteita olivat aluksi Pirkko Arolan itsensä suunnittelemat kankaat, huivit ja solmiot. 1950-luvun jälkipuoliskolla kutomoon hankittiin ensimmäisenä Pohjoismaissa muotoon kutovia neulekoneita, joilla ryhdyttiin valmistamaan italialaisista langoista naisille laadukkaita neulepuseron ja -takin yhdistelmiä, niin sanottuja twinsetejä.
1960-luvun alussa Arolan kutomo alkoi panostaa vahvasti vientiin, ja neuleille markkinoita löytyi Keski-Euroopasta ja Yhdysvalloista. Bilateraalikauppana vietiin Neuvostoliittoon muun muassa miesten mohair-kaulaliinoja. Parhaimmillaan noin puolet tuotannosta meni vientiin 15 eri maahan, ja työntekijöitä oli kolmisensataa. Arolassa tehtiin myös työasuja muun muassa pankkitoimihenkilöille ja matkailualan virkailijoille. Yritys perusti myös kymmenkunta omaa vähittäismyymälää Suomeen.
Arolan suunnittelijoina toimivat oma tytär Pirkko Mäki sekä muun muassa Anna Ahlqvist, Liisa Kotilainen, Eija Lampio-Sainio, Ritva-Liisa Lehto, Anne Linnonmaa, Sirpa Rahtu, Ceci Söderlund, Sirkka Vesa-Kantele ja Paula Vesala.
Työvoimapulan takia trikootuotanto lopetettiin 1971. Pirkko Arola luovutti pian sen jälkeen Arola-yhtiön toimitusjohtajuuden tyttärelleen mutta jatkoi hallituksen puheenjohtajana.
Arola-yhtiö joutui monien vaatetustehtaiden tavoin vaikeuksiin Suomen 1990-luvun alun lamassa ja ajautui konkurssiin 1990. Toimintaa jatkoi Liisa Kotilainen nimellä Arola Design Oy, mutta sekin yritys koki vararikon 2012.
Pirkko Arola toimi muun muassa Kylmäkosken kunnanvaltuustossa 1964–1970 ja Akaan maatalousnaisten puheenjohtajana. Hänestä tuli talousneuvos 1963 ja kauppaneuvos 1969. Suomen liike- ja virkanaiset valitsivat hänet Vuoden naiseksi 1971.
Finnforest (yhtye)

Finnforest oli kuopiolainen 1970-luvun alkupuolella perustettu yhtye. Sen musiikkityyli oli lähinnä progressiivista rockia, fuusiojazzia ja niiden yhdistelmää.
Yhtyeen johtohahmot olivat veljekset Pekka (kitara) ja Jussi Tegelman (lyömäsoittimet). Ensimmäinen LP, Love Recordsille levytetty Finnforest esitteli instrumentaalista progea esittävän yhtyeen. Yhtye oli jo aiemmin levyttänyt kaksi alkuaikojen Wigwam-henkistä laulettua kappaletta "Tyhjyyteen Syvyyteen" ja "Sanomaton kirkkaus" Dynamiitti-levymerkille jo vuonna 1973, mutta ensialbumista lähtien Finnforest teki ainoastaan instrumentaalimusiikkia. Yhtyeen seuraavat albumit olivat 1976 ilmestynyt Lähtö matkalle ja 1979 viimeiseksi jäänyt Demonnights.
Vuonna 1977 yhtye soitti Petri Petterssonin taustalla tämän sooloalbumilla Nuoruus.
Finnforestin jälkeen Pekka Tegelman ja pari muuta Finnforestin muusikkoa levyttivät 1979/1980 vaihteessa "Jargon"-nimellä musiikillisesti Finnforestin linjoilla jatkavan samannimisen LP:n (DIGLP 9), jolta löytyy aiemmin Finnforestin konserteissa soittama kappale "Outo kertomus/Odd Tale".
Hatsushimo (1933)

Palvelus

Alus upposi 30. heinäkuuta 1945 osuttuaan miinaan Miyakunlahdella.
Pimeyden linnake

Vastaanotto

Aikakoneen arviossa Juhani Hinkkanen pitää Pimeyden linnaketta kohtuullisen hyvänä kokoelmana, vaikkakin novellien taso vaihtelee. Hänestä Robert E. Howard ja Henry Kuttner ovat taitavia kirjailijoita, mutta heidän kokoelmaan valitut novellinsa eivät edusta tekijöidensä parhaimmistoa, vaan ovat rutiinityönä kirjoitettua palstantäytettä. Erityisesti Howardin ”Bal-Sagothin jumalat” on ongelmallinen, sillä antologia olisi kaivannut paremman avausnovellin. Muiden kirjoittajien novellit sen sijaan ovat Hinkkasen mielestä tavalla tai toisella mielenkiintoisia, erityisesti Jack Vancen ”Pyhiinvaeltajat”, joka on kirjan paras novelli, sekä Michael Shean ”Vainajien valtakunta”, joka luo perinteisistä aineksista uudenlaista miekkaa ja magiaa. Hinkkanen kuitenkin toteaa, että kokoelma olisi ollut toimivampi, jos sen heikoimmat novellit olisi korvattu paremmilla. Hänestä Howardin novellit eivät ole itseisarvo edes miekka ja magia -kokoelmassa. Lisäksi Hinkkanen harmittelee, ettei mukana ole yhtäkään novellia Fritz Leiberiltä tai Karl Edward Wagnerilta.