Oluen verotus

Oluen verotus tarkoittaa oluen valmistuksesta ja myymisestä maksettavaa veroa. Verotuksen muoto ja suuruus ovat vaihdelleet huomattavasti eri maissa ja eri aikoina.

Vuodet 1865–1916

Mallasjuomien valmistus ja tislaus oli jo 1600- ja 1700-luvuilla veronalaista toimintaa. Välillä ne tosin jätettiin verottamatta. Suomen oluttehtaiden isännät ja portterin tekijät maksoivat 1865–1882 valtion kantaman yleisen suostuntaveron lisäksi lisäsuostuntaverona viisi penniä kultakin tehtaasta myydyltä olut- tai portterikannulta (yksi kannu on 2,617 litraa).
Vuonna 1882 annettiin asetus suostuntaverosta mallasjuomain valmistuksesta. Sen mukaan oluen, portterin tai muun mallasjuoman valmistaja maksoi 80 penniä jokaiselta mallasleiviskältä (yksi leiviskä on 8,5 kg), joka sellaisten juomain valmistukseen käytettiin. Jos tehdas ei käyttänyt niin paljon maltaita, että suostuntavero olisi noussut 800 markkaan, oli maksettava veroa 800 markkaa. Suostuntaveroa ei tarvinnut maksaa kotitekoisesta mallasjuomasta. Maahantuoduista mallasjuomista kannettiin tullia.
Metrijärjestelmään siirryttäessä suostunnan määräksi tuli 1889 yksi markka jokaiselta kymmeneltä kilolta maltaita, jotka mallasjuomien valmistamiseen käytettiin. Suostuntavero oli voimassa vuoden 1891 loppuun. Mallasjuomien valmistuksesta kannettava suostuntavero otettiin uudelleen käyttöön 1910, jolloin suostunta oli 8 markkaa kultakin 10 kilolta maltaita. Tämä suostuntavero oli voimassa 1910–1915.
Sotatilan vuoksi säädettiin 1915 väliaikainen maksu alkoholijuomien kaupasta tavallisen suostunnan lisäksi. Maksu koski yli 2,5 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien tukkukauppaa. Maksu oli aluksi 30 prosenttia myyntihinnasta ja kesäkuusta 1915 lähtien 50 % myyntihinnasta. Helmikuussa 1916 maksun suuruudeksi määrättiin väkevien mallasjuomien osalta 30 penniä litralta. Myös ravintoloiden tuli maksaa veroa mallasjuomista aluksi 20 %, sitten 40 % ja viimein 50 % myyntihinnasta.

Mallasjuomavero

Vuoden 1916 alussa tuli voimaan uudet periaatteet mallasjuomien verottamiseksi. Sana mallasjuomavero esiintyi ensi kerran senaatin päätöksessä 1/1916. Mallasjuomavero oli valtion kantama välillinen vero mallasjuomien valmistamisesta ja myynnistä. Samassa yhteydessä mallasjuomia alettiin verottaa veroluokkien mukaan. Mallasjuomista, joissa oli 2,5–4,5 tilavuusprosenttia alkoholia, oli suoritettava veroa 70 penniä litralta. Alkoholipitoisuudeltaan 4,5–7 prosenttisista mallasjuomista oli maksettava 1,20 markkaa litralta. Yli 7 % alkoholia sisältävistä mallasjuomista vero oli 24 penniä jokaista alkoholiprosenttia kohti, joka sisältyi litraan juomaa. Uutta oli myös se, että asetus oli voimassa toistaiseksi vuosittaisen suostunnan sijaan.

1931–1968

Vuosina 1919–1932 oli voimassa kieltolaki, joka koski yli kaksi tilavuusprosenttisia alkoholijuomia. Vuonna 1931 alettiin verottaa 1–2,5 prosenttisia mallasjuomia. Veron suuruus oli yksi markka litralta ja se koski sekä kotimaassa valmistettuja että maahantuotuja mallasjuomia. Vuonna 1932 maksettiin saman suuruista veroa 1,4–2,5 prosenttisista mallasjuomista ja veron nimenä oli mallasjuomavero.
Maaliskuun alussa 1932 tuli voimaan uusi laki mallasjuomaverosta, joka koski tehdasmaisesti valmistettuja mallasjuomia. Nyt otettiin käyttöön nimitykset ensimmäinen, toinen ja kolmas veroluokka. Ensimmäiseen veroluokkaan kuuluivat mallasjuomat, joissa oli 1,4–2,25 painoprosenttia alkoholia. Toiseen veroluokkaan kuuluivat mallasjuomat, joissa oli alkoholia yli 2,25 % ja enintään 3,2 %. Kolmanteen veroluokkaan kuuluivat ne mallasjuomat, joissa oli yli 3,2 painoprosenttia alkoholia. Veron suoritti mallasjuoman valmistaja. Samaan aikaan säädetyn väkijuomalain mukaan yli 2,25 % alkoholia sisältäviä juomia sai myydä vain valtion omistaman alkoholiyhtiön myymälöissä; I veroluokan olutta tämä rajoitus ei sen alhaisen alkoholipitoisuuden vuoksi koskenut.
Kesäkuussa 1945 ensimmäisen veroluokan alaraja määriteltiin niin, että veroa oli maksettava, jos kantavierteen väkevyys oli suurempi kuin 2,8 prosenttia. Vuoden 1965 alussa ensimmäisen veroluokan alarajaksi tuli alkoholipitoisuus, joka oli yli 1,4 painoprosenttia.