google/wiki40b huggingface dataset:
Länsirintama (Suomen sisällissota)

Länsirintamaksi (myös Läntinen rintama) kutsuttiin vuoden 1918 Suomen sisällissodan rintamaa, joka ulottui nykyisten Satakunnan, Pirkanmaan ja Keski-Suomen maakuntien alueella Pohjanlahden rannikolta Tampereen pohjoispuolitse Päijänteen länsirannalle. Se oli jaettu Satakunnan ja Hämeen rintamiin sekä niiden sisällä vielä useampiin paikallisiin rintamalohkoihin. Sodan kokonaisuuden kannalta Satakunnan rintama oli lähinnä sivunäyttämö, mutta Hämeen rintamalla käytiin lopputuloksen kannalta merkittäviä ja ratkaisevia taisteluja, kuten Vilppulan rintaman taistelut helmi–maaliskuussa sekä myöhemmin maalis–huhtikuussa käyty Tampereen taistelu. Joukkojen ja kaatuneiden lukumäärän perusteella sitä voidaan kutsua myös koko sisällissodan päärintamaksi.

Rintamalinjan kulku

Rintamalinja kulki Satakunnassa Porin pohjoispuolella Pohjanlahden rannikon Merikarvialta Kankaanpään eteläpuolitse Ikaalisten kautta Hämeenkyröön. Sieltä rintamalinja lähti Hämeessä kohti pohjoista, muodostaen Tampereen yläpuolelle Kurun, Ruoveden, Vilppulan ja Kuoreveden kautta kulkevan kaaren. Kuorevedeltä se jatkui edelleen Längelmäelle ja päättyi lopulta Päijänteen rannalle Kuhmoisiin. Sodan aikana rintamalinja siirtyi niin, että valkoisten suorittaman Tampereen valtauksen jälkeen se kulki huhtikuun lopulla Etelä-Hämeessä.

Tappiot

Länsirintaman taistelut vaativat noin 4 200 kuollutta, joista valkoisia oli noin 1 600 ja punaisia 2 600. Kaatuneista suurin osa eli noin 3 500 kuoli Hämeen rintaman taisteluissa, Satakunnassa kaatuneita oli sodan aikana vajaat 750. Yhteensä länsirintaman tappioiden lukumäärä on lähes puolet koko sisällissodassa kaatuneista. Luvut sisältävät taisteluissa kuolleiden lisäksi myös välittömästi niiden jälkeen teloitettuja antautuneita.
Torsten Steinby

Bror Torsten Steinby (vuoteen 1928 Rosbäck, 25. heinäkuuta tai 25. elokuuta 1908 Helsinki – 16. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja historioitsija.
Steinby toimi vuodesta 1960 vuoteen 1974, jolloin jäi eläkkeelle, Hufvudstadsbladetin päätoimittajana, mitä ennen hän työskenteli yhteensä yli kymmenen vuoden ajan lehden toimituspäällikkönä ja päätoimittajan sijaisena. Ennen toimittajanuraansa hän työskenteli helsinkiläisen Läroverket för gossar och flickor -koulun lehtorina ja rehtorina.
Steinby oli koulutukseltaan filosofian tohtori, joksi hän valmistui vuonna 1956 Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään Romersk publicistik : skriftlig nyhetstjänst och opinion under Ciceros tid. Hän oli muutenkin erityisen kiinnostunut Roomasta ja sen historiasta. Hän kirjoitti Rooma-aiheisia kirjoja, muun muassa teokset Romerska år och minnen : en bok om Finland i Rom (1945) ja Rooman päiviä ja öitä (1953), ja oli pitkään mukana Suomen Rooman-instituutin (Institutum Romanum Finlandiae) toiminnassa. Hän toimi vuosina 1953–1955 instituutin ensimmäisenä johtajana Roomassa, vuosina 1964–1975 instituuttia ylläpitävän Suomen Rooman-instituutin säätiön hallituksen puheenjohtajana ja vuosina 1983–1984 säätiön valtuuskunnan puheenjohtajana.
Steinbyn kirjalliseen tuotantoon lukeutuvat myös muun muassa teos Finlands tidningspress : en historik översikt (1963), joka oli Helsingin Sanomien mukaan ensimmäinen kattava katsaus Suomen sanomalehdistön historiaan, Amos Andersonin kaksiosainen elämäkerta, teokset Amos Anderson (1979) ja Amos Anderson : press och kultur (1982), ja Johan Jakob Nervanderin elämäkerta vuodelta 1991.
Tehtävien Suomen Rooman-instituutissa lisäksi Steinbyn luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa Finlands svenska publicistförbundin, STT:n ja Svenska litteratursällskapet i Finlandin hallitusten puheenjohtajuudet.
Steinby sai vuonna 1974 professorin arvonimen ja palkittiin muun muassa Sanomalehtien Liiton myöntämällä Sanomalehdistön kunniamitalilla, jonka hän sai vuonna 1975 kautta aikain toisena henkilönä, ja Ruotsin akatemian Suomi-palkinnolla.
Steinby oli vuodesta 1936 naimisissa kirjailija Gunnel Steinbyn (1909–1982) kanssa. Myös heidän tyttärensä, vuonna 1941 syntynyt Ann-Gerd Steinby, on kirjailija. Torsten Steinby kuoli lokakuussa 1995, 87-vuotiaana, pitkän sairauden jälkeen.
Pierre Waldeck-Rousseau

Pierre Marie René Ernest Waldeck-Rousseau (2. joulukuuta 1846 Nantes – 10. elokuuta 1904 Corbeil) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1899–1902.
Pierre Waldeck-Rousseaun isä René Waldeck-Rousseau oli ollut vuonna 1848 kansalliskokousedustajana ja toimi myöhemmin Nantesin pormestarina. Waldeck-Rousseau oli alkujaan lahjakkaana ja konservatiivisena pidetty lakimies. Hän järjesti vuonna 1870 paikallisen puolustuksen Saint-Nazairessa, jossa oli juuri aloittanut asianajajana. Vuodesta 1873 hän harjoitti ammattian Rennesissä ja vuodesta 1886 Pariisissa. Waldeck-Rousseau valittiin Ranskan edustajainkamariin vuonna 1879 ja kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli sisäministeri Leon Gambettan hallitukseen. Waldeck-Rousseau oli sisäministeri myös Jules Ferryn hallituksessa 1883–1885. Hänen tuellaan säädettiin 1884 nimellä Loi Waldeck-Rousseau tunnettu laki, joka laillisti ammattiliittojen toiminnan tietyin rajoituksin. Hän vetäytyi vuonna 1889 politiikasta omistautuakseen asianajajan uralleen. Hän muun muassa puolusti taitavasti Ferdinand de Lessepsiä ja Gustave Eiffeliä vuonna 1893 Panama-skandaaliin liittyneessä lahjusoikeudenkäynnissä.
Waldeck-Rousseau palasi politiikkaan vuonna 1894, jolloin hänet valittiin senaattiin. Hän oli yksi vuoden 1895 presidentinvaalin ehdokkaista, mutta vetäytyi toisella äänestyskierroksella Félix Fauren hyväksi. Waldeck-Rousseau kohosi pääministeriksi kesäkuussa 1899 Dreyfus-kiistan velloessa pahimmillaan. Poliittisen kuohunnan keskellä häntä pyydettiin muodostamaan ”tasavallan puolustuksen” hallitus, joka koostui pääasiassa Alfred Dreyfusia tukeneista maltillisista tasavaltalaisista. Koalitiohallituksessa oli mukana myös Ranskan ensimmäinen sosialistinen ministeri, Alexandre Millerand. Samaan aikaan sotaministerinä toimi vasemmiston kammoama kenraali Gaston de Galliffet.
Kun sotaoikeus totesi syyskuussa 1899 toistamiseen Dreyfusin syylliseksi maanpetokseen kyseenalaisin perustein, hallitus painosti presidenttiä armahtamaan tämän. Waldeck-Rousseaun hallituksen muista saavutuksista merkittävin oli vuoden 1901 yhdistyslaki, joka kumosi kaikki yhdistymisvapauden rajoitukset laillisiin päämääriin tähdänneiltä järjestöiltä. Eräät uskonnolliset yhteisöt jätettiin näiden oikeuksien ulkopuolelle, koska niiden katsottiin olevan ulkomailta käsin johdettuja. Waldeck-Rousseau vastusti kuitenkin seuraajansa Émile Combesin tiukkaa laintulkintaa, joka johti tuhansien katolisten koulujen sulkemiseen. Lisäksi Waldeck-Rousseaun pääministerikaudella Ranskan armeijaa puhdistettiin epäluotettavina pidetyistä upseereista ja monarkistien toimintaa rajoitettiin. Vuoden 1900 maailmannäyttely Pariisissa toi paljon myönteistä julkisuutta. Waldeck-Rousseau erosi terveyssyistä pääministerin tehtävistä kesäkuussa 1902. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin maksasyöpään.
Amerikanlehtokurppa

Koko ja ulkonäkö

Amerikanlehtokurpalla on pitkä ohut nokka, lyhyet vaaleanpunertavat jalat ja ruskeankirjava höyhenpeite. Silmät ovat suuret ja sijaitseva pään yläosassa. Siivenkärjet ovat pyöreät. Se muistuttaa lehtokurppaa ja tekee samanlaisia soidinlentoja.

Levinneisyys

Amerikanlehtokurppa pesii Pohjois-Amerikan itäosissa.

Lisääntyminen

Amerikanlehtokurppa tekee pesänsä maahan.

Ravinto

Amerikanlehtokurppa syö hyönteisiä ja matoja, joita se kaivelee maasta pitkällä nokallaan.
Kangasniemen seurakunta

Historia

Kangasniemi on ollut Pieksämäen seurakunnan kappeliseurakunta. Se erotettiin omaksi seurakunnakseen noin 1650, mutta ensimmäinen kirkko valmistui kuitenkin vasta 1659. Hankasalmen kappeliseurakunnan itsenäistyttyä Rautalammista siihen Hankasalmeen liitettiin osia myös Kangasniemestä.
N-asetyylimuramiinihappo

Biologinen merkitys

N-asetyylimuramiinihappo on rakenteeltaan N-asetyyliglukosamiinin ja maitohapon eetteri. Yhdistettä esiintyy ainoastaan bakteereissa. N-asetyylimuramiinihappo ja N-asetyyliglukosamiini muodostavat peptidoglykaanin hiilihydraattiosan. N-asetyylimuramiinihappo liittyy polypeptidiketjuun, joka sisältää muun muassa L-alaniinia, D-alaniinia, D-glutamiinihappoa ja joko lysiiniä tai diaminopimeliinihappoa. 
Eräät antibiootit vaikuttavat estämällä N-asetyylimuramiinihapon synteesiä. Yksi tällainen on fosfomysiini, joka estää N-asetyylimuramiinihapon synteesissä tarvittavaa enolipyruvaattitransferaasientsyymiä.
Wounded Knee (albumi)

Äänitys

Albumi äänitettiin kolmen yön aikana, 26. – 28. maaliskuuta 1973 Microvox-studiolla Lahdessa. Nauhoitukset jouduttiin tekemään öisin, sillä äänittäjä Pekka Nurmikalliolla oli myös päivätyö. Wounded Knee on myös Kuoppamäen ensimmäinen albumi, joka on äänitetty kokonaan pienessä Microvoxin kellaristudiossa. Taustayhtye Castanjan Kari Hillon mukaan studion laatu oli kelvollinen, mutta ensimmäisten levyjen kohdalla kuunteluolosuhteet olivat haastavat, sillä erityisesti levyjen ylä-äänet kuulostivat täysin erilaisilta kuin miltä niiden studiossa oli kuviteltu kuulostavan.

Sisältö

Nimikappale ”Wounded Knee” käsittelee ajankohtaista Wounded Kneen valloitusta, kappaleet ”Aniara”, ”Hän” ja ”Nadja” puolestaan Kuoppamäen esoteerisia harrastuksia. ”Onnen maa” sijoittui vuonna 1973 Suomen euroviisukarsinnassa sijalle kuusi. Itse albumi ylsi Suomessa listan sijalle 20. Se oli listalla viiden viikon ajan.
Eveshamin taistelu

Eveshamin taistelu oli niin sanotun toisen paronien sodan taistelu, joka käytiin 4. elokuuta 1265 lähellä Eveshamin kaupunkia, Worcestershiressa. Taistelussa olivat vastakkain Englannin prinssi Edvardin johtamat kuninkaalliset joukot sekä Simon de Montfortin johtamat paronilliset joukot.
Taistelu päättyi prinssi Edvardin joukkojen voittoon selvästi vähälukuisemmasta vihollisesta. Simon de Montfort ja hänen poikansa Henry kuolivat taistelussa.
Republic P-43 Lancer

Republic P-43 Lancer on Yhdysvalloissa suunniteltu sekä valmistettu potkurihävittäjä.
Konetyypin edeltäjä oli Seversky P-35 ja seuraaja Republic P-47 Thunderbolt. Kaikkia näitä yhdisti tähtimoottori. P-43:ssa oli Pratt & Whitneyn R-1830 Twin Wasp -moottori, samaa tyyppiä kuin esim. F4F Wildcatissa. Turboahdetun moottorin teho oli 1 200 hevosvoimaa (895 kW). P-43 Lancer ylsi 573 km/h huippunopeuteen ja 10 975 metrin lakikorkeuteen. Toimintamatka oli 1 046 kilometriä.
P-43 omasi jo paljon seuraajansa piirteitä, mutta konetyyppi oli P-47:ää pienempi, kevyempi sekä kevyemmin aseistettu. Ampuma-aseistus käsitti kaksi 12,7 mm konekivääriä rungon yläosassa edessä ja toiset kaksi siivissä. Pommeja tyyppi saattoi kuljettaa enintään 6 × 9 kg:n (20 paunan) verran. Yhdysvaltain lentojoukot USAAC ei hyväksynyt tyyppiä taistelukäyttöön.
Konetyyppiä ei valmistettu paljoakaan. Yhdysvallat lähetti sitä sen sijaan kahdelle liittolaismaalleen Lend-Lease-sopimuksen nojalla. Yhdysvaltojen jälkeen suurimmat käyttäjämaat olivat Kiina (arviolta 250 lentokonetta)  sekä Australian RAAF.
Jubamaa

Jubamaa tai Oltre Giuba (italia) on Kenian rajanaapurina Jubba-joen länsipuolella sijaitseva lounaisin alue Somaliaa. Alueen pääkaupunki on Kismayo. 
Vuodesta 1836 Jubamaa oli osa Sansibaria ja sen jälkeen 1. heinäkuuta 1895 alkaen osa brittiläisen Kenian aluetta. Kesällä 1924 alue siirrettiin Britannialta Italialle ja alueelle perustettiin erillinen hallinto (Oltre Giuba). 1. heinäkuuta 1926 lähtien alue oli osa Italian Somalimaata. 
3. syyskuuta 1998 Digil ja Rahawein -klaanien vanhimmat yhdessä Somalian isänmaallisen liikkeen (Somali Patriotic Movement) kanssa julistivat Jubamaan valtion syntyneen. Johtajana toimi Muhammad Siyad Hersi "Morgan". Yhdistyneet somalijoukot (Allied Somali Forces, ASM, myöhemmin Juba-laakson liitto, Juba Valley Alliance) valtasivat Kismayon 11. kesäkuuta 1999 ja johtajaksi tuli Ahmed Warsame. 18. kesäkuuta 2001 Juba-laakson liitto muodosti uuden Mogadishun keskushallintoa tukevan hallinnon.
Potamós (Kythera)

Historia

Vuonna 1916 noin 200 sotilaan joukko kreetalaisesta pataljoonasta saapui Kytheralle ja miehitti saaren. He olivat Elefthérios Venizéloksen johtaman kuninkaan vastaisen "Kansallisen puolustuksen liikkeen" (kreik. Κίνημα της Εθνικής Αμύνης) asialla. Kythera asettui "Kansallinen puolustuksen liikkeen" puolelle kuningasta vastaan ja liike käytti Potamósta pääpaikkanaan. Myös Kreikan itsenäisyysarmeija toimi Potamóksesta käsin. Potamóksen kylässä Kytheran asukkaat myös päätyivät 17. helmikuuta 1917 vaatimaan autonomista hallintoa saarelleen. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset ja italialaiset miehittivät Kytheran. Potamóksen Leivadítis-kahvila toimi kapinallisten pääpaikkana ja siellä he tekivät päätöksen hyökätä miehittäjiä vastaan.
Erkki Merikallio

Erkki Johannes Merikallio (14. toukokuuta 1892 Oulu – 27. huhtikuuta 1918 Heinjoki) oli suomalainen lakitieteen ylioppilas ja jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.

Perhe ja koulutus

Merikallion vanhemmat olivat kruununjyvästön varastonhoitaja Aleksander Hellman ja Edla Erika Ahlberg. Merikallio kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1914–1915.

Jääkärikausi

Merikallio toimi aktiivisena jääkärivärvärinä Oulun seudulla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 18. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Liikkumavara

Synopsis

Dokumenttielokuvassa seurataan terveyskeskus- ja päivähoitomaksujen korotusta koskevan lakiesityksen (HE 37/2008 vp) käsittelyä sosiaali- ja terveysvaliokunnassa keväällä 2008. Lakiesitystä käsiteltiin valiokunnassa 16.04.2008 – 09.05.2008. Eduskunta hyväksyi lakiesityksen 16.5.2008 ensimmäisessä käsittelyssä äänin 102–66 ja toisessa käsittelyssä 21.5.2008.
Mario Iceta Gavicagogeascoa

Mario Iceta Gavicagogeascoa (s. 21. maaliskuuta 1965) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Córdoban hiippakuntaan José Antonio Infantes Florido 16. heinäkuuta 1994. Hänet nimitettiin Bilbaon hiippakunnan vihkipiispaksi ja Alavan titulaaripiispaksi 5. helmikuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ricardo Blázquez Pérez, jota avustivat Carlos Amigo Vallejo ja Manuel Monteiro de Castro.
Iceta Gavicagogeascoa sai 24. elokuuta 2010 nimityksen Bilbaon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. lokakuuta.
Zoltán Tildy

Zoltán Tildy (18. marraskuuta 1889 Mosonmagyaróvár – 3. elokuuta 1961 Budapest) oli unkarilainen valtiomies, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1945–1946 ja presidenttinä 1946–1948.
Tildy oli koulutukseltaan protestanttinen pappi ja hän oli opiskellut teologiaa Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Unkarissa hän työskenteli aluksi opettajana ja sitten pastorina. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Tildy siirtyi politiikkaan ja osallistui myöhemmin poliittista keskustaa edustaneen Itsenäisten pientilallisten puolueen (FKGP) perustamiseen. Hänet valittiin Unkarin parlamenttiin vuonna 1936. Tildy kohosi puolueensa puheenjohtajaksi vuonna 1945. Puolue sai enemmistön parlamenttiin ensimmäisissä toisen maailmansodan jälkeisissä vaaleissa marraskuussa 1945, jolloin Tildystä tuli pääministeri. Seuraavan vuoden tammikuussa hänet valittiin presidentiksi.
Neuvostoliiton vahvistaessa otettaan Unkarin politiikasta Tildyn asema kävi vaikeaksi. Hän joutui eroamaan presidentin virasta vuonna 1948 sen jälkeen kun hänen vävynsä oli tuomittu maanpetoksesta. Kommunistivallan aikana Tildy oli kotiarestissa aina vuoden 1956 Unkarin kansannousuun asti. Kansannousun aikana hän toimi viikon ajan ministerinä Imre Nagyn hallituksessa. Kansannousun kukistamisen jälkeen Tildy tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen, mutta hänet vapautettiin vuonna 1959.
Mustapääkutoja

Levinneisyys

Mustapääkutojaa tavataan laajalla alueella Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Henry Cowell

Henry Cowell (11. maaliskuuta 1897 Menlo Park, Kalifornia – 10. joulukuuta 1965 Shady, Ulster County, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti, teoreetikko ja opettaja. Hän oli esiintymis- ja sävellysuransa alusta alkaen innovatiivinen taiteilija. Hän pyrki yhdistämään tyylissään länsimaisia, aasialaisia ja afrikkalaisia vaikutteita. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa sinfonioita sekä Hymns and Fuguing Tunes -sarja (1941–1945).
Rhythmicon-soitin valmistui 1930-luvun alussa Cowellin ja Léon Thereminin yhteistyön tuloksena. Cowellin johdolla opiskelivat muiden muassa John Cage, Lou Harrison, George Gershwin ja Burt Bacharach.
Cowell pidätettiin vuonna 1936 homoseksuaalisesta suhteesta 17-vuotiaaseen mieheen. Cowell myönsi myös muita seksuaalisia suhteita miehiin. Hän sai vankeustuomion ja joutui San Quentiniin. Hän sai tukea Martha Grahamilta ja Percy Graingerilta, mutta Charles Ives katkaisi välinsä häneen. Cowell armahdettiin vuonna 1940, jonka jälkeen hän muutti White Plainsiin, New Yorkiin. Hän meni vuonna 1941 naimisiin etnomusikologi Sidney Hawkins Robertsonin kanssa.
Eeva Mäki-Maukola

Eeva Mäki-Maukola (s. 1. helmikuuta 1995 Pyhäselkä) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on kauden 2018 loppuun mennessä pelannut naisten Superpesiksessä 182 runko- ja loppusarjaottelua sekä pudotuspelejä. Hän on Joensuun Mailan kasvatti ja on edustanut Superpesiksessä Viinijärven Urheilijoita kausina 2012–2015, Rauman Lukkoa kausina 2016–2017 sekä jyväskyläläisseura Kirittäriä kaudesta 2018. Kaudella 2018 hän voitti Suomen-mestaruuden. Hän on pelannut Itä–Länsi-ottelussa vuosina 2014, 2015, 2017 ja 2018.
Merirauma

Merirauma on noin 1 700 asukkaan (2006) kaupunginosa Rauman pohjoisosassa. Alueen talot on rakennettu 1960–1970-luvulla kaupungin nopean väestönkasvun vuoksi. Merenrantakaupunginosa rajoittuu etelässä Syväraumaan ja pohjoisessa Tuomonniemeen.
Merirauman palveluihin kuuluu uimaranta, nuorisotalo, puistoja sekä "ministadion". Alueella sijaitsee myös Merirauman peruskoulu, jossa toimivat 1–3 luokat. Alueella sijaitsee venäläisten vuosina 1915–1917 rakentamia puolustusvarustuksia saksalaisten maihinnousua vastaan.
Lähekkäinen kaksoistähti

Lähekkäinen eli ahdas kaksoistähti on kaksoistähti, jossa kaksi tähteä kiertää suhteellisen lähellä toisiaan. Tämä on hieman epämääräinen luokitus kaksoistähdille. Lähekkäisen kaksoistähden osien kiertoaika on alle kymmeniä vuosia.
Erään määritelmän mukaan lähekkäinen kaksoistähti on kaksoistähti, jossa jossain kehitysvaiheessa tapahtuu massan siirtoa komponenttien välillä, koska toinen tähdistä ylittää ns. Rochen pinnan. Lähekkäinen kaksoistähti voi olla erillinen kaksoistähti, puoliksi erillinen kaksoistähti tai kontaktikaksoistähti.
Pimennysmuuttujat ja spektroskooppiset kaksoistähdet ja monet kataklysmiset muuttujat ovat lähekkäisiä kaksoistähtiä.
Hyazinth Strachwitz von Groß-Zauche und Camminetz

Hyazinth Graf Strachwitz von Groß-Zauche und Camminetz (30. heinäkuuta 1893 – 25. huhtikuuta 1968) oli sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa taistellut saksalaiseen aristokraattiseen sukuun kuulunut upseeri. Hän yleni kenraaliluutnantiksi ennen kuin toinen maailmansota loppui. Kreivinä tunnettu panssarirakuuna taisteli toisessa maailmansodassa pääasiassa Saksan itärintamalla ja oli tunnettu alivoimalla tekemistään häikäilemättömistä ja tehokkaista mutta myös taktisesti edistyneistä iskuistaan.  Elokuussa 1944 von Strachwitz hyökkäsi alivoimaisena neuvostoliittolaisten valtaamaan Riikaan, jossa hän sai 18 000 vankia ja sotasaaliiksi yli sata tykkiä. Näistä ansioista von Strachwitzille myönnettiin timantit rautaristin ritariristiinsä. 
Sodan jälkeen vapauduttuaan vankileiriltä panssarikreivi von Strachwitz sai kutsun Syyriaan auttamaan maan armeijan ja maanviljelyn uudelleenjärjestelyissä. Syyriassa tapahtui kuitenkin vallankaappaus vuonna 1951. Tämän vuoksi von Strachwitz joutui pakenemaan maasta ja palaamaan Saksaan.
Sumida (1939)

Palvelus

Alus luovutettiin elokuussa 1945 Kiinalle ja alus poistettiin alusluettelosta 3. toukokuuta 1947.
Otto Hardwick

Otto James ”Toby” Hardwick (1904–1970) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, joka tunnetaan ennen kaikkea Duke Ellingtonin yhtyeen saksofonistina.
Hardwick syntyi 31. toukokuuta 1904 Washingtonissa ja varttui korttelin päässä viisi vuotta häntä vanhemman Ellingtonin talosta. Miehet tunsivat toisensa lapsuudesta asti, ja vuonna 1919 Hardwick liittyi Ellingtonin Serenaders-yhtyeeseen. Vuonna 1923 he muuttivat New Yorkiin banjonsoittaja Elmer Snowdenin, trumpetisti Arthur Whetsolin ja rumpali Sonny Greerin kanssa esiintyäkseen Kentucky Clubilla nimellä The Washingtonians. Pesti kesti kolme vuotta ja sen seurauksena miehet tutustuivat Irving Millsiin, joka myöhemmin tuli vastuuseen orkesterin markkinoinnista.
Hardwick lähti Ellingtonin yhtyeestä vuonna 1928 ja muutti Pariisiin, jossa hän soitti muun muassa Noble Sisslen ja Sidney Bechet’n kanssa ja johti myös omaa yhtyettään. Palattuaan New Yorkiin vuonna 1929 hän soitti samassa yhtyeessä Chu Berryn ja Fats Wallerin kanssa ennen palaamistaan takaisin Ellingtonin orkesteriin vuonna 1932. Yhtyeen ykkössaksofonistiksi oli noussut Johnny Hodges, mutta Hardwick sai näkyvän roolin kappaleissa joissa Hodges ei soittanut, kuten ”Jubilee Stomp” ja ”Got Everything But You”. Hardwick soitti Ellingtonin yhtyeessä vuoteen 1946 asti, ja vuonna 1947 vetäytyi kokonaan musiikkielämästä. Hän kuoli Washingtonissa 5. elokuuta 1970.
Forssa Print

Forssan Kirjapaino Oy eli Forssa Print on Forssassa toimiva kirjapaino. Yhtiöllä on painettavanaan noin 400 erilaista arkkipainotyötä, jotka ovat pääasiassa erikoisaikakauslehtiä. Yhtiön perusti vuonna 1920 Esko Aaltonen tuolloin vielä Tammelaan kuuluneeseen Forssaan nimellä Forssan Kirjapaino. Syntynyt kirjapaino oli Suomen ensimmäinen maaseutupitäjään perustettu kirjapaino. Ensimmäinen painokone hankittiin Saksasta. Yhtiö selvisi lamakaudesta, ja vuonna 1937 sen painamassa Forssan Lehden joulunumerossa oli värillinen joulukuva.
Yhtiön  toimitusjohtajana vuosina 1952–1985 toimi Esko Aaltosen poika Matti Aaltonen. Hänen aikanaan yhtiö rakensi itselleen uuden painotalon nykyisen Esko Aaltosen kadun varrelle vuonna 1958 ja Forssan Lehti alkoi ilmestyä kuudesti viikossa. Uusi sanomalehtipaino rakennettiin 1990-luvulla. Painotekniikkaa ja ladontatekniikkaa uusittiin 5–10 vuoden välein. Vuonna 1985 yhtiöön liitettiin Nordmanin Kirjapaino Oy. Vuonna 1993 yhtiö alkoi viedä painotuotteita Ruotsiin ja Baltiaan – lehtiä ja kirjoja. Joitakin töitä vietiin Venäjälle Finnprint Osuuskunnan kautta.
Heinäkuussa 2007 yhtiö laajeni sen ostettua Acta Print Oy:n aikakauslehtitoiminnot. Kauppaan sisältyi Helsingin Hietalahden pääkonttori ja Tampereen Raholassa sijainnut painotalo. Yritysfuusion myötä yhtiö otti käyttöön nykyisen nimensä.
Yrityksen päätösvalta pysyi perustajasuvun hallussa yritysfuusioon asti.
Forssa Print lakkautti sanomalehtipainon vuonna 2012, jolloin Forssan Lehden paino siirtyi aluksi Saloon Lehtitehtaalle. Forssan Lehden päädyttyä Hämeen Sanomien osaksi lehteä on painettu vuoden 2015 alusta Hämeen Sanomien omistamassa painotalossa Hämeenlinnassa. Myöhemmin Forssan Lehden painatus siirtyi Alma Manun (Aamulehti) painolle Tampereelle
Paperisen median rakennemuutosten seurauksena Forssa Print hakeutui yrityssaneeraukseen keväällä 2015. Saneerausohjelman osana muun muassa Tampereella sijainnut entinen ActaPrintin paino lakkautettiin. Forssassa Esko Aaltosen kadulla sijainneen arkkipainon toiminnot on pääosiltaan siirretty sanomalehtipainolta vapautuneisiin tiloihin. 
Forssan Kirjapaino Oy:n koko osakekanta siirtyi Pohjois-Karjalan kirjapaino OyJ:n omistukseen syyskuussa 2018.