google/wiki40b huggingface dataset:
Etelä-Schleswigin tanskalainen kirkko

Etelä-Schleswigin tanskalainen kirkko (tanskaksi Dansk Kirke i Sydslesvig) on protestanttinen kirkko Etelä-Schleswigissä Pohjois-Saksassa. Kirkolla on noin 6000 rekisteröityä jäsentä 27 seurakunnassa. Vuosittain toimitetaan noin 1400 jumalanpalvelusta, joihin osallistuu yhteensä 40 000 kirkkovierasta. Kirkko kuuluu Tanskan kansankirkon Haderslevin hiippakunnan kaitsentaan. Pappeja on 24. Kirkkokunnan pääkirkko on Pyhän Hengen kirkko Flensburgissa. Kirkko hyväksyy naispappeuden.
Saksan keisarikunnan 105. jalkaväkidivisioona

105. jalkaväkidivisioona (saks. 105. Infanterie-Division) oli Saksan keisarillisen armeijan joukko-osasto ensimmäisen maailmansodan aikana. 
105. jalkaväkidivisioona perustettiin 5. toukokuuta 1915. Se oli osa uusien keväällä 1915 perustettujen jalkaväkidivisioonien aaltoa. Divisioona osallistui taisteluihin Balkanilla ja myöhemmin länsirintamalla. Se hajotettiin sodan jälkeen keväällä 1919.
Eskilstunan kunta

Vaakuna

Vaakuna vahvistettiin Eskilstunan kaupungille vuonna 1937. Se on heraldinen tulkinta vuodelta 1665 olevasta sinetistä. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Torshällan kaupungin vaakuna vuodelta 1947 menetti asemansa. Myös Barva ja Näshulta olivat käyttäneet vuosina 1951 ja 1946 vahvistettuja vaakunoita, mutta ne menettivät asemansa jo vuoden 1952 kuntauudistuksessa. Barvan maalaiskunnan vaakuna ehti olla käytössä vain muutaman päivän verran joulukuussa 1951. Uusi Eskilstunan kunta päätti käyttää Eskilstunan kaupungin vaakunaa ja rekisteröi sen Patentti- ja rekisterihallituksessa vuonna 1974.

Kaksikielisyys

14 %:lla Eskilstunan kunnan asukkaista vähintään yksi vanhemmista on syntynyt Suomessa. Näistä henkilöistä Uppsalan yliopiston dosentti Eric De Geer arvioi 80 % olevan suomenkielisiä ja 20 % ruotsinkielisiä (suomenruotsalaisia). Eskilstunan kunnassa on suomenkielisiä esikouluja, suomenkielinen peruskoulu, Sverigefinska Skolan, suomenkielistä vanhustoimintaa ja kansalaispalvelua suomeksi. Tätä taustaa vasten kunta päätti hakea osaksi suomen kielen hallintoaluetta, johon Norrbottenin läänin itä- ja pohjoisosat jo kuuluivat. Yhdessä 18 muun kunnan kanssa Eskilstunasta tuli 1.1.2010 osa suomen kielen hallintoaluetta.
Louis De Geer (1854–1935)

Gerhard Louis De Geer (1854–1935) oli Ruotsin pääministerinä muutaman kuukauden ajan vuosina 1920–1921. Hänen isänsä Louis De Geer (1818–1896) toimi maan pääministerinä 1870-luvulla. De Geer-suvusta on noussut muitakin näkyvillä paikoilla toimineita henkilöitä.
De Geer oli ammatiltaan juristi. Hän toimi maltillisen puolueen (moderata partiet, myöhemmin liberala samlingspartiet) riveissä Ruotsin valtiopäivien ensimmäisessä kamarissa vuodesta 1900. Hän nousi maan pääministeriksi vuonna 1920. Hallitus oli kuitenkin lyhytikäinen, sillä sen päätös reippaasta kahvitullin nostamisesta hylättiin valtiopäivillä ja hallitus joutui eroamaan 111 päivän ikäisenä.
Kansainvälinen oopiumisopimus

Kansainvälinen oopiumisopimus, joka allekirjoitettiin Haagissa 23. tammikuuta 1912, oli ensimmäinen kansainvälinen huumeita rajoittava sopimus. Yhdysvallat kutsui kokoon kolmetoista maata Kiinan Shanghaihin vuonna 1909 vastatakseen kasvavaan kritiikkiin oopiumin kauppaa kohtaan. Sopimuksen allekirjoittivat Saksa, Yhdysvallat, Kiina, Ranska, Italia, Iso-Britannia, Japani, Alankomaat, Persia, Portugali, Venäjä ja Siam. Sopimuksessa luvataan, että allekirjoittaneet valtiot pyrkivät parhain keinoin rajoittamaan kaikkien niiden toimintaa, jotka tuottavat, maahantuovat, myyvät, jakelevat ja vievät ulkomaille morfiinia, kokaiinia ja niiden vastaavia suoloja, samoin kuin niitä rakennuksia, joissa nämä henkilöt harjoittavat kyseistä liiketoimintaa.
Sopimus otettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä vuonna 1915 Yhdysvalloissa, Alankomaissa, Kiinassa, Hondurasissa ja Norjassa. Laajempaan kansainväliseen käyttöön se levisi vuonna 1919, kun siitä tuli osa Versaillesin rauhansopimusta.
Sopimus tuli Suomessa voimaan 1922.
Kansainliitto laajensi sopimusta Genevessä 1925. Lisäyksiin sisältyi sopimus valvontaelimestä. Siihen lisättiin myös maininta hasiksesta ja kannabiksesta, mikä aiheutti keskustelua maissa, joissa kannabis kasvaa villinä. Lopulta sanamuotoa pyöristettiin kannabiksen osalta. Suomi ratifioi laajennetun sopimuksen joulukuussa 1927, ja se tuli voimaan seuraavana vuonna. Vuonna 1928 kontrolloitavien aineiden listalla oli oopiumi, morfiini, heroiini, kokaiini, kokapensaan lehdet ja kannabis.
Vuoden 1961 Yhdistyneiden kansakuntien (YK) huumausaineyleissopimus korvasi kansainvälinen oopiumisopimuksen.
Hypsipyle

Hypsipyle (m.kreik. Ὑψιπύλη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Thoaan, Lemnoksen kuninkaan tytär.
Lemnoksen naisten jätettyä kunnioittamatta Afroditea, tämä rangaistukseksi langetti heihin epämiellyttävän hajun. Tämän seurauksena heidän puolisonsa toivat itselleen Traakiasta orjattaria rakastajattarikseen, jolloin tästä raivostuneina saaren naiset surmasivat miehensä yön aikana; ainoastaan Hypsipyle säästi isänsä ja kätki tämän. Tapahtuman jälkeen Hypsipyle nousi saaren kuningattareksi.
Pian tämän jälkeen argonautit saapuivat Kolhiista saarelle ja viettivät lähteestä riippuen useista päivistä aina kahteen vuoteen saakka saaren naisten kanssa. Heidän johtajansa Iason saattoi Hypsipylen raskaaksi ja vannoi tälle ikuista uskollisuutta, ja Hypsipyle synnytti hänelle kaksoset, Euneuksen ja Nebrofonoksen. Iasonin lähdettyä saarelta hän unohti nopeasti lupauksensa.
Saaren muiden naisien saatua tietää Hypsipylen säästäneen isänsä, he karkottivat tämän poikineen saarelta. Merirosvot ottivat hänet vangikseen ja myivät hänet Lykurgokselle, Nemean kuninkaalle, joka asetti hänen tehtäväkseen nuoren kruununprinssi Ofelteen kasvattamisen.
Kun seitsemän Thebaa vastaan marssinutta sotapäällikköä kulki Nemean läpi, kysyivät he Hypsipyleltä lähteen sijaintia. Hypsipyle jätti Ofelteen maahan ja lähti näyttämään lähimmän kaivon, mutta tämän aikana paikalle saapunut käärme kuristi pojan kuoliaaksi. Lykurgoksen aiottua surmata lapsensa hoitajan kostoksi Adrastos pelasti Hypsipylen hengen.
Hepokatti (kappale)

”Hepokatti” eli ”Oli hepokatti maantiellä poikittain...” on suomenkielinen versio 1800-luvun puolenvälin yhdysvaltalaisesta laulusta ”Polly Wolly Doodle”. Samasta kahden soinnun sävelmästä on tehty lukemattomia muitakin versioita, kuten Boney M. -yhtyeen hitti ”Hooray! Hooray! It's a Holi-Holiday” vuodelta 1979. Suomeksi siitä on ainakin kolme muutakin sanoitusta, Kerttu Mustosen ”Kun iloisia ystäviä on” (1937), Sauvo Puhtilan ”Etelään” (1988) ja Tarja Jykylän ”Rikirii” (2010).
Laulua ”Polly Wolly Doodle” esitti tiettävästi ensimmäisenä Dan Emmett ja Virginia Minstrels vuonna 1843 New Yorkin Boweryssä. Emmett on usein merkitty myös kappaleen tekijäksi, mutta asiasta ei ole varmuutta. Laulun sävel ja sanat julkaistiin ensi kerran Harvardin yliopiston opiskelijoiden laulukirjassa vuonna 1878, ja sitä on esitetty myös Yalen yliopistossa samana vuonna. Sidney Clare kirjoitti lapsitähti Shirley Templen laulettavaksi osin toisenlaisen sanoituksen elokuvaan Pieni kapinoitsija (The Littlest Rebel, 1935).
Suomenkielisen ”Hepokatti”-sanoituksen tekijää ei tunneta, mutta joissakin levytyksissä se on merkitty Pertti Reposen nimiin. Se alkaa englanninkielisen version loppupuolella esiintyvästä heinäsirkasta, joka makoilee junaradalla (railroad track) ja kaivelee hampaitaan mattonaulalla (carpet tack). Suomalaisversiossa hepokatti istuu maantiellä ja kaivelee hampaitaan haravalla. Suomenkielinen sanoittaja on kirjoittanut jatkoksi alkuperäistä absurdimpia eläinjuttuja seinällä soittelevine silleineen ja kananpojan aivastuksineen. 
Kappaleesta on Suomessa tullut suosittu lastenlaulu, joka on levytetty monille lastenlevyille. Ensimmäisenä sen levytti ”Hepokatti”-tekstillä Tapio Rautavaara vuonna 1967, ja muita levyttäjiä ovat olleet Lasse Kuusela ja Humppa-Veikot (1972), Songilo (1980) ja monet lastenmusiikkiryhmät.
Vasili Vainonen

Vasili Ivanovitš Vainonen (ven. Васи́лий Ива́нович Вайно́нен, 21. helmikuuta 1901 Pietari – 23. maaliskuuta 1964 Moskova) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen balettimestari.
Vasili Vainosen isä Juhani oli kotoisin Järvisaaren Siikalan kylästä. Hän työskenteli Pietarissa kultaseppänä. Perheessä oli 14 lasta, joista Vasili oli nuorin. Isä kuoli muutamia päiviä ennen hänen syntymäänsä (toisen tiedon mukaan kaksi vuotta sen jälkeen). Vanhin tytär Maria työskenteli keisarillisten teatterien ompelijana ja äiti Mikaelin teatterin näyttelijän lastenhoitajana. Vuonna 1911 poika pääsi opiskelemaan teatteriopiston balettiosastolle.
Valmistuttuaan vuonna 1919 Pietarin koreografisesta opistosta Vainonen työskenteli Mariinski-teatterin tanssijana ja balettimestarina. Vuonna 1939 hän siirtyi Moskovaan Stanislavski-teatterin balettiryhmän taiteelliseksi johtajaksi ja vuonna 1944 Minskiin Valko-Venäjän ooppera- ja balettiteatteriin. Vuosina 1946–1950 ja 1954–1958 Vainonen toimi Bolšoi-teatterin balettimestarina. 1950-luvun alussa hän työskenteli Novosibirskissä. Viimeisinä vuosinaan hän ohjasi viihde-esityksiä.
Vainonen aloitti koreografina 1920-luvun lopussa. Hänen ensimmäisiä menestysteoksiaan olivat Boris Asafjevin Pariisin liekit vuonna 1932 ja Tšaikovskin Pähkinänsärkijä vuonna 1934. Balettimestarin muita ohjaustöitä ovat Asafjevin Partisaanipäivät (1937) ja Militsa (1947), Riccardo Drigon Harlequinade (1945) ja Sergei Vasilenkon Mirandolina (1949). Vuonna 1939 Vainoselle myönnettiin Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimi. Hän sai Stalin-palkinnot Bolšoi-teatterissa ohjaamastaan Pariisin liekeistä (1947) ja Smetanan Myyty morsian -oopperan tansseista (1948).
Iavnana

Iavnana (georg. იავნანა) on georgialaisen kansanmusiikin laulutyyppi, joka on perinteisesti tarkoitettu tuutulauluksi mutta jota on käytetty myös parantavana lauluna sairaille lapsille. Jotkut iavnana-sanoitukset ovat kuitenkin opetuksellisia tai niissä on sankaritarina.
Genren nimi tulee lauluissa käytetystä kertosäkeestä iavnana (tai iavnaninao, nana naninao jne.), johon sisältyy sana nana (ნანა). Sen on sanottu olevan peräisin esikristillisen äitijumalan nimestä. Jotkut säkeen muunnelmat, kuten iavnana vardo nana, yhdistävät kahden eri kukan, orvokin (ia) ja ruusun (vardi), nimet. Ne ovat yleinen aihe georgialaisessa kansanperinteessä sekä klassisessa kirjallisuudessa ja yhdistetään yleisesti feminiinin ja maskuliinin symboleihin.
Iavnana-lauluista on tallennettu yli 60 eri versiota. Suurin osa näistä tuutulauluista lauletaan suoraan lapselle, ja ne ovat säilyneet käytössä myös nyky-Georgiassa. Monet iavnana-variantit olivat kuitenkin sairaalle lapselle laulettuja tervehdyttämislauluja, jotka osoitettiin lapsen sijaan "herroille" (batonebi) tai "enkeleille" (angelozebi). Näiden henkien uskottiin ottaneen isorokosta, tuhkarokosta, tulirokosta tai muusta tarttuvasta taudista kärsivän potilaan haltuunsa.
Useat georgialaiset runoilijat, kuten Ilia Tšavtšavadze, Akaki Tsereteli ja Galaktion Tabidze, ovat käyttäneet teoksissaan iavnana-motiiveja.
Urajärvi

Urajärvi on kylä Asikkalassa keskellä Päijät-Hämettä. Vakituisia asukkaita Urajärvellä on noin 400 ja kesävieraita noin 2 000 . Kylässä sijaitsee myös yksi Asikkalan Natura 2000 -luonnonsuojelualueista.
Urajärvi jaetaan viiteen kulmakuntaan: Keskikylään, Tervalankulmaan, Rutalahteen, Tölkänlahteen ja Kausaan. Keskikylä on Urajärven keskus ja siellä sijaitsevat mm. entinen koulu, joka toimii nyt kylätalona (omistajana Urajärvenseudun kouluosuuskunta USKO), nuorisoseurantalo, historiallinen Urajärven kartano, Pelto-Ollilan ratsastustila ja jonkin verran metalliteollisuutta. Vierumäen ja Vääksyn välinen seututie 313 kulkee Urajärven kautta. Ruotsalaisen rannalla sijaitseva Rutalahti on Asikkalan kunnan itäisin paikka. 
Urajärvi valittiin vuonna  2018 Päijät-Hämeen vuoden kyläksi jo toistamiseen (edellinen kerta 2004). 
Kylässä kartanon tuntumassa sijaitsee myös Kansalliskirjaston varastokirjastoyksikkö, joka kuuluu Helsingin yliopiston organisaatioon.

Nähtävyydet

Urajärven kartanomuseo, joka oli von Heidemanin suvun omistuksessa vuosina 1672–1917. Viimeiset asukkaat olivat Hugo ja Lilly von Heideman, jotka testamenttasivat kartanon ylläpidettäväksi kartanomuseona. Kartanossa on myös näköalapaikka Valhalla, joka on kehystetty antiikin tyyliin pylväillä. Kartano oli suljettuna 2010-2013 kunnostustöiden vuoksi ja avattiin uudelleen yleisölle keväällä 2013. Remontin jälkeen museon  avoinnaolosta keskusteltin ja museo oltiin vähällä sulkea. Ylläpidon otti kuitenkin vastuulleen Urajärven museon ystävät ry, joka nyt pitää museon auki lähes pelkästään vapaaehtoistoimin.

Avoimet kylät

Valtakunnalliseen Avoimet kylät -tapahtumaan Urajärvellä 8. kesäkuuta 2019 osallistuvat Nahiskulman navettagalleria ja Urajärven kartano.
Hiiriorneero

Levinneisyys

Hiiriorneeroa tavataan pienellä alueella Brasilian koillisosissa. Lajin populaatioksi on arvioitu 350–1 500 yksilöä. Sitä uhkaa elinympäristöjen muutokset ja häirintä, ja laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Marry Me

Eurovision laulukilpailu

Kappale esitettiin toisessa semifinaalissa 16. toukokuuta 2013, josta se selviytyi 18. toukokuuta järjestettävään finaaliin. Semifinaalissa Siegfrids esitti kappaleen viidentenä, finaalissa neljäntenä. Kappale sai finaalissa 13 pistettä, ja sijoittui sijalle 24., jättäen taakseen Espanjan ja Irlannin.
Esityksestä nousi kohu kappaleen lopussa tapahtuneen Siegfridsin ja taustalla laulaneen naislaulajan suudelmasta. Siegfrids on kertonut suudelman olevan kannanotto sen puolesta, että Suomeen sallittaisiin samaa sukupuolta olevien avioliitto. Turkin radio- ja televisioyhtiö ilmoitti, että ei aio televisioida kilpailua maansa televisiossa suudelman takia.

Kappalen pituus

Kappaleen alkuperäinen versio, jonka Siegfrids esitti UMK:ssa ja joka sisältyy Siegdridsin debyyttialbumille Ding Dong! ja kappaleen singlejulkaisulle, on kestoltaan 3 minuuttia ja 10 sekuntia. Euroviisujen kolmen minuutin aikarajan vuoksi kappaleesta äänitettiin uusi versio, josta muun muassa poistettiin kokonaan kappaleen intro ja sen C-osaa lyhennettiin. Uuden version kesto on tasan kolme minuuttia.
Laimjala

Väestö

Vuonna 2011 Laimjalan kunnassa oli 607 asukasta, joista 600 (98,8 %) oli virolaisia, 2 (0,3 %) venäläisiä ja 3 (0,5 %) muita kansallisuuksia.
Pohjantahti

Pohjantahti oli vuonna 1984 perustettu kansanmusiikkiyhtye. Yhtye esitti suomalais-ugrilaisten kansojen musiikkia erityisesti Neuvostoliiton alueelta sekä omia sävellyksiä Kalevalan teksteihin. Yhtye perustettiin Kalevalan juhlavuodeksi 1985. Yhtyeen jäsenet olivat Ilpo Saastamoinen (basso, laulu), Pekka Nylund (kitara, laulu) ja Kalle Fält (laulu, lyömäsoittimet). Arto Piispanen (kosketinsoittimet) korvasi Fältin vuonna 1991. Myös Wimme Saari (laulu) esiintyi yhtyeen kanssa sen viimeisinä vuosina. Yhtye soitti viimeisen keikkansa vuonna 1995, mutta sen muusikot olivat mukana Saastamoisen "Velho"-oopperatrilogiassa. 
Yhtyeen nimeä kantava LP julkaistiin vuonna 1986. Helsingin Sanomien Pirkko Kotirinta kutsui sen arvostelussa yhtyettä jonkinlaiseksi ”kansanmusiikin Sielun Veljiksi”. Hän sanoi Pohjantahdin löytäneen ikivanhat suomalaisten sukukansojen laulut ja tehneen niistä ennakkoluulottomasti omat juttunsa: ”Sovituksia ei ole tehty perinnekalotti päätä puristaen. Jotkut ideat tuntuvat hautuneen niin pitkään, että metsätseremissipohja jää hämärän peittoon, toisissa taas on jokseenkin alkukantainen lataus.”
Dioko Kaluyituka

Ura

Kaluyituka vietti AS Vitassa kolme kautta, jonka jälkeen hän siirtyi kinshahsankongolaiseen TP Mazembeen kaudella 2007. Siirron myötä Kaluyituka saavutti menestystä niin kotimaan sarjassa, kuin Afrokentillä. Hän voitti avauskaudellaan kinshasankongon mestaruuden. Kaudet 2009 ja 2010 olivat myös erittäin menestyksekkäitä, kun TP Mazembe voitti pääsarjamestaruuden lisäksi Afrikan Mestarien liigan kahdesti peräkkäin vuosina 2009 ja 2010. Kaluyituka voitti myös Mestarien liigan maalikuninkuuden kaudella 2009. Lisäksi hänen joukkueensa eteni vuoden 2010 seurajoukkueiden maailmanmestaruuskisoissa toiseksi, jossa hävisi Internazionalelle maalein 0–3. Kaluyituka pelasi Mazembessa vielä kaudella 2011, kunnes siirtyi Qatariin Al-Ahliin.

Maajoukkue

Kaluyituka on edustanut Kongon demokraattista tasavaltaa vuodesta 2004 lähtien. Hän on pelannut yhteensä 19 ottelua ja tehny niissä seitsemän maalin.
Matkapahoinvointi

Matkapahoinvointi on huimaus- ja pahoinvointitila, joka johtuu toistuvien voimakkaiden liikkeiden aiheuttamasta sisäkorvan ärsytystilasta, jota pahentavat silmien ja tasapainoelimien antamat ristiriitaiset tiedot. Matkapahoinvointia ilmenee matkustaessa esimerkiksi autolla, laivalla tai lentokoneella. Lähes kolmasosa ihmisistä saa herkästi matkapahoinvointioireita. Merillä koettua matkapahoinvointia kutsutaan myös merisairaudeksi. Merimatkan jälkeistä keinumisen tunnetta kutsutaan vastaavasti maasairaudeksi.
Herkimpiä matkapahoinvoinnille ovat 2–12-vuotiaat lapset, sitä vastoin alle 2–vuotiailla se on harvinaista johtuen sisäkorvan tasapainoaistin kehittymättömyydestä. Naisilla matkapahoinvointi on yleisempää kuin miehillä, erityisesti kuukautisten ja raskauden aikana.

Oireet

Matkapahoinvoinnin ensimmäiset oireet ovat kalpeus, haukottelu, kylmänhikisyys ja lisääntynyt syljeneritys. Pahoinvointia esiintyy usein jo alussa, mutta se voi alkaa myöhemmin. Pahoinvointia voi seurata oksentaminen, joka helpottaa oireita hetkellisesti. Pahimmissa tapauksissa oireisiin kuuluvat päänsärky, ripuli, heikotus ja puristava tunne rinnassa.

Ennaltaehkäisy ja hoito

Jotta silmien ja tasapainoelimien tiedot eivät joudu ristiriitaan keskenään, on matkustaessa tärkeää pitää katse suunnattuna kiinteään ympäristöön, esimerkiksi horisonttiin. Riittävä pukeutuminen ehkäisee kylmettymistä ja siten pahoinvoinnin syntyä. Alkoholin käyttöä tulisi välttää sekä ennen matkaa että sen aikana. Autossa lukeminen voi myös aiheuttaa oireita.
Lentokoneella tai laivalla liikuttaessa tulee siirtyä kulkuneuvon vähiten liikkuvaan osaan, joka on yleensä keskiosassa. Autossa paras paikka on etupenkki. Matkapahoinvointia voi ehkäistä apteekista ilman reseptiä saatavilla antihistamiinitableteilla, kuten syklitsiinillä tai meklotsiinilla, tai lääkärin määräyksestä skopolamiinilaastarilla.
Iku Viitanen

Iku Viitanen on suomalainen jääkiekon ja käsipallon parissa toiminut urheiluselostaja sekä salolaisen punk-yhtye Vaavin laulaja, basisti ja säveltäjä.
Viitanen sai huomiota 25. helmikuuta 2003 selostaessaan humalassa turkulaisessa Auran Aallot -paikallisradiossa jääkiekko-ottelun Oulun Kärpät – Turun Palloseura (TPS). Viitanen sai potkut selostuksen jälkeen.
Viitanen on Radio Auran jälkeen tehnyt työtä esimerkiksi Porin Ässien kenttäkuuluttajana sekä käsipalloseura HC Denniksen toiminnanjohtajana. Hänen ääntään on radiossa kuultu salolaisen Radio 88,2:n taajuudella, ja nykyään hän on turkulaisen rock-musiikkiin erikoistuneen Radio Sata -radioaseman aamujuontaja. Viitanen työskentelee nykyään Salossa omistamassaan R-kioskissa ja myös selostaa TPS:n kotiotteluja urheilutelevisiokanava UrhoTV Totalilla.
Montreal Expos

Montreal Expos (ranskaksi Les Expos de Montréal) oli baseballseura Montréalista, Quebecin provinssista Kanadasta. Se pelasi MLB-liigassa vuosina 1969–2004. Expos oli osa National Leagueta.
Expos pelasi kotiottelunsa vuodesta 1977 lähtien Montrealin olympiastadionilla. Se oli ensimmäiset kahdeksan kautta Kanadan ainoa MLB-joukkue, kunnes Toronto Blue Jays liittyi sarjaan.
Expos muutti kauden 2004 jälkeen Washington, D.C.:hin, ja otti nimekseen Washington Nationals. Viimeisen ottelunsa se pelasi 3. lokakuuta 2004 New York Metsiä vastaan.
Antiikin Kreikan teatteri

Teatteri sai alkunsa antiikin Kreikassa noin vuonna 550 eaa. viinin ja hedelmällisyyden jumala Dionysoksen kunniaksi järjestetyissä Dionysia-juhlissa. Juhlarituaaleihin osallistui kuoro eli khoros, joka sekä lauloi että tanssi. Vähitellen kuoron johtaja muuttui näyttelijäksi kuoron ja johtajan vuoropuhelun lisääntyessä. Myöhemmin näytelmiin lisättiin enemmän näyttelijöitä ja näin teatteri oli syntynyt.
Kreikkalaisen draaman päälajit olivat tragedia, komedia ja satyyrinäytelmä. Esityksiä varten kehittyi oma rakennustyyppi, kreikkalainen teatteri.

Näytökset

Näytökset alkoivat aamuisin auringon noustessa. Näytöksiin osallistui aina korkeintaan 15 hengen kuoro, jonka paikka eli orkhestra oli katsomon ja näyttämön välissä. Parhaasta näytöksestä ja näyttelijästä järjestettiin kilpailuja muun muassa Dionysia- ja Lenaia-juhlilla. Näihin kilpailuihin osallistuivat kaikki suurimmat näytelmäkirjailijat. Varakkaiden kansalaisten joukosta valittiin koregeja, jotka kustansivat kuorojen koulutuksen ja asut kansalaisvelvollisuutena. Näytöksiin valittiin yleisön joukosta tuomarit, jotka kokoontuivat väliajoilla pohtimaan voittajia.
Kaikki näyttelijät olivat miehiä. Kaikki, myös orjat, pääsivät katsomaan teatteria.

Naamiot

Naamioilla oli tärkeä rooli antiikin Kreikan teattereissa. Niitä käytettiin pääosin näyttämään näytelmän hahmojen tunteita. Komedioissa ja tragedioissa käytettiin erilaisia naamioita.
Naamioita tarvittiin myös silloin kun mies näytteli naista. Naamiot myös paransivat kuuluvuutta, sillä niihin oli tehty jonkinlainen megafoni ja ne antoivat näyttelijöille mahdollisuuden vaihtaa roolia kesken näytöksen.
The Kin

Juoni

Elokuva kertoo Anna Hendersonista, joka kirjoittaa kirjaa hirviöistä ja yliluonnollisista ilmiöistä. Annan äiti tuki tytärtään kirjan teossa, mutta äiti kuoli vielä kirjan tekoprosessin ollessa kesken. Äidin kuoltua Anna lähtee siskonsa Julien kanssa edesmenneen äitinsä talolle, joka sijaitsee maaseudulla, järven rannalla ja metsän keskellä. Talossa Anna ja Julie tutkivat äitinsä vanhoja tavaroita ja sopivat, mitkä tavarat säilytetään ja mitkä myydään pois. 
Tutkiessaan vanhoja valokuvia sisarukset huomaavat kuviin kirjoitettujen tietojen (esimerkiksi vuosilukujen) poikkeavan todellisuudesta. Julie arvelee äidin olleen huonomuistinen, eikä hän vanhuusiällä enää muistanut asioita hyvin. Anna ahdistuu tilanteesta ja myöhemmin hän yksin ollessaan löytää vanhan pahvilaatikon, jonka pohjalla on kuolleen vauvan luuranko. Anna kauhistuu ja yrittää soittaa Julielle, mutta huomaa puhuvansa itsensä kanssa. Puhelun päätyttyä Anna huomaa huoneen ovella Mr. Lordin, joka vie Annan helvetilliseen koomaan. 
Herättyään koomasta Anna huomaa makaavansa rautatieaseman lattialla äitinsä (vaikka tämä olikin kuollut) edessä. Anna nousee ylös ja halaa äitiään. Samalla hän kuulee manalan junan kellojen soivan lähdön merkiksi. Anna huomaa olevansa kuollut ja äitinsä elossa. Tarina on surrealistinen, ja jättää katsojalle avoimia kysymyksiä, joita jokainen voi miettiä omalla tavallaan.
Huhkajanlammi

Maantietoa

Lampi sijaitsee suon ja pellon välissä. Se pinta-ala on 6,0 ha ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja rannat ovat suota. lampi on kasvamassa umpeen ja se on autio. Lähin asutus sijaitsee 300 metrin päässä.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Tervajoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Kesijärven alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy. Siihen laskee kolme pelto-ojaa, jossa yhdessä tulee mukana myös suon kuivatusvesiä. Lammen laskuoja lähtee itään seuraten aluksi Sammaleensuon reunaa. Myöhemmin se yhtyy Leiniäisten ojaan, joka yhtyy sitten Pikkujokeen. Pikkujoki yhtyy Lopen taajamassa Loppijärven laskijokeen Nummistenjokeen. Se laskee Kesijärveen.