google/wiki40b huggingface dataset:
Petra Noponen

Petra Noponen (s. 9. elokuuta 1996) on suomalainen koripalloilija. Hän on voittanut Viron mestaruuden ja saavuttanut Suomessa SM-hopeaa.
Noponen on espoolaisseura Tapiolan Hongan kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa naisten Korisliigassa, silloisessa SM-sarjassa, kausina 2012–2013 ja 2013–2014 Hongan joukkueessa mutta kuului pääasiassa Honka Akatemian ja Puhuttarien kokoonpanoihin I-divisioonassa sekä Hongan ja järvenpääläisen KuuBan joukkueisiin tyttöjen SM-sarjassa. Hän pelasi kolmena kautena Virossa Tallinna Ülikoolin joukkueessa ja voitti viimeisellä kaudellaan 2017–2018 Viron mestaruuden. Kaudella 2018–2019 hän pelasi lappeenrantalaisseura Catzissa ja saavutti SM-hopeaa. Catzissa hän pelasi kauden aikana 27 runkosarjaottelua 34 minuutin ottelukohtaisella peliajalla ja 11 pudotuspeliä 31 minuutin peliajalla.
Noponen on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 26 ottelua.
Leo Heikurainen

Leo Olavi Heikurainen (22. syyskuuta 1920 Alatornio – 26. huhtikuuta 1985 Bad Alexanderbad, Saksa) oli suomalainen metsätieteilijä ja Helsingin yliopiston suometsätieteen professori vuodesta 1958. Hän oli Suoman Akatemian tutkijaprofessori vuosina 1972 - 1976 ja tutki metsien ojitusta ja kuivatusta.
Alatornion Pirkkiöstä syntyisin oleva Leo Heikurainen kävi alaluokat Kemin lyseossa vuosina 1934-37 ja siirtyi sen jälkeen Tornion yhteislyseoon. Lukiovuosien koulukäynnin keskeytti Talvisota, jossa hän oli sdoan loppuvaiheessa Erillinen pataljoona 37:ssä. Sen jälkeen hän jatkoi lukio-opiskeluaan ja valmistui keväällä 1941 ylioppilaaksi. Sen jälkeen alkoi kausi Suomalaisessa Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa, joka kesti kesästä 1941 kesään 1943. Suomeen palattuaan hän siirtyi Suomen armeijaan JP 3:een ja edelleen Er.P 13:een taistellen sodan loppuvaiheessa Karjalan kannaksella. Siellä hän haavoittui kesäkuussa 1944.
Syksyllä 1945 Heikurainen aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa sekä metsätieteessä että kasvitieteessä. Sen jälkeen hän suoritti maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkinnon 1948; metsänhoitaja 1950 ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1954. Vuonna 1958 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suometsätieteen professoriksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa vuoteen 1985 asti. Suomen Akatemian tutkijaprofessori hän toimi 1972 - 1975.
Heikurainen toimi syntymäseutunsa Peräpohjolan perusteella Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtorina 1959 - 1969. Asiantuntijuutensa mukaisesti hän toimi Suomen Metsätieteellisen Seuran puheenjohtajana 1961 - 1962, Suoseuran puheenjohtajana 1968 - 1970 ja Professoriliiton puheenjohtaja 1971 - 1973. Tieteenalan kansainvälisen järjestön International Peat Societyn varapresidenttinä hän toimi 1973 - 1980 ja edelleen presidenttinä 1980 - 1985. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenenä oli 1974.
Lansa

Lansa on Espoossa sijaitseva lähiöalue, joka sijaitsee Kilon kaupunginosassa Lansatien varrella. Lansa rajautuu pohjoispuolella junarataan ja länsipuolella Karantiehen ja Karapellon liiketoiminta-alueeseen. Lansassa sijaitsee myös pienimuotoinen ostoskeskus, johon kuuluu K-Market, pizzeria, ravintola, hammaslääkäri ja parturi. Kilon eteläpuolella sijaitsee lähellä Nihtisilta ja idän ja pohjoisen puolella Kilon keskusalue rautatieasemineen.
Naevius

Gnaeus Naevius (n. 264 - 194 eaa.) oli roomalainen runoilija ja dramatisti. Hänen tiedetään syntyneen Campaniasta ja tunteneen kreikkalaista kulttuuria. 
Naevius osallistui ensimmäiseen puunilaissotaan (264-241 eaa.), mutta omistautui sittemmin runojen kirjoittamiselle. Hänen merkittävin teoksensa on kertomaruno De bello punico (Puunilaissota). Runoteoksensa hän kirjoitti tyylillisesti Homerosta jäljitellen, mutta onnistui tekemään sen kansanomaisesti. Naevius onnistui vapauttamaan latinankielisen runouden jäykästä muotosidonnaisuudestaan, hänellä säe alkoi elää. 
Näytelmiensä aiheet Naevius ammensi roomalaisesta maailmasta ja roomalaisten elämästä.
Metsästysasetus

Metsästysasetus on Suomen lakia täydentävä säädös, joka määrittelee asetukset koskien metsästystä ja siinä käytettävää välineistöä.
Ian Hill

Ian Frank Hill (s. 20. tammikuuta 1951, West Bromwich Englanti) on Judas Priest -yhtyeen basisti ja yksi perustajajäsenistä. Hän oppi basson soiton isältään, joka soitti paikallisissa jazz-yhtyeissä. 
Vuonna 1968 hän perusti koulutoverinsa K.K. Downingin kanssa Judas Priest -yhtyeen. Hill on tunnettu tanakasta kompistaan sekä vähäeleisestä lavaesiintymisestään. 
Hänellä on myös poika Rob Halfordin siskon kanssa.
Punainen jättiläinen (kustantamo)

Punainen jättiläinen on suomalainen sarjakuvakustantamo, joka on erikoistunut manhwaan ja mangaan.
Minna Haverinen ja Antti Grönlund perustivat kustantamon vuonna 2005 ja möivät sarjakuvaliiketoiminta-alueen Kustannusosakeyhtiö Tammelle tammikuussa 2009. Siitä lähtien kustantamo on toiminut Tammen toimipisteessä Helsingissä samoissa tiloissa Sangatsu Mangan kanssa.
Sangatsu Mangan kustannuspäällikkö Antti Valkama on vastannut Tammen molemmista mangakustannuslinjoista kesäkuusta 2011 lähtien.
SOS (Abban kappale)

Työstö

Elokuun 22. ja 23. päivänä 1974 Abba nauhoitti taustaraidan kaikkiaan kolmeen uuteen kappaleeseen; ”So Long”, ”Man in the Middle” ja ”SOS”. ”So Longista” kaavailtiin seuraavaa singleä, kun taas ”Man in the Middle” oli tarkoitettu albumiraidaksi ja singlen b-puoleksi. SOS:n työnimi oli tässä vaiheessa Turn Me On. Sessiossa soittivat Benny Anderssonin ja Björn Ulvaeuksen lisäksi kitaristi Janne Schaffer, basisti Mike Watson ja rumpali Ola Brunkert. Myöhemmin kappaleeseen lisättiin lauluraidat. Agnetha Fältskog lauloi säkeistöt soolona. Fältskog on myöhemmin kertonut, että hänen ja Anni-Frid Lyngstadin laulua äänitettiin todella pitkään, aina väsymiseen asti.
Kappaleen lopullisen nimen, ”SOS”, keksi yhtyeen manageri Stig Anderson, jolla oli tapana antaa Abban kappaleille kansainvälinen nimi, kuten ”Ring Ring” ja ”Waterloo”. Hän teki kappaleeseen myös sanoituksen, mutta Björn Ulvaeus kirjoitti sen lähes kokonaan uusiksi.
Marraskuussa 1974 Abba julkaisi singlenä kappaleen ”So Long”, koska se muistutti ”SOS”:ää enemmän suurhitti ”Waterloota”. Toisaalta ei ole myöskään täyttä varmuutta siitä, oliko ”SOS” tuolloin vielä täysin valmis. ”So Long” osoittautui kuitenkin flopiksi, sillä se on listasijoituksilla mitattuna eräs Abban heikoimmin menestynyistä singleistä.
Sen jälkeen, kun kappaleen perusta oli äänitetty, lisäsivät Andersson, Ulvaeus ja äänittäjä Michael B. Tretow siihen vielä kitara- ja syntetisaattoriosuuksia. Tarkasta ajankohdasta ei ole tietoa – se on saattanut tapahtua reilusti ”So Long” -singlen julkaisun jälkeen, sillä Abballe oli tavanomaista palata kehittämään äänitettyjä kappaleita jopa kuukausia myöhemmin.
Maaliskuussa 1975 Abba-albumin äänitykset alkoivat olla loppusuoralla. Levyllä oli ”SOS”:n lisäksi monia kaupallista potentiaalia omaavia kappaleita, kuten ”Mamma Mia”, ”Bang-a-Boomerang” ja ”I Do, I Do, I Do, I Do, I Do”. Niistä kaikista kuvattiin myös promovideot. Seuraavaksi singleksi valittiin ”I Do, I Do, I Do, I Do, I Do”. Vaikka se menestyi paljon paremmin kuin ”So Long”, sen 1950-lukumainen soundi ei nostanut sitä Britanniassa sijaa 38 korkemmalle.

Julkaisu ja vastaanotto

”SOS”-single ilmestyi lopulta Skandinaviassa kesäkuussa 1975, ja Britanniassa saman vuoden syyskuussa. Kappale nousi Britanniassa kuudennelle sijalle aloittaen siellä kahdeksantoista top 10 -singlen putken. Listaykköseksi ”SOS” nousi muun muassa Australiassa, Belgiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa ja Meksikossa. Yhdysvalloissa se ylsi top 20:een.
The Who -yhtyeen Pete Townshend on sanonut ”SOS”:n olevan kaikkien aikojen paras pop-kappale.
Ken Tyrrell

Ken Tyrrell (3. toukokuuta 1924 – 25. elokuuta 2001) oli kilpa-autoilija ja Formula 1 -talli Tyrrell Racingin perustaja. 
Hän aloitti uransa vuonna 1951 kilpa-autoilun parissa kilpailemalla Formula 3 -sarjassa. Toimiessaan Formula Junior -sarjassa Tyrrell löysi 1960-luvulla muun muassa Jackie Stewartin. Vuonna 1969 Tyrrell saavutti unelmansa perustamalla nimeään kantavan tallin Formula 1 -sarjaan moottorivalmistaja Fordin ja pääsponsori Elfin avustuksella. Ken Tyrrell siirtyi eläkkeelle kesken kauden 1998. Talli myytiin Craig Pollockille ja British American Tobacco -yhtiölle ja se nimettiin British American Racingiksi (BAR).
Chissey-sur-Loue

Chissey-sur-Loue on kunta Juran departementissa Franche-Comtén hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 350 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Chissey-sur-Louen pinta-ala on 39 neliökilometriä.
Jarno Jokihaara

Jarno Juhani Jokihaara (s. 2. syyskuuta 1973 Hämeenkyrö) on suomalainen pika-aitajuoksija.
Jokihaara voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden Lahdessa vuonna 2000 (aika 13,79) ja Turussa vuonna 2001 (14,12). Hopealla hän oli 1999 ja pronssilla 2002. Hallissa Jokihaara voitti 60 metrin aitojen SM-kultaa neljä kertaa peräkkäin, vuosina 1998–2001 .
Jarno Jokihaaran ennätys 110 metrin aidoissa oli Turussa 2. elokuuta 2000 juostu 13,72. Sillä hän on matkan kaikkien aikojen yhdeksänneksi nopein suomalainen. 
Jokihaara edusti Suomea Edmontonin MM-kisoissa 2001, mutta ei selvinnyt alkueristä jatkoon. Seuratasolla Jokihaara edusti Kyröskosken Pontta.
Vantaan Sanomat

Historia

Ensimmäinen lehti ilmestyi Helsingin Seutu -nimisenä tabloidkokoisena lehtenä 31. elokuuta 1967, ja sen painos oli 27 000 kappaletta. Sitä jaettiin Itä-Vantaalle, kun taas 1970 perustettua Etelä-Vantaata jaettiin Länsi-Vantaalle. Lehti ilmestyi aluksi kerran viikossa. Perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Tom Järnefelt. Vuonna 1968 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa. Vuonna 1972 lehden omistajaksi tuli Keski-Uusimaa Oy. Vuonna 1979 lehden koko muuttui normaaliin sanomalehtikokoon, ja se alkoi ilmestyä kolme kertaa viikossa. Vuonna 1980 lehden nimi muuttui Vantaan Seuduksi. Vantaan Sanomat syntyi 1992 kahden paikallislehden, Vantaan Seudun ja Etelä-Vantaan, yhdistyessä.
Alkibiades I

Historia

Dialogin aitous on kyseenalaistettu, samoin kuin Toisen Alkibiadeen. Dialogi on kuitenkin todennäköisesti kirjoitettu sadan tai kahdensadan vuoden sisällä Platonin muiden teosten jälkeen. Antiikin aikana ensimmäistä Alkibiadesta pidettiin parhaana johdantona platonilaiseen filosofiaan. Todennäköisesti tämän vuoksi se on jo antiikin ajoista lähtien luettu mukaan Platonin teosten korpukseen.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu IV tetralogiaan yhdessä dialogien Alkibiades II, Hipparkhos ja Kilpailijat kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin kätilöivien (maieutikos) teosten joukkoon.

Sisältö

Dialogissa Alkibiades keskustelee Sokrateen kanssa samoin kuin dialogissa Alkibiades II. Sokrates yrittää taivutella Alkibiadeen pois politiikasta kohti filosofista elämää. Dialogin lyhyessä johdannossa Sokrates julistaa suunnatonta rakkauttaan Alkibiadesta kohtaan. Keskustelussa käsitellään muun muassa politiikkaa ja poliitikkoja, sotaa ja rauhaa, itsensä tuntemista (gnothi seauton), sielua ja aitoa rakkautta. Dialogin loppuosassa Sokrates käsittelee monia elintärkeitä syitä, joiden vuoksi Alkibiades tarvitsee häntä. Vaikka Sokrateen yritykset taivutella Alkibiades politiikasta filosofian puoleen epäonnistuvat lopulta, dialogin loppua kohti Alkibiades on melko lailla vietelty Sokrateen tyyliin päätellä ja keskustella.
Étienne François Geoffroy

Ura

Étienne François Geoffroy syntyi 13. helmikuuta 1672 Pariisissa. Hänen isänsä oli varakas apteekkari Matthieu François Geoffroy ja äitinsä Louise de Vaux, joka oli tunnetun kirurgin tytär. Geoffroy sai nuoruudessaan kotiopetusta muun muassa Wilhelm Hombergilta ja Jacques Cassinilta. Hänen isänsä lähetti Geoffroyn opiskelemaan Montpellier’n yliopistoon farmasiaa, jotta hän voisi jatkaa isänsä yritystä. Hän valmistui farmaseutiksi kaksi vuotta myöhemmin, mutta innostui opiskelujen aikana lääketieteestä. Hän palasi yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Vuonna 1698 hän matkusti Lontooseen ja liittyi samalla Royal Societyn jäseneksi. Palattuaan Pariisiin tammikuussa 1699 hänet valittiin Ranskan tiedeakatemiaan. Vuonna 1700 hän teki pitkän matkan Italiaan. Vuonna 1704 hän valmistui lääketieteen tohtoriksi ja aloitti pari vuotta myöhemmin lääkärin ammatin harjoittamisen. Hänet valittiin lääketieteen professoriksi Collège de Franceen vuonna 1709. Hän opetti lääketieteen lisäksi kemiaa. Vuonna 1726 Geoffroy valittiin lääketieteellisen tiedekunnan dekaaniksi. Hän jäi eläkkeelle virastaan 1730. Vuotta myöhemmin hän kuoli keuhkotautiin 58-vuotiaana.

Saavutukset tieteessä

Vuonna 1700 Geoffroy teki mittauksia suolaliuoksien lämpötilojen muutoksista, kun ne sekoittuivat keskenään. Myöhemmin hän tutki muun muassa rikkihapon kemiaa sekä rautaa. Hän osoitti, että vihannekset sisältävät rautaa. Vuonna 1718 Geoffroy päätteli, että voimakkaammin sitoutuva happo korvaa huonommin sitoutuvan hapon, kun se on kiinnittnyt emäkseen. Hän loi tätä varten taulukon, josta pystyi päättelemään suuhteelliset affiniteetit. Hänen taulukkonsa pysyi tärkeänä lähteenä koko 1700-luvun ajan, kunnes Claude Louis Berthollet muutti näkemyksen kemiallisesta reaktiosta.
Markku Mylly

Markku Olavi Mylly (s. 2. joulukuuta 1951 Kemi) on Euroopan meriturvallisuusviraston johtaja vuodesta 2012 alkaneen viisivuotiskauden ajan. Tätä ennen hän toimi Suomen Merenkulkulaitoksen pääjohtajana. Tämä on ensimmäinen kerta, kun suomalainen on valittu EU:n liikennealan viraston pääjohtajaksi.
Hän lähti merille 1973 ja työskenteli aluksi puolimatruusina ja matruusina useilla suomalaisilla kauppa-aluksilla. Hän suoritti merikapteenin tutkinnon Raumalla 1980 ja toimi sen jälkeen useiden alusten päällikkönä. Vuonna 1987 hän siirtyi Merenkulkuhallituksen palvelukseen luotsiksi Tankarin luotsiasemalle, josta siirtyi Utöön. Tämän jälkeen hän toimi projektipäällikkönä Saaristomeren merenkulkupiirissä, jossa hän johti Nauvossa sijaitsevan meriliikenteen ohjauskeskuksen Archipelago VTS:n rakennustyötä. Ohjauskeskuksen toiminta alkoi 1993 ensimmäisenä alallaan.
Toimittuaan tämän jälkeen Pohjanlahden merenkulkupiirissä hänet nimitettiin 1999 apulaisjohtajaksi Merenkulkulaitoksen pääkonttoriin, jossa hänen tehtäviinsä kuuluivat muun muassa valtakunnallisen luotsaus- ja VTS-toiminnan johtaminen ja kehittäminen.
Vuonna 2000 hänestä tuli Merenkulkulaitoksen liikenneosaston osastopäällikkö. Tässä tehtävässä hän johti Suomenlahden yhteisen meriliikenteen ohjausjärjestelmän valmistelua yhteistyössä Venäjän ja Viron viranomaisten kanssa. Toimittuaan tämän jälkeen vielä projektipäällikkönä perustamassa Varustamoliikelaitosta ja oltuaan sen väliaikaisena toimitusjohtajana Mylly nimitettiin vuonna 2004 Merenkulkulaitoksen pääjohtajaksi. Hän oli tässä tehtävässä viimeinen merikapteeni ja viran viimeinen haltija, sillä vuonna 2009 Merenkulkulaitos yhdistettiin Tiehallinnon ja Ratahallintokeskuksen kanssa Liikennevirastoksi Mylly toimi pari kuukautta Liikenneviraston merenkulkuosaston ylijohtajana ja siirtyi Suomen Satamaliiton toimitusjohtajaksi 2010. Tästä tehtävästä hänet valittiin EMSAn pääjohtajaksi. Viraston pääkonttori sijaitsee Lissabonissa. Pääjohtajan toimikausi on viisivuotinen.
Hänellä on ollut luottamustehtäviä Hätäkeskuslaitoksen, Suomen Meripelastusseuran ja monien muiden merenkulkualan järjestöjen hallituksissa ja organisaatioissa. Hän on ollut myös kehittämässä merenkulkualan koulutusta ja vetänyt hankkeita, joissa valmisteltiin Euroopan Unioniin liittyneiden Viron, Bulgarian ja Kroatian merenkulkulainsäädäntöä ja muita hankkeita.
Hän sai merenkulkuneuvoksen arvonimen vuonna 2012.
Elaskat

Taksonomia

Elaskat kuuluvat ahvenkalojen alalahkoon Zoarcoidei ja lähimmät sukulaiset ovat teistit (Pholidae) ja kivinilkat (Zoarcidae). Heimoon kuuluu 37 sukua ja lähteestä riippuen noin 65–76 lajia. Eräät kalatutkijat jakavat heimon kuuteen alaheimoon, jotka ovat Stichaeinae (6 sukua), Opisthocentrinae (6 sukua), Lumpeninae (8 sukua), Chirolophinae (3 sukua), Xiphisterinae (9 sukua) ja Neozoarcinae (4 sukua).

Tyypillisiä piirteitä

Elaskalajit ovat ruumiinrakenteeltaan tyypillisesti pitkulaisia, ankeriasmaisia kaloja. Pienimmät laji kasvavat noin 5–7 cm pitkiksi, kun suurin laji kyhmyelaska (Cebidichthys violaceus) voi saavuttaa 76 cm:n pituuden. Selkäevä on pitkä ja usein piikikäs. Pyrstöevä on pienehkä ja peräevä ulottuu keskiruumiiseen. Rintaevien koko vaihtelee heimon kaloilla pienistä suuriin ja viuhkamaisiin. Eräillä lajeilla on päässään harjasmaisia ulokkeita. Elaskoilla ei ole uimarakkoa.

Levinneisyys ja elintavat

Elaskoja tavataan kylmistä vesistä. Suurin osa lajeista elää Tyynenmeren pohjoisosissa ja muutama Atlantilla, elaska (Lumpenus lampretaeformis) myös Itämeressä. Ne elävät lähellä rannikkoa aina noin 250 metrin syvyyteen asti ja niitä tavataan usein myös vuorovesilammikoista. Elaskojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet.
Halosenniemi

Halosenniemi oli taidemaalari Pekka Halosen koti ja ateljee, joka sijaitsee Tuusulassa Rantatien varrella aivan Tuusulanjärven rannassa. Nykyään Halosenniemi toimii museona ja on yksi Suomen merkittävimmistä historiallisista taiteilijakodeista.

Historia

Suuri hirsinen talo valmistui vuonna 1902 taidemaalari Halosen ateljeeksi ja kodiksi. Taloon suunnitellusta suuresta ikkunasta on näkymä Tuusulanjärvelle. Kyseinen näkymä ja muutenkin Tuusulanjärven ympäristö inspiroivat Pekka Halosta.
Arkkitehtonisesti rakennus edustaa kansallisromantiikkaa. Pekka Halonen suunnitteli rakennuksen yhdessä veljensä Antti Halosen kanssa. Taiteilijakoti on sisätilojaan myöten upea kokonaistaideteos. Rakennuksen arkkitehtuurissa yhdistyy tyylikkäästi perinteinen suomalainen rakentaminen ja eurooppalaisen kansallisromantiikan vaikutteet. 
Tuusulan kunta osti Halosenniemen rakennuksen tontteineen vuonna 1949. Alkuvuosikymmeninä Halosenniemen rakennus toimi osittain Tuusulan kotiseutumuseona ja osittain museonhoitajan kotina. 1970-luvun puolessa välissä museokäytössä olleet tilat palautettiin Pekka Halosen taiteilijakotimuseoksi. 1980-luvun loppupuolella tehtiin päätös rakennuksen palauttamisesta kokonaisuudessaan alkuperäisen kaltaiseksi Pekka ja Maija Halosen kodiksi. Nykyisessä muodossa Halosenniemi avattiin yleisölle vuonna 1990.

Nykypäivä

Nykyisin Halosenniemi on Tuusulan kunnan omistuksessa ja avoinna yleisölle. Halosenniemen kokonaisuuteen kuuluu myös Maija ja Pekka Halosen puutarha, joka on palautettu alkuperäisen kaltaiseksi. Kallioinen niemi julistettiin vuonna 1966 luonnonsuojelualueeksi. Museon vaihtuvat näyttelyt esittelevät Pekka Halosen taidetta muun muassa yhdistäen sitä aikalaistaiteilijoiden ja myöhempien aikakausien taiteeseen. Halosenniemi on myös suosittu erilaisten pienimuotoisten konserttien ja tilaisuuksien paikkana. Talo on eräs Tuusulanjärven taiteilijayhteisön nähtävyyksistä.
Sergelinkäytävä

Sergelinkäytävä (ruots. Sergelgången, aiemmalta nimeltään Hästskogången eli Hevosenkengänkäytävä viereisen korttelin mukaan) on maanalainen jalankulkukäytävä Tukholman keskustassa, joka yhdistää Sergelin torin, Gallerian-kauppakeskuksen ja NK-tavaratalon. Sen eteläinen päätepiste on Sergelin torin liikenneympyrän eteläpuolella ja pohjoinen pääty Hamngatanin länsipään alla. Käytävän Sergelin torin osa on rakennettu 1970-luvulla, jolloin avattiin myös torille avautuvat liiketilat. Alun perin tunnelia piti jatkaa aina PK-husetille saakka.
Sergelinkäytävä yhdistää toisiinsa yhteensä noin 220 liikettä.
Käytävä osoittautui heti alussa liian matalaksi, ja se ränsistyi nopeasti. Vuonna 2003 Tukholman kaupunki ja kiinteistöomistajat AMF Pension, AP Fastigheter, Hufvudstaden ja Vasakronan pääsivät yhteisymmärrykseen käytävän laajasta peruskorjauksesta, joka valmistui syksyllä 2014. Torille avautuva sivu lasitettiin, tunnelin valaistus uusittiin, lattian ja seinien pintakuviointi vaihdettiin ja lisäksi tilakorkeutta kasvatettiin.
Tejas

Yleistä kappaleista

Aloituskappaleena toimii yhtyeelle tavanomaista blues rockia edustava ”It's Only Love”. Kappaleen sanoituksissa kerrotaan rakkaudesta, joka ”ajaa hulluksi”. Kappaleessa kuullaan kitaristi-laulaja Billy Gibbonsin huuliharpun soittoa. ”It's Only Lovea” seuraa ”Arrested for Driving While Blind”, jonka sanoituksissa kehotetaan välttämään ajamista alkoholin vaikutuksen alaisena. Kolmantena kappaleena toimii sanoituksiltaan synkkämielinen ”El Diablo”. Se kertoo miehestä, joka alkaa rikkoa lakia, ja saa maksaa virheistään. Musiikkillisesti se jatkaa edellisten kappaleiden tyyliä. Neljäntenä kappaleena toimii ”Snappy Kakkie”, jossa kuullaan wah wah-pedaalia. Kappale on albumin lyhin, ja lisäksi vähemmän bluesmainen kuin sitä edeltäneet kolme kappaletta. Viidentenä kappaleena toimii ”Enjoy and Get It On”. Se päättää albumin a-puolen.
L-systeemi

L-systeemi, tai Lindenmayer-systeemi, on matemaattinen malli, jonka avulla on mallinnettu ja simuloitu kasvien rakennetta ja kasvua. Niiden avulla voidaan mallintaa myös muiden eliöiden rakennetta sekä esimerkiksi joitain fraktaaleja. Unkarilainen teoreettinen biologi ja kasvitieteilijä Aristid Lindenmayer (1925–1989) kehitti L-systeemit vuonna 1968.

Erilaisia L-systeemejä

L-systeemi on formaalien kielioppien tapaan uudelleenkirjoitukseen perustuva tapa luoda tietyn alkuarvon ja sääntöjen perusteella kielen merkkijonoja. Merkittävin ero Chomskyn kielioppeihin on se, että L-systeemeissä annetun merkkijonon seuraaja muodostetaan korvaamalla sääntöjen perusteella merkkijonon jokainen merkki, kun taas Chomskyn kieliopeissa korvataan yksi merkki kerrallaan.

Stokastinen yhteysriippumaton L-systeemi

Eräs epädeterministinen L-systeemi on stokastinen yhteysriippumaton L-systeemi. Se on muuten kuin OL-systeemi, mutta sisältää lisäksi funktion \pi : P \rightarrow (0,1], joka yhdistää jokaiseen sääntöön todennäköisyyden, jolla sääntöä käytetään merkkijonoja johtaessa. Jokaiselle a \in V niiden sääntöjen, joissa a on edeltäjä, todennäköisyyksien summa on 1.

Yhteysherkkä L-systeemi

OL-systeemit ovat yhteysriippumattomia (context-free), koska edeltäjämerkin yhteys (tai konteksti), eli sen viereiset merkit alkuperäisessä merkkijonossa, eivät vaikuta sääntöjen soveltamiseen. Yhteysherkissä L-systeemeissä sääntöjen soveltaminen riippuu myös merkin viereisistä merkeistä. L-systeemeille on kehitetty monenlaisia yhteysherkkiä laajennoksia, esimerkiksi 1L- ja 2L-systeemit. 1L-systemeissä edeltäjän lisäksi yhden merkin edeltäjän jommaltakummalta puolelta pitää täsmätä sääntöön, jotta sääntöä voidaan soveltaa. 2L-systeemeissä taas edeltäjän lisäksi yhden merkin edeltäjän kummaltakin puolelta pitää täsmätä sääntöön.
Jonathan Carlsson

Seuraura

Carlsson on Knivsta IK:n kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Almtuna IS:ssä, josta Carlsson siirtyi kaudeksi 2004–2005 Brynäsiin. Kaudella 2006–2007 hän debytoi Elitserienissä, jossa Carlsson pelasi kuusi runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Huhtikuussa 2007 hän solmi kaksivuotisen Elitserien-sopimuksen Brynäsin kanssa.
Lokakuussa 2007 Carlsson siirtyi lainalle HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklöveniin, jossa hän pelasi kauden 2007–2008 aikana 16 runkosarjaottelua tehoin 2+3=5. Brynäsissä hän pelasi 26 runkosarja- ja yhdeksän Elitserienin karsintasarjan ottelua ilman tehopisteitä. Carlsson vahvisti kauden aikana myös Brynäsin J20-joukkuetta, joka voitti J20 SuperElitin hopeaa keväällä 2008. Chicago Blackhawks varasi hänet kuudennella kierroksella 162. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008.
Kausi 2008–2009 oli Carlssonin ensimmäinen kokonainen Elitserienissä. Hän teki sen aikana yhteensä 55 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Carlsson teki kesäkuussa 2009 kolmivuotisen tulokassopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Hän pelasi osaksi olkapäävamman takia rikkonaisen kauden 2009–2010 suurimmaksi osaksi ECHL-joukkue Toledo Walleyessa. Sarjatasoa ylempänä AHL:ssä Carlsson pelasi 19 runkosarjaottelua ja teki yhden maalin. Yhden Pohjois-Amerikan kauden jälkeen Carlsson palasi Brynäsiin tehden lokakuussa 2010 vuoden mittaisen sopimuksen joukkueen kanssa. Kesäkuussa 2011 Carlsson teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Brynäsin kanssa. Carlsson pelasi 51 runkosarjaottelua, mutta jäi pudotuspeleissä useasti kokoonpanon ulkopuolelle. Hän oli kuitenkin voittamassa lopulta Ruotsin-mestaruutta. Kauden jälkeen Timrå IK teki sopimuksen Carlssonin kanssa.