google/wiki40b huggingface dataset:
Rottasankari

Rottasankari on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani.
Poliisia kohti ammutaan Tampereella ja tilanteesta syntyy sisäinen tutkinta jossa syyttävä sormi osoittaa Koskista. 
Eikä tilannetta helpota heti perään tullut pommiuhkaus näyttelyssä.  
Molemmat jutut selviävät ja päättyvät eräänlaiseen antikliimaksiin.
Perheasioissakin tapahtuu: kaikki Ullan kolme tytärtä odottavat esikoisiaan ja sehän tietää uutta elämäntapaa kaikille, myös Koskiselle. 
Mutta mitä vielä että rauhoittuisi: Raholassa joku tekee naista kohtaan murhayrityksen - yllättäen kuitenkin joku kutsuu ambulanssin paikalle; asunnon ovi on auki ja eteisen lattialta löytyy uhri elvytettynä joskin vielä tuskin tajuissaan, mutta auttajasta ei tietoa,
Tilanteesta kehittyy poliisille todellinen kova pähkinä.
Nainen on erään yrittäjän avustaja, teollisuuslaborantti.  Tarinan mittaan selviää että hän on huomannut työnantajansa käyttävän uudessa vallankumoukselliseksi kutsutussa eristeessään laittomia ja myrkyllisiä aineita.  
Nopeasti selviää että kyseisellä suojelijalla täytyy olla avain naisen asuntoon - ja kuinka hän tiesi hätätilanteen?  Koskinen, Vee-Pee ja tekniikan Mäkitalo menevät tutkimaan; nopeasti selviää mitkä asunnoista naapuritalossa ovat ne joista näkee naisen asuntoon; syyllinen löytyy mutta pääsee karkuun. Hänen asunnostaan löytyy avainten tekokone sekä paoss pudonnut avainnippu jossa on myös naisen avain.   
Nyt välillä mennään tämän karkulaisen mietteisiin; hän on naisen salainen ihailija ja pyrkinyt suojelemaan tätä,  
Hän oli löytänyt naisen asunnosta valokuvan jossa tämä Tukholmassa suutelee erään miehen kanssa; mies on juuri se joka yritti murhata hänet ja poika vie kuvan kostona miehen kotitaloon; vaimo löytää sen ja karkottaa miehen.     
Vee-Pee loukkaantuu takaa-ajossa ja määrätään sairauslomalle, mutta hän ei kuitenkaan malta olla tekemättä omatoimista tutkintaa; sen seurauksena kehittyy hylätyssä vedenpuhdistamossa kauhistava kahakka jonka seurauksena innokas sairaslomalainen haavoittuu hengenvaarallisesti.
Tarinan lopussa Vee-Pee on vielä leikkauksessa päähän haavoittuneena; jää auki miten hänen tulee käymään.  
Eläkkeelle jäänyt ylikonstaapeli Havia tulee kertomaan että hänen aiemmin karkuun päästämänsä Pihkahiippari onkin hänen kummipoikansa jonka oli päästänyt juuri siksi karkuun - ja nyt selviää että juuri tämä onneton nuorimies oli tappaa yritetyn naisen suojelija.  
Kyseinen mies jää kiinni ja tekee täyden tunnustuksena.
Tämän johdosta nainen saa tavata miehen mutta Koskisen ja sen sallineen Ullan välille tuleekin ensimmäinen perheriita, joka kuitenkin päättyy sopuun.  
Tilannetta helpottaa paljon sisäisen tutkinnan vapauttava päätös.   
Koko jutun pääsyyllinen makaa henkiheittona myrkkytulipalon johdosta tarinan lopussa; Koskinen pohtii onko kyseessä sittenkin murha johon eräät seikat viittaavat: paikalta on nähty pakenevan mies jonka tuntomerkit viittaavat mieheen joka toimii erään laittomia rahoituksia järjestävän yhteisön perijänä  jota talousrikostutkija Vasala kutsuu paljonsanovalla nimikkeellä Potkumuuli.
Sebastian Stan

Elämä

Stan syntyi Romaniassa vuonna 1982 ja muutti kahdeksanvuotiaana Wieniin, Itävaltaan. Neljä vuotta myöhemmin 12-vuotiaana hän muutti äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 2002.
Kersantti

Historia

Kersantti tunnettiin jo 1200-luvulla merkityksessä sotilaspalvelija. Myöhäiskeskiajalla kersantti saattoi olla hyvin korkea arvo. Sana vakiintui 1500-luvun ensimmäisellä puoliskolla tarkoittamaan aliupseeria.

Kersantti Suomessa

Kersantti on Suomen Puolustusvoimissa käytössä oleva aliupseerin sotilasarvo. 
Suomalaisen kersantin arvomerkissä on kolme kapeaa kaluunakulmaa. Kersantti on niin sanottu perussotilasarvo, josta on johdettu alempi alikersantti ja ylempi ylikersantti. Upseerikokelas rinnastetaan kersanttiin, mutta on käytännön syistä varusmieskersanttia vanhempi .
Suomessa kersantit kuuluvat kahteen pääryhmään. Varusmieskersantit ovat ryhmänjohtajia, jotka on ylennetty tavanomaista vaativamman tehtävänsä tai erityisen hyvän palveluksen tai johtamistaitojen perusteella kersanteiksi. Tyypillinen tehtävä on joukkueen varajohtaja. Palkattuun henkilökuntaan kuuluvat kersantit ovat vakituisia tai määräaikaisessa virassa  palvelevia sopimussotilaita tai aliupseereita. Nämä palvelevat yleensä kouluttajina (sopimussotilaat) tai erikoistehtävissä (aliupseerit), esimerkiksi varuskunnan vartiostossa. 
Reservissä kersantiksi voidaan ylentää vähintään kymmenen päivää kertausharjoituksissa palvellut alikersantti, joka on käynyt aliupseerikurssin.

Kersantti muissa maissa

Saksa on länsimaiden joukossa poikkeus, sillä sen armeijassa ei käytetä ranskan sergeant-sanaan palautuvaa arvonimeä, vaan kersanttia vastaava arvo on Stabsunteroffizier.
Kersantin arvon englaninkielinen vastine on käytössä myös englanninkielisten maiden poliisivoimissa, mutta se ei tarkoita kersanttia, vaan ylikonstaapelia.
San Pedro de la Paz

Väestö

Vuoden 2002 väestönlaskennassa kunnassa asui 80 447 henkilöä, joista 38 5571 miehiä ja 41 876 naisia. Väestöstä 80 159 (99,6 %) asui taajamissa ja 288 (0,4 %) maaseudulla. Väkiluku kasvoi 18,6 prosentilla (12 630 hengellä) vuoden 1992 väestönlaskennasta.

Hallinto

Kuntaa johtaa valtuusto, jonka johdossa on vaalilla neljän vuoden välein valittava alcalde.
Cambridge Bay

Historia

1920-luvun alkupuolella Kanadan ratsupoliisilla ja Hudson's Bay Companyllä oli tukikohdat nykyisen kylän alueella. Toisen maailmansodan jälkeen alueelle rakennettiin Loran-torni. Vuonna 1955 Kanadan arktisille saarille rakennettiin tutkaverkosto havaitsemaan mahdollisia ilmahyökkäyksiä Pohjois-Amerikkaa vastaan, suurin osa tutka-asemista purettiin myöhemmin, mutta Cambridge Bayn asema on edelleen toiminnassa. Kanadan puolustusvoimien tukikohdan johdosta alueelle virtasi ympäröivältä alueelta paikallisia, vuonna 1984 Cambridge Bay virallistettiin pikkukyläksi.
Cambridge Bayn edustalla on osittain uponnut Roald Amundsenin luoteisväylän kartoittamiseen käyttämän Maud-laivan hylky.
Giovanni Luigi Bonelli

Giovanni Luigi (Gianluigi) Bonelli (22. joulukuuta 1908 Milano, Italia – 12. tammikuuta 2001 Alessandria, Italia) oli italialainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka tunnetaan erityisesti Tex Willer -sarjakuvahahmon toisena luojana yhdessä Aurelio Galleppinin kanssa.

Ura

Bonelli alkoi kirjoittaa runoja ja lyhyitä tarinoita pian ylioppilastutkintonsa jälkeen. Bonellin alkuaikojen kirjallinen tuotanto oli saanut vaikutteita monista seikkailukirjallisuuden klassikoista, kuten Jack Londonista, Zane Greysta, Alexandre Dumas’sta ja H. Rider Haggardista. Hänen ensimmäiset tarinansa julkaistiin Corriere dei Piccoli ja Giornale Illustrato dei Viaggi -aikakauslehdissä.
Bonellin ura sarjakuvissa alkoi 1930- ja -40-luvuilla, jolloin toimittaja Lotario Vecchi kutsui Bonellin yhteistyöhön Società Anonima Editrice Vecchi -kustantamon kanssa. Bonellin työ ja yrityskaupat pelastivat kustannusyhtiön vararikolta myöhemmin. Bonelli saattoi ostaa Audace-aikakauslehden ja perustaa oman Redazione Audace -kustannusyhtiön tammikuussa 1941. Myöhemmin yhtiöstä tuli Bonellin kustannustoiminnan ydin.
Bonelli oli toisen maailmansodan loppupuolella, 1943–45, maanpaossa Sveitsissä, kun taas hänen Tea-vaimonsa ja Sergio-poikansa oleilivat Liguriassa. Pariskunta erosi sodan jälkeen, Bonelli muutti Genovaan jaTea otti kustannustoiminnan haltuunsa.
Bonelli ja Galleppini keksivät Tex Willer -hahmon vuonna 1948. Hahmo ei ollut välitön menestys mutta selvisi lopulta alkuvaikeuksista. Bonelli kehitti myös lukuisia muita sarjakuvahahmoja Audace-kustantamolle. Hän jatkoi työskentelyään Tex Willerin parissa aina kuolemaansa saakka 2001.
Yrjö Pöyhönen

Yrjö August Pöyhönen (22. marraskuuta 1897 – 10. lokakuuta 1971) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodan ajan rykmentin komentaja.
Pöyhönen osallistui vuonna 1918 Suomen sisällissotaan ja kävi Vöyrin sotakoulun. Hän palveli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Terijoen Rajavalvontapataljoonassa sekä Käkisalmen Läänin Rykmentissä 1918-1921. Polkupyöräpataljoona 1:ssä hän palveli 1921-1928. Tampereen rykmentissä hän toimi yleisesikuntaupseerina 1928-1931. Yleisesikunnan tilitoimistossa hän työskenteli esiupseerina ja toimistopäällikkönä 1931-1939. 
Talvisodan ja jatkosodan alun ajan Pöyhönen oli Päämajan tiedustelutoimiston päällikkönä 1939-1942. Jalkaväkikoulutuskeskus 3:n päällikkönä hän toimi 1942-1943. JR 11:n komentajan hän oli 4.2.1943-26.3.1944. Edelleen vuonna 1944 hän toimi Jalkaväkikoulutuskeskuksen päällikkönä. Kouvolan sotilaspiiriä hän johti 1944-1946, minkä jälkeen hän erosi aktiivipalveluksesta. Myöhemmin hän toimi liikemiehenä ajoneuvojen parissa.
SOFIA

SOFIA (Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy, 'Stratosfäärinen infrapuna-observatorio') on Nasan ja DLR:n (Saksan ilmailu- ja avaruustutkimuslaitos) yhdessä rakentama lentävä infrapunaobservatorio.

Rakenne

Observatorio on rakennettu alun perin Pan Amille kuuluneeseen Boeing 747SP -lentokoneeseen. (”Clipper Lindbergh” Charles Lindberghin kunniaksi). Kone on ollut Nasan hallussa vuodesta 1996, ja koneelle on tehty merkittäviä rakenteellisia muutoksia. Koneen peräpäähän on asennettu 2,5 metrin peilillä varustettu infrapunateleskooppi. Koska koneen halutaan olevan ilmassa mahdollisimman kauan kerrallaan, on kaikki järjestelmät tehtävä mahdollisimman kevyiksi. Siksi alun perin neljä tonnia painaneen peilin alapintaa on kevennetty porauksin. Näin peili on kevennetty 960 kilon painoiseksi. Kokonaisuutena teleskooppi painaa noin 20 tonnia, ja kone voi olla ilmassa noin kymmenen tuntia kerrallaan.

Lentokoneteleskoopin etuja

SOFIA ei ole ensimmäinen laatuaan, mutta kooltaan ylivoimainen. 
Infrapuna-aaltoalueen tutkiminen maan pinnalla on vaikeaa, koska maan ilmakehän vesihöyry suodattaa infrapuna-alueen suurelta osin. Spitzer-avaruusteleskooppi ohitti tämän ongelman, mutta avaruusteleskooppi on kallis lähettää, ja koska huolto on mahdotonta, sen käyttöikä on noin viisi vuotta.
SOFIA nousee 11–13 kilometrin korkeuteen, jossa on jo lähes kuivaa, joten sillä pystytään tekemään havaintoja IR-alueella. Koska teleskooppia voidaan huoltaa aina koneen ollessa maassa, sen käyttöiän odotetaan olevan parisen kymmentä vuotta. Lisäksi lentokoneen käyttäminen observatoriona on pitkänkin käyttöajan kuluessa edullisempaa kuin avaruusteleskoopin lähettäminen avaruuteen.
Verrattuna Spitzer-avaruusteleskooppiin SOFIAN suuri peili on kooltaan kolminkertainen, jolloin kuvien laatu on huomattavasti parempi. SOFIAn odotetaan tekevän suoria havaintoja eksoplaneetoista.

Ongelmia

Suuren peilin pitäminen vakaana lennon aikana on ongelmallista. Teleskooppia ympäröikin tehokkaalla iskunvaimennuksella varustettu tukirakennelma. Lisäksi teleskooppia pitää oikeassa asennossa kolme gyroskooppia.
Teleskoopin ollessa käytössä koneen kylkeen avataan 4x4 metrin aukko. Näin suuria aukko aiheuttaa vaaran koko lentokoneen rakenteiden murtumiselle. Tämän johdosta koneen rakenteita on vahvistettu.

Toiminta

SOFIA lentänee aikanaan keskimäärin joka toisena yönä. Lennon aikana kerätyt tiedot taltioidaan, ja koneen laskeuduttua data siirretään koneen tietokoneista tutkittavaksi. Ensimmäiset testilennot lennettiin  vuonna 2007. Erinäisten viivästysten jälkeen kone lienee täydessä toimintakunnossa vuonna 2014.
Sara Francis

Sara Cecilia Francis (s. 22. marraskuuta 2000) on suomalainen pikajuoksija. Francis edustaa Kiuruveden Urheilijoita ja häntä valmentaa Tapani Turunen.
Francis voitti Kalevan kisoissa pronssia vuonna 2018 Jyväskylässä 200 metrillä ennätyksellään 24,06 s. Sisäratojen SM-kilpailuissa Laiho on saanut vuonna 2018 60 metrillä hopeaa ja 200 metrillä pronssia molemmat ennätysajallaan.
Francis osallistui vuoden 2016 alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuihin 100 metrillä jääden alkueriin. Seuraavan vuoden alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän pääsi 100 metrillä välieriin ja jäi 4 × 100 metrin viestijuoksussa alkueriin. Vuoden 2018 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Francis juoksi 100 metrillä välieriin, mutta jäi 200 metrillä alkueriin.
Suomi–Ruotsi-maaottelussa Francis on juossut vuosina 2017 ja  2018.
Frans Johan Rabbe

Frans Johan Rabbe (25. kesäkuuta 1801 Eura – 23. huhtikuuta 1879 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja historioitsija. 
Rabben vanhemmat olivat katselmuskirjuri, sotakamreeri Fredrik Rabbe (1780–1809) ja Hedvig Sofia Holmberg. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1820. Rabbe valmistui filosofian kandidaatiksi 1825, filosofian maisteriksi 1827, lääketieteen kandidaatiksi 1829, lääketieteen lisensiaatiksi 1831 ja lääketieteen tohtoriksi 1832. Hän oli Satakuntalaisen osakunnan kuraattorina 1829–1833 (tai 1828–1832) ja hänestä tuli riemumaisteri 1877.
Rabbe toimi aluksi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina ja sitten lääkintöylihallituksen kanslistina vuodesta 1829 ja Oulun piirin piirilääkärinä vuodesta 1833. Hän oli lääkintöylihallituksen kamreerina 1834–1868 ja toimi samalla ajoittain lääkintöylihallituksen sihteerinä sekä muun muassa Ullanlinnan kylpylaitoksen intendenttinä. Rabbesta tuli asessori 1840, hovineuvos 1868 ja kamarineuvos 1872.
Rabbe oli perustamassa useita seuroja, kuten Societas pro Fauna et Flora Fennica, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Suomen Lääkäriseura ja Suomen Historiallinen Seura, ja toimi niiden puheenjohtajana. Hän keräsi erilaista historiallista tietoa.
Frans Johan Rabbe oli naimisissa vuodesta 1836 Henrietta Gustava Aurora Reuterskiöldin (k. 1880) kanssa.
Uno Lindelöf

Uno Lorenz Lindelöf (30. maaliskuuta 1868 Helsinki – 7. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija ja englantilaisen filologian professori.

Henkilöhistoria

Lindelöfin vanhemmat olivat  ylijohtaja, todellinen valtioneuvos Lorenz Leonard Lindelöf ja Gabriela Krogius. Matemaatikko Ernst Lindelöf ja viulisti, konserttimestari Carl Lindelöf olivat hänen veljiään. Uno Lindelöf pääsi ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta 1885 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888, lisensiaatiksi 1890 sekä maisteriksi ja tohtoriksi 1890.Lindelöf toimi Helsingin yliopiston germaanisen filologian dosenttina 1892–1907, englantilaisen filologian ylimääräisenä professorina 1907–1921 ja vakinaisena professorina 1921–1936. Hän oli Nya svenska läroverketin opettajana 1892–1902 ja johtokunnan puheenjohtajana 1903–1944. Lindelöf osallistui säätyvaltiopäiville aateliston edustajana 1897–1906. Hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1909–1923 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja toimi eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana 1909–1913. Lindelöf oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1909–1911.
Randhir Kapoor

Yksityiselämä

Randhir Kapoor on näyttelijä ja elokuvantekijä Raj Kapoorin vanhin poika ja näyttelijä Prithviraj Kapoorin pojanpoika. Hän meni naimisiin näyttelijä Babitan kanssa vuonna 1971, mutta he ovat asuneet erillään noin 20 vuoden ajan. Heillä on kaksi tytärtä, menestyneet näyttelijät Karisma Kapoor ja Kareena Kapoor.
HMCS Fort York

NRP Almirante Lacerda

Alus myytiin Portugalille 26. syyskuuta 1950. Portugalin laivasto otti aluksen palvelukseen merentutkimusaluksena nimellä NRP Comandante Almeida Carvalho (A527). Portugalin siirtomaasodat pakottivat uusien taistelualusten, jotka kykenivät operoimaan Afrikan vesillä, hankintaan. Comandante Almeida Carvalho luokiteltiin uudelleen korvetiksi ja se nimettiin 1964 uudelleen NRP Cacheuksi (F470). Alus oli samalla ensimmäinen korvetiksi luokiteltu Portugalin laivaston alus toisen maailmansodan päätyttyä. Alus aseistettiin 76 millimetrin kansitykillä ja kahdella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä, minkä jälkeen se osallistui sotatoimiin Cape Verdellä ja Portuugalin Guineassa. Alus poistettiin palveluksesta 1971.
Marko Paananen

Marko Paananen on suomalainen sisustusarkkitehti. Hän toimi suunnittelijana television sisustussarjoissa Inno (2004–2009) ja Sisustusarkkitehti Marko Paananen (2013).
Paananen kirjoitti ylioppilaaksi Kotkassa ja hankki sisustusarkkitehdin koulutuksen Yhdysvalloissa, jossa hän teki myös viisi vuotta alan töitä.
Ullavan seurakunta

Historia

Ullava perustettiin vuonna 1783 Kälviän seurakunnan saarnahuonekunnaksi, ja se sai oman papin 1797. Seurakunta erotettiin omaksi emäseurakunnakseen vuonna 1904, mutta tämä toteutui 1912. Vuonna 2006 seurakunta yhdistyi Kaustisen seurakunnan kanssa jolloin syntyi uusi Kaustisen ja Ullavan seurakunta.
Ruistankio

Ulkonäkö ja koko

Ruistankio kasvaa jopa 120 cm korkeaksi. Sen kukat ovat kalpean keltaiset, pienet, ja niissä on neljä terälehteä. Lidut ovat 4–8 mm pitkiä, soikeita, ja niihin muodostuu 8–16 kellertävää siementä.

Levinneisyys

Ruistankio kasvaa villinä rikkaruohona Välimeren maissa ja Keski-Aasiassa.
Suomessa sitä on vanhastaan esiintynyt satunnaisena rautateillä, myllyillä, satamissa ja harvoin myös pelloilla etelästä Oulun korkeudelle asti. Se on harvinaistunut 1900-luvun jälkipuoliskolla.

Käyttö ja viljely

Ruistankiota on viljelty jo esihistorialliselta ajalta alkaen sekä ruoka- että lääkekasviksi, ja siitä on tehty jopa lamppuöljyä. Se on noussut terveystietoisten kuluttajien suosioon uudelleen, koska sen öljyissä on hyvä rasvahappokoostumus ja etenkin poikkeuksellisen korkea omega-3-pitoisuus. Ruistankio on Suomessa toistaiseksi melko harvinainen viljelyskasvi, josta tuotetaan öljyä ja siemenrouhetta.
Maanviljelijöitä ruistankio alkoi kiinnostaa 1980-luvulla, koska se on aikainen ja runsassatoinen öljykasvi. Vuodesta 2008 alkaen ruistankioviljelmistä voi saada satovahinkokorvauksia, mikä kertoo kasvin vakiinnuttaneen asemansa viljelyskasvina.
Japan Airlines kokeilee camelinaa yhdessä Boeing 747-300 -lentokoneensa moottorissa. Sekoituksessa on 50 % tavallista polttoainetta, 42 % camelinaa, 16 % öljyjatropa-pensaan siemenöljyä ja vajaa puoli prosenttia levää.
Ruistankiosta saatavaa öljyä käytetään nimellä camelinaöljy margariinien ainesosana.
Saseka-talo

Historiaa

1940-luvun lopussa aikaisemmat ruokalatilat olivat käyneet ahtaiksi ja uusi ”Kostholli 8" ruokala arkkitehti Pirkko Wesamaan suunnittelemana otettiin käyttöön vuonna 1952.
Sasekan tehtaan toiminta loppui joulukuussa 1978. Kaupunki oli ostanut kaikki tehtaan alueet ja käynnistänyt Etelä-Vuosaaren suunnittelun. Nykyinen Saseka-talo on ainoa tehtaista jäljelle jäänyt rakennus.
Alueen kiinteistö- ja asuntoyhtiöiden yhdessä omistaman peruskorjatun Saseka-talon avajaisia vietettiin syyskuussa 1995.
Litoria aurea

Ulkonäkö ja koko

L. aurea kasvaa 11 cm pitkäksi, joten se on yksi Australian suurikokoisimmista sammakkolajeista. Sen kuononkärki on terävä ja jalat pitkät; varpaiden välissä oleva kalvo ulottuu lähes varpaankärkiin asti. Pohjaväri on vaaleanvihreä ja sitä peittävät joskus, mutta eivät aina, hiekanruskeat kuviot. Silmän takana on selvä korva-aukko. Tumma viiva kulkee kyljessä melkein kuononkärjestä silmän läpi lähelle pyrstöä. Toukat ovat suuria, ja niillä on keltaiset evät. Vanhetessaan toukat muuttuvat tummemmiksi.

Elinympäristö ja levinneisyys

L. aurea elää hitaasti virtaavissa vesistöissä ja niitä ympäröivissä kosteikoissa. Lisääntyäkseen se tarvitsee lammikoita, joissa ei ole petokaloja, ja poikasten kasvatus onnistuukin parhaiten sellaisissa lätäköissä, jotka kuivuvat kuivan kauden tullen.
L. aurea on australialainen laji, jota tavataan mantereen kaakkoisosassa. Se on istutettu Uuteen-Seelantiin, Uuteen-Kaledoniaan ja Vanuatulle.
Laji on muuttunut viime vuosina harvinaisemmaksi. Sen populaatiosta arvellaan hävinneen kymmenessä vuodessa 30 %. Vähenemiseen ovat syynä elinympäristön tuhoutuminen, loistauti sekä muualta Australiaan istutetut petoeläimet.

Luokittelu

L. aurea luokiteltiin ensin aitosammakoihin (Rana) kuten suomalainenkin sammakko, sillä sen vartalonmuoto muistuttaa aitosammakoita. Luuston ja rustokudoksen rakenteen läheisempi tarkastelu on saanut tutkijat siirtämään sen Litoria-sukuun.

Käyttäytyminen

L. aurea on yksi harvoista sammakkolajeista, joka liikkuu päivisin. Pariutumiskausi on lokakuusta tammikuuhun. Koiraat kurnuttavat uiskennellessaan avovedessä. Kylminä kuukausina nämä sammakot ovat hyvin passiivisia, mutta eivät vetäydy varsinaiseen horrokseen. Samalla niiden väri muuttuu tummemmaksi, melkein mustaksi.
Antonio Nocerino

Seurajoukkueura

Nocerino aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana isänsä valmentamassa paikallisessa joukkueessa. 13-vuotiaana hän siirtyi Juventuksen juniorijoukkueeseen. Hän ei pelannut edustusjoukkueessa yhtään ottelua ja siirtyi vuonna 2003 lainalle Avellinoon. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä Avellinossa Serie B:ssä 11. syyskuuta 2003 Parmaa vastaan. Nocerino pelasi Serie B:tä myös Genoassa sekä lainoilla Catanzarossa ja Crotonessa. 
Vuonna 2006 Nocerino lainattiin Serie A:n Messina. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 12. helmikuuta 2006 Sampdoriaa vastaan ja ensimmäisen maalinsa 7. toukokuuta 2006 Empolia vastaan.
Luiz Antônio Cipolini

Luiz Antônio Cipolini (s. 8. heinäkuuta 1962 Caconde) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi São João da Boa Vistan hiippakuntaan 15. elokuuta 1986 ja nimitettiin Marílian hiippakunnan johtoon 8. toukokuuta 2013. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi David Dias Pimentel, jota avustivat Pedro Carlos Cipolini ja Osvaldo Giuntini.
Putti Puuhkajasaarella

Juoni

Herra Vaaksanheimo järjestelee kotinsa kirjastossa isosetä Valdemar Vähätyisen arkistoja. Hän löytää Valdemarin kirjoittamia muistiinpanoja, joissa kerrotaan puuhkajista. Kirjoitus tuntuu kuitenkin jääneen kesken, eikä herra Vaaksanheimo oikein pääse perille, mitä nämä puuhkajat ovat. Herra Vaaksanheimo tulee vahingossa tönäisseeksi kirjastossa olevaa penkkiä, ja seinän ja penkin välistä lattialle putoaa huilu. Hän kokeilee huilua, joka soittaa merkillistä säveltä. Hetken kuluttua pihalle ilmestyy kuin tyhjästä puu, joka ei ole ollut siinä aiemmin. Herra Vaaksanheimo menee ulos tutkimaan puuta. Puulla onkin nokka, ja se tempaisee herra Vaaksanheimon mukaansa. Tämä puu tai ehkä lintu lentää herra Vaaksanheimo kyydissään tuntemattomaan ilmansuuntaan.
Herra Vaaksanheimon kyyditsijä on puuhkaja Puuhuu. Se laskeutuu lopulta vihreälle saarelle, jossa heitä vastassa on pieni, vihreäpartainen mies. Esittelyjen jälkeen käy ilmi, että pienet herrat ovat sukua toisilleen. Saaren asukas on herra Vaaksanheimon kauan kadoksissa ollut eno Vartti Vähätyinen. Herra Vaaksanheimon löytämä huilu on kuulunut isosetä Valdemarille, joka alun perin löysi kahdeksannessa valtameressä sijaitsevan Puuhkajasaaren. Puuhuu on puuhkajista ainoa, joka tuntee reitin ja se lentää pois saarelta vain kuullessaan huilun soivan.
Isosetä Valdemar oli keksijä ja taitava kemisti. Saarelta hän löysi uuden alkuaineen, jonka nimesi valdemariiniksi. Valdemariini auttaa kasveja kasvamaan ja poistaa saasteita ilmasta sekä vedestä. Vartti on parannellut Valdemarin keksintöä, josta olisi nyt apua saastuneen luonnon elvyttämiseksi. Aine olisi vain jollain konstilla saatava kuljetettua saarelta. Puuhuun jalkaan päätetään kiinnittää viesti, ja sitten on vain odotettava, että joku Ruusukujalla löytää herra Vaaksanheimon kirjastoon jättämän huilun ja soittaa sitä. Huilun löytää Vekotiitus, ja Puuhuu tulee noutamaan häntä. Salaa Vekotiituksen puuhia seurannut Putti hyppää myös mukaan.
Vekotiituksella on huilu mukanaan ja he keksivät suunnitelman, jonka avulla kuljettaa valdemariinia puuhkajien selässä kohti isojen maata. Vanhassa tehdasrakennuksessa alkaa valdemariiniliuoksen valmistus, mutta ongelmaksi muodostuu, kuinka aine saataisiin levitettyä luontoon. Putti keksii, että apua voitaisiin pyytää hänen ystäviltään pilvikansan joukossa. Lopulta pilvilaivat lastataan valdemariiniliuoksella ja maahan saadaan luontoa puhdistavaa ja parantavaa sadetta.
Vartti-eno alkaa kuitenkin kaivata takaisin rauhalliselle saarelleen. Vaaksanheimon perhe päättää myös, että heidän olisi parempi asua Puuhkajasaarella kuin isojen ihmisten joukossa. Puuhuu kuljettaa koko joukon saarelle. Kutsuhuilu jätetään Vekotiituksen haltuun, jotta hän voi tarvittaessa kutsua Puuhuun kyyditsemään Vartin luokseen. Huilu tuleekin ennen pitkää tarpeeseen, kun energiayhtiö ilmoittaa raivaavansa koko Kissanmintun kaupungin matalaksi patohankkeen tieltä. Sitä ennen Putti ja hänen pikkusiskonsa Mini ehtivät kokea jännittäviä seikkailuja Puuhkajasaarella sekä sen naapurisaarella, jossa elävät viimeiset dinosaurukset.