Antiikin Ateena

Luonnonmaantiede

Antiikin Ateena sijaitsi, samoin kuin nykyinen kaupunki, keskellä Attikan tasankoa noin 30 stadioninmittaa eli noin viisi kilometriä koilliseen Saroninlahden rannasta. Tasanko on keskeisin Attikan alueen tasangoista, ja vuoret ympäröivät sitä kaikilta puolilta paitsi etelästä, missä se avautuu merelle ja lahden rantaan. Tasangon länsipuolella sijaitsi Aigaleos-vuori ja sen jatke Poikilon, luoteispuolella Parnes-vuori, koillispuolella Pentelikon-vuori ja itäpuolella Hymettos-vuori.
Tasangon etelälaidalla sijaitsee useita kukkuloita. Keskeisin oli kaupungin linnavuori Akropolis. Se oli tasalakinen jyrkkäreunainen luonnonlinnoitus, jonka korkeus oli noin 150 metriä merenpinnasta laskettuna, ja laen pituus itä-länsisuunnassa noin 350 metriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 145 metriä. Heti Akropoliin länsipuolella sijaitsi matalampi Areiopagi (Areios pagos) eli ”Areen kukkula”. Lounaispuolella sijaitsi kolmas kukkula, Pnyks, ja sen pohjoispuolella Nymfien kukkula ja eteläpuolella Museion eli ”Muusien kukkula”.
Tasangon korkein kukkula oli Lykabettos kaupungin muurein ympäröidyn alueen koillispuolella, noin kaksi kilometriä koilliseen Akropoliista. Siitä suunnilleen saman verran pohjoiskoilliseen sijaitsi Ankhesmos-kukkula. Pienempiä kukkuloita kaupungin ympäristössä olivat Kolonos Agoraios Agoran länsipuolella, Kolonos Hippeios kaupungista luoteeseen ja Ardettos Ilissos-joen eteläpuolella.
Kaupungin eteläpuolitse virtasi Ilissos-joki ja pohjoispuolitse siihen kaupungin länsipuolella yhdistynyt Eridanos-joki. Ne virtasivat yhdessä kaupungin länsipuolella pohjois-eteläsuuntaisesti noin kolmen kilometrin päässä virranneeseen Kefissos-jokeen, joka laski Saroninlahteen. Nämä joet ovat Kefissosta (nyk. Kifisós) lukuun ottamatta lähes hävinneet. Saroninlahden rannalla sijaitsivat Ateenan satamat, vanhempi Faleron ja uudempi Pireus. Saroninlahdella avautui näkymä saarille, joista lähimpänä sijaitsivat Salamis ja Aigina.
Ateenan ja koko Attikan maaperä oli karua ja kuivaa. Se sopi parhaiten oliivien kasvattamiseen sekä paimentamiseen ennemmin kuin muuhun maanviljelyyn. Kallioperä oli kalkkikiveä ja osittain marmoria, jota louhittiin Pentelikon- ja Hymettos-vuorilta. Samat kiviainekset toimivat kaupungissa rakennusmateriaaleina, silloin kun rakennelmia ei kaiverrettu suoraan kallioon. Ateenan maisemia kehuttiin antiikin kirjallisuudessa yleisesti kauniiksi, ja kaupungin paikkaa on luonnehdittu ”luonnon amfiteatteriksi”. Kaupungin ilma mainitaan usein kirkkaaksi ja kuulaaksi, ja siksi Euripides kutsui ateenalaisia ”heloilmojen hellimäksi”.

Ateenan synty ja varhaiset kuninkaat

Ateenan kaupunki rajoittui monien muiden Kreikan kaupunkien tavoin alun perin vain linnavuoren eli Akropoliin alueelle. Myöhemmin se levisi ympäröineelle tasangolle ja kukkuloille, jossa kaikkein vanhin asutus sijaitsi heti Akropoliin eteläpuolella. Historiallisesti Akropoliilla on ollut asutusta viimeistään neoliittisella kaudella. Kreikkalaisessa perinteessä seudun alkuperäisinä asukkaina pidettiin nimellä ”kranaet” (Κραναοί, Kranaoi) kutsuttuja pelasgeja. Näiden katsottiin linnoittaneen Akropolista ja rakentaneen kukkulan niin kutsutut Pelasgimuurit. Varsinaisen Ateenan kaupungin perustajana pidettiin sen myyttistä ensimmäistä kuningasta Kekropsia. Siksi kaupunki tunnettiin myös nimellä Kekropia (Κεκροπία) vielä myöhempinäkin aikoina. Kaupungin asukkaista käytettiin nyt puolestaan nimeä ”kekropidit” (Κεκροπίδαι, Kekropidai).
Myöhemmän kuninkaan Erekhtheuksen, tai joissakin myyttiversioissa Erikhthonioksen, kerrotaan ensimmäisenä omistaneen Akropoliille temppelin Athene-jumalattarelle ja asettaneen sinne jumalattaren oliivipuusta tehdyn kulttikuvan, joka oli kaupungin pyhin esine. Tämä Athene oli kaupungin suojelijatar ja tunnettin nimellä Athene Polias. Erekhtheuksen aikana kaupungin asukkaat saivat ensimmäisenä nimen ”ateenalaiset” (Ἀθηναῖοι, Athēnaioi, yksikössä Ἀθηναῖος, Athēnaios, myöhemmin latinaksi Atheniensis), minkä katsottiin perustuvan Athenen kultin keskeisyyteen kaupungissa. Erekhtheus haudattiin myöhemmin tähän Athenen temppeliin, ja siksi kyseinen paikka ja siinä sijainneet myöhemmätkin temppelit tunnettiin nimellä Erekhtheion.
Historiallisesti ajateltuna myytit kuvaavat Kreikan niin kutsuttua mykeneläistä kautta eli myöhempää pronssikautta, jolloin Ateena oli Kreikan muiden valtakeskusten tavoin kaupunkikuningaskunta, ja sitä hallitsivat Ateenan kuninkaat. Kuninkaan palatsi sijaitsi Akropoliilla. Attikassa sijaitsi tuohon aikaan myös monia muita kuningaskuntia, kuten Eleusis. Näiden joukossa Ateenalla ei ollut aluksi mitään erityistä asemaa, vaan se oli niihin nähden samanarvoinen.

Attikan yhdistäminen

Ateenan ja koko Attikan varhaishistorian keskeinen käänne tapahtui myyttien mukaan kuningas Theseuksen aikana. Tämän katsottiin yhdistäneen Attikan kuningaskunnat yhdeksi Ateenan polikseksi eli kaupunkivaltioksi. Tämä tapahtuma tunnetaan nimellä synoikismos.
Theseuksen yhdistämät varhaiset 12 kaupunkia (polis) tai kylää (kōmē) olivat Kekropia eli Ateena tai sen Akropolis itse, Tetrapolis, Epakria, Dekeleia, Eleusis, Afidna, Thorikos, Brauron, Kytheros, Sfettos, Kefisia ja Tetrakomoi. Nämä 12 varhaisempaa valtiota olivat perinteessä alun perin kuningas Kekropsin muodostamia, mutta nyt ne tulivat osaksi uutta valtiota, jonka keskus oli Ateena. Näistä ainoastaan Eleusista kutsuttiin edelleen nimityksellä polis, vaikka myös se oli osa Ateenan polista. Ateenan nimi oli kreikaksi monikkomuoto (Athēnai) ilmeisesti siksi, että se oli muodostettu monesta yksiköstä. 
Attikan yhdistäminen merkitsi samalla Ateenan kaupungin voimakasta kasvua. Theseuksen sanotaan laajentaneen kaupunkia etelään Kekropian eli Akropoliin alueelta. Theseusta pidettiin myöhemmin Ateenan ja koko Attikan kansallisena heeroksena. Yhdistämisen kunniaksi perustettiin oma juhla Synoikia samaan aikaan kuin koko kaupunki sai toisen suuren juhlan eli Panathenaia-juhlan Athenen kunniaksi.

Mykeneläisen kauden loppu ja pimeät vuosisadat

Varhaisin kirjallinen maininta Ateenasta on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, joka mainitsee kaupungin osallistuneen Troijan sotaan viidelläkymmenellä laivalla. Kohta mainitsee myös Erekhtheuksen ja tämän Athenen temppelin.
Myytin mukaan Ateena säästyi mykeneläisen kauden päättäneeltä doorilaisvalloitukselta kuningas Kodroksen uhrattua itsensä. Oraakkeli oli ennustanut, että kaupunki pelastuisi kuninkaan itsensä kuoleman kautta. Tämän jälkeen ateenalaisten kerrotaan lopettaneen kuninkuuden kaupungissa, sillä he katsoivat, ettei kukaan voisi olla Kodroksen arvoinen seuraaja.
Myös historiallisesti vaikuttaa siltä, että Ateena selvisi mykeneläisen kulttuurin romahduksesta muita kaupunkeja vähäisemmin vaurioin. Niin kutsutuille pimeille vuosisadoille ja protogeometriselle kaudelle siirryttäessä sen väkiluku kuitenkin laski. Kaupunki saattoi jopa lakata olemasta, kun asutus hajaantui kyliksi Akropoliin ympäristöön. Geometrisella kaudella Ateena alkoi jälleen voimistua ja kehittyä kohti arkaaisen ja klassisen kauden huippukauttaan.

Varhainen valtiomuoto

Ateenan väkiluku nousi huomattavasti 700-luvulla eaa. eli geometrisen ja arkaaisen kauden taitteessa maanviljelyolosuhteiden parantuessa. Tämän seurauksena kansa alkoi vaatia itselleen yhä enemmän oikeuksia, minkä seurauksena Ateena alkoi kehittyä asteittain kohti demokraattista kaupunkivaltiota.
Kuninkuuden lakkauttamisen jälkeen Ateena oli valtiomuodoltaan aristokratia. Siinä valta oli ylimystöllä eli eupatrideilla, sillä nämä omistivat suurimman osan maasta ja pitivät poliittiset virat itsellään. Aluksi kaupunkia johti korkeimpana virkamiehenä arkontti, jonka kausi oli alun perin elinikäinen ja rajattu entisen kuningassuvun jäsenille. Myöhemmin kausi oli kymmenvuotinen. Maanviljelijäluokan noustessa aristokratian asema alkoi heikentyä. Vaurastuneet talonpojat, jotka kykenivät kustantamaan toimimisensa hopliitteina, alkoivat ensimmäisinä vaatia itselleen lisää oikeuksia perinteiseltä aristokratialta. Aristokraattiset suvut olivat keskenään riitaisia, ja joutuivat tukeutumaan hopliittitalonpoikien tukeen.
Aristokratian valtaa alettiin asteittain vähentää, ja Ateena muuntui aristokratiasta oligarkiaksi. Noin vuonna 714 eaa. arkontin kaudesta tehtiin vuoden mittainen ja se avattiin kaikille ylimystösuvuille. Vuonna 683 eaa. arkontin tehtävät jaettiin yhdeksän arkontin arkonttikunnalle. Erot eri yhteiskuntaryhmien välillä aiheuttivat kuitenkin pitkään yhteiskunnallisia levottomuuksia. Toisin kuin laajalti muualla Kreikassa, Ateenassa ei ollut maaorjuutta. Talonpojat saattoivat kuitenkin velkaantua esimerkiksi katovuosina suuresti, ja jos he eivät kyenneet maksamaan velkojaan, heidät saatettiin jopa myydä orjiksi. Eupatrideihin kuulunut Kylon yritti nousta Ateenan tyranniksi vuonna 636 tai 632 eaa. käyttämällä hyväkseen talonpoikien ja muiden köyhempien kansalaisten tyytymättömyyttä, mutta epäonnistui yrityksessään. Tämän jälkeen ateenalaiset jatkoivat poliittisten oikeuksien vaatimista, vaatien muun muassa lakien ylöskirjoittamista.
Kun Ateenassa useita kertoja puhkesi sisäisiä levottomuuksia, Drakon sai noin vuonna 624 eaa. tehtäväkseen laatia kaupungille uudet lait. Lait kirjoitettiin nyt ensimmäistä kertaa ylös. Drakonin lait olivat ankarat, sillä niiden mukaan vähäisistäkin rikoksista saattoi seurata kuolemanrangaistus. Ne eivät kyenneetkään tuomaan rauhaa kaupunkiin, eikä niistä tullut kovin pitkäikäisiä.

Solonin lait (594 eaa.)

Levottomuudet jatkuivat 500-luvun puolelle eaa. saakka. Vuonna 594 eaa. riidelleet kansanryhmät antoivat arkontiksi valitulle Solonille tehtäväksi valtiomuodon ja lakien uudistamisen. Solon oli kaikkien osapuolten kunnioittama muun muassa siksi, että toi neuvoillaan Salamiin saaren Ateenan alaisuuteen ja vähensi samalla Megaran valtaa. Myös Eleusis yhdistettiin lopullisesti Ateenaan vasta tässä vaiheessa. Solon antoi maanviljelysmaata koskeneet velat anteeksi ja vapautti velkojen vuoksi orjuuteen joutuneet. Entiset sukujen erioikeudet lakkautettiin ja kansalaiset jaettiin sen sijaan maaomaisuuden tuoton perusteella neljään luokkaan, joiden oikeudet ja velvollisuudet jonkin verran poikkesivat toisistaan muun muassa sotapalveluksen osalta.
Solon perusti myös 400-miehisen bulen eli neuvoston, johon kuului sata miestä jokaisesta neljästä vanhasta fylestä eli ”heimosta”, sekä heliaian ja muut kansantuomioistuimet. Kaikki 20 vuotta täyttäneet miespuoliset kansalaiset saivat osallistua ekklesiaan eli kansankokoukseen, joissa muun muassa virkamiehet ja myös arkontit valittiin. Valtion virkoihin voitiin kuitenkin valita vain kolmen ylimmän luokan jäseniä. Uudistusten vuoksi Solonia kunnioitettiin myöhemmin Ateenan demokratian isänä, vaikka varsinainen demokratia ei vielä toteutunutkaan, ja poliittiset oikeudet määräytyivät varallisuuden perusteella. Ihmisillä oli kuitenkin mahdollisuus kohota ylempään luokkaan vaurastumalla. Samalla kaikilla kansalaisilla oli oikeus osallistua päätöksentekoon kansankokousten kautta, ja vastaavasti oikeudenkäyttö alkoi siirtyä aristokratialta kansalle.

Kleistheneen uudistukset (n. 508 eaa.)

Tyrannian päätyttyä valtaan nousi Kleisthenes, jonka pidetään varsinaisena Ateenan demokratian perustajana. Kleistheneen uudistukset korvasivat vanhat neljä fyleä eli ”heimoa” kymmenellä uudella. Ne oli nimetty tarunomaisten sankarien mukaan, eikä niillä ollut luokkaperustaa: ne olivat ennemmin eräänlaisia äänestyspiirejä tai valitsijakuntia kuin varsinaisia heimoja. Kukin heimo oli edelleen jaettu kolmeen trittykseen, ja jokaiseen trittykseen kuului yksi tai useampia demoksia, riippuen niiden väkiluvusta. Uudistuksen seurauksena jokaiseen fyleen kuului demoksia eri puolilta Attikaa. Kleistheneen tavoitteena olikin ilmeisesti vanhojen, toistuvasti riitoja aiheuttaneiden paikallisklikkien purkaminen. Koko Attikan alueella oli 139 demosta, ja niistä tuli paikallishallinnon ja väestökirjanpidon perusta.
Kukin fyle valitsi arvalla viisikymmentä jäsentä buleen, Ateenaa jokapäiväisissä asioissa hallinneeseen neuvostoon, jonka kooksi tuli nyt 500 henkeä. Bulen tehtävänä oli valmistella lakiesitykset ekklesian eli kansankokouksen keskusteltavaksi ja vahvistettavaksi. Murhaoikeudenkäynnit ja uskonnolliset asiat kuuluivat edelleen vanhalle areiopagin neuvostolle. Suurin osa viroista täytettiin arvalla, mutta kymmenen strategosta eli kenraalia valittiin äänestämällä.
Dionysoksen teatteri rakennettiin Akropoliin etelärinteeseen varhaisempien puisten teatterirakennelmien paikalle noin vuonna 500 eaa., vaikkakin valmistui lopulliseen muotoonsa vasta paljon myöhemmin. Teatterin kehityksellä on usein nähty yhteyksiä ateenalaisen demokratian kehitykseen. Äänestäjien mielipiteisiin pyrittiin vaikuttamaan julkisilla puheilla, mutta yhtä lailla niihin vaikuttivat myös tragedioissa käsitellyt ylevät aiheet sekä komediarunoilijoiden kirjoittamat poliittiset satiirit.

Klassinen kausi

Ateenan alullaan ollutta demokratiaa ja sen tuomaa korkeaa mielialaa on pidetty yhtenä selittävänä tekijänä persialaissodissa saaduille voitoille. Toisaalta kumpikin vahvistui erityisesti voiton seurauksena, ja voiton jälkeen alkoi Ateenan kehitys kohti kaupungin suurinta kukoistuskautta. Ateena vaurastui Laurionin hopeakaivosten sekä Deloksen meriliiton perustamisen jälkeen myös liittolaisten maksamien verojen kautta. Kaupunkia alettiin rakentaa uudestaan, ja ateenalaiset pystyttivät useimmat niistä arkkitehtuurin mestariteoksista, josta kaupunki on sen jälkeen tunnettu, niiden viidenkymmenen vuoden aikana, jotka sijoittuivat persialaissotien päättymisen ja peloponnesolaissodan alun välille. Tämä tapahtui pääosin Themistokleen, Kimonin ja Perikleen aikana.
Themistokles rakennutti heti sodan jälkeen kaupungin ympärille kaupunginmuurit, niin kutsutut Themistokleen muurit. Rakennustyö suoritettiin kiireellä, koska epäluuloiset spartalaiset yrittivät estää työn. Themistokleen toinen tavoite oli laajentaa Ateenan merivaltaa, jonka Salamiin merisotavoitto oli laittanut alulle. Hän näki entisen sataman Faleronin turvattomaksi, ja linnoitutti sen sijaan Pireuksen Ateenan laivastovoiman keskukseksi. Lopulta se kytkettiin muuhun kaupunkiin Pitkillä muureilla. Themistokleen sanotaan jopa suunnitelleen koko kaupungin siirtämistä Pireukseen, mutta tämä ei toteutunut. Kimon puolestaan rakennutti Ateenan Agoraa, mukaan lukien Mikonin, Polygnotoksen ja Panainoksen maalauksilla koristellun Stoa poikilen, sekä kaunisti Akademeian aluetta. Hän rakennutti myös Akropoliin etelämuurin.

Makedonian vallan alku

300-luvun eaa. puoleen väliin tultaessa pohjoisesta Makedonian kuningaskunnasta kehittyi suuri uhka Ateenan ja koko Manner-Kreikan kaupunkien itsenäisyydelle. Ateenan viimeisiin suuriin valtiomiehiin kuulunut Demosthenes varoitti uhasta puheissaan. Vuonna 338 eaa. Makedonian Filippos II:n armeijat kukistivat muut kreikkalaiset valtiot Khaironeian taistelussa, mikä johti myös Ateenan itsenäisyyden päättymiseen.
Ateena sai väliaikaisesti vaikutusvaltaa vielä puhuja Lykurgoksen aikana 338–326 eaa. Ateenalaiset alkoivat jälleen kehittää kaupunkiaan, ja muun muassa Dionysoksen teatterin uusiminen sekä Panateenalainen stadion valmistuivat. Lopullisesti Ateena joutui makedonialaisvaltaan Filippos II:n pojan Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen puhjenneessa Lamian sodassa vuonna 322 eaa. kärsityn tappion seurauksena. Kaupunkiin tuli makedonialainen varuskunta ja sen kauppalaivasto tuhottiin.
Aristoteles, joka taustaltaan kytkeytyi Makedonian hoviin, perusti Ateenan Lykeionin gymnasioniin oman niin kutsutun peripateettisen koulunsa vuonna 335 eaa.

Hellenistinen kausi

Aleksanteri Suuren tekemät valloitukset avasivat kreikkalaisten näköaloja ja tekivät perinteisestä kreikkalaisesta kaupunkivaltiomallista vanhentuneen. Ateena säilyi vauraana kaupunkina, jossa oli laaja kulttuurielämä, ja säilytti nimellisen itsenäisyyden ja kaupunkivaltion ulkoisen muodon, mutta lakkasi olemasta alueen poliittinen mahti.
Diadokkisodissa Demetrios Poliorketes valtasi Ateenan Kassandrokselta. Kaupunkiin perustettiin kaksi uutta fyleä Demetrioksen ja tämän isän Antigonoksen kunniaksi, Antigonis ja Demetrias. Hellenistisellä kaudella ateenalaiset pitivät erityisesti Ptolemaios Euergetestä ja Pergamonin kuningas Attalos I:stä kaupungin hyväntekijöinä. Myös heidän mukaansa nimettiin kaksi uutta fyleä, Ptolemais ja Attalis. Nämä ja monet muut ulkomaalaiset myös rakennuttivat kaupunkia sekä kunnianosoituksena että mahtinsa osoittamiseksi. Ptolemaios rakennutti kaupunkiin Ptolemaioksen gymnasionin ja Attalos II Attaloksen stoan. Antiokhos Epifanes yritti vuonna 174 eaa. saatta loppuun Peisistratokselta kesken jääneen Olympoksen Zeuksen temppeli, mutta työ jäi jälleen kesken tämän kuoltua.
200-luvun eaa. lopulla Ateena ja Kreikka tulivat Makedonian ja Rooman valtakunnan sotien näyttämöksi. Ensimmäisessä makedonialaissodassa 215–205 eaa. Ateena asettui Rooman puolelle, minkä seurauksena Makedonian Filippos V hyökkäsi Attikaan. Hän ei saanut vallattua itse kaupunkia, mutta hävitti muurien ulkopuolisen alueen temppeleineen vuonna 200 eaa.
Hellenistisellä kaudella Ateena säilyi oppineisuuden ja filosofian keskuksena. Siellä syntyivät muun muassa stoalainen ja epikurolainen koulukunta. Myös Platonin Akatemia ja Aristoteleen perustama Lykeionin koulu olivat edelleen toiminnassa.

Roomalainen kausi

Rooman vaikutus eteläisen Kreikan alueella voimistui vuodesta 168 eaa. alkaen, ja varsinaisesti Ateena tuli osaksi Rooman valtakuntaa vuonna 145 eaa. oltuaan noin 200 vuotta Makedonian alaisuudessa. Ensimmäisessä Mithridateen sodassa vuosina 89–85 eaa. Ateena liittyi Mithridateen puolelle, toisin sanoen kapinoi Roomaa vastaan saadakseen vapautensa takaisin. Rooman armeija valtasi kaupungin Sullan johdolla useiden kuukausien piirityksen jälkeen vuonna 86 eaa. ja hävitti sitä. Sulla tuhosi muun muassa Ateenan ja Pireuksen muurit sekä Pitkät muurit. Myös Ateenan kauppa kärsi tappion seurauksena huomattavasti, ja kaupunki menetti jäljellä olleen merkityksensä merillä.
Rooman keisarikaudella Ateenalla oli jälleen suhteellisen vapaa asema. Monet keisarit ja muut merkkihenkilöt suosivat ja rakennuttivat kaupunkia. Ateenaa alkoivat kaunistaa jo Julius Caesar ja Augustus, jotka rakennuttivat Roomalaisen agoran. Agrippa rakennutti Agrippan odeionin. Ateenaa suosi erityisesti keisari Hadrianus, jonka aikana sinne rakennutettiin muun muassa kokonainen uusi kaupunginosa Hadrianopolis, johon liittyi Hadrianuksen akveduktina tunnettu vesijohto, sekä Hadrianuksen kirjasto. Myös Olympoksen Zeuksen temppeli saatettiin valmiiksi Hadrianuksen aikana oltuaan kesken noin 700 vuotta. Hadrianusta kunnioitettiin kaupungissa antamalla tälle oma fyle Hadrianis. Toinen suuri Ateenan suosija oli Attikasta kotoisinkin ollut Herodes Atticus, joka rakennutti muun muassa Herodes Atticuksen odeionin.
Roomalaisella kaudella Ateena oli edelleen kreikkalaisen filosofian, kirjallisuuden, taiteiden ja muun oppineisuuden keskus. Tämän ansiosta siitä tuli roomalaisen yläluokan koulukaupunki ja myös varhainen turistikohde. Ateenaa kunnioitettiin maineensa ansiosta edelleen läpi antiikin maailman kaikkien kreikkaa puhuneiden parissa.
Ulkoisesti Ateena oli kauneimmillaan Antoninusten aikana 100-luvulla jaa. Perikleen ajan suurmonumentit olivat edelleen loistossaan, Olympoksen Zeuksen temppeli oli valmiina, eikä kaupunki vielä ollut menettänyt juurikaan aarteistaan. Pausanias vieraili Ateenassa juuri tähän aikaan noin vuonna 160 jaa., ja kuvaa kaupunkia laajalti. Tämän aikakauden jälkeen antiikin Ateenaan rakennettiin enää harvoja suuria monumentteja.

Kaivaukset ja arkeologisten alueiden järjestäminen

Turkkilainen Osmanien valtakunta valloitti Ateenan vuonna 1456, ja piti sen hallussaan Kreikan vapaussodan alkuun vuonna 1821 saakka. Vuonna 1833 kaupungista tehtin itsenäistyneen Kreikan pääkaupunki. Pian tämän jälkeen alkoivat kaupungin arkeologiset kaivaukset ja muinaisjäänteiden entistystyöt. Järjestelmällisemmin niitä on suoritettu vuodesta 1860 lähtien. Akropoliin keskiaikaiset rakennukset purettiin, ja kukkulaa alettiin palauttaa klassisen kauden asuunsa. Myös muualta antiikin aikaisen kaupungin keskustasta on vähitellen hankittu maata ja purettu rakennuksia kaivausten tieltä. Kaivausten ja kirjallisten lähteiden, kuten Pausaniaan kuvauksen, perusteella suuri osa antiikin aikaisen kaupungin keskeisistä kohteista on osattu vähitellen sijoittaa paikoilleen.
Kaupungin arkeologissa kaivauksissa esiin tulleista kohteista on muodostettu arkeologisia alueita, joista tärkeimmät ovat Akropolis ja sen etelärinne, Areiopagi, Pnyks ja Agora, jotka muodostavat nykyisin varsin laajan ja yhtenäisen arkeologisen kävelyalueen, sekä Roomalainen agora, Hadrianuksen kirjasto, Olympoksen Zeuksen temppeli ympäristöineen, Kerameikos, Akademeian alue ja Lykeion. Arkeologisia alueita parannettiin erityisesti Ateenan olympialaisten 2004 alla vuonna 1997 alkaneessa projektissa. Suuri osa antiikin aikaisesta alakaupungista on edelleen nykyaikaisen Ateenan rakennusten alla.

Yhteiskunta ja kulttuuri

Ateenalaista elämäntapaa luonnehti ulkoilmaelämä. Kaupunkivaltion ja oikeusjärjestelmän toimintaan liittyneet kokoukset, teatteriesitykset, uskonnolliset juhlat ja kaupankäynti sijoittuivat aina ulkotiloihin.

Väestö

Ateena oli klassisella kaudella ilmeisesti väkiluvultaan suurin kaikista kreikkalaisista kaupungeista. Kaupungin väestö jakautui muiden kaupunkien tavoin poliksen kansalaisiin, mukaan lukien poliittisesti täysivaltaiset miespuoliset kansalaiset sekä kansalaisuuden omanneet naiset ja lapset; metoikkeihin eli muiden polisten Ateenassa asuneisiin kansalaisiin; sekä muuhun väestöön, mukaan lukien orjat. Antiikin lähteistä on saatavilla tietoja sotakuntoisten miesten lukumääristä, mutta muut tiedot on pääteltävä tämän perusteella. Metoikkien ja orjien määrä vaihteli huomattavasti eri aikoina kaupungin vaurauden ja kaupankäynnin määrän mukaan.
Peloponnesolaissodan alkaessa vuonna 431 eaa. Ateenassa arvioidaan olleen noin 60 000 miespuolista kansalaista. Kaupungissa oli tuolloin yli 10 000 taloa, mikä tarkoittaisi noin 120 000 asukkaan kokonaismäärää, jos yhdessä talossa asui noin 12-henkinen perhekunta. Joidenkin lähteiden mukaan asukkaita saattoi olla jopa 180 000.
Sodan ja sen aikaisen ruttoepidemian vuoksi kaupungin väkiluku putosi, minkä jälkeen miespuolisten kansalaisten lukumäärä oli noin vuonna 400 eaa. arviolta 25 000–30 000. Suuren osan 300-lukua eaa. määrä lienee ollut noin 30 000. Demetrios Faleronlainen teetti noin vuonna 317–307 eaa. väestönlaskennan, jossa kaupungissa oli noin 21 000 miespuolista kansalaista ja noin 10 000 aikuista miespuolista metoikkia. Varsinaisella kaupunkialueella eli muurien sisäpuolella asuneen väestön kooksi on arvioitu 300-luvulla eaa. noin 47 000–56 000 henkeä, loppujen asuessa muualla Attikassa.
Ateenan kansalaisuuden sai käytännössä vain syntyperän perusteella. Sekä isän että äidin tuli olla kansalaisia. Poikalapset kirjattiin isänsä demoksen ja fratrian jäseniksi. Miespuoliset kansalaiset saivat osallistua politiikkaan ja heillä oli yhtäläiset oikeudet lain edessä. Naispuolisilla kansalaisilla ei ollut poliittisia oikeuksia, mutta myös heillä oli lain suoja. Metoikit olivat vapaita muista kaupungeista kotoisin olleita kreikkalaisia tai ei-kreikkalaisia. Vieraiden oli rekisteröidyttävä metoikeiksi saadakseen toimia kaupungissa, tai muutoin he joutuivat orjiksi. Metoikeilla ei ollut Ateenan kansalaisoikeuksia eivätkä he saaneet omistaa maata, ja heitä verotettiin tiukemmin kuin kansalaisia. Siksi nämä toimivat usein kaupallisissa ammateissa tai esimerkiksi opettajina.
Orjien määrä on suurimmillaan arvioitu lähes samaksi kuin vapaiden kansalaisten määrä. Pelkästään Attikan hopeakaivoksilla työskenteli ehkä noin 11 000 orjaa. Kreikan orjat olivat teoriassa herransa omaisuutta, mutta käytännössä he nauttivat lakien suojaa. Asultaan he eivät eronneet vapaista kansalaisista ja he tekivät osittain samoja arkitöitä kuin vapaatkin. Oli myös valtion orjia, joita oli virkailijoina, sihteereinä ja vanginvartijoina sekä poliiseina, joina toimivat skyyttiläiset jousimiehet. Kaikkein huonoimmassa asemassa olivat kaivoksissa työskenneet orjat, joissa kuolleisuus oli niin suurta, ettei elinaikaa ollut muutamaa kuukautta pitempään. Kaivoksissa käytettiin laajasti lapsityövoimaa.
Lapsikuolleisuus oli myös kansalaisten keskuudessa valtava, todennäköisesti noin 70 % lapsista kuoli ennen yksivuotispäiväänsä. Ateenan Kolonos Agoraiokselta on äskettäin löytynyt ajalta 350 eaa. oleva kaivo, jossa on 175 pikkulapsen ja 75 koiran ruumiit sekä norsunluinen veitsenkahva. On epäilty, että lapset olisi uhrattu jumalatar Afrodide Uranialle tai että he olisivat jonkin epidemian uhreja.

Siirtokunnat ja klerukhiat

Ateenan tiedetään perustaneen ainakin 39 siirtokuntaa tai klerukhiaa eri puolille Egeanmerta. Asutustoiminnan kohteena olivat erityisesti pohjoisen Egeanmeren saaret sekä Traakian ja Propontiin rannikko. Arkaaisella kaudella perustettiin Sigeion (600-luku eaa.), Elaius (600/500-luku eaa.), Khersonesos (500-luku eaa.), Paktye (500-luku eaa.), Sestos (500-luku eaa.), Kardia, Lemnoksen Myrina ja Hefaistia (n. 500 eaa.) ja Imbros (n. 500 eaa.). Lisäksi lähetettiin mahdollisesti asuttajia Khalkiihin (n. 506 eaa. jälkeen). 400-luvulla eaa. asuttamisen, uudelleenasuttamisen tai klerukhian kohteina olivat Skyros, Eion, Neapolis, Andros, Sybaris (Sybaris III), Thurioi, Brea, Histiaia, Karystos, Khersonesos, Amfipolis, Astakos, Amisos, Sinope, Aigina, Naksos, Poteidaia, Kolofon, Antissa, Eresos, Mytilene, Pyrrha, Skione, Melos, Miletuteikhos, Plakia ja Skylake; ja 300-luvulla eaa. vielä Poteidaia, Khersonesos, Elaius, Sestos ja Samos.

Urheilu

Suureen Panathenaia-juhlaan kuuluivat urheilukilpailut, joihin osallistui myös muiden kaupunkien kansalaisia. Juoksukilpailuja järjestettiin alun perin Agoralla. Myöhemmin merkittävin urheilupaikka oli Panateenalainen stadion. Kaupungissa oli lukuisia gymnasioneja eli voimistelusaleja, jotka toimivat kouluina, sillä paini ja muu urheilu oli tärkeä osa poikien koulutusta. Niistä tärkeimmät olivat Akademeia, Kynosarges ja Lykeion.
Ateenalaiset osallistuivat menestyksellä myös muualla järjestettyihin panhelleenisiin kisoihin. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin 40. Tunnettuja ateenalaisia Olympian voittajia olivat paremmin politiikasta tunnetut Kylon (640 eaa.), Miltiades vanhempi (560 eaa.), Peisistratos (532 eaa.), Alkibiades (416 eaa.) ja Demades (328 eaa.). Python kisojen voittoja tunnetaan ainakin 20, Nemean kisojen voittoja 30 ja Isthmian kisojen voittoja 24. Nemean voittajiin kuuluivat Alkibiades ja Lysis, Isthmian voittajiin mahdollisesti Platon.

Alakaupunki

Alakaupunki oli rakennettu matalammalle Akropoliin ympärille, mutta myös sen alueella oli useita kukkuloita, erityisesti länsiosassa. Länsipuolella kaupunginmuurit kulkivat Nymfien kukkulan ja Pnyksin rinteitä, ja kaakkoispuolella ne kulkivat Ilissos-jokea seuraten. Kaupungin pohjoisosassa muurien sisäpuolelle jäi osa Eridanos-joen varresta.

Akropoliin ympäristö

Akropoliin ympäristöstä on löydetty keramiikkaa ja muita merkkejä ihmisasutuksesta neoliittiselta kaudelta myöhäiselle geometriselle kaudelle. Kukkulaa kiersi Peripatos, jonka varrella oli useita luolapyhäkköjä ja muita pyhäkköjä. Näihin lukeutuvat Aglaureion, Apollon Hypoakraioksen luola, Olympoksen Zeuksen luola, Panin luola ja Afroditen ja Eroksen pyhäkkö. Rinteessä sijaitsi myös niin kutsuttu Mykeneläinen lähde.
Akropoliin etelärinteessä sijaitsi Dionysos Eleuthereuksen pyhäkköalue, johon kuului Dionysoksen teatteri sekä kaksi temppeliä. Teatteria käytettiin muun muassa Dionysia-juhlien näytelmäkilpailuissa sekä hellenistisellä kaudella myös ekklesian kokouspaikkana. Teatteri valmistui Lykurgoksen aikana 338–326 eaa. Teatterin vieressä sijaitsi Perikleen odeion. Akropoliin etelärinteessä sijaitsivat myös Asklepieion ja hellenistisellä kaudella rakennettu Eumeneen stoa sekä Herodes Atticuksen roomalaisella kaudella rakennuttama Herodes Atticuksen odeion. Näytelmäkilpailuvoittoja juhlistaneista muistomerkeistä parhaiten tunnetaan Nikiaan ja Thrasylloksen muistomerkit.
Akropoliin koillis- tai itäpuolella sijaitsi Ateenan alkuperäinen, niin kutsuttu Arkaainen agora tai Theseuksen agora, jota ei tule sekoittaa tunnetumpaan klassisen kauden Agoraan. Arkaaisella agoralla tai sen lähistöllä sijaitsivat muun muassa kaupungin vanha Prytaneion, joka toimi prytanien eli kaupungin johtavien virkamiesten kokoontumispaikkana eli eräänlaisena kaupungintalona, sekä Theseion eli Theseuksen pyhäkkö. Akropoliin itäpuolella kulki Kolmijalkojen katu (Tripodien katu), joka sai alkunsa Prytaneionilta ja kulki Dionysos Eleuthereuksen pyhäkköalueelle. Sen varrella oli useita koregien näytelmäkilpailuvoittojensa kunniaksi pystyttämiä kolmijalkoja. Niistä on säilynyt yksi, Lysikrateen muistomerkki.

Ilissos-joen alue

Akropoliin eteläpuolelta sen ja Ilissos-joen väliseltä alueelta on tehty kaikkein vanhimpia kaupunkialueen löytöjä Akropoliin ulkopuolelta. Ne vahvistavat vanhan alakaupungin sijanneen alun perin kyseisellä alueella. Alueella sijaitsi myös suuri määrä vanhoja pyhäkköalueita.
Olympoksen Zeuksen temppelin eli Olympieionin perustajana pidettiin myyteissä Deukalionia. Peisistratos aloitti suuren doorilaistyylisen temppelin rakennuttamisen paikalle 500-luvulla eaa. Temppelin rakentamista jatkettiin Antiokhos Epifaneen aikana vuonna 174 eaa., ja se saatettiin loppuun vasta roomalaisella kaudella 131–132 jaa. keisari Hadrianuksen aikana. Kooltaan ja pohjakaavaltaan se valmistui sellaiseksi kuin se oli alun perinkin tarkoitettu. Temppelin alue ympäröitiin suurella muurilla, joka liitti sen kaupunginmuureihin. Vanhan ja uuden kaupungin rajalla sijaitsi Hadrianuksen kaarena tunnettu portti.
Olympoksen Zeuksen temppelin eteläpuolella sijaitsivat Apollon Delfinioksen temppeli eli Delfinion, Kronoksen ja Rhean temppeli sekä Panhellenion. Muurien ulkopuolella sijaitsivat Pythion, Palladion ja Limnain Dionysoksen pyhäkkö sekä Enneakrunos ja Kallirrhoen lähde. Lähellä sijaitsi myös Artemis Agroteran temppeli. Kauempana koillisessa samoin muurien ulkopuolella sijaitsi Lykeion eli Apollon Lykeiokselle omistettu gymnasion. Se oli paikka, jossa filosofi Aristoteles opetti.
Ilissos-joen eteläpuolella sijaitsi Panateenalainen stadion, jossa järjestettiin Panathenaia-juhlan urheilukilpailut. Se rakennettin alun perin vuonna 329 eaa. Lykurgoksen johdolla ja uusittiin Herodes Atticuksen aikana 143–144 jaa. Stadion rakennettiin uudelleen 1800-luvulla, jolloin sitä käytettiin vuoden 1896 ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa. Stadionin lähellä sijaitsi Herakles Pankrateen pyhäkkö.
Stadionista etelään samoin Ilissoksen toisella puolella, Diomeia-portin suunnassa sijaitsi Kynosarges, joka oli Herakleelle omistettu gymnasion. Se tunnetaan kyynikkojen opetuspaikkana. Paikalta on löydetty myöhemmät Hadrianuksen vuonna 134 jaa. rakennuttaman gymnasionin rauniot.

Kadut

Ateenan merkittävimpiin nimeltä tunnettuihin katuihin ja teihin lukeutuivat Kolmijalkojen katu, joka kulki Akropoliin itäpuolella; Panathenaia-juhlan tie, joka johti Dipylon-portilta Agoran kautta Akropoliille, ja jota pitkin kulkivat Panathenaia-juhlan kulkueet; Pireuksen tie, joka johti Pireuksen portilta Agoralle; sekä Pyhä tie (Hiera hodos), joka johti Pyhältä portilta kohti Eleusista. Tietä pitkin kulkivat Eleusiin mysteerien kulkueet.

Satamat

Arkaaisella kaudella Ateenan satamana toimi Faleron. Klassisella kaudella kaupungilla oli kolme satamaa, jotka kaikki sijaitsivat Pireuksessa. Niistä suurin oli Kantharos Pireuksen niemen länsirannikolla kaupungin nykyisen satamalahden paikalla. Se toimi kauppasatamana. Kaksi muuta pienempää satamaa olivat sotasatamina toimineet Zea ja Munikhia Pireuksen niemen itärannikolla.

Esinelöydöt

Ateenan antiikin aikaisia esinelöytöjä on useissa museoissa Ateenassa ja muualla. Akropoliin ja sen lähiympäristön löydöt ovat Akropolis-museossa. Suuri osa Parthenonin marmoriveistoksista on kuitenkin British Museumissa. Monet muut keskeisimmät löydöt ovat Ateenassa Kansallisessa arkeologisessa museossa. Agoran alueen löytöjä on Antiikin Agoran museossa. Kerameikoksen alueella on oma Kerameikoksen arkeologinen museo ja Pireuksessa Pireuksen arkeologinen museo. Piirtokirjoituksia on pääasiassa Epigrafisessa museossa ja rahoja muun muassa Numismaattisessa museossa. Antiikin aikaisia löytöjä on myös muun muassa Benaki-museossa. Myöhäisantiikin löytöjä on bysanttilaisen keskiajan esineistön ohella Bysanttilaisessa ja kristillisessä museossa.