google/wiki40b huggingface dataset:
Toini Jännes

Toini Jännes, o.s. Liljeström (19. lokakuuta 1884 Helsinki – 5. heinäkuuta 1942 Kuusamo) oli Suomen sotilaskotiliiton puheenjohtaja vuosina 1937–1942. Hän ja kaksi muuta sotilaskotisisarta saivat surmansa neuvostoliittolaisten partisaanien väijytyksessä Kuusamossa kesällä 1942.
Toini Jännes valmistui ylioppilaaksi 1902, filosofian kandidaatiksi 1910 ja maisteriksi 1918. Töölön yhteiskoulun kielten opettajana hän toimi 1911–1917. Hän suomensi teoksia hollannista, saksasta ja norjasta. Jänneksen puoliso oli Maataloustuottajain Keskusliiton (MTK) pitkäaikainen puheenjohtaja Juho Jännes (1880–1964).
Aittojärvi (Jämsä, Palsina)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 14,6 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Palsinajärven valuma-alueeseen (35.695) se kuuluu.
Hatanpään arboretum

Hatanpään arboretum (viralliselta nimeltään Hatanpäänpuisto-Arboretum) sijaitsee Tampereella Hatanpäällä ja se on perustettu 1970-luvulla entisen Hatanpään kartanon maille. Puiston alueella on istutettuna useita eri puu-, pensas- ja kukkalajeja ja ne on varustettu nimikylteillä tunnistamisen helpottamiseksi. Arboretum on suosittu virkistysalue ja etenkin alueella sijaitseva ruusutarha monine ruusulajeineen on nähtävyys.
Pablo Aimar

Pablo César Aimar (s. 3. marraskuuta 1979 Rio Cuarto, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Aimarin lempinimi on El Payaso (suom. pelle).
Aimar aloitti uransa River Platessa kaudella 1997–1998 ja osoitti nopeasti olevansa eräs Argentiinan lahjakkaimmista nuorista pelaajista. Vuonna 2001 Aimar siirtyi Valenciaan 24 miljoonalla eurolla. Jo samana vuonna Valencia voitti Espanjan-mestaruuden ja eteni Mestarien liigan loppuotteluun. Vuonna 2004 hän voitti Valencian riveissä UEFA Cupin. Hän on kärsinyt huomattavasti loukkaantumisista. Kesällä 2006 Aimar siirtyi Real Zaragozaan. Hän siirtyi heinäkuussa 2008 portugalilaisseura Benficaan, jossa hän pelasi viisi vuotta.
Aimar on yksi useista argentiinalaisista jalkapalloilijoista, josta on ennustettu uutta Maradonaa. Aimarin epätasaisuuden ja suuren loukkaantumisherkkyyden vuoksi hän ei lunastanut odotuksia.
Aimar pelasi Argentiinan joukkueessa vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa. Hän pelasi kaikkiaan 52 maaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia vuosina 1999–2009.
Yleisohjelma (Suomen Yleisradio)

Yleisohjelma tarkoitti Yleisradion ensimmäisen kanavan radio-ohjelmaa, joka oli asiapitoista ja johon liittyi myös viranomaistiedotuksia. Nimitys erotti asiaohjelmakanavan toisen kanavan viihteellisestä sisällöstä, joka radioitiin Rinnakkaisohjelman nimellä. Suomen Yleisradion kolmanneksi ohjelmakanavaksi muodostui Suomen Yleisradion ruotsinkielinen ohjelma. Yleisohjelman ohjelmisto oli samankaltainen nykyisen Yle Radio 1:n kanssa.
Vaikka kanavien eli varsinaisten lähetysverkkojen nimet olivat Yleisohjelma ja Rinnakkaisohjelma, vuosina 1975–1984 hallinnollisesti ja toiminnallisesti toimi kaksi ohjelmayksikköä: Radio 1, johon kuului puheohjelmien osasto, musiikkiosasto (ns. vakava musiikki), viihdeosasto (ns. dialogiviihde) ja Radion sinfoniaorkesteri, sekä Radio 2, johon kuului puheohjelmien osasto, teatteriosasto ja viihdeosasto (ns. musiikkiviihde). Radio 1:n puheohjelmien osasto koostui yhteiskunnallisten ohjelmien, lastenohjelmien ja perheasiain toimituksesta sekä urheilutoimituksesta. Radio 2:n puheohjelmien osasto koostui yhteiskunnallisten, kulttuuri- ja poliittisten ohjelmien toimituksesta. Ennen vuotta 1975 ja vuosina 1985–1990 Yleisradiossa toimi vain yksi suomenkielinen radion ohjelmayksikkö. Vuonna 1985 Yleisohjelman nimeksi muutettiin 1-verkko ja Rinnakkaisohjelman nimeksi 2-verkko.
Sekä 1-verkko että 2-verkko lakkautettiin vuonna 1990 Yleisradion suuressa kanavauudistuksessa, ja niiden tilalle tulivat Radio Ylen Ykkönen, Radio Suomi ja Radiomafia.
Hella (Leikanger)

Hella on Norjassa, Sognin ja Fjordanen läänissä Leikangerin kunnassa sijaitseva paikka. Sieltä on Fjord 1:n tarjoamia lauttayhteyksiä Dragsvikiin (Riksvei 55) ja Vangsnesiin (Riksvei 13). Hellaa ympäröi Sognevuono.
Harald Gallen

Arthur Harald Gallen, taiteilijanimi Harald-Gallen (21. toukokuuta 1880 Tallinna – 2. toukokuuta 1931) oli suomalainen taidemaalari ja graafikko.
Gallen opiskeli Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1900–1902 sekä Pariisissa, jossa hän asui vuosina 1902–1919. Hän toimi Suomen lähetystöattaseana Espanjassa 1919–1921.
Gallenin setä oli taiteilija Akseli Gallen-Kallela.
Sininen (koiraväri)

Sininen koiravärinä viittaa yleisimmin teräksen- tai siniharmaaseen väritykseen, joka on geneettisesti D-lokuksen diluution haalistama musta. Nimeä sininen käytetään kuitenkin tarkoittamaan joitain muitankin värityksiä, erityisesti roduilla, joilla D-diluutiota ei hyväksytä.
Sininen koira on sävyltään viileän tai sinertävän harmaa, sävy vaihtelee tummasta lyijynharmaasta vaaleaan siniharmaaseen. Mustaan verrattuna sininen koira antaa ylivalottuneen tai haamumaisen vaikutelman. Liilasta eli isabellasta sininen eroaa nenän värin perusteella: liila on maksanruskean diluutio, ja liilalla koiralla on siksi aina ruskeansävyinen kirsu. Sinisen koiran kirsu on viileänharmaa. Liilan yleissävy on myös yleensä punertava.
Sinistä saatetaan eri roduilla ja myös yleisesti kutsua melkein minkä tahansa viileänharmaan värityksen nimessä. Esimerkiksi sinimerle on mustapohjainen merle, jolla on mustia ja siniharmaita läiskiä. Musta eumelaniini kuitenkin osoittaa, ettei sinimerle ole diluutiovärinen. Diluutiovärinen mustapohjainen merle on värityksenä harvinaisempi ja tunnetaan nimellä slate merle, ”liuskekivimerle”.
Sininen väritys hyväksytään esimerkiksi chow chow:lla, tanskandoggilla ja thai ridgebackillä. Sinimerle hyväksytään mm. australianpaimenkoiralla, bordercolliella, colliella, sekä beaucenpaimenkoiralla (nimellä harlekiini). Sininen roan tunnetaan joillain lintukoirilla, mm. cockerspanielilla. Australiankarjakoiralla termiä sininen käytetään "sinikirjavasta" (blue mottled/ blue speckled) värityksestä, joka on käytännössä ilmiasultaan lähellä blue roania.
Burjaattikoira

Alkuperä

Burjaattikoira on kotoisin Etelä-Venäjän Burjatiasta, jossa paikallinen burjaatti-mongolikansa on kasvattanut sitä jo pitkään. Se on erittäin läheistä sukua tiibetinmastiffille, ja polveutunee mitä todennäköisimmin tämän paikallismuunnoksesta. Rotu jalostettiin paimenkoiraksi ja laumanvartijaksi suojelemaan karjaa susilta ja muilta petoeläimiltä. Mongolialainen nimitys "nelisilmä" tulee tan-värisistä merkeistä silmien yläpuolella, koska ne vaikuttavat siltä kuin koiralla olisi neljä silmää. Eräs paikallisnimistä, bavgar, vastaavasti viittaa karhumaiseen olemukseen. Venäläinen nimitys volkodav taas tarkoittaa sudenmetsästäjää, ja se on yleinen nimitys myös monille muille aasialaisille vuoristokoirille - kuten keskiaasiankoiralle ja kaukasiankoiralle.
Andrea Veggio

Andrea Veggio (s. 28. elokuuta 1923) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Veronan hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1947 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Velian titulaaripiispaksi 1. elokuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Amari, jota avustivat Andrea Pangrazio ja Maffeo Giovanni Ducoli.
Veggio jäi eläkkeelle 8. syyskuuta 2001.
Pietarin Béthencourt

Pietarin Béthencourt (esp. Pedro de Betancur 21. maaliskuuta 1626, Vilaflor, Tenerife – 25. huhtikuuta 1667, Antigua Guatemala, Guatemala) oli Espanjan lähetyssaarnaaja Guatemalassa ja pyhimys katolisesta kirkosta.
COMPASS

COMPASS on saksalainen CubeSat-satelliittien perhe.
COMPASS-1 satelliitin rakensi Fachhochschule Aachen ja se laukaistiin intialaisella PSLV-kantoraketilla 28. huhtikuuta 2008. Satelliitti on kaukokartoitusta varten kehitetty. 
COMPASS-2 on saman korkeakoulun kehittämä Cubesat-3U-nanosatelliitti. Sen avulla pyritään luomaan uudenlainen satelliitin tietoliikennejärjestelmä, jota voitaisiin alkaa laajemmin käyttää Cubesat-satelliiteissa.
Gerberoy

Gerberoy on kunta Ranskan pohjoisella Hauts-de-Francen alueella Oisen departementissa. Entisellä Picardien hallintoalueella sijaitsevassa kunnassa on vajaa sata asukasta.
Kunta muodostuu lähinnä kylästä, joka on rakennettu kukkulalle ja sijaitsee 83 kilometriä Pariisista pohjoiseen ja 51 kilometriä Amiensista lounaaseen. Kylän nähtävyyksiin kuuluu 1000–1400-luvulta peräisin oleva kirkko Collégiale Saint-Pierre de Gerberoy. Ristikkotaloistaan tunnettu Gerberoy on valittu kauneimpien ranskalaiskylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseneksi. Hauts-de-Francen alueelta järjestöön kuuluu Gerberoyn lisäksi vain Parfondevalin kylä Aisnen departementissa.
Orivirta

Orivirta on salmi Savonrannassa Saimaan vesistössä. Se yhdistää Paasiveden Pyyveden ja Enonveden kautta Haukiveteen.
RTK-Palvelu

Historiaa

Rauman Lukko voitti ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan jääkiekon Suomen mestaruutensa 1963.
Mestaruushuuma haihtui, kun suuret kaupungit ajoivat ohi taidossa ja taloudessa. Lukko tarvitsi tukea, ja vuonna 1968 syntyi Raumalaiskiekkoilun Tuki ry. Ensin pyörivät nakkikioskit, bingo ja vierasottelukyyditykset. 
Vuonna 1972 sai alkunsa Raumalaiskiekkoilun Tuki ry:n tämän hetkisen talouden ja toiminnan kulmakivi RTK-Palvelu Oy (Rauman Teollisuus- ja Kiinteistöpalvelu Oy). Urheiluun tarvittavien varojen keräämiseksi perustettu RTK-Palvelu sai alkunsa kirkkoherra Oiva Tuomisen olohuoneessa. Lukko Tuki, Rauman Lukko ja Säppi perustivat tuolloin RTK-Palvelun. Tuomisen johdolla perustettiin siivousalan yritys, jonka ensimmäinen toimisto sijaitsi Päiväsenkadulla Paroalhossa. Yrityksen keikoilla kävi Lukon edustuskiekkoilijoita.
Raumalaiskiekkoilun Tuki ry lähti toimintaan mukaan vuotta myöhemmin eli vuonna 1973.  Vähitellen vuosien varrella osakekauppojen ja osakepääoman korotusten myötä RTK-Palvelun omistus on siirtynyt kokonaan Raumalaiskiekkoilun Tuki ry:lle.
RTK:n alku oli nihkeää, ja ensimmäisen tilikauden liikevaihto jäi vähän alle 100 000 markan. Tilikauden tappioksi kirjattiin 1970 markkaa.
Nykyään luvut ovat hyvin erilaiset. Puhutaan 140 miljoonan euron konsernista, joka työllistää yli 3000 henkilöä. Organisaatiomallissa samalla viivalla ovat Rauman Lukko Oy, RTK-Palvelu Oy ja RTK-Henkilöstöpalvelu Oy. Koko kuvion ydin on konsernitason Contineo Oy, jonka pääomistaja on Raumalaiskiekkoilun Tuki ry.
HMS Relentless (H85)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1968, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Portsmouthissa. Vuonna 1970 alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin 29. huhtikuuta 1971 J. W. Wardille. Alus saapui hinattuna kesäkuussa Inverkeithingiin romutettavaksi.
HMS Venerable (1899)

Palvelus

Alus oli Välimeren laivastossa 1902-1909, kunnes se lähetettiin Chathamin telakalle huollettavaksi. Palvelukseen palattuaan alus palveli lähinnä Atlantin laivastossa, kunnes se siirrettiin 1912 5. taistelulaivueeseen. Vuoden 1914 lopulla ja 1915 alussa se tulitti Belgian rannikon kohteita. Alus liittyi toukokuussa 1915 Dardanellien edustalle koottuun laivasto-osastoon, josta se siirtyi edelleen valvomaan Otranton sulkua.
Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Herennia Etruscilla

Herennia Cupressenia Etruscilla (k. 251–253?) oli roomalainen keisarinna.
Etruscilla oli kotoisin ylhäisestä etruskisuvusta. Noin vuoden 230 paikkeilla hän meni naimisiin Gaius Messius Quintus Deciuksen kanssa. He saivat kaksi poikaa, Herennius Etruscuksen ja Hostilianuksen. Syys- tai lokakuussa 249 Decius nousi keisariksi kukistettuaan vastustajansa Philippus Arabsin. Tämän jälkeen Herennia nimitettiin Augustaksi. Hostilianus jäi äitinsä kanssa Roomaan samalla kun Decius ja Herennius sotivat Balkanilla gootteja ja karpeja vastaan.
Kesäkuussa 251 Decius ja Herennius saivat surmansa Abrittuksen (nykyinen Razgrad Pohjois-Bulgariassa) taistelussa gootteja vastaan. Eloonjääneet sotilaat huusivat Gaius Vibius Trebonianus Galluksen keisariksi. Yllättäen Hostilianusta ei surmattu, vaan hän sai jakaa vallan Galluksen kanssa. Etruscilla sai myös pitää Augustan -arvonimensä. Hostilianus kuitenkin kuoli jo heinäkuussa 251 ehkä kulkutautiin tai Galluksen murhauttamana. Etruscillan kohtalosta ei ole varmaa tietoa, mutta hän luultavasti kuoli Galluksen aikana.
Sitruunaperhonen

Koko ja ulkonäkö

Sitruunaperhosen siipien kärkiväli on noin 4–5 cm. Lajin koiras on väriltään sitruunankeltainen, mistä laji on saanut nimensä. Naaras on vihertävän keltainen, limetinvihreä. Siipien keskellä on tummemmat täplät. Muista keltaperhosista poiketen sitruunaperhosella ei ole etusiivissä ollenkaan tummaa reunakuviota.

Levinneisyys ja lentoaika

Suomessa sitruunaperhonen on levinnyt lähes koko maahan. Sitruunaperhonen on erittäin yleinen eteläisimmässä Suomessa ja se pysyy yleisenä  Etelä-Lappiin saakka. Pohjois-Lapissa se esiintyy harvalukuisemmin. Sitruunaperhonen on eräs Suomen tavallisimmista päiväperhosista ja usein yksi kevään ensimmäisistä lajeista.
Sitruunaperhonen lentää kahdessa sukupolvessa, ensimmäinen keväällä jopa maaliskuusta kesäkuuhun ja toinen sukupolvi heinäkuun lopulta jopa lokakuulle. Keskikesällä aikuisia sitruunaperhosia ei juuri tavata.

Elinympäristö ja elintavat

Sitruunaperhonen elää paitsi kulttuuriympäristöissä, pihapiireissä, puutarhoissa, myös luonnonympäristöissä kuten metsien reunoilla. Keväällä ensimmäisen sukupolven naaraat munivat munat heti, kun toukkien ravintokasvit, paatsamat, tulevat lehteen tarjoten toukille suojaa ja ravintoa. Alku- ja keskikesän aikana munat kehittyvät toukiksi. Täysikasvuiset toukat koteloituvat ja kuoriutuvat loppukesällä toisen sukupolven aikuisina, jotka lentävät heinä-syyskuulla. Syyskuulla lento vaimenee ilmojen viiletessä ja perhoset hakeutuvat talvehtimispaikkoihin, josta ne taas kevään koittaessa huhtikuulla heräilevät.

Ravintokasvi

Sitruunaperhosen toukat ovat monofageja ja syövät korpipaatsaman (Rhamnus frangula) ja orapaatsaman (Rhamnus cathartica) lehtiä. Aikuinen yksilö syö kukkien mettä.
Rotkometsäkerttunen

Levinneisyys

Rotkometsäkerttusta tavataan kotoperäisenä Etelä-Afrikassa. Lajin esiintymisalueet ovat pirstoutuneet ja sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on luokiteltu varantuneeksi ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
Yhdyskoneisto

Yhdyskoneisto eli compound on höyrykonetyyppi, jossa on kaksi erikokoista työsylinteriä. 
Yhdyskoneistossa kattilasta tuleva höyry menee ensin korkeapainesylinteriin, josta edelleen laajempaan matalapainesylinteriin. Järjestelmä on yksinkertaisempi rakentaa kuin kaksoiskoneisto. Vetureissa menetelmä oli haitaksi, tehon puute teki vetureista laiskoja kiihtymään. Sen tähden esimerkiksi Sk3 eli Mummo -vetureissa on kuljettajan puoleisessa kyljessä erityinen ohitus- eli piiskaventtiili jota käytettäessä veturi muuttui hetkeksi kaksoiskoneistolliseksi. Samoin Hr2 ja Hr3 eli Hurrikaani -vetureissa, jotka myös olivat yhdyskoneistollisia, oli hiukan kehittyneempi puoliautomaattinen Mellin -tyyppinen piiskaventtiili; se oli kytkettävä käsin päälle liikkeelle lähdettäessä mutta kytkeytyi automaattisesti päältä kun valtaventtiili suljettiin lähtökiihdytyksen päättyessä. Koneistotyyppiä edustavia vetureita on säilynyt muutamia. Yksi Sk 3 veturi, numero 400, on Suomen Rautatiemuseossa; Tk2 numero 419, on Haapamäen höyryveturipuistossa ulkoisesti kunnostettuna, Tk 2 numero  418 on muistomerkkinä Junction Cityssä, Oregon, USA ja numero 407 säilytyksessä Närpiössä. 
Samalla periaatteella toimiva compound- eli kaksipaisuntahöyrykone oli toisaalta mainittujen ominaisuuksiensa takia hyvin tyypillinen tervahöyryissä ja muissa pienissä höyrylaivoissa, kuten Savonlinnan maakuntamuseossa näytteillä olevassa höyrylotja Mikossa.
Iisakinkirkko

Varhaisvaiheet

Alkuperäinen Iisakinkirkko oli pieni puukirkko, jossa Pietari I ja Katariina I vihittiin vuonna 1712. Se sijaitsi lähellä Amiraliteettia. Seuraava kivestä tehty rakennus nousi nykyiselle Dekabristien aukiolle Vaskiratsastajan paikalle, mutta tulipalo vaurioitti sitä ja se purettiin pian. Kolmannen kirkon rakensi Antonio Rinaldi kauemmas Nevajoesta nykyiselle paikalle, mutta se alkoi sortua soisessa maastossa ja työt keskeytettiin. Auguste de Montferrand (1786–1858) sai tehtäväkseen suunnitella uuden, entistä komeamman Iisakinkirkon, joka on järjestyksessä neljäs samanniminen rakennus Pietarissa. Hanke venyi, eikä kirkko ehtinyt valmistua hänen elinaikanaan.

Neuvostovallan aika

Lokakuun vallankumous tiesi lopun alkua kirkolliselle toiminnalle. Neuvostovalta sulki kirkon 1928, ja se jäi rappiolle. Paljon esineistöä siirrettiin muualle. Leningradin piirityksen aikana rakennus kärsi vahinkoja kranaattitulesta, jonka jäljet ovat vieläkin nähtävissä portiikkien punagraniittisissa pylväissä. Sodan alkaessa kirkon kullatut kupolit maalattiin tummanharmaiksi, jotta ne eivät toimisi vihollisen maamerkkeinä. 
Kirkosta tehtiin 1931 ateismin museo, jollaisena se toimi vuoteen 1986. 1950- ja 1960-luvuilla suoritettiin mittavat kunnostustyöt. Kupolien sota-aikainen maalaus poistettiin tässä yhteydessä.

Jälleen kirkkona

Vuodesta 1990 alkaen katedraalissa on jälleen pidetty jumalanpalveluksia säännöllisesti, tosin kirkon pääalttarilla vain suurina juhlapyhinä (kuten pääsiäisenä). Katedraalissa ollut Foucault’n heiluri on nyttemmin poistettu.
Vuonna 2015 Venäjän ortodoksinen kirkko olisi halunnut sen omaan käyttöönsä, mutta Pietarin kaupunki ja museon johto vastustivat, ja se jäi museoksi. Tammikuussa 2017 Pietarin kaupunki ilmoitti, että kirkko siirtyy valtiolta Moskovan patriarkaatille.

Kirkon koristelu

Kirkon koristeluun osallistuivat aikansa kuuluimmat venäläiset tai venäläistyneet taiteilijat: kuvanveistäjät Ivan Vitali, Pjotr Klodt, Nikolai Pimenov, maalarit Karl Brjullov, Fjodor Bruni. Alkuperäiset öljymaalaukset alkoivat hyvin varhaisessa vaiheessa tuhoutua kosteudesta, ja ne korvattiin myöhemmin mosaiikeilla. Kirkon interiööri on, toisin kuin ulkopuoli, hyvin rikkaasti koristeltu marmorilla, malakiitilla ja lasuriitilla. Kirkon ulko-ovet ovat kopio Lorenzo Ghibertin Firenzen kastekappeliin tekemistä ovista.
Kirkon alttari-ikonina on ylösnoussutta Kristusta esittävä, joskus maailman suurimmaksi väitetty lasimaalaus.
Hiekkalaatikkopeli

Hiekkalaatikkopeli on abstrakti määritelmä, jossa pelaajan tekemisiä ohjataan vain vähän tai ei lainkaan. Hiekkalaatikkopelissä voi olla laajalti eri pelisuunnittelun elementtejä avoimesta pelimaailmasta epälineaariseen rakenteeseen. Hiekkalaatikkopelin tekeminen vaatii enemmän kehitystä ohjelmistotasolla, jotta se tukee erilaisia pelitapoja. Varhaiset seikkailupelit kuten Adventure muuttivat totuttua pelimekaniikkaa ja pelaajalla ei ollut enää tarvetta pelata kelloa vastaan: peliä pystyi pelaamaan viihteellisemmin.
Hiekkalaatikkopeleissä on myös jossakin määrin rakentamisen ominaisuuksia alkaen vuoden 1981 videopelistä Utopia. Lisäksi peleissä voi olla simulaatiopelin aineksia.
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1957

Maakuntasarja

Sarjassa lohkoja oli kaikkiaan 8, kuudessa 8 joukkuetta, muissa 7 ja 9. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, ja kaikki lohkovoittajat nousivat Suomensarjaan
Herttuakeijuahven

Koko ja ulkonäkö

Herttuakeijuahven kasvaa noin 6–8 senttimetriä pitkäksi. Vartalo on edestä vaaleanpunainen, takaa oranssinkeltainen. Evät ovat tummemmat.

Käyttäytyminen

Herttuakeijuahven on aggressiivinen laji ja puolustautuu itseään suurempia kaloja vastaan. Se sopii muuten riutta-akvaarioon, mutta syö sieltä katkaravut ja viuhkamadot.

Ravinto

Herttuakeijuahvenet syövät pieniä äyriäisiä.
Satakieli

Koko ja ulkonäkö

Satakielen pituus on noin 17 senttimetriä ja paino 23–30 grammaa. Satakieli on selkäpuolelta tasaisen harmaanruskea ja alhaalta harmaasta vaaleaan. Rinnassa on selvää tummaa täplitystä. Pyrstö on punaruskea ja silmä suuri ja tumma. Sukupuolten välillä ei ole ulkonäköeroa.
Varoitusääniä ovat voimakkaat ”jiiih” ja kaliseva ratina.  Laulu on erittäin voimakas säkeistö, joka tyynellä säällä voi vesistön ylitse kuulua jopa kilometrien päähän (äänenvoimakkuus parhaimmillaan jopa 100 desibeliä). Lintu laulaa enimmäkseen öisin. Laulu on aktiivisinta toukokuussa ja kesäkuun alussa. Pesimättömät koiraat laulavat aktiivisesti juhannukseen asti.
Vanhin suomalainen rengastettu satakieli on ollut 7 vuotta 1 kuukautta vanha. Euroopan vanhin on ollut vähintään 8 vuoden 10 kuukauden ikäinen saksalainen yksilö.

Levinneisyys

Satakieli on levinnyt suureen osaan Eurooppaa ja Aasiaa. Talvehtimisalueena sillä on Itä- ja Kaakkois-Afrikka. Viimeisin jääkausi erotti satakielet kahdeksi erillispopulaatioksi, jotka kehittyivät eri lajeiksi. Satakieli on näistä pohjoisempi, etelänsatakieli eteläisempi.
Suomessa satakieli levisi voimakkaasti 1900-luvulla. Nykyisellään lajin asuinalue käsittää lähes koko Etelä- ja Keski-Suomen aina Oulun korkeudella asti, kun 1800-luvulla satakieli pesi vain Kaakkois-Suomessa. Suomessa pesii noin 20 000 paria, Euroopassa 830 000 – 1 miljoona paria.

Elinympäristö

Satakieli elää tiheissä tuomi-, leppä- ja pajupöheiköissä, joissa se myös pesii. Vesistön läheisyys on perusedellytys.

Lisääntyminen

Naaras munii maassa olevaan pesään 4–6 munaa, joita naaras hautoo touko- tai kesäkuussa noin 14 vuorokautta. Emot ruokkivat poikasiaan jopa 2–3 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä alle 2 viikon ikäisinä.

Ravinto

Madot, hyönteiset ja toukat.
Olli Nepponen

Olli Erik Nepponen (s. 22. syyskuuta 1940 Turku) on mikkeliläinen prikaatikenraali ja aiempi kokoomuksen kansanedustaja Etelä-Savon vaalipiiristä. Hänet valittiin eduskuntaan ensi kerran vuoden 1999 vaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää tullut valituksi. Nepponen oli myös Mikkelin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Nepponen valmistui Kadettikoulusta upseeriksi 1962. Hän oli kouluttaja vuoteen 1967. Hän toimi Karjalan prikaatin jääkäripataljoonan komentajana 1981–1983, Porin prikaatin komentajana 1988–1992 ja Mikkelin sotilasläänin komentajana 1993–1998. Vuonna 1996 Nepponen ylennettiin prikaatikenraaliksi.
Helmikuussa 1998 Nepponen nimitettiin Turun ja Porin sotilasläänin komentajaksi, mutta nimitys peruttiin jo saman kuun aikana, kun selvisi, että hän oli jäänyt muutama kuukausi aiemmin kiinni rattijuopumuksesta ja salannut sen esimiehiltään. Hän erosi puolustusvoimien palveluksesta marraskuussa 1998. Tämän jälkeen hän siirtyi politiikkaan.
Nepponen toimi Suomen Ampumahiihtoliiton puheenjohtajana vuosina 2011–2016. Hän joutui jättämään paikkansa hävittyään Kalle Lähdesmäelle puheenjohtajavaalissa äänin 49–40.
Nepposella on kaksi lasta.
Vuorijärvi (Kangasala, Vuorenkulma)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Sinivuoren kaakkoisrinteessä heti sen lakialueen alla. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Järven luoteispuolella sijaitsee entinen maatila. Sinne tulee tie Oriveden Mulkoilan suunnalta.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pajulanjärven valuma-alueeseen (35.762) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 166,8 metriä mpy. Sen laskuoja Holpuunoja lähtee sen itärannasta ja se laskee Sinivuoren rinteitä alas kaakkoon päin, kunnes se yhtyy Korvenojaan. Tämä laskee Pajulassa Pajulanjärven Pertunselkään. Ojalle tulee pudotusta 60,8 metriä.
Я

Historia

Я on syntynyt kahden muinaisen kyrillisen kirjaimen yhdistyessä. Toinen näistä on ІА, joka on kirjainten І ja А ligatuuri ja on ollut äänteen /ja/ merkki, ja toinen kirjain on Ѧ. Ajan myötä kirjainten ІА ja Ѧ foneettinen ero hävisi ja kumpikin niistä korvattiin kirjaimella Я Pietari Suuren vuonna 1708 käyttöön ottamassa kyrillisessä kirjaimistossa.

Ääntäminen

Я ääntyy tavallisesti vokaalina /a/, /ja/ tai /jʌ/. Sen äännearvo on bulgariassa /a/ tai /ja/, marissa /a/, ukrainassa /jʌ/, valkovenäjässä /ja/ ja venäjässä /a/ tai /ja/. Venäjässä painottomassa tavussa sanan alussa ja konsonantin jälkeen я äänetään i:n suuntaan. Esimerkiksi sanoissa язык (jizik = kieli) ja прямой (primoi = suora). Suomensukuisissa kielissä Я käytetään korvaamaan ä -äännettä.