google/wiki40b huggingface dataset:
SFS 6002 -sähkötyöturvallisuuskoulutus

Perusperiaatteet

Ennen kuin sähkötöitä ryhdytään tekemään, on arvioitava laitteistosta mahdollisesti aiheutuvat riskit. Sen jälkeen määritellään kuinka käyttötoimenpiteet tai varsinaiset työt tehdään, ja kuka ne saa tehdä, jotta henkilö- ja laiteturvallisuus säilyy. Toiminnanharjoittamisesta on tehtävä ilmoitus sähköturvallisuusviranomaiselle Tukesille, ennen kuin sähkötyöt aloitetaan ensimmäisen kerran.
Suomessa sähkötöitä saavat tehdä työn vaativuudesta riippuen joko maallikot, opastetut henkilöt tai sähköalan ammattilaiset. Arvioinnista vastaa sähkötöiden johtaja tai hänen valtuuttamansa henkilö, kuten työnjohtaja tai projektinjohtaja.
Sähköurakointia aloittaessa toiminnanharjoittajan on huolehdittava yhteydenpidosta muiden henkilöiden kanssa ja opastaa heitä tarvittaessa. Sähkölaitteistoa ei saa kytkeä uudelleen jännitteiseksi pelkästään annettujen merkkien tai ennalta sovitun kellonajan perusteella.
Työkalujen, varusteiden ja laitteiden on täytettävä kansallisten standardien mukaiset vaatimukset.
Turvallisen työskentelyn takaamiseksi tulee sähkölaitteistoissa olla käytettävissä ajan tasalla olevat piirustukset ja muut dokumentit. Sähkötyön aikana esiintyvistä vaaroista on varoitettava tarvittaessa kilvillä.

Jännitetyö

Jännitetyö on pien- ja suurjännitteellä tehtävä sähkötyö, jossa työnkohteen tekijä tarkoituksellisesti koskettaa jännitetyökaluilla jännitteista osaa tai työkohteen tekijä ulottuu kehon osilla, työkaluilla, laitteilla ja varusteilla jännitetyöalueen sisäpuolelle.
Jännitetyön tekemisen edellytykset tulee aina tarkistaa aina etukäteen sähköalan ammattihenkilöltä tai opastetulta henkilöltä, joilla kuuluu olla erityiskoulutus jännitetyön suorittamiseen. Ohjeiden antamisesta ja lupien myöntämisestä päättää sähkötöiden johtaja tai käytönjohtaja.
Mauri Leivo

Mauri Leivo (s. 1962) on suomalainen luontovalokuvaaja ja -kirjoittaja. Hän on koulutukseltaan biologi ja pitää luontoaiheisia valokuvanäyttelyitä ja luentoja ja toimii luonto-oppaana. Lehtiartikkeleiden lisäksi hän on tehnyt useita kirjoja. Valokuvauksen hän aloitti 1970-luvulla ja on 2000-luvulta alkaen ollut ammattivalokuvaaja. Teoksesta Lintujärvi hän sai WWF:n vuoden Luontokirja 2006 -palkinnon.
Kärkisten silta

Suunnittelumaisema

Kärkistensalmi ylitettiin ennen lossilla, jonka liikenne ruuhkautui etenkin kesäviikonloppuisin. Tukinuitto aiheutti katkoja lossin liikennöintiin. 1980-luvun loppupuolella tehdyssä selvityksessä todettiin, että sillan rakentaminen tulee kannattavaksi, koska ylläpitokustannuksissa säästetään ja liikenteen palvelutaso säilyy. 
Maisemallisesti ja vesiliikenteen puolesta vaativaan paikkaan sijoittuvan sillan rakentamiseksi järjestettiin avoin aatekilpailu vuonna 1990. Kilpailun voitti Insinööritoimisto Sormunen & Uuttu, pääsuunnittelijana diplomi-insinööri Raimo Sormunen ja avustajina professori Michel Virlogeux ja johtaja Claude Servant Ranskasta sekä arkkitehti Erkki Kairamo. Sormunen & Uuttu myös suunnitteli sillan. Sen urakoi YIT, ja se maksoi kaikkiaan noin 17,6 miljoonaa euroa.

Tekniset tiedot

Kärkisten sillan pääjänne on 240 metriä, se on Raippaluodon sillan jälkeen Suomen toiseksi pisin. Silta on kokonaispituudellaan 787 metriä Suomen kolmanneksi pisin silta Raippaluodon sillan ja Tähtiniemen sillan jälkeen. H-kirjaimen muotoisten pylonien korkeus vedenpinnasta on 96 ja 69 metriä. Betonisten pylonien jalkojen poikkileikkaus on kolmion mallinen. Sillan alituskorkeus on 18,5 metriä. Sillan hyötyleveys on 12 metriä, josta 9 metriä on ajorataa, loppu jää kevyelle liikenteelle.
Sillassa on kaikkiaan 15 tukea. Päijänteen itärannalla olevaa maatukea lukuun ottamatta Kärkisten silta on perustettu kallion varaan. Pyloneiden alla on kaivinpaalut, ja neljä tukea on paalutettu teräspaaluin. Sillan pääpalkit, kaksi 1,6 m korkeaa I-palkkia ovat terästä.
Kärkisten siltaa pidetään kokonaisvaikutelmaltaan virtaviivaisena ja keveän näköisenä.

Poliittinen valmistelu

Kärkisten siltahankkeen taustalla toimi aktiivisesti Ahon hallituksen sisäministeri Mauri Pekkarinen, jonka vaalipiiriin Korpilahti kuuluu.
Oksjärvi (Tammela)

Maantiede

Järven pinta-ala on 303 hehtaaria ja sen pituus on 2,6 kilometriä ja leveys 1,4 kilometriä. Siihen laskee ojia eri suo- ja peltomailta. Peltojen vesiä laskee muun muassa Hangaslahteen ja Sammaleenlahteen. Ojia laskee myös Korkeanäyräänsuolta, Saarisuolta, Laihansuolta, Kotamäensuolta ja Isoltasuolta. Hangaslahteen laskee Kelhunlammin ja Maailmanlammin yhteinen laskuoja ja Nikuniemen viereen laskee Laihanlammin laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla Jokisuunlahdessa, josta saa alkuunsa 4 kilometriä pitkä Oksjoki, joka laskee Pehkijärveen.
Järven rantaviiva on 11,9 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Monin paikoin ranta on soistunutta. Rannoille on rakennettu runsaasti loma-asuntoja, joille johtaa tiet muun muassa Kuivajärveltä ja valtatieltä 10.
Järvessä on yhteensä 5 saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,24 hehtaaria ja rantaviivan yhteispituus on 410 metriä. Saarista neljä on yli aarin kokoisia ja yksi on näitä pienempi. Saaret sijaitsevat rantojen tuntumassa, mutta Selkäsaari sijaitsee ulapalla. Järvi on hyvin matala, koska keskisyvyys on vain 2,6 metriä. Syvin kohta sijaitsee 500 metriä Syvälahdesta luoteeseen.

Luonnontila

Oksjärvi on matala ja humuspitoinen järvi, jonka rehevöitymistaso on vielä siedettävä. Silti verkot voivat likaantua, mikä saattaa johtua levästä tai oheisen suomaaston humuksesta. Matala jävi ei kesäisin kerrostu lämpötilojen mukaan, mutta talvella syntyy jään alle kerrostuneisuutta. Pohjassa esiintyy toisinaan hapettomuutta, mikä nostaa fosforipitoisuuksia vedessä.
Vuoden 2013 koekalastuksen perusteella järvessä on seuraavia kalalajeja: ahven, kuha, kiiski, hauki, made, särki, salakka, pasuri ja lahna. Ahventa ja särkeä on yksilöinä ja elopainoina eniten. Kuhaa on istutettu ainakin vuosina 2003−2012 ja siikaa vuosina 2002−2006. Täplärapuja on istutettu vuosina 2000−2009.

Kunnostustoiminta

Järven asukkaat perustivat vuonna 2001 Oksjärven suojeluyhdistyksen. Sen toimintaan kuuluu järven vedenkorkeuden ja laadun seuranta, vesikasvillisuuden niittäminen ja laskuojien saostusaltaiden huoltaminen.

Virkistys

Järven pohjoisrannalla on Tammelan kunnan omistama leirikeskus.

Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Oksjärven nimi kirjoitettiin "Ox järvi". Sen rantoja oli raivattu niityiksi vain Hangaslahdessa ja Sammaleenlahdessa, mutta itärannalla Okslahdessa sijaitsi tuolloin yksinäinen torppa. Järven laskujoki luikerteli soisessa maastossa Pehkijärveen.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimeksi oli kirjoitettu venäjäksi Oksjärvi. Järven vedenpinnankorkeudeksi oli merkitty 52,4 saschenia. Sammaleenlahdessa sijaitsi tuolloin Leivomäen torppa.
Dirck Hals

Dirck Hals (19. maaliskuuta 1591 Haarlem – 17. toukokuuta 1656) oli hollantilainen taidemaalari. Halsin teokset käsittelivät usein humoristisia aiheita sekä erilaisia juhlatilanteita tai tapahtumia. Frans Hals oli Dirck Halsin isoveli.

Elämä ja teokset

Hals syntyi Haarlemissa vuonna 1591. Aikaisina vuosina Halsin opettajana toimi hollantilainen Abraham Bloemaert. Hals maalasi yleensä vain pieniä tauluja ja kuvituksia.
Lumedemokratia

Lumedemokratia on Katja Boxbergin ja Taneli Heikan pamflettikirja, joka ilmestyi vuonna 2009 WSOYn Barrikadi-sarjassa.
Pohjois-Ii

Pohjois-Ii on kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee Iin kuntakeskuksesta viisi kilometriä pohjoiseen Iijoen pohjoisella puolella. Kylässä on noin 850 asukasta ja se on valittu Vuoden kyläksi vuonna 2009. Pohjois-Ii mainitaan asiakirjoissa kylänä 1500–1600-lukujen vaihteessa, jolloin taloryhmät alettiin veroluetteloissa erottaa Iin Haminan taloista. Kylässä on oma koulu ja sillä on kyläsuunnitelma ajalle 2003–2018.
Frank Vatrano

Amatööriura

Vatrano kävi yliopiston Springfieldissä, jossa valmistui vuonna 2010. Hän pelasi Boston Bruinsin juniorijoukkueessa, jossa teki kaudella 2009–2010 kahdeksan maalia ennen kuin siirtyi USA Hockey National Team Development Programiin. Vatrano palasi Bruinsin juniorijoukkueeseen, ennen kuin siirtyi seuraavaksi kaudeksi Massachusetts Amherstin yliopistoon. Kaudella 2014–2015 Vatrano aloitti ammattilaisuransa tekemällä kolmivuotisen tulokassopimuksen Boston Bruinsin kanssa 12. maaliskuuta 2015. Hän siirtyi kauden 2014–2015 lopuksi Bruinsin AHL-farmiseura Providence Bruinsiin.

Ammattilaisura

Bruinsin harjoitusleirin jälkeen Vatrano aloitti tulokaskautensa Providencessa Bruinsissa. Vatrano aloitti kauden 2015–2016 ollen AHL:n maalipörssin kärjessä kymmenen ottelun jälkeen kymmenellä maalillaan, ansaiten kuukauden tulokkaan palkinnon. Hyvän kauden aloituksen jälkeen Vatrano sai kutsun Bostonin NHL-kokoonpanoon 6. marraskuuta 2015. Seuraavana päivänä hän teki debyyttinsä ja iski myös ensimmäisen maalinsa Bostonin hävitessä Montreal Canadiensille lukemin 4–2. Myöhemmin Vatrano teki toisen maalinsa ratkaistuaan jatkoajalla ottelun Detroit Red Wingsiä vastaan. 
Vatrano pelasi Bostonissa helmikuuhun 2018 saakka, jolloin siirtyi Florida Panthersiin vaihdossa Bostonin 3. kierroksen varausvuoroon 2018.
Punarintamesikko

Levinneisyys

Punarintamesikkoa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu melko yleisestä yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Matti Grönberg

Matti Tapani Grönberg (s. 3. joulukuuta 1957 Vesilahti) on suomalainen tuottaja ja ohjaaja. Hän työskentelee Yleisradiolle, jonka tuotannoista hän on ohjannut mm. Kummeli- ja Mankeli-televisiosarjoja. Elokuvapuolella hän on vastannut kolmen Kummeli-elokuvan ohjaamisesta; Kummeli Stories (1995), Kummeli Kultakuume (1997) ja Kummeli Alivuokralainen (2008). Grönberg on myös ohjannut neliosaisen Semmarit-sarjan vuonna 1997.
Berjozovo

Historiaa

Venäläiset perustivat vuonna 1593 (1592) hantien asutuksen paikalle Berjozov-nimisen linnoituksen, joka toimi Obin alajuoksun väestön verotuksen tukikohtana. Vuonna 1782 siitä tuli Tobolskin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1700-luvulta 1900-luvun alkuun saakka Berjozov oli tunnettu poliittisesti epäluotettavien henkilöiden karkotuspaikka. Sen kuuluisimpia vankeja oli ruhtinas Aleksandr Menšikov. Puhelinyhteys kaupunkiin vedettiin vuonna 1913.
Vuonna 1926 paikkakunta alennettiin kyläksi. Vuonna 1953 sen läheltä löydettiin suuria kaasuesiintymiä (Berjozovon kaasukenttä). Kaupunkityyppisen taajaman statuksen se sai 1954.

Nähtävyyksiä ja nykypäivää

Siellä on kansanperinnettä esitelevä kotiseutumuseo.
Sydämensiirto

Sydämensiirto on toimenpide, jossa potilaalle annetaan elinsiirrossa uusi sydän. Yleisesti ottaen se varataan henkilöille, joilla elinajan ennuste on ilman siirrännäistä alle vuoden ja jotka eivät sovellu muuhun hoitoon tai eivät ole hyötyneet muusta hoidosta. Noin prosentti sydämen vajaatoiminnasta kärsivistä saa vuosittain uuden sydämen. Sydämensiirron yleisin syy on idiopaattinen kardiomyopatia (54 %), jota seuraa iskeeminen kardiomyopatia (45 %). Prosentti sydämensiirtopotilaista kärsii synnynnäisistä sydänvioista tai muista sairauksista.
Christian Barnard toteutti ensimmäisen onnistuneen sydämensiirron ihmiselle Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa 3. joulukuuta 1967. Potilas oli Louis Washkansky. Hän kuoli 18 päivää myöhemmin keuhkokuumeeseen, jolle hän altistui immuunipuolustusta heikentävän lääkityksensä johdosta.
Suomen ensimmäisen sydämensiirron teki professori Severi Mattila vuonna 1985. Mattila teki myös Suomen ensimmäisen blokkisiirron.
Nykyisin noin 88 % sydämensiirtopotilaista on elossa vielä vuoden kuluttua siirrosta, 72 % viiden vuoden kuluttua, lähes 50 % kymmenen vuoden kuluttua ja 16 % kahdenkymmenen vuoden kuluttua.
Blokkisiirto tarkoittaa yhdistettyä sydämen- ja keuhkonsiirtoa.
Kukonlaulusta kukonlauluun

Vastaanotto

Aikalaisarvioissa hämmästeltiin elokuvan ankaraa huviveroa ja sitä että se kiellettiin lapsilta. Molempiin tuli muutos, ennen kuin elokuva sai Helsingin-ensi-iltansa.
Patryk Wronka

Seuraura

Wronka on Podhale Nowy Targin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten kakkosjoukkueessa 16-vuotiaana Puolan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligassa kaudella 2012–2013. Kaudella 2013–2014 Wronka debytoi Podhalen PHL-joukkueessa, jossa hänen tulokaskautensa toi 46 runkosarjaottelussa tehot 8+22=30. Wronka oli joukkueen paras syöttäjä Piotr Kmiecikin kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Kauden 2014–2015 päätteeksi Wronka voitti PHL-pronssia. Kaudella 2015–2016 hän oli Podhalen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 13+29=42. Pudotuspeleissä Wronka oli joukkueen paras pistemies tehoilla 5+6=11. Hänen kautensa päättyi taas pronssiin.
Kaudeksi 2016–2017 Wronka siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan tšekkiläisjoukkue Orli Znojmon riveihin.

Maajoukkueura

Wronka edusti Puolaa IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti pronssia. Wronka valittiin koko turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistökentälliseen. Hän pelasi myös Pyeonchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa. Yhteensä Wronka on pelannut 20 A-maaottelua tehopistein 3+9=12.
Wronka pelasi myös alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014 sekä IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän toimi Puolan kapteenina ja voitti pronssia. Wronka oli joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+5=7. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013.

Muuta

Wronkan isä Adam on pelannut myös jääkiekkoa. Patrykin isoisä oli 1970-luvun Puolan maajoukkuehyökkääjä Tadeusz Kacik.
Luotsikatu

Luotsikatu (ruots. Lotsgatan) on katu Helsingissä, Katajanokan kaupunginosassa. Se ulottuu nykyisin Satamakadulta Vyökadulle. Aikaisemmin se jatkui länsipäässään Tove Janssonin puiston (ent. Katajanokanpuiston) läpi Kanavakadulle lähelle Uspenskin katedraalia, mutta tämä länsiosa on muutettu puistokäytäväksi. Luotsikatua reunustavat rakennukset on rakennettu pääosin 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa, ja ne edustavat jugend-tyyliä. Rakennuksien arkkitehteihin lukeutuvat muun muassa Eliel Saarinen, Herman Gesellius ja Armas Lindgren, jotka ovat suunnitelleet Luotsikatu 1:n (Tallbergin talo) ja 5:n (Eol), sekä Selim A. Lindqvist, joka on suunnitellut Luotsikatu 2:n (Aeolus).
Thomas Nuttall

Thomas Nuttall (5. tammikuuta 1786, Long Preston, Yorkshire–10. syyskuuta 1859, St Helens, Lancashire) oli englantilaissyntyinen, Yhdysvalloissa vaikuttanut kasvi- ja eläintieteilijä.
Nuorena Nuttall työskenteli Englannissa muutaman vuoden kirjanpainajaharjoittelijana. 1808 hän muutti Yhdysvaltoihin ja teki siellä elämäntyönsä. Philadelphiassa hän tutustui professori Benjamin Smith Bartoniin, joka oli tuolloin hyvin arvostettu luonnontieteilijä, ja jonka rohkaisusta Nuttall suuntasi intohimonsa luonnontieteisiin.
1810 hän teki tutkimusmatkan Suurille Järville. 1811 hän osallistui John Jacob Astorin rahoittamalle matkalle Missourin yläjuoksulle, jolla Nuttall ystävystyi englantilaisen kasvitieteilijän John Bradburyn kanssa, joka keräsi kasveja Liverpoolin kasvitieteelliseen puutarhaan.
Englannin ja Yhdysvaltain välien kiristymisen vuoksi Nuttall joutui palaamaan Lontooseen, jossa hän järjesti suuren kasvikokoelmansa. 1815 hän palasi Amerikkaan. 1818–1820 hän retkeili Arkansasjoella ja Red Riverillä. 1825 hän sai kuraattorin viran Harvardin yliopiston kasvitieteellisestä puutarhasta.
1834 hän erosi virastaan ja lähti uudelle retkelle länteen, kartoittaen Kansasin, Wyomingin ja Utahin kasvillisuutta. Joulukuussa 1834 Nuttall purjehti Havaijille, josta hän palasi seuraavana keväänä, ja tutki Tyynenmeren rannikkoa Yhdysvaltain luoteis- ja länsiosissa.
1836–1841 Nuttall työskenteli Philadelphian luonnontieteiden akatemiassa. Setänsä kuoltua hän palasi Englantiin joulukuussa 1841. Samoihin aikoihin tuli painosta hänen Yhdysvaltojen puita käsittelevä kirjansa, jossa ensimmäistä kertaa esiteltiin kaikki Yhdysvaltain puulajit.
Nuttall kuvaili ja nimesi suuren määrän kasveja ja myös eläimiä, linnuista muun muassa korpirastaan.
Harvardin yliopistoon perustettiin lintutieteellinen yhdistys The Nuttall Ornithological Club, joka ryhtyi julkaisemaan lintulehteä Bulletin of the Nuttall Ornithological Club vuonna 1876. Lehti on nykyisin nimeltään The Auk, eräs maailman arvostetuimmista 
lintutieteellisistä julkaisuista.
Jan Nyquist

Teatteriura

Nyquist on ollut näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa.

Ohjaukset

Nyquist on ohjannut neljä vuotta Iitin Harrastajateatterissa. Ensimmäisen vuoden hän ohjasi ilman vaimoaan, mutta sitten he alkoivat ohjata yhdessä. Hänen ohjauksiaan ovat näytelmä Olviretki Schleusingenissa (2004), Tuhkimo (2005), Melkein Sulosilmä (2006) ja Hunttalan Matti (2007). Vaimonsa Kati Nyquistin kanssa hän on ohjannut myös Kouvolan Kesäteatteriin vuosina 2006–2007 näytelmissä Naisten hurmaaja (2006), ja  Vinski ja Vinsentti (2007). Nyquistit ovat ohjanneet myös iittiläisessä nuortenteatterissa Teatteri Lapanen.
Skidzel

Liikenneyhteydet

Skidzel sijaitsee maanteitse 30 kilometriä Hrodnan kaupungin itäpuolella. Hrodnasta Minskiin vievä valtatie M6 jakaa kaupungin pohjoiseen ja eteläiseen osaan. Lidaan on tätä valtatietä seuraten runsas 80 kilometriä ja Minskiin noin 240 kilometrin matka. Kaupungin eteläisessä osassa sijaitsee Valko-Venäjän rautateiden Hrodna- Masty -osuuden asema Skidel (53°34′19.9″N, 24°13′28.1″E ). Linja-autoasema on puolestaan valtatien pohjoispuolessa osassa kaupunkia (noin 53°34′55″N, 24°14′45″E ). Hrodnan lentoasema (Obuhovo) sijaitsee noin 17 kilometriä Skidzelin keskustan länsipuolella. Vesistönsä puolesta kaupunki kuuluu Niemen-joen valuma-alueeseen; joen sivuhaara Kotra (ven. Котра) virtaa kaupungin länsilaidalla.
Georgian Bay Islandsin kansallispuisto

44°52′40″N, 79°29′0″W
Georgian Bay Islandsin kansallispuisto on Kanadassa, lähellä Honey Harbouria ja Port Severniä, saaristossa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuiston alueeseen kuuluu kaikkiaan 59 saarta ja luotoa, jotka ovat osa 30000 saarta käsittävää saaristoa. Alueella elää monia sammakko- ja matelijalajeja, kuten viisijuovaskinkki ja suokalkkarokäärme. Alueen suurin saari on Beausoleil. Sen maasto on kallioista ja se sijaitsee tuulisella paikalla, missä kasvaa vain tuulen vaikutusta kestäviä puulajeja. Saaren eteläosassa maaperä on kallkkikiveä.
Alsou

Alsou (oikealta nimeltään Alsu Rälif qızı Abramova, ven. Алсу́ Рали́фовна Абра́мова, ent. sukunimi Safina) (s. 27. kesäkuuta 1983 Bugulma, Tataarien ASNT, Neuvostoliitto) on brittiläis-venäläinen tataarilaulaja ja näyttelijä. Hän on saanut arvonimen "Tatarstanin kansantaiteilija".
Erityisen kuuluisa Alsou on kotimaassaan Venäjällä, mutta myös muualla entisen Neuvostoliiton alueella sekä Saksassa, Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Vuonna 2000 Alsou sijoittui Eurovision laulukilpailussa toiseksi kappaleella ”Solo”. Hän juonsi Moskovassa pidetyn Eurovision laulukilpailujen finaalin vuonna 2009 Ivan Urgantin kanssa.
Alsoun isä Ralif Safin on varakas öljypohatta ja Venäjän parlamentin ylähuoneen jäsen.
Alsou nimettiin Unescon rauhanlähettilääksi  7. heinäkuuta 2011 tunnustuksena hänen sitoutumisestaan ​​auttaa kaikkein heikoimmassa asemassa olevia ihmisiä kaikkialla maailmassa, hänen hyväntekeväisyyteen tähtäävästä toiminnasta lapsuuden kehityksen hyväksi ja hänen omistautumistaan Unescon ihanteisiin ja tavoitteisiin.
Davenport

Historia

Intiaanipäällikkö Mustan Haukan (engl. Black Hawk) aikana valkoiset kävivät intiaanien kanssa useita kahakoita vuosina 1831–1832 ja lopulta päällikkö Kekouk kirjoitti nimensä asiakirjaan, jolla intiaanit luovuttivat 50 mailia leveän kaistaleen Mississippi-joen rantaviivaa Yellow Riveriltä aina Des Moines -joelle etelässä. Tämä asiakirja tunnetaan nimellä Black Hawk Purchase, ja sitä seurasi uudisasukkaiden muutto alueelle. Vuonna 1836 maaston tutkimukset oli saatu päätökseen ja alueen väestömäärä alkoi hiljalleen kohota.
Alueen nimeksi tuli kenraali George Davenportin mukaan Davenport. Osa uuden kaupungin kaduista sai intiaanikieliset nimet. Vuonna 1850 liikennöinti Mississippi-joella oli muuttunut sen verran turvalliseksi, että siirtolaisvirtojen määrä kasvoi huomattavasti. Useimmat varhaisista siirtolaisista olivat Amerikassa syntyneitä ja kotoisin Uudesta Englannista. 1850-luvulla alueelle muutti paljon myös saksalaista ja englantilaista alkuperää olevia uudisasukkaita. Kun Rock Island Railroad -yhtiö rakensia alueelle rautatien vuonna 1856, siirtolaisvirrat kasvoivat entisestäänkin.
Sloveeni

Kielioppi

Sloveenissa on kuusi sijamuotoa ja kolme kieliopillista sukua.
Muista slaavilaisista kielistä sloveeni eroaa siten, että siinä on yksikön ja monikon lisäksi edelleen duaali, tasan kahta asiaa tarkoittava kieliopillinen luku, joka on muista kielistä hävinnyt.

Historia

Sloveeni jakaantuu kymmeniin murteisiin, jotka eroavat toisistaan niin paljon, että ymmärtäminen saattaa olla vaikeaa. Esimerkiksi itäisimmällä prekmurščinan tai prekmursko narečje -murteella, jota puhutaan Prekmurjessa ja Unkarissa, on noin 80 000 puhujaa. Sillä oli myös 200 vuoden ajan 1900-luvun alkuun asti oma kirjallinen traditionsa ja sanomalehdistö. Toinen standardi-sloveniasta merkittävästi eroava murre oli rozajanski langač (sloveeniksi rezijanščina), jota puhuttiin Resian laaksossa Italian Udinessa.
Standardi-slovenia eli ns. uusi slovenia luotiin 1800-luvun puolivälissä. Se perustuu alun perin 1500-luvulla Ljubljanassa puhuttuun kieleen, jolla Primož Trubar julkaisi ensimmäisen kirjan vuonna 1550 ja jolle Jurij Dalmatin käänsi Raamatun 1584. Kieltä vakiinnutti Jernej Kopitar vuoden 1809 kieliopillaan, mutta sen jälkeen monien sanojen oikeinkirjoitusta muutettiin vielä muinaiskirkkoslaavia vastaavaksi ja kieleen otettiin muiden slaavilaisten kielten ja kirkkoslaavin mukaiset monikkomuodot.
Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011

Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011 oli heinäkuusta 2011 vuoden 2012 puoliväliin kestänyt kuivuusjakso Itä-Afrikan alueella. Noin 10 miljoonaa ihmistä kärsi ruoan ja veden puutteesta. Erityisesti Etiopia, Kenia ja Somalia ajautuivat humanitaariseen kriisiin kuivuuden takia. Kuivuus johti satojentuhansien ihmisten kuolemaan. Viimeksi kuivuus oli yhtä kova 60 vuotta aiemmin.

Somaliassa

Keski-ja Etelä-Somaliassa kuoli arviolta 258 000 ihmistä (4,6 % väestöstä) lokakuun 2010 – huhtikuun 2012 välillä. Pahin tilanne oli touko–elokuussa 2011. Kuolleista 133 000 oli alaikäisiä. 10 % alle 5-vuotiaista lapsista kuoli. Pahiten kuivuus iski Ala-Shabeellahaan (18 % alle 5-vuotiaista kuoli), Mogadishuun (17 % alle 5-vuotiaista) ja Bayhin (13 % alle 5-vuotiaista). Somaliassa oli viimeksi yhtä paha nälänhätäkatastrofi 25 vuotta aiemmin.
Kuivuus johti karjan kuolemiin, huonompiin satoihin, työn tarpeen vähentymiseen ja kotitalouksien tulojen tipahtamiseen. Ruoan vähyyden vuoksi ruoasta joutui maksamaan liian korkealle noussutta hintaa. Hallituksen ja al-Shabaabin välinen sota ja muut väkivallanteot estivät ruokakuljetusten toimittamisen nälkäisille. Etenkin al-Shabaabin valvonnassa olleilla alueilla kärsittiin nälänhädästä pahasti.