google/wiki40b huggingface dataset:
Horst Assmy

Ura

Assmy aloitti seurajalkapallon VfB Einheit zu Pankowin juniorijoukkueissa vuonna 1947. Hän nousi lopulta DDR-Ligassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen. Vuonna 1953 Assmy siirtyi Motor Oberschöneweideen ja vaihtoi elokuussa 1954 seuraansa SC DHfK Leipzigiin. Hän ei pelannut seurassa otteluja, vaan siirtyi vielä saman kuun lopulla takaisin Oberschöneweideen. Seuraa Assmy edusti joulukuuhun 1954 saakka. Seuraavana vuonna Assmy siirtyi Oberliga-seura ASK Vorwärts Berliniin, jonka paidassa hän pelasi 102 pääsarjaottelua ja voitti DDR:n mestaruuden. Assmy edusti seuraa syyskuuhun 1959 saakka, jonka jälkeen hänellä oli neljäntoista kuukauden pelikielto. Hän jatkoi uraansa vuonna 1960 Tennis Borussia Berlinissä edustaen seuraa kauden ajan. Vuonna 1961 Assmy liittyi FC Schalken joukkueeseen ja kaudet 1962–1965 hän edusti KSV Hessen Kasselia.
Assmy edusti maansa alle 23-vuotiaiden maajoukkuetta. Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi kaksitoista kertaa tehden neljä maalia.
Jouko Salomäki

Dopingtapaus ja kavallustuomio

Salomäki kärähti hormonien salakuljetuksesta Helsinki-Vantaan lentoasemalla marraskuussa 1990, jolloin hän oli palaamassa kilpailumatkalta Viron Tartosta. Hänen laukustaan löytyi tullitarkastuksessa 300 tablettia ja 40 ampullia anabolisia steroideja. Salomäki väitti oikeudessa asianajajansa välityksellä, että hän ei tiennyt kuinka hormonit olivat joutuneet hänen laukkuunsa. Salomäki väitti jonkun laittaneen hormonit hänen laukkuunsa joko hotellihuoneessa, hotellin aulassa, bussin vieressä tai lentokentällä. Oikeudessa kuultu todistaja, Salomäen kanssa samassa hotellihuoneessa asunut kilpailutoveri, ei uskonut Salomäen salakuljettaneen hormoneja. Hänen mukaansa hormonit saattoivat joutua Salomäen kassiin hotellissa, kun Salomäki nukkui huoneessa pois humalaansa. Selitykset eivät vakuuttaneet Painiliittoa ja oikeutta. Suomen Painiliitto asetti Salomäen marraskuussa 1990 kahden vuoden kilpailukieltoon. Sittemmin Vantaan kihlakunnanoikeus langetti lisäksi Salomäelle sakkotuomion hormonien salakuljetuksesta helmikuussa 1991.
Salomäki tuomittiin Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeudessa huhtikuussa 2018 vuoden ja kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen noin 300 000 euron kavalluksesta omasta yhtiöstään.
Dystymia

Dystymia on mielialahäiriö. Se on tyypillisesti hyvin pitkäkestoinen mutta varsinaista masennussairautta lievempi tila.
Dystymiaa sairastavat osoittavat päivittäisessä elämässään selkeästi masennusta lievempiä oireita. Pitemmällä tähtäimellä sairaudella voi kuitenkin olla vakavia seuraamuksia, kuten työkyvyttömyys, syrjäytyminen tai jopa itsemurha. Sairaus heikentää joka tapauksessa potilaansa toimintakykyä ja yleistä elämänlaatua.
Dystymia saatetaan todeta, jos potilaan mieliala on ollut alentunut yli kahden vuoden verran.
Elämänsä aikana dystymiaa potee aikuisväestöstä noin 6 %. Kuten varsinainen masennus, mutta toisin kuin syklotymia, dystymia on selvästi yleisempää naisilla. Miehillä sen uskotaan esiintyvän noin 2–3 kertaa harvinaisempana. Valtaosa dystymiapotilaista sairastuu myöhemmässä elämänsä vaiheessa varsinaiseen masennukseen. Noin 50 %:lla sairastuneista dystyymisiä oireita on ilmennyt ennen 25 vuoden ikää.
Dystymiaan liittyy monesti ahdistusta, ja toisinaan taustalla on persoonallisuushäiriöitä, päihderiippuvuutta tai jokin syömishäiriö.
Dystymiaa hoidetaan pääasiassa samalla tavoin kuin masennusta: psykoterapialla ja mielialalääkkeillä.
Jalkaväkikoulu

Jalkaväkikoulu on Maasotakoulun Koulutuskeskukseen kuuluva Suomen maavoimien jalkaväen aselajikoulu, joka sijaitsee Lappeenrannassa. Se vastaa jalkaväen upseeriston ja aliupseeriston perus- ja täydennyskoulutuksesta. Jalkaväkikoulu on maavoimien aselajikouluista suurin.

Historia

Jalkaväkikoulu perustettiin 1. tammikuuta 2015 osana puolustusvoimauudistusta. Aiemmin Maasotakoulu itsessään toimi sekä puolustushaara- että jalkaväen aselajikouluna, mutta vuoden 2015 alussa siihen liitettiin myös useita muita maavoimien aselaji- ja toimialakouluja, minkä myötä perustettiin erillinen Jalkaväkikoulu osaksi uudistunutta Koulutuskeskusta.
Koulun ensimmäinen johtaja on everstiluutnantti Riku Mattila, joka toimi aiemmin pataljoonan komentajana Koulutuskeskuksessa.

Korkeakouluosasto

Jalkaväkikoulun korkeakouluosasto antaa opetusta Maanpuolustuskorkeakoulun sotatieteiden kandidaatin ja -maisterin tutkintojen maavoimien koulutusohjelman jalkaväen aselajiin suuntautuneille opiskelijoille. Jalkaväen opetus jakautuu Jalkaväkikoulun jääkäri- ja panssarintorjunta-, kranaatinheitin-, ja tiedusteluopintosuuntiin sekä Hattulan Panssarikoulun panssariopintosuuntaan. Opintosuunnista suurin on jääkäri- ja panssarintorjuntaopintosuunta noin 30 opiskelijan vahvuudellaan.
Kadetit viettävät aselajikoulussa kandidaattiopintojensa viimeisen eli kolmannen vuoden, minkä aikana he opiskelevat muun muassa aselajin kaluston ja välineistön hallintaa sekä taktiikkaa. Opiskelijat saavat valmiudet toimia rauhanajan perusyksikön kouluttajana ja sodanajan yksikön päällikkönä.
Sotatieteiden kandidaatiksi valmistumista ja luutnantiksi ylentämistä seuraa työelämäjakso puolustusvoimissa ennen maisteriopintoja. Kaksivuotisessa maisterivaiheessa aselajikoulussa opiskellaan noin kolmen kuukauden ajan toisena vuonna.

Täydennyskoulutusosasto

Jalkaväkikoulun täydennyskoulutusosasto vastaa jalkaväen palkatun aliupseeriston aselajikoulutuksesta. Opinnot koostuvat jalkaväen sotilasammatillisista opintojaksoista 1–2 ja jalkaväen mestariopinnoista.
Täydennyskoulutusosastoon kuuluu myös sotilaspoliisisektori. Sotilaspoliisikoulutus siirtyi Utin jääkärirykmentin Sotilaspoliisikoulusta Maasotakoulun alaisuuteen vuoden 2012 alussa.

Tutkimus

Jalkaväen tutkimustoimintaa harjoitettiin Maasotakoulun tutkimus- ja kehittämisosastolla ja Maataistelukeskuksessa vuoden 2014 loppuun asti. Tammikuussa 2015 toiminta siirrettiin Haminaan perustettuun Maasotakoulun alaiseen Maavoimien tutkimuskeskukseen, jossa jalkaväki on yksi kymmenestä tutkimussektorista.
Agranat-komissio

Agranat-komissio oli tutkijalautakunta, joka tutki Israelin poliittisen ja sotilaallisen johdon jom kippur -sodan (1973) edellä tekemiä virheitä. Israel oli onnistunut saavuttamaan vain täpärän torjuntavoiton Egyptin ja Syyrian yhteisestä hyökkäyksestä. Tutkijalautakunnan nimittäminen oli poliittisesti välttämätöntä, koska jom kippur -sodan alkupäivinä israelilaiset pelkäsivät häviävänsä sodan ja menettävänsä sen mukana valtionsa. Israelin johtajat eivät olleet lainkaan varautuneet sodan puhkeamiseen, vaikka jälkikäteen voitiin todeta, että selviä merkkejä arabien hyökkäysaikeista oli ollut näkyvillä jo pitkään.
Komission työn tuloksena ja sen suosituksesta Israelin puolustusvoimien esikuntapäällikkö erosi. Myös Golda Meirin hallitus joutui eroamaan.
Konnankoukku

Konnankoukku (The Mediterranean Caper, 1973). Suomentanut Pirjo Latvala. WSOY, 1980 on Clive Cusslerin esikoisromaani.
Kirjan erikoisuus on se että se alkaa suoraan päätarinalla, ilman historiallista esipuhetta.

Juoni

Kreikan rannikolla on NATOn lentokenttä jolle omituinen ensimmäisen maailmansodan aikainen kaksitaso hyökkää; kesken kaiken paikalle lentää amerikkalainen  NUMAn Catalina -lentovene joka taitavalla ohjailulla ja kivääritulituksella karkottaa hyökkääjän.
Koneessa ovat majuri Dirk Pitt ja kapteeni Al Giordino; tämä on heidän ensiesittelynsä.   
Varsinainen tapahtumien kulku käynnistyy kun Pitt huomaa että syvyysluotaimien vaijerien katkeaminen ei olekaan vahinko vaan tahallista; joku on räjäyttänyt niitä poikki.  
Tästä alkaa huikea piiloleikki häikäilemättömien gangsterien kanssa; pääroistoksi osoittautuu lakia pakoileva entinen natsiupseeri joka paljastuu yksinkertaisella tavalla: hän on murhannut erään erakkona eläneen saksalaisen upseerin ja ottanut tämän henkilöyden - mutta ei tiennyt miksi tämä oli kalju; roisto luuli että kyseessä olisi ollut vanha preussilainen sotilastapa eli ajeli päänsä kaljuksi, mutta oikeasti kyseessä oli harvinaisen ihotaudin aiheuttama hiusten menetys ja vaalea sänki joka miehen päähän nousee vankeudessa toimittaakin hänet hirttolavalle.  
Pitt voittaa lopulta ja kaiken huipuksi hän saa palkkionaan vaivoistaan pääroistolle kuuluneen upean Maybach-Zeppelin -loistoauton jolla hän kirjan lopussa poistuu paikalta, tietenkin kauniin tytön kanssa.
Viimeisellä rannalla (elokuva)

Juoni

Elokuvassa ei kerrota ydinsodan syytä eikä syytetä ketään, päinvastoin annetaan ymmärtää syyn olleen pelkkä vahinko: muutama viallinen elektroniputki tai transistoripiiri.
Tanssitaituri Fred Astaire tekee harvinaisen roolin maailman viimeisen Grand Prix -kilpa-ajon Ferrari-urheiluautolla voittavana miehenä, joka lopulta tekee itsemurhan pakokaasulla autossaan autotallissa. Pitkä matka sukellusveneellä Yhdysvaltoihin selvittämään sieltä tulevien sähkötysmerkkien arvoitusta on eräs elokuvan kohokohtia.
Morsemerkit paljastuvat lopulta sattumaksi: ikkunaverhon naruun sattumalta tarttunut juomapullo osuu ilmavirtojen vaikutuksesta silloin tällöin vieressä olevaan sähkötysavaimeen.
Los Angelesissa yksi sukellusveneen miehistä karkaa aluksesta kuollakseen kotikaupungissaan ja hänen sallitaan jäädä. Viimeksi nähtäessä hän onkii kaloja pienessä veneessä kori olutta vieressään - vähät välittäen säteilymyrkytyksestä joka on jo tulossa.
Lopun nähdään olevan lähellä, kun kaikki ihmiset kerääntyvät pitkiin jonoihin noutamaan väkevöityjä syaniditabletteja, jotka takaavat silmänräpäyksellisen lopun: ydinsaaste on levinnyt nyt viimeiseenkin turvasatamaan. Elokuvan viimeiset hetket nähdään Moira Davidsonin (Ava Gardner) silmin: Peckin komentama sukellusvene ajaa merelle purjehtiakseen Yhdysvaltoihin, jotta miehistö voisi kuolla kotimaassaan.

Vastaanotto

Stanley Kramer palkittiin ohjaustyöstään parhaan ohjaajan BAFTA-palkinnolla. Ernest Gold palkittiin Golden Globella elokuvan musiikista. Viimeisellä rannalla sai myös kaksi Oscar-ehdokkuutta.
Romaanin kirjoittanut Shute ei itse pitänyt elokuvasta lainkaan ja kritisoi kirjan keskeisen viestin puuttuneen elokuvasta. 
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuva on uudelleenfilmatisoitu kolmiosaisena televisioelokuvana vuonna 2000.
Intiankorppikotka

Koko ja ulkonäkö

Intiankorppikotka  kasvaa yli 90 cm pitkäksi, ja muistuttaa lentäessään maakotkaa, josta sen erottaa mm. pitkän nokkansa takia. Höyhenpeite on yleissävyltään harmahtava. Aikuisilla on vaaleankeltainen nokka ja vaaleat renkaat silmien ympärillä, poikasten nokka on tumma.

Levinneisyys

Intiankorppikotka pesii Pakistanin kaakkoisosassa ja Intiassa. Se oli aikaisemmin varsin yleinen, mutta 1990-luvun loppupuolelta kanta on romahtanut yli 90 prosenttia.

Lisääntyminen

Intiankorppikotkan pesä on tyypillisesti kallionjyrkänteellä tai rakennusten raunioissa.

Ravinto

Intiankorppikotkan  ravintoa ovat raadot. Miljoonat kotieläinten raatoja syöneet korppikotkat kuolivat  munuaisongelmiin syötyään eläimiä, joita oli hoidettu diklofenaakki-tulehduskipulääkkeellä.  Tämän osoittauduttua tuhoisaksi korppikotkille lääkkeen käyttö kiellettiin. Korvaavan tuotteen puutteen takia sitä on käytetty myös kiellon jälkeen. Hiljattain on kuitenkin löydetty korvaava lääke.
Huppukuhankeittäjä

Levinneisyys

Huppukuhankeittäjää tavataan laajalla alueella Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä on kuvattu yleiseksi, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Écu

Écu (ransk. [eky]) oli eräiden historiallisten ranskalaisten kolikoiden nimi. Ranskan vanhin kultaraha oli vuodesta 1266 alkaen lyöty écu d’or, jonka paino oli noin 4 grammaa. Ludvig XI:stä lähtien lyötiin kolikkoa nimeltä écu à la soleil. Ludvig XIII:n aikana 1600-luvulla lyötiin hopearahaa nimeltä écu blanc tai écu d’argent.
Petri Hervanto

Petri Hervanto (s. 1973 Raisio) on suomalainen iskelmälaulaja, näyttelijä ja muusikko. Hänet kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 1999.

Ura

Hervanto aloitti esiintymisen vuonna 1986. Vuodet 1986–1996 hän kiersi Suomea esiintymässä useiden yhtyeiden kanssa, joista viimeisin oli Hecuma. 
Vuonna 1995 Hervanto pääsi Tangomarkkinoiden semifinaaliin ja kaksi vuotta myöhemmin sijoitus oli 11. Hän voitti tangokuninkuuden vasta kolmannella yrittämällä.  Tangokuninkuuden myötä Hervanto sai taustayhtyeekseen tanssiorkesteri Lumipallon. Vaikka Hervanto oli kiertänyt esiintymässä vuosia, musiikkiammattilaiseksi hän kykeni ryhtymään vasta kuninkuuden jälkeen. Ennen tangokuninkuuttaan Hervanto toimi varastopäällikkönä. 
Vuonna 2001 Hervanto teki debyyttinsä näyttelijänä Turun kaupunginteatterin musikaalissa Ankkurilyhty, jossa hän esitti muun muassa Olavi Virtaa. Hän on näytellyt myös Varkauden teatterissa Baddingia, Dannya ja Tauno Paloa. 
Hervanto asuu nykyisin Varkaudessa. Hän on naimisissa vuoden 1994 tangokuningatar Tiina Räsäsen kanssa ja vetää varkautelaista kuntosalia.
Väinölänniemen stadion

Historia

Kuopion Palloseura pelasi kotiottelunsa 1930-luvulta vuoteen 2005 Väinölänniemellä, jolloin Keskuskentän uusimistyöt päättyivät ja joukkue siirtyi pelaamaan sinne. Vänärillä ovat pelanneet myös muun muassa Koparit, Kuopion Elo, Kings Kuopio, Kuopio Steelers, Kuopio Rugby Club sekä Kuopion MimmiFutis. KuPS pelasi siellä kotiottelujaan jo 1920-luvulla. Paavo Nurmi on juossut stadionilla kaksi maailmanennätystä, 2 000 metrin ME:n vuonna 1927 ja 10 000 metrin ME:n syksyllä 1924. Vuonna 1951 kenttä peruskorjattiin täysimittaiseksi ruohokentäksi ja stadionille tehtiin peruskorjaus vuonna 1980.

Ominaisuudet

Stadionin luonnonnurmista kenttää kastelee automaattinen kastelujärjestelmä ja valaisee neljä valaisinpylvästä. Kentän viimeisellä Veikkausliigakaudella 2005 sen katsomokapasiteetti oli 9 800 paikkaa joista 1 500 katetussa pääkatsomossa, 1 200 katetussa takakatsomossa, 1 100 siirrettävissä putkikatsomoissa sekä 6 000 paikkaa kaarrekatsomoissa. Stadionilla on 6,6 × 19 metrin kokoinen Polarpro-tulostaulu.
Koska stadion sijaitsee Kallaveden ympäröimässä niemessä, se pysyy kylmänä pitkälle kevääseen. Tämä on ollut aina haaste nurmen hoidolle. Esimerkiksi KuPSin pelatessa Väinölänniemellä oli tavallista, että kenttä oli kunnossa vasta juhannuksen tienoilla, jolloin kausi oli jo pitkällä.

Ennätykset

Stadionin katsojaennätys on virallisesti 6 787 ottelusta KuPS – Kuopion Elo vuodelta 1969. On kuitenkin arvioitu että ottelun todellinen yleisömäärä olisi ollut lähes 8 000. Jossain lähteissä myös esitetään että Suomi–Jugoslavia -maaottelussa elokuussa 1989 olisi paikalla ollut 8 000 katsojaa. Vuoden 1989 Jalkapallokirjan mukaan ottelun yleisömäärä oli 6 386.
Tronie

Tronie (holl. tronje pää, kasvot tai kasvonilmeet) on Alankomaiden taiteessa tavattava kuvatyyppi. Ne ovat pienehköjä tutkielmia henkilön päästä. Tronie-henkilöillä on maalauksissa usein yllään eksoottisia ja koristeellisia päähineitä. Tronien arvellaan olleen tutkielmia tai malleja suurempien maalausten henkilöhahmoiksi. 
Pyrkiessään kuvaamaan hyvin kiinnostavia henkilöhahmoja, joilla oli luonteenomaista fysionomiaa taiteilijat yrittivät samalla esitellä mestarillisuuttaan. Troniet saivat alkunsa Leidenissä ja Haarlemissa 1630-luvulla, jossa sen kehittivät Jan Lievens, Rembrandt ja Frans Hals.
Suurin osa hollantilaisista tronieista perustuvat ilmeisesti eläviin malleihin, kuten taiteilijan omakuviin tai maalauksiin hänen kollegoistaan. Maalauksia ei tarkoitettu muotokuviksi, vaan pikemminkin jonkun kiinnostavan henkilön (kuten vanhan miehen, nuoren naisen, ”turkkilaisen” tai komean sotilaan tai muun) ilmaisun, tyypin tai fysionomian tutkielmaksi. Ulkomaiselta, ”antiikkiselta”, kalliilta tai vain kummalliselta vaikuttava vaatetus oli kiinnostavaa niiden itsensä takia ja ne tarjosivat mahdollisuuksia maalauksellisten tekniikoiden osoittamiseen. 
Tällaisille tutkielmille kehittyi kysyntää ja niitä pidettiin omana lajinaan, vaikkakin taiteilijalle ne olivat myös historiamaalauksissa olevien henkilöhahmojen kasvojen tyypin ja ilmaisun varasto.
Eräs tunnettu tronie on Johannes Vermeerin Turbaanipäinen tyttö (noin 1665).
Metsäomenapuu

Ulkonäkö ja koko

Metsäomenapuu on pieni pensasmainen puu, joka kasvaa enintään 8 metriä korkeaksi. Ulkonäöltään se muistuttaa sukulaistaan tarhaomenapuuta (Malus domestica). Runko on harvoin suora, ja oksat ovat haaraisia ja jäykin orapiikein varustettuja. Lehdet ovat kooltaan 3–8 cm, ja muodoltaan puikeat ja sahalaitaiset. Kukinto on valkoinen tai vaaleanpunainen. Metsäomenapuu kukkii touko–kesäkuussa. Hedelmänä on pieni pyöreä omena, halkaisijaltaan vain 1–2 cm. Maultaan vihreä omena on hyvin kitkerä, eikä sovellu ihmisruoaksi. Linnut ja monet nisäkkäät syövät niitä, näin levittäen niiden siemeniä.
Metsäomenapuu risteytyy luonnossa tarhaomenapuun kanssa. Syntyneet jälkeläiset (M. domestica x sylvestris) ovat hedelmällisiä ja niiden erottaminen villeistä yksilöistä on vaikeaa. Risteymät ovat jo paikoin yleisempiä kuin metsäomenapuut.

Levinneisyys

Metsäomenapuu kasvaa lähes koko Euroopassa Keski-Venäjälle ja Kaukasukselle saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Pohjoismaiden eteläosiin. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikan länsiosissa. Suomi on metsäomenapuun levinneisyyden pohjoisrajalla. Lajia tavataan luonnonvaraisena vain Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja erittäin harvinaisena Uudenmaan rannikkoalueella.

Elinympäristö

Metsäomenapuu on kalkinsuosija, ja se viihtyy kuivahkoissa ja kivikkoisissa rinne- ja kallionaluslehdoissa, lehdesniityillä, metsänreunoissa ja rantapensaikoissa. Lajin leviämistä pohjoisemmaksi estää sen kylmänarkuus. Koska laji on ristipölytteinen, toisin sanoen hedelmöityäkseen kasvi tarvitsee toisen kasviyksilön siitepölyä, ja harvalukuinen, uhkaa sitä katoaminen Suomen lajistosta. Harvinaistumisen syitä on monia. Tärkeimpiä ovat laidunnuksen loppuminen saaristossa, minkä johdosta entiset kasvupaikat ovat kasvaneet umpeen, sekä metsänhakkuut, joiden yhteydessä on vahingossa tai tahallaan kaadettu myös metsäomenapuita. Suurin uhka lajille on kuitenkin sen risteytyminen tarhaomenapuun kanssa.

Käyttö

Omenapuun puuaines on hyvin lujaa ja sitä on käytetty tarvekalujen valmistukseen. Saaristossa ainakin soutuveneiden hankaimet eli tullat on tavattu tehdä omenapuusta. Kaarnasta saatavaa keltaista väriä on käytetty värjäykseen. Kukinnoista ja lehdistä on tehty uutteita joidenkin vaivojen hoitamiseen. Omenat ovat liian kitkeriä syötäviksi, mutta niistä on valmistettu mm. siideriä ja hilloa.
Oi, aika vanha, kultainen...!

Tarina

Elokuva kertoo koulukavereiden tapaamisesta 30 vuotta ylioppilaaksi pääsyn jälkeen. Sekatyöläinen, ikuinen ylioppilas Joonas Karhu (Urho Somersalmi) saapuu tapaamaan akateemista uraa luoneita luokkatovereita. Tarinoiden välissä selvitellään niin yksityisiä kuin keskinäisiäkin ongelmia.

Arviot

Aikalaiskritiikeissä elokuvaa kiitettiin lähes kautta linjan: ”Elokuvaa katseli sangen mielellään, samoin Urho Somersalmen roolisuoritus ylioppilaana hänen luodessaan ”todella miehekkään karun, suorasukaisen ja peräti suomalaisen tyypin” nähtiin ansiokkaana. 
Eräässä myöhemmässä televisioesityksen aikaisessa kritiikissä katsotaan, että se on ansiokkaampi ajankuvana kuin elokuvallisesti.
Innokenti Smoktunovski

Innokenti Mihailovitš Smoktunovski (alun perin Smoktunovitš, 18. maaliskuuta 1925 Tatjanovka, Tomskin alue – 3. elokuuta 1994 Moskova) oli venäläinen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä, joka oli erityisesti 1970-luvulla Neuvostoliiton elokuvateollisuuden eniten käyttämiä miesnäyttelijöitä. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat nimiosat Grigori Kozintsevin Hamlet-elokuvassa (1964) ja Igor Talankinin elokuvassa Tshaikovski – unohtumattomia säveliä (1970). Hän teki myös Nikolai Bobrikovin roolin suomalaisyhteistyönä tuotetussa elokuvassa Luottamus (1976).
Smoktunovski aloitti elokuvauransa vuonna 1956 ohjaaja Mihail Rommin alaisuudessa. Hän sai Lenin-palkinnon 1965, kansantaiteilijan arvonimen 1974 ja aivan Neuvostoliiton viime vaiheissa maan korkeimman arvonimen sosialistisen työn sankari.
Henry Leppä

Henry Erik Leppä (s. 12. maaliskuuta 1947 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä.
Leppä edusti urallaan Suomessa TuToa ja Jokereita. Hän voitti kolme SM-mitalia, yhden jokaista väriä. Yhteensä Leppä pelasi SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa 441 ottelua tehoin 207+188. Leppä pelasi Suomen lisäksi yhden kauden Sveitsin liigan HC Luganossa.
MM-tasolla Leppä pelasi neljissä kisoissa ja olympialaisissa kerran. A-maaotteluita hän pelasi 117 tehoin 29+26.
Leppä valmistui 1970-luvulla Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi ja on tehnyt niitä töitä siitä lähtien.
Kaudella 1987–1988 Leppä toimi Jokerien päävalmentajana I-divisioonassa joukkueen juuri pudottua SM-liigasta. Jokerit päätyi Lepän komennossa kahdentoista joukkueen sarjan seitsemänneksi.
Immunoglobuliini E

IgE eli immunoglobuliini E on vasta-aine. Immunoglobuliini E:llä on merkitystä erityisesti allergisissa reaktioissa ja immuunipuolustuksen torjuessa parasiitteja.

Rakenne

IgE:n rakenne koostuu kahdesta raskasketjusta ja kahdesta kevytketjusta. Raskasketjussa on neljä pysyvää osaa ja yksi vaihteleva osa, kevytketjussa yksi pysyvä ja yksi vaihteleva osa. Raskas- ja kevytketjun vaihtelevat osat muodostavat yhdessä vasta-aineen antigeenia sitovan kohdan.

Toiminta

Aktivoituneet B-solut erittävät immunoglobuliini E -molekyylejä solunulkoiseen tilaan. IgE-molekyylit sitoutuvat voimakkaasti syöttösolujen ja basofiilien granulosyyttien pinnalla oleviin Fc-reseptoreihin. Antigeenin sitoutuminen edelleen immunoglobuliini E:hen laukaisee syöttösolun tai basofiilin erittämään erilaisia sytokiineja ja biologisesti aktiivisia amiineja, erityisesti histamiinia. Histamiini laajentaa verisuonia ja helpottaa valkosolujen, vasta-aineiden ja komplementtiproteiinien pääsyä histamiinia erittäneen solun luo. Amiinien vapautuminen aiheuttaa tyypilliset allergisen reaktion oireet. 
Syöttösolut aktivoivat ja houkuttelevat paikalle myös eosinofiilejä granulosyyttejä, joiden pinnalla on myös IgE-molekyylejä sitovia Fc-reseptoreja. Eosinofiilit tappavat parasiitteja, eritoten jos niiden pinta on peitetty IgE-molekyyleillä.
Otto Kilpi

Otto Eemeli Kilpi (s. 29. maaliskuuta 1987 Vihti) on suomalainen pika-aitajuoksija ja pituushyppääjä. Hän on edustanut Nokian Urheilijoita vuoteen 2013 saakka ja sen jälkeen Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Häntä valmentaa Tapani Keränen (entinen valmentaja Harri Kilpi).
Kilpi karsiutui 2006 Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 110 metrin aitajuoksun välierissä. Hän sijoittui samassa lajissa seitsemänneksi Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta saman ikäluokan EM-kilpailuissa Kaunasissa 2009. Hän karsiutui Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 pituushypyn loppukilpailusta tuloksella 790 cm. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 727 cm.
60 metrin aitajuoksussa hänen ennätyksensä on 7,88, jonka hän juoksi Lahdessa 16. helmikuuta 2008. 110 metrin aidoissa hänen paras aikansa on Lappeenrannassa 3. elokuuta 2008 juostu 14,04. Hänen pituusennätyksensä on 796 cm, jonka hän hyppäsi Jämsässä 3. heinäkuuta 2010. Hallissa hän on hypännyt 774 cm Tampereella 4. helmikuuta 2012.
Liza Cody

Liza Cody (s. 11. huhtikuuta 1944, Lontoo),  on brittiläinen rikoskirjailija. Hän opiskeli taidekoulussa Englannissa ja on työskennellyt  maalarina, valokuvaajana sekä graafisena muotoilijana. 
Cody on kirjoittanut pääasiassa kahta kirjasarjaa, joiden päähenkilöt ovat Anna Lee ja Eva Wylie.
Eusebio Ignacio Hernández Sola

Eusebio Ignacio Hernández Sola (s. 29. heinäkuuta 1944 Cárcar) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu augustinolaisiin rekollekteihin. Hän sai pappisvihkimyksensä 7. heinäkuuta 1968, ja hänet nimitettiin Tarazonan hiippakunnan johtoon 29. tammikuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Manuel Monteiro de Castro, jota avustivat Francisco Alvarez Martínez ja Renzo Fratini.