google/wiki40b huggingface dataset:
NFPA 704

NFPA 704 (”fire diamond”, suoraan suomennettuna ”tulitimantti”) on Yhdysvaltain pelastusviranomaisten standardisoima kemikaaliastioiden merkintätapa, jonka tarkoituksena on nopeasti ja yksinkertaisesti kertoa pelastusviranomaisille hätätilanteiden sattuessa kemikaalien mahdollisesta reaktiivisuudesta ja vaarallisuudesta. Näin voidaan helposti määrittää mahdollisesti syntyneen vaaratilanteen aiheuttamat riskit, ympäristön evakuointitarve ja mahdollisesti tarvittava pelastuskalusto ja suojaimet (hengityssuojaimet tms.).

Symboliikka

NFPA 704 eli ”tulitimantti” on neljään eriväriseen neliöön jaettu neliömäinen symboli, jonka kukin väri symboloi kemikaalin tiettyjä ominaisuuksia. Kunkin neliön sisällä on numero 0-4, 0:n tarkoittaessa lähes vaaratonta tai vaaratonta ja 4:n tarkoittaessa erittäin vaarallista tai voimakkaasti reaktiivista.
Filippiinienlivertäjä

Levinneisyys

Filippiinienlivertäjää tavataan Filippiineillä. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Einari Kurittu

Ura

C-junioreihin asti Kurittu pelasi FC Kuusankoskessa, josta hän siirtyi B-juniori-ikäisenä Myllykosken Palloon. Ensiesiintymisensä Veikkausliigassa hän teki 17. elokuuta 2008 ottelussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Vuosina 2008–2010 hän pelasi liigassa yhteensä yksitoista ottelua. 
Vuonna 2010 Kurittu pelasi myös Eurooppa-liigan karsinnoissa. Hän esiintyi MyPan ohella lainasopimuksella alemmilla sarjatasoilla Kotkan Työväen Palloilijoissa, Mikkelin Palloilijoissa ja FC Kuusankoskessa.
Kaudeksi 2011 Kurittu siirtyi PK-35:n joukkueeseen. Vuonna 2012 hän pelasi Kakkosessa Järvenpään Palloseurassa, jossa teki kauden aikana 24 maalia. Joulukuussa 2012 Kurittu teki sopimuksen porilaisen FC Jazzin kanssa, josta palasi takaisin Järvenpäähän kauden 2013 jälkeen.
Viljo Ylöstalo

Viljo Viktor Ylöstalo (14. joulukuuta 1887 Orimattila – 25. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen professori, sähkötekniikan tutkija ja diplomi-insinööri.

Työura ja henkilöhistoria

Ylöstalo tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1907 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1913. Ylöstalo piskeli myös Darmstadtissa, Pariisissa ja Nancyssä 1922–1923. Hän toimi ennen yliopistouraansa Strömbergin palveluksessa ja valtion koskivoimakomiteassa ja opetti Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa.  Ylöstalo oli Teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan ja radiotekniikan professori 1924–1952. Hänen suunnitelmiensa mukaan rakennettiin vuonna 1928 Lahden ensimmäinen suuryleisradioasema. Ylöstalo oli Kansainvälisen yleisradioliiton (UIR) puheenjohtaja vuosina 1937–1939. Yleisradion johtokunnan jäsen hän oli 1926–1929 ja 1934–1941.
Viljo Ylöstalon vanhemmat olivat maanviljelijä Viktor Ylöstalo ja Maria Lindberg ja puoliso vuodesta 1915 Ester Ingrid Tidström. Heidän poikansa oli siviilioikeuden professori Matti Ylöstalo.
Adam Holzman (kitaristi)

Adam Holzman (s. 1960 New York) on yhdysvaltalainen klassinen kitaristi. Hän opiskeli vanhemman veljensä Brucen sekä Albert Valdes Blainin ja Eliot Fiskin johdolla. Hän valmistui Floridan osavaltionyliopistosta ja osallistui lisäksi Oscar Ghiglian mestarikursseille Sienan Accademia Musicale Chigianassa ja Aspenin musiikkijuhlilla. Hänet valittiin kahdesti esiintymään Andres Segovian historiallisille mestariluokille.
Holzman on esiintynyt eri puolilla Yhdysvaltoja ja Eurooppaa. Lisäksi hänen kansainvälinen uransa on vienyt hänet Kanadaan, Meksikoon ja Latinalaiseen Amerikkaan. Hänen levytyksensä Naxos-levymerkille ovat saaneet kriitikoilta kiitosta. Hän on levyttänyt muun muassa Fernando Sorin, Manuel Poncen, Antonio Lauron ja Johann Kaspar Mertzin teoksia. Holzman on omistautunut myös nykymusiikille. Hän oli mukana tilaamassa Samuel Adlerin ensimmäistä kitarakonserttoa. Hän oli ensimmäinen Roland Dyensin musiikkia Pohjois-Amerikassa esittänyt henkilö, ja hän on lisäksi kantaesittänyt Robert Helpsin ja Stephen Funk Pearsonin töitä.
Holzman perusti Texasin yliopiston (Austin) kitarajaoston. Hän on ollut nimikkotaiteilijana Universidad Autónoma de Nuevo Leónissa Meksikon Monterreyssa. Hänelle on myönnetty Ernst von Dohnányi -palkinto Floridan osavaltionyliopistosta ja Robert W. Hamiltonin taidepalkinto Texasin yliopistosta. Lisäksi Holzman on saanut monia muita kansainvälisiä tunnustuksia. Hän asuu Austinissa vaimonsa Carolynin ja poikansa Benjaminin kanssa.
Stigmatisaatio

Stigmatisaatio (m.kreik. στíγμα, kreik. στíγμα --> häpeä‚ merkki, stigma, lat. stigma --> polttomerkki) tarkoittaa väitettyjä yliluonnollisella tavalla henkilöön ilmestyviä Jeesuksen kärsimyksen haavoja eli stigmoja. Haavat tulevat esimerkiksi jalkoihin ja käsiin, paikkoihin joihin ristin naulat kuviteltiin lyödyn. Lisäksi haavoja saattaa tulla kylkeen kohtaan, johon roomalainen sotilas haavoitti Kristusta, selkään ruoskaniskuja muistuttavina ruhjeina tai otsaan orjantappurakruunun merkiksi. Haavat saattavat ilmestyä lähinnä symbolisina merkkeinä iholle tai verta vuotavina ja syvinä haavoina, jotka tuottavat kipua. Joillakin väitetyillä stigmatisaation uhreilla on ollut kaikki merkit, joillakin vain osa. 
The Catholic Encyclopedian mukaan ennen 1200-lukua ei tunneta yhtään stigmaatikkoa. Ensimmäinen muistiin kirjattu stigmatisaatiotapaus on vuodelta 1222 Englannista, haavat ilmestyivät Stephen Langton -nimiselle miehelle. Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1224 Franciscus Assisilaisen kerrottiin kärsivän stigmoista pari vuotta ennen kuolemaansa. Hänen stigmatisaatiotaan juhlistettiin ennen 17. syyskuuta. 1300-luvulla eläneen pyhän Katariina Sienalaisen kerrotaan kantaneen stigmataa, mutta kun hän nöyryydestä pyysi niiden tulevan näkymättömiksi, hänen rukouksensa kuultiin. Suuremman osan kaikista stigmaatikoista, ehkä yli 80 prosenttia, väitetään olevan naisia. Moni raportoitu stigmaatikko on kuulunut johonkin sääntökuntaan.

Selitykset

Stigmat esiintyvät tyypillisesti katolilaisilla alueilla, protestanttien keskuudessa ne ovat erittäin harvinaisia. Tätä on pidetty merkkinä ilmiön valheellisesta luonteesta, stigmojen syntyä pidetäänkin tavallisesti joko psykosomaattisena oireiluna tai tahallisena itsensä vahingoittamisena.
Paavi Johannes Paavali II:n äskettäin pyhimykseksi julistaman Padre Pion väitetään kärsineen stigmoista vuosikymmeniä. Uskonnollisissa piireissä herää kuitenkin aika ajoin keskustelua ilmiön luonteesta: katolisen kirkon historiassa tunnetaan monia tapauksia, joissa merkittävät kirkon henkilöt ovat haavoittaneet itseään vakuutellakseen uskollisuuttaan. 
Epäilijät liittävät stigmat myös nk. Münchhausenin oireyhtymään, jota sairastavat kokevat usein sairaalloista tarvetta saada huomiota ja huolenpitoa tekeytymällä sairaiksi tai jopa vahingoittamalla itseään.
Pietro Badoglio

Pietro Badoglio (28. syyskuuta 1871 Grazzano Monferrato – 1. marraskuuta 1956 Grazzano Badoglio (ent. Grazzano Montferrato)) oli italialainen marsalkka, joka kohosi korkeisiin asemiin fasistien vallan aikana ja toimi diktaattori Benito Mussolinin syrjäyttämisen jälkeen Italian pääministerinä vuosina 1943–1944. Hänen johdollaan Italia irtautui Saksan liittolaisuudesta toisessa maailmansodassa.

Elämäkerta

Badoglion sotilasura Italian armeijassa alkoi vuonna 1890 tykistöupseerina. Hän osallistui vuonna 1896 sotaan Etiopiaa ja 1911–1912 sotaan Turkkia vastaan. Badoglio ansioitui ensimmäisessä maailmansodassa muun muassa suunnittelemalla ja johtamalla menestyksekkäästi Monte Sabotinon valtausta elokuussa 1916. Vaikka hänen johtamansa joukot kärsivät tappion Caporetton taistelussa 24. lokakuuta 1917, hän yleni silti sodan aikana kenraaliksi ja johti Italian valtuuskuntaa aseleponeuvotteluissa. Hän toimi myös Italian yleisesikunnan päällikkönä vuosina 1919–1921. Badoglio suhtautui Mussoliniin aluksi viileästi ja pysytteli jonkin aikaa sivussa politiikasta Mussolinin noustua pääministeriksi vuonna 1922. Hän oli lyhyen aikaa Italian suurlähettiläänä Brasiliassa, mutta toukokuussa 1925 Mussolini nimitti hänet takaisin yleisesikunnan päälliköksi. Badoglio ylennettiin Italian marsalkaksi 26. toukokuuta 1926.
Badoglio toimi vuosina 1928–1934 Libyan kuvernöörinä ja käytti arvonimeä Sabotinon markiisi. Sodassa Etiopiaa vastaan Badoglio otti Italian joukot komentoonsa vuonna 1935 ja onnistui valloittamaan Etiopian pääkaupungin Addis Abeban. Menestyksekkään valloituksen jälkeen hän toimi vuonna 1936 lyhyen aikaa Etiopian varakuninkaana ja sai myöhemmin arvonimen Addis Abeban herttua.
Vuonna 1940 Italia ei Badoglion mielestä ollut valmis liittymään toiseen maailmansotaan, mutta Mussolini oli eri mieltä. Badoglio erosi yleisesikunnan päällikkyydestä 4. joulukuuta 1940 katastrofaalisen Kreikan-valloitusyrityksen aikana ja pesi kätensä Mussolinin sotapolitiikasta. Kun Fasistien suuri neuvosto syrjäytti Mussolinin 25. heinäkuuta 1943, Badoglio nimitettiin uuden hallituksen johtoon. Badoglion hallitus teki sotilaallisesti toivottomassa tilanteessa aselevon liittoutuneiden kanssa 3. syyskuuta ja ilmoitti viisi päivää myöhemmin antautuvansa ehdoitta. Kansallinen fasistipuolue lakkautettiin ja 13. lokakuuta Italia julisti sodan entiselle liittolaiselleen Saksalle. Saksan miehitettyä pääosan maasta Badoglion hallitus joutui pakenemaan Etelä-Italiaan liittoutuneiden turviin.
Badoglio erosi pääministerin paikalta Rooman vapautuksen jälkeen kesäkuussa 1944. Hän vetäytyi loppuiäkseen kotitilalleen Grazzano Badoglioon.
Maxtla

Maxtla oli tepaneekkien kuningas. Hänen edeltäjänsä kuninkaana oli hänen isänsä Tetzotzomocia. Asteekit tappoivat hänet. Maxtla ehti olla vallassa vain kaksi vuotta (1426–1428).
Julia Klöckner

Julia Klöckner (s. 1972 Bad Kreuznach, Länsi-Saksa) on saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko. Klöckner toimii Merkelin IV hallituksessa elintarvike- ja maatalousministerinä.
Klöckner oli Saksan liittopäivien jäsen vuosina 2002−2011 ja Rheinland-Pfalzin osavaltion maapäivien jäsen
vuosina 2011−2018.
Klöckner on työskennellyt televisiotoimittajana ja viinilehti Sommelier-Magazinin päätoimittajana.
Julia Klöckner on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on opiskellut politiikan tutkimusta, teologiaa ja kasvatustiedettä.
Kalle Kämäräinen (harmonikkataiteilija)

Kalle Samuli Kämäräinen (s. 1991 Mikkeli) on suomalainen harmonikkataiteilija.
Kämäräinen on yltänyt useaan otteeseen palkintosijoille suomalaisissa harmonikkakilpailuissa.  
Hän on vaikuttanut Helminauha -orkesterissa vuodesta 2007.

Historia

Kämäräinen aloitti soittamaan harmonikkaa seitsemän vuotiaana. Hänen opettajinaan ovat toimineet mm. Arto Kivekäs ja Alpo Pohja.

Levytykset

* ''Arto Kivekkään Harmonikkakoulun 25v Juhlalevy'' (2005)
* ''Saimaan aalloilla'' (2010)
* ''Haitari ja Kesäyö'' (2010)
* ''Toisesta todellisuudesta CD-single'' (2013)
* ''Mitä tahdot CD-single'' (2013)
Muutoksii

Juoni

Päähenkilö Antti on 12-vuotias helsinkiläispoika, jolla on monia ongelmia. Koulu menee huonosti, hän ei keskity tunneilla ja luokan pahis Riku kiusaa häntä. Antilla todetaan myöhemmin tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö, joka selittää hänen ongelmiaan. Antin paras kaveri on somalipoika Muhis, joka käy samaa koulua Herttoniemessä Antin kanssa. Muhis esittelee Antille uutta puhelintaan, joka on varastettu Rikun isältä rasisti-Ranelta. Pojat joutuvat käsirysyyn Ranen kanssa, jolloin Rane putoaa kalliolta mereen. Riku, hänen isoveljensä ja muut uusnatsit vannovat kostoa somaleille Ranen kohtalosta, jolloin somalien ja natsien välit kuumenevat. Muhis ja Antti päättävät karata välienselvittelyä Tanskaan. Antti keksii myydä ADHD-lääkkeitään diilerille saadakseen rahaa pakomatkaa varten.
Amir El-Falaki

Amir El-Falaki (s. 12. elokuuta 1973 Kööpenhamina) on tanskalainen laulaja. Hän on jäsenenä yhtyeessä nimeltä Toy-Box. Amir on syntyperältään marokkolainen ja puhuu tanskaa, englantia, arabiaa ja ranskaa.
Amir halusi olla lääkäri, mutta hänestä sen sijaan tuli tanssin opettaja. Hän tapasi Anila Mirzan New Year'sin osapuolella. He päättivät perustaa yhtyeen nimeltä Toy-Box. Vuodesta 2006 hän on suunnitellut tanssijan uraa tai soolouraa.
Playback (laulu)

Playback-laulaja on laulaja, joka laulaa musiikkia elokuviin. Elokuvassa esiintyvät näyttelijät esittävät laulavansa kappaleet kameralle.
Playback-laulajia käytetään paljon etenkin Bollywood-elokuvissa, ja laulajat voivat olla yhtä ihailtuja kuin elokuvan näyttelijätkin. Kuuluisa intialainen playback-artisti Lata Mangeshkar on äänittänyt tuhansia lauluja.
Pallopeili

Pallopeili on pallonpinnan muotoinen heijastava kappale. Kun pallon pinnasta leikatun osan eli kalotin muotoinen ja päällystetään se sisäpinnalta valoa heijastavalla aineella, saadaan leikatusta kappaleesta kovera peili. Vastaavasti pinnoittamalla ulkopinnalta saadaan  kupera peili.
Koveria ja kuperia pallopeilejä käytetään peilikaukoputkissa ja useissa muissa optisissa laitteissa linssien ohella.

Kupera pallopeili

Kupera pallopeili hajottaa siihen osuvat samasta suunnasta tulevat valonsäteet. Myös kupera pallopeili, jonka kaarevuussäde on riittävän suuri, muodostaa kuvan lähellä olevista esineistä. Kuva on kuitenkin aina pienentynyt valekuva peilin takana. Myös kuperalle pallopeilille pätevät samat laskukaavat kuin koverillekin, mutta polttoväli f on laskettava negatiivisena.

Palloaberraatio ja paraboliset peilit

Peilistä heijastuneet, pääakselin suuntaiset säteet tai niiden jatkeet leikkaavat toisensa tarkalleen samassa pisteessä vain, jos peilin pinta on paraboloidin muotoinen. Silloin kyseessä on parabolinen peili. Pallopeilissä ne leikkaavat toisensa vain likipitäen samassa pisteessä. Tätä poikkeamaa sanotaan palloaberraatioksi eli pallopoikkeamaksi, ja se aiheuttaa, että pallopeilin muodostama kuva on aina hieman sumea.
Mustemaailma

Juoni

Meggie ja hänen äitinsä Resa ja isänsä Mo elävät Mustesydän-kirjan maailmassa, ja tarina on punonut heidät tiukasti mukaansa. Se on antanut Molle Närrin, rosvojoukon johtajan vaarallisen roolin. Mustan prinssin rinnalla Närri taistelee julmia vallanpitäjiä vastaan, ja on jatkuvasti hengenvaarassa. Tarinankertoja Fenoglio on menettänyt taitonsa, ja valta muuttaa tarinan kulkua on nyt Orfeuksella, joka hyötyy enemmän julmien vallanpitäjien palvelemisesta. Mustesydämen maailma on kaunis ja maaginen, mutta täynnä ansoja, eikä kukaan voi tietää, mihin suuntaan tarina lopulta punoutuu.
Pirjo Sewón

Pirjo Inkeri Sewón (e. Karunen; s. 29. marraskuuta 1935 Turku) on suomalainen kasvitieteilijä. Hän toimi Turun yliopiston kasvitieteen professorina vuodesta 1985 vuoteen 1998. Sewón on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Thorvald Oljemark

Varhaiset vuodet

Thorvald Oljemark syntyi Sipoon kirkonkylässä sijaitsevassa Båskiksen kartanossa, jonka omisti hänen isänsä Otto Hjalmar Oljemark. Ennen Suomen sisällissodan alkua hän oli perustamassa Sipoon suojeluskuntaa jo 17-vuotiaana ja osallistui sodan sytyttyä Väinö Petreliuksen johtamaan Pellingin retkeen, jonka aikana 400 suojeluskuntalaista pakeni punaisia Pellingin saaristoon. Sisällissodan jälkeen Oljemark sai haltuunsa Båskiksen kartanon, kun hänen isänsä oli joutunut punaisten ampumaksi.

Poliittinen aktivismi

Poliittisen aktivisminsa Oljemark aloitti 1920-luvun jälkipuoliskolla äärioikeistolaisessa Lapuan liikkeessä. Samalla vuosikymmenellä Oljemark oli Saksassa tutustunut myöhemmin SS:n ja Gestapon johtoon nousseeseen Heinrich Himmleriin. Miehiä yhdisti aatteen lisäksi myös ammatillinen tausta, Oljemark oli maanviljelijä ja Himmler koulutukseltaan agronomi. Vuonna 1932 Oljemark aloitti kansallissosialistista ja juutalaisvastaista kirjallisuutta julkaisseen Kustannus Oy Vasaran toimitusjohtajana Helsingissä sekä työskenteli myös kustantamon julkaisemien Herää Suomi ja Hakkorset -lehtien päätoimittajana. 
Vuonna 1932 Oljemark vieraili kahdesti Saksassa tutustumassa natsi-ideologiaan ja kävi tämän jälkeen Himmlerin kanssa aktiivista kirjeenvaihtoa vuosina 1932–1935. Toisella matkalla oli mukana myös liikemies Arvi Kalsta ja vuonna 1933 he perustivat yhdessä kansallissosialistisen Suomen Kansan Järjestön. Samana vuonna Oljemark oli puolueen ehdokkaana kunnallisvaaleissa, mutta sai Sipoossa vain 15 ääntä. Kustannus Oy Vasaran omistajajärjestelyjen yhteydessä hän otti henkilökohtaisen 100 000 markan suuruisen lainan, jota ei kuitenkaan pystynyt maksamaan takaisin ja näin Oljemark joutui luopumaan konkurssin myötä Båskiksen kartanosta vuonna 1934. Hän oli poliittisen toimintansa aikana tarkkaan viranomaisten seurannassa, sillä Oljemarkista löytyy Kansallisarkistosta yhteensä 267 sivua poliisin keräämiä tietoja.
Suomen Kansan Järjestö hajosi sisäisiin ristiriitoihinsa vuonna 1936, kun Arvi Kalsta siirtyi Rovaniemelle hotellinjohtajaksi, eikä uusi puheenjohtaja Yrjö Raikas pystynyt pitämään sitä kasassa. Kartanonsa menettänyt ja velkainen Thorvald Oljemark kuoli perheettömänä vuonna 1938 ilmeisesti tuberkuloosiin. Hänen harrastuksiinsa kuului muun muassa miekkailu, jossa Oljemark edusti Helsingin Miekkailijoita ja voitti säilän Suomen mestaruuden vuonna 1934.

Ideologiset näkemykset

Oljemark oli kiivas antisemitisti sekä kommunismin ja marxilaisuuden vastustaja. Tapparamies-lehdessä vuonna 1932 julkaistussa kirjoituksessaan hän väitti marxilaisuuden olevan juutalaisten suojelu- ja taistelujärjestö. Oljemarkin mukaan juutalaiset muodostivat uhan kansallisvaltioille, mutta asiantilaan ei puututtu, koska sanomalehdistö oli ”juutalaisen suurfinanssin puserruksen alaisena”, eikä näin ollen uskaltanut kirjoittaa esimerkiksi juutalaisten roolista kommunismissa. Oljemark näki myös, että Suomi oli kansainvälisen juutalaisen pääoman vallassa, johon sen olivat ajaneet sosiaalidemokraatit, vasemmistomieliset porvarit sekä vapaamuurarit. Oljemarkin mukaan juutalaisten syntilista oli ”pitkä ja monipuolinen”.
Lil Dagover

Lil Dagover (oikealta nimeltään Martha Seubert; 30. syyskuuta 1887 Madiun, Jaava – 23. tammikuuta 1980 München) oli saksalainen näyttelijä. Hän oli Weimarin tasavallan aikana yksi suosituimmista näyttelijöistä.
Lil Dagover asui nuoruutensa Indonesiassa, Britanniassa ja Sveitsissä, kunnes muutti äitinsä kuoleman jälkeen Saksaan. Hän aloitti teatterinäyttelijänä eri salanimien suojassa. Hän oli mukana useissa saksalaisissa mykkäfilmeissä, ohjaajanaan Robert Wiene ja Fritz Lang. Hänellä oli tällöin naispääosat Wienen elokuvassa Tri Caligarin kabinetti ja Langin filmeissä Väsynyt kuolema (Der müde Tod 1921) ja Hämähäkit (Die Spinnen 1919–1920). Vuonna 1922 hän liittyi F. W. Murnaun teatteri- ja elokuvaseurueeseen, joka teki elokuvia UFA-yhtiölle. Hän teki 1920-luvulla kaikkiaan yli 40 elokuvaroolia.
Siirtyminen äänielokuvaan onnistui Lil Dagoverille helposti. Hän esiintyi saksalaisissa filmeissä Das alte Lied (1930), Elisabeth von Österreich (1931), Der Kongress tanzt (1931), Die Tänzerin von Sanssouci (1932), Der Flüchtling aus Chicago (1934) ja Der höhere Befehl (1935). Vuonna 1931 hän oli mukana yhdysvaltalaisessa elokuvassa The Woman from Monte Carlo. Hänen uransa muodostui pitkäksi, sillä vielä 1970-luvulla hänellä oli isoja rooleja Maximilian Schellin elokuvissa. Vuonna 1962 hän sai kunniapalkinnon saksalaisen elokuvan hyväksi tekemästään työstä ja vuonna 1964 Bambi-palkinnon vaikuttavasta elokuva-alan elämäntyöstä.
Hän oli naimisissa ensin Fritz Daghoferin ja myöhemmin Georg Wittin kanssa. Hänen tyttärensä oli Eva Maria Daghofer.
Harry Borg

Elämä

Borg aloitti Arbetet-lehden konttoristina jo vuonna 1911, jolloin hän oli vasta 17-vuotias. Borg oli mukana Turun ruotsalaisen työväenyhdistyksen (Åbo Svenska Arbetarföreningen) toiminnassa, jonka johtokuntaan hänet valittiin 1916. Borg oli myös Åbo Svenska Socialdemokratiska Ungdomsklubb -nuorisojärjestön johtohahmoja ja kuului sen hallitukseen.
Kun Turun poliisijohto erotettiin vuoden 1917 maaliskuun vallankumouksen jälkeen, Borg oli mukana kaupunkiin perustetun järjestyslautakunnan toiminnassa. Marraskuussa 1917 Turun porvarillinen lehdistö väitti venäläisten vallankumouksellisten matruusien keskeyttäneen hänen toimeksiannostaan oikeudenkäynnin, jossa käsiteltiin elokuussa tapahtunutta Turun voimellakkaa. Joulukuisten mellakoiden aikana Borgin väitettiin osallistuneen kauppojen ryöstelyyn, mutta ilmeisesti hän yritti todellisuudessa hillitä ryösteleviä kansanjoukkoja kuitenkaan siinä onnistumatta.
Sisällissodan sytyttyä Borg johti helmikuussa 1918 Ahvenanmaalle lähetettyä Turun punakaartin osastoa, joka Finströmin Godbyn kylässä joutui taisteluun Uudenkaupungin suojeluskunnan kanssa. Borgin kerrotaan johtaneen rynnäkköä pelkästään revolveri aseenaan. Hänen lisäkseen taistelussa kaatui kaksi muuta punakaartilaista ja sen jälkeen valkoiset teloittivat kahdeksan vangiksi jäänyttä punaista Färjsundetissa. Borg ja muut Ahvenanmaalla kuolleet punakaartilaiset haudattiin Turun hautausmaalle 10. maaliskuuta järjestetyssä suuressa joukkotilaisuudessa. Suomen kasarmilta Vasaramäellä sijaitsevalle hautausmaalle kulkenutta surusaattoa oli katujen varsilla seuraamassa useita tuhansia ihmisiä.

Perhe

Harry Borgin isä oli Arbetet-lehden perustajiin kuulunut Walter Borg. Hänen veljensä Erik Borg kuului myös punakaartiin ja teloitettiin Suomenlinnan vankileirillä toukokuussa 1918.
Tuholaistorjunta

Tuholaistorjunta on toimintaa, jossa tuhohyönteinen tai muu tuhoeläin poistetaan asuin- tai liiketilasta jotta tilaa voitaisiin käyttää normaalisti ilman tuhohyönteisten, kuten torakoiden tuomia haittoja.
Tuhohyönteisten ja -eläinten torjuntaan on olemassa erityisiä siihen erikoistuneita yrityksiä.
Tuholaiset voi tappaa muun muassa kemikaaleilla, kuumentamalla rakennuksen lämpötila yli +50°c useamman tunnin ajaksi, UV-laitteilla, perinteisillä loukuilla ja elektronisilla loukuilla.
Fredric von Rettig

Opiskelut

Rettig opiskeli nuorena Geneven yliopistossa historiaa ja kirjallisuutta kahden lukukauden ajan. Lisäksi Euroopassa ollessaan hän hankki kauppiaskokemusta muun muassa toimimalla harjoittelijana J. E. Sander & Co:n kauppahuoneessa Saksan Bremenissä.

Tupakkatehtaan johdossa

Rettig muutti Turkuun vuonna 1867. Syynä oli hänen setänsä Pehr Cerelius Rettigin omistama tupakkatehdas, jonka toimintaan Rettig lähti perehtymään. Fredricin isästä Robert Rettigistä, silloisesta Gävlen tehtaan omistajasta tuli Turun tehtaan omistaja vuonna 1871 Pehr Cerelius Rettigin kuoltua. Robert Rettigin jälkeen tehtaan omistus siirtyi lopulta hänen pojalleen Fredricille.
Rettigin aikana tupakkatehdasta uudistettiin paljon. Tehdasta alettiin koneistaa 1870-luvulta lähtien ja sen yhteyteen rakennettiin tarpeelliseksi osoittautuneita varastotiloja. Tehtaan uusi päärakennus rakennettiin 1880-luvun lopulla, rakennus oli kivinen ja kaksikerroksinen. Samoihin aikoihin tehtaassa otettiin käyttöön sähkövalaistus. Työntekijämäärä yli kaksinkertaistui 1900-luvun alun vuosina ja työntekijöitä oli parhaimmillaan 652. Tupakkatuotteiden kysyntä lisääntyi koko ajan huimasti, mikä näkyi myös Rettigin tehtaan tuotannossa. Esimerkiksi kun vuonna 1871 tehtaassa valmistettiin kaksi ja puoli miljoonaa savuketta niin vuonna 1907 tuotanto oli kasvanut 340 miljoonaan kappaleeseen.

Muu elämä

Fredric von Rettig oli mukana perustamassa Turun ja Tukholman välillä liikennöinyttä höyrylaivayhtiö Höyrylaiva Osakeyhtiö Borea vuonna 1897. Yhtiön ensimmäinen alus Bore I aloitti liikennöinnin tammikuussa 1898.

Kunnianosoitukset

Rettigille myönnettiin kauppaneuvoksen arvo vuonna 1883. Fredric Rettig sai aatelisarvon vuonna 1898, ja hänen sukunimeensä lisättiin "von" -etuliite.

Perhe

Von Rettigin vanhemmat olivat varakonsulina ja valtiopäiväedustajana toiminut Robert Rettig ja Adelaida Ulrika Corinne Garberg. Von Rettig avioitui Tukholmassa syntyneen Hornin sukuun kuuluneen Maria Sofia von Hornin kanssa 15. toukokuuta 1865.
Von Rettigille ja von Hornille syntyi viisi lasta. Heidän vanhin poikansa Henning von Rettig syntyi vuonna 1866. Rettigin tehtaan johto siirtyi hiljalleen hänelle. Vuonna 1867 syntynyt poika Eric von Rettig toimi muun muassa Ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajana ja vuosina 1917–1919 kansanedustajana. Kahden pojan lisäksi von Rettigillä oli kolme tytärtä, jotka menivät myöhemmin naimisiin vapaaherrojen kanssa. Yksi vävyistä oli arkkitehti K. A. Wrede, joka suunnitteli sitten edellä mainitun Turun kirjastotalon.