google/wiki40b huggingface dataset:
Liuttu

Liuttu on Kangasalan osa-alue ja kylä. Alueen rakennuskanta on suurimmaksi osaksi kerrostaloja. Liuttu on melko lapsikantainen alue. Liuttu on väljästi asuttu alue, jossa on paljon leikkipuistoja ja nurmialueita. Liutussa on myös uimaranta ja päiväkoti.

Asuinalue

Liuttua rajaavat mm. Tampereen ja Kangasalan raja ja Kangasalantie. Liutun raja menee myös Kaukajärven veden kohdalla. Liutussa on myös liutunniemi. Liuttu on lähellä metsää ja Kisapirttiä. Alueella on kaksi järveä, Pitkäjärvi ja Kaukajärvi. Liutussa kulkee joka paikassa kävelyteitä eikä Liutun keskustassa ole juurikaan autoteitä, vain nurmikkoa ja kävelyteitä. Liutussa on uimaranta, hiekkakenttä, lentopallokenttä ja puistoja. Liutussa on myös matonpesupaikka. Lähellä sitä, Kaukajärven rannalla, on veneranta. Toinen veneranta on Liutun uimarannassa. Liutussa on monta leikkipuistoa, jotka ovat suurimmaksi osaksi kerrostalojen omia puistoja. Yleinen puisto on Liutun rannassa.

Liutun uimaranta

Uimaranta sijaitsee lähellä Tampereen rajaa. Uimarannalla on paljon nurmialuetta, lentopallo-kenttä, pukukopit, WC:t, puisto ja kioski.
Vedessä on kaksi uimalaituria. Toisessa, isommassa ja pidemmässä laiturissa on kaksi hyppytornia: 1 ja 3 metrin korkuiset. Laiturit ovat 24 metrin päässä toisistaan. Tälle pääuimarannan alueelle ei saa tuoda koiria. Uimarannalla on kesäisin uimakoulu. Liutun uimaranta jatkuu pitkälle rantaviivaa myöten.
Ano Airisto

Ano Juho Viktor Airisto (Lindroos) (5. marraskuuta 1894 Taivassalo – 15. marraskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen maalari, josta tuli toimittaja ja pakinoitsija.
Airiston vanhemmat olivat räätäli Johan Vilhelm Lindroos ja Elina Laakso. Hän työskenteli aluksi maalarina, mutta suoritti työnsä ohella keskikoulun ja kauppakoulun. Vuonna 1925 hänestä tuli turkulaisen Sosialisti-lehden toimittaja, 1928 lehden toimitussihteeri ja 1934 päätoimittaja. Airisto siirtyi 1940 Suomen Sosialidemokraatin toimittajaksi ja paikinoitsijaksi, jatkaen nimimerkin Muste-Maalari käyttämistä, joka hänellä oli ollut jos Sosialistissa. Airistosta tuli tunnettu poliittinen pakinoitsija, joka toimi monessa Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen luottamustehtävässä. Hänen pakinoistaan julkaistiin postuumisti kokoelmana vuonna 1976 nimellä Mustemaalarin jäljiltä. Sosialidemokraattisten lehtimiesten ja tiedotustyöntekijäin rahasto jakaa joka toinen vuosi hänen mukaansa nimetyn Mustemaalari-palkinnon viestinnän piirissä tehdystä elämäntyöstä tai muista erityisistä viestinnällisistä ansioista.
Airiston puoliso vuodesta 1929 oli Zulu Mirjam Alida Grönroos.
Zond-ohjelma

Luotaimien tehtävät

Zond 1 oli tarkoitus tehdä Venuksen ohilento ja Zond 2 Marsin ohilento molemmilla luotaimilla oli kuitenkin radio-ongelmia minkä vuoksi suuri osa niiden tiedosta jäi saamatta.
Zond 3 lensi Kuun ohi 20. kesäkuuta 1965 ottaen aikaansa nähden hyviä kuvia Kuun pinnasta ja kuvasi 30 % Kuun takapuolesta. Se oli tuon ajan Mars- ja Venus-luotainten tyyppiä. 
Zond 4–8 Neuvostoliiton miehitettyihin kuulentoihin tähtäävän tutkimusohjelman miehittämättömillä Sojuz-alusta muistuttavilla luotaimilla. Niillä tehtiin testejä miehitetyjen kuulentojen tekniikkaa varten jotta kosmonautit olisivat pystyneet menemään Kuuhun ja palaamaan turvallisesti takaisin. Ne kuitenkin keräsivät samalla tieteellisiä tietoja mikrometeoroideista, auringon- sekä kosmisestasäteilystä, mangneettikentistä ja aurikotuulesta ja valokuvasivat Kuun pintaa. Joillakin lennoilla oli myös eläviä organismeja mukana.
Zond 4:n epäonnistuttua maahan paluussa oli Zond 5 ensimmäinen joka onnistui palaamaan Maahan vuonna 1968. Vaikka tässä uudessa Zond-ohjelmassa saatiinkin edistystä aikaan, Neuvostoliiton miehitettyä kuulentoa ei koskaan tehty.
Jean-Bertrand Aristide

Opiskelu ja valtaan nousu

Aristide kävi katolista kouua ja opiskeli psykologiaa yliopistossa. Hänen opiskeluaikansa oli Jean-Claude Duvalierin britaalin vallan aikaa, ja Aristide vaati muutosta radio-ohjelmissaan. Häntä roshkaisiin lähtemään maasta, ja hän jatkoi opintojaan Kanadassa, suorittaen teologian maisterin tutkinnon Montrealissa. Aristide palasi Haitille 1985 ja hänestä tuli seurakuntapappi. Hän arvosteli edelleen maan ja kirkon johtoa äänekkäästi, ja häntä vastaan tehtiin murhayrityksiä. Vuonna 1994 Aristide pyysi pappisvirasta vapautusta.
Kansanliike rohkaisi Aristidea presidenttiehdokkaaksi, ja hän voitti vuoden 1990 vaalit. Hän käynnisti lukutaito-ohjelman, pienensi paikallispäälliköiden valtaa ja vähensi räikeimpiä ihmisoikeusrikkomuksia. Uudistukset suututtivat Haitin eliittiä ja sotavoimia.
Mourad Meghni

Seurajoukkueura

Vaikka Meghni syntyi Ranskassa, hän on pelasi junioritasolla Ranskan ohella myös Italiassa. Ammattilaisurallaan hän on edustanut Lazion lisäksi kasvattajaseuraansa Bolognaa (2002–2007) ja ranskalaista Sochauxia, jossa hän oli lainalla 2005–2006.

Lazio

Meghni aloitti Laziossa kaudella 2007–2008, jolloin hän pelasi avausottelunsa 25. elokuuta 2007 kotiottelussa Torinoa vastaan. Avauskaudellaan hän pelasi yhteensä 19 sarjaottela ja neljä ottelua Mestarien liigassa. Toisella kaudellaan Meghni pelasi 22 ottelua Italian pääsarjassa. Kausi 2009–2010 osoittautui kuitenkin hankalaksi polvivamman vuoksi. Hän pelasi kauden aikana seitsemän pääsarjaottelua ja kolme UEFA Cupin ottelua, joissa hän onnistui kerran maalinteossa. Kesäkuussa 2011 Meghni purki sopimuksensa Lazion kanssa yhteisymmärryksessä.

Umm-Salal

10. kesäkuuta 2011 qatarilainen Umm-Salal julkisti Meghnin siirtyvän joukkueen vahvuuteen kolmen vuoden sopimuksella. Meghni pelasi kauden alussa yhden ottelun lokakuussa, kunnes joutui jättämään pelikentät loukkaantumisen vuoksi. Lopulta 20. marraskuuta Meghni pelasi toisen sarjaottelunsa Qataria vastaan tultuaan vaihdosta kentälle.
Maaliskuussa 2012 Meghni lainattiin Al-Khorin riveihin puoleksi vuodeksi. Hän pelasi joukkueessa kaksi ottelua Qatarin pääsarjassa.
Heinäkuussa 2012 Meghni siirtyi toistamiseen lainalle, mutta tällä kertaa Lekhwiyaan puolen vuoden sopimuksella. Hän pelasi kauden aikana vain neljä ottelua. Lainasopimuksen päätyttyä Umm-Salal ei enää jatkanut Meghnin sopimusta.

CS Constantine

Meghni palasi lähes kahden vuoden tauon jälkeen jalkapallon pariin polvivamman vuoksi. Hän oli ilman seuraa joulukuusta 2014 lähtien ja pelasi sillä välin amatööritasolla futsalia Champs-sur-Marnessa. 9. heinäkuuta 2015 hän allerkirjoitti kahden vuoden sopimuksen algerialaisen CS Constantinen kanssa.

Maajoukkueura

Meghni on edustanut Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta vuosina 2003–2005.
Aikuisten tasolla Meghni on edustanut Algerian maajoukkuetta vuodesta 2009 lähtien. Hänet valittiin myös vuoden 2010 Afrikan kisoihin. Alun perin Meghnin ilmoitettiin jättävän kisat kesken ennen turnausta sattuneen polvivamman vuoksi, mutta hän tuli kuitenkin alkulohkon viimeisessä ottelussa vaihdosta kentälle toisen puoliajan lopulla Angolaa vastaan. Meghni pelasi myös avauksessa puolivälieräottelussa Norsunluurannikkoa vastaan. Algeria sijoittui lopulta Afrikan kisoissa neljänneksi.
Hänen oli tarkoitus myös pelata vuoden 2010 MM-kisoissa, mutta jo edellisissä kisoissa vaivannut polvivamma esti Meghniä osallistumasta.
Kvadriljoona

Kvadriljoona on miljoonan neljäs potenssi (1 000 000 000 000 000 000 000 000) eli 10^{24} = (10^6)^4. Sana koostuu osista quadr(i)- ja -iljoona, joista ensimmäinen tarkoittaa neljää ja jälkimmäinen viittaa miljoonaan. SI-järjestelmässä kvadriljoonaa vastaava kerrannaisyksikkö on jotta.
Amerikanenglannin sana quadrillion tarkoittaa lukua 10¹⁵.
Yhdessä moolissa ainetta on 0,6 kvadriljoonaa hiukkasta.
Kadmiumsulfidi

Ominaisuudet

Kadmiumsulfidi on huoneenlämpötilassa valmistusprosessista riippuen kirkkaan keltaista tai punertavankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista ja sillä on kaksi eri kiderakennetta. Huoneenlämpötilassa se esiintyy alkeiskopiltaan kuutiollisena ja tämä muoto muuntuu kuumennettaessa noin 700–800 °C:n lämpötilaan punaiseksi rakenteeltaan heksagoniseksi kadmiumsulfidiksi. Hapen läsnä ollessa yhdiste voi myös hapettua kuumennettaessa kadmiumsulfaatiksi tai kadmiumoksidiksi. Kadmiumsulfidi ei liukene veteen, mutta liukenee happoliuoksiin. Myös ammoniakkiliuokset liuottavat kadmiumsulfidia, koska muodostuu liukoinen kompleksi-ioni, jossa kadmium on keskusatomina. Kadmiumsulfidi on n-tyypin puolijohde ja sen valenssivyön ja johtavuusvyön välinen energiaero on 2,58 eV.
Koska kadmiumsulfidi on veteen liukenematonta, ei se ole muihin kadmiumyhdisteisiin nähden erityisen myrkyllistä akuutisti. Useat kadmiumyhdisteet ovat kuitenkin karsinogeenisia, minkä vuoksi myös kadmiumsulfidi luokitellaan todennäköisesti syöpää aiheuttavaksi aineeksi.
Otto Sverdrup

Otto Sverdrup (31. lokakuuta 1854– 26. marraskuuta 1930) oli norjalainen naparetkeilijä. Hän osallistui vuonna 1888 Fridtjof Nansenin retkikunnassa hiihtoretkeen Grönlannin poikki. Vuosina 1893–1896 hän oli Nansenin Fram-laivan kapteeni ja johti 1898–1902 tutkimusmatkaa Amerikan arktiseen saaristoon. Hänen mukaansa on nimetty Sverdrupinsaaret.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Sverdrupin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Sverdrupin kuva on ollut aiemmin myös yhtiön Boeing 737-300 -koneen pyrstössä.
Lauri Sotisaari

Lauri Sotisaari (5. heinäkuuta 1901 Kemi – 10. syyskuuta 1988) oli suomalainen kenraalimajuri.
Sotisaari kuului Kemin suojeluskuntaan 1917-1921 ja osallistui vuoden 1918 sotaan Perä-Pohjolan, Hämeen ja Satakunnan rintamilla. Hän kävi 4. kadettikurssin 1921-1923 sekä Sotakorkeakoulun 1938-1939 (ye-upseeri 1942). Vuodesta 1923 hän toimi Polkupyöräpataljoona 1:ssä nuorempana upseerina ja myöhemmin komppanianpäällikkönä. Talvisodassa Sotisaari komensi Kevyt Osasto 4:ää 11.12.1939 asti ja sen jälkeen Polkupyöräpataljoona 5:ttä haavoittuen 8.3.1940 Viipurinlahdella. Jatkosodassa hän komensi "Ässärykmentin" II/JR 26 pataljoonaa 8.8.1941 asti. "Vallilan rykmenttiä" eli JR 47:ää Sotisaari komensi 19.12.1941-25.1.1942. Vuosina 1942-1943 hän toimi opettajana Maasotakoulussa ja Huoltokoulussa. 9.7.1943 alkaen sodan loppuun asti Sotisaari johti JR 10:ä.
Sodan jälkeen 1945-1950 Sotisaari komensi Jääkäripataljoona 1:tä. Seuraavat viisi vuotta Sotisaari johti Kadettikoulua (Maasotakoulua). 1. prikaatin komentajan hän toimi 1.5.1955-4.6.1958. Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana Sotisaari oli 1958-1960. Uransa päätteeksi hän komensi Panssariprikaatia 4.2.1960-5.5.1961.
Ylennyksiä: majuri 14.1.1940, everstiluutnantti 27.11.1941, eversti 6.71944, kenraalimajuri 1960.
Anisi

Anisi on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu Perniöntiehen, Tahkonkatuun ja Vähäjokeen, josta raja kulkee golfkentän poikki takaisin Perniöntiehen.

Palvelut

Alueella sijaitsevat Salon lukio, Salon kaupungin urheilukenttä, jäähalli, squash-halli, uimahalli, Salohalli ja ratsastuskeskus.
Kaulauslauta

Kaulauslauta ja -⁠tukki ovat käsityökaluja, joita käytettiin ennen mankelin yleistymistä liinavaatteiden kaulaamiseen (ruots. kavla) eli mankeloimiseen sileäksi pesun jäljiltä. Kaulauslautaa kutsutaan myös kauluulaudaksi sekä Karjalassa nimillä rullookarttu ja kataipaalikka. Nykyisin ainakin antiikinkeräilijät käyttävät myös sanaparia mankelilauta ja -pölkky.
Kaulauslauta on vajaan metrin pituinen suora tai pohjasta hieman kupera leveähkö (n. 12 cm) lauta, jonka yläpintaan on Länsi-Suomessa ja Ruotsissa kiinnitetty ovenkahvan kaltainen kädensija, joskus myös toiseen päähän nuppi kuten höylässä. Itä-Suomessa kädensija on laudan pään kavennettu jatke kuten pyykkikartussa, ja laudan pohja on usein hammastettu laudan poikki menevin urin paremman pidon aikaansaamiseksi. Sekä vanhimmat, 1600-luvulta peräisin olevat kaulauslaudat, sekä uusimmat teollisesti valmistetut ovat kuitenkin sileäpohjaisia. Itäsuomalainen hammastettu malli levisi 1800-luvulla länteen, muun muassa Sammattiin ja Vähäänkyröön saakka. Kaulauslaudat olivat suosittuja sulhasten tekemiä morsiuslahjoja, joiden yläpintaan kaiverrettiin usein koristeluja. Kädensija veistettiin usein hevosen muotoiseksi.
Kaulauslaudan vastakappale on pyöreäprofiilinen kaulaustukki, jonka pituus on yleensä 50–60 senttimetriä ja halkaisija noin 4–6 senttimetriä. Hieman kostea, viikattu ja vedetty lakana kiedotaan tiukasti kaulaustukin ympärille (pienemmät ja hauraat tekstiilit mankeliliinaa vastaavan kaulausliinan suojaan) ja tukki asetetaan puhtaalle pöydälle tai penkille. Kaulauslaudalla painetaan kaulaustukkia penkkiä tai pöytää vasten ja aletaan vierittää sitä edestakaisin. Kun vaate on silinnyt, tukki vedetään vaatteen sisältä. Jäljelle jäänyt lakanarulla voidaan painaa kaulauslaudalla pöytää vasten litteäksi. Sitten se kääritään säilytykseen tai laitetaan vielä kuivumaan ilmavasti.
Maaemo

Maaemo, luontoäiti, maaäiti eli äiti maa on useiden kansojen uskomuksissa naispuolinen henkiolento, joka hallitsee maata tai on itse sama kuin maaperä. Usein maaemoon kuuluu myös kasvillisuus tai jopa kaikki elollinen. Maaemo saattaa olla kaiken elollisen synnyttäjä ja muovaaja. Maaemolla on usein vastapuolena miespuolinen taivaan jumala, joka hedelmöittää maan sateella. Eräs kuuluisa ilmentymä on kreikkalaisen mytologian Gaia.
Maaäitiä on verrattu elävään maapalloon ja sen elonkehään. Nykyisin länsimaissa maaemo on lähinnä vertauskuvallinen hahmo, jolla tähdennetään luonnon ja ekosysteemien tärkeyttä ihmiselämän kannalta. Luontoa vastaan tehdyt rikokset ovat tämän ajattelun mukaan yhtä vakavia kuin äidin vahingoittaminen. Maaemo on tärkeä hahmo myös nykyajan new age -liikkeille, katso Gaia-hypoteesi.
Raahen Tornitalo

Raahen Tornitalo on Raahen keskustassa sijaitseva, vuonna 1958 valmistunut asuinkerrostalo ja vesitorni. Se on 44 metriä korkea, ja siinä on 14 kerrosta. Tornin kerroksista 11 on asuinkerroksia, joiden yläpuolella on vesisäiliö. Vesisäiliön päällä on ravintola ja näköalaterassi.
Raahen Tornitalo oli aikanaan Suomen korkein asuinkerrostalo, kunnes Keravalle rakennettiin 60-metrinen asuintorni vuonna 1975. Rakennus peruskorjattiin ja sen julkisivu uusittiin täysin vuonna 1994.
Alipogeenitiparvoveekki

Lääkemuoto ja antotapa

Glybera on injektioneste, vahvuudeltaan 3 × 10¹² genomikopiota/ml, joka annetaan lihaksensisäisesti yhdellä kertaa useina pistoksina reisien ja säärten eri lihaksiin. Pistosten suuren määrän takia EMA:n yhteenvedossa suositellaan selkäydin- tai paikallispuudutusta. Lääke on hyväksytty käytettäväksi vain yhdellä hoitokerralla, koska sen toistuvasta antamisesta ei ole tietoja. Jotta ruumiin immuunijärjestelmä ei reagoisi voimakkaasti alipogeenitiparvoveekkiä vastaan, ennen hoidon antoa aloitetaan hylkimisenestolääkitys, jota jatketaan 12 viikon ajan hoidon jälkeen.

Hyväksymisprosessi ja sääntely

Alipogeenitiparvoveekin valmistajayritys Amsterdam Molecular Therapeutics haki lääkkeelle Euroopan lääkevirastolta (EMA) myyntilupaa vuodenvaihteen 2009–2010 tienoilla. EMA:n pitkälle kehitettyjen terapioiden komitea (CAT) ei puoltanut myyntilupahakemusta, ja lääkevalmistekomitea (CHMP) suositti hakemuksen hylkäämistä. Hakija valitti päätöksestä, ja uudessa käsittelyssä CAT puolsi hakemusta mutta CHMP esitti jälleen sen hylkäämistä.
Amsterdam Molecular Therapeutics ajautui hakuprosessissa taloudellisiin vaikeuksiin, ja uusi yritys UniQure Biopharma hankki Glyberan oikeudet ja jatkoi hakuprosessia. Euroopan komissio pyysi CHMP:ltä alipogeenitiparvoveekin uudelleenarviointia, missä taustalla oli lobbausta ja poliittista painetta. CHMP ei edelleenkään puoltanut myyntilupaa, mutta uudessa käsittelyssä 19. heinäkuuta 2012 se lopulta puolsi hakemusta.
25. lokakuuta 2012 Euroopan komissio myönsi Glyberalle myyntiluvan ”poikkeusolosuhteissa”, mikä tarkoittaa, että lääkkeen markkinoijan on tutkittava lääkettä vielä sen markkinoille tulon jälkeen ja toimitettava potilaiden seurantatietoja rekisteritutkimuksesta. Myyntilupa myönnettiin haettua rajatumpaan käyttötarkoitukseen: niille LPL:n puutosta sairastaville, joilla on ruokavaliohoidosta huolimatta vaikeita tai useita haimatulehduksia. Glyberasta tuli ensimmäinen Euroopassa ja länsimaissa markkinoille hyväksytty geeniterapia-aine. Lääkkeelle oli tarkoitus hakea myyntilupaa myös Yhdysvalloista vuoden 2013 aikana. Yhdysvaltalaisviranomaiset olisivat kuitenkin edellyttäneet uusia kalliita tutkimuksia, ja UniQure luopui aikomuksesta.
Hyväksymisprosessin monimutkaisuus johtui siitä, että alipogeenitiparvoveekkiä oli tutkittu niin pienillä potilasmäärillä: kliiniset tutkimukset perustuivat vain 27 potilaan aineistoon, ja myöhemmissä käsittelyissä lääketieteellinen näyttö perustui enää 12 potilaaseen. Alipogeenitiparvoveekillä ei edes voitaisi tehdä satoja potilaita käsittäviä kolmannen vaiheen lääketutkimuksia, koska LPL:n puutos on niin harvinainen sairaus.

Maailman kallein lääke

Yhden Glybera-hoidon hinta oli potilaan painosta riippuen noin miljoona Yhdysvaltain dollaria, mikä teki siitä maailman kalleimman lääkkeen. Vuoteen 2016 mennessä Glyberaa oli ostettu markkinoilta vain kerran, saksalaispotilaalle. UniQure on tiedottanut, että erittäin vähäinen kysyntä huomioiden se ei aio hakea jatkoa Glyberan määräaikaiselle 25. lokakuuta 2017 päättyvälle myyntiluvalle.
Hippolyte Taine

Hippolyte Adolphe Taine (21. huhtikuuta 1828 Vouziers – 5. maaliskuuta 1893 Pariisi) oli ranskalainen kriitikko ja historioitsija. Hän oli vankka positivismin kannattaja ja yksi ensimmäisistä kriittisen historiantutkimuksen tekijöistä. Taine tunnetaan kolmitahoisesta lähestymistavastaan, joita hän kutsui nimellä rotu, miljöö ja hetki taiteen kontekstuaaliseen tutkimukseen.
Tainella oli merkittävä vaikutus Ranskan kirjallisuuteen. Vuoden 1911 Encyclopedia Britannica kuvasi hänen merkitystään mainitsemalla, että Émile Zolan, Paul Bourget’n ja Guy de Maupassantin töissä on selvästi nähtävissä Tainen vaikutus.
Mark 5 -ydinpommi

Mark 5 ydinpommi oli amerikkalainen varhainen ydinpommi, joka suunniteltiin 1950-luvun alkuvuosina ja joka oli palveluskäytössä vuodesta 1952 aina 1963 saakka. Se yhdessä samaan suunnitteluun pohjautuvat W5 ydintaistelukärjen kanssa oli maailman ensimmäisiä sarjatuotettuja ydinaseita, aikaisemman Mark 4 ydinpommin jälkeen.
Mark 5, kuten Mark 4:kin, pohjautui suunnittelultaan aikaisempaan Mark 3 Fat Man-pommiin, jota käytettiin Trinity-ydinkokeessa ja jollainen pudotettiin Nagasakiin. Mark 5 oli kuitenkin ensimmäinen imploosioon perustuva ydinase, joka oli mitoiltaan merkittävästi "laihempi" kuin Fat Man (suom. "paksu mies"). Pelkän ydinosan sekä kootun W5 taistelukärjen suurin halkaisija oli n. 99 cm (Fat Man 150 cm).
Kokonainen Mark 5 pommi kuorineen oli 111,8 cm halkaisijaltaan ja noin 3,3 metriä pitkä. Se painoi noin 1 372 – 1 440 kg, riippuen tarkasta Mark 5 versiosta. (Merkittävästi vähemmän kuin edeltäjänsä: Mark 3 painoi 4 670 kg ja Mark 4 oli myös yli 4 tonnin painoluokkaa). W5 mallit painoivat 1 090 – 1202 kg. Mark 5 oli puhdas fissioase, joka käytti fissiilinä aineena uraanin ja plutoniumin yhdistelmäkomposiittia.
Mark 5:n eri mallien räjähdysvoimakkuudet olivat 6, 16, 55, 60, 100 ja 120 kilotonnia.
Kaikkiaan pommeja tuotettiin ainakin 140 kappaletta. Ainakin 72 pommeista oli mukana RAFin lennoilla, vaikkakin USA:n valvonnassa osana Projekti E:tä, jolla turvattiin Iso-Britannian ydinaseistus ennen kuin maa kykeni valmistamaan omia ydinaseita.
Mark 5 pommia käytettiin myös maailman ensimmäisten vetypommien primaarisenä ydinräjähteenä.
Einar Palmunen

Kustaa Einar Palmunen (6. kesäkuuta 1903 Kiukainen – 26. tammikuuta 1982 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjailija.
Palmusen vanhemmat olivat Juho Kustaa ja Amanda Palmunen. Hän toimi terveystarkastajana Hämeenlinnassa. Palmunen oli Hämeenlinna-seuran puheenjohtajana 1968–1977 ja hän toimi myös pitkään seuran sihteerinä.
Palmusen kirjallinen tuotanto koostui Hämeenlinna-aiheisista kotiseutuhistoriatutkimuksista ja erityisesti 5. divisioonan vaiheita kuvaavista sotahistoriallisista teoksista. Hän kirjoitti kaikkiaan 240 kirjoitusta Hämeenlinna-seuran julkaisemaan Hämeenlinna-Wanaja-kotiseutujulkaisuun.
Palmunen oli myös Bibliofiilisen Seuran jäsen ja hän julkaisi useita bibliografiaan liittyviä kirjoituksia. Palmunen keräsi itse suomenkielistä, ennen vuotta 1878 painettua uskonnollista kirjallisuutta. Palmunen sai asessorin arvonimen vuonna 1978.
Magdeburgin raitiotieliikenne

Historia

Kaupungin raitioteiden historia alkaa vuodesta 1876, jolloin perustettiin Magdeburger Pferde-Eisenbahn-Gesellschaft. Seuraavan vuoden kesällä kaupungissa aloitettiin hevosraitiotien rakennustyöt ja lokakuussa 1877 ensimmäinen linja välillä Sudenburg–Breiter Weg–Sackstraße avattiin. Vielä saman vuoden joulukuussa avattiin toinenkin linja liikennöinnille.
Vuonna 1884 muodostettiin Magdeburger Tramway Company Ltd. ja aloitettiin uuden itä-länsi -raitiotieyhteyden rakentaminen. Saman vuoden marraskuussa kaupunkiin avattiin jälleen uudet raitiotielinjat. Tulevina vuosina raitiotieverkostoa laajennettiin ahkerasti ja kaupunkiin avattiin muun muassa höyryraitiotielinja vuonna 1886. Vuosisadan lopulla Union-Elektricitäts-Gesellschaft osti hevosraitiotien toiminnan ja syntyi Magdeburger-Straßen-Eisenbahn-Gesellschaft. Kaupan myötä raitiotietä alettiin sähköistää ja ensimmäinen sähköraitiotielinja aloitti toimintansa vuoden 1899 kesällä. Toukokuuhun 1900 mennessä koko rataverkko oli sähköistetty.
Vuonna 1912 kaupunki asetti tavoitteeksi ulottaa raitiotieverkoston lähiöihin, jonka myötä perustettiin Magdeburger Vorortbahnen AG. Samalla alettiin rakentaa raitiotielinjaa Schönebeckin suuntaan.
Toisessa maailmansodassa raitiotiekalusto vaurioitui merkittävästi etenkin keskikaupungissa ja liikennöinti jouduttiin hetkellisesti keskeyttämään kokonaan. Kesällä 1945 liikennöinti lakkautettiin kokonaan pitkäksi aikaa neuvostojoukkojen takia. Vasta huhtikuussa 1946 liikennöinti aloitettiin hiljalleen uudelleen. Vuodesta 1951 lähtien raitioteitä liikennöi VEB (K) Magdeburger Verkehrsbetriebe.
1960-luvulla raitiotiet alkoivat kokeilla liikennöintiä ilman lipuntarkastajia. Vuosikymmenen lopulla liikennöinti aloitettiin uusilla Tatra T4-vaunuilla ja raitiotieyhteys Schönebeckiin lakkautettiin. Vuonna 1975 raitiotien ensimmäinen laajennus toisen maailmansodan jälkeen otettiin käyttöön, kun rata Neustädter Seelle valmistui.
Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen perustettiin Magdeburger Verkehrsbetriebe AG liikennöimään kaupungin raitioteitä. 1990-luvulla rataverkkoa laajennettiin sekä uudistettiin ahkerasti.
2000-luvun alussa rataverkkoa on laajennettu muun muassa Europaringille sekä Reformin suuntaan. Lisäksi kalustoa on uusittu korvaamalla vanhoja Tatran raitiovaunuja NGT8D-mallisilla vaunuilla. Raitiotien merkittävää laajentamista on suunniteltu 2020-luvulle, jolloin rakennettaisiin muun muassa raitiotietunneli Magdeburgin päärautatieaseman alitse.
Käsilläseisonta

Käsilläseisonta on asento, jossa henkilö seisoo suorana käsiensä varassa, jalat ylöspäin. Yleisimpänä käsilläseisonnan muotona voidaan pitää suoraa seisontaa. Käsilläseisonnassa voi seistä myös yhdellä kädellä. Onnistunut asento edellyttää hyvää tasapainoa ja ylävartalon voimakkuutta. Käsilläseisonnasta voi myös lähteä kävelemään käsillä. Liikettä voi harjoitella seinänkin avulla.

Käsilläseisonnasta eteenpäin kuperkeikkaan

Jos käsilläseisonnassa tasapaino pettää ja tekijä on vaarassa kaatua selälleen maahan, voi hän laskeutua kuperkeikalla. Liike on hyvä osata horjahtamisen varalta. Ennen kuperkeikkaa on suositeltavaa katsoa ylös varpaisiin pitäen leukaa rinnassa ja pitää kädet "lukossa". Kun tasapaino pettää eteenpäin, käsillä pitää varovasti laskeutua puoliksi niskalleen pitäen yhä leukaa kiinni rinnassa ja sen jälkeen mennä kerään, joka seuraa hyvään, liukuvaan kuperkeikkaan.