google/wiki40b huggingface dataset:
Svante Dalström

Svante Viktor Dalström (14. lokakuuta 1826 Helsinki – 20. syyskuuta 1879 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja pikakirjoittaja, jolla oli merkittävä rooli pikakirjoitustaidon tuomisessa Suomeen 1860-luvulla.

Elämä ja ura

Svante Dalström syntyi Helsingissä ja tuli ylioppilaaksi vuonna 1844 ja suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1849. Dalström toimi aluksi auskultanttina Turun hovioikeudessa ja sittemmin notaarina Turun maistraatissa. Turusta hän siirtyi Helsingin maistraattiin, ja työskenteli sen jälkeen Suomen Pankissa ja päätullijohtokunnassa. Vuonna 1875 hänet nimitettiin johtajaksi Valtiokonttoriin, jonka toiminta alkoi seuraavan vuoden alussa. Dalström oli perehtynyt tulliasioihin, ja hän oli jäsenenä useissa tullialan komiteoissa. Hän kuoli vuonna 1879.

Pikakirjoitus

Dalströmillä oli merkittävä rooli pikakirjoituksen tuomisessa Suomeen. Vuonna 1861 Suomen senaatti lähetti hänet yhdessä W. Margunoffin ja J. E. Svanin kanssa Saksaan oppimaan pikakirjoitusta, jotta Suomenkin valtiopäivillä saataisiin puheet kirjoitettua pikakirjoituksella muistiin. Miehet perehtyivät saksalaisen Franz Xaver Gabelsbergerin kehittämään pikakirjoitusjärjestelmään, ja oppivat pikakirjoitusta niin hyvin, että pystyivät tammikuun valiokunnassa 1862 toimimaan pikakirjoittajina.
Dalström myös opetti pikakirjoitusta, ja hänen oppilaittaan oli muun muassa August Fabritius. Dalström oli perustamassa Suomen Pikakirjoittajayhdistystä vuonna 1871 ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana kuolemaansa saakka.
Nubavuoret

Nubavuoret ovat vuoristoinen alue Etelä-Kordofanin osavaltiossa Etelä-Sudanissa. Nubat asuttavat aluetta.
Organoelohopeayhdisteet

Organoelohopeayhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät rakenteessaan elohopean ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Organoelohopeayhdisteitä käytetään orgaanisessa synteesissä, mutta niiden käyttöä on pyritty vähentämään niiden suuren myrkyllisyyden vuoksi. Eräitä organoelohopeayhdisteitä, kuten tiomersaalia, merbromiinia eli elohopeakromia ja fenyylielohopea-asetaattia käytetään edelleen jonkin verran lääketieteessä.
Gösta Löfgren (suomalainen jalkapalloilija)

Gösta Bernhard Löfgren (10. syyskuuta 1891 Helsinki – 21. helmikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuoden 1912 kesäolympialaisissa. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Löfgren pelasi Tukholman olympialaisissa Suomen jokaisessa neljässä ottelussa, mukaan lukien 9–0-tappioon päättynyt pronssiottelu Alankomaita vastaan. Hän pelasi myös kahdessa muussa maaottelussa.
Löfgren edusti HIFK:ta. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1912.
Europarlamenttivaalit

Valittujen määrä

Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Euroopan parlamenttiin valittiin yhteensä 751 jäsentä 28 jäsenvaltiosta. Kustakin jäsenvaltiosta valittiin vähintään 6 jäsentä ja enintään 96 jäsentä. Suomesta jäseniä valittiin 13. Vähiten paikkoja eli kuusi on Maltalla, Luxemburgilla ja Kyproksella. Täydet 96 paikkaa on Saksalla.

Ajankohta

Europarlamenttivaalit järjestetään joka viides vuosi. Vaali on järjestettävä neljän päivän ajanjakson aikana torstain ja sunnuntain välillä kesäkuun alussa. Maat voivat itse valita, minä neljästä päivästä ne vaalinsa järjestävät. Iso-Britannia ja Alankomaat äänestävät torstaina, useimmat muut maat, Suomi mukaan lukien, sunnuntaina. Äänet lasketaan ja tulos julkistetaan jo äänestyspäivän iltana.
Vuoden 2019 europarlamenttivaalit pidettiin toukokuussa 2019. Vaalit olisi säännönmukaisesti järjestetty 6.–9. kesäkuuta, mutta helluntain ajoittumisen vuoksi vaaliajanjaksoa siirrettiin kaksi viikkoa aikaisemmaksi, kuten tehtiin myös vuoden 2014 vaaleissa.

Historiaa

Ensimmäiset Eurooppavaalit pidettiin vuonna 1979. Sitä ennen Euroopan parlamentin jäsenet olivat kansallisten parlamenttien edustajia. Euroopan talousyhteisön ulkoministerit tekivät syyskuussa 1976 sopimuksen parlamentin jäsenten valitsemisesta suorilla vaaleilla ja parlamentin koon kasvattamisesta 198 paikasta 410 paikkaan. Myöhemmin paikkaluku nostettiin 751:een.
Mikko Tupamäki

Pelaajaura

Tupamäki pelasi SM-sarjassa koripalloa kausina 2001–2002 sekä 2003–2004 BC Jyväskylän paidassa.

Nais- ja I-divisioonajoukkueita

Tupamäki aloitti aikuisjoukkueiden valmentamisen vuonna 2004, jolloin hän toimi Lappeenrannan Catzin apuvalmentajana. Vuosina 2006–2009 Tupamäki valmensi HoNsU:n naisjoukkuetta, jonka hän nosti SM-sarjaan kausiksi 2007–2009. Tämän jälkeen Tupamäki siirtyi valmentamaan miesten I-divisioonassa pelannutta Ura-Basketia. Hän jatkoi kaudella 2010–2011 I-divisioona-tasolla, mutta siirtyi BC Nokian päävalmentajaksi.

Salon Vilpas

Kaudeksi 2011–2012 Tupamäki siirtyi ensimmäistä kertaa SM-sarjan päävalmentajaksi tehtyään Salon Vilppaan kanssa valmentajasopimuksen. Helmikuussa 2016 Tupamäki ilmoitti siirtyvänsä pois Vilppaan päävalmentajan paikalta kauden päättyessä.

Jyväskylä

Tupamäellä oli mahdollisuus jatkaa valmentamista kaudella 2016–2017 myös Korisliigassa, mutta hän palasi Keski-Suomeen valmentamaan M1DA:ssa pelannutta yhteenliittymäjoukkue Jyväskylä Basketball Academya.
HMS Spitfire (1895)

Palvelus

Alus myytiin 10. huhtikuuta 1912 romutettavaksi Wardille Prestoniin.
Sonic Mega Collection

Lisäsisältö

Manuals-osiosta löytyvät pelien alkuperäiset ohjekirjat vain englanniksi.
Extras-osiosta löytyy kuvia, sarjakuvia ja videoleikkeitä eri Sonic-peleistä. Mega Collection Plus ja Mega Collection -versioissa esiintyvät kuvat eroavat toisistaan vain hieman. Lisäksi sarjakuvakansia on enemmän ja videot sisältävät muun muassa keskeneräisiä otoksia Sonic Heroes -pelin alkuanimaatiosta.
Murtuneet mielet

Hoitoon joutuneiden oireet

Kivimäki pyrkii eri keinoin hahmottamaan, minkälaisia olivat sodanaikaiset psykiatriset potilaat ja missä sodan vaiheissa mielen murtumisia tapahtui. Talvisodan loppuvaiheessa sotilaiden unenpuute, kasvava kaatuneiden määrä, pakkanen ja ylivoiman edessä vetäytyminen aiheuttivat uupumista ja taistelustressiä. Tykistökeskitysten tai jatkuvan rumputulen alaiseksi joutuneissa sotilaissa ilmeni järkyttyneisyyttä, josta käytettiin rivimiesten keskuudessa termiä tärähtäneet. Samanlaisia oireita oli raportoitu ensimmäisen maailmansodan sotilaissa, ja britit olivat antaneet ilmiölle nimen shell shock, ”kranaattikauhu”.
Psyykkisiin häiriöihin liittyi sotavuosina häpeää ja paheksuntaa. Epäiltiin, että osa oirehtivista teeskentelee päästäkseen rintamalta pois. Mielen murtumista ei ymmärretty samanlaiseksi sankaruuden ja uhrivalmiuden ilmentymäksi kuin fyysistä haavoittumista. Nykyisen tulkinnan mukaan monien sotilaiden oireet ilmensivät posttraumaattista stressihäiriötä, jota ei sodan aikana osattu diagnosoida. Se ilmeni vapinana, muistamattomuutena, kouristuksina ja unettomuutena. Oireita hoidettiin esimerkiksi šokkihoidolla (sähkö- ja insuliinišokit).

Psykiatrisen potilaan profiili

Jatkosodan traumoja kartoittaessaan Kivimäki on pyrkinyt löytämään sopivan vertailuryhmän, ja hän on valinnut sellaiseksi sodan kaatuneet. Kaatuneista on saatavissa potilaiden tavoin taustatietoja, joiden avulla vertailu onnistuu. Voidaan myös ajatella, että sekä kaatuneita että psyykkisesti haavoittuneita tuli ennen kaikkea taistelujoukoissa. Tosin psyykkisiä oireita tuli paljon myös taistelualueen ulkopuolella. Näiden ryhmien vertailu tuo esille, että psyyke horjui enemmän perheellisten ja iäkkäiden sotilaiden keskuudessa kuin perheettömien ja nuorten. Upseerien ja aliupseerien suhteellinen osuus potilaiden joukossa oli pienempi kuin kaatuneissa. Ammattiaseman tai maaseutu-kaupunkiasumisen suhteen ei löydy tilastollisia eroja. Tosin maanviljelijöitä kaatui jatkosodan loppuvaiheessa suuri määrä, eikä samaa kasvua löydy psykiatristen potilaiden joukossa.
Psykiatriseen hoitoon päätyivät vain ne, jotka olivat kokonaan menettäneet toimintakykynsä. Jatkosodassa heitä oli 15 700. Lievempiä psyyken häiriöitä sai moninkertainen määrä miehistä, mutta heidän lukumääräänsä ei pystytä selvittämään. Hoitoon joutuneissa on myös ”tavallisista” mielisairauksista kärsineitä ja lievästi kehitysvammaisia, mutta heidän osuutensa on pieni. Työläis- ja maanviljelysammatit olivat tavallisin siviilitausta. Vaikeuksiin joutuneet olivat yleensä jollain lailla pienyhteisön ulkopuolisia: täydennysmiehiä tai luonteeltaan vetäytyviä. Kivimäki katsoo, että hyvä pienyhteisö ja rintamatoveruus suojasivat sotilaita psyyken murtumiselta.
William McCrum

William McCrum oli pohjoisirlantilainen pellavakankaan tuottaja ja urheilija. Erityisesti hänet tunnetaan jalkapallon rangaistuspotkun keksijänä. McCrum asui Milfordin kaupungissa ja oli mukana monen urheiluseuran toiminnassa. Hän muun muassa pelasi useita vuosia maalivahtina Milford Everton FC -joukkueessa. Hän kuoli pitkän sairauden jälkeen joulukuussa 1932.

Rangaistuspotku

Pohjois-Irlannin jalkapalloliiton jäsenenä McCrum esitti ajatuksen rangaistuspotkusta. Tarkoituksena oli vähentää puolustajien sääntöjen vastaisia yrityksiä estää maalintekoa. Pohjoisirlantilaiset esittivät McCrumin sääntöehdotuksen kesäkuussa 1890 International Football Association Boardille (IFAB).
Alkuperäinen sääntöehdotus (vapaasti suomennettuna) oli: Jos kuka tahansa pelaaja tarkoituksellisesti kaataa vastapuolen pelaajan tai estää tätä taikka tahallaan koskettaa palloa kädellä enintään kahdentoista jaardin päässä omasta maaliviivastaan, erotuomarin tulee pyynnöstä tuomita vastapuolelle rangaistuspotku suoritettavaksi mistä tahansa kohdasta 12 jaardin päästä maaliviivasta seuraavin ehdoin: Kaikkien pelaajien, lukuun ottamatta rangaistuspotkun suorittavaa pelaajaa ja maalivahtia, tulee seisoa pallon takana ja vähintään kuuden jaardin päässä siitä; pallo on pelissä, kun potku suoritetaan. Maali voidaan tehdä rangaistuspotkulla. Ehdotus hyväksyttiin vuoden väittelyn ja keskustelun jälkeen 2. kesäkuuta 1891.
Öölannin silta

Rakentaminen

Sillan rakentaminen oli keskusteluissa ja suunnitelmissa vuosikymmeniä. Ensimmäinen varteenotettava ehdotus tehtiin 1932, mutta vasta 1966 Ruotsin valtiopäivät teki päätöksen siltahankkeista, joihin kuului myös Öölannin sillan rakentaminen. Sillan sai rakentaakseen ruotsalainen rakennusliike Skånska Cementgjuteriet, nykyinen Skanska. Peruskivi muurattiin joulukuussa 1967 ja rakennusurakka oli valmis 1972. 
Silta tuli maksamaan 80,1 miljoonaa kruunua, liittymineen yhteensä 86,3 milj. kruunua. Koko Öölanninväylä siltoineen ja molemmissa päissä olevine eritasoliittymineen ja muine tiejärjestelyineen maksoi kaiken kaikkiaan 99 milj. kruunua.
Silta avattiin liikenteelle 30. syyskuuta 1972. Sen vihki käyttöön Ruotsin kruununprinssi, tuleva kuningas Kaarle XVI Kustaa.
Öölannin silta oli valmistuessaan Euroopan pisin silta. Sen ohitti vasta Vasco da Gama -silta Portugalissa, kun se valmistui 1998. Öölannin silta on edelleen Ruotsin pisin silta – Ruotsin ja Tanskan yhdistävä Juutinrauman silta on pidempi, mutta sen Ruotsin puolella oleva osuus on Öölannin siltaa lyhyempi.

Liikenteen ohjaus

Öölannin sillalla on ollut vuodesta 2006 lähtien niin sanottu vaihtuva liikenteenohjaus, jossa suurin sallittu nopeus säätyy automaattisesti. Nopeusrajoitus sillalla on joko 90, 80 tai 70 kilometriä tunnissa riippuen liikenteen määrästä sekä sää- ja keliolosuhteista. Poikkeuksellisen vaikeissa olosuhteissa sallittu nopeus voidaan laskea 60 tai 50 kilometriin tunnissa. Jos sillalle on muodostunut jonoa tai liikenteen jonoutumista on odotettavissa, nopeusrajoitus voidaan laskea 50 kilometriin tunnissa.
Liikenne sillalla voidaan rajoittaa myös osittain. Vuoden 2013 joulukuun alussa Ruotsia koetelleen Sven-myrskyn takia raskasta liikennettä ei päästetty sillalle.

Liikennemelu

Sillalta kantautuva liikennemelu on koettu häiritseväksi erityisesti Öölannin puolella Möllstorpissa. Ruotsin tielaitos oli haluton rakentamaan meluesteitä, koska niitä ei vaadittu sillan rakentamisaikana 1960–1970-lukujen taitteessa. Silloinen Ruotsin ympäristötuomioistuin (miljödomstol) määräsi alkuvuonna 2006 tielaitoksen esittämään suunnitelmat ja kustannusarviot meluntorjuntavaihtoehdoista.
Vesisänky

Vesisänky on vuodetyyppi, jonka patja on täytetty vedellä. Vesitäytetty patja muotoutuu nukkujan vartalon mukaan, jolloin ihoon kohdistuva paine vähenee ja verenkierto paranee. Vesisängyn veteen lisätään aineita, jotka estävät biokasvuston kasvun vedessä. Vesisänkyjen suosio oli parhaimmillaan 1970–1980-luvuilla, minkä jälkeen niiden suosio on vähentynyt. Suomessa vesisängyn suosion huippu osui 1980-luvun jälkipuoliskolle.
Vesisängyn patjaan kuuluu sähkökäyttöinen vedenlämmitin, jotta ihmisellä olisi nukahtaessa miellyttävä olo eikä nukkuessa ruumiin lämpötila laskisi liiaksi. Vesisängyn ominaisuuksiin kuuluvat veden hydrauliset ominaisuudet. Kun ihminen vaihtaa asentoa tai toinen ihminen tulee vuoteelle, se aiheuttaa patjan vesimassaan aaltoliikettä. Tätä aaltoilua on pyritty vähentämään vesisängyissä patjan sisäisillä väliseinillä ja lokeroinnilla.
Vesisängyn haittoihin lasketaan vuotovaara tai rikkimenovaara. Patjojen mukana toimitetaan yleensä paikkaussarja. Vesisänky on työläs tyhjentää, mikä tekee vuodetyypistä varsinkin muutoissa epäkäytännöllisen.

Historiaa

Ensimmäisen vesisängyn patentoi brittilääkäri William Hooper vuonna 1883 vähentämään vuodepotilaiden makuuhaavoja. 1900-luvun alussa tieteiskirjailija Robert Heinlein kuvaili veden päällä nukkumista romaaneissaan. Suosio lähti todelliseen nousuun, kun vuonna 1968 Charles Prior Hall suunnitteli vedellä täytetyn, vinyylimuovista valmistetun sängyn opinnäytetyönä San Franciscon valtionyliopiston muotoilutiedekunnassa.
Vesisängystä tuli 1970–1980-luvuilla yksi seksuaalisen vapautumisen ja elintason kasvun tunnusmerkeistä länsimaiden suurille ikäluokille. 1970-luvun alussa se levisi ensin loistohotellien parhaisiin sviitteihin. Time-lehti kertoi 1971 Playboyn kustantajan Hugh Hefnerin hankkineen tasmanialaisen opossumin turkiksella päällystetyn king size -vesisängyn.
Vahvasti seksuaalisviritteinen ja vesisängyn statussymbolimerkitystä korostanut markkinointi aiheutti 1990-luvulle tultaessa yhdessä vesisänkyjen epäkäytännöllisten ominaisuuksien kanssa vastareaktion, ja vuodetyyppi meni pois muodista. Vesisänky todisti kuitenkin kuluttajien avoimuuden nukkumiseen liittyville innovaatioille ja teki tilaa esimerkiksi Tempur-patjan kaltaisille seuraavan sukupolven sänkykeksinnöille.
Avicii

Musiikkityyli ja vaikutteet

Avicii on ottanut vaikutteita mm. Daft Punkilta, Swedish House Mafialta ja Eric Prydziltä. Hänen debyyttialbumillaan True musiikkityylit kuitenkin sekoittuivat. Siinä Bergling halusi sulauttaa elektronisen musiikin tyylilajin souliin, bluesiin, funkiin, ja kansanmusiikkiin. Levyn ensimmäinen single "Wake Me Up!" on kansanmusiikin risteytys. Muutamat muusikot, kuten Kygo, Martin Garrix, Skrillex, Cheat Codes ja Diplo ovat maininneet hänet inspiraation lähteeksi.

Viimeiset vuodet ja kuolema

Avicii teki aktiivisimpina aikoinaan yli 300 keikkaa vuodessa. Vaikka Avicii julkaisikin aktiivisesti musiikkia kuolemaansa saakka, hän ei koskaan kokenut keikkaelämää mielekkääksi. Hän kärsi paniikkikohtauksista ja kertoi inhoavansa esiintymistä ja suuria tapahtumia. Kiireen ja parrasvalojen täyteinen elämä oli introvertiksi itseään luonnehtivalle Aviciille usein todella ahdistavaa, ja artisti lääkitsi kuormittunutta mieltään usein juomisella. Aviciin alkoholinkäyttö johtikin lopulta haimatulehdukseen, jonka yhteydessä häneltä poistettiin sappirakko ja umpilisäke.
Maaliskuussa 2016 Avicii ilmoitti Facebookissa lopettavansa esiintymisen Stories-kiertueensa jälkeen. Musiikin tekemistä hän ei ilmoittanut lopettavansa. Hän kertoi lopettamisen suurimmaksi syyksi terveytensä. 
Avicii löydettiin kuolleena Masqatista, Omanista perjantaina 20. huhtikuuta 2018. Hän oli kuollessaan 28-vuotias. Aluksi kuolinsyytä ei haluttu julkistaa, mutta myöhemmin 26. huhtikuuta 2018 Berglingin perheen avautuessa poikansa kuolemasta selvisi, että kyseessä oli itsemurha. Perhe julkaisi avoimen kirjeen, jossa todettiin: ”Hän todella taisteli tarkoitusta, elämää ja onnellisuutta koskevien ajatusten kanssa. Hän ei jaksanut enää pidemmälle. Hän halusi löytää rauhan.” Aviciin viimeinen puhelu perheelleen oli huolestuttanut heitä. Siitä syystä Aviciin veli matkusti Masqatiin, mutta hän saapui vain muutaman tunnin liian myöhään. Avicii viilsi itseään pullon sirulla, mikä aiheutti voimakkaan verenvuodon, jonka seurauksena hän kuoli.
Näyttely

Näyttely on yleisötilaisuus, joka kerää ihmisiä yhteen paikkaan tutustumaan johonkin kokonaisuuteen. Näyttelyssä voi olla esillä esimerkiksi taidetta, minkä tahansa museon erikoiskokoelma tai vaikkapa postimerkkejä.

Historiaa

Ensimmäiset uudenaikaiset näyttelyt pantiin toimeen Euroopassa 1700-luvulla. Ne olivat taidenäyttelyitä tai taiteelle läheisten teollisuusalojen näyttelyjä. Sittemmin näyttelyt laajentuivat niin, että ne lopulta sulkivat piiriinsä koko taloudellisen ja yhteiskunnallisen elämän. Näyttelyillä oli alun perin etupäässä opettava ja herättävä tarkoitus. Sittemmin näyttelyt ovat muuttuneet myös myynti- ja huvittelutilaisuuksiksi.
Suomessa pantiin toimeen ensimmäinen teollisuus­näyttely vuonna 1876 Helsingissä. Ensimmäinen yleinen kansainvälinen näyttely oli Lontoon maailmannäyttely vuonna 1851.
Tirana

Maantiede

Tirana sijaitsee Isthm-joen varrella noin 27 km Adrianmeren rannalta itään, viljavan tasangon päässä.
Tiranassa vallitsee lämpimänlauhkea kuivakesäinen ilmasto, jolle ovat tyypillisiä kuiva kuuma kesä, kostea ja leuto talvi. Tätä kuvataan Köppenin ilmastoluokituksessa kirjaimilla Csa. Keskimääräinen alin lämpötila on tammikuussa 2,9 °C ja heinäkuussa keskimääräinen ylin lämpötila on 29 °C.
Ilmansaasteiden (pienhiukkasten) määrä Tiranassa ylittää vuositasolla kansainväliset suositukset rajusti, mikä johtaa sairastumisiin ja kuolemiin.

Historia

Kaupungin perusti osmanikenraali Sulejman Pasha vuonna 1614, jolloin sinne rakennettiin muun muassa moskeija. 1700-luvulla kaupungista tuli kaupallinen keskus ja vuonna 1920 se julistettiin itsenäisen Albanian pääkaupungiksi. 
Kuningas Zogu I:n valtakaudella italialaisia arkkitehteä palkattiin suunnittelemaan kaupunki uusiksi. Sen keskus on  Skanderbegin aukio.
Marraskuussa 1944 Enver Hoxha muodosti kommunistihallituksensa Tiranassa.

Liikenne

Tiranan lentoasema, Airport Nënë Tereza, sijaitsee 11 kilometriä kaupungin ulkopuolella. Liikenne on lisääntynyt viime vuosina huomattavasti: vuonna 2005 lentoasemaa  käytti 785 000 matkustajaa, vuonna 2007 jo 1 107 325.
Tirana sijaitsee sisämaassa, joten sillä ei ole omaa satamaa, mutta Durrësin satamakaupunki on puolen tunnin ajomatkan päässä.

Koulutus

Tiranan yliopisto on perustettu vuonna 1957. Vuonna 1991 sen tekninen tiedekunta erosi omaksi korkeakoulukseen. Yliopistossa on yli 14 000 opiskelijaa.
Jan Průcha

Prof. PhDr. Jan Průcha, DrSc., dr. h. c., (ääntäminen [jan pruuxa]; s. 27. marraskuuta 1934, Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen kasvatustieteilijä.
Muun muassa hän julkaisi kirjan Školství ve Finsku (Koulutus Suomessa, 1987).
Hän on kasvatustieteen kunniatohtori Turun yliopistosta (1995).
August Fredrik Arppe

August Fredrik Arppe (15. kesäkuuta 1854 Lappeenranta – 24. helmikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija.
Arppen vanhemmat olivat kruununvouti Karl Otto Arppe ja Maria Fredrika Pettersson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Helsingin yksityislyseosta.
Arppe opiskeli näyttämötaidetta Saksassa Dresdenissä 1877–1878 ja hän suoritti siellä myös ensiesiintymisensä näyttelijänä 1876. Vuosina 1879–1887 Arppe oli näyttelijänä Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa ja vuosina 1888–1890 hän johti omaa oopperaseuruettaan. Oman teatteriseurueen Arppe perusti 1890. Hän oli Svenska Teaternin toimitusjohtaja 1916–1919 ja taloudenhoitajana 1919–1925. 
Arppe oli naimisissa vuodesta 1879 Leipzigistä kotoisin olleen Anna Doris Elisabet Winkelmannin kanssa.
Veitsikalat (heimo)

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat veitsikalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Heimoon kuuluu 2 sukua ja 33 lajia. Aikaisemmin sähköankeriaan (Electrophorus electricus) katsottiin muodostavan oman sähköankeriaiden (Electrophoridae) heimonsa, mutta laji on sittemmin siirretty osaksi veitsikalojen heimoa. Heimon suurin laji on sähköankerias, joka voi saavuttaa 2,2 metrin pituuden. Gymnotus-suvun lajit kasvavat suurimmillaan 60–100 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkä ja ankeriasmainen ruumis, selkäevän puuttuminen ja hyvin pitkä pyrstöstä lähes kalan kuonoon asti ulottuva peräevä. Veitsikaloilla on sähköelin, jolla ne pysytyvät tuottamaan sähköpurkauksia. Voimakkaimman purkauksen tuottaa sähköankerias, joka voi tuottaa jopa 600 V:n purkauksen. Gymnotus-suvun lajien tuottama sähkökenttä on huomattavasti heikompi. Monet veitsikalat voivat elää vähähappisissa olosuhteissa ja hengittää happea myös ilmasta.

Levinneisyys ja elintavat

Veitsikalalajien levinneisyys ulottuu Meksikon eteläosista ja Keski- ja Etelä-Amerikan läpi Argentiinaan. Ne elävät hitaasti virtaavissa joissa ja järvissä sekä soilla. Veitsikalat käyttävät sähköelintään saaliseläinten, kalojen ja äyriäisten, paikantamiseen ja ympäristönsä tarkkailuun. Eräät lajit kuten veitsikala (Gymnotus carapo) ovat paikallisesti tärkeitä ruokakaloja.
Venetsialaiset

Venetsialaiset on elokuun viimeisenä viikonloppuna vietettävä veneily- ja mökkeilykauden päätösjuhla. Venetsialaisia pidetään myös veden, tulen ja valon juhlana. Länsi-Suomen rannikkoalueet kuten Pori, Rauma, Kokkola, Pietarsaari ja Pohjanmaa ovat perinteisiä venetsialaisten viettopaikkoja, mutta juhla on myöhemmin levinnyt lähes koko Suomeen. Ilotulitteita ammutaan lähes koko Suomessa aina pääkaupunkiseudulta Kemin korkeudelle asti.
Venetsialaiset ovat Suomessa runsaan 100 vuoden ikäinen juhla.
Venetsiaan kulkeutuivat ensimmäisenä Euroopassa uutuus, kiinalaiset ilotulitteet, ja oletettavasti sieltä veden äärellä vietettävä valon ja tulen juhla levisi muuallekin Eurooppaan. Juhla tuli erityisen suosituksi Sveitsissä, Saksassa ja Isossa-Britanniassa. Merikaupan myötä venetsialaisjuhla saapui myös Suomeen, erityisesti satamakaupunkeihin, joissa venetsialaisjuhlia vietetään nykyäänkin.
Aluksi juhlan viettoon kelpasi mikä tahansa elokuinen pimenevä kesäilta. Näin juhlien luonne, eli valon ja tulen leikki veden pinnalla, saatiin parhaiten esille. Venetsialaisten ajankohdaksi on sittemmin vakiintunut elokuun viimeinen viikonloppu. Meren rannalle keskittyvä juhlinta käsittää värikkäitä lyhtyjä, nuotioita ja ilotulituksia. Monet kaupungit ovat sallineet yksityisetkin ilotulitukset juhlailtana.
Ilotulitteiden ampuminen on usein sallittua venetsialaisia viettävillä paikkakunnilla, ellei voimassa ole metsäpalovaroitusta. Sallittu ampumisaika vaihtelee pelastuslaitoksesta riippuen, mutta ajoittuu elokuun viimeisen lauantain ja sunnuntain väliseen yöhön alkaen yleensä kello 18–21 ja päättyen kello 00–02. Kunta tai pelastuslaitos voi myös asettaa erilaisia rajoituksia muun muassa sallituille ampumispaikoille. Rajoituksista tiedotetaan muun muassa näiden internet-sivuilla. Ilotulitteiden myyntiaika vaihtelee, mutta alkaa yleensä keskiviikkona kolme päivää ennen lauantaita ja loppuu lauantaina.
Koko ruotsinkielisellä Pohjanmaalla vietetään yleisesti huvilakauden päättäjäisiä, villaavslutning, mutta venetsialaisista (venetiansk afton) puhutaan lähinnä Kokkolassa, Pietarsaaressa ja Uudessakaarlepyyssä.
Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus

Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus (Heilig-Geist-Kirche) on Alvar Aallon suunnittelema rakennusryhmä Saksan Wolfsburgissa. Se valmistui vuonna 1962, ja siihen kuuluu itse kirkon lisäksi seurakuntasali ja päiväkoti. 
32 metrin korkuinen torni on koko Eichelkampin kaupunginosan katseenvangitsija. Arkkitehtuuri on valoisaa ja avointa. Kirkkorakennus on kolmion muotoinen, eikä pohjakerroksessa ole yhtään suoraa kulmaa. Varsinainen katseenvangitsija on kirkon sisäkatto, joka etenee viitenä puisena aaltona alttarilta kirkkosaliin. Se vaikuttaa tilan akustiikkaan, mutta sillä on myös symbolinen merkitys.