google/wiki40b huggingface dataset:
Ulla Väistö

Ulla Marianna Väistö on toiminut Suomen suurlähettiläänä Romaniassa Bukarestin suurlähetystössä syyskuusta 2011. Hän toimii Bukarestista käsin myös Moldovan suurlähettiläänä. Vuosina 2007–2011 Väistö oli Meksikon, Belizen, Haitin ja Kuuban suurlähettiläs. Koulutukseltaan hän on kauppatieteen maisteri.
Väistö astui ulkoasiainministeriön palvelukseen vuonna 1976. Hän on työskennellyt suurlähetystöissä Brysselissä, Wienissä, Bonnissa ja Pariisissa sekä Strasbourgissa Suomen pysyvässä edustustossa. Ministeriössä hän oli hallinnollisen osaston päällikkö vuosina 2004–2007 ja vuosina 2001–2004 henkilöstöjohtaja.
Ton-luokka

Taustaa

Alukset oli suunniteltu mataliin vesiin kuten rannikoille ja jokisuihin, satama-altaisiin asetettujen pohjamiinojen raivaukseen, johon palveluksessa olleet Algerine-luokan miinanraivaajat eivät enää kyenneet.
Tekninen death metal

Tyylin vaiheet

Death metal -yhtyeiden kokeellisuus alkoi 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa joillakin Deathin, Morbid Angelin, Suffocationin, Monstrosityn ja Vital Remainsin albumeilla.
Tyylin varsinaisena ensimuotoina pidetään Atheist-yhtyeen debyyttialbumia Piece of Time (1989) ja Nocturnus-yhtyeen The Key -albumia (1990). Muita varhaisia teknisiä death metal -julkaisuja ovat Gorgutsin Considered Dead (1991), Demilichin Nespithe (1993), Cynicin Focus (1993) ja Deathin Individual Thought Patterns (1993). 
Vaikka Cynic tuli tunnetuksi teknisyydestään, sitä ei täysin ymmärretty, kunnes 1990-luvun puolessa välissä toiset yhtyeet alkoivat luoda musiikkia, joka laajensi sitä, mitä pidettiin death metalin rajana. Cryptopsyn julkaistessa albuminsa None So Vile vuonna 1996 tunnistettiin, että jotkut yhtyeet loivat musiikkia, joka on liian monipuolista ja teknistä luokiteltavaksi pelkäksi death metaliksi.
Polygeeninen ominaisuus

Esimerkki polygeenisestä periytymisestä

Tavallinen esimerkki polygeenisestä ominaisuudesta on kasvin pituus. Esimerkkikasvin pituuteen vaikuttaa vain kaksi eri lokuksissa olevaa geeniä (A ja B) ja kaksi alleeliparia (Al, Ap ja Bl, Bp). Näistä Al ja Bl ovat lyhytkasvuisuuden ja Ap ja Bp pitkäkasvuisuuden alleeleja. Yksilö AlAlBlBl on noin 40 senttimetriä pitkä. Se edustaa lajin lyhintä tyyppiä. Ap ja Bp lisäävät yksilön 40 senttimetrin peruuspitutta kymmenellä sentillä. Näin yksilöt, joiden perimä on ApApBpBp ovat 80 senttimetrin mittaisia, ja pisimpiä lajissaan. 
Kun kaksi ääripään tyyppiä risteytetään keskenään, ovat kaikki ensimmäisen polven yksilöt perimältään AlApBlBp, jotka kaikki edustavat keskiarvotyyppiä, eli ovat 60 senttimetriä pitkiä. Kun kaksi ensimmäisen polven yksilöä risteytetään, voidaan niiden jälkeläiset ryhmitellä viiteen eri pituusluokkaan. Jälkeläiset muodostavat ominaisuuksiltaan normaalin muuntelukäyrän eli Gaussin käyrän, jossa kummankin pään äärityyppejä on vähiten ja ensimmäisen polven kaltaisia keskiarvotyyppejä eniten. 
Jos pituuskasvuun vaikuttavia geenejä olisi enemmän kuin kaksi, kuten todellisuudessa useimmiten on, olisi pituusluokkia vielä enemmän ja pituus muuntelisi vielä liukuvammin. Myös samassa lokuksessa olevia alleeleja voi populaatiossa segregoitua useampia kuin kaksi. Toki myös ympäristötekijät vaikuttavat kasvin kasvuun. Tyypillistä kvantitatiivisille ominaisuuksille kuitenkin on, että niiden yleisyyttä kuvaa Gaussin käyrä.
Eemil Tanninen

Emil Edvard ”Eemil” Tanninen (3. syyskuuta 1870 Rantasalmi – 1. lokakuuta 1942 Sääminki) oli suomalainen liikemies ja lahjoittaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1925. Hän oli tukkuliikkeen Häkli, Lallukka ja Kumpp. toimitusjohtaja vuosina 1914–1930. Hän omisti vuodesta 1919 Lehtiniemen sahan ja Kyrönniemen höyläämön. Hän testamenttasi suuren omaisuutensa nimeään kantavalle säätiölle, joka tukee viipurilaisia tarkoituksia.
Hioki (yritys)

Hioki (Hioki E.E. Corporation) on japanilainen elektroniikan ja sähkötekniikan mittauslaitteita valmistava yritys.

Historia

Hioki-yhtiön perusti Mizo Hioki vuonna 1935 TokioMinato-ku-kaupungiosassa. Alue sijaitsee Tokion keskustassa keisarillisen palatsin eteläpuolella. Ensimmäinen tuote oli sähköä tunnistava mittari. 1948 yritys muutti Nagonosaan Sakaki-machin kaupunginosaan. Päätoimisto on edelleen Naganossa (2016).
Suomessa Hiokin tuotteita on myyty 1950-luvulta lähtien.

Suomessa

Suomessa Hiokin tuotteiden virallinen maahantuoja on TekFinland.
Harjasjärvi

Maantietoa

Järvi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa olevassa loivassa painanteessa ja sen rannat ovat suota. Rantaviiva on 750 metriä pitkä. Järveen laskee yksi lyhyt suo-oja ja toinen suurempi pelto- ja metsäoja, joka tuo järveen eniten ravinteita. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja virtaa Innalan peltojen kautta pohjoiseen. Se yhtyy kahden kilometrin jälkeen Mylly-Kartun jokeen Kolmhaaran kohdalla. Järvi on rakentamaton eikä sinne johda tietä.
Pilvilampi

Maantietoa

Järvi rakennettiin raakaveden tekoaltaaksi 1930-luvulla . Järven pinta-ala on 140 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Se on 2,7 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järven pohjoispäässä on leveän salmen takana laajeveva lahdenpohjukka. Järven eteläosassa sijaitsee 750 metriä pitkä lahti, jonka koillisranta muodostuu Ormbackenin niemestä. Lahden pohjukassa on yli 150 metriä pitkä patovalli. Toinen patovalli sijaitsee järven länsirannalla tehdasalueen koillisrannassa ja se on 350 metriä pitkä. Kolmas on järven pohjoispäässä sijaitseva 150-metrinen patovalli. Järven kaakkoispäässä sijaitsee usealla padolla rajattu 500 metriä pitkä ja alle 400 metriä pitkä allas, jossa vedenpinta on 0,70 metriä korkeammalla muuhun Pilvilampeen verrattuna.
Järvessä on kartan mukaan 14 saarta, joista vain Brudholmarna on nimetty karttaan. Ne sijaitsevat pohjoispään salmen kohdalla. Suurin saari on 250 metriä pitkä ja se sijaitsee pitkän lahden suulla. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Syvin kohta on 3,4 metriä syvä ja se sijaitsee järven pohjoisosan salmessa, missä on pieni kolmenmetrinen syvänne. Myös järven keskiosassa on yli kolmen metrin syvänne ja sen syvin kohta on 3,3 metriä.
Järven rantaviivan pituus on 17 kilometriä ja sen rannat ovat kivikkoista metsämaata. Järvi on autio lukuun ottamatta sen länsirantaan rajoittuvaa tehdasaluetta.

Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 8,6 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 7,70 metriä ja 8,70 metriä mpy. Säännöstelyn ainoa tarkoitus on ylläpitää vesilaitokselle suotuisaa vedenkorkeutta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Laihianjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 41), jonka Laihianjoen alaosan alueeseen (41.001) järvi kuuluu. Järven oma valuma-alue saa pääosan vedestään lähialueensa pohjoisosasta ja järveen näyttää laskevan kartan mukaan vain muutama metsäoja. Ympäristön muut ojat on ohjattu kulkemaan järven ohitse. Järvellä ei näytä olevan luontaista laskuojaa, mutta järven lähellä oleva Pilvilammen vesilaitos käyttää järven vettä hyväkseen.
Vaasan kaupunki ottaa Kyrönjoen vettä Båskaskoskelta, jota se johtaa Kalliolampeen. Lampea käytetään saostumien erottamiseen ja kirkastunutta vettä johdetaan seuraavaksi avo-ojaa myöten Pilvilammen kaakkoispään padottuun altaaseen. Altaassa oleva vesi päästetään viipymän jälkeen Pilvilammen pääaltaaseen, jossa se sekoittumisen jälkeen imetään järven pohjoispuoliskon kanavaa myöten Pilvilammen vesilaitokselle puhdistettavaksi.

Luontoarvoja

Pilvilampi on Vaasan kaupungin retkeilyalueen keskiössä. Alue on noin 800 hehtaarian kokoinen ja se sijaitsee yhdeksän kilometriä Vaasan kaupungin keskustasta itään. Retkeilyalueelle on viitoitettu kävely- ja pyöräilyreittejä. Niiden varrella sijaitsee pysähdyspaikkoja, joissa osassa on mahdollisuus tulentekoon ja yöpymiseen. Lammen ympäristössä on havumetsää, jota ryydittää entisen merenpohjan kivikot. Järvellä ja sen lähiympäristössä pesivät monet herkätkin linnut.
Marco Rubio

Yksityiselämä

Rubion vanhemmat ovat kuubalaisia. He muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1956 Fulgencio Batistan valtakaudella. Rubio on katolilainen.
Vuonna 1998 Rubio avioitui Jeanette Dousdebesin kanssa. Heillä on neljä lasta.
Marko Turunen

Marko Turunen (s. 24. maaliskuuta 1973 Kotka) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Turuselta on julkaistu albumit Rakkautta viimeisellä silmäyksellä, Pohja, Tiskipäiväkirja, Kuolema kulkee kintereillä, Lihat puntarissa, Supernormal, Marko Turusen elämä, Hanhenmarssia e-mollissa, Ufoja Lahdessa ja ADHD-Sheikki 1–4. Turunen on saanut Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatun.
Huutokoski–Parikkala-rata

Rataosa Savonlinna–Parikkala

Alun perin radan itäinen päätepiste oli vanhan Viipurista Sortavalan kautta Joensuuhun johtaneen Karjalan radan varrella Elisenvaarassa. Rata Elisenvaarasta Savonlinnaan valmistui vuonna 1908, jatke Pieksämäelle vuonna 1914. Kun Elisenvaaran risteysasema jäi luovutetulle alueelle, rakennettiin pian sodan jälkeen yhdysrata Parikkalasta Simpeleelle, Lappeenrannasta Elisenvaaraan johtaneelle radalle, minkä jälkeen rataosat Parikkalasta ja Simpeleeltä rajalle on purettu.
Esitys Savonlinna–Elisenvaara-radan rakentamisesta tehtiin vuoden 1897 valtiopäivillä. Päätös radan rakentamisesta tehtiin vuonna 1900 ja rataosan rakentaminen aloitettiin joulukuussa vuonna 1904. Elisenvaaran ja Punkaharjun väli avattiin liikenteelle marraskuussa 1906 ja koko Savonlinna–Elisenvaara-rataosa avattiin liikenteelle 1. helmikuuta 1908. Kaikki Savonlinna–Elisenvaara-rataosan rakennukset suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm Toisen maailmansodan jälkeen ratayhteys Elisenvaaraan poistui ja Parikkalasta tuli rataosan pääteasema vuonna 1949, kun rataosuus valmistui Parikkalan ja Simpeleen välille. Bruno Granholmin suunnittelema ja vuonna 1907 rakennettu Savonlinnan päärautatieasema poistui käytöstä vuonna 2011, kun asemalle johtanut rata purettiin rinnakkaisväylän rakentamisen yhteydessä. Savonlinnan päärautatieasemaa korvaavat seisakkeet rakennettiin Pääskylahteen vuonna 2011 ja Kauppatorille vuonna 2012.

Rataosa Huutokoski–Savonlinna

Esitys rataosan Savonlinna–Pieksämäki ja Huutokoski–Varkaus-haaran rakentamisesta tehtiin rautatiekomitean ehdotuksesta vuoden 1897 valtiopäivillä. Rataosan rakentamispäätös tehtiin 12. tammikuuta 1911 ja rataosan rakentaminen aloitettiin syyskuussa 1911. Rataosa avattiin väliaikaiselle liikenteelle marraskuussa 1913 ja säännölliselle liikenteelle koko rataosa avattiin vuonna 1914. Pieksämäki–Savonlinna-rataosan asemat rakennettiin Thure Hellströmin laatimien piirustusten mukaan. Rataosan huonon kunnon vuoksi Huutokoski–Savonlinna-väliltä lakkautettiin henkilöliikenne vuonna 1988, jolloin rataosa jäi vain pelkästään tavaraliikenteen käyttöön. Huutokosken ja Savonlinnan välinen rataosuus perusparannettiin 42 miljoonalla eurolla vuonna 2008, mutta rataosan käyttö oli parannuksen jälkeen vähäistä. Perusparannetun rataosan kunto olisi mahdollistanut henkilöjunaliikenteen käynnistämisen. Liikennevirasto sulki päätöksellään Rantasalmi–Savonlinna-rataosuuden 1. syyskuuta 2015. Rataosuuden sulkeminen mahdollistaa Laitaatsalmen syväväylän rakentamisen. Laitaatsalmen rautatiesilta puretaan ja rataa kilometrin verran. Uusi Laitaatsalmen kääntyvä rautatiesilta maksaisi noin 12 miljoonaa euroa. Rahoitus uutta siltaa varten myönnetään vain, jos Huutokoski–Savonlinna-rataosalle tulee käyttöä.
H-vene

Kilpailuhistoriaa

Veikko Enberg voitti H-veneiden ensimmäiset epäviralliset Suomen-mestaruudet 1970, jolloin hän purjehti HSK:n lipun alla. Suomen kautta aikojen menestynein H-venepurjehtija on HSS:n Matti Rouhiainen, jolla on nimissään seitsemän SM-titteliä. Toiseksi menestynein on Merenkävijöiden Juhani Seppä viidellä mestaruudellaan. Pursiseuroista Merenkävijöillä ja HSS:llä on eniten mestaruuksia eli kuusi kappaletta. Toiseksi eniten on HSK:lla eli viisi kappaletta.

Historiaa

Veneen suunnittelu alkoi 1965. Hans Groop keskusteli veneelle asetettavista vaatimuksista erityisesti HSS:n kilpa- ja matkapurjehtijoiden kanssa. Suunnitteilla olleen veneen tulisi voida yhdistää Suomen siihen saakka suurimman köliveneluokan Hain ja Kansanveneen parhaat puolet, samalla huomioiden Louhen ja Saaristoristeilijöiden linjat ja ulkonäön.
Tuloksena oli vene, joka oli alusta alkaen menestys. Uusien piirustusten perusteella Nils Anderssons båtvarv rakensi Porvoossa 15 veneen sarjan 1968. Lopputalvella 1968 veistämö rakensi vielä 20 H-veneen sarjan. Suunnittelija Hans Groop tilasi itselleen veneen L-8, joka sai nimekseen Arancia. Ensimmäinen H-vene esiteltiin Helsingin venemessuilla helmikuussa 1968. Näyttelyn yhteydessä myytiin kaikki ensimmäisen valmistussarjan 15 venettä. H-vene maksoi 13 500 markkaa (vastaa noin 20 260 euroa 2013 hinnoissa), joka tuolloin oli puolet vastaavan kokoisen puisen purjeveneen hinnasta. Vamistus siirtyi Artekno Oy:lle, jolla oli aikaisempaa kokemusta lujitemuovin käytöstä soutuveneiden valmistuksessa. Veneveistämö Nils Andersson -nimensä muuttanut telakka palasi laadukkaiden puuveneiden valmistukseen.
H-vene yhdistys, sittemmin liitto, perustettiin Suomeen vuonna 1969. Sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi HSS:n silloinen satamakapteeni ja intendentti Veikko Enberg. Vuonna 1970 SPL hyväksyi veneen uutena yksityyppi-veneluokkana. Skandinavian Purjehtijaliitto hyväksyi veneen 1972 ja I.Y.R.U. hyväksyi H-veneen yksityyppiluokaksi vuonna 1977.
Lubumbashi

Sijainti

Lubumbashi sijaitsee noin 1000 metriä merenpinnan yläpuolella niin sanotulla kuparivyöhykkeellä, joka ulottuu Kongon eteläosasta Sambian keskiosiin. Kafwe-joki virtaa läheisellä Sambian rajalla liittyäkseen Sambesi-jokeen etelämpänä.
Lubumashi sijaitsee Ilebosta, Kolwezista ja Kindusta tulevien rautateiden risteyskohdassa. Rautatietä pitkin kuljetetaan mm. kuparia, kobalttia, sinkkiä, tinaa ja hiiltä. Kaupungissa on myös kansainvälinen Luanon lentokenttä.

Historia

Lubumbashi perustettiin vuonna 1910. Sen nimi oli vuoteen 1965 saakka Elisabethville.
Vuonna 1960 Belgian Kongon itsenäistyessä Belgiasta Katangan maakunta julistettiin itsenäiseksi. Lubumbashi toimi tämän separatistisen valtion pääkaupunkina vuoteen 1963 saakka, jolloin YK:n joukot, jolta Kongo oli pyytänyt apua tilanteen ratkaisemiseksi, kukistivat kapinan.
Mobutu Sese Sekon aikana kaupunki oli alennustilassa, mutta vuosina 1999-2003 se toimi  valtion pääkaupunkina.

Talous ja kulttuuri

Lubumbashi on kansallisesti tärkeä taloudellinen ja teollinen keskus. Siellä valmistetaan tekstiilejä, elintarvikkeita, painotuotteita, tiiliä ja kuparijalosteita.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat mm. kasvitieteellinen puutarha, eläintarha ja arkeologis-etnologinen Lubumbashin kansallismuseo. Siellä on myös korkeatasoinen yliopisto.
Lubumbashi on väestörakenteeltaan monikansallinen. Suurimpia väestöryhmiä ovat sangat, lambat, lubat, lundat ja rundat. Kaupungin valtakieli on swahili, josta on kehittynyt siellä erityinen kingwana-murre.
Käthe Loewenthal

Elämänvaiheita

Käthe Loewenthalin isä oli silmälääkäri. Isän yliopistouran vuoksi perhe asui usealla eri paikkakunnalla. Asuinpaikkoja olivat Geneve, Lausanne, Berliini ja Bern. Bernissä Käthe Loewenthal kääntyi vuonna 1890 juutalaisuudesta kristinuskoon ystävystyttyään erään pappisperheen kanssa.   
Berliiniin muutettiin takaisin jälleen vuonna 1892. Koulunsa päätettyään Loewenthal opiskeli taidetta sveitsiläisen symbolistin Ferdinand Hoedlerin oppilaana vuosien 1895-1897 välillä.  Välillä Loewenthal kävi Pariisissa hakemassa vaikutteita ja matkallaan hän tapasi Leo von Königin, jonka yksityisoppilaana opiskeli taidetta matkansa jälkeen Berliinissä. 
Vuosien 1904-1905 välillä Loewenthal asui Münchenissä, missä työskenteli vapaana taiteilijana. Hän teki useita maalausmatkoja Bernin Oberlandiin ja alueen maisemat esittäytyvät usein hänen maalauksissaan. 
Loewenthal muutti vuonna 1909 Stuttgartiin ystävänsä, taiteilija Erna Raabe-Freilin von Holzhausen luo. Stuttgartissa hän opiskeli maalaustaidetta valtion taideakatemian "Damenklassella" (naisten taideluokka) Adolf Hölzelin oppilaana. 
Tietty sattuma synnytti "Hiddenseer Künstlerinnenbundin". Kathe Loewenthalin sisar Susanne oli ostanut Hiddenseeltä mökin vuonna 1912 ja Loewenthal alkoi viettää siellä kesiään. Vähitellen sinne saapui vierailulle myös muita naistaiteilijoita. Vieraisiin kuuluivat muun muassa Elisabeth Andrae, Clara Arnheim ja Elisabeth Büchsel. Loewenthal piti näyttelyitä myös Blaue Scheune- tapahtumassa, jonka oli perustanut taiteilija-aktivisti Henni Lehmann. 
Kansallissosialistit ottivat Saksassa vallan vuonna 1933. Vuonna 1934 he kielsivät juutalaisilta oikeuden harjoittaa taiteilijan ammattia. Kukaan ei saanut ostaa Loewenthalilta maalauksia eikä niitä saanut pitää esillä näyttelyissä. Loewenthalin ateljee suljettiin ja hänet erotettiin kaikista taiteilijajärjestöistä. 
Vuosien mittaan juutalaisten vainoaminen paheni. Loewenthal joutui elämään ystäviensä avustuksilla. Hänen entinen palvelijattarensa kätki 200 hänen työtään, etupäässä pastelli- ja vesiväritöitä. Vuonna 1941 viranomaiset siirsivät Loewenthalin ensin "Judenhausiin" ja seuraavana vuonna Lautersteinin "lajittelukeskukseen". Sieltä hänet vietiin Izbican gettoon, missä hänet murhattiin. 
Saksan viranomaiset olivat keränneet suurimman osan Loewenthalin töistä varastoon. Vuonna 1943 liittoutuneet pommittivat Stuttgartia. Pommituksessa tuhoutui varastorakennus, jossa Loewenthalin maalauksia säilytettiin.   
Käthe Loewenthalin muistoksi on laitettu kompastuskivi sekä Stuttgartiin että Hiddenseelle. Hänen töitään oli esillä vuonna 1993 pidetyssä ansiotuneiden naistaiteilijoiden näyttelyssä.
Ingrid ja Sten Ahrlandin palkinto

Ingrid ja Sten Ahrlandin palkinto (ruots. Ingrid och Sten Ahrlands pris i kemi) on ruotsalainen kemian alan palkinto, joka jaetaan joka viides vuosi tieteellisesti ansioituneelle nuorelle pohjoismaiselle kemian tutkijalle. Palkintoa jakaa tiedeseura Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund ja se on nimetty ruotsalaisen kemistin Sten Ahrlandin (1921–1997) mukaan. Palkinnon suuruus on 50 000 Ruotsin kruunua.
Vuonna 2014 palkinnon sai suomalainen Heikki M. Tuononen.
Pentti Järvinen (nuortenkirjailija)

Pentti Järvinen (s. 15. toukokuuta 1940 Lappeenranta) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän on julkaissut teoksia nimimerkillä P. O. Järvinen yhdessä Osmie Järvisen kanssa.
Kivikausi Turussa

Maarian Sipilänhaan asuinpaikka

Myöhäiskampakeramiikan nuorinta astetta Turussa edustaa Maariassa sijaitsevan Sipilänhaan asuinpaikka. Alue sijaitsee joen rannalla Paimalan kylässä noin 1,5 kilometrin päässä Jäkärlästä. Asuinpaikka löydettiin vuonna 1922 ja siellä suoritettiin tällöin pieni arkeologinen kaivaus. Tämän jälkeen aluetta tutkittiin laajemmin vuonna 1962. Alueelta löydettyä keramiikkaa on kutsuttu Sipilänhaan keramiikaksi. Sipilänhaan tyyliä tunnetaan vain muutamalta asuinpaikalta ja vallitsevana sitä lienee vain Maarian Sipilänhaassa. Sipilänhaan keramiikalle ominaista on huokoinen saviastia-aines jonka koristeluun on käytetty pieniä pyöreitä tai soikeita kuoppia ja pisterivejä. Keramiikan lisäksi Sipilänhaasta on löydetty reikäaseita, kivisaha, kvartsiesineitä, hioimia sekä erilaisia iskoksia, eli kiviesineiden työstämisessä irronneita palasia.
Jan Lebeda

Jan Lebeda (23. huhtikuuta 1913 Praha – 5. marraskuuta 1991) oli tšekkiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Prahan arkkihiippakuntaan 20. kesäkuuta 1937 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Novin titulaaripiispaksi 19. toukokuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. kesäkuuta. Pääkonsekraattorian toimi František Tomášek, jota avustivat Francesco Colasuonno ja Kajetán Matoušek.
Lebeda kuoli 78-vuotiaana virassa.
Historiakomissio

Historiakomissio (2009 - 2012), täydeltä nimeltään Komissio torjumaan pyrkimyksiä vääristää Venäjän historiaa (ven. Комиссия по противодействию попыткам фальсификации истории в ущерб интересам России, Komissija po protivodeistviju popytkam falsifikatsii istorii v uštšerb interesam Rossii), oli Venäjän presidentin Dmitri Medvedevin 15. toukokuuta 2009 perustama komissio. Sen virallisena tehtävänä oli "torjua Venäjän historian vääristely ja pyrkimykset kiistää Neuvostoliiton voitto toisessa maailmansodassa". Komissioon kuului 28 henkilöä. Komissio lakkautettiin 14.2.2012.

Lakiesityksen valmistelu

Komission tehtävänä oli valmistella lakiesitys historian vääristelyä vastaan. Lakiehdotuksessa olisi esitetty Venäjän historian vääristäjille enimmillään viiden vuoden tuomioita. Laki olisi ulottunut myös ulkomaalaisiin henkilöihin. Laki olisi antanut Venäjän viranomaisille oikeudet karkottaa suurlähettiläs, katkaista diplomaattisuhteet tai asettaa talouspakotteita yksittäistä valtiota kohtaan.

Kritiikki

Laki herätti arvostelua Baltian maissa ja entisen Varsovan liiton maissa, jotka joutuivat puna-armeijan miehittämiksi toisessa maailmansodassa. Neuvostoliiton ja nyky-Venäjän näkemyksen mukaan puna-armeija vapautti maat natsi-Saksan miehityksestä. Baltian maat kiistelevät miehityksen tunnustamisesta, Ukraina 1930-luvun nälänhädästä ja Puola upseerien joukkoteloituksesta.
Entisen duuman puhemiehen Vladimir Ryžkovin mukaan laki olisi antanut Venäjän viranomaisille vallan määritellä mikä on Neuvostoliiton vastaista ja mikä ei. Hänen mukaansa laki myös jatkaisi Stalinin julkikuvan pesemistä ja estäisi hänen arvostelunsa. Vuonna 2007 Venäjän viralliset koulukirjat muutettiin siten, että Stalin esitetään virallisesti suurena johtajana.

Lakkauttaminen

Historiakomissio lakkautettiin 14.2.2012 presidentti Dmitri Medvedevin antamalla päätöksellä.  Eri asiantuntijat Venäjällä ovat olleet eri mieltä siitä, toteutuivatko komissiolle asetetut tavoitteet. Historiakomission jäsenenä toiminut Venäjän tiedeakatemian jäsen Aleksander Tshubarjan arvioi komission toimintaa myönteisesti.  
»Komissio toteutti sille annetun roolin. Kolmen vuoden aikana se onnistui kiinnittämään asiantuntijoiden huomion historian kipupisteisiin ja helpotti pääsyä aiemmin salaisiin arkistomateriaaleihin.» 
 
Venäjän tiedeakatemiaan kuuluvan Pietarin historianinstituutin johtaja Viktor Pleshkovin mukaan komissio ei saanut mitään konkreettista aikaan.
La Ley

La Ley on chileläinen, Santiagossa perustettu pop-rockyhtye. Sen ensimmäinen albumi (Desiertos) julkaistiin vuonna 1989. Yhtyeen kitaristi, Andrés Bobe kuoli vuonna 1994. Hänet korvasi Pedro Frugone. Vuonna 2004 La Ley julkaisi kokoelmalevy Historias e Histerian. Vuonna 2005 yhtye ilmoitti jäävänsä tauolle.
La ribalta

Juoni

Saint Vanorin kreivin puoliso Maddalena Grandier jättää miehensä ja lähtee kuuluisan näyttelijän ja ohjaajan Claudio Bourgueilin matkaan. Eräänä päivänä Maddalena päättää kokeilla näyttelemistä ja Claudio ryhtyy ohjaamaan häntä. Naisesta kehittyy lahjakas näyttelijä ja kateellinen Claudio hylkää hänet. Saadakseen miehen takaisin Maddalena pyytää häntä auttamaan erään kohtauksen harjoittelussa. Claudion ohjaamana Maddalena esittää itsemurhan tekevää epätoivoista naista. Lopuksi käy ilmi, että hän on todella myrkyttänyt itsensä.

Tuotanto, teema ja vastaanotto

La ribalta perustuu ranskalaisen Henri de Rotschildin näytelmään La Rampe (1909). Ambrosio Filmin tuottama elokuva on kunnianhimoinen mutta pienellä budjetilla toteutettu melodraama, joka ei kuulu ohjaaja Mario Caserinin merkkiteoksiin. Siitä on säilynyt vain loppuhuipennuksen sisältävä katkelma, Arrigo Frustan käsikirjoitus ja joukko muuta arkistomateriaalia.
Elokuva haastaa aikansa naiskäsityksen ja kyseenalaistaa perinteisen taiteilijan ja muusan välisen suhteen. Se on myös kiinnostava esimerkki nykynäkökulmasta ehkä yliampuvana pidettävän Maria Gasparinin näyttelijäntyöskentelystä. Asetelman erikoisuutta korostaa se, että Claudiota esittävä Febo Mari on ohjaaja Caserinin alter ego ja Gasparini oli tosielämässä hänen suojattinsa ja vaimonsa. Elokuvahistorioitsija Stella Dagnan tulkinnan mukaan La ribalta esittää luovana taiteilijana naisen ja miehen hänen teknisenä avustajanaan.
Aikalaiskritiikki julisti pitkänä elokuvana markkinoidun La ribaltan mestariteokseksi ja ylisti varsinkin Maria Gasparinin näyttelijäsuoritusta ja eleganssia.

Restaurointi

Bolognan elokuva-arkistossa säilynyt värjätty nitraattifilmin katkelma on restauroitu arkiston ja Torinon elokuvamuseon yhteistyönä vuonna 2010. Alkuperäisestä 754 metrin pituudesta on jäljellä vain 81 metriä. Katkelma on nähtävissä elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.