Punainen pyramidi (kirja)

Juoni

Carter Kane menee isänsä Juliuksen kanssa hakemaan sisartaan Sadie Kanea isänsä luokse. Kun heidän äitinsä kuoli, Sadie laitettiin asumaan isovanhempiensa luokse. Matkalla tapahtuu outouksia, jotka huipentuvat väittelyyn tuntemattoman Amosin kanssa. Haettuaan Sadien Julius ajaa levottomana British Museumiin, jossa oudot asiat vasta alkavat; Julius yrittää uhrata itsensä palauttaakseen Osiriksen jumalten valtaistuimelle, mutta hän vapauttaakin myös kaikki tämän veljet, Isiksen, Horuksen, Nepshyksen ja Sethin, kaaoksenjumalan. Tämä alkaa kerätä armeijaansa kaiken mahdollisen kaaosenergian vapauttamiseksi. Amos, Juliuksen veli, ohjailee poliisit karkottamaan Sadien ja Carterin Englannista luokseen Yhdysvaltoihin pidättämisen sijaan.
Elämän talon mahtavin noviisi – Zia – asettuu Carterin ja Sadien puolelle. He saavat tietää olevansa pikkujumalia. Carter isännöi Horusta ja Sadie Isistä. Myös ne jumalat, jotka aavistelevat pahaa apunsa antaneelta, mutta jumalia vihaavalta Elämän talolta, antavat apunsa. Bastet, jonka hengen eteen Carterin ja Sadien äiti aikoinaan uhrautui, auttaa Carteria ja Sadieta. He ryöstävät Elämän talon päälektori Desjardinsin talolta Sethin kukistamisen kirjan, jossa neuvotaan, kuinka vangita Seth Duatiin. Matkalla Sadie ja Cater joutuvat muuttumaan lintumuotoihinsa ja he saavat hedelmälepakot peräänsä.
Kirjan ohjeet eivät ole selkokielisiä, joten Carter ja Sadie joutuvat pyytämään apua Thotilta, muinaisen Egyptin viisauden ja kirjoitustaidon jumalalta. Tämä laittaa heidät kokeeseen, jossa heidän on haettava maaginen esine Elvis Presleyn haudalta. Matkalla he tapaavat kaksi Elämän talon taikuria, jotka paljastuvat ušebteiksi. He saavat esineen ja Thot tulkitsee kirjoituksensa. Siinä neuvotaan hankkimaan Totuuden sulka, Sethin salainen nimi ja lukemaan kirjassa mainittu loitsu.
Jotta loitsu onnistuisi, tarvitaan totuuden sulka, jota hakiessaan Carter ja Sadie matkaavat Anubiksen luokse Bastetin ja Amosin Khufu-apinan kanssa. Tuomionsalin porteilla he kohtaavat Iskanderin ban, jonka kanssa käydyn keskustelun jälkeen hän päästää heidät läpi Tuomionsaliin. Siellä heidän kimppuunsa ryntää suuri musta koiramainen otus, joka muuttuu Anubikseksi. Hän ei aluksi meinaa ottaa heitä vastaan salin epäjärjestyksen, vaa’an tilanteen ja sen, että Carter isännöi Horusta, takia, mutta kun kuulee, että Sadie isännöi Isistä, hän päästää seurueen läpi. Keskustellessaan Sadien kanssa hän saa selville, että jos hän antaisi totuuden sulan Carterille ja Sadielle, voisi maailma pelastua. Epäillen Osiriksen kostoa hän toteaa: ”En voi. Joudun pulaan.” Sadie purskahtaa nauruun, koska hän tajuaa ettei Osiris voisi – ollessaan Sethin vankina – tuomita Anubista mistään ja vakuuteltua Anubiksen asiasta saa vihdoin totuuden sulan. Anubis kuitenkin muistuttaa Sadielle, että jos pitää totuuden sulkaa ja samaan aikaan valehtelee, haihtuu tuhkaksi.
Kun tarvittavat aineet on hankittu ja päästy lähemmäs Sethiä ja hänen voimanlähdettään, punaista pyramidia, taistelu alkaa. Sadie tajuaa, että jos voisi siirtää koko pyramidin pois aavikolta, Sethin kodilta, tämä saattaisi voittaa. Seth tietää, ettei kukaan kuolevainen voi avata portaalia Demonipäivien aikana, eikä pidä Sadieta uhkana. Hän kuitenkin muistaa olevansa pikkujumala, avaa portaalin ja siirtää taistelevat joukot Washingtoniin. Samaan aikaan, kun Seth ja Carter kaksintaistelevat ja Elämän talon taikurit kamppailevat Sethin demoneita vastaan, Sadie alkaa lukea loitsua. Hän on juuri pääsemässä loitsun loppuun, kun näkee taivaalla valtavan käärmeen, Apepin. Hän heittää Totuuden sulan ilmaan ja kaikki näkevät Apepin. Loitsu ei kuitenkaan tämän eleen takia toimi, eikä Seth kukistu. Koska Sethin salainen nimi on tiedossa, hän kuitenkin alistuu pakenemaan rälläköimättä Duatiin ja tulemaan esiin vasta, kun häntä tarvitaan Apepin kukistamiseen.

Vastaanotto

Teos sai ilmestyessään pääasiallisesti hyvän vastaanoton.
Yhdysvalloissa Washington Postin arvostelija totesi Riordanin tietävän, mistä lapset pitävät, ja esittävän sen hyvin. The New York Timesin Bruce Handy uskoo, että niin nuoret kuin vanhatkin lukijat ahmivat kirjan, jossa on niin rakkautta kuin roistojakin. Kirkus Reviewsin kirjoittajan mielestä tarina muistuttaa Riordanin muita kirjoja, esimerkiksi Salamavarasta lukujen, henkilöhahmojen ja juonen suhteen, mutta toteaa silti, että ”aika hyvä se on kuitenkin”.
School Library Journal valitsi kirjan vuoden 2010 parhaaksi. Se on ollut  myös  Red House Children's Book -palkinnon ehdokkaana vuonna 2011.