google/wiki40b huggingface dataset:
Suojärvi (Luhanka)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,2 metriä mpy.
Martti Lehti

Martti Jooseppi Lehti (12. maaliskuuta 1901 Kuhmalahti – 22. heinäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä J. Kalliomäki.
Nijmegenin Radboud-yliopisto

Historia

Yliopisto perustettiin vuonna 1923 nimellä Katholieke Universiteit Nijmegen (suom. Nijmegenin katolinen yliopisto). Aluksi siellä oli 27 professoria ja 189 opiskelijaa. Oppilaitos sai alkunsa, kun Alankomaiden katolinen yhteisö halusi perustaa oman yliopistonsa. Alankomaiden katolilaiset olivat tuolloin vähävaraisia eikä heillä ollut juuri lainkaan edustusta hallinnossa. Yliopiston saamisesta kilpailivat Nijmegenin kanssa tiukasti 's-Hertogenbosch, Tilburg, Haag ja Maastricht. Toinen maailmansota kohteli yliopistoa ankarasti: Monia merkittäviä edustajia menetettiin. Näihin kuuluivat professorit Robert Regout and Titus Brandsma, jotka vietiin Dachaun keskitysleirille. Vuonna 1943 rehtori Hermesdorf kieltäytyi yhteistyöstä saksalaisten kanssa. 22. helmikuuta 1944 yliopisto menetti useita rakennuksiaan pommituksessa. Opetus aloitettiin uudelleen maaliskuussa 1945. Vuonna 1960 opiskelijoita oli 3000, mutta vuonna 1980 jo 15 000.
1980-luvulta alkaen yliopisto on jatkuvasti pyrkinyt uudistumaan. Yksi maailman voimakkaimmista magneeteista asennettiin sen tiloihin. Vuonna 2004 yliopisto muutti virallisesti nimekseen Radboud Universiteit Nijmegen vuoden 900 tienoilla eläneen katolisen piispan Saint Radboud’n kunniaksi.
Vuonna 2010 Nobelin palkinnon grafeenista saaneet Andre Geim ja Konstantin Novoselov tekivät tutkimuksensa Nijmegenin magneettilaboratoriossa.

Kampus

Yliopiston lääketieteellinen tiedekunta on yhteydessä St Radboud’n yliopistolliseen lääketieteelliseen keskukseen. Tämä on suuri opetussairaala, joka sijaitsee Heyendaalin kampuksella yliopiston muiden rakennusten joukossa. Suunnitteilla on uusia asuinrakennuksia, urheilukeskus ja useita tieteelliseen käyttöön tarkoitettuja rakennuksia. Kampus sijaitsee aivan Heyendaalin rautatieaseman vieressä. Yliopistolta on tiheään liikennöitävä bussiyhteys kaupungin keskustan keskusasemalle.

Tutkijat ja tutkimus

Yliopistolla on mahdollista suorittaa useita erilaisia bachelor- ja master-tasoisia  tutkintoja. Se myös ylläpitää tutkimuslaitoksia, joihin kuuluvat NanoLab Nijmegen, Dondersin tajunnantutkimuskeskus ja Dondersin tajunnan aivokuvannuskeskus. Yliopistosta ovat Alankomaiden tiedeneuvoston myöntämän Spinozan palkinnon voittaneet Anne Cutler (1999), Henk Barendregt] (2002), Peter Hagoort (2005) ja Theo Rasing (2008). Englantilaisen Times Higher Education -lehden vuosina 2004–2009 vuosittain julkaisemalla Times Higher Education – QS World University Rankings -listalla Nijmegenin Radboud-yliopisto arvioitiin vuonna 2009 maailman 220. parhaaksi  yliopistoksi.
Chiquimula

Chiquimula on yksi kahdestakymmenestäkolmesta Guatemalan departementista. Sen pääkaupunki on Chiquimula.
Sonny Barger

Ralph Hubert ”Sonny” Barger (s. 8. lokakuuta 1938 Modesto, Kalifornia, Yhdysvallat) on Helvetin enkeleiden Kalifornian Oakland-osaston perustajajäsen. Barger liittyi Helvetin enkeleihin vuonna 1957. Barger värväytyi armeijaan vuonna 1954 jo 16-vuotiaana, mutta 14 kuukauden palveluksen jälkeen armeija sai selville että hän on alaikäinen ja Barger erotettiin. Hän on myös yksi Rolling Stonesin pahamaineisen vuoden 1969 Altamontin konsertin Helvetin enkeleihin lukeutuneista järjestysmiehistä. 
1980-luvun alussa Bargerin terveys oli vaakalaudalla, sillä hänellä todettiin kurkunpään syöpä. Hänelle tehtiin kurkunpään poistoleikkaus jossa poistettiin imusolmukkeet ja äänihuulet. Lisäksi hänelle tehtiin aukko kurkkuun hengittämistä ja puhumista varten. Nykyisin Barger asuu Arizonassa ja harrastaa moottoripyöräilyä edelleen. Hän ajaa Harley-Davidsonillaan päivittäin ja vierailee kokoontumisajoissa eri puolilla Yhdysvaltoja ja Eurooppaa.
Hunter S. Thompson on kuvannut oman kokemuksensa Bargerin ja moottoripyöräjengin elämästä kirjassaan Hell’s Angels: The Strange and Terrible Saga of the Outlaw Motorcycle Gangs. Todenmukaisemmin Bargerin elämää ovat kuvanneet Keith ja Kent Zimmerman kirjassa The Life and Times of Sonny Barger and The Hell’s Angels Motorcycle Club (2000), jossa hän kertoo vaiheistaan omin sanoin. Teos on myös suomennettu.
Baltacı Mehmet pašša

Ura

Baltacı Mehmet pašša esiteltiin hoville sukulaisten avulla. Tuolloin Osmanien valtakuntaa hallitsi sulttaani Mustafa II. Mehmetistä tuli alkuun yksi palatsin kirvesteräisiä hilpareita kantavista vartijoista, joita kutsuttiin nimellä baltaci, kirvesmies. Kauniin äänensä vuoksi hänestä tehtiin pian muezzin ja hänelle annettiin lisänimeksi arvokkuutta osoittava Halife. Palatsissa työskennellessään Baltacı Mehmet loi hyvät suhteet prinssi Ahmediin. Vuonna 1703 prinssistä tuli uusi sulttaani Ahmed III. Tällä oli välitön vaikutus Baltacı Mehmetin uraan ja hänestä tuli mir akhür. Lisäksi uusi sulttaani antoi hänelle vaimoksi yhden rakkaimmista jalkavaimoistaan, joka miellytti Baltacia kovasti. Sarai oli myös neuvokas ja juonittelutaitoinen, ja avusti Baltacı Mehmetin etenemistä arvoasteikossa.
Marraskuussa 1704 Baltacı Mehmet sai Kapudan paššan arvon, joka tarkoitti osmanien laivaston amiraalia. Saman vuoden joulukuussa hänestä tuli valtakunnan toiseksi tärkein mies, suurvisiiri, Kalaylıkoz Hacı Ahmed paššan tilalle. Hacı Ahmed pašša oli ollut hänen vartijakollegansa aiemmin. Tästä virasta Mehmet pašša kuitenkin erotettiin 3. toukokuuta 1706 ja komennettiin Khiosin saarelle Turkin länsirannikolle. Tähän on sanottu olleen syynä hänen pätemättömyytensä sekä Baltacı Mehmetin ja hänen vaimonsa juonikkuus, jolla on selitetty myös se, että hän saattoi myöhemmin palata virkaansa. Ystäviensä tuella Baltacı Mehmet sai uuden nimityksen Erzurumin kuvernööriksi ja tammikuussa 1709 Mehmet pašša siirtyi Aleppon kuvernööriksi. Hänet nimitettiin 18. elokuuta 1710 uudelleen suurvisiiriksi Köprülü Numan paššan epäonnistuttua vakauttamaan oloja kuten häneltä oli odotettu.
Väinö Joensuu

Väinö Mikael Joensuu (s. 13. elokuuta 1894 Viipuri) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, suomentaja ja pakinoitsija. 
Joensuun vanhemmat olivat talonomistaja Salomon Joensuu ja Paulina Laurila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1912 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja maisteriksi 1923. 
Joensuu oli sanomalehti Karjalan ulkomaan osaston toimittajana 1917–1919, Uuden Suomen toimittajana 1919–1931, Ilta-Sanomien toimittajana 1932–1950 sekä Sanomalehtimiehen toimittajana vuodesta 1947. Hän toimi myös Karjalan Helsingin-kirjeenvaihtajana 1920–1939 ja oli venäjänkielen opettajana Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Joensuu oli Helsingin sanomalehtimiesyhdistyksen sihteerinä vuodesta 1926 ja Suomalais-latvialaisen yhdistyksen sihteerinä 1928–1936. Joensuu kirjoitti Ilta-Sanomiin pakinoita nimimerkillä Mikko. 
Joensuu oli naimisissa vuodesta 1938 Kyllikki Vasan (Waldstedt) kanssa.
The Godfather

Kritiikki

Peli sai kritiikkiä muun muassa elokuvatrilogian ohjaajalta Francis Ford Coppolalta, joka ei hyväksynyt pelin julkaisua väittäen, että EA teki rahaa hänen työllään.

Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanan 8.1/10 arvostelussaan.
Akkijärvi (järvi Hämeenlinnassa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 86 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 7 saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Pyhäjärven alueeseen (35.774) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,2 metriä mpy.
Moskovan taistelu

Marssi Moskovaan

Saksalaiset jatkoivat syksyn kelirikon haitatessa etenemistä. Kaluga vallattiin 13. lokakuuta ja seuraavana päivänä kukistui Borodino, jossa Napoleon voitti vuonna 1812. Borodinossa esiintyi ensimmäistä kertaa T-34-panssari.
Eteneminen hidastui koko ajan kelirikon takia, mutta 7. marraskuuta tuli talvi ja pakkanen. Maa jäätyi ja viimeinen yritys Moskovaan käynnistyi 19. marraskuuta. Marraskuun lopulla pakkanen kiristyi −40 asteeseen ja alle. Saksalaisilla ei ollut lainkaan talvivarusteita ja noin 40 prosenttia miehistä palellutti itsensä. Myös aseiden ja panssarien öljyt jähmettyivät. Aseet eivät toimineet eivätkä panssarit käynnistyneet.
Saksalaisten hyökkäys eteni parhaiten Moskovan luoteispuolella, ja puna-armeijan onnistui suurin uhrauksin pysäyttää hyökkäys Jahromassa ja näin estämään vaarallinen saartoliike. Saksalainen tiedusteluyksikkö pääsi, suurempaa vastarintaa kohtaamatta aina Himkiin asti, joka oli vain kahdeksan kilometriä Moskovan kaupungin rajasta. Tämän lähemmäksi Moskovaa saksalaiset eivät koskaan päässeet.
5. joulukuuta Adolf Hitlerin käskystä Guderian pysäytti hyökkäyksen, joka oli epäonnistunut aivan Moskovan porteilla.

Epäonnistumisen syyt

Saksalaiset eivät olleet lainkaan varustautuneet talveen ja jo sitä ennen upottava lieju pysäytti moottoroidut joukot. Tästä virheestä ei voi syyttää ainakaan Adolf Hitleriä, sillä SS-joukot ja Luftwaffe saivat talvivarusteensa ajoissa. Saksan maavoimien esikunta oli laskenut Neuvostoliiton olevan vallattu syksyyn mennessä ja noin 50 divisioonan katsottiin riittävän lopun valtaamiseen. Tästä syystä oli talvivarustuskin varattu vain joka neljännelle saksalaiselle sotilaalle. Liejun ja äärimmilleen venyneiden huoltoyhteyksien takia, joutuivat saksalaiset varustautumaan sotasaaliilla, mikä johti pilkkukuume- ja lavantauti-epidemioihin. Hitler erotti maavoimien komentajan sotamarsalkka von Brauchitschin ja otti tehtävän itselleen.
Venäläiset puolestaan toivoivat talven tuloa, sillä he olivat tottuneet talveen. Kesän ja syksyn taistelujen kuluttamat saksalaisjoukot joutuivat alle −40 asteen pakkasissa, ilman talvivarustusta kulkutautien harventamaksi. Lopulta saksalaisten voimat loppuivat ja saksalaisten selviytyminen huollon romahdettua alkoi monesti olla kyseenalaista, vaikkei vihollista olisi edes ollutkaan.

Vastahyökkäys

Tokiossa toimiva vakooja Richard Sorge oli ilmoittanut venäläisille Japanin suunnitelmasta Tyynenmeren alueella. Sen seurauksena Stalin veti Siperiasta useita kymmeniä divisioonia. Ne olivat talveen tottuneita hyvin varustettuja siperialaisia, jotka ilmestyivät Moskovan rintamalle 5. joulukuuta 1941.
Tammikuussa 1942 saksalaisten puolustus murtui useasta kohdasta. Saksan 9. armeija jäi mottiin. Ankarissa taisteluissa puna-armeijan joukot eivät onnistuneet lyömään saksalaisia, vaan saksalaiset onnistuivat talven ja kevään 1942 aikana motittamaan useita venäläisten hyökkäyksistä. Puna-armeijan voimien tyrehdyttyä taistelut laantuivat helmi- ja maaliskuussa.
Blood & Honour

Blood & Honour on uusnatsistinen musiikinjakeluverkosto, jonka perustivat vuonna 1987 valkoisen ylivallan skinheadit ja muut valkoiset nationalistit. Blood & Honour järjestää uusnatsiyhtyeiden konsertteja ja levittää RAC-yhtyeiden äänityksiä. Blood and Honour, suomeksi veri ja kunnia, otti nimensä Hitler-Jugendin motosta Blut und Ehre.
Kansainvälisesti toimivaa Blood and Honouria on pidetty avoimesti väkivaltaa suosittelevana järjestönä. Uusnatsistiseksi terroristijärjestöksi luonnehdittu Combat 18 on ollut tiiviisti kytköksissä järjestöön. Saksassa Blood and Honourin toiminta kiellettiin kokonaan vuonna 2000 ja Espanjassa vuonna 2005 kiihotuksesta kansanryhmää vastaan.

Historia

Organisaation historia ulottuu vuoteen 1977, jolloin perustettiin Rock Against Communism -järjestö. Hiljaiselon jälkeen vuonna 1982 RAC tuli uudelleen julkisuuteen skinhead-yhtye Skrewdriverin mukana. Blood & Honourin perustivat vuonna 1987 kansallismieliset skinheadit vastaiskuna Anti-Nazi Leaguen Rock Against Racism -organisaatiolle. Skrewdriverin laulaja, Ian Stuart Donaldson toimi Blood & Honourin yhtenä perustajana ja näkyvänä vaikuttajana kuolemaansa saakka vuonna 1993.
Joskus organisaatio käyttää tunnusta "28", joka juontuu Blood ja Honour-sanojen ensimmäisten kirjainten järjestysluvuista aakkosissa.

Suomessa

Suomen Blood & Honour perustettiin virallisesti vuonna 2003, mutta sen edeltäjänä voidaan pitää muun muassa järjestöä Veri ja Kunnia, jonka toiminta alkoi 90-luvun alkupuolella. Blood & Honour -järjestö toimii, tai on toiminut Suomessa Helsingissä, Tampereella, Orivedellä, Jyväskylässä, Mikkelissä, Joensuussa, Turussa, Savonlinnassa, Kotkassa, Kouvolassa ja Kuopiossa. Blood & Honour Suomi Finland on nykyään keskittynyt lähinnä konserttien järjestämiseen, mutta aikaisemmin he muun muassa painoivat omaa lehteä muutaman numeron verran.
Vuonna 2005 Blood & Honour järjesti jalkapallo-otteluita sotaveteraanien hyväksi. Lahjoituksen saanut sotainvalideja edustava järjestö sai kertomansa mukaan kuulleensa Blood & Honourin uusnatsiyhteyksistä vasta lahjoituksen jälkeen ja myönsi kytkennän skinheadeihin olevan sotainvalideille kiusallinen. Järjestö totesi, että se ei aio jatkossa tehdä yhteistyötä järjestön kanssa, mutta saatuja rahoja ei palauteta.
Organisaatiota lähellä olevia henkilöitä on Suomessa tuomittu väkivaltarikoksista. Järjestö sai huomiota vuonna 2002, kun siihen kuuluva ”Huhtikuun ryhmä” julkaisi internetissä ilmoituksen, jossa silloinen asuntoministeri Suvi-Anne Siimes etsintäkuulutettiin ”elävänä tai kuolleena”. Järjestön vihalistalla oli tuolloin useita tunnettuja henkilöitä.
Kalvakkarahkasammal

Ulkonäkö ja koko

Kalvakkarahkasammal on kookas (10-20 cm), möyheä ja väriltään ruskeanvihreä ja hieman kiiltävä. Siinä ei ole punaista väriä. Sillä on kaksi ulospäinsuuntautunutta ja kaksi tai kolme varrenmyötäistä haaraa.

Elinympäristö

Kalvakkarahkasammal kasvaa karujen nevojen välipinnoilla. Se on kalvakkanevojen tyyppilaji.

Levinneisyys

Kalvakkarahkasammalta tavataan yleisesti koko Suomessa.
Pohjois-Amerikassa kasvia tavataan mantereen itä- ja länsirannikoilta sekä Suurten järvien alueelta. Kiinassa kasvi elää maan koillisosassa, Venäjän ja Pohjois-Korean rajojen läheisyydessä.
Kognitiiviset tuet

Kognitiiviset tuet tai älykkään toiminnan rakennustelineet tai tikapuut (engl. cognitive scaffolding) tarkoittavat opetuksellista tukea, joka on sovitettu kunkin oppijan tarpeiden mukaan. Tukea annetaan ongelmanratkaisun kriittisissä vaiheissa ja tuki vähenee sitä mukaa, kun oppija osoittaa hallitsevansa eri työvaiheet. Kognitiivisen tuen avulla oppija voi toimia omalla lähikehityksen vyöhykkeellään. Tukea voi tarjota joko opettaja, vertaisoppija, oppimisalusta tai jokin muu oppimisympäristön elementti.
Asiantuntijakulttuuriin kasvamisen näkökulmasta kognitiivisten tukien rakentaminen ja henkilökohtainen ohjaus kuuluu aloitteluvaiheeseen. Tukea vähennetään aloittelijan taitojen kasvaessa ja tuki siirtyy yhä enemmän epäsuorasti asiantuntijayhteisön yhteistyön harteille. Aloittelija saavuttaa asiantuntijan tason, kun hän pystyy toimimaan käytäntöyhteisössä täysivaltaisena jäsenenä. Tämän jälkeen asiantuntija integroituu yhä vahvemmin asiantuntijakulttuurin osaksi ja saavuttaa ohjaajiensa osaamistason.
Sicario

Vastaanotto

Sicario sai yleisesti hyvän vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivustolla 93 prosenttia kriitikoista on antanut sille positiivisen arvostelun keskimääräisellä arvosanalla 8/10. Tulos perustuu 240 arvosteluun. Metacritic-sivustolla elokuvalla on painotettu keskiarvo 82/100 perustuen 48 arvosteluun.

Palkinnot

Sicario kilpaili Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisesta palmusta. Elokuva oli National Board of Review of Motion Picturesin vuoden 2015 kymmenen parhaan elokuvan listalla. Se sai kolme Oscar-ehdokkuutta parhaasta kuvauksesta, musiikista ja parhaista äänitehosteista.

Kriitikoiden listat

Sicario oli vuoden 2015 kymmenenneksi parhaiten arvosteltu elokuva. Se esiintyi yhteensä 175 kriitikon top 10 -listalla, joista se oli kärkisijalla yhdeksässä.
Béatrice de Rothschild

Béatrice de Rothschild (14. syyskuuta 1864 Pariisi – 7. huhtikuuta 1934 Davos oli ranskalainen paronitar ja taiteen keräilijä.
Hän oli ranskalaisen paronin Alphonse de Rothschildin ja hänen vaimonsa Leonoran tytär. Alphonse de Rothschild oli pankkiiri ja tunnettu taiteen keräilijä.
19 vuoden iässä Béatrice avioitui venäläistä alkuperää olleen pariisilasen pankkiirin Maurice Ephrussin kanssa, joka oli 15 vuotta häntä vanhempi ja hänen vanhempansa ystäviä. Avioliitto ei onnistunut. Maurice sairastui eikä voinut saada jälkeläisiä ja lisäksi hän oli uhkapeluri. Vuonna 1904 hänen pelivelkansa olivat yli 12 miljoonaa kultafrangia, mikä vastaa nykypäivänä 30 miljoonaa euroa. Rothschildin perhe päätti haastaa Mauricen oikeuteen saadakseen Béatrice Ephrussi de Rothschildille avioeron. Vuonna 1904 avioero toteutui. Tämän jälkeen hän suuntasi tarmonsa taiteiden ja arvohuonekalujen keräämiseen.
Béatricen isä kuoli vuonna 1905 ja hän peri valtavan omaisuuden. Samana vuonna hän päätti rakentaa unelmansa kodin Saint-Jean-Cap-Ferrat’tiin. Hän sai hankittua tontin huvilalleen ja seitsemän vuotta kestäneet puutarhatyöt aloitettiin vielä vuonna 1905. Huvilan rakentaminen aloitettiin vuonna 1907. Vuonna 1912 Villa Ephrussi de Rothschild valmistui ja hän muutti sinne asumaan. Hän täytti huvilansa hankkimillaan taide-esineillä ja huonekaluilla.
Vuonna 1933 Béatrice testamenttasi huvilansa 7 hehtaarin maisemapuutarhoineen sekä 5000 taideteosta Académie des Beaux-Artsille. Béatrice sairastui tuberkuloosiin ja hän vetäytyi Davosiin Sveitsiin, missä hän kuoli vuonna 1934. Nykyään hänen rakennuttama huvila Villa Ephrussi de Rothschild toimii museona, jossa hänen keräämänsä taide-esineet ovat näytteillä.
František Xaver Brixi

František Xaver Brixi (2. tammikuuta 1732 Praha – 14. lokakuuta 1771 Praha) oli böömiläinen säveltäjä ja kirkkomuusikko. Kymnaasiopintojensa jälkeen Brixi työskenteli urkurina prahalaisissa kirkoissa. 27-vuotiaana hänet nimitettiin Pyhän Vituksen katedraaliin musiikinjohtajaksi (saks. Kapellmeister), ja hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.
Brixi sävelsi runsaasti kirkkomusiikkia (noin sata messua sekä kantaatteja ja oratorioita) ynnä orkesterisävellyksiä, joista urkukonsertot ovat nykyään hänen tunnetuimpia teoksiaan. Brixin tuotanto edustaa siirtymää barokin tyylistä klassismiin, ja hänen musiikkinsa suosio osaltaan valmisteli W. A. Mozartin teosten suotuisaa vastaanottoa.
Blow by Blow

Arvioita

Albumin aikalaisarvio oli Musa-lehden numerossa 4/1975. Antti Suvanto toteaa siinä:
»Ajan hengen mukaisesti liikutaan tällä albumilla tiukoilla funky-linjoilla, ja Beckin briljantin kitaroinnin ohella huomio kiinnittyy Chennin ja Baileyn fantastiseen musisointiin; ... Tätä Beckin albumia ei ilmeisesti voi tarpeeksi ylistää, niin täydellinen se on joka suhteessa.»
Tugeenit

Tugeenit, thagit tai thugit (yks. hindiksi thag, sanskritiksi sthaga ’rosvo, ryöväri’) olivat pohjoisintialainen Sindousen alueella toiminut, järjestäytynyt ammattitappajien kilta, väkivaltainen kultti, joka toimi satoja vuosia. Jäsenillä oli oma salakielensä, ramasi, ja salamerkkejä joista he tunnistivat toisensa. Ramasi-kieltä pidetään jäänteenä aikaisemmasta ilmeisesti laajalti Etelä-Aasiassa puhutusta kauppiaiden ja rikollisten lingua francasta.
Ensimmäinen kirjallinen merkintä tugeeneista on vuodelta 1356. Tugeenit itse luokittelivat kuuluvansa seitsemän alkuperäisen islamilaisheimon joukkoon, vaikka kultti pohjautui alussa ilmeisesti hinduyhteisöön ja palvoi kaikissa vaiheissaan Kalia, hindujen tuhon jumalatarta.
Tugeeneilla oli tapana etsiytyä matkalaisten seuraan ja tilanteen tullessa ryöstömurhata nämä. Tugeenit kulkivat pitkin kauppareittejä, ja saivat reitin varrelta liittolaisiltaan ja avustajiltaan vinkkejä sopivista uhreista. Toiminta ei ollut ympärivuotista, vaan kausittaista. Murha tapahtui yleensä kuristamalla uhri kangasliinalla, minkä jälkeen omaisuus vietiin ja ruumis haudattiin. Surmatyöhön liittyi riittejä, joissa käytettiin pyhitettyä hakkua ja uhrattiin sokeria. Kuristaminen oli kastitietoisille tugeeneille käytännöllinen tapa välttää kosketusta uhrien vereen, mutta he käyttivät tappamiseen usein myös miekkoja, veitsiä tai myrkkyjä.
Kulttia vuosina 1790–1830 johtanutta Behramia pidetään mahdollisesti maailman pahimpana sarjamurhaajana, sillä hän murhasi 931 henkilöä. Kultti oli historiansa aikana vastuussa 180 000–600 000 ihmisen murhasta.
Brittiläisen Intian siirtomaaherrat aloittivat 1830-luvulla operaation tugeenikultin lopettamiseksi. Kultin olemassaolo heikensi ajatusta brittihallinnon vallan täydellisyydestä, ja se tahdottiin hävittää, aluksi kylläkin lähinnä paikallistason toimenpitein. Intian kenraalikuvernööri lordi William Bentinckin käskystä kapteeni William Sleemanin johtamat britit vangitsivat vuosina 1831–1837 yhteensä 3 266 tugeenia, joista vajaat 500 suostui todistamaan tovereitaan vastaan, runsaat 400 hirtettiin ja loput tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Tämän jälkeen kultti ilmeisesti vähitellen hävisi.

Tugeenit populaarikulttuurissa

Tugeeni-kulttia on mukailtu muutamissa elokuvissa, joista tunnetuin on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut seikkailuelokuva Indiana Jones ja tuomion temppeli. Kyseisessä elokuvassa kultin jäsenet esiintyvät roistoina ja heidän ylipappinsa Mola Ram on elokuvan pääroisto. The Beatles -yhtyeen elokuvassa Apua! esiintyy samantapainen lahko humoristisessa valossa.
Liinakivääri

Liinakivääri on vanha laivoissa käytetty köydenampumalaite. Sen avulla voidaan toimittaa köysiyhteys heittoetäisyyden ulkopuolella olevaan kohteeseen. Laite voi olla joko kiinteästi telineeseen asennettu tai irrallinen; sen pääosa on noin 5 senttimetrin väljyinen putki, jonka takapäässä on taitettava lukkokoneisto sekä pistoolikahva. Putken yläosassa on viistosti asennettu tukikahva, josta tartuttaessa laite asettuu luontevasti laukaisuasentoon. 
Putken suulle asennetaan erikseen metallikuorinen raketti, johon on liitetty ohut teräsvaijeri. Vaijeriin puolestaan kytketään erityisessä niin sanotussa kampatelineessä vyyhditty 5 millimetrin vahvuinen lähettiköysi.  Joissakin raketeissa on lisäksi kärjessä erillinen merkkivalo, joka syttyy kun raketti laukaistaan. 
Joissakin liinakivääreissä on ylakahvan sijaan liipaisimen edessä kiinnityspiste, josta ase voidaan kytkeä valmiiseen telineeseen laukaisua varten; tällaisia oli muun muassa pelastusristeilijä Isokarissa. 
Kun liinakivääriä käytetään, raketin asentamisen jälkeen lukkoon lisätään erillinen laukaisupanos; ase suunnataan yläviistoon, niin että tähtäin on hiukan kohteen yläpuolella. 
Ase laukaistaan, ja raketti vie perässään ohuen lähettiköyden. Raketti lentää kohteen yli ja putoaa toiselle puolelle. Nyt voidaan lähettiköyden avulla vetää aluksesta toiseen ensin vahvempi köysi tai vaijeri, jonka avulla saadaan esimerkiksi varsinainen hinausvaijeri aluksesta toiseen. 
Myös kiinteillä pelastusasemilla oli näitä laitteita; niihin liittyi yleensä niin sanottu housupoiju eli pelastusrenkaasta muokattu siirtoistuin, jonka avulla ihmisiä saattaa siirtää turvallisesti köyttä pitkin pisteestä toiseen.
Liinakiväärit on nykyään pääosin korvattu kertakäyttöisillä köydenampumalaitteilla.
Series 40

Series 40 (usein lyhennettynä S40) on Nokian käyttöjärjestelmä ja käyttöliittymäalusta.
Käyttöjärjestelmää käytettiin alemman hintaluokan laitteissa. Nokian ilmoituksen mukaan Series 40 -laitteita on myyty 1,5 miljardia kappaletta.
Ensimmäinen käyttöjärjestelmää käyttänyt puhelin Nokia 7110 julkaistiin vuonna 1999. Viimeinen käyttöjärjestelmää käyttänyt puhelin Nokia 515 julkaistiin vuonna 2013.
Jotkin Vertu-sarjan puhelimet käyttävät Series 40 -käyttöjärjestelmää.
Yleisesti Series 40 -puhelimista käytetään termiä ominaisuuspuhelin (feature phone) eikä älypuhelin kuten Series 60 -puhelimista käytetään.

Ominaisuudet

Useissa Series 40 -puhelimissa on Java MIDP -tuki.