Nürnbergin oikeudenkäynnit

Nürnbergin oikeudenkäynnit tarkoittaa niitä kolmeatoista oikeudenkäyntiä, joissa toisen maailmansodan voittajavaltojen Lontoossa tekemän sopimuksen pohjalta perustettu tuomioistuin tuomitsi kukistuneen natsi-Saksan johtajia heidän toiminnastaan toisen maailmansodan aikana ja holokaustissa. Oikeudenkäynnit pidettiin Etelä-Saksassa Nürnbergissä, joka oli vuosina 1933–1938 ollut Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen mahtipontisten puoluepäivien pitopaikka.
Ensimmäinen oikeudenkäynti, jossa syytettiin Saksan korkeinta johtoa, järjestettiin 20. marraskuuta 1945 – 1. lokakuuta 1946. Oikeudenkäyntiä seurasi kaksitoista muuta oikeudenkäyntiä, joista ensimmäistä kutsutaan lääkärioikeudenkäynniksi (1947). Oikeudenkäynneissä annettiin yhteensä 177 tuomiota, joista 25 kuolemanrangaistusta, 20 elinkautista vankeusrangaistusta, 97 lyhyempää vankeusrangaistusta ja 35 vapauttavaa tuomiota.
Nürnbergin oikeudenkäyntejä ja etenkin niissä langetettuja kuolemanrangaistuksia on jälkeenpäin kritisoitu kostohenkisyydestä, mihin vaikutti sodan päättymistä seurannut tunnepitoinen ilmapiiri. Toisaalta on muistutettu, että Nürnbergissä sodasta tuli oikeuden päätöksellä koko ihmiskunnan vastainen rikos.

Tunnustetun valtion vastuiden henkilökohtaistaminen

Kansallissosialistisen puolueen johto, Gestapo, SS ja SD julistettiin rikollisiksi, joten niiden jäseniä voitiin rangaista. Toisin sanoen tunnustetun Saksan valtakunnan ja Suur-Saksan valtakunnan lain mukaan mahdollisesti lailliset teot määriteltiin jälkikäteen taannehtivaa oikeutta käyttäen rikolliseksi toteamalla Saksaa johtaneet organisaatiot rikollisjärjestöiksi jälkikäteen. Näin rikosoikeudellista vastuuta kyettiin vierittämään myös valtion lakien mukaan toimineille yksilöille. Vastaavanlainen tapaus liittyi Saksan liittotasavallassa Saksan demokraattisen tasavallan lain mukaan tehtyihin tekoihin. Vastaavanlaisia oikeudenkäyntejä käytiin Irakin sodan jälkeen, minkä tuloksena muun muassa Irakin tunnustetun ja suvereenin valtion valtionpäämies Saddam Hussein hirtettiin.
Tämä julistus perustui aiemmista oikeuskäsityksistä poikkeaviin periaatteisiin, joiden mukaan myös ihmisyksilöllä voi olla velvoituksia, jotka johtuvat kansainvälisestä oikeudesta, ja joiden rikkomisesta seuraa rangaistus. Oikeudenkäyntien aikana luotiin määritelmä rikos ihmisyyttä (ihmiskuntaa) vastaan, joka oli keskeinen syyte useimpien tuomioiden takana. Oikeudenkäynnit olivat siis ainakin osittain taannehtivia.
Kansainvälisen oikeuden mukaisena taustaperiaatteena oli Kellogg–Briand-sopimus, joka kielsi sodankäynnin politiikan välineenä ensimmäistä kertaa. Koska valtiosopimuksessa ei kuitenkaan ollut valtioiden sotapolitiikkaa toimeenpanevien henkilöiden tuomitsemiseksi säännöksiä tai menettelytapaa, oli välttämätöntä määritellä kansallissosialistisen Saksan johto järjestäytyneeksi rikollisuudeksi, joka teki salaliiton rauhaa vastaan.
Lääkärioikeudenkäynnin tuomiolauselmaan kirjattu ihmisillä tehtäviä lääketieteellisiä kokeita koskeva Nürnbergin säännöstö on yksi nykyaikaisen lääketieteen etiikan kulmakivistä. Syyte nostettiin 25. lokakuuta 1946; oikeudenkäynti alkoi 9. joulukuuta 1946 ja päättyi 20. elokuuta 1947.
Oikeudenkäyntien tuomaristoon kuului ainoastaan voittajavaltojen edustajia. Nürnbergin oikeudenkäynnit olivat ensimmäinen kansainvälinen sotarikostuomioistuin.

Nürnbergin puolustus

Myöhemmissä oikeudenkäynneissä, joissa syytettyinä oli vähemmän tärkeitä henkilöitä, monet heistä vetosivat puolustuksessaan siihen, että he "vain noudattivat käskyjä". Tämä tunnetaan nykyisin nimellä Nürnbergin puolustus. Nürnbergin oikeudenkäynneissä, toisin kuin aikaisemmin, tällä puolustuksella ei selvinnyt rangaistuksetta, mutta rangaistuksia saatettiin lieventää.