google/wiki40b huggingface dataset:
Sodassa kaatuminen

Sodassa kaatumiseksi kutsutaan sotilaan kuolemista sodan aikana taistelutilanteessa vihollisen sotatoimien seurauksena.  Muita tyypillisiä kuolintapoja sodassa on tauteihin kuoleminen tai haavoittuneena pitkäaikaisen sairaalahoidon jälkeen kuoleminen. Teloituksia ei sanota kaatumiseksi. Myöskään sodan siviiliuhreja ei yleensä kutsuta kaatuneiksi.
Kaatunut on sodan aikana vihollistoiminnan vuoksi välittömästi kuollutta henkilöä, erityisesti sotilasta, sankarivainajaa, tarkoittava kiertoilmaus eli eufemismi. Kaatunut-käsitettä käytetään esimerkiksi yhdessä haavoittunut- ja kadonnut-käsitteiden kanssa kuvaamaan erityyppisiä henkilötappioita. Yhdessä haavoittunut- ja kadonnut-käsitteiden kanssa kaatunut viittaa siis taisteluvahvuudesta poistumiseen. Teloitetuista sotilaista ei ole välttämättä haluttu käyttää kaatunut-nimitystä.
Sotaan liittyvää kuolemaa laajemmin eriteltäessä kaatunut on yksi menehtymisluokista, kuten Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneet -tietokannassa, jossa menehtymisluokat ovat: kaatui, siunattu ja haudattu / kuoli haavoittuneena, siunattu ja haudattu / siunattu, ruumis jäänyt kentälle tai tuhoutunut / kadonnut, julistettu virallisesti kuolleeksi / kuollut sotavankeudessa / kuolinsyy muu kuin vihollistoiminnasta johtuva.

Kaatuneiden huolto ja muistaminen

Suomalaisena käytäntönä talvi-, jatko- ja Lapin sodassa on ollut mahdollisuuksien mukaan toimittaa kaatuneet haudattaviksi kotiseutunsa hautausmaiden sankarihautoihin. Tarkoitusta varten luotiin joulukuusta 1939 alkaen kaatuneiden huoltojärjestelmä. Tätä ratkaisua odoteltaessa kaatuneet oli haudattu tilapäisiin kenttähautoihin. Kaatuneiden huollosta vastasivat sotilaspapit tähän tarkoitukseen varatun henkilöstön avulla. Tehtävään luoduista toimielimistä alettiin käyttää nimitystä kaatuneiden evakuoimiskeskus (lyhenne KEK). 
Erityiseksi kaatuneiden muistopäiväksi (aluksi nimellä yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäivä) otettiin talvisodan jälkeen 1940 toukokuun kolmas sunnuntai.
S/S Park Victory

S/S Park Victory oli yhdysvaltalainen kivihiililastissa ollut höyrylaiva, joka ajautui karille ja upposi 25. joulukuuta 1947 Utön kaakkoispuolella Suomen aluevesillä. Onnettomuudessa menehtyi kymmenen laivan 48 hengen miehistöstä.
S/S Park Victory oli rakennettu Kaiser Permanente Metals Companyn telakalla Kalifornian Richmondissa vuonna 1945, ja se kuului toisen maailmansodan aikana vuosina 1943–1945 Yhdysvalloissa rakennettuihin Victory-luokan rahtialuksiin, joita tehtiin kaikkiaan 534 kappaletta. Park Victoryn uppouma oli 9 000 tonnia, pituus 139 metriä ja matkanopeus 16,3–19 solmua.
Viimeiseksi jääneellä matkallaan Park Victory oli matkalla Virginian Newportista Helsinkiin. Alus ankkuroitui illalla 24. joulukuuta lumimyrskyssä Lillharun lähelle odottamaan myrskyn tyyntymistä ja aamun tuloa, jotta se olisi voinut sivuuttaa turvallisesti Jussarön ja Harmajan välisen Nashorn-miinakentän raivausalueen. Kovassa myrskyssä laivan ankkurit eivät kuitenkaan pitäneet, ja alus ajautui yön aikana kuusi tai seitsemän kertaa karille. Ensimmäisillä kerroilla Park Victory onnistui irrottautumaan karilta omien koneidensa voimalla, mutta kello 2.15 yöllä se tarttui karille uudelleen keskilaivan kohdalta ja katkesi upoten noin 20 minuutissa. 
Laivan miehistö pelastautui läheisille kallioluodoille, mutta pelastusveneet Utön rannikkopuolustuslinnakkeelta, luotsiasemalta ja meripelastusasemalta ehtivät paikalle vasta aamulla, ja siihen mennessä kymmenen miehistön jäsentä oli jo kuollut hypotermiaan. Utön rukoushuoneessa on kymmenhaarainen hopeinen kynttelikkö, jossa on lueteltu turmassa menehtyneiden nimet. Siellä on myös miehistön eloonjääneiden jäsenten Utön asukkaille lahjoittama kiitostaulu pelastustyön suorittamisesta.
Park Victory on suurin Suomen aluevesillä sijaitseva hylky, ja se makaa 27–36 metrin syvyydessä mastontynkien ulottuessa kahdeksan metrin syvyyteen. Vuosien kuluessa hylystä alkoi valua mereen jonkin verran öljyä, joten Suomen ympäristökeskus keräsi vuosina 1994–2000 hylyssä olevista tankeista 410 kuutiometriä öljyä; tämä operaatio tuli maksamaan yli 21 miljoonaa markkaa. 
Öljynpoistoa varten jouduttiin hylystä nostamaan suuri määrä lastina ollutta kivihiiltä, jotta poistossa tarvittavat höyry- ja pumppausventtiilit saatiin asennettua tankkeihin.  Tästä hiilestä huomattava erä päätyi lahjoituksena Jokioisten museorautatielle jonka käyttöön se sopikin erinomaisesti.
Monster – Aileen Wuornos

Juoni

Aileen tapaa Selbyn (Ricci) baarissa Floridaan muuttonsa jälkeen. Selby ihastuu Aileeniin välittömästi, vaikka on selvää, että Aileenilla on ongelmia. Lopulta pari muuttaa yhteiseen asuntoon. Laskujen maksamisesta tulee hankalaa ja Aileenin on pakko hakea laillista työtä. Tämä on kuitenkin todella vaikeaa, sillä hänellä ei ole minkäänlaisia suosituksia.
Lopulta rahanpuute, stressi ja hänen asiakkaidensa osoittama viha kasaantuvat ja pakottavat Wuornoksen tappamaan useita ihmisiä. Alussa naiivi Selby alkaa lähellä elokuvan loppua auttaa poliisia saamaan Aileenin kiinni. Tämä pidätetään, vangitaan ja tuomitaan kuolemaan.

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mukaan ohjaaja Jenkins ei oikein osaa pitää tarinaa loogisesti kasassa. Sen sijaan Theronin roolityön hän sanoo jättävän varjoon muut näyttelijät, ohjaajan ja lopulta myös Aileen Wuornosin.
Viikinkien hyökkäykset Galiciaan

Viikingit hyökkäilivät Galiciaan 800-luvulta 1000-luvun ensimmäiselle vuosisadalle asti. Sotaretkistä on säilynyt kertomuksia, mutta vain niukasti arkeologisia jäänteitä. Espanjan rannikolta on kuitenkin löytynyt viikinkilaivojen ankkureita, ja eräät maastonmuodot viittaavat siihen, että rantapenkereeseen olisi rakennettu pitkien laivojen suojasatamia, samanlaisia kuin Irlannissa.
Viikinkien ensimmäinen hyökkäys Espanjan alueelle tapahtui vuonna 844 jolloin Ramiro I oli Asturian kuningas. Hän keräsi armeijan Galiciasta ja Asturiasta ja ajoi viikingit tiehensä. Viikingit ehtivät kuitenkin tehdä pahaa tuhoa mm. A Coruñan ympäristössä. Viikingit eivät palanneet kotiinsa vaan jatkoivat ryöstöretkiään Lissaboniin ja Sevillaan. Samaan aikaan toinen viikinkijoukko taisteli voittoisasti alueella, josta tuli myöhemmin Normandia.
Vuosina 859 suuri viikinkilaivasto hyökkäsi Galiciaan ja Asturiaan. Samaan aikaan kuningas Ordoño I valmistutui sotimaan maureja vastaan. Tämä viikinkien toinen sotaretki Espanjaan kesti vuoteen 861 asti, ja ulottui aina Pohjois-Afrikkaan ja Mallorcalle asti.
Tuhoisin hyökkäys tehtiin vuonna 968, jolloin viikingit hyökkäsivät Galiciaan sadalla laivalla. He rantautuivat Arousanlahdelle ja voittivat galicialaiset Fornelosin taistelussa. Viikingit etenivät kohti Santiago de Compostelaa ja tuhosivat maaseutua sen ympäriltä.
Tämän jälkeen viikingit tekivät useita pienempiä iskuja suunnilleen vuoteen 1050 asti. Vuoden 1015 retkeä johti Olaf Haraldsson, tuleva Norjan kuningas Pyhä Olavi, ja hän tuhosi neljä Galician kaupunki: Castropol, Betanzos, Rivas de Sil ja Tui.
Skandinaavien tekemiä sotaretkiä tunnetaan myöhemmältäkin ajalta, mutta silloin eivät kyseessä olleet enää varsinaiset viikingit.
Mizerna cicha

Mizerna, cicha on Puolassa suosittu perinteinen joululaulu, jonka sanat on kirjoittanut
pl:Teofil Lenartowicz vuonna 1849. Alkuperäisen melodian kirjoitti Jakub Wrzeciono 1800-luvulla, mutta nykyään
tunnetuin versio on pl:Jan Gallin säveltämä, noin vuodelta
1900.
Bulevardi (Helsinki)

Bulevardi (ruots. Bulevarden) on Helsingissä sijaitseva bulevardimainen puistokatu, joka alkaa Erottajalta ja päättyy Hietalahdentorille. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Kampin kaupunginosassa, läntisin osa on kuitenkin Kampin ja Punavuoren rajana. Sen varrella sijaitsee ravintoloita, kahviloita, taidegallerioita ja muita erikoisliikkeitä sekä Aleksanterin teatteri ja Sinebrychoffin taidemuseo. Katu kulkee myös Vanhan kirkkopuiston ohi.
Bulevardilla kulkevat raitiovaunulinjat 1 ja 3 Fredrikinkadulta Erottajalle ja linja 6 Hietalahdenkadulta Erottajalle sekä bussilinja 20 Erottajalta Lauttasaaren Katajaharjuun.

Puistot ja huomattavat rakennukset idästä länteen

Bulevardin varrella on historiallisia ja huomattavia rakennuksia ja puistoja. Kadun itäpään rakennuskanta on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta noin sata vuotta vanhaa. Fredrikinkadun länsipuolella mukaan sekoittuu 1930-luvun funktionalismia edustavia asuintaloja sekä myös muutamia sotien jälkeen rakennettuja toimistotaloja, joista yksi rakennettiin suurpommituksissa tuhoutuneen rakennuksen paikalle. Bulevardin pohjoispuolella Annankadun ja Yrjönkadun välissä sijaitsee Vanha kirkkopuisto ja puistoa vastapäätä, osoitteessa Bulevardi 8, entinen Helsingin suomalaisen tyttökoulun rakennus. Annankadusta länteen Bulevardin eteläpuolella on Helsingin yliopiston tiloja.
Albertinkadun ja Bulevardin risteyksen pohjoispuolella sijaitsevat Helsingin maistraatti ja Aleksanterin teatteri, josta edelleen länteen päin sijaitsee Metropolia Ammattikorkeakoulun toimintoja entisissä Teknillisen korkeakoulun tiloissa Hietalahden torin itäpuolella. Kadun eteläpuolella Sinebrychoffinkadusta länteen sijaitsee kaksikerroksisessa rakennuksessa Sinebrychoffin taidemuseo ja vielä lännempänä entisiä Sinebrychoffin tehdasrakennuksia, jotka nykyisin ovat toimistokäytössä. Taidemuseon molemmilta puolilta on pääsy Sinebrychoffin puistoon.
Olavi Jalkanen

Onni Olavi Jalkanen (1918 Savonlinna – 17. helmikuuta 1982) oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja opettaja.
Jalkanen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1936–1937 ja Vapaassa Taidekoulussa 1937–1938. Hänen taiteiljan debyyttinsä tapahtui 1945. Jalkanen osallistui Nuorten näyttelyyn vuonna 1945 ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyyn vuonna 1958. Ulkomailla hän oli mukana Rauman taiteen näyttelyssä Gävlessä 1947 ja Porin taiteen näyttelyssä Bremenissä ja Bremerhavenissa 1971. Jalkanen toimi opettajana oppikoulussa 1964–1966 ja vuodesta 1966 alkaen Porin kauppaoppilaitoksessa ja Porin taidekoulussa. Jalkanen tunnettiin lähinnä muotokuvamaalarina mutta hän oli myös graafikko joka teki muun muassa Porin Päivä -julisteita.
Hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Oona Tikkaoja

Oona Tikkaoja (s. 1976) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän on valmistunut kuvataitelilijaksi Turun piirustuskoulusta vuonna 2000 ja taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta vuonna 2002.
Maksim Vorobjov

Maksim Nikiforovitš Vorobjov (ven. Макси́м Ники́форович Воробьёв; 17. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1787 Pihkova - 11. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1855 Pietari) oli venäläinen romantiikan ajan maisemalaalari.

Elämäkerta

Vorobjov syntyi sotilasperheeseen, jonka isästä oli eläköidyttyään tullut Pietarin taideakatemian vartija. Maksim pääsi sinne opiskelemaan vuonna 1798 arkkitehtuuria, mutta valmistui sieltä maisemamaalarina vuonna 1809.
Vuonna 1814 hänestä tuli akateemikko, vuonna 1815 apulaisprofessori, vuonna 1823 professori ja vuonna 1843 kunniaprofessori. Hänellä oli monia oppilaita, heidän joukossaan Ivan Aivazovski, Aleksei Bogoljubov ja Tšernetsovin veljekset.
Huolimatta opetustyöstään Vorobjov maalasi koko elämänsä ajan. Hän maalasi kaupunki- ja merinäkymiä, arkkitehtuurisia monumenttejä, maisemia ja sotakuvia. Hän matkusteli paljon, erityisesti vuonna 1813 Venäjän joukkojen matkassa, aikana jolloin hän loi joitain unohtumattomimmista maisemistaan, merinäkymistään ja kaupunkinäkymistään ulkomailta. Kotimaasta joitakin merkittäviä teoksia ovat Näkymä Moskovasta ja Näkymä Jauzalta Kremliin Moskovassa. Hänen Lähi-idän matkallaan tekemät maalaukset, kuten Näkymä Jerusalemiin ja Itämainen maisema, toivat hänelle ehkä eniten mainetta. 1820-luvun lopussa Vorobjov vieraili Venäjän–Turkin sodan sotanäyttämöllä Tonavalla, jossa hän teki joitain merkittävimmistä myöhäisistä töistään. Maksim Vorobjovin teokset vaikutivat moniin venäläisiin taidemaalareihin, hiedän joukossaan hänen adoptoitu poikansa Sokrat Vorobjov.
Gertrud Nivellesiläinen

Pyhä Gertrud Nivellesiläinen (626 Landen – 659 Nivelles, Belgia) oli frankkien major domuksen Pipin I:n tytär ja Nivellesin luostarin abbedissa, jota kunnioitetaan pyhimyksenä sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Hänen muistopäivänsä on 17. maaliskuuta, joka sen mukaisesti on myös Gertrudin ja Kertun nimipäivä.
Gertrudin vanhemmat olivat frankkilainen major domus Pipin I ja hänen puolisonsa Pyhä Itta. Hän oli Andennen abbedissan, Pyhän Beggan, Pyhän Bavon ja Grimoald I:n sisar. Pipinin kuoltua vuonna 640 Itta perusti Nivellesiin, nykyiseen Belgiaan, kaksoisluostarin Maastrichtin piispan, Pyhän Amanduksen neuvosta. Gertrudista tuli luostarin ensimmäinen abbedissa.
Pyhän Gertrudin kultti levisi 1300-luvun puoli­välissä myös Pohjois­maihin, jolloin muun muassa kaupunkeihin, joissa asui saksalaisperäistä väestöä, perustettiin Gertrud-kiltoja. Myös Suomessa toimi keskiajalla Pyhälle Gertrudille omistettuja kiltoja ainakin Ulvilassa ja Turussa.
Pyhimyslegendan mukaan Gertrud olisi pelastanut muutamia meren­kulkijoita, jotka olisivat huutaneet hänelle todettuaan olevansa merihädässä. Tämän vuoksi hänestä tuli keski­ajalla matkustajien suojeluspyhimys. Niinpä ennen matkalle lähtöä juotiin malja Pyhän Gertrudin muistoksi.
Gertrud kuvataan tavallisesti benediktiiniasussa kädessään kirkon pienois­malli, kirja tai abbedissan sauva. Toisinaan hänellä on kruunu päässään. Kirkon pienoismalli hänen attribuuttinaan viittaa siihen, että hän kannatti innokkaasti uusien kirkkojen rakentamista. Myöhäis­keski­ajalla hänet kuvattiin toisinaan rottien ympäröimänä. Gertrud on monien kirkkojen suojelus­pyhimys, ja häntä kutsutaan auttajana kuolin­hetkellä.
Aili Hildén

Elämä ja ura

Aili Hildénin vanhemmat olivat leipuri Evert Aleksander Kuutti ja Marianne Hagelberg. Hän aloitti näyttelijänuransa Kansan Näyttämöllä 1927–1929. Sen jälkeen hän oli kiinnitettynä Viipurin Kaupunginteatteriin 1929–1936 ja Tampereen Teatteriin 1936–1956.
Viipurin-vuosiensa aikana Hildén kasvoi monipuoliseksi ja tekniikaltaan taitavaksi näyttelijäksi. Vaativien tragediennen tehtävien lisäksi hän kunnostautui komediallisissa rooleissa. Hän oli myös laulu- ja tanssitaitoinen, mikä toi oman lisäarvonsa operettitehtäviin.
Hildénin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Marietta (näytelmässä Bajadeeri), Fiammetta (Boccaccio), rouva Phelps (Hopeaside) ja Lavinia (Murheesta nousee Elektra). Keith Winterin avioliittodraamassa Kirkas hetki Hildén näytteli Mariellan roolin, luonnetehtävän jossa hänen hieman epäsuomalainen näyttelijänlaatunsa pääsi oikeuksiinsa.
Aili Hildén palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1952.
Hildénin aviopuoliso oli näyttämötaiteilija Sven Hildén. Hänellä oli poika Pertti (s. 1929).
Ragnar Lassinantti

Ragnar Lassinantti (20. syyskuuta 1915 Ylitornion kunta, Ruotsi – 31. maaliskuuta 1985) oli ruotsalainen poliitikko ja suomenkielisyyden asianajaja. Hän edusti sosiaalidemokraatteja ja toimi Norrbottenin läänin maaherrana ja valtiopäiväedustajana.
Lassinantti kannatti näkyvästi pohjoismaista yhteistyötä. Hän oli merkittävä syy siihen, että Ruotsin Radiossa aloitettiin suomenkieliset lähetykset vuonna 1957. Ruotsin suomenkielisen väestön keskuudessa tunnetaankin käsite "Ragnarin ratio". Omassa ohjelmassaan hän haastatteli vallanpitäjiä ja muita ihmisiä sekä Suomesta että Ruotsista. Lähetyksissä käytettiin myös meänkieltä, joka sai Ruotsissa virallisen vähemmistökielen aseman 2000-luvun taitteessa.
Tornionlaaksoon liittyviä kirjoja julkaiseva Tornedalica-yhdistys oli eräs Lassinantin toteutuneista hankkeista. 
Lassinantista käytettiin myös nimitystä "kalotin kummisetä". Hän kävi usein Suomen Lapissa ja oli presidentti Urho Kekkosen henkilökohtainen ystävä. Lassinantti järjesti erään tunturinhuipun nimeksi Kekkonen-toppen ystävänsä mukaan.
Elementtitalo

Elementtitalo on kerrostalo, joka on rakennettu valmiita elementtejä pinoamalla ja yhdistelemällä. Elementtitalo on rakennushetkellä helppo ja nopea koota, joskin täytyy ottaa huomioon että elementtien valmistus vie oman aikansa. Elementtitaloja on tehty paljon entisen Neuvostoliiton alueilla, etenkin Venäjällä. Neuvostoliitossa 1950–1960-luvuilla rakennettuja elementtitaloja kutsutaan hruštšovkaksi. Hruštšovkia on asuinkäytössä edelleen hyvin paljon ja niitä löytyy jokaisesta Venäjän kaupungista.
Suomen ensimmäinen huomattava rakennus, jonka rakentamisessa käytettiin elementtitekniikkaa, oli vuonna 1957 valmistunut Helsingin yliopiston Porthania. Ensimmäinen lähiö, jonka rakentamisessa käytettiin järjestelmällisesti elementtitekniikkaa, oli 1960-luvun alkupuolella rakennettu Helsingin Pihlajamäki.
Equipe Matra Sports

Historia

1960-luvun puolivälissä Matra saavutti menestystä Formula 3- ja Formula 2 -sarjoissa erityisesti monokokkiin perustuneella MS5-autolla, voittaen Ranskan ja Euroopan mestaruudet. Vuonna 1967 Jacky Ickx hämmästytti Formula 1 -piirejä kellottamalla aika-ajoissa kolmanneksi nopeimman ajan (8.14) Saksan GP:ssä Nürburgringilla 1600 kuutiosenttimetrin moottorilla varustetulla MS7 F2-autollaan, päästen kilpailemaan 3000 cm³ -moottorisia F1-autoja vastaan. Kilpailu päättyi keskeytykseen jousituksen petettyä.

Kausi 1968

Matra tuli täysipainoisesti mukaan Formula 1 -sarjaan kaudelle 1968, jolloin Jackie Stewart voitti kolme kilpailua Ken Tyrrelin tallin Matra MS10:llä, joka kilpaili varsinaisen Matran tehdastallin rinnalla. Auton polttoainetankit olivat lentokoneiden tapaan osa auton kantavaa rakennetta. Näin autosta saatiin noin 15 kg kevyempi, mutta jämäkämpi kuin kilpailijoistaan. FIA:n mielestä tekniikka oli liian turvaton ja se päätti kieltää sen kaudelle 1970.

Kausi 1969

Matran toimitusjohtaja teki radikaalin päätöksen ennen kautta 1969: Matran tehdastalli ei osallistuisi Formula 1:siin, vaan Matra antaisi tukensa Tyrrellin tallille, joka oli tuolloin nimeltään Matra International, ja rakentaisi uuden, Cosworth DFV -moottorisen auton rakenteellisilla polttoainetankeilla, vaikka ne olivat seuraavalla kaudella kiellettyjä. Lisäksi Matra oli hankkiutumassa yhteistyöhön Simcan kanssa, joka tuolloin oli Chryslerin tytäryhtiö, ja tämän vuoksi Fordin moottorien käyttö olisi mahdotonta kaudella 1970. Stewart voitti vuoden 1969 maailmanmestaruuden helposti uudella Cosworth-moottorisella Matra MS80:lla joka korjasi suurimman osan MS10:n heikkouksista. Valmistajien titteli oli ensimmäinen, joka voitettiin ranskalaisella autolla, ja nykypäivään mennessä ainoa, joka on voitettu Ranskassa valmistetulla autolla. Se oli huomattava saavutus valmistajalta, joka kilpaili vasta toista kauttaan F1:ssä.
Cosworthin moottorein varustetuin Lotuksen ja McLarenin tavoin Matra teki nelivetokokeiluja kauden 1969 aikana. Johnny Servoz-Gavinista tuli ensimmäinen ja ainoa kuljettaja joka saavutti pisteen nelivetoautolla sijoittuessaan Matra MS84:llä kuudenneksi Kanadan GP:ssä. MS84 oli Brabham BT26A:n ohella yksi viimeisistä putkirunkoisista F1-autoista.

Kaudet 1970–1982

Kaudeksi 1970, kun Matra ryhtyi yhteistyöhön Simcan kanssa, se pyysi Tyrrelliä käyttämään omaa V12-moottoriaansa Cosworthin sijasta. Stewart testasi Matran V12-moottoria, mutta koska suuri osa Tyrrellin rahoituksesta tuli Fordilta, ja lisäksi toisena merkittävänä sponsorina oli Ranskan kansallinen öljy-yhtiö Elf, joka toimi yhteistyössä Renault’n kanssa, eikä siten olisi voinut tukea Simcan yhteistyökumppania, Matran ja Tyrrellin yhteistyö päättyi.
Matran V12 toimi Ligierin Formula 1 -autojen voimanlähteenä kausilla 1976–1978 ja 1981–1982.

Urheiluautot

Matra saavutti menestystä myös V12-moottoroiduilla urheiluautoillaan. Matra 670 voitti Le Mansissa vuosina 1972–1974. Se toi Matralle myös urheiluautojen valmistajien maailmanmestaruuden vuosina 1973 ja 1974.
Jaunciems

Jaunciems (liivi Ūžkilā) on kylä Latvian Liivinrannan kulttuurihistorian suojelualueella. Kylän latvian ja liivin kieliset nimet tarkoittavat suomeksi "uusi kylä".
Jaunciems sijaitsee Itämeren rannalla Ventspilsin kunnan pohjoisimmassa kulmassa (Ventspils novads, 2009 kuntajako). Kylästä on noin 50 kilometrin matka Ventspilsiin.
Kristilliset symbolit

Kristilliset symbolit ilmaisevat kristinuskon oppia. Monet symboleista on lainattu muista kulttuureista ja mytologioista, kuten juutalaisuudesta tai antiikin mytologiasta ja niille on keksitty osittain tai kokonaan uusi merkitys.  Symboliikkaa esiintyy monessa kristillisessä yhteydessä, esimerkiksi sakramenteissä kuten kasteessa, liturgiassa ja rakennuksissa.

Risti ja krusifiksi

Risti on kristinuskon tunnetuin symboli. Symbolin käytön perustana kristinuskossa on Jeesuksen ristiinnaulitseminen ja se symboloi tavallisesti syntien sovitusta Jeesuksen ristiinnaulitsemisen yhteydessä. Aiemmin risti oli symbolina monilla pakanakulttuureilla muun muassa taikamerkkinä.
Ristin tavallisin muoto on tyhjä latinalainen risti. Heraldiikassa ja taiteellisessa käytössä esiintyy myös monia muita tyyppejä. Latinalaisen ristin ohella yksi käytetyimmästä muodota on krusifiksi, johon on kuvattu Jeesus ristiinnaulittuna. Krusifikseihin liittyy usein myös teksti INRI.

Iktys

Iktys, Ikhtys tai Ichthys on uskontunnustus ja varhaisin tunnettu kristillinen symboli. Kyseessä on akronyymi, joka koostuu kreikan kielen kirjaimista Ἰησοῦς Χριστὸς Θεοῦ Υἱὸς Σωτήρ, latinalaisin kirjaimin Iēsūs Khristos Theū (H)yios Sōtēr eli suomeksi Jeesus Kristus Jumalan Poika Pelastaja. Sanojen ensimmäiset kirjaimet muodostavat yhdessä sanan Iktys, kala, jonka vuoksi symboli esittää kalaa.

Kirjainyhdistelmät

Kristus-monogrammi, myös XP-monogrammi, on monogrammi, jossa yhdistyvät kreikan kirjaimet Khii (χ) ja Rhoo (ρ). Kyseiset kirjaimet muodostavat sanan Χριστός (latinalaisittain kʰristos), kristus, kaksi ensimmäistä kirjainta. Symboli tuli suosituksi kun Rooman keisari Konstantinus Suuri valitsi sen sotajoukkojensa symboliksi nähtyään sitä, tai vaihtoehtoisesti ristiä, muistuttavan valoilmiön ja kirjoituksen "Tässä merkissä olet voittava" ennen Mulviuksen sillan taistelua. Hän voitti taistelun.

INRI

INRI tulee latinan sanoista Iēsus Nazarēnus, Rēx Iūdaeōrum, myös kreikkalaisessa muodossa INBI, tarkoittaen suomeksi Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas, jonka maaherra Pontius Pilatus kirjoitutti Raamatun mukaan Jeesuksen ristin ylle kreikaksi, latinaksi ja hepreaksi. Evankeliumista riippuen kirjoitus saattoi olla myös muodossa Tämä on Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas. Juutalaiset pyysivät häntä poistamaan kirjoituksen tai vaihtamaan sen muotoon, josta ilmenisi juutalaisten käsitys, että Jeesus väitti olevansa kuningas, mitä hän ei tosin suoraan sanonutkaan. Pilatus kieltäytyi siitä.

A ja O

A ja O eli kreikan A ja Ω (alfa ja oomega) eli ensimmäinen ja viimeinen kirjain symboloivat alkua ja loppua. Sitä käytetään Raamatun Ilmestyskirjassa sekä Jeesukseta että Jumalasta.

IHS

IHS tai IHC tulee latinan sanoista Iesus Hominum Salvator eli Jeesus, ihmisten pelastaja tai In Hoc Signo eli Tässä merkissä... viitaten keisari Konstantinuksen näkemiin sanoihin ennen Mulviuksen sillan taisteluun.
Suleiman (Umaijadit)

Suleiman oli Umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi vuosina 714–717 veljensä Walid I:n jälkeen. Hän oli Abd al-Malik ibn Marwanin pojista heikkolahjaisin. Hän hylkäsi Hajjajin politiikan, ja ulkoisissa suhteissa kalifi oli hidas ja epäluuloinen. Hän nimitti lyhyen hallituskautensa tärkeimmän neuvonantajan, serkkunsa Omar ibn Abd al-Azizin, kruununperijäksi (717–720) sivuuttaen näin veljensä.