google/wiki40b huggingface dataset:
Olykan linna

Linnan historiaa

Olykaan rakennettiin 1460-luvun tienoilla kivinen kirkko ja siellä ilmeisesti oli liettualaisperäisen Kiškan aatelissuvun kartano. Hyvin laajat Olykan ja Njasvižin (nykyisellä Valko-Venäjällä) alueet siirtyivät Radvilan suvulle vuonna 1513 (tai 1523) Kiszkan aatelissuvulta avioliiton myötäjäisinä, kun muun muassa Trakain linnanherrana toiminut Jonas Radvila I (Jan Radziwiłł, 1474-1522) meni naimisiin Anna Kiškaitėn kanssa.
Alueet siirtyivät aikanaan heidän pojalleen, Krakovassa opiskelleelle Mikalojus Radvila Mustalle (liett. Mikalojus Radvila Juodasis, puol. Mikołaj Radziwiłł Czarny, 1515 Njasviž- 1565), joka kohosi koko Liettuan suuriruhtinaskunnassa ylipäälliköksi ja oli yksi koko Puola-Liettuan vaikutusvaltaisimmista ja rikkaimmista miehistä. Aatelisarvoltaan hän oli ensimmäinen Olykan ja Njasvižin herttua, joka vuonna 1547 sai samanaikaisesti serkkunsa kanssa sukuhaaralleen herttuan periytyvän ja korkean arvonimen sota-ansioillaan. Herttua rakennutti Olykaan 1500-luvun puolivälin tienoilla silloisen Puolan itäosien ensimmäistä uuden linnoitustavan mukaisen 4-kulmaiseen pohjaratkaisuun perustuvan bastionilinnan. Linnan koko on noin 100 x 120 metriä ja sen ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1564. Mahtiherttua oli protestantti, ja Olykasta kehittyi useiksi vuosikymmeniksi yksi kalvinistisen uskonpuhdistuksen tärkeistä linnakkeista Volynian alueella. Vastaava reformismin tukikohta muodostui myös Njasvižin linnasta ja Radvilan toisen sukuhaaran hallitsemasta Biržain linnasta. 
Kivisen palatsilinnoituksen rakentamista jatkoi linnan perinyt Mikalojus Radvilan nuorin poikansa Stanislovas Radvila II (puol. Stanisław Radziwiłł, 1559 Vilna - 1599 Pasawa), joka toimi muun muassa Liettuan suuriruhtinaskunnan marsalkkana (Puolan kuninkaan neuvonantajana). Hänen poikansa, Liettuan suuriruhtinaskunnan kansleriksi edennyt Albertas Stanislovas Radvila (puol. Albrecht Stanisław Radziwiłł, 1593 Olyka - 1656 Gdansk) peri Olykan maat isältään ja jatkoi linnan rakentamista.  Rakennustöitä hidastuttivat ja toisaalta kannustivat useat rakenteita vahingoittaneet piiritykset, joihin Olykan linna joutui 1590-1640-lukujen aikana.
Neuvostoaikana rakennuksissa toimi mielisairaala. Palatsilinna on nykyään osaksi raunioina, joskin neuvostoajan jälkeen palatsia on osin kunnoistettu.
Propagandaelokuva

Propagandaelokuva on elokuva, usein dokumentti, joka on tehty propagandan levittämistä varten; sen tarkoituksena on vakuuttaa katsoja esimerkiksi tietystä poliittisesta näkemyksestä. Propagandaa ei esitetä pelkästään ei-fiktiivisissä elokuvissa, vaan esimerkiksi monet 1940-luvun yhdysvaltalaiset sotaelokuvat pyrkivät luomaan yksimielisen kuvan ”vihollisesta”.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen neuvostohallinto tuki venäläistä elokuvateollisuutta, tarkoituksenaan tuottaa propagandaelokuvia. Venäläisen elokuvan kehitys 1920-luvulla muun muassa elokuvantekijöiden Dziga Vertovin ja Sergei Eisensteinin ansiosta edesauttoi elokuvien käyttämistä propagandan levittämisen välineenä. Eisensteinin elokuvia, erityisesti Panssarilaiva Potemkinia pidetään yleisesti elokuvan mestariteoksina, joskin ne ihannoivat Eisensteinin kommunistisia arvoja.
1930- ja 1940-lukuja, jolloin totalitaarisia hallintoja nousi ja toinen maailmansota alkoi, kutsutaan ”Propagandan kulta-ajaksi”. Tänä aikana Leni Riefenstahl, natsi-Saksalle työskennellyt elokuvantekijä loi ehkä kaikkien aikojen suurimman propagandaelokuvan Tahdon riemuvoitto. Elokuva kuvasi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puoluekokousta Nürnbergissä vuonna 1934. Vaikka elokuvan aihe onkin kiistanalainen, sitä pidetään edelleen yhtenä kaikkien aikojen voimakkaimmista elokuvista.
François Guizot

François Pierre Guillaume Guizot (4. lokakuuta 1787 Nîmes – 12. syyskuuta 1874) oli ranskalainen poliitikko ja historioitsija.
Guizot varttui porvarillisessa, protestanttisessa perheessä. 1800-luvun ensimmäisen puoliskon aikana hän oli Ranskan politiikan suurimpia hahmoja. Konseljipresidenttinä hän oli vuosina 1847–1848. Guizot inhosi rahaa ja eli yksinkertaista elämää. Hänet valittiin vuonna 1836 Ranskan akatemiaan.
Mini (muusikko)

Mini on japanilainen pop-muusikko Tokiosta. Hän debytoi ensimmäisellä singlellään "Are U Ready?" maaliskuussa 2010. Naislaulajan toinen single, "GiRLS SPiRiT", ilmestyi 1. syyskuuta 2010.
Kalkki (astia)

Kalkki (lat. calix) tarkoittaa kristillisessä kielenkäytössä maljaa, jota käytetään ehtoollisviinin jakamiseen. Se kuuluu ehtoolliskalustoon, johon kuuluvat lisäksi viinipikarit, kannu, leipärasia ja leipälautanen.
Perustapauksessa messussa on käytössä vain yksi kalkki. Vanha tapa tarjota suoraan kalkista seuraa evankeliumien ehtoolliskertomuksia, joissa Jeesus kehotti oppilaitaan kaikkia juomaan "tästä maljasta". Mikäli ehtoolliselle osallistuvia on paljon ja jakajia useampia, voidaan käyttää samanaikaisesti myös useampaa kalkkia, jotka kaikki konsekroidaan. Perinteistä ehtoollisen nauttimisen tapaa kutsutaan yhteismaljaksi. Nykyään Suomessa ja yleensäkin reformoiduissa kirkoissa on vallitseva tapa kaataa kalkista tilkka viiniä ehtoollispikariin. Yhteismaljasta on luovuttu hygieniasyistä. Ehtoollinen konsekroidaan aina kalkissa, joten viiniä ei voi jakaa valmiiksi pikareihin. Kaikissa kirkkokunnissa ei erillispikareita käytetä.
Messussa jaetaan viinin yhteydessä myös ehtoollisleipä eli öylätti. Näitä tarjotaan öylättejä varten tehdyltä öylättilautaselta eli pateenilta.
Myös ortodoksinen kirkko käyttää ehtoollismaljaa. Ehtoollisviini pyhitetään siinä, mutta vain papisto nauttii viinin maljasta. Heidän päästyään loppuun pyhitetty ehtoollisleipä siirretään viinin joukkoon ja jaetaan kirkkokansalle lusikalla. Ortodoksisessa kirkossa on olemassa myös alkukristillisen kaltainen Jaakobin liturgia, jossa ehtoollisleipä ja viini jaetaan myös kirkkokansalle erillisinä. Liturgia toimitetaan kerran vuodessa, 25. lokakuuta apostoli Jaakobin muistopäivänä. Liturgian kehitti nykymuotoonsa arkkipiispa Paavali.
Hans Reichenbach

Hans Reichenbach (26. syyskuuta 1891, Hampuri, – 9. huhtikuuta 1953, Los Angeles) oli merkittävä tieteenfilosofi ja loogisen empirismin kannattaja. Hän perusti Berliinin piirin.
HMS Blanche (H47)

Palvelus

Blanche sijoitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 4. hävittäjälaivueeseen. Alus oli 22.–25. huhtikuuta 1935 Maltalle sijoitettuja hävittäjiä komentavan kontra-amiraalin lippulaivana. Alus siirrettiin Britteinsaarille huollettavaksi, mistä vapauduttuaan se siirrettiin laivueen mukana elokuussa 1936 Kotilaivastoon.
Alus osallistui Espanjan sisällissodan aikana helmikuusta huhtikuuhun 1937 ja tammikuusta maaliskuuhun 1938 kauppasaarron valvontaan, ja sen tukikohtana oli Gibraltar. Alus joutui 6. maaliskuuta 1938 viiden kansallisten ilmavoimien lentokoneen hyökkäyksen kohteeksi, kun se oli tutkimassa toista pommitusta, jossa kohteena oli ollut brittiläinen rahtialus SS Shakespear. Blanche selviytyi pommituksesta vaurioitta.
Blanche oli 1. huhtikuuta – 11. kesäkuuta huollossa Portsmouthissa. Sen jälkeen alus liittyi Portlandissa sukellusveneidentorjuntalaivueeseen, missä se oli aina maaliskuuhun 1939. Münchenin kriisin aikana alus saattoi 30. syyskuuta 1938 kolmen muun hävittäjän kanssa RMS Aquitanian ja taistelulaiva HMS Revengen Kanaalin läpi.
Alus oli uudelleen huollossa 1. huhtikuuta – 15. heinäkuuta 1939 Sheernessissä, mistä vapauduttuaan se sijoitettiin Noreen varallaoloalukseksi.

Toinen maailmansota

Alus siirrettiin syyskuussa Doveriin sodan ajan sijoituspaikkaansa 19. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se suojasi pari seuraavaa kuukautta Ranskaan meneviä joukkojenkuljetus- ja huoltosaattueita. Suojaustehtävän lisäksi alus osallistui Pohjanmeren meriliikenteen valvontaan.
Alus suojasi 11. marraskuuta yhdessä HMS Basiliskin kanssa miinalaiva HMS Adventurea Humberista Portsmouthiin. Adventure osui miinaan 13. marraskuuta Thamesin estuaarissa lähellä Tonguen majakkalaivaa, jolloin alus jäi paikalleen odottamaan määräyksiä. Blanchen perän alla laukesi toinen magneettimiina aiheuttaen suurta tuhoa. Aluksen kansi repesi kansirakenteen takaosan tasalta, ja se menetti kaiken konevoiman. Konehuone, peräsinhuone ja lepohuone täyttyivät vedellä. Hinaaja Fabia otti pahoin vaurioituneen aluksen hinaukseen siirtääkseen sen Sheernessiin, mutta Blanche kaatui pari kilometriä koilliseen Spitin poijusta. Fabia, hinaaja Lady Brassey ja troolarit Kestrel ja Golden Spray pelastivat uppoavan aluksen eloonjääneet, jotka laskettiin maihin Ramsgatessa.
Saksan laivaston hävittäjät Karl Galster, Wilhelm Heidkamp, Hermann Künne ja Hans Lüdemann olivat laskeneet aluksen tuhonneet miinat aiemmin samana yönä. Miinan räjähdyksessä ja aluksen upotessa saivat surmansa William George Brown ja Frederick George Hall. Lisäksi kaksitoista miehistönjäsentä haavoittui.
Mosalsk

Mosalsk (ven. Моса́льск) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee pienen Možaika-joen varrella 93 kilometriä Kalugasta länteen. Kaupunki on Mosalskin piirin keskus. Asukkaita on 4 000 henkeä (vuonna 2008).
Mosalsk mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1231, jolloin se kuului Tšernigovin ruhtinaskuntaan. Sittemmin se oli Mosalskin lääniruhtinaskunnan keskus ja sen jälkeen kuului Liettuaan. Iivana III:n joukot valtasivat kaupungin vuonna 1493. Lopullisesti se liitettiin Venäjään 1500-luvun alussa. Vuonna 1776 siitä tuli Kalugan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus.
1800-luvun puolivälissä Mosalsk oli huomattava maataloustuotteiden tukkukaupan keskus. Toisen maailmansodan lokakuusta 1941 tammikuuhun 1942 se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään kaupungissa on konepaja, pellavanjalostuslaitos ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu pyhän Yrjön kirkko vuodelta 1745.
Vilho Myrsky

Vilho Myrsky (16. lokakuuta 1899 Halikko – 1971 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, oppikirjojen tekijä ja kansanperinteen kerääjä.
Myrskyn vanhemmat olivat kioskinpitäjä Herman Myrsky ent. Bange (1868–1933) ja Katarina Vilhelmina (Miina) Nylund. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1920-luvun alussa Jyväskylän opettajaseminaarista. Myrsky toimi opettajana Perniön Tuohitussa ja sen jälkeen 1950- ja 1960-luvuilla Helsingissä Lapinlahden ja Käpylän kansakouluissa. Myrsky oli Helsingissä myös opettajakandidaattien ohjaajana Lapinlahden kansakoulussa. 
Myrsky kirjoitti useita kansakoulun maantiedon, laskennon, åidinkielen ja uskonnon oppikirjoja yhdessä Arvi Ulvisen ja vaimonsa Helvi Myrskyn kanssa. Hän keräsi vuosina 1914–1915 Perniön seudulta loruja sekä leikki- ja tuutulauluja. Myrsky sävelsi ja sanoitti myös itse lauluja mieskuoroille.
Paz Vega

Paz Campos Trigo eli Paz Vega (s. 2. tammikuuta 1976 Sevilla, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä.
Vega päätti, että hänestä tulee näyttelijä nähtyään 15-vuotiaana Federico García Lorcan näytelmän Bernarda Alban talo. Suoritettuaan oppivelvollisuutensa hänet hyväksyttiin arvovaltaiseen Centro Andaluz de Teatro -näyttämökouluun, jossa hän opiskeli kaksi vuotta. Opiskeltuaan vielä toiset kaksi vuotta journalismia hän muutti Madridiin. Taiteilijanimensä Vega hän otti isoäidiltään.
Vega aloitti näyttelijänuransa televisiosarjoissa Más que amigos, Compañeros ja 7 vidas. Vuonna 2002 hänet palkittiin parhaan uuden naisnäyttelijän Goyalla roolistaan elokuvassa Lucia ja seksi ja samana vuonna hän oli ehdolla myös parhaan naispääosan kategoriassa roolistaan elokuvassa Sólo mía. Sittemmin hän on näytellyt myös useissa ulkomaalaistuotannoissa kuten vuoden 2004 elokuvassa Spanglish – käännöskukkasia ja vuoden 2013 elokuvassa Grace of Monaco.
Tyystänjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,4 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Tyystänjoen valuma-alueeseen (35.475) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 180,3 metriä mpy.
Michael Radford

Michael Radford (s. 24. helmikuuta 1946) on englantilainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan esimerkiksi vuoden 1994 elokuvasta Il Postino – Posteljooni, josta hän sai muun muassa parhaan ohjauksen ja käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuudet.
Laika & The Cosmonauts

Laika & The Cosmonauts oli suomalainen instrumentaalirock-yhtye, joka toimi vuosina 1987–2008. Se edusti 1980-luvulla rautalangan uutta tulemista yhdessä muun muassa Agentsin, The Mustangsin ja The Quietsin rinnalla. 1990-luvulla yhtye sai suosiota myös Yhdysvalloissa surf-tyylisellä musiikillaan.
Yhtyeen perustivat 1980-luvun lopulla muun muassa J. Karjalaisen Mustissa Laseissa soittaneet rumpali Janne Haavisto ja kitaristi Mikko Lankinen innostuttuaan amerikkalaisen The Ventures -yhtyeen instumentaalimusiikista. Alun perin Pluto & The Astronautsiksi kutsuttuun yhtyeeseen saatiin myös urkuri-kitaristi Matti Pitsinki ja basisti Tom Nyman, ja kokoonpano pysyi samana koko yhtyeen uran ajan. Laika-avaruuskoiraa muistelevaan nimeen päädyttyään yhtye esiintyi alkuaikoinaan sen mukaisissa neuvostotyylin avaruusaiheisissa asuissa.
Laika & The Cosmonauts julkaisi kaikkiaan kahdeksan albumia ja lisäksi kokoelman Cosmopolis 1988–2008. Albumit Instruments of Terror (1993), The Amazing Colossal Band (1995) ja Zero Gravity (1996) julkaisi riippumaton Upstart-yhtiö Yhdysvalloissa. Sen jälkeen yhtye sai sopimuksen Warner Musicin kanssa ja teki sille albumin Absurdistan (1997). 
Yhtye teki keväällä 1995 parinkymmenen konsertin kiertueen, joka ulottui Detroitista New Yorkiin, San Franciscoon, Los Angelesiin, New Orleansiin ja Washingtoniin. Se teki puolen tusinaa muutakin kiertuetta Yhdysvalloissa ja esiintyi muun muassa Ministry-yhtyeen Filth Pig -kiertueella 1996. Yhtyeen kahta kappaletta kuullaan vuoden 1996 Hollywood-elokuvassa Flipper (1996), jonka pääosia näyttelevät Paul Hogan ja Elijah Wood. Mika Kaurismäki käytti yhtyeen musiikkia elokuvassaan LA Without a Map (1998).
Laika & the Cosmonauts lopetti toimintansa vuonna 2008 soittamalla viimeisen keikkansa Texasin Austinissa, jossa se oli tullut niin tunnetuksi, että tarinan mukaan sen albumit löytyivät levykaupan osastolta ”paikalliset yhtyeet”. Mikko Mäkelä teki yhtyeen viime vaiheista dokumenttielokuvan Last Day in the Office (2010).
Intraleague Draft

Intraleague Draft oli NHL-jääkiekkoliigan järjestämä vuosittainen varaustilaisuus vuosina 1952, 1957 ja 1963–1975. Se oli eräänlainen Waiver Draftin edeltäjä. Varaustilaisuuden oli tarkoitus tasoittaa joukkueiden välisiä tasoeroja.
Varaustilaisuudessa joukkueet saivat valita pelaajia muista joukkueista siirtokorvausta vastaan. Viime kauden huonoimmat joukkueet saivat varata tilaisuudessa ensin. Joukkueet saivat suojata tärkeimmät pelaajansa. Ensimmäisessä varaustilaisuudessa joukkueet saivat suojata 25 pelaajaa. Suojattua pelaajaa ei voinu valita varaustilaisuudessa. Varaustilaisuuksista ei ole jäänyt kunnollisia pöytäkirjoja. Viimeinen varaustilaisuus järjestettiin 1975.
Intraleague Draftia ei tule sekoittaa 1950- ja 1960-lukujen Interleague Draftiin, jossa NHL-joukkueet varasivat pelaajia muista ammattilaisliigoista.
Baabelin torni (Brueghelin maalaus)

Baabelin torni on flaamilaisen taidemaalarin Pieter Brueghel vanhemman maalaus, josta on olemassa kaksi jossain määrin erilaista versiota. Niistä toinen on päivätty vuodelle 1563 ja toinen on päiväämätön. Ilmeisesti on ollut olemassa myös kolmas versio, joka on kadonnut. Maalaus esittää Raamatun kertomusta myyttisen Baabelin tornin rakentamisesta.
Wienin taidehistoriallisessa museossa oleva suurempi kahdesta versiosta on 155 senttimetriä leveä ja 113 senttimetriä korkea. Se on signeerattu vuodelle 1563. Maalaus oli vuodesta 1566 Antwerpenin kaupungin omistuksessa, mutta päätyi myöhemmin keisari Rudolf II:lle ja edelleen arkkiherttua Leopold Vilhelmin kokoelmaan. Maalauksen pienempi versio on Rotterdamin Museum Boijmans Van Beuningen -museossa. Sekin kuului aikanaan keisari Rudolfille, ja myöhemmin sen tiedetään kuuluneen Espanjan kuningas Filip V:n vaimolle, kuningatar Elisabetille. Van Beuningen -museo sai maalauksen hankkiessaan rotterdamilaisen liikemiehen D. G. van Beuningenin taidekokoelman vuonna 1958. Tämän maalauksen mitat ovat 60 x 74,5 senttimetriä.
Maalaus lienee saanut innoitusta Rooman Colosseumista. Brueghel vieraili Roomassa vuosina 1552–1553. Maalauksen suuremmassa versiossa on etualalle kuvattu ihmisryhmä, jonka keskushahmon jotkut ovat arvelleet olevan kuningas Nimrod. Pienemmässä versiossa tornin rakentaminen näyttää olevan selvästi pitemmällä.
Mönni

Mönnin kylä sijaitsee Kontiolahden itäosassa. Kylän länsilaidassa virtaa Pielisjoki, jonka yli kylään tullaan vuonna 2006 valmistunutta Mönnin siltaa (maantie 5100) pitkin. Kylän asutus on sijoittunut nauhamaisesti vaaramaisemistaan kuulun maantien varteen.
Mönni tarkoittaa karhua. Käkisalmen läänin maakirjasta vuodelta 1614 on maininta, että Jacob Mönnin (käytetty myös nimeä Jaakko Mönninen tai Jaakko Mönninpoika) oli tuolloin kylän ensimmäinen ja ainoa tilallinen.
Vanha koulu keskellä kylää toimii kylätalona. Urheilu- ja eräseuroja ovat Mönnin Veto ja Mönnin Erä.
Mönnin kyläyhdistys perustettiin 1979 ja sen puheenjohtaja (2014) on Saara Paalanen.
Afrikantylli

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12–14 cm, siipien kärkiväli 40–44 cm ja paino 26–54 g. Pieni, mustajalkatylliä muistuttava kahlaaja. Alapuoli on valkoinen, kupeilla (ja koiraalla myös rinnassa) on punertava sävy. Selkäpuoli ja päälaki ovat harmaanruskeat, suomukuvioiset. Leveä valkoinen silmäkulmajuova ja tumma ohjas. Nokka on kokotumma, lyhyehkö, ja koivet ovat tummat. Lennossa näkyy siivellä epäselvä vaalea siipijuova. Tavallisin ääni on 'tit-piip'.

Esiintyminen

Afrikkalainen laji, joka puuttuu pesivänä Saharan ja lähes koko Sahelin alueelta sekä pohjoisosista. Pesii kuitenkin Niilin suistossa. Esiintyminen laikuittaista. Maailman populaation koko on 140 000–190 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Pääasiassa paikkalintu mutta voi vaellella sadekausien mukaan. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Kuivat avomaat lähellä vesistöä, lyhytkortiset pellot ja heinikot, hiekkakannakset ja hiekkarannat. Välttää korkeaa kasvillisuutta ja kallioista tai louhikkoista maastoa.

Lisääntyminen

Pesä on avoimesti maassa. Pesyeitä on tavallisesti 2 ja munia 2. Haudonta-aika on 23–26 päivää, molemmat emot hautovat. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lentokykyisiä ne ovat noin 25 päivän ikäisinä. Molemmat emot hoitavat poikasia. Sukukypsä usein jo 1-vuotiaana.

Ravinto

Etupäässä hyönteiset ja hämähäkkieläimet.
Kouvolan Hiihtoseura

Kouvolan Hiihtoseura (KHS) on Kouvolan alueella toimiva talviurheiluun keskittynyt urheiluseura. Se on perustettu 24. marraskuuta 1924. Nykyisin seurassa on noin 300 jäsentä ja lajeina ovat maastohiihto, alppihiihto, mäkihyppy sekä yhdistetty. Tunnettuja Kouvolan Hiihtoseuran riveissä urheilleita ovat mm. maastohiihtäjät Juha Lallukka ja Lauri Lepistö
HMS Sturdy

Palvelus

HMS Sturdy palveli Kotilaivaston mukana, minkä jälkeen se sijoitettiin reserviin. Alus palasi palvelukseen 1939, minkä jälkeen se valmistautui elokuussa siirtoon Kiinan asemalle Hongkongiin. Alus matka keskeytyu syyskuussa Välimerelle, jossa se aloitti partioinnin.
HMS Sturdy siirrettiin vuoden lopulla Atlantin saattueiden suojaksi, kunnes se siirrettiin kesäkuussa 1940 läntisen reitin alaisuuteen. Alus suojasi saattuetta HG53 Gibraltarilta Cape Finisterreen siirtyessään takaisin kotimaahan.
HMS Sturdy suojasi 18. lokakuuta Halifaxista saapuvaa saattuetta HX73 yhdessä hävittäjä HMS Whitehallin, miinanraivaaja HMS Jasonin, korvettien HMS Hibiscuksen, HMS Heliotropen, HMS Coreopsiksen ja HMS Arabiksen sekä troolarien HMS Lady Elsan, HMS Blackflyn ja HMS Anglen kanssa. Saattue joutui seuraavana päivänä Saksan laivaston sukellusveneiden hyökkäyksen kohteeksi, jolloin 12 kauppa-alusta upotettiin ja kaksi vaurioitui.
HMS Sturdy ajoi 30. lokakuuta karille Tireen saaren edustalla Skotlannin rannikolla, jolloin alus tuhoutui. Viisi aluksen miehistönjäsentä hukkui, kun he yrittivät uida rantaan. Hukkuneet on haudattu Sorobyn hautausmaahan.
BOPE

Batalhão de Operações Policiais Especiais eli BOPE (suom. Erikoispoliisioperaatioiden pataljoona) on Brasilian Rio de Janeiron  osavaltion sotilaspoliisin alainen pataljoonan vahvuinen erikoisyksikkö, jota komentaa tällä hetkellä everstiluutnantti Wilman René Gonçalves Alonso. BOPE on perustettu 19. tammikuuta 1978. BOPE taistelee pääosin faveloissa (brasilialainen slummi) toimivia huumejengejä vastaan. 
Vuonna 2007 ensi-iltansa saanut elokuva Tropa de Elite kertoo BOPE:n toiminnasta.
Kaikhosru Shapurji Sorabji

Kaikhosru Shapurji Sorabji (14. elokuuta 1892 – 15. lokakuuta 1988) oli brittiläinen säveltäjä. Etnisesti hän oli parsi. 
Sorabji syntyi Englannissa nimellä Leon Dudley Sorabji, mutta muutti nimensä korostaakseen juuriaan. Hänestä tuli paitsi säveltäjä myös tunnettu musiikkijournalisti; hän julkaisi esseitä muiden muassa Ferruccio Busonista, Max Regeristä, Karol Szymanowskista ja Bernard van Dierenistä. 
Sorabjin tunnetuin työ on pianolle kirjoitettu moniosainen, pitkä ja teknisesti huomattavan vaativa Opus clavicembalisticum (1929–1930). Tuotantoon kuuluu myös lauluja, orkesteriteoksia, muita pianokappaleita sekä kolme "urkusinfoniaa". Usein sävellyksissä on vaikutteita Busonista ja barokinajan muodoista.  
Sorabji eli 96-vuotiaaksi.
Olacaceae

Tuntomerkit

Kasvien lehtiasento on kaksirivinen. Kukat ovat 4-6-lukuisia, joskus erilaisvartaloisia, joskus verhiöttömiä. Heteitä on sama määrä kuin terälehtiä tai kaksi kertaa enemmän; suvussa Dulacia on kolme toimivaa hedettä ja 3-6 joutohedettä. Sikiäimessä on kalvottomia tai joskus yksikalvoisia siemenaiheita. Hedelmä on toisinaan hyvin kookkaan verhiön suojaama.

Levinneisyys

Heimo on pienuudestaan huolimatta levinnyt kaikkialle tropiikkiin.

Luokittelu

Olacaceae sisältää kolme sukua ja 57 lajia, joista 40 kuuluu sukuun Olax. Muut suvut ovat Dulacia ja Ptychopetalum. Heimo on aikaisemmin käsitetty paljon laajemmaksi, mutta on nyttemmin hajonnut useaksi pikkuheimoksi sukulaisuustutkimusten ja fylogenian selvittämisen edistyessä.