google/wiki40b huggingface dataset:
Ala-arktinen

Ala-arktinen alue on tundran eteläosa, missä on melko peittävä ja rehevä kasvillisuus verrattuna yläarktiseen kylmyysaavikkoon ja eräissä luokituksissa myös keskiarktiseen alueeseen. Erään määritelmän mukaan ala-arktisella alueella on vuoden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila noin 5-10 °C.
Hilkka Inkala

Elämänvaiheita

Hilkka Inkala syntyi oululaisen lehtitoimittaja Kaarlo ja Johanna (o.s. Wiklund) Inkalan perheeseen, joka asui puutalossa Oulun Kakaravaarassa Kauppurienkadulla. Inkala vietti useita kesiä äitinsä ja siskonsa kanssa meren rannalla Kotkan Mussalossa Wäinö Jousen kesähuvilalla.
Inkala valmistui ylioppilaaksi Oulun Suomalaisen Yhteiskoulun lukiosta vuonna 1942. Hän teki pääuransa Oulussa Suomen pankin virkailijana 1942–1982. Inkala toimi muun muassa Oulun kaupungin kuvataidelautakunnassa vuosina 1981–1984 ja julkisivulautakunnassa vuosina 1985–1988. Hän hakeutui Pentti Koiviston oppilaaksi vuosiksi 1955–1957. Hän oli vuonna 1966 Oriveden kansanvalistusseuran kurssilla opettaja Nándor Mikolan opissa. Lisäksi Inkala osallistui Art Students League of New Yorkin kurssille.
Inkala valittiin 1987 vuoden oululaiseksi ja hän sai Oulun Etta -arvonimen. Inkala on toiminut Oulun taiteilijaseurassa rahastonhoitajana 1969–1973 ja Oulun aluenäyttelyn juryssa 1977. Hän oli Oulu-seuran kunniajäsen. Inkalalle myönnettiin vuonna 2000 Suomen Kotiseutuliiton kotiseututyön ansiomitali . Inkala suunnitteli mm. vuonna 1990 Sara Wacklinin 200-vuotisjuhlavuoden postileiman.
Iso Kaihijärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 186,5 metriä mpy.
Armenian risti

Armenian risti on symboli, jonka sakaroiden päässä ovat kaksoiskärjet. Armenian ristissä alempi sakara on tavallisesti hieman pitempi kuin ylemmät. Vaihtoehtoinen nimi on Sirounin risti, joka tulee armenialaisen tytön nimestä, jossa ”siroun” tarkoittaa ihastuttavaa. 
Armenian kristinuskossa siihen yhdistyi kristitty risti, jota käytettiin usein keskiajalta alkaen khatškareissa eli ristikivissä. Ne ovat vapaana seisovia, tuffiiin kaiverrettuja kiviä, jotka ovat usein hyvin koristeltuja.

Kuviointi

Armeniasta tuli ensimmäinen kristinuskon omaksunut maa neljännellä vuosisadalla. Armenian risti heijastaa noina aikoina suosittuja ornamentteja, kiertyviä viini- ja kukkaköynnöksiä. 
Alkuperäisissä ristikivissä on melkein poikkeuksetta mutkikkaita koristeleikkauksia, kuten Kelttiläisten solmujen yhteen punoutuvissa kuvioissa.

Alkuperä

Armeniassa oli vanhoja, pakanallisilta ajoilta peräisin olevia megaliitteja lohikäärmekiviä (vishapakar) järvien ja jokien läheisyydessä. Näitä lohikäärmeen tai kalan muotoisia vishapakareita veistettiin ja pystytettiin tuhansia vuosia ennen kristittyjä khatškar-kiviä. 
Kalan muotoiset vishapakarit kehittyivät khatškareiksi, mutta niiden Elämän ja Viisaudenpuun tulkintana säilyi kalan pyrstö. Lisäksi säilyi tasasivuinen geometria, joka symbolisoi harmoniaa. Tasasivuinen geometria on tyypillistä kaukasialaiselle taiteelle, kuten kuvio kazakkipaimentolaisten hevosen satulahuovassa.
Kauhumaa

Kauhumaa tai Goosebumps Kauhumaa (Goosebumps HorrorLand) on R. L. Stinen kirjoittama kirjasarja. Kirjasarjassa käytetään myös Goosebumps-kirjasarjassa esiintyneitä hahmoja tai asioita. Kirjasarja eroaa kuitenkin alkuperäisistä Goosebumps-kirjoista siten, että Kauhumaa-kirjoissa kirjojen juoni on yhtenäinen.

Tarina ja rakenne

Kirjasarja kertoo nuorista, joille tapahtuu pelottavia asioita Kauhumaa-nimisessä huvipuistossa. Kirjat koostuvat kolmesta osassa, joista kahdessa on suoraa tarinankerrontaa. Ensimmäinen osa kertoo yleensä hahmoille tapahtuvista pelottavista asioista, esimerkiksi Muumioiden hyökkäyksistä (Mitä mielessä, muumio?) tai zombiemerirosvojen hyökkäyksen kohteeksi joutumisesta (Syvyyksien syylä). Toisessa tarinassa päähenkilö(t) saa(vat) kutsun Kauhumaan huvipuistoon, missä ei kaikki tunnu olevan kunnossa. Kolmas osa on nimeltään Kauhukansio ja on yleensä vain parin aukeaman pituinen. Se on tehty jonkinlaisen leikekirjan muotoon, ja siitä löytyy mm. kuvia Kauhumaasta, vihjeitä siitä mitä siellä tapahtuu. Lisäksi jokaisessa kirjassa on osa Kauhumaan karttaa.
René Louiche Desfontaines

René Louiche Desfontaines (14. helmikuuta 1750, Tremblay (Ille-et-Vilaine)–16. marraskuuta 1833, Pariisi) oli ranskalainen kasvi- ja lintutieteilijä.
Desfontaines syntyi Tremblayn lähellä Bretagnessa. Hän opiskeli Collège de Rennesissä ja lähti Pariisiin vuonna 1773 opiskelemaan lääketiedettä. Jardin des Plantesissa luennoinut Louis Guillaume Lemonnier herätti hänen intohimonsa kasvitieteeseen. Hänet äänestettiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1783.
Desfontaines vietti kaksi vuotta Tunisiassa ja Algeriassa. Palatessaan Ranskaan hänellä oli laaja kasvikokoelma. Hän kirjoitti Flora Atlantican (1798–1799, 2 osaa), missä hän esitteli 300 tieteelle uutta kasvilajia. 1786 hän sai Jardin des Plantesin kasvitieteen professorin viran Lemonnierin jälkeen. Myöhemmin hänestä tuli Muséum National d'Histoire Naturellen johtaja. Hän oli yksi Institut de Francen perustajista, Tiedeakatemian puheenjohtaja vuosina 1804–1805 ja hänet äänestettiin Kunnialegioonaan.
Kasvisuku Desfontainia on nimetty hänen kunniakseen. Linnuista hän nimesi ainakin kirjosiipikiurun ja kyläbulbulin.
Small World

Small World on belgialaisen Philippe Keyaerstin suunnittelema lautapeli. Pelin julkaisi Days of Wonder vuonna 2009. Games-lehti palkitsi sen vuonna 2010 parhaana uutuuspelinä.

Pelin kulku

Small Worldin pelimaailma sijoittuu fiktiiviseen fantasiatilaan, jossa 2-5 pelaajan ohjaamat olennot sotivat toisiaan vastaan. Pelissä käytetään hyväksi eri rotujen yksilöllisiä kykyjä sekä erikoisvoimia. Pelin pääpaino on pelilaudan alueiden valtaamisella ja puolustamisella sekä rotu-erikoisvoima-yhdistelmillä, joiden ansiosta jokainen pelikerta on erilainen.
Aluksi jokaiselle pelaajalle jaetaan 5 voittopistemerkkiä. Pelaaja jolla on suipoimmat korvat aloittaa pelin. Peli jatkuu tämän jälkeen myötäpääivään pelaajalta pelaajalle. Seuraavaksi pelaajat valitsevat kukin vuorollaan ensimmäiset rotunsa ja erikoisvoimansa (jotka ilmaantuvat pakasta valittavaksi satunnaisessa järjestyksessä).
Tämän jälkeen pelaajat aloittavat imperiumiensa rakentamisen pelilaudan eri puolilta. Pelaajille jaetaan heidän rotu- ja voimakorttiensa mukainen lukumäärä pelimerkkejä. Nämä pelimerkit kuvastavat rodun armeijoiden kokoa.
Jossakin vaiheessa pelaajan pelimerkit loppuvat ja hänen on mielekästä siirtyä "declineen", rappiotilaan, jolloin hänen aiempi sivilisaationsa jää kartalle säilyttäen kaikki alueensa. Pelaaja ei voi kuitenkaan enää ohjata kyseistä sivilisaatiota, ja rodun sotavoimat vähenevät minimiin. Pelaajat voivat myös valloittaa toisten rotujen alueita viemällä paikalle ylivoimaisen armeijan tai onnistumalla nopanheitossa.
Jokaisen vuoron lopussa pelaajat saavat valloittamiensa alueiden verran voittopisteitä. Lisäksi voittopisteitä saa erilaisista erikoisvoimista ja -tapahtumista. Viimeisen vuoron loppuessa eniten voittopisteitä hankkinut pelaaja voittaa.

Rodut ja erikoisvoimat

Pelissä on useita rotuja ja erikoisvoimia . Emopelissä rotuja on 14 kappaletta ja erikoisvoimia 20.
Roduilla on rotuvoima (Race Power), esimerkiksi ihmiset (Human) saavat ylimääräisen voittopisteen jokaista vallattua peltomaata kohti. Erikoisvoimat (Special Power) antavat rodulle sattumanvaraisen kyvyn, esimerkiksi diplomatian, jolla voi estää haluttua pelaajaa hyökkäämästä itsensä kimppuun.

Muut versiot

Pelistä on saatavilla myös iPad-versio. Kyseisessä versiossa pelaajien lukumäärä on rajattu kahteen, pelaajaan ja tietokoneen ohjaamaan robottiin.
Dipoli (kongressikeskus)

Dipoli on Reima Pietilän ja Raili Paatelaisen (myöh. Pietilä) vuonna 1961 suunnittelema rakennus, joka rakennettiin alun perin Teknillisen korkeakoulun (TKK) ylioppilaskuntataloksi. Rakennuksen nykyinen omistaja on Aalto-yliopisto. Dipoli sijaitsee Espoossa Aalto-yliopiston Otaniemen kampuksella.

Historia

Teknillisen korkeakoulun muuttaessa 1960-luvun alussa Helsingistä Espooseen uudesta ylioppilastalosta järjestettiin suunnittelukilpailu. Hankalan kallioisen sijainnin ja tehtävänannossa vaaditun suuren muunneltavuuden vuoksi yksikään ehdotuksista ei täyttänyt kilpailulautakunnan kaikkia vaatimuksia eikä kilpailulle julistettu voittajaa. Pietilä ja Paatelainen jakoivat toisen palkinnon Osmo Lapon kanssa ja heitä pyydettiin kehittämään ehdotuksiaan. Lopulta rakennuksen suunnittelu annettiin Pietilälle ja Paatelaiselle. Rakennustyöt aloitettiin tammikuussa 1965 ja Dipoli otettiin käyttöön syksyllä 1966.
Dipolissa järjestettiin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (Etyk) valmistelevat kokoukset, jotka alkoivat marraskuussa 1972 ja jatkuivat kevääseen 1973.
Dipoli vuokrattiin Tekniselle korkeakoululle vuonna 1993, jolloin se muuttui ylioppilastalosta Teknillisen korkeakoulun Koulutuskeskus Dipoliksi (TKK Dipoli), joka oli TKK:n aikuiskoulutusyksikkö. TKK:n yhdistyessä osaksi Aalto-yliopistoa 2010 rakennus siirtyi Aalto-yliopiston käyttöön. Dipoli-taloa isännöi DIPOLI kokous- ja kongressipalvelut, ja TKK Dipolin juurille perustettu Aalto University Professional Development – Aalto PRO käytti myös tiloja. Dipolissa on yli 20 erilaista kokoustilaa ja lisäksi aula- ja ravintolatiloja, ja siellä järjestettiin runsaasti kongresseja, kokouksia ja juhlia kuten esimerkiksi vuosittainen roolipelitapahtuma Ropecon.
Joulukuussa 2013 AYY ilmoitti myyvänsä Dipolin Aalto-yliopiston kiinteistöyhtiölle. Yliopisto jää rakennuksen pitkäaikaiseksi käyttäjäksi. Dipolin peruskorjaus alkoi 1. kesäkuuta 2015 ja se valmistui vuoden 2017 kesällä. Dipolista tuli Aalto-yliopiston kaikille avoin päärakennus, joka on tarkoitettu työntekoon ja oppimiseen. Siellä työskentelee myös yliopiston johto.

Arkkitehtuuri

Dipolin vapaamuotoista, luontoon sulautuvaa arkkitehtuuria sekä ihasteltiin että kritisoitiin sen valmistuessa. Norjalainen kriitikko Christian Norberg-Schulz katsoi sen edustavan paikalliset arvot huomioivaa arkkitehtuuria yleispätevän modernismin sijaan. Juhani Pallasmaa taas katsoi Arkkitehdissä 1967 julkaistussa arviossaan, ettei rakennuksen suunnittelussa ollut noudatettu vastuullisia periaatteita. Reima Pietilä itse totesi Dipolin olevan "hyvän maun vastainen" ja että se "puolustaa oikeutta olla erilainen ja silti arkkitehtuuria". Pietilän mielestä Dipolin tehtävänä olikin herättää keskustelua.
Emilia Pardo Bazán

Emilia Pardo Bazán eli Emilia, Pardo Bazanin kreivitär,  (16. syyskuuta 1852 La Coruña — 12. toukokuuta 1921 Madrid) oli espanjalainen kirjailija, joka kirjoitti romaaneja, novelleja ja kirjallisuuskritiikkiä. Hän tuli tunnetuksi nuorella iällä kirjoittamalla esseen, joka käsitteli Emile Zolaa ja naturalismia, ja esitteli englantilaisia ja venäläisiä kirjallisuuden suuntauksia espanjalaisille lukijoille.
League of Ireland Premier Division

Historia

Liiga perustettiin vuonna 2007, kun vanha Irlannin jalkapalloliitosta erillään ollut jalkapalloliiga yhdistyi jalkapalloliiton kanssa. Tuolloin joukkueet jaettiin kahteen divisioonaan: pääsarjaan Premier Divisioniin kaksitoista joukkuetta ja liigan alemmalle sarjatasolle First Divisioniin (suom. 1. divisioona) loput kymmenen joukkuetta.
DNR-päätös

DNR-päätös (lyhenne sanoista Do Not Resuscitate = älkää elvyttäkö; päätös pidättäytyä elvyttämisestä) on lääkärin tekemä lääketieteellinen päätös pidättäytyä elvyttämisestä. DNR-päätös rajaa ainoastaan elvyttämistä ei muuta potilaan hoitoa. Potilaalle voidaan antaa päätöksen jälkeenkin tehohoitoa. 
DNR-päätöksen tekee lääkäri tilanteessa, jossa potilaalla on vaikea perussairaus [Vaikealla perussairaudella  tarkoitetaan tässä yhteydessä akuuttia tilaa, joka suurella todennäköisyydellä johtaa kuolemaan muutamassa päivässä, pahanlaatuinen tauti joka on edennyt siihen vaiheeseen että parantavaa hoitoa ei ole, krooninen sairaus joka on edennyt siihen pisteeseen että elinaikaa on jäljellä viikkoja tai muutamia kuukausia ja ei elinsiirtoa (esimerkiksi tällaisesta on maksakirroosi ja vaikea sydänsairaus)] ja onnistuneekin elvytyksen jälkeenkin olisi todennäköistä että potilaan tila ei palautuisi ennalleen. Päätös on sellainen potilaslaissa tarkoitettu tärkeä päätös, josta on keskusteltava potilaan kanssa. Mikäli DNR-päätös lääketieteellisesti asianmukainen ja perusteltu potilas ei voi tai hänen omaisensa vaatia sen kumoamista. Potilaan tilateen parantuessa DNR-päätös voidaan purkaa. Saattohoito päätös sisältää DNR-päätöksen.
Länsisuomen Työmies

Länsisuomen Työmies oli Turussa vuosina 1899–1906 ilmestynyt sosialidemokraattinen sanomalehti. Ensimmäinen päätoimittaja oli puuseppä K. F. Hellsten, joka toimi tehtävässä vuosina 1899 ja 1900–1905. FT N. R. af Ursin toimi päätoimittajana vuonna 1900 ja Seth Heikkilä vuosina 1905–1906.

Sanomalehden historia

Turku oli varhaisimpia työväenliikkeen keskuksia Suomessa Helsingin ja Tampereen ohella. Länsisuomen Työmies perustettiin vuoden 1898 lopulla ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 14. tammikuuta 1899.
Yleislakko marraskuussa 1905 johti työväenliikkeen nousuun Suomessa, jolloin työväen lehtien määrä nousi dramaattisesti. Keväällä 1906 sanomalehden nimeksi vaihdettiin aatteellisuutta korostavasti Sosialisti.
Lehden nimeksi tuli Demokraatti vuonna 1919, mutta se vaihtui takaisin Sosialistiksi seuraavan vuoden alussa. Lehden nimi muutettiin Turun päivälehdeksi vuonna 1951.
Middle Island

Middle Island on pieni saari Kanadassa Eriejärven länsiosassa. Sen pinta-ala on 18,5 hehtaaria. Middle Island on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka. Saaren yleisin lintulaji on merimetso.

Maantiede

Middle Island on Kanadan eteläisin maa-alue: sen koordinaatit ovat 41°41'N, 82°41"W (41.685,-82.684). Middle Island sijaitsee aivan Pelee Islandin eteläpuolella ja on osa Point Peleen kansallispuistoa. Saari kuuluu Ontarion provinssiin. Saaren eteläisin piste sijaitsee noin 150 metriä Yhdysvaltain rajalta. Etäisyys Kanadan maa-alueen pohjoisimpaan pisteeseen (Cape Columbia, Ellesmere Island) on noin 4 640 kilometriä.
Middle Islandin eteläisimmän kohdan koordinaatit ovat 41°40'53". Siten esimerkiksi pohjoisin Kalifornia sijaitsee Middle Islandia pohjoisempana. Kaikkiaan kolmetoista Yhdysvaltain osavaltiota sijaitsee kokonaisuudessaan Middle Islandin pohjoispuolella: Alaska, Washington, Oregon, Idaho, Montana, Pohjois-Dakota, Etelä-Dakota, Minnesota, Wisconsin, Michigan, Vermont, New Hampshire ja Maine. Euroopan suurkaupungeista esimerkiksi Rooma sijaitsee aavistuksen Middle Islandia pohjoisempana, Barcelona sitä vastoin hieman etelämpänä.

Historia

Vuonna 1982 tehdyt arkeologiset tutkimukset osoittivat, että Middle Island oli asutettu noin vuosina 1000–1500 jaa. Sittemmin saarella ei ole ollut vakituista asutusta, ja nykyisin se on luonnonsuojelualuetta.
Middle Islandilla oli majakka vuosina 1872–1918. Se tuhoutui tulipalossa, mutta sen perustus on yhä nähtävissä. Yhdysvaltain kieltolain aikana Middle Islandin kautta kuljetettiin alkoholia Kanadasta Yhdysvaltain puolelle. Valtiollinen Parks Canada on omistanut Middle Islandin 6. syyskuuta 2000 alkaen.
Hope Cooke

Hope Cooke (s. 24. kesäkuuta 1940 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen seurapiirirouva ja Etelä-Aasiassa sijaitsevan Sikkimin kuningatar, kuningas Palden Thondup Namgyalin puoliso vuosina 1963−1980.
Hope Cooken isä oli John J. Cooke ja äiti Hope Noyes. Noyes oli lentäjä ja kuoli tammikuussa vuonna 1942 vain 25-vuotiaana, kun hänen lentokoneensa törmäsi maahan Nevadassa. Itsemurha oli myös yksi selitys. Cooken vanhemmat olivat eronneet marraskuussa 1941. Cooke ja hänen sisarpuolensa Harriet Townsend menivät John Cooken vanhempien luokse. Cooke asui myös jonkun aikaa setänsä luona.
Vuonna 1959 Cooke valmistui Sarah Lawrencen collegesta ja vietti kesän Intiassa. Siellä hän tapasi Sikkimin kruununprinssi Palden Thondup Namgyalin Windemere-hotellin baarissa Darjeelingissä.
Neljä vuotta myöhemmin Cooke, joka oli anglikaani, meni naimisiin Paldenin kanssa buddhalaisessa luostarissa 20. maaliskuuta 1963. Samalla Hoope luopui seurapiirielämästään. Paldenin isä kuningas Tashi Namgyal oli kuollut samana vuonna.
4. huhtikuuta 1965 Palden Thondup Namgyal kruunattiin Sikkimin kuninkaaksi ja Hope kuningattareksi.
14. huhtikuuta 1975 Sikkimin kuningaskunta, joka oli ollut vuodesta 1973 Intian suojelualue, liitettiin Intian liittotasavaltaan. Kansanäänestyksessä noin 60 000 ihmistä äänesti Intiaan liittymisestä ja 1 500 vastaan. Kuningaspari oli vähän aikaa kotiarestissa. Joidenkin tarkkailijoiden mukaan Intia oli manipuloinut vaaleja.
Cooke muutti kahden lapsensa, Paldenin ja Hopen, kanssa Manhattanille. Palden Thondup Namgyal ja Cooke erosivat vuonna 1980. Entinen kuningas kuoli vuonna 1982 syöpään New Yorkissa.
Cooke on nykyään New Yorkin kaupungin turistikeskuksen pääopas ja historioitsija. Hän asuu Brooklynissä. Hän on kirjoittanut elämäkerran elämästään Sikkimissä, sen nimi on Time Change.
Roihuvuoren vesitorni

Rakentaminen

Vesitornin rakentaminen toteutettiin poikkeuksellisesti: säiliöosa valettiin maassa ja nostettiin hydraulisesti vartta pitkin ylös. Kartion nostoon käytettiin 33 erillistä hydraulista nostinta, joista jokaisen nostokyky oli 330 tonnia. Valettu vesisäiliö painoi 9 000 tonnia, ja sen nostamiseen kului yhteensä 60 tuntia. Sveitsiläinen yritys Losinger Ag käytti nostossa niin sanottua NSL-punosjännemenetelmää. Samaa tekniikkaa on käytetty maailman vesitorneissa muutamia kertoja.
Toinen vesitornin erikoisuus on erillisen lämpöeristyksen puuttuminen.

Tekniset tiedot

Vesitornin korkeus on 52 metriä ja halkaisija 66,7 metriä. Säiliön tilavuus on yhteensä 12 600 m³.
Xiaomi Mi 5s

Muotoilu

Xiaomi Mi 5s -älypuhelimessa on 5,2-tuumainen näyttö Full HD-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2,34 Gigahertsin 4-ydin prosessori. Laitteessa on 4 Gigatavua RAM-muistia ja 128 Gigatavua sisäistä muistia.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 12 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 4 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 6.0 (Marshmallow) Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Nuorsosialisti

Nuorsosialisti oli Helsingissä vuonna 1908 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja ja toimittaja oli työväenliikkeen valtavirrasta poikennut sosialisti A. F. Tanner. Nuorsosialisti ilmestyi kahdesti viikossa vain kuukauden ajan, kunnes se lakkasi kannatuksen puutteeseen.
Scaled Composites White Knight

Kehitys

Kehitystyön alkupuolella Tier One -ohjelman emoalus sai mallitunnuksen 318. Kone sai myöhemmin mallinimensä Scaled Compositesin työntekijä Cory Birdiltä, jonka piirtämä valkoinen ritarihahmo innoitti Burt Rutanin nimeämään koneen White Knightiksi. White Knightin rekisterinumero N318SL koostui mallitunnuksen numerosta 318 ja kirjaimista SL, jotka olivat lyhenne sanoista spaceship launcher. White Knight aloitti koelentonsa elokuussa 2002 noin kahdeksan kuukautta ennen Rutanin avaruuslentokonseptin julkistusta.

Tier One -ohjelman lennot

White Knight lensi ensilentonsa 1. elokuuta 2004. Ensilento jouduttiin keskeyttämään muutaman minuutin lennon jälkeen, kun puuskaisten olosuhteiden siivekeohjauksen parantamiseksi koneen siipiin asennetut ulommat spoilerit alkoivat häiritä White Knightin lentoa. Neljän siivenkärkiin asennetun spoilerin toistuva aukeaminen ja sulkeutuminen aiheutti huomattavia rakenteellisia värähtelyjä, mikä johti lopulliseen pakkolaskupäätökseen. Spoilerijärjestelmä poistettiin myöhemmin käytöstä perinteisen siivekeohjauksen taatessa riittävän ohjauskyvyn.

Adaptive Compliant Wing

SpaceShipOnen lentojen päätyttyä White Knightille löytyi uutta käyttöä lentävänä tutkimusalustana. Konetyyppiä hyödynnettiin elokuusta joulukuuhun 2006 Flexsysin kehittämän Adaptive Compliant Wing -siipirakenteen aerodynaamisessa ja rakenteellisessa testaamisessa. Tutkimuslennoilla testattiin suuren lentokorkeuden ja pitkän lentomatkan tehtäviin suunniteltua Mission Adaptive Compliant Wing (MAC-Wing) -prototyyppisiipeä. Koelentoa varten siipi kiinnitettiin White Knightin ohjaamon alla olevan pylonin etummaiseen kiinnityspisteeseen.
Koelennoilla tehtiin mittauksia pääasiassa kaksissa etukäteen määritellyissä olosuhteissa: 12 kilometrin korkeudessa 0.55 Machin nopeudessa ja 7,6 kilometrin korkeudessa 0.40 Machin nopeudessa, mistä 0.55 Machin olosuhteiden tutkimusta painotettiin enemmän. MAC-Wing-prototyyppiä koelennettiin kaikkiaan 27 tuntia.
Huoneyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Huoneyökkösen etusiipien tummuus ja kuvioinnin jyrkkyys vaihtelevat jonkin verran yksilöittäin. Etusiipien pohjaväri vaihtelee harmaan ja ruskean sävyissä. Siiven etureunassa on rivi tummia täpliä, ja poikkiviivat erottuvat yleensä jotenkuten. Rengas- ja munuaistäplä ovat ruskeita ja erityisesti munuaistäplän tuntumassa saattaa näkyä valkoisia pilkkuja. Takasiivet ovat valkoiset. Siipien kärkiväli noin 3 cm.
Huoneyökköstä voi olla vaikea erottaa hyvin samannäköisestä harmonurmiyökkösestä (Paradrina selini).

Elinympäristö ja elintavat

Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valon luo. Huoneyökkönen talvehtii ulkona toukkana. Huoneyökkönen voi lentää vuoden ympäri, mutta ulkona ainoastaan kesäisin. Toukat elävät muun muassa voikukilla ja vaikkapa leivänmuruilla. Suomessa lajia tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa.
ASMP

ASMP (ransk. Air-Sol Moyenne Portée) on ranskalainen lentokoneesta laukaistava ydinohjus. Ohjus on niin kutsuttu stand-off -tyypin ase. Sen kantama on niin kutsuttu keskikantama (engl. intermediate, medium-range), joka on eri variaatiosta riippuen noin 300 - 500 kilometriä. Ydinohjus kykenee 2 - 3 Machin nopeuteen. Ydinkärkenä on lämpöydinpommi, jonka voimakkuutta voidaan säädellä. Sen teho vaihtelee 100 - 300 kilotonniin.
Tätä ohjusasetyyppiä edelsivät AN-22 (70 kT, käyttöön 1967-1968, käytössä vielä 1980-luvulla) ja AN-52 -tyypin (6-8/25 kT, käytössä 1972-1992) lentokoneissa kuljettavat ydinpommit. Niiden enimmäisteho oli 70 kT. AN-22:ta on kuvailtu lämpöydinpommina, matalahkosta tehotasostaan huolimatta.
Asetyyppi otettiin käyttöön noin 10 vuotta ennen kiinteitten laukaisutukikohtien poistumisen aikaa, mikä oli vuosi 1986. Näitä ohjustukikohtia oli Luoteis-Ranskassa kaksi kappaletta, ja ne sijaitsivat Plateau d'Albionin ylängöllä. Ranska liittyi vuonna 1993 ydinsulkusopimukseen, joka kielsi keskikantaman strategiset ydinohjukset: mutta silti salli ASMP:n tyyppiset, kuljetettavat raskaan luokan ydinohjukset. Ohjussiilojen käyttö loppui vuonna 1996.
Yksi Mirage 2000N -tyyppinen taikka Dassault Rafale -taistelulentokone kykenee kantamaan yhden ASMP-tyypin lämpöydinohjuksen keskiripustimessaan. Myös Dassault Etendard IV ja Mirage IV kykenivät tätä aseistusta käyttämään. 860 kg:n omamassan omaavia ohjuksia on varastoitu arviolta 84 kappaletta. Valmistaja on Aérospatiale. ASMP-tyypin eräänlaisena suorana edeltäjänä, voitaneen luonnehtia Britannian Blue Steel-ohjusta.
Benjamin Conz

Ura

Conz on HC Ajoien kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2008–2009 HC Servette Genèvessä, jolloin hän sai tililleen 21 ottelua. Kaudella 2009–2010 Conz pelasi lainalla SCL Tigersin riveissä 20 ottelua ja seuraavalla kaudella 46 ottelua. SKA Pietari varasi hänet numerolla #185 KHL:n varaustilaisuudessa 2010.
Servette lainasi lähet kaudeksi 2011–2012 HC Luganoon. Hänellä olisi ollut vielä tämän jälkeen vuosi jäljellä sopimusta Servetten kanssa, mutta joukkue purki sopimuksen. Kaudeksi 2012–2013 Conz siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Fribourg-Gottéroniin. Kaudella 2017–2018 hän siirtyi HC Ambrí Piottaan.

Maajoukkue

Conz torjui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009. Hän edusti Sveitsiä myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Conz valittiin kisojen parhaaksi maalivahdiksi ja tähdistökentälliseen. Hän torjui Sveitsin kisojen neljänneksi. Toistamiseen hän torjui nuorten kisoissa vuonna 2011.