google/wiki40b huggingface dataset:
Lavajärvi (Rauma)

Maantiede

Järven pinta-ala on 69 hehtaaria ja sen pituus on 1,4 kilometriä ja leveys 750 metriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta 1,7 kilometriä pitkä Makkarkoskenoja saa alkuunsa. Oja vie vettä kilometrin päässä sijaitsevaan Neittamojärveen. Järvien korkeusero on noin 8 metriä.
Järven rantaviiva on 4,8 kilometriä pitkä ja se sisältää lukuisia niemenkärkiä ja lahdelmia. Ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista maastoa, jonne on helppo rakentaa loma-asuntoja. Niitä on eniten etelä- ja koillisrannoilla. Vain itä- ja länsirannoilla järvi rajoittuu suohon. Länsipuolen Punnisuo on ojitettu.
Noin puolet järvestä eli sen läntinen osa on entistä Lappia ja nykyistä Rauman kaupunkia, ja sen itäisen osa kuuluu Euran kuntaan. Järvelle johtaa teitä Euran keskustan ja Mestilän suunnilta sekä Rauman Kodiksamin ja Lapin suunnilta.

Luonto

Itäpuolen rantavedet ovat matalia, rannat kivisiä ja ruohottuneita. Kaikkialla on pieniä lahdelmia ja kallioisia niemenkärkiä. Järvi on karu ja vesi on humuspitoista. Vedenlaatu on käyttökelpoisuudeltaan hyvä, mutta 1990-luvulla se luokiteltiin vielä erinomaiseksi. Järvellä harrastetaan jonkin verran kalastusta ja sen lajisto on monipuolinen. Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä ankerias, joka on istutettu laji. Pohjoisrannalla laskuojan luusuassa on paikallisten rakentama pato ja sen rantametsässä on pieni luonnonsuojelualue.

Luonnonhistoriaa

Järven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen litorinamerestä. Tämä aiheutti järven suolapitoisuuden alenemisen ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 5300–5180 eaa. ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 4860–4740 eaa. Sitä välivaihetta, jolloin järvessä on laimeaa murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 56,6 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.

Historia

Eräissä 1800-luvun kartoissa, kuten esimerkiksi Kalmbergin kartastossa vuosilta 1855−1856, Lavajärven nimi on kirjoitettu "Avajärvi".
Conan (televisiosarja)

Jakson rakenne

Conan on formaatiltaan samankaltainen O'Brienin Late Nightin ja The Tonight Show’n kanssa. Jakso sisältää O'Brienin esittämän ajankohtaisista aiheista koostuvan satiirisen monologin, sketsejä, julkisuuden henkilöiden vierailuja, stand up -komiikkaa ja musiikkivieraita. O'Brienin aikaisemmista ohjelmista tunnettu koomikko ja näyttelijä Andy Richter jatkaa O'Brienin aisaparina. O'Brienin pitkäaikainen houseyhtye jatkoi ohjelmassa nimellä Jimmy Vivino and the Basic Cable Band johtajanaan kitaristi Jimmy Vivino. James Wormworth korvasi Max Weinbergin yhtyeen rumpalina.

Sarjan esittäminen Suomessa

O'Brien vetosi ohjelmassaan suomalaisten tv-kanavien johtajia esittämään Conania myös Suomessa. Näin lopulta kävikin 15. elokuuta 2011, kun SuomiTV alkoi esittää ohjelmaa. Aikaisemmista ehdokkaista televisiokanavat MTV3 ja Sub ilmoittivat, etteivät olleet kiinnostuneita ottamaan ohjelmaa ohjelmistoonsa. Huhtikuussa 2011 paljastettiin, että jokin suomalainen televisiokanava oli ostanut esitysoikeudet Conaniin, mutta tarkempia tietoja ei tuolloin vielä paljastettu. Lopulta kesäkuussa 2011 tiedotettiin, että Conania aletaan esittää SuomiTV-kanavalla, joka myytiin Rupert Murdochin Fox-yhtiölle 2012. Samalla kanavan nimi muuttui  Fox-kanavaksi. Ohjelman näyttäminen lopetettiin vuoden 2012 syksyllä, eikä ohjelman jatkosta Suomessa ole tiedossa ainakaan toistaiseksi.
Gibraltarin museo

Historia

Gibraltarin museon perusti alueen silloinen kuvernööri kenraali Sir Alexander Godle 27. heinäkuuta vuonna 1930. Museotalo muodostettiin kahdesta ennen upseereja majoittaneesta talosta. Paikka valittiin, koska sen alapuolella sijaitsi hyvin säilynyt maurilainen kylpylä. Ongelmaksi muodostui aluksi näyttelyiden kokoaminen ja näyttelyiden esineitä lainattiin esimerkiksi British Museumilta. Myöhemmin museon vetonauloiksi kohosivat maurilainen kylpylä, Gibraltarin pienoismalli ja egyptiläinen muumio. Museo suljettiin toisen maailmansodan ajaksi ja se avasi ovensa uudelleen vuonna 1945. Vuonna 1966 virkaansa astunut museon kuraattori Joaquin Bensusan uudisti näyttelyitä enemmän Gibraltaria koskevaksi. Näyttelyissä alettiin tuoda esille myös paikallista luontoa. Nykyisin museota johtaa professori Clive Finlayson.

Tutkimus

Gibraltarin museon toiminnan yhteydessä tehdään myös tieteellistä tutkimusta. Tutkimuksen pääkohteita ovat olleet muun muassa neoliittiset ihmis- ja eläinpopulaatiot, foinikialainen ja karthagolainen arkeologia, keskiaikainen arkeologia ja vedenalainen tutkimus.
Isokaivaja

Levinneisyys

Isokaivajaa tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hálfdan Branankasvatin saaga

Hálfdan Branankasvatin saaga (isl. Hálfdanar saga Brönufóstra ) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin.  Saaga kertoo tanskanmaalaisesta kuninkaanpojasta Hálfdanista, joka joutuu lapsena pakenemaan isänsä surmanneita viikinkejä  Bjarmien maahan (isl. Bjarmaland) ja päätyy viikinkiretkillään myös Hellulandiksi kutsutulle alueelle, missä tapaa itselleen suureksi avuksi olevan peikkonaisen, Branan. Hálfdan Branankasvatin saaga on todennäköisesti kirjoitettu vuoden 1300 tietämillä. Saagassa on runsaasti kansansatumaisia piirteitä, minkä vuoksi se on yleensä kategorisoitu seikkailusaagaksi (saks. Abenteuersaga), jotka tyylillisesti ja teemallisesti muistuttavat usein kotoperäisiä ritarisaagoja. Hálfdan Branankasvatin saaga ei sisällä lainkaan runoutta. Saagasta on säilynyt lukuisia keskiajan jälkeisiä käsikirjoituksia, mikä osoittaa saagan olleen hyvin suositun. Sen osalta on tuotu esille myös saagan yhteydet toiseen muinaissaagaan, Grímr Karvaposken saagaan sekä Sörli Vahvan saagaan, jonka kirjoittaja on todennäköisesti tuntenut Hálfdan Branankasvatin saagan .  Hálfdan Branankasvatin saagaa ei ole suomennettu.

Hálfdan Branankasvatin saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Kansansatumaisista piirteistään huolimatta myös muinaisesta menneisyydestä kertovat seikkailusaagat alkoivat 1600–1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän näkemyksen seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman tarvittavaa lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. 
Hálfdan Branankasvatin saagan tapahtumat sijoittuvat pääosin Tanskaan ja Pohjois-Euroopan länsiosiin, kuten Englantiin. Osa saagan episodeista sijoittuu kuitenkin Bjarmalandiin, joka 1600–1700-lukujen Ruotsissa luettiin osaksi suurvallan vaikutuspiiriä ja joka siksi herätti kiinnostusta Ruotsissa. Hálfdan Branankasvatin saagaa ei voida pitää lähteenä ajasta ja henkilöistä, joita se kuvaa. Suurvalta-ajan Ruotsissa kyseistä saagaa käsiteltiin kuitenkin historiallisena lähteenä. Koska ruotsalaiset eivät tuolloin enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, ilmestyi Hálfdan Branankasvatin saaga ruotsiksi käännettynä Eric Julius Björnerin teoksessa Nordiska kämpa dater vuonna 1737 (Stockholm).
Katri Taanila

Katri Helena Taanila (19. kesäkuuta 1919 Nivala – 15. lokakuuta 2009 Jyväskylä) oli suomalainen runoilija, opettaja ja kirkollinen vaikuttaja.
Taanila suoritti teologisen erotutkinnon ja toimi uskonnon, psykologian ja filosofian opettajana Suolahdessa. Hän julkaisi kaksi runokokoelmaa, ja hän kirjoitti 30 kirkkonäytelmää. Näiden lisäksi on runsaasti julkaisemattomia runoja. Hän käytti lähteenään Vanhaa Bibliaa, ja hänelle merkityksellinen runoilija oli T. S. Eliot. Karl Marxin tuotannon Taloudellis-filosofiset käsikirjoitukset vuodelta 1844 kuuluivat hänen lukemistoonsa.
Katri Taanilan veli on Hannu Taanila.
Tauno Kokko

Tauno Kullervo Kokko (20. kesäkuuta 1899 Oulujoki – 1. marraskuuta 1983 Oulu) oli kanslianeuvos ja vakuutusjohtaja, joka toimi myös Yleisradion ohjelmapäällikkönä ja kuoronjohtajana.

Henkilöhistoria

Tauno Kokon vanhemmat olivat opettaja, kirjailija Juhana Kokko ja Onnia Durchman ja puoliso vuodesta 1932 rautatievirkailija Aira Kyllikki Kilpua. Kokko tuli ylioppilaaksi  1918 ja toimi Pohjois-Suomen Keskinäisen Vakuutusyhtiön toimitusjohtajana lähes neljäkymmentä vuotta, 1928–1966. Oulun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli kahteen otteeseen, 1946–1950 ja 1952–1953. Yleisradion ohjelmapäällikkönä Oulussa Kokko työskenteli kolmekymmentä vuotta, 1933–1963. Kokolla oli useita luottamustehtäviä ja hän oli sekakuoro Oulun Laulun johtaja 1929–1950 ja mieskuoro Pohjan Laulun johtaja 1945–1961. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton sihteerinä 1931–1945 ja myöhemmin hallituksen ja työvaliokunnan jäsenenä toiminut Kokko toimitti liiton vuosikertomukset I–VIII. Kokko kirjoitti Kalevaan pakinoita nimimerkeillä Nuusku-Frekke ja Cocco. Kanslianeuvoksen arvonimen hän sai 1959.
Ansa

Ansa on laite, jolla pyydystetään riistaa. Kuvaannollisesti ansalla voidaan tarkoittaa myös taktiikkaa tai menettelyä, jolla pyritään harhauttamalla saattamaan vastustaja epäedullisempaan asemaan.

Erilaisia ansoja

Suurin osa ansoista, jotka on tarkoitettu nisäkkäille, voidaan jakaa viiteen ryhmään: jalka-ansat, lanka-ansat, häkit, liima-ansat ja kehoansat.

Ei-haluttu saalis

Ansoittajilla on erilaisia taktiikoita ja laitteita, joilla he voivat välttää ei-haluttua saalista. Jos esimerkiksi ilveksiä tai koiria jää kiinni ei-tappavaan ansaan, ne yritetään vapauttaa vahingoittamatta eläintä.

Villieläinten hallinta

Eläimiä usein ansoitetaan eri puolilla maailmaa, jotta vältyttäisiin villieläinten aiheuttamilta omaisuusvahingoilta tai karjakuolemilta.
Anja Nystén

Anja Nystén (s. 1962) on espoolainen tietokirjailija ja kemiantekniikan diplomi-insinööri, joka on kirjoittanut muun muassa vähähiilihydraattisesta ruokavaliosta. Nystén työskentelee ympäristönsuojeluun liittyvien projektien parissa. Hän on julkaissut arkielämään liittyviin kemikaaleihin perehdyttävän kirjan Kemikaalikimara (Teos, 2008) ja kirjoittaa samannimisessä blogissa paitsi kemikaaleista, myös ekologisuudesta ja kuluttamisesta. Blogi sai Suomen tiedetoimittajien liitolta vuonna 2016 vuoden tiedeviestintäpalkinnon.
Lennart Rosenlew

Otto Lennart Rosenlew (19. huhtikuuta 1872 Pori – 28. heinäkuuta 1943 Suoniemi) oli suomalainen agronomi, maanviljelysneuvos ja kartanonomistaja. 
Rosenlewin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Wilhelm Rosenlew ja Emma Karolina Björkman. Hän kävi oppikoulua vuoteen 1891 saakka ja valmistui agronomiksi Mustialasta 1895. Rosenlew teki opintomatkan Ruotsiin ja Tanskaan 1897.
Rosenlew omisti Suoniemellä Kauniaisten tilan vuodesta 1896 ja Maurin tilan vuodesta 1910. Hän oli Suoniemen säästöpankin kamreerina vuodesta 1905, Suoniemen kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1919 ja Säästöpankkien Keskusosakepankin hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1928.
Lennart Rosenlew oli naimisissa vuodesta 1901 Alice Löfhjelmin kanssa.
Ellery Queen

Ellery Queen on salanimi, jolla yhdysvaltalaiset serkukset Frederic Dannay (20. lokakuuta 1905 – 3. syyskuuta 1982) ja Manfred Bennington Lee (11. tammikuuta 1905 – 3. huhtikuuta 1971) kirjoittivat kymmeniä tarinoita dekkareiden kulta-ajalta 1930-luvulta lähtien aina 1960-luvulle saakka. Teokset ovat etenkin alkuvuosina perinteisiä nokkelia arvoitusdekkareita John Dickson Carrin ja Agatha Christien tapaan, ja monia pidetään lajityypin klassikkoina. Kirjoista merkittäviin kuuluu Ruumiskirstun arvoitus vuodelta 1932.
Myöhempinä vuosina Dannay ja Lee toimittivat suosittua Ellery Queen Mystery Magazine -lukemistoa, jota julkaistiin myös suomeksi. Useat heidät myöhäiset teoksensa, joiden juonen he itse laativat, ovat haamukirjoittajien viimeistelemiä. Ellery Queenin nimellä ilmestyi 1960-luvun alusta lähtien myös muiden kirjoittamia teoksia, joista Queen-hahmo katosi. Niitä ei ole suomennettu. Leen kerrotaan olleen yhteistyössä haamukirjoittajien kanssa ja korjailleen kieltä.
Ellery Queen on kirjoissaan newyorkilaisen rikoskomisario Richard Queenin poika, harrastelijasalapoliisi ja kirjailija, joka itse on muistiinmerkinnyt omat seikkailunsa.
Christer Lybäck

Christer Olof Lybäck (s. 1953) on suomalainen lääkäri. Hän on kirjoittanut Arno Kotron kanssa elämästään kirjan Veitsen terällä (Helsinki: Otava, 2012).

Nuoruus

Lybäckin isä kuoli sydäninfarktiin Christerin ollessa 9-vuotias. Tämän jälkeen hän alkoi käyttää päihteitä ja oli jo 12-vuotiaana alkoholiongelmainen. Mukaan astuivat myös rikokset.
15-vuotiaana Lybäck joutui Outamon poikakotiin. Samoihin aikoihin alkoi myös vankilakierre. Hän sai tuomioita pahoinpitelyistä, tappeluista ja ryöstöistä, ja vietti vankilassa kaikkiaan seitsemän vuotta. Hän oli nuorin vanki sekä Sörnäisten vankilassa että Kakolassa. Osan vankeusajastaan Lybäck vietti huonon käytöksen vuoksi Helsingin keskusvankilassa eristyksissä. Lisäksi hän joutui vankilassa raiskauksen uhriksi.

Lääkäriksi

Lybäck raitistui vuonna 1977, ja istui viimeisen kerran vankilassa vuonna 1979. Vankilassa hän luki muun muassa psykologista kirjallisuutta ja suoritti keskikoulun. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 26-vuotiaana ja opiskeli myöhemmin lääkäriksi.
Nykyään lääketieteen tohtori Lybäck on kirurgi, ortopedi ja osaomistaja yksityisellä urheiluklinikalla.
Keisarinmaja

Keisarinmaja on Ylitornion kunnassa Aavasaksan vaaran huipulla sijaitseva matkailukohde. Se on Lapin vanhin matkailukäyttöön valmistunut rakennus.
Keisarinmaja rakennettiin vuonna 1882 Aavasaksalla vierailleita turisteja varten. Nimensä se sai keisari Aleksanteri II:n samana vuonna tekemän Lapin matkan yhteydessä suunnitellusta Aavasaksan vierailusta. Poliittisen tilanteen vuoksi hallitsija ei kuitenkaan ehtinyt käymään paikalla. Myös hänen seuraajansa Aleksanteri III:n matka Aavasaksalle peruuntui.
Arkkitehtuuriltaan rakennus edustaa romanttista sekatyyliä. Siinä yhdistyvät useat eri tyylisuuntaukset, kuten bysanttilaisuus ja uusklassismi. Koristekaiverruksissa on käytetty karjalaista ornamentiikkaa. Majan sisätilat on paneloitu. Keisarinmajan suunnitteli arkkitehti Hugo E. Saurén.
Keisarinmaja on remontoitu vuonna 1982 ja se toimii nykyään museona. Rakennuksen omistaa Metsähallitus ja se on kesäaikaan avoinna matkailijoille. Keisarinmaja on osa vuonna 1878 valmistunutta Aavasaksan kruununpuistoa, johon kuuluu myös useita muita nähtävyyksiä, muun muassa Aavasaksan näkötorni, vuonna 1927 valmistunut paviljonki sekä ranskalaisen tiedemiehen Pierre Mapertuis`n muistomerkki.
Äinään kirjapäivät

Äinään kirjapäivät on kirjailijaretriitti ja kirjallisuustapahtuma, joka järjestetään Iso-Äiniöllä Asikkalassa. 
Äinään kirjapäivät järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2011 kolmipäiväisenä. Vuonna 2018 tapahtuma laajeni viisipäiväiseksi, ja sen ajankohta oli 12.–16. syyskuuta. Kolmannet Äinään kirjapäivät on tarkoitus järjestää vuonna 2020. Tapahtuman pääjärjestäjänä on toiminut kirjailija Seija Helander.
Kaarina-lehti

Kaarina-lehti on Kaarinassa Varsinais-Suomessa ilmestyvä tilattava paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin ja leviää Kaarinan alueelle. Lehteä julkaisee Peimarin kustannus Oy ja sen levikki 5.4.2011 oli 39 882 kpl. Lehden nykyinen päätoimittaja on Taina Tukia.
Erich Ollenhauer

Erich Ollenhauer (27. maaliskuuta 1901 – 14. joulukuuta 1963) oli Saksan liittotasavallan Sosiaalidemokraattisen puolueen SPD:n johtaja 1952–1963.

Varhaisemmat vaiheet

Ollenhauer oli syntynyt Magdeburgissa ja liittyi SPD:hen 1920. Uranssa alussa hän toimi sanomalehdentoimittajana synnyinkaupungissaan, vuosina 1921–1928 sosialistisen Arbeiterjugend-lehden toimittajana ja 1928–1933 sosialistisen työläisnuorisoliikkeen puheenjohtajana.
Natsien valtaantulon jälkeen hän muutti Saksasta Prahaan 1933. Toisen maailmansodan alkamisen jälkeen hän oli perustamassa vastarintaliikkeitä ympäri Eurooppaa, Tanskassa, Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa ja lopulta Lontoossa, jossa hän oli sodan loppuun asti.

SPD:n johdossa

Tammikuussa 1946 palattuaan Saksaan hänet valittiin aluksi SPD:n varapuheenjohtajaksi ja 1952 puheenjohtajaksi Kurt Schumacherin jälkeen. Ollenhauer valittiin Saksan liittopäiville liittovaltioiden vaaleissa 1949. Ollenhauer valittiin SPD:n puoluejohtajaksi 1952. Hän oli SPD:n ehdokkaana Saksan hallituksen johtoon vuosien 1953 ja 1957 vaaleissa, mutta molemmilla kerroilla hävisi CDU:n Konrad Adenauerille, koska hänessä ei nähty samanlaista vetovoimaa kuin edeltäjässään Schumacherissa.
Vuonna 1957 Ollenhauer kutsui koolle yleiseurooppalaisen turvallisuusliiton, jossa yhdistynyt Saksa voisi olla tasa-arvoinen jäsen. Suunnitelma oli radikaali, se auttoi Brandtin Idänpolitiikkaa  kehittymään  Euroopan Unionin kanssa, mutta ei tarkoittanut Saksan yhdistymistä. Ollenhauerin ajatus tunnetaan myös Ollenhauerin suunnitelmana.
Hän kieltäytyi liittokansleriehdokkuudesta  kolmannella kerralla ja antoi tukensa Berliinin pormestari Willy Brandtille 1961. 
Ollenhauer toimi Sosialistisen Internationaalin presidenttinä 1963.
Kaupunkipyöräjärjestelmä

Kaupunkipyöräjärjestelmä on kaupungin tai jonkin yksityisen tahon hallinnoima järjestelmä, jonka tarkoituksena on lainata tai vuokrata yhteiskäyttöpolkupyöriä niiden käyttäjille. Tyypillisesti järjestelmän käyttäminen on pyöräilijälle edullista, mikä kannustaa niiden käyttöön. Kaupunkipyöräjärjestelmiä on rakennettu paljon Euroopassa elinkaarimallin avulla. Tyypillisimmin yhteistyökumppanina toimii mainos-operaattori, jolloin järjestelmä voidaan rahoittaa osittain tai kokonaan mainostuloilla.
Pääperiaate järjestelmissä on, että polkupyörää käytetään lyhyisiin matkoihin kaupunkialueella, vaihtoehtona moottoriliikenteelle, vähentäen ruuhkia, päästöjä ja liikennemelua. Kaupunkipyöräjärjestelmä myös integroituu hyvin julkiseen liikenteeseen, jossa polkupyörää voidaan käyttää matkan osana mahdollistaen "ovelta ovelle" liikkumisen. 
Modernissa kaupunkipyöräjärjestelmässä käyttäjä tunnistetaan älykortin avulla, joka vähentää merkittävästi vandalismia ja varkauksia. Järjestelmä koostuu asemista ja polkupyöristä. Pyörän voi tunnistautumisen jälkeen irrottaa asemasta, ja sen voi palauttaa mille tahansa asemalle, jossa on tilaa. Esimerkiksi Barcelonan pyöräjärjestelmässä Bicingissä on käytössä internetsivusto, josta voi tarkastaa, onko asemassa tilaa tai vaihtoehtoisesti vapaana olevia polkupyöriä. Saatavilla on myös sovellus samoilla toiminnallisuuksilla älypuhelimille.
Suomessa kaupunkipyörän voi saada verottomana henkilöstöetuna.
Kosken Tl kirkonkylä

Luonnonympäristö

Paimionjoki virtaa taajaman ohi sen itäpuolelta. Taajaman kohdalla joessa on kaksi koskea: Karjakoski ja Patakoski.

Liikenne

Kirkonkylä sijaitsee valtatie 10:n eteläpuolella. Sieltä luoteeseen Mellilän suuntaan vie yhdystie 2260, lounaaseen Marttilaan yhdystie 2264, etelään Kuusjoelle yhdystie 2407 ja itään Somerolle yhdystie 2810, josta erkanee pohjoiseen Ypäjälle vievä yhdystie 2805. 
Taajaman kautta kulkevista teistä yhdystie 2264 ja yhdystie 2810 ovat osa historiallista Hämeen härkätietä, joka on matkailutie ja yksi  Suomen valtakunnallisesti merkittävistäi rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Kulttuuriympäristö ja nähtävyyksiä

Kirkonkylässä sijaitsevat muun muassa Kosken Tl kirkko ja Yrjö Liipolan taidemuseo. Koskenkartano on taajaman pohjoispuolella.
Museovirasto on määritellyt Kosken kirkon valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi ja myös Kosken tapuli on osa Hämeen Härkätien muodostamaa valtakunnallisesti merkittävää kulttuuriympäristöä.

Kylät

Taajaman ja sen lähiympäristön kyliä ovat Koski, Tuimala, Patakoski, Talola ja Halikkola.
Venäläinen tikka

Venäläinen tikka eli Duga (Дуга) oli Neuvostoliiton tutkajärjestelmä, jonka oli tarkoitus antaa ennakkovaroitus mannertenvälisestä ohjusiskusta. Tutkasta tuli kuuluisa nimellä ”Tikka” (”woodpecker”, ”Russian woodpecker”) sen eri puolilla Eurooppaa aiheuttaman voimakkaan nakuttavan radiohäiriön vuoksi. 
Häiritsevä signaali oli maailmanlaajuinen ja häiritsi HF-radiotaajuusaluetta vuosina 1976–1989. Signaalilla ei ollut mitään tiettyä vakiotaajuutta vaan taajuus vaihteli satunnaisesti. Signaali kuulosti lyhytaaltoradion kautta kuultuna kymmenen hertsin taajuiselta tikan rummutukselta. Signaalin uskottiin olevan neuvostoliittolaisen OTH-tutkajärjestelmän signaali – tämä teoria varmistui vasta Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen. Signaali oli Neuvostoliiton mannertenvälisten ohjusten torjuntaan liittyvän Duga-järjestelmän tutkalähete.
Duga sijaitsi Tšernobylin ydinvoimalan lähellä ja on nyt säteilyn vuoksi suljetulla alueella.

Häiriöt

Venäläinen tikka
Signaali häiritsemässä WWVH-aikasignaalia marraskuun 2. päivänä 1984.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Venäläinen tikka aiheutti häiriötä muun muassa radioamatöörien ja lentokoneiden viestinnälle. Yhdysvaltain hallitus valitti asiasta Neuvostoliitolle, mutta Neuvostoliitto ei edes myöntänyt signaalin olevan heidän tuottamansa. Jotkut radioamatöörit onnistuivat toisinaan häätämään tutkan pois radioamatöörialueilta lähettämällä tutkaheijastuksia häiritseviä signaaleja.
Scilab

Scilab on ilmainen ja avoin numeerisen laskennan ohjelmisto. Se on lisensioitu CeCILL-lisenssillä. Siitä on versiot Linuxille, Mac OS X-järjestelmälle ja Windowsille. Ohjelmaa voidaan käyttää laskentaan ja simulointiin luonnontieteiden ja insinööritieteiden alalla, kaksi- ja kolmiulotteisten kuvaajien piirtoon, signaalinkäsittelyyn, optimointiin, tilastolliseen analyysiin ja tilastolliseen mallintamiseen sekä erilaisten sovellusten kehittämiseen.
Ohjelmassa on rajapinnat Java-, C-, C++- ja Fortran-kieliä varten.
Scilabiin kuuluu Xcos-niminen graafinen editori, jolla voidaan suunnitella dynaamisia systeemimalleja ja simuloida näitä.
Ohjelman uusin versio on 5.5.1.

Historia

Ohjelman historia alkaa 1980-luvulta, jolloin Blaise ja CACSD (Computer Aided Control System Design) perustivat IRIA (French Institute for Research in Computer Science and Control) -instituutin. Tuolloin Matlabista inspiraationsa saanut ohjelma Simulog-julkaistiin. 1990-luvulla Simulogin kehitys lopetettiin ja Iria julkaisi Simulinkin version 1.1 tammikuussa 1994. Ohjelma oli alusta-asti suunniteltu avoimeksi. Iria kehitti ohjelmaa vuoden 2002 loppuun asti ja versioon 2.7. asti. Vuoden 2003 alussa luotiin Scilab Consortium tukemaan ohjelman kehitystä erityisesti yrityksissä ja akateemisissa organisaatioissa. Vuonna 2008 ohjelmaa alettiin jakaa CeCILL-lisenssillä. Vuoden 2010 kesäkuussa perustettiin Scilab Enterprises tukemaan Inriaa ohjelman kehitystyössä ja vuoden 2012 heinäkuusta alkaen ohjelman kehityksestä on vastannut yksin Scilab Enterprises.
Scilab 2-perhe julkaistiin vuonna 2001, Scilab 3-perhe 2004, Scilab 4-perhe 2006 ja Scilab 5-perhe 2008. Uusin versio 5.1.1 on vuodelta 2014.
Erkki Mäentakanen

Erkki Kalervo Mäentakanen (10. joulukuuta 1933 Laukaa – 4. kesäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan kauppatieteiden kandidaatti. Hän on ollut suurlähettiläs Tel Avivissa  ja Nicosiassa 1982–1984 ja sen jälkeen ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston osastopäällikkö 1984–1988. Sitten hän oli suurlähettiläs Ottawassa 1988-1991 ja Haagissa 1991–1997.