George Berkeley

Elämä

Berkeley kasvoi Dysert Castlessa lähellä Thomastownia Irlannissa. Hän oli William Berkeleyn vanhin poika ja kuului Berkeleyn aatelissukuun. Hän opiskeli aluksi Kilkenny Collegessa ja valmistui maisteriksi Dublinin Trinity Collegesta vuonna 1707. Hän jatkoi Trinity Collegessa opettajana opettaen muun muassa kreikkaa. Hänen ensimmäinen teoksensa oli matemaattinen, mutta ensimmäinen teos joka toi hänelle mainetta oli Essay towards a New Theory of Vision joka julkaistiin vuonna 1709. Vaikka se herätti valmistuessaan ristiriitoja, sen johtopäätökset hyväksytään nykyään osana optiikan perusteita. Seuraava teos oli vuonna 1710 julkaistu Treatise Concerning the Principles of Human Knowledge, jota seurasi vuonna 1713 Three Dialogues Between Hylas and Philonous.
Näissä suhteellisen nuorena kirjoittamissaan pääteoksissa Berkeley esitti filosofisen järjestelmänsä, jonka keskeisenä ajatuksena oli, että aistiemme havaitseman todellisuuden olemassaolo vaatii sen, että se tulee havaituksi. Teoksista Principles selitti teorian ja Dialogue puolusti sitä. Berkeleyn yhtenä päätavoitteena oli vastustaa materialismia. Dialoguen päähenkilöt olivat kreikan kielen mukaan nimetyt Philonous, ”mielen rakastaja”, joka edusti idealistista katsantokantaa eli Berkeleytä itseään, sekä Hylas, ”materia”, joka edusti materialistista katsantokantaa eli muun muassa John Locken ajatuksia, joka uskoo ulkoisen, aineellisen todellisuuden olemassaoloon. Berkeleyn teoriaan suhtauduttiin usein pilkaten, mutta jotkut, kuten tohtori Samuel Clarke, pitivät Berkeleytä nerona.
Pian tämän jälkeen Berkeley vieraili Englannissa ja pääsi Steelen, Addisonin ja Popen piireihin. Vuosien 1714 ja 1720 välisenä aikana hän matkusteli akateemisten töidensä ohella laajalti Euroopassa. Vuonna 1721 hän sai pappisvihkimyksen ja valmistui jumaluusopin tohtoriksi. Hän valitsi jälleen uran Trinity Collegessa luennoiden teologiasta ja heprean kielestä. Vuonna 1724 hänestä tuli Derryn tuomiorovasti.
Vuonna 1725 Berkeley aloitti hankkeen collegen perustamiseksi Bermudalle siirtokuntien papiston ja intiaanien parissa lähetystyötä tekevien kouluttamiseksi. Tehtävän johdosta Berkeleyn luopui virastaan, jossa oli ansainnut 1100 puntaa, ja muutti Amerikkaan 100 punnan palkalla. Hän saapui Newporttiin Rhode Islandille ja osti sieltä Whitehallin plantaasin. 4. lokakuuta 1730 Berkeley osti ”neekerimiehen nimeltään Philip, iältään neljätoista vuotta tai sinnepäin”. Muutamaa päivää myöhemmin hän osti lisää orjia. 11. heinäkuuta 1731 peräisin oleva merkintä kertoo, että ”rovasti Berkeley kastoi kolme neekereistään, Philip, Anthony ja Agnes Berkeleyn”. Hankintojen kuitit ovat nähtävillä British Museumissa (Ms. 39316) (George C. Mason, Annals of Trinity Church, 1698–1821, 51).
Berkeleyn saarnat selittivät siirtokuntalaisille, miksi kristinusko salli orjuuden ja miksi orjista tuli tehdä kastettuja kristittyjä: ”Olisi hyödyksi heille [orjien isännille], että heillä olisi orjia jotka kunnioittavat kaikissa asioissa isäntiään lihan mukaan, ei silmänpalvonnalla kuten mielistelijät, vaan sydämen yksinäisyydessä, Jumalaa peläten; että evankeliumin vapaus käsittää maallisen orjuuden; ja että heidän orjistaan tulee vain parempia orjia tulemalla kristityiksi” (Berkeley, Proposal, 347. Saarna Newportissa lokakuussa 1729).
Berkeley asui plantaasillaan odottaessaan collegen perustamiseksi tarkoitettujen rahojen saapumista. Rahoja ei kuitenkaan tullut ja vuonna 1732 hän palasi Lontooseen. Vuonna 1734 hänet nimitettiin Cloynen hiippakunnan piispaksi. Pian tämän jälkeen hän julkaisi teoksensa The Analyst, joka oli matematiikan myöhempään kehitykseen vaikuttanut tieteen perusteiden kritiikki, sekä teoksen Alciphron, or The Minute Philosopher, joka oli osoitettu Lordi Shaftesburyä vastaan. Vuosina 1734-37 hän julkaisi teoksen The Querist. Hänen viimeiset teoksensa olivat Siris, tutkielma tervaveden terveellisyydestä, ja sitä seurannut Further Thoughts on Tar-water samasta aiheesta.
Berkeley pysyi Cloynessä vuoteen 1752 jolloin hän jäi eläkkeelle ja muutti Oxfordiin elääkseen poikansa kanssa. Hän oli pidetty henkilö rakastavan olemuksensa ja leppoisien käytöstapojensa ansiosta.

Matematiikka

Filosofisen panoksensa lisäksi Berkeley vaikutti huomattavasti myös matematiikan kehitykseen, tosin enemmän arvostelijana kuin uutta luovana toimijana. Hänen vuonna 1734 julkaisema teoksensa The Analyst, alaotsikoltaan uskottomalle matemaatikolle osoitettu tutkielma, herätti paljon kiistoja. ”Uskottoman matemaatikon” uskotaan viitanneen joko Edmond Halleyhin tai itseensä Isaac Newtoniin, tosin jälkimmäisessä tapauksessa teos olisi suunnattu Newtonia vastaan vasta postuumisti, sillä hän kuoli jo vuonna 1727. The Analystissa Berkeley esitti suoran hyökkäyksen differentiaalilaskennan perusteita ja perusperiaatteita vastaan ja erityisesti Newtonin ja Leibnizin kalkyylin kehittämisessä käyttämiä jatkuvan funktion (Newtonin ”fluxion”) ja infinitesimaalisen muutoksen ajatuksia vastaan.
Berkeley katsoi kalkyyliä vastaan suunnatun arvostelunsa olevan osa hänen laajempaa kampanjaansa newtonilaisen mekaniikan uskonnollisia seuraamuksia vastaan – hän halusi puolustaa perinteistä kristinuskoa deismiä vastaan, joka pyrkii etäännyttämään Jumalan luomakunnastaan.
Seuranneen kiistan lopputuloksena kalkyylin perusteet kirjoitettiin uudelleen formaalimmassa ja tiukemmassa muodossa raja-arvoja käyttäen. Infinitesimaalisen käsite määriteltiin yhtä tiukasti vasta vuonna 1966 Abraham Robinsonin teoksessa Non-standard Analysis, jossa Robinson esitteli epästandardin analyysin. Näin löydettiin vaihtoehtoinen tapa selviytyä niistä ongelmista, jotka Berkeley oli osoittanut Newtonin lähestymistavassa.