google/wiki40b huggingface dataset:
Madame de Staël

Anne-Louise-Germaine  Necker, Staël-Holsteinin paronitar (22. huhtikuuta 1766 Pariisi – 14. heinäkuuta 1817 Pariisi), joka tunnetaan yleisesti nimellä Madame de Staël, oli ranskansveitsiläinen kirjailija ja esseisti. Hän vaikutti kirjalliseen makuun Euroopassa 1800-luvun vaihteessa.

Elämä

Anne-Louise-Germaine Necker syntyi Pariisissa. Hänen isänsä oli geneveläinen pankkiiri Jacques Necker, josta myöhemmin tuli kuningas Ludvig XVI:n valtiovarainministeri. Hänen äitinsä Suzanne Necker (o.s. Curchod) piti Pariisissa tunnettua kirjallista ja poliittista salonkia. Tuleva Madame de Staël oli jo lapsena nokkela ja terävä keskustelija. Vuonna 1786 hän avioitui ruotsalaisen paroni Erik de Staël-Holsteinin kanssa. Heille syntyi kolme lasta. Avioliitto päättyi eroon 1797. Madame de Staël asui Napoleonin aikana karkotettuna Saksassa ja sai siellä vaikutteita Goethelta ja Schilleriltä.

Tuotanto

Madame de Staël toi ranskalaiseen kirjallisuuteen uusia virtauksia julkaisemillaan tutkielmilla, joissa usein käsiteltiin rinnastuksia: menneisyyttä ja nykyisyyttä, eteläisiä ja pohjoisia Euroopan maita sekä yksinvaltaista ja kansanvaltaista johtamista. Hän kirjoitti myös romaaneja, muun muassa omaelämäkerrallisen teoksen Corinne. Siitä on suomennettu lyhyt katkelma antologiaan Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja (1934).
Jaap de Hoop Scheffer

Opinnot ja työura

Amsterdamissa syntynyt de Hoop Scheffer opiskeli lakia Leidenin yliopistossa ja valmistui vuonna 1974. Suoritettuaan asepalveluksensa 1974–1976 ilmavoimissa hän aloitti työt Alankomaiden ulkoministeriössä. Ministeriön palveluksessa de Hoop Scheffer työskenteli vuosina 1976–1986. Ensimmäiset kaksi vuotta de Hoop Scheffer oli töissä Alankomaiden suurlähetystössä Ghanan pääkaupungissa Accrassa, minkä jälkeen hän toimi Alankomaiden delegaatiossa Naton päämajassa Brysselissä vuoteen 1980.

Poliittinen ura

Alun perin de Hoop Scheffer vaikutti Demokraatit 66 -puolueessa (Democraten 66), mutta liittyi vuonna 1982 kristillisdemokraattiseen puolueeseen (CDA). Vuoden 1986 vaaleissa de Hoop Scheffer tuli valituksi parlamenttiin. Vuosina 1997−2001 hän toimi oppositiossa olleen CDA:n puheenjohtajana.
Kun vuonna 2002 vaalien ehdokkaita valittiin, de Hoop Schefferin puheenjohtajuudesta tuli epävakaa, minkä seurauksena hän erosi tehtävästään. Häntä seurasi puheenjohtajana Jan Peter Balkenende, jonka johdolla kristillisdemokraatit voitti vaalit ja uusi pääministeri Balkenende nimitti de Hoop Schefferin ulkoministeriksi. Hallitus joutui kuitenkin pian eroamaan, mutta de Hoop Scheffer sai jatkaa ja toimi ulkoministerinä vuoden 2003 loppuun. Alankomaat piti vuonna 2003 hallussaan Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) puheenjohtajan tehtävää, jolloin de Hoop Scheffer toimi järjestön puheenjohtajana.
De Hoop Scheffer seurasi brittiläistä George Robertsonia Naton pääsihteerinä vuoden 2004 alusta. Aloittaessaan pääsihteerinä de Hoop Scheffer kertoi pitävänsä tärkeimpinä tehtävinään muun muassa järjestön seitsemän uuden jäsenmaan sulavan liittymisen varmistamista ja Euroopan ja Pohjois-Amerikan välisen dialogin kehittämistä. Hän nosti esille myös Afganistanin Naton päähaasteena. Kansainvälisellä yhteisöllä ja Natolla ei hänen mukaansa ollut varaa epäonnistua maan vakauttamisessa. Naton kumppanuudet ja järjestön suhteet Euroopan unionin kanssa olivat myös de Hoop Schefferin mukaan tärkeitä.
De Hoop Schefferin nelivuotisen toimikauden jälkeen hänen seuraajakseen valittiin 4. huhtikuuta 2009 tanskalainen Anders Fogh Rasmussen.

Yksityiselämä

De Hoop Scheffer puhuu hollannin lisäksi englantia, saksaa ja ranskaa. Hänen puolisonsa Jeannine de Hoop Scheffer-van Oorschot on ranskanopettaja. Yhdessä heillä on kaksi tytärtä.
Suolilieve

Suolilieve on suolia ympäröivä osa, jonka kautta verisuonet ja hermot kulkevat suolistoon. Suolilieve on rakenteeltaan levy, joka koostuu kahdesta vatsakalvokerroksesta sekä side- ja rasvakudoksesta.
Suoliliepeellä on todennäköisesti jokin tehtävä eikä se ole vain suolten kiinnittymisalusta, mutta tutkimus on vielä tammikuussa 2017 kesken.Suolilieve on todettu uusimmissa tutkimuksissa omaksi elimekseen.
Leo Palin

Leo Palin (s. 20. lokakuuta 1956 Helsinki, Suomi) on entinen tennispelaaja. Hän oli parhaimmillaan tenniksen maailmanlistalla sijalla 92 vuonna 1982. Nelinpelissä hän nousi rankingissa parhaimmillaan sijalle 111. Tämä tapahtui heinäkuussa vuonna 1986. Oikeakätinen Palin on 177 cm pitkä ja painoi peliurallaan 70 kiloa. Palin voitti urallaan yhden nelinpeliturnauksen ATP-tasolla ja ansaitsi rahaa pelaamalla 140695 Yhdysvaltain dollaria. Kaksinpelissä Palin oli kerran ATP-turnauksen finaalissa, mutta hävisi.
Palin oli Suomen Davis Cup-joukkueessa vuosina 1976 ja 1978-86. Hän voitti kaksinpelin suomenmestaruuden ulkokentällä vuosina 1977 ja 1981, sekä sisäkentällä vuosina 1984-86. Nelinpelin suomenmestaruus tuli ulkokentällä vuonna 1983.
Remanderin talo

Remanderin talo on Helsingin keskustassa osoitteessa Aleksanterinkatu 16 sijaitseva kolmikerroksinen empiretyylinen talo. Talon rakennutti kauppias Friedrich Remander kauppiastalokseen vuonna 1814. Talo oli alkuaan kaksikerroksinen mutta vuonna 1873 siihen rakennettiin kolmas kerros. Vuonna 1864 taloon oli valmistunut arkkitehti Frans Caloniuksen suunnittelema porrashuone. Taloon rakennettiin vielä puodit 1884–1885. Remanderin talon piharakennukset purettiin 1920-luvulla kun kortteliin valmistui Valkoisen salin uudisrakennus.
Remanderin talo siirtyi vuonna 1949 Helsingin kaupungin omistukseen. Talo korjattiin vuosina 1959–1965 perusteellisesti sisätiloiltaan niin että vain kellarikerros jäi ennalleen. Nämä uudistustyöt suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Samassa yhteydessä Remanderin talon pihan itäsivulle rakennettiin nelikerroksinen virastosiipi.
Lidice

Lidice (saks. Liditz) on kylä Tšekissä, 22 km Prahasta luoteeseen, lähellä Kladnon kaupunkia. Kylä tuli kuuluisaksi, kun natsit valitsivat sen sattumanvaraisesti kohteeksi kostoiskulle natsijohtaja Reinhard Heydrichin murhan takia. Käskyn kostoiskusta antoivat Adolf Hitler ja SS-johtaja Heinrich Himmler ja sen toteuttivat Böömin ja Määrin SS-joukot.
 
Isku tapahtui 10. kesäkuuta 1942. Kylän yli 16-vuotiaat miespuoliset asukkaat (172) ammuttiin, kun taas useita satoja naisia ja lapsia lähetettiin Puolaan Chełmnon tuhoamisleiriin. Ainoastaan 153 naista ja 17 lasta selvisi leiriltä takaisin. Kylän jokainen rakennus räjäytettiin ja poltettiin. Sen jälkeen rauniot raivattiin ja niiden päälle ajettiin maata ja sementtiä. Hävitys sinetöitiin painamalla alueesta uudet kartat, joista Lidice oli poistettu.
Koska natsit yrittivät saada maailman unohtamaan tapahtuman, syntyi vastareaktio. Kyliä ja sairaaloita nimettiin Lidice-nimellä esimerkiksi Meksikossa, Venezuelassa, Panamassa ja Brasiliassa. Coventryssä on kaupunginosa Lidice.  Tšekkiläinen säveltäjä Bohuslav Martinů teki aiheesta sävelteoksen Památník Lidicím eli Lidicen muistoksi (1943). Siinä olevan teeman ta-ta-ta-taa on tulkittu viittaavan sekä Beethovenin 5. sinfoniaan että sähkötyksen v-kirjaimeen (victory). Elokuvaohjaaja Humphrey Jennings teki aiheesta filmin The Silent Village (1943). Myöhemmin (1975) myös brittiläinen filmi Operation Daybreak on saanut aiheensa Lidicen tapahtumasta. 
Kylä jälleenrakennettiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1949 tuhotun kylän pohjoispuolelle. Vuonna 2003 siellä oli 451 asukasta.
Pyhä myyntitykki

Juoni

Mainostajat törmäävät mystiseen mieheen, joka tottelee kirjainta G. He pyörittävät ohjelmaa tämän ympärillä. Kansa ei tunne syyllisyyttä ostaessaan, ja G on todella suosittu. Mutta onko hän onnellinen?
Hovijunkkari

Hovijunkkari (ruots. hovjunkare, saks. Hofjunker) on Ruotsissa aiemmin käytössä ollut hovivirkamiehen nimitys. Hovijunkkarin tehtävänä oli erityisesti leikata paisti annoksiksi kuninkaallisilla juhla-aterioilla. Myöhemmin hovijunkkari oli kuninkaan kunnianosoituksena myöntämä arvonimi, johon ei liittynyt mitään työsuoritusta. Nimitys ei ole ollut käytössä pitkään aikaan.
Preeriaturpiaalit

Ulkonäkö ja koko

Preeriaturpiaalit ovat noin 20–28 sentin pituisia, terävänokkaisia ja pulleita lintuja. Ne ovat selkäpuolelta on ruskeita ja valkoviiruisia, vatsapuoli on kirkkaankeltainen ja sillä on suuri musta V-kuvio. Preeriaturpiaaleilla on kermanvalkoinen silmäkulmanjuova ja niiden lyhyen pyrstön reunasulat ovat valkoiset.

Levinneisyys ja elinympäristö

Preeriaturpiaalia (Sturnella magna) tavataan Itä-Kanadasta Brasiliaan ulottuvalla alueella, huilupreeriaturpiaalia (Sturnella neglecta) puolestaan Länsi-Kanadan ja Meksikon välisellä alueella. Jälkimmäistä on myös istutettu Havaijille. Preeriaturpiaalien elinympäristöä ovat avomaat, erityisesti niityt, ruohikot ja laitumet, sekä harvat, valoisat metsät. Preeriaturpiaalit elävät talvisin parvina.

Elintavat

Preeriaturpiaalit ovat reviirilintuja, ja koiraat ilmaisevat puolustettavan alueensa laulamalla joko korkeilla paikoilla tai ilmassa. Niiden taistelut ovat enimmäkseen rituaalimaisia ja yleensä tunkeileva lintu pakenee, mutta esiintyy myös raivoisia tappeluita, jotka voivat johtaa toisen kilpailijan vakavaan vahingoittumiseen ellei kuolemaan. Preeriaturpiaalit ovat usein moniavioisia, ja koiraalla on tyypillisesti kolme pesivää naarasta reviirillänsä. Preeriaturpiaalin pesä on maakuoppa, jota peittävät sen ympärillä kasvavat ruohotuppaat. Pesämalja sidotaan yhteen ruohoista ja juurista ja se vuorataan hienoilla aineksilla kuten jouhilla. Munat ovat valkoisia tai hyvin vaaleanvihreitä, ruskea- tai purppuratäpläisiä, ja niitä on pesyeessä yleensä viisi. Naaras hautoo niitä yksin noin kahden viikon verran, ja kuoriuduttuaan poikaset pysyvät pesässä 11 vuorokautta. Joskus myös koiras ruokkii poikasia.
Preeriaturpiaalit oleilevat maassa, syöden pääasiassa selkärangattomia, mutta tarvittaessa ne syövät myös jyviä ja siemeniä.
Jatkojen aika (televisioelokuva)

Juoni

Kaupungin kermaa kokoontuu tohtori Exexin kartanoon vuosittaisiin naamiaisiin. Jatkoille lähdetään Simo Hörsteen kesähuvilalle saareen, ja humalan vaihtuessa aamun krapulaan maailmantuska saa juhlijoissa vallan. Ohjaaja Matti Tapion mukaan teoksen sanoma on ”enemmän lähimmäiskeskeisyyttä itsekeskeisyyden sijasta”.
Marian McPartland

Marian McPartland (20. maaliskuuta 1918 Slough, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 20. elokuuta 2013 New York, Yhdysvallat) oli Yhdysvalloissa asunut jazzpianisti, joka tunnettiin erityisesti jazzmusiikin popularisoijana viikoittain NPR:llä kuullun radio-ohjelmansa Piano Jazz ansiosta.
Marian McPortland esiintyi muun muassa Earl Hinesin, Teddy Wilsonin, Ellis Larkinsin ja Benny Carterin kanssa. Hänet nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2007. Lisäksi hän sai Peabody-palkinnon.
Marko Rasinkangas

Marko Rasinkangas (s. 6. tammikuuta 1978) on suomalainen pesäpalloilija, joka on edustanut koko pitkän Superpesis-uransa ajan Pattijoen Urheilijoita. Hän on pelannut Superpesiksessä 393 runkosarjaottelua 15 kauden aikana. Rasinkangas pelaa ulkokentällä ykkösvahtina, sisäpelissä hänen rooliinsa kuuluvat kotiutus- ja vaihtolyönnit. Rasinkankaan saavutuksiin lukeutuvat Suomen mestaruus (2008), kaksi SM-hopeaa, SM-pronssi ja neljä esiintymistä Itä-Länsi-ottelussa. Rasinkangas on Pattijoen Urheilijoiden kapteeni. Rasinkangas voitti myös Superpesiksen kärkilyöntitilaston vuonna 2000.
Pekka Pennanen (pesäpalloilija)

Pekka Pellervo Pennanen (13. tammikuuta 1926 Akaa – 28. marraskuuta 2016 Akaa) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti Toijalan Pallo-Veikkoja.
Suomen mestaruuden Pennanen voitti 1945 ja 1946, Suurkisamestaruuden ja SM-hopeaa 1947. Itä–Länsi-otteluun Pennanen valittiin kolmesti ja Liitto–Lehdistöön kahdesti, lisäksi hän pelasi kolmessa PPL–TUL-ottelussa. Vuonna 1946 hänet nimettiin Suomen parhaaksi pesäpalloilijaksi.
Pituushypyssä Pennanen saavutti Suomen B-mestaruuden 1950. Parhaimmillaan hän hyppäsi pituutta 706 ja juoksi 100 metriä ajassa 11,1.
Jim DeMint

James Warren ”Jim” DeMint (s. 2. syyskuuta 1951) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän edusti Etelä-Carolinaa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1999–2005 ja senaatissa vuosina 2005–2013.
DeMint syntyi Greenvillessä, Etelä-Carolinassa, yhdeksi neljästä lapsesta. Vanhemmat Tom Eugene DeMint ja Betty W. (Rawlings) Batson erosivat poikansa ollessa 5-vuotias. DeMint opiskeli Christ Church Episcopal Schoolissa, Wade Hampton High Schoolissa, Tennesseen yliopistolla ja Clemsonin yliopistolla. 
DeMint määriteltiin National Journalin luettelossa maaliskuussa 2007 konservatiivisimmaksi senaattoriksi. 
DeMint erosi senaatista tultuaan valituksi konservatiivisen ajatushautomon Heritage Foundationin puheenjohtajaksi Ed Feulnerin jälkeen. Hän aloitti tehtävässä huhtikuussa 2013.
DeMint on uskonnolliselta taustaltaan presbyteeri. Hänellä ja vaimollaan Debbie Hendersonilla (naimisissa 1. syyskuuta 1973–) on neljä yhteistä lasta.
Džugdžurvuoret

Džugdžurvuoret (ven. Джугджу́р, Džugdžur) on vuoristo Venäjän kaukoidässä, pääasiassa Habarovskin aluepiirin pohjoisosassa. Aivan läntisimmät osat ulottuvat Sahan tasavallan kaakkoisosaan. Džugdžurvuoret sijaitsevat Ohotanmeren luoteisrannikolla ja muodostavat vedenjakajan Lenan vesistöalueen ja Ohotanmereen laskevien pikkujokien välillä. Džugdžurvuoristo on noin 1 500 kilometriä pitkä ja sen korkein kohta on Topkovuori, 1 906 metriä. Se liittyy lännessä Stanovoivuoriin ja pohjoisessa Verhojanskvuoriin. Vuoristoalue on pääasiassa asumatonta. Ainoita asutuksia ovat 1920-luvulla avatut kultakaivokset.
Sant Pau -sairaala

Sant Pau -sairaala Barcelonassa on Unescon maailmanperintökohde arkkitehtuurinsa takia. Sen nykyiset Lluís Domènech i Montanerin suunnittelemat rakennukset ovat vuosilta 1901–1930, ja edustavat katalonialaista art nouveauta parhaimmillaan. Itse sairaala on perustettu vuonna 1401, ja sen entisissä tiloissa kaupungin keskustassa sijaitsee nyt taidekoulu ja kansalliskirjasto.
FS Gloire (1859)

Palvelus

Alus saattoi keisari Napoleon III:n Algeriin syyskuussa 1860 ja se oli paluumatkalla myrskyävällä merellä hallitsijan jahdin ainoa saattaja. Tehtävän jälkeen alus oli vertailutesteissä Algésirasin kanssa. Koeajoissa aluksen miehistö kritisoi aluksen kovempaa keinuntaa verrattuna linjalaivaan. Lisäksi todettiin kovassa merenkäynnissä alemman tykkikannen porttien päästävän alukseen runsaasti vettä. Muuten alus todettiin paremmaksi kuin purjein varustettu 90-tykkinen linjalaiva. Aluksella piti alun perin olla ainoastaan kevyt prikantiinityyppinen takila, mutta lopulta sille asennettiin talvella 1860-1861 27 000 neliöjalan täystakila lyhyellä tappimaisella keulamastolla. Alus varustettiin parkkitakilalla vuonna 1864.
Nopean asekehityksen seurauksena aluksen aseistus muuttui useita kertoja ensimmäisten vuosien aikana. Tykkien kaliiperia kasvatettiin ja niiden määrä vähennettiin. Aluksella oli valmistuessaan 160 millimetrin suustaladattavat tykit. Aluksella oli koeammunnoissa maaliskuussa 1862 toisella laidalla seitsemäntoista takaaladattavaa 160 millimetrin M1858 -tykkiä ja toisella saman verran suustaladattavia 160 millimetrin M1858 -tykkiä. Takaaladattavat olivat testeissä selkeästi parempia ja vuonna 1863 alukselle asennettiin yhteensä 34 kappaletta 160 millimetrin takaaladattavaa tykkiä. Seuraavana vuonna aluksella oli ainoastaan 32 kappaletta 160 millimetrin tykkejä. Tykeillä ei kuitenkaan kyetty läpäisemään aluksen panssarointia ja siksi kehitettiin parempi M1864 tykki, jonka kaliiperi oli jopa 270 millimetriä. Vuonna 1867 alukselle asennettiin patterin keskelle kuusi 240 millimetrin M1864 tykkiä ja kumpaankin reunaan yksi 190 millimetrin M1864 tykki.
Alus poistettiin luettelosta 27. joulukuuta 1879 Brestissä ja se romutettiin vuonna 1883.
Tobias Ludvigsson

Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Statsa, Cycling Archives
Vilho Vauhkonen

Vilhelm "Vilho" Vauhkonen (6. helmikuuta 1877 Pieksämäki - 1. helmikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen ampuja ja olympiamitalisti.
Vauhkonen voitti Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 kaksi pronssia. Lajeina olivat sotilaskivääriammunnan joukkuekilpailu (300 m makuu) ja hirviammunnan parilaukauksien joukkuekilpailu. Hän kilpaili myös Tukholman kesäolympialaisissa 1912.
Vauhkonen voitti vuonna 1912 vapaakiväärin Suomen-mestaruuden. Hän voitti 3 × 20 laukauksen kilpailun tuloksella 462.
Mani (profeetta)

Elämä

Manin aseman takia tarinat hänen elämästään ovat värittyneet voimakkaasti manikealaisuuden vastustajien tai kannattajien kertomusten mukaan, mikä tekee totuuden erottamisen fiktiosta hankalaksi. Mani syntyi tuolloin Parthian hallitsemassa Mesopotamiasa huhtikuussa 216 ja hänen vanhempansa kuuluivat arsakidien hallitsijasuvun Hamadanista (Ekbatana) lähtöisin olevaan haaraan. Manin äidinkieli oli aramea. Joidenkin Manista kertovien tarinoiden mukaan hän syntyi rampana, millä selitettiin hänen sittempi vastenmielisyytensä ihmisruumista kohtaan. Manin vanhemmat olivat ehkä kristittyjä ja varttuessaan Mani omaksui vaikutteita varhaiskristillisestä gnostilaisuudesta.
Ennen vuotta 240 Mani sai ilmestyksen, jossa häntä kiellettiin syömästä lihaa, juomasta viiniä tai makaamasta naisten kanssa. Mani kirjoitti sittemmin useita uskonnollisia tekstejä ja liturgioita. Hänen luomassaan opissa oli monia vaikutteita kristinuskosta, mutta siihen vaikutti myös zarathustralaisuuden zurvanilainen suuntaus. Zarathustralaisuudesta johdetulla luomismyytillä oli oleellinen osa Manin opissa. Manikealaisuudessa maailma on jakautunut dualistisesti hyvään ja pahaan. Luotu oli manikealaisuudessa pahan hallitsemaa ja paha samastettiin aineeseen. Hyvä samastettiin vastaavasti valoon, jonka paha oli vanginnut aineeseen parittelulla ja lisääntymisellä. Näin paha oli perustanut Maan päälle pahan valtakunnan. Vapautus tuli saavuttaa manikealaisuudessa vapautumalla aineellisesta olemassaolosta.
Vuonna 243 Mani tapasi Persian sasanidihallitsijan Šapur I:n ja tehtyään tähän vaikutuksen hän sai luvan saarnata uutta oppiaan valtakunnan alueella. Šapurin valtakaudella useisiin eri uskontoihin suhtauduttiin suhteellisen avomielisesti. Manin opetukset levisivät nopeasti myös itse Persian ulkopuolelle ja hän perusti kirjuriryhmiä kääntämään kirjoituksiaan eri kielille. Uskon ympärille kehittyi hierarkia, jonka huipulla olivat eri puhtaus- ja siveellisyyssääntöjä tiukasti noudattavat papit. Manikealaisuus alkoi kerätä seuraajien lisäksi myös monia vastustajia. Uutta oppia pitivät uhkana esimerkiksi zarathustralaiset maagit, kristillinen kirkko ja juutalaiset. Manin vastustajien onnistui vangituttaa hänet. Šapur oli kuollut ja hänen peräjälkeen lyhyitä aikoja hallinneiden poikien hovissa vaikutti oikeaoppisuutta aggressiivisesti ajanut zarathustralainen pappi Karder. Manikealaisen perinteen mukaan Mani kahlittiin vankilaan, jossa hän kuoli 26. päivän jälkeen vuonna 277. Jotkin lähteet kertovat virheellisesti, että Mani teloitettiin. Virhekäsitys saattaa juontua Manin seuraajien vertauksista Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta Manin kuolemaa kuvailtaessa.
Mellon Collie and the Infinite Sadness

Äänitys ja tuotanto

Corgan alkoi välittömästi kirjoittaa uusia kappaleita yhtyeen kolmannelle albumille 13-kuukautisen Siamese Dream -kiertueen jälkeen. Yhtye ajatteli tekevänsä tupla-albumin. Corgan kertoi yhtyeellä olleen lähes tarpeeksi materiaalia tehdäkseen Siamese Dreamista tupla-albumin, ja uudella albumilla yhtye halusi laittaa erilaista materiaalia luodakseen "leveämmän" albumin Corgan halusi yhtyeen tekevän albumin kuin se olisi yhtyeen viimeinen. Corgan kuvaili siinä vaiheessa albumia lehdistölle vastaavaksi kuin "The Wall X-sukupolvelle".
Yhtye päätti lopettaa työskentelyn Butch Vigin kanssa, joka oli tuottanut yhtyeen edelliset albumit, ja valitsi Floodin ja Alan Moulderin tuottajiksi. Corgan sanoi, "Ollakseni täysin rehellinen, mielestäni asiantila, jossa meistä oli tullut niin läheisiä Butchin kanssa, alkoi olla meidän haittanamme [. . .] Tunsin vain, että meidän piti patistaa itsemme normaaliin "Pumpkin äänitystapaan". En halunnut toistaa edellisiä töitämme." Huhtikuussa 1995, yhtye aloitti nauhoitussessiot harjoittelemalla, menemättä ensin studioon. Tällöin yhtye äänitti rankkarytmisiä kappaleita Floodin kanssa. Harjoittelun piti luoda karkea luonnos albumista, mutta siitä muodostuikin albumin perusta. Corgan kertoi, "Niin työskentely teki koko prosessista erittäin mielenkiintoisen – siitä ei tullut pitkäveteistä."
Yhtye aloitti studioäänitykset Alan Moulderin kanssa Chicago Recording Company -studiossa Chicagossa. Harjoitussessioiden kappaleita hiottiin, ja niihin lisättiin sampleja, käyttäen Power Macintosh 8100 Pro Toolsilla. Muut yhtyeen jäsenet saivat suuremman roolin albumin teossa, toisin kuin Siamese Dreamin teossa, jossa Corganin kerrottiin äänittäneen kaikki basso- ja kitaraosiot itse. 
Kun äänityssessiot loppuivat, yhtyeellä oli 57 valmista kappaletta. Näistä kappaleista valittiin 28 kappaletta, jotka julkaistiin albumilla. tosin yhdessä vaiheessa levy aiottiin julkaista 32 kappaleen kanssa.
Demokratiamuuri

Demokratiamuuri oli Pekingin Xidanin kaupunginosassa sijainnut muuri, johon ihmisten sallittiin vuosina 1978–1979 Kiinassa vallinneen lyhyen poliittisen suojasään aikana kiinnittää erilaisia poliittisia kannanottoja sisältäneitä viestejä. Muurin ympärille syntyi niin sanottu Demokratiamuuriliike, joka kukoisti jonkin aikaa.

"Pekingin kevät"

Kyseessä oli erään bussivarikon muuri, josta tuli suosittu kiinnityspaikka julisteille marraskuussa 1978, kun vuoden 1976 Tiananmenin välikohtauksen uudelleenarviointi innosti kiinalaisia vapaampaan mieleipiteiden ilmaisuun. Kiinan johtajaksi kohoamassa ollut Deng Xiaoping ilmaisi julkisen tukensa demokratiamuuriliikkeelle, joka suuntautuikin alkuvaiheessa pääasiassa hänen maolaisia vastustajiaan vastaan. Keväällä 1979 liike levisi Pekingistä eri puolille Kiinaa ja alkoi vähitellen arvostella yhä avoimemmin kommunistista puoluetta mielenosoituksissaan ja lehtisissään. Lopulta Deng kääntyi liikettä vastaan ja sen vaientaminen aloitettiin maalis–huhtikuussa 1979 pidättämällä joukko liikkeen oikeistosiiven johtavia edustajia. Maon ajoista poiketen pidätetyt demokratiamuuriliikkeen johtajat tuomittiin pelkästään vankeuteen, ei kuolemaan. Liikkeen maltillisempi suuntaus sai jatkaa toimintaansa, mutta mielenosoitusten alettua uudelleen liikkeen tukahduttamista jatkettiin marraskuussa 1979. Pekingin kaupunginhallitus ilmoitti joulukuussa 1979 Xidanin demokratiamuurin sulkemisesta. Erääseen Pekingin lähiöön kuitenkin perustettiin sen viralliseksi seuraajaksi uusi muuri, johon sai kiinnittää julisteita rekisteröitymällä omalla nimellään. Osa demokratiamuuriliikkeestä jatkoi toimintaansa vielä 1980-luvun alussa.
Demokratiamuuriliike oli aatteellisesti hajanainen, mutta sitä yhdisti näkemys demokraattisten instituutioiden luomisen välttämättömyydestä. Pääosa liikkeen kannattajista halusi Kiinan sosialismin uudistamista ja demokratisoimista, mutta osa kannatti kokonaan sen hylkäämistä. Jälkimmäiseen ryhmään eli niin sanottuun oikeistoon kuului muun muassa Wei Jingsheng.
Heinjoen rautatieasema

Heinjoen rautatieasema (ven. Вещево (станция), Veštševo (stantsija)) on lakkautettu rautatieasema Viipurin piirissä Leningradin alueeella Venäjällä. Rautatieaseman ympärillä sijaitseva maaseututaajama on Heinjoen asemanseutu (posjolok pri stantsii Veštševo). Ennen alueluovutuksia rautatieasema sijaitsi Heinjoen kunnan alueella Liimatta–Valkjärvi-radan varrella.