Johtamissodankäynti

Johtamissodankäynnin syntyminen

Naton ongelma oli 1970-luvulla tavanomaisessa sodankäynnissä Varsovan liiton porrastettujen yhtymien lyöminen tavanomaisessa sodankäynnissä. Aluksi ongelmaa pyrittiin ratkaisemaan hyökkäämällä toisen ja kolmannen portaan panssarivaunuja ja muita asejärjestelmiä vastaan. Tämä ei antanut kuitenkaan ratkaisua, koska kyseessä olevia aseita oli edelleen liikaa tuhottavaksi. Tässä vaiheessa syntyi kuitenkin idea kyvystä iskeä syvälle ja tarkasti.
Ongelmaa ratkaiseminen ei siis ollut mahdollista keskittymällä kaikkien syvyydessä esiintyvien maalien tuhoamiseen. Oli löydettävä maaliryhmä, joka mahdollistaisi pienen maalimäärän kautta vaikuttamisen suureen kokonaisuuteen. Tällaiseksi potentiaaliseksi maaliryhmäksi löydettiin analyysien jälkeen johtaminen.
Tämän jälkeen oli löydettävä johtamisen muut synergistiset osa-alueet ja ongelma olisi periaatteessa ratkaistu. Johtamissodankäynnin määritelmän syntyminen on vastaus näihin synergisiin osa-alueisiin.
Konkreettisesti johtamissodankäynnin syntyminen ja tiedon korostuminen näkyi siinä, että 1980-luvun amerikkalainen sotilaallinen tukitoimi (Command, Control and Communication Countermeasuress, C3CM) muuttui 1990- luvun doktriiniksi, johtamissodankäynniksi, sodankäynnin ytimeksi. Tieto siirtyi tukitoiminnasta toiminnan ytimeen. Samantyyppinen prosessi on tapahtunut yrityselämässä.

Johtamissodankäynnin ideasta

Johtamissodankäynnin idea on estää joukkojen keskitetty johtaminen ja siten vähentää joukkojen yhteisvaikutusta ja toiminnan yhtenäisyyttä, tai estää naapurijoukkojen tarjoama suoja.
Johtamissodankäynti keskittyy vastustajan rakenteen rikkomiseen, organisatorisen tason oleellisen osaan. Toiseksi se keskittyy vastustajan tahdon rikkomiseen, sosiaalisen sodankäynnin oleelliseen osaan. Kolmanneksi se keskittyy vastustajan tärkeimpien teknisten järjestelmien romahduttamiseen, tuhoamiseen, tai häiritsemiseen, teknisen ulottuvuuden oleelliseen osaan. Neljänneksi se keskittyy ylivoimaiseen liikkuvuuteen, taistelutempoon, operatiivisen sodankäynnin oleelliseen osaan. Viidenneksi se keskittyy vastustajan huollon tuhoamiseen, logistiseen ulottuvuuteen. Kuudenneksi se keskittyy sähkömagneettisen spektrin hallintaan, sodankäynnin informaatioulottuvuuden keskeiseen osaan.
Vastustaja voidaan lyödä erillisinä, pieninä paloina, joita jokaista vastaan voidaan vuorollaan keskittää ylivoima; miehiä, tulta, elektronista sodankäyntiä, tietoa ym. Kohteina voivat olla viestisolmut, sähkövoima ja johtamiseen liittyvät välineet. Näitä kansallinen johto ja sotilaat pitävät arvokkaina.
Psykologisen sodankäynnin ja liikkeen, elektronisen sodankäynnin, harhautuksen ja tulenkäytön avulla pyritään jopa siihen, että sota voidaan voittaa pääosin ilman taistelua.
Vastustajan joukoista voi hyökkääjän kannalta parhaimmillaan olla sodan päättyessä suuri osa lähes koskemattomia, mutta kokonaisuutena se on silti antautunut, sen tahto ja puolustuksen rakenne on murrettu.
Tavoite on kiinalaisen sodan mestarin, Sun Tzun osoittama jo 2500 vuotta sitten: "Sotataidon huippu ei ole sadan voiton saavuttaminen sadassa taistelussa. Sotataidon huippu on vihollisen kukistaminen ilman taistelua"

Johtamissodankäynnin määrittelystä 1990-luvulla

Yhdysvaltain valtakunnallinen uusi strateginen toimintalinja on nimeltään Information Based Warfare (IBW), informaatiosodankäynti. Sen sotilaallinen toteutus tapahtuu operatiivisesti johtamissodankäynnin (Command and Control Warfare (C2W)) ja taktinen toteutus elektronisen sodankäynnin avulla. Elektroninen sodankäynti ja johtamissodankäynti määritettiin uudelleen vuoden 1991 Persianlahden sodan kokemusten, sodanjohdon elektronisen sodankäynnin tietoisuuden lisäämiseksi ja hyökkäyksellisen elektronisen sodankäynnin yhdistämiseksi kiinteämmin muuhun sodankäyntiin.
Johtamissodankäynti on salaamisen, sotilaallisen harhauttamisen, psykologisten operaatioiden, elektronisen sodankäynnin ja fyysisen tuhoamisen integroitu käyttö. Sitä tukee kaikilla osa-alueilla tiedustelu. Johtamissodankäyntiä käytetään vastustajan johtamismahdollisuuksien heikentämiseen, niihin vaikuttamiseen ja tuhoamiseen sekä informaation kieltämiseen. Samalla suojellaan omia johtamismahdollisuuksia vastaavalta toiminnalta.
Jokaisella johtamissodankäynnin osa-alueella on erillinen suorituskykyä parantava vaikutus. Oleellista on kuitenkin niiden yhdistetty käyttö ja niiden sisäisten riippuvuussuhteiden mukana tuleva synergia, yhteisvaikutus.