google/wiki40b huggingface dataset:
Trooppinen yö

Trooppinen yö tarkoittaa mm. Suomessa, Ruotsissa, Espanja, Alankomaissa, Saksassa ja Britanniassa yötä, jonka aikana kello 21–09 lämpötila ei laske alle +20 celsiusasteen. Suomessa termi on otettu käyttöön vasta 2010-luvulla iltapäivälehdistön käännöslainana Ruotsista, missä käsite on ollut käytössä jo pitkään. Varmimmin trooppisia öitä esiintyy suurten vesimassojen yhteydessä, meren rannikolla ja järvien ympäristössä, missä niitä edesauttaa vesistöjen lämpöä varaava ominaisuus.

Trooppiset yöt vuonna 2018

Vuonna 2018 tällaisia yötä oli Etelä-Suomessa heinäkuun lopussa ja elokuun alussa pitkän hellejakson lopulla. Esimerkiksi 29. ja 30.7.2018 välisenä yönä ei lämpötila Turussa laskenut alle +23 asteen eikä Helsingissä alle +22 asteen.

Trooppiset yöt vuonna 2019

Vuonna 2019 trooppisia öitä esiintyi kolmen yön aikana heinäkuun lopussa lyhyen hellejakson päätteeksi. Yöllä 26/27.7. trooppisia öitä koettiin vesistöjen äärellä, esim. Helsingissä Vuosaaren satamassa ja Harmajan majakalla. Yöllä 27/28.7. koettiin trooppinen yö monin paikoin Etelä-Suomessa. Esimerkiksi Tampereella Tampellan mittausasemalla lämpötila putosi alle hellerajan (25,1°C) vasta kello kolme aamuyöllä, ja yön alin lämpötila oli 23,2 astetta. Vielä yöllä 28/29.7. koettiin trooppinen yö paikoin Ahvenanmaalla, esim. Jomalassa.
Going the Distance (vuoden 2004 elokuva)

Going the Distance on vuonna 2004 tehty kanadalainen teinikomedia. Brightlight Picturesin tuottaman elokuvan on ohjannut Mark Griffiths. Sen käsikirjoittivat Eric Goodman ja Kelly Senecal.
Kaunasin linna

Kaunasin linna (liett. Kauno Pilis) on Kaunasin keskustassa, Liettuassa, sijaitseva linna. Linnalla on tuhatvuotiset perinteet.
Royal Societyn jäsenyys

Royal Societyn jäsenyys (engl. Fellow of the Royal Society, FRS) on englantilaisen tiedeseuran Royal Societyn myöntämä huomionosoitus merkittäville tieteilijöille. Jäsenillä on oikeus ilmoittaa nimensä perässä kirjainyhdistelmä FRS.
Royal Societyn aiemmat jäsenet äänestävät vuosittain 52 uutta jäsenen pääsystä seuran jäseneksi. Jäsenehdokkaiden pitää olla kotoisin Isosta-Britanniasta, Irlannin tasavallasta tai jostakin Kansainyhteisöön kuuluvasta maasta. Ulkomaalaisia joilla on kiistämättömiä ansioita tieteen tutkimisessa hyväksytään vuosittain 10 seuran jäseneksi. Royal Societyn jäseneksi pääsemiseksi on henkilön pitänyt tehdä perustavanlaatuista työtä tieteiden parissa. Näihin lasketaan kuuluvaksi lääketiede, tekniikka, matematiikka ja luonnontieteet.
Seldžukit

Seldžukit olivat turkkilaiskansa, joka saapui ensimmäisenä turkkilaiskansana Vähään-Aasiaan 1000-luvun alussa Keski-Aasiasta. He tekivät turkkilaiskansoista Vähän-Aasian mahtitekijän.

Seldžukkien kulttuuri

1200-luvulla seldžukkien suurvaltakunnasta oli jäljellä enää Rūmin sulttaanikunta. Samaan aikaan valtion sivistystaso oli kuitenkin huipussaan ja se laajeni etelään Antalyan ja Sinopen alueille sekä pohjoisessa Trapezuntin maakuntaan. Heimo oli kehittänyt omaperäisen sotilasperinteen ja sen taiteellinen lahjakkuus kukoisti. Seldžukit jättivät huomattavan jäljen Turkin arkkitehtuuriin, erityisesti Konyan kaupunkiin. Tyylisuunta muistuttaa telttaa kahdeksan- tai kymmenkulmaisine rakenteineen, mutta puukaiverruksiin perustuvassa koristelussa on päästy pitkälle, ja samaa sovellettiin stukko- ja kivityössä. Sisäosissa käytettiin sinisävyisiä fajanssikaakeleita, joista myöhemmin kehittyi turkkilainen kaakelikoristelu. Moskeijoissa käytettiin kaakeliin maalattuja tai marmoriin kaiverrettuja Koraanin lauseita. Elinkeinoelämän vilkastuminen oli huomattavaa, sillä valtakunta rohkaisi viljelijöitä maataloustuotteiden kauppaamiseen. Turkin kielestä tuli 1400-luvulle mennessä koko Anatolian hallitseva kieli. Konyasta on lähtöisin myös derviššien tanssikulttuuri.

Mongolivalta

Aasiasta levittäytyneet mongolit valtasivat Erzurumin vuonna 1242 ja samana vuonna he löivät Kay Khosraun II:n johtaman seldžukkien armeijan Kuzadagissa. Mongolien jäljiltä Vähä-Aasia jakautui pieniin emiraatteihin, jotka puolestaan kukistuivat, kun Pohjois-Fryygian Osman I laajensi aluettaan ja perusti Osmanien valtakunnan. Osmanin joukkoja kutsuttiin osmaneiksi. Englanninkielisessä maailmassa käytetään nimitystä "ottomaanit", mutta molemmat sanat tulevat arabialaisesta nimestä "Uthman".
Jusuf Nurkić

Seurajoukkueura

Nurkić edusti vuodet 2012-2014 kroatialaista KK Cedevitaa, jossa hän voitti Kroatian liigan ja cupin mestaruuden kaudella 2014. Tuolla kaudella hänet valittiin myös liigan finaaleiden parhaaksi pelaajaksi. Vuonna 2013 Nurkić oli lainalla niin ikään kroatialaisessa KK Zadarissa. 
Heinäkuussa 2014 Chicago Bulls varasi Nurkićin NBA:han numerolla 16, mutta vielä saman kuun aikana hän siirtyi toiseen NBA-seuraan Denver Nuggetsiin. Hän debytoi NBA:ssa lokakuussa 2014 Detroit Pistonsia vastaan ja pelaa nykyisin numerolla 23. Debyyttikaudellaan NBA:ssa Nurkić nimettiin tulokaspelaajien kakkostähdistöjoukkueeseen. Vuonna 2017 hän siirtyi Portland Trail Blazersiin.

Maajoukkueura

Nurkić debytoi Bosnia ja Hertsegovinan koripallomaajoukkueessa vuoden 2013 EM-kilpailuiden karsinnoissa, mutta hän ei lopulta mahtunut itse kisajoukkueeseen.
Induktiovaaka

Induktiovaaka on laite jota käytetään magneettisten aineiden ilmaisemiseen ja esimerkiksi kolikoiden koostumuksen tarkkailuun.
Innasjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 22 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Se on muodostunut mäkien saartamaan laaksoon, jonka suurimmat mäet ovat kaakossa Kulloinvuori ja idässä Huuhkainvuori. Järven muodon sanelee sen keskeltä länteen työntyvä 350 metriä pitkä niemi. Sen pohjoispuolelle jäävä lahti muodostaa oman järvenosansa. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, jossa on vapaa-ajan asunto. Sen rantaviivan pituus on 4,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Nille tulee tiet pääasiassa etelästä Pohjalahden kylän läpi kulkevalta yhdystieltä 3231.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Pälkäneveden alueeseen (35.714) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105 metriä mpy. Sen laskuoja lähteen pohjoisosasta Heikurinperältä ja se laskee Leppäojaa  myöten yli kilometrin päässä Iso Herrailanjärveen, joka laskee vuorostaan Pälkäneveden Tyrynselkään.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven pohjoisrannassa oli raivattu niittyjä samasta kohtaa, missä myöhemmin on ollut peltomaata. Vuoden 1957 peruskartassa niemellä on ollut vähintään kolme tiettömiä taloa, jossa on ollut pienet peltotilkut. Järven pohjoisrantaan ulottui maatalon pellot. Etelärannassa oli myös taloja tuohon aikaan.
HMS Lowestoft (1913)

Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus upotti elokuussa 1914 saksalaisen kauppalaivan Fernbellinin. Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.
Alus siirrettiin helmikuussa 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi ja edelleen 1916 Välimeren laivaston 8. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes se siirrettiin 1919 Afrikan asemalle 6. risteilijäviirikköön, jossa se palveli aina vuoteen 1924 saakka. Aluksesta tehtiin viirikön lippulaiva elokuussa 1921. Alus myytiin romutettavaksi 8. tammikuuta 1931 Wardille Milford Haveniin.
William Lahtinen (toimittaja)

William Lahtinen (1900 – 13. tammikuuta 1968 New York) oli amerikansuomalainen sanomalehtimies ja runoilija, joka työskenteli yli 40 vuoden ajan useiden suomenkielisten työväenlehtien toimittajana.

Elämä

Lahtinen muutti Yhdysvaltoihin vanhempiensa mukana vuonna 1914. Vuonna 1926 hän aloitti Massachusettsin Worcesterissa ilmestyneen Eteenpäin-lehden toimittajana. Vuonna 1950 Lahtinen siirtyi sen seuraajaksi perustettuun Työmies–Eteenpäin-lehteen Wisconsinin Superioriin, jossa hän työskenteli muun muassa maatalous- ja osuustoimintaosaston toimittajana. Viimeiset vuodet ennen kuolemaansa hän oli New Yorkissa ilmestyneen Naisten Viirin toimittaja.
1950-luvulla Lahtinen ja toinen lehden toimittaja Knut Heikkinen yritettiin karkottaa Yhdysvalloista senaattori Joseph McCarthyn kommunistivainojen aikana, mutta pitkäksi venyneen oikeudenkäynnin jälkeen he saivat jäädä maahan. Lahtisen karkotus pantiin vireille 1958, koska hän oli 1930-luvulla vaikuttanut kommunistisessa Yhdysvaltain Suomalaisessa Työväenjärjestössä.
Lahtisen toimittama Työmiehen 50-vuotishistoriikki ilmestyi vuonna 1953. Lisäksi hän kuvitti 1939 julkaistun Knut Heikkisen toimittaman Espanjan sisällissodan amerikansuomalaisista vapaaehtoisista kertovan kirjan Meidän poikamme Espanjassa. Lahtinen tunnettiin myös runoilijana. Sanomalehtien ohella hänen tuotantoaan ilmestyi kokoelmassa Murrosajan lauluja (1924), jonka muita kirjoittajia olivat Aku Päiviö, Mikael Rutanen ja Eemeli Rautiainen.
Christoph Graupner

Christoph Graupner (13. tammikuuta 1683 – 10. maaliskuuta 1760) oli saksalainen barokkiajan säveltäjä ja cembalisti. 
Graupner syntyi Hartmannsdorfissa, Saksissa, ja sai varhaista musiikinopetusta sedältään, urkuri Nicolaus Kuesterilta. Graupner luki Leipzigissä lakia ja jatkoi musiikkiopintojansa Johann Kuhnaun johdolla. 
Graupner sai vuonna 1709 toimen Hesse-Darmstadtin hovissa, ja vuonna 1711 hänestä tuli Hofkapellmeister. Hän vietti viimeiset vuotensa sokeana.
Graupnerin tuotantoon kuuluu mm. 113 sinfoniaa, 85 alkusoittosarjaa, 44 konserttoa, 8 oopperaa sekä kantaatteja.
Zoran Barisic

Ura pelaajana

Wiener Sport-Clubissa uransa aloittanut Barisic pelasi uransa menestysvuodet Rapid Wienissä 1990-luvun puolivälissä. Hän oli yksi Rapidin legendaarisen menestysjoukkueen pelaajista Carsten Janckerin. Trifon Ivanovin ja Peter Schöttelin rinnalla. Barisic juhli Rapidin paidassa Itävallan Bundesliigan mestaruutta ja pelasi toisen puoliajan Cup-voittajien cupin finaalissa 1996, kun Rapid hävisi Paris Saint-Germainille 1–0. Barisic siirtyi tammikuussa 1997 Rapidista FC Linziin, josta hän siirtyi kuitenkin jo kesällä FC Tirol Innsbruckiin.
Innsbruckissa Barisic oli avainpelaajia Kurt Jaran ja Joachim Löwin voitokkaissa ryhmissä, jotka voittivat kolme perättäistä liigamestaruutta 2000-luvun alussa. Kolmannen mestaruuden jälkeen Barisic siirtyi FC Admira Wacker Mödlingiin. Hän lopetti pelaajauransa Itävallan Regionalligassa SC Eisenstadtin joukkueessa vuonna 2005.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Barisic aloitti syyskuussa 2006 Peter Pacultin apuvalmentajana Rapid Wienissä. Hän voitti Pacultin aisaparina Itävallan mestaruuden 2008. Kesällä 2009 hän siirtyi edustusjoukkueen valmennustiimistä juniorivalmentajaksi. Huhtikuussa 2011 hän korvasi potkut saaneen Pacultin Rapidin päävalmentajana. Pesti jäi kymmenen ottelun mittaiseksi, ja kesällä 2011 hän siirtyi reservijoukkueen valmentajaksi Peter Schöttelin tullessa edustusjoukkueen päävalmentajaksi.
Huhtikuussa 2013 Barisic palasi jälleen Rapidin päävalmentajaksi, nyt erotetun Schöttelin tilalle. Barisicin johdolla Rapid jahtasi kuumeisesti ensimmäistä liigamestaruutta sitten kauden 2007–2008, mutta joutui kolme kertaa tyytymään Bundesliigan kakkossijaan. Lähimmäs joukkue pääsi kaudella 2014–2015, kun ero FC Red Bull Salzburgiin oli vain kuusi pistettä. Kesäkuun alussa 2016 Rapid Wien erotti Barisicin tehtävistään.
Helmikuussa 2017 Barisicista tuli Turkin Superliigassa pelaavan Karabüksporin päävalmentaja.
Charminar

Charminar (teluguksi చార్ మినార్, Cār Minār, hindiksi चार मीनार, Cāra Mīnāra, urduksi ‏چار مینار‎, Cār Mīnār) on moskeija Hyderabadin kaupungissa Telanganan osavaltiossa Intiassa. Moskeijassa on neljä minareettia, kunkin korkeus on noin 50 metriä.
Charminarin rakennutti Kutb Šah -dynastian viides hallitsija Muhammad Kuli Kutb Šah vuonna 1591 pian sen jälkeen, kun hän oli siirtänyt pääkaupungin Golkondasta nykyiseen Hyderabadiin. Muhammad Kuli Kutb Šah rakennutti Charminarin kiitoksena Allahille, joka vapautti kaupungin ruttoepidemiasta. Moskeija valmistui vuonna 1612
Belebjolka

Maantiede ja asutus

Belebjolkan kunnan pinta-ala on 822,94 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin alueen Volotin ja Staraja Russan piireihin, idässä Poddrojen kuntaan, etelässä Holmin piiriin ja lännessä Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 83,9 % on metsää ja 14,1 % maatalousmaata.
Kunnan alueella virtaavat Polist ja sen sivujoki Holynja. Seudulla on laajoja suoalueita.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 68 kylää: Bainištše, Baikovo, Berezka, Bolšije Jasny, Bolšoje Puhovo, Bolšoje Šeludkovo, Borok, Bystryi Bereg, Bytškovo, Gariža, Gridino, Gusevo-1, Gusevo-2, Holstinka, Ignatovo, Jahonovka, Kamenka, Karabinets, Kostelevo, Kovalevka, Krapivenka, Krasnyi Lug, Kstetški, Leša, Lisji Gorki, Litvinovo, Ljubets, Malahnovo, Malaja Korovenka, Maloje Puhovo, Maloje Šeludkovo, Malyje Jasny, Markovo, Perehody, Perejezd, Pereterje, Perevodovo, Petrovo, Podsosonje, Potšinki, Protoki, Repino, Retški, Rjabji Rogi, Rovno, Rukaty, Ržanyje Rogi, Šahovo, Šeljapino, Sentsovo, Šernino, Šestovo, Sidorovo, Skopino, Škvorovo, Sorokino, Starobenka, Šušelovo, Sušitsa, Trubitšino, Tšerna, Velikoje Selo, Vidža, Viska, Vykrasovo, Zaozerje, Zelema ja Zimnik. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Belebjolkan lisäksi Zaozerje ja Perejezd. Viidessätoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia

Belebjolkan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1495. 1700-luvulta lähtien se oli Novgorodin läänin Staraja Russan kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus. Vuonna 1927 muodostettiin Belebjolkan piiri, joka lakkautettiin vuonna 1931, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1941. Vuoteen 1944 saakka se kuului Leningradin alueeseen. Belebjolkan piiri liitettiin Poddorjeen vuonna 1961.

Liikenne, talous ja palvelut

Belebjolkasta on linja-autoyhteydet Poddorjeen ja Staraja Russaan. Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut, hallinto ja kauppa. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät sekä kolme yksityistilaa. 81 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja 24 % työikäisistä ei käy ansiotöissä (vuonna 2010).
Keskuskylän palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös muissa kylissä.

Nähtävyydet

Polistin ja Holynjan varrella on keskiaikaisia kurgaanihautoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1700-luvulla rakennettu Markovon kirkko. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Beto (brasilialainen jalkapalloilija, 1976)

Gilberto Galdino dos Santos (s. 20. marraskuuta 1976) on brasilialainen jalkapalloilija, joka yleisesti tunnetaan nimellä Beto. Hänen nykyinen seuransa on portugalilainen Benfica. Hän oli seuran avainpelaajia kaudella 2005-2006 Ronald Koemanin valmentaessa joukkuetta. Pelipaikaltaan Beto on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän teki 17-vuotiaana ensimmäisen ammattilaissopimuksensa brasilialaisen Grémio Petribun kanssa.
Artésien-normand

Ulkomuoto

Artésien-normand oli keskikokoinen, rakenteeltaan melko raskasrakenteinen ajokoira. Sen nenä oli leveä ja purenta joko leikkaava tai tasapurenta. Silmät olivat suuret ja vakavailmeiset ja korvat riippuvat ja alhaalle asettuneet. Sileä, hieno ja erittäin tiheä karvapeite saattoi olla joko kaksi- (piebald) tai kolmivärinen (tricolour). Ensiksi mainitussa vaihtoehdossa pohjavärin tuli olla valkoinen, jossa oli riistanväriset, mäyränharmaat tai oranssit merkit. Valkoisen alueen pilkutus, joka tunnetaan monella ajokoira- ja seisojarodulla termillä ticking tai roan, oli epätoivottava ominaisuus. Säkäkorkeus vaihteli 45-60 cm välillä. Liikkeet olivat joustavat ja hiljaiset.

Luonne ja käyttäytyminen

Rodun kuvaillaan olleen omanarvontuntoinen ja hyväluonteinen. Sitä käytettiin tavallisesti ajuemetsästykseen.

Alkuperä

Artésien-normand oli läheistä sukua basset artésien normandille, josta se erosi lähinnä raajojensa pituudella ja suuremmalla koollaan. Näistä kahdesta pienikokoisen bassetti-rodun uskotaan olleen vanhempi.
Vågan

Maantieto

Våganin pääkeskukset ovat Austvågøyn saarella sijaitsevat Svolvær, Kabelvåg ja Henningsvær. Kuntaan kuuluvat myös Gimsøyan, Skrovan, Store Mollan ja Lille Mollan saaret, sekä muutamia pienempiä saaria. Kabelvåg on Lofoottien vanhin kalastajakylä. Ensimmäiset kalastajamökit rakennettiin sinne jo 1100-luvulla.
Palkealan kirkko

Palkealan kirkko eli Pyhän apostoli Andreaan ja pyhän apostoleinvertaisen Maria Magdalenan kirkko oli Palkealan ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Palkealan kylässä Raudun entisessä kunnassa luovutetussa Karjalassa. Kirkko oli olemassa vuodesta 1865 1940-luvulle.
Palkelan kirkko valmistui vuonna 1865 ja sen suunnitteli Karpov. Pietarin metropoliitta Isidor vihki kirkon 3. lokakuuta samana vuonna. Kirkon runko oli hirrestä, mutta sisältä se oli rapattu ja ulkopuolelta vuorattu laudoituksella. Kirkkoon mahtui noin 600 henkeä. Kirkon pääsisäänkäynnin yläpuolella olleessa kellotornissa oli viisi kelloa. Kirkkoa korjattiin vuosina 1896, 1926 ja 1939.
Talvisodassa kirkko ei kärsinyt vahinkoja, mutta sodan jälkeen venäläiset ehtivät purkaa siitä sisustuksen, katon, ovet, ikkunat ja seinien yläosat ennen kuin Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941. Jatkosodan aikana kirkkoa ei korjattu. Sodan jälkeen venäläiset purkivat kirkon loppuun. Entiset Palkealan seurakuntalaiset pystyttivät kirkon paikalle muistomerkin vuonna 1993. Muistomerkki on tehty Mannerheim-linjan panssarivaunuestekivestä.
Katrineholmin kunta

Vaakuna

Katrineholmin kaupunki muodostui Västra stambananin ja nykyinen Södra stambananin rautatieristeykseen. Haarukkaristi symboloi tätä vaakunassa. Muut vaakunan elementit symboloivat kauppaa, teollisuutta ja puutarhaelinkeinoa. Vaakuna vahhvistettiin Katrineholmin kaupungille vuonna 1918. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa nykyiseen kuntaan liitettiin neljä kuntaa, jolla oli aiemmin ollut oma vaakuna (Floda, Julita, Sköldinge ja Stora Malm). Ruotsin Valtionarkiston mielestä Katrineholmin vaakuna oli "kuormitettu ja epätasapainoinen" ja ehdotti siksi vaakunan uudelleenrekisteröinnin yhteydessä, että vaakunaa yksinkertaistettaisiin sisältämään pelkkä haarukkaristi. Kunta päätti kuitenkin ottaa käyttöön kaupungin vaakunan muuttamattomana ja rekisteröi sen Patentti- ja rekisterihallituksessa vuonna 1974.
Shaanxi

Maantiede

Pohjoisessa Sisä-Mongolian rajalla on autiomaata, maakunnan keskiosa on lössiylänköä. Maakunnan eteläosat halkaisee Qinling-vuoristo, jonka eteläpuolella vallitsee subtrooppinen ilmasto. Maakunnan rajanaapurit ovat Sisä-Mongolia pohjoisessa, Shanxi ja He'nan idässä, Hubei, Chongqing ja Sichuan etelässä, Gansu lännessä ja Ningxia luoteessa.
Shaanxi on Kiinan 11. suurin maakuntatason hallinto-alue, sen pinta-ala on 205 800 neliökilometriä.
Merkittäviä kaupunkeja: Xi’an (maakunnan pääkaupunki), Lintong, Yan’an

Historia

Shaanxin maakunnan pääkaupunki Xi’an on ollut Kiinan pääkaupunki usean dynastian aikana, aiemmin nimellä Chang'an. Jo Zhou-dynastia (1066–221 eaa. oli lähtöisin Shaanxista ja piti pääkaupunkiaan Haossa, lähellä nykyistä Xi'ania.
”Ensimmäinen keisari” Qin Shi Huangdi rakennutti valtavan hautakompleksin nykyiseen Xi'aniin 200-luvulla eaa. Hänen mukanaan haudattiin tuhansia terrakottasotilaita.
Maakuntanimi on Song-dynastian (960–1279) alkuajoilta. Nimi koostuu kahdesta ideogrammista. Shǎn on mahdollisesti viite muinaiseen Shanmon alueeseen. Se sijaitsi Keltaisenjoen lähettyvillä seudulla, jossa joki puhkaisee Sanmenin rotkon. Sana xī on ’länsi’. Shaanxi tarkoittaa siis ’Shanmosta länteen’.
Pohjois-Shaanxissa sattui 23. tammikuuta 1556 maailmanhistorian tuhoisin maanjäristys, joka surmasi noin 850 000 ihmistä. Sen magnitudi oli 8.
Kommunistien pitkä marssi (1934–1935) päättyi Yan’aniin Shaanxiin, ja Shaanxi ja Yan’anin ympäristö jäivät kommunistien päämajaksi sisällissodan päättymiseen saakka 1949, joten Shaanxissa kommunistit pääsivät harjoittelemaan hallintoa toistakymmentä vuotta.

Väestö

Shaanxin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 37 327 378, mikä edusti 2,79 prosenttia Kiinan väestöstä (ilman Hongkongia ja Macaota). Lukujen perusteella maakunta oli Kiinan 16. väkirikkain maakuntatason hallintoalue. Väestöarvio vuoden 2013 loppuun oli 37 640 000.
Maakuntaan on muuttanut osa muinaista xianbei-kansaa.
Carlo di Persano

Carlo Pellion di Persano (11. maaliskuuta 1806 Vercelli, Piemonte - 28. heinäkuuta 1883 Torino), kreivi, oli italialainen amiraali ja poliitikko, joka komensi Italian laivastoa Regia Marinaa Lissan taistelussa 1866.
Persano liittyi nuorena Sardinian laivastoon ja eteni nopeasti korkeaan virkaan. Hän oli laivastonkomentajana 1860–1861 ja osallistui Italian yhdistämiseen, jonka jälkeen hänet valittiin parlamenttiin. Hänestä tuli 1862 meriministeri, ja 1865 hänet nimitettiin senaattoriksi.
Hänen uransa kuitenkin sai kolhuja seitsemän viikon sodassa Itävaltaa vastaan, kun hän komensi Italian laivastoa Lissan taistelussa. Tappion jälkeen hänet tuomittiin epäpätevyydestä ja hänet erotettiin.
Hepoasteet

Hepoasteet ovat päiväntasaajan kummallakin puolen leveysasteilla 30–35 sijaitsevat subtrooppiset alueet. Hadleyn kiertoliikkeen vuoksi ilmavirtaus on näillä alueilla laskeva, mikä aiheuttaa lähes pysyvän korkeapaineen. Alueille ovat tyypillisiä kuumuus, kuivuus ja heikot tuulet. Tyynet alueet aiheuttivat purjelaiva-aikakaudella hepoasteita ylittäville laivoille usein huomattavia viivytyksiä. Manneralueilla hepoasteilla sijaitsevat maapallon suuret aavikot.
Hepoasteilta navoille päin vallitsevia tuulia ovat länsituulet, kun taas hepoasteilta päiväntasaajalle vallitsevana on idästä länteen puhaltava pasaati.

Käsitteen alkuperästä

Hepoasteiden (engl. Horse latitudes) nimitystä on selvitetty kolmella teorialla. Länsi-Intiaan hevosia kuljettaneille espanjalaislaivoille nämä leveysasteet usein aiheuttivat siinä määrin viivytystä että hevosia jouduttiin teurastamaan vesivarastojen säästämiseksi, painolastin vähentämiseksi ja miehistön ravinnoksi. Nimi olisi siten tullut meressä kelluvista hevosenraadoista.
Toisena selityksenä käsitteen alkuperälle pidetään kuitenkin merimiesten käyttämää  ns. kuolleen hevosen (dead horse) seremoniaa. Siinä merimiehet kiertelivät olkihevosella laivan kantta heittääkseen sen lopulta mereen. Miehistö sai usein osan palkastaan pestin alussa ja useilla palkka hupeni nopeasti. Seurasi rahaton niin sanottu "kuolleen hevosen aika", joka usein kesti kuukauden tai pari. Seremonialla juhlistettiin sitä että kuolleen hevosen velka oli kärsitty kun seuraava palkkaerä maksettiin. Usein seremonia sijoittui juuri tyvenille vesille, jolloin niitä alettiin kutsua rituaalin mukaan hepoasteiksi.
Kolmas selitys on englannin termi work like a horse kovalle fyysiselle raatamiselle. Tyypillinen tapa ylittää hepoasteet ja tyven oli laskea laivavene veteen, kytkeä hinausköysi ja komentaa miehet soutamaan. Laivan hinaaminen soutuveneellä soutamalla on ollut kovaa työtä, ja toisaalta laivavene on "valjastettu" työhevosen tavoin vetämään laivaa. Merimiehet ovat tällöin joutuneet "työskentelemään kuin hevonen" hepoasteilla.
Masmalo

Ulkonäkö ja koko

Masmalo kasvaa 10–100 senttimetriä korkeaksi. Sen kukinto on palleromainen, halkaisijaltaan 2–4 cm ja useimmiten keltainen, joskus oranssinpunainen. Lehdet ovat parijakoisia, kärkilehti selvästi isompi kuin muut.

Levinneisyys

Masmaloa kasvaa lähes koko Euroopassa.  Suomessa masmalon alkuperäisiä kasvupaikkoja ovat harjujen paahderinteet. Tienvarsilla ja niityillä laji saattaa myös olla tulokas. Suomessa masmalo on rauhoitettu paitsi Ahvenanmaalla.

Elinympäristö

Masmalo kasvaa valoisilla, kuivahkoilla paikoilla kuten niityillä, kallioilla ja tienpientareilla.

Käyttö

Masmaloa on käytetty muinaisajoista asti villan ja pellavan värjäämiseen. Nykyisin sitä kasvatetaan koriste- ja maanpeittokasvina.