Karamehin taistelu

Taustaa

Israel valtasi Jordanjoen länsirannan Kuuden päivän sodassa kesäkuussa 1967, jolloin alueella olleet Fatahin organisaatiot tuhottiin. Vuoden 1968 alusta palestiinalaiset alkoivat tehdä sissi-iskuja muun muassa Länsirannalle Jordan-joen itärannalla olevasta Länsi-Jordaniasta käsin. Israelin armeija onnistui estämään useimmat näistä iskuista. Toisinaan Jordanian armeijan jalkaväki- ja tykistöyksiköt tukivat palestiinalaisia iskuissa, mikä johti taisteluihin israelilaisten ja jordanialaisten joukkojen välillä. 14.-15. helmikuuta 1968 jordanialaisten kranaatinheittimistö osui joihinkin israelilaisten siirtokuntiin Beith Sheanin ja Jordan-joen laaksoissa. Kun Israelin tykistö ja ilmavoimat vastasivat tuleen iskien jordanialaisten tukikohtiin ja tykistöasemiin sekä amerikkalaisten rahoittamaan East Ghor Main -kanavaan. Hyökkäys ajoi pakosalle tuhansia jordanialaisia maanviljelijöitä, jolloin palestiinalaissit saattoivat asettua sinne. Taistelut päättyivät Yhdysvaltain neuvotteleman tulitauon astuttua voimaan ja Jordanian kuninkaan vakuutettua kykenevänsä estämään valtionsa alueen käytön sissi-iskuihin.
Helmikuussa kuningas lähetti parikymmentä kuorma-autollista sotilaita ja poliiseja karkottamaan Fatah-taistelijat Karamehista. Paikalle saapuessaan kuorma-autosaattue totesi olevansa raskaasti aseistettujen miesten piirittämä. Osasto sai kolme minuuttia aikaa vetäytyä ennen tulenavausta, jolloin se vetäytyi alueelta. Maaliskuussa leirillä asui satoja siviilejä sekä noin 900 sissiä, joista pääosa kuului Fatahiin. Leirillä oli myös PLO:n johtajan Jasser Arafatin päämaja.
Israel päätti vuonna 1968 tuhota Karamehin pikkukaupungissa sijainneen PLO:n päämajan, jossa muun muassa taistelujärjestö al-Fatahin johtaja Jasser Afarat oli. Operaatio sai nimen operaatio Inferno, ja etelämpään suunnattu samanaikainen hyökkäys Safiin sai nimen operaatio Asuta. Jordanian silloinen kuningas Hussein oli huonoissa väleissä palestiinalaisten kanssa ja lupasi, ettei hänen armeijansa puutu Israelin toimiin palestiinalaississejä vastaan.

Hyökkäys

Noin 15 000 israelilaista sotilasta ylitti Jordanian rajan ennen aamunkoittoa 21. maaliskuuta 1968 muun muassa ponttoonisiltojen avulla. Yhdessä kohtaa ponttoonisillan teko epäonnistui, kun eräs Jordanian armeijanyksikkö taisteli vastoin Husseinin määräystä hyökkääjiä vastaan. Osa Jordanian armeijan upseereista kapinoi kuningas Husseinia vastaan pitäen palestiinalaisten puolta haluten taistella Israelia vastaan. Mutta Israelissa ei osattu arvata etukäteen tätä.
Israelin joukot pääsivät Karamehiin ja alkoivat tutkia kaupunkia talo talolta räjäytellen löytämänsä sissien talot. Mutta pian Isralein joukot joutuivat Jordanian tykistön tulitukseen. Palestiinalaiset tekivät rajua vastarintaa, ja isku muuttuikin täysimittaiseksi taisteluksi. Palestiinalaiset kärsivät 100–200 miehen tappiot, israelilaisia kuoli noin 30. 175 taloa tuhoutui hyökkäyksessä. Israel ei kyennyt vaientamaan Jordanian tykistöä, vaikka tuhosikin tältä 8 panssarivaunua menettämättä ilmoituksensa mukaan itse yhtään. Palestiinalaisten mukaan israel menetti 4 panssarivaunua.
Israel alkoi vetäytyä jo hieman ennen keskipäivää, nopeammin kuin oli suunniteltu. Israel oli tuhonnut melkein koko leirin ja ottanut satoja vankeja. Palestiinalainen Jasser Arafat julisti tapahtuman voitoksi ja sai näin suuren suosion ja PLO:n johtajuuden. Mutta myös Israelin mielestä taistelu oli voitto. Loppujen lopuksi taistelu voimisti Fatahia. Arabimaat lisäsivät tukeaan palestiinalasille.