google/wiki40b huggingface dataset:
Laahusankkuri

Laahusankkuri eli ajoankkuri on köyden tai liinan päähän kiinnitetty esine, usein isohko pussi, jonka avulla ajelehtivan veneen nopeutta saadaan vähennettyä. Sillä saadaan myös keula pidettyä kohti aallokkoa ja rauhoitettua veneen keinumista. 
Laahusankkuria käytetään syvissä vesissä, joissa tavanomaiseen ankkurointiin ei ole mahdollisuutta. Myös huvin vuoksi ajelehdittaessa voidaan käyttää laahusankkuria, jolloin veneen nopeus hidastuu sopivaksi esimerkiksi kalastusta varten. Laahusankkuri myös vakauttaa alusta, mikä helpottaa toimimista tuulisissa olosuhteissa.
Laahusankkuri lasketaan veneen perästä, ja sen tarkoitus ei ole tarttua pohjaan. Se käyttää vesikitkaa hyödykseen ja hidastaa veneen nopeutta usein jopa yli 50 %.
Predrag Stojaković

Eurooppa

Stojaković muutti 16-vuotiaana Kreikkaan pelatakseen koripalloa. Hän pelasi PAOK Thessalonikissa neljä kautta, joista viimeisenä hänet valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.

NBA

NBA-uransa Stojaković aloitti Sacramento Kingsissä, jossa hän pelasi lähes kahdeksan kauden ajan. Kings varasi hänet vuoden 1996 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, mutta NBA:han hän siirtyi vasta kaudeksi 1998–1999. Kahden hieman heikomman kauden jälkeen Stojaković löi itsensä lopullisesti läpi kaudella 2000–2001 ja tuli toiseksi äänestyksessä kauden kehittyneimmästä pelaajasta.
Kahtena seuraavana kautena Stojaković jatkoi samaa tahtia. Hän pelasi molempina vuosina tähdistöottelussa sekä voitti kolmen pisteen heittokilpailun.
Kausi 2003–2004 oli tilastollisesti Stojakovićin uran paras. Sacramenton paras pistemies Chris Webber oli sivussa lähes koko kauden, jolloin Stojaković nousi joukkueen tärkeimmäksi hyökkäyspään pelaajaksi. Runkosarjan jälkeen hän johti liigaa tehdyissä kolmen pisteen koreissa (240) sekä vapaaheittotarkkuudessa (92,7 %) ja oli pistetilaston toinen 24,2 pisteellä ottelua kohden.
Vuoden 2006 alussa Stojaković kaupattiin Indiana Pacersille vaihdossa Ron Artestiin. Pacers-pesti jäi kuitenkin lopulta vain puolen vuoden mittaiseksi.
Ennen kauden 2006–2007 alkua Stojaković vaihdettiin New Orleans Hornetsiin vaihdossa Andrew Bettsin varausoikeuksiin. Kahdeksannessa pelissään uuden joukkueensa riveissä hän teki uudeksi ottelukohtaiseksi ennätyksekseen 42 pistettä. Suuri osa kaudesta meni kuitenkin sivuun loukkaantumisten ja selkäleikkauksen takia. Kaudella 2007–2008 Stojaković palasi lähes huippuvuosiensa kuntoon ja oli joukkueensa tärkeimpiä pelaajia.
Stojaković edusti Hornetseja vielä kauden 2010–2011 alussa, jonka jälkeen hänet myytiin Toronto Raptorsille. Hän pelasi Raptorsissa vain kaksi ottelua loukkaantumisten takia, ja lopulta Toronto osti hänet ulos sopimuksesta. Pian tämän jälkeen Stojaković siirtyi Dallas Maverickseihin. Kauden päätteeksi Stojaković voitti ensimmäisen NBA-mestaruutensa.
Joulukuussa 2011 hän ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun. Lopettamiseen vaikuttivat hänen jatkuneet selkä- ja niskaongelmansa.

Maajoukkueura

Stojaković voitti Jugoslavian paidassa EM-pronssia vuonna 1999. EM-kultaa hän voitti vuonna 2001 ja MM-kisoista hän voitti kultaa vuonna 2002. Vuoden 2001 EM-kisoissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Messerschmitt Me 264

Rakenne

Me 264 oli perinteiseen tyyliin rakennettu kokometallinen, yläsiivellinen ja nelimoottorinen pommikone. Rungon poikkileikkaus oli pyöreä, ja nokka oli lasitettu yhdysvaltalaisen Boeing B-29 Superfortress -pommikoneen tapaan. Siiven etureunassa oli hieman nuolimuotoa takareunan ollessa suora. Laskuteline oli kolmipyöräinen, päätelineiden ollessa siivissä ja etupyörän sijoittuessa koneen nokkaan. Ensimmäiseen prototyyppiin asennettiin alkuun Junkers Jumo 211 -moottorit, jotka tosin myöhemmin korvattiin alitehoisuutensa vuoksi suurempitehoisilla BMW 801G -moottoreilla. Koneessa oli myös sängyt ja pieni keittiö suunniteltuja pitkänmatkan tehtäviä varten. Aseistukseksi suunniteltiin kauko-ohjattuja tykkejä rungon molemmilla puolilla. Koneesseen suunniteltiinkin hyvin vähäistä panssarointia ja aseita, sillä toimintasädettä saatiin helposti lisää keventämällä konetta.

Käyttö

Ensimmäinen prototyyppi, Me 264 V1, teki ensilentonsa 23. joulukuuta 1942. Prototyypissä oli alkuun neljä Jumo 211 -moottoria, jotka tosin vaihdettiin myöhemmin tehokkaampiin BMW 801G -moottoreihin. Koneessa havaittiin koelento-ohjelman aikana erilaisia pieniä ongelmia, joita olivat muun muassa huono ohjattavuus ja raskas siipikuormitus täydessä kuormassa. Korkea siipikuormitus johti useiden lento-ominaisuuksien huonontumiseen, Me 294:llä oli muun muassa erittäin hidas nousunopeus, heikko liikehtimiskyky ja tarve suurille nousu- ja laskunopeuksille. V1-prototyyppiin ei asennettu panssarointia, mutta seuraavat kaksi prototyyppiä (V2 ja V3) panssaroitiin moottorien, ampumoiden ja miehistötilojen kohdalta. Näihin prototyyppeihin asennettiin myös puolustusaseistus.
Kriegsmarine hylkäsi Me 264:n ja korvasi sen jo olemassa olevalla Ju 290:llä ja suunnitellulla Ju 390:llä Luftwaffen taas suosiessa vielä rakentamatonta Ta 400:aa ja He 277:ää Amerika Bomber -ohjelmassa niiden parempien suorituskykyarvioiden takia, keskeyttyäen lopulta Messerschmittin työt Me 264:n parissa. Lokakuussa 1943 Erhard Milch määräsi myös yhtiön keskeyttämään konetyypin kehittämisen ja keskittymään suihkumoottorikäyttöiseen Me 262 -hävittäjäpommittajaan. Ensimmäinen prototyyppi tuhoutui pommituksissa vuoden 1943 lopulla. Toinen (V2) vaurioitui ja keskeneräiseksi jäänyt kolmas (V3) tuhoutui pommituksessa 18. heinäkuuta 1944. Heinkelin kilpailevan He 277:n peruuttamisen jälkeen myös Me 264 peruutettiin lopulta virallisesti 23. syyskuuta 1944.
Gilajoki

Gilajoki (engl. Gila River) on Coloradojoen sivujoki Yhdysvaltojen lounaisosassa Arizonan ja New Mexicon osavaltioissa. Se on noin 1 044 kilometriä pitkä.
Joen varrella on Gilajoen intiaanireservaatti. Vuosina 1848–1853 Yhdysvaltojen ja Meksikon välinen raja kulki jokea pitkin, kunnes Yhdysvallat pakotti Meksikon myymään joen eteläpuolisen alueen itselleen.
Suomen Elintarviketyöläisten Liitto

Historia

Elintarviketyöläisten liittoa edelsi Suomen Ammattijärjestöön kuulunut Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liitto, joka lakkautettiin 1930-luvun alussa muiden sosialistien ja kommunistien hallitsemien järjestöjen tavoin. Uutta SAK:hon liittynyttä liittoa hallitsivat sosialidemokraatit.
SEL perustettiin 11.–12. syyskuuta 1932 HTY:n talossa Helsingissä. Ennen oman liiton perustamista elintarviketyöläiset kuuluivat SAK:n eri aloja koonneeseen Suomen Työläisliittoon. SEL:ssä oli perustettaessa 29 STL:stä irrotettua osastoa ja hieman alle tuhat jäsentä. SEL:n jäsenkunta erosi SRNL:stä siten, että pesijät, saunottajat ja silittäjät jäivät pois. Vuonna 1938 liittoon kuului 64 osastoa ja 3 140 jäsentä. Jäsenistä kaksi kolmasosaa oli naisia.
Sotien jälkeen äärivasemmisto sai toimintaoikeutensa takaisin ja valta vaihtui SEL:ssä. Liiton kolmas edustajakokous valitsi toukokuussa 1945 uudeksi puheenjohtajaksi (SRNL:ää 1920-luvun lopussa johtaneen ja vuosia vankilassa istuneen) kommunisti Kalle Lindholmin. SEL:n jäsenmäärä nousi alle neljästä tuhannesta yli kymmeneen tuhanteen vuoden 1945 loppuun mennessä.
Syyskuussa 1949 SEL erotettiin SAK:sta samanaikaisesti muutaman muun liiton kanssa, koska se oli ryhtynyt lakkoon SAK:n johdon linjan vastaisesti. Liitto hyväksyttiin kuitenkin takaisin keskusjärjestöön jo saman kuun lopussa. SEL osallistui SAK:n yleislakkoon 1956. Monet liiton edustamat elintarvikehuoltoon liittyvät alat jätettiin kuitenkin lakon ulkopuolelle. 1950-luvulla SEL:n jäsemäärä vaihteli välillä 7 006 – 8 653.
SDP:n hajottua sosialidemokraatit kävivät sisäistä taistelua myös SEL:ssä. Osa SDP:n kannattajista erosi SEL:stä ja liittyi SAJ:n Yleis- ja erikoisalojen ammattiliittoon. Erot jäivät kuitenkin vähäisiksi ja SEL:n jäsenmäärä nousi 1960-luvulla ylittäen 10 000 vuonna 1963. Vuonna 1969 SEL ja YEA pääsivät sopuun elintarviketyöläisten yhdistymisestä SEL:ään. Vuoden 1970 aikana SEL sai YEA:lta 2 001 jäsentä. Liiton jäsenmäärä ylitti 20 000 vuonna 1970 ja 30 000 vuonna 1972.
Maaliskuussa 1976 SEL meni lakkoon, joka oli laajempi kuin koskaan aiemmin liiton historiassa. Elintarviketeollisuus pysähtyi kahdeksi viikoksi, kunnes osapuolet pääsivät sopimukseen.
Vuonna 2000 SEL:n jäsenmäärä oli 43 500 ja järjestäytymisaste noin 90 prosenttia.

Kansainväliset suhteet

SEL on International Union of Food workers (IFU) ja European Federation of Trade Unions in the Food, Agriculture and Tourism (EFFAT) järjestöjen jäsen.
Vuonna 1933 SEL liittyi Kansainväliseen elintarviketyöläisten liittoon (IUL) ja Skandinavian elintarviketyöläisten yhteisjärjestöön. 1940-luvun lopulla SEL erosi IUL:stä ja liittyi alkuvuonna 1950 Maailman ammattiyhdistysten liiton elintarviketyöläisten jaostoon. Elokuussa 1950 SEL erotettiin Pohjoismaisesta elintaviketyöläisten unionista IUL:stä eroamisen takia.
Vuonna 1957 SEL vastusti SAK:n liittymistä VAKL:n jäseneksi.

Poliittiset sidonnaisuudet

Vuoden 2014 eurovaaleissa SEL tuki Vasemmiston Janne Niemisen kampanjaa 4000 eurolla.
John Smedberg

John Smedberg (14. toukokuuta 1851 Tukholma – 3. huhtikuuta 1913) oli ruotsalainen arkkitehti. Smedberg opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taidekatemiassa vuosina 1868–1875. Vuosina 1875–1877 Smedberg asui Pariisissa, opiskellen École des Beaux-Arts -taidekoulussa. Hänestä tuli rakennustaiteen lehtori Malmön Tekniska Elementarskolanissa vuonna 1878. Vuonna 1911 hänestä tuli koulun rehtori. Smedberg kunnostautui etenkin koulurakennusten suunnittelijana.
Kana (rap-artisti)

Elämäkerta

Kana otti osaa Popstars-kilpailuun, jonka seurauksena Edel Records -levy-yhtiö teki sopimuksen Kanan kanssa. Esikoislevy wRAP julkaistiin 30. toukokuuta 2003. Ennen albumin julkaisua julkaistiin single Kontti Norjaan, joka sai paljon huomiota osakseen. Myöhemmin julkaistiin toinen single; Sanamainari. Vuoden 2003 kesällä Kana sai YleX:ään oman ohjelman Kanalasta kajahtaa. Alun perin ohjelma painottui Rap- ja R&B-musiikkiin, mutta ajan myötä ohjelmasta muotoutui toiveohjelma. Vuosina 2003–2005 Kana juonsi MTV3-kanavan lasten seikkailuohjelma Skabadabaduuta, sekä vuosina 2003–2011 MTV3:n ja Subtv Juniorin laulupeli Staraokea. Kanan ääntä kuullaan myös useissa TV- ja radiomainoksissa. 
Vuonna 2005 Kana alkoi ottaa laulutunteja, ja samana vuonna julkaistiin uudet popahtavat singlet Sähkövirtaa ja Tulen aina takaisin. Uutta tyyliä edusti myös Suurin pudottaja -TV-sarjan tunnusmusiikkina toiminut Saan kaiken muuttumaan. Toinen albumi Tulen aina takaisin julkaistiin 2007.
Kana juonsi 1. marraskuuta 2006 aloittanutta lastenkanava Subtv Junioria Tea Hiillosteen sekä Pekka Laukkarisen kanssa. Hän toimi saman kanavan esittämän Code Lyokon Aelitan suomenkielisenä äänenä. Lisäksi Kana on esiintynyt Salatut elämät -sarjassa cameoroolissa syksyllä 2007.
Kana myös suunnittelee ja valmistaa koirille pantoja, valjaita ja taluttimia.
Kesällä 2012 Kana synnytti kuolleen tyttövauvan. 19. syyskuuta 2013 Kana synnytti poikavauvan, jonka nimeksi tuli Felix Fox Lennox Wesamaa.
Kana on usein oman soolotuotannon kappaleiden sanoittamisessa käyttänyt tekijänimenä Kana C.
Lisäksi Kana on tehnyt sanoituksia Aarne Alligaattorille ja Tea Hillosteelle. MC Puhuva Pään kappaleessa "Syökää kanaa" Kana toimii taustalaulajana ja sanoittajana. 
Kana toimii hyvin aktiivisesti hyväntekeväisyydessä auttamalla kodittomia eläimiä, erityisesti koiria. Kanalla on kaksi Espanjasta adoptoitua rescuekoiraa. Kana toimii vuonna 2011 perustamansa Dog Force One ry:n puheenjohtajana. Yhdistys auttaa hyljättyjä eläimiä pääosin Espanjassa.  
Kana on kahden lapsen äiti.
Loïc Meillard

Loïc Meillard (s. 29. lokakuuta 1996) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Nuorten MM-kilpailuissa Hafjellissä vuonna 2015 Meillard saavutti kultaa alppiyhdistetyssä, hopeaa suurpujottelussa, pronssia supersuurpujottelussa ja oli neljäs pujottelussa. Åressa 2017 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 Meillard sijoittui suurpujottelussa 21:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurpujottelussa yhdeksäs ja pujottelussa neljästoista. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurpujottelussa neljänneksi ja pujottelussa 14:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Meillard kilpaili ensimmäisen kerran Adelbodenissa tammikuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Hinterstoderin suurpujottelussa helmikuussa 2016 oltuaan 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän laski ensimmäisen kerran Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2016 oltuaan kahdeksas. Ensimmäiset palkintosijansa hän saavutti oltuaan Saalbach-Hinterglammin suurpujottelussa ja pujottelussa toinen joulukuussa 2018. Hän sijoittui kauden 2018−2019 suurpujottelucupissa viidenneksi.
Euroopan cupissa Meillard on voittanut neljä osakilpailua.
Regular Show

Regular Show on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jota tuottaa Cartoon Network -kanava. Sen pääasiallinen kirjoittaja ja animaattori on J. G. Quintel, joka toimii myös monien hahmojen äänenä.
Vuonna 2011 Regular Show oli Emmy-ehdokkaana. Cartoon Network aikoo lopettaa sarjan tammikuussa 2017 kahdeksannen tuotantokauden jälkeen.
1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään

1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään (engl. 1001 Albums You Must Hear Before You Die) on Robert Dimeryn toimittama musiikkikirja, joka julkaistiin vuonna 2006.
Kirjan englanninkielisessä painoksessa on listattu 90 kansainvälisen musiikkikriitikon valitsemat 1001 merkittävintä populaarimusiikin albumia vuodesta 1955 vuoteen 2005. Albumit ovat kirjassa aikajärjestyksessä alkaen Frank Sinatran In the Wee Small Hoursista päättyen The White Stripesin Get Behind Me Sataniin. Albumeista on lyhyt tietopakkaus, jossa on albumin kansikuva, kappalelista, kappaleiden kesto, suositellut kappaleet, tuottaja, levy-yhtiö ja muuta tietoa levystä. 
Suomenkielisessä painoksessa esitellään ulkomaisten albumien lisäksi 80 suomalaista albumia. Albumivalinnoista ja esittelyistä vastaavat Jake Nyman sekä Pekka Laine ja Tero Liete.
Ufokontakti

Ufokontaktit ovat tapauksia, joissa yksittäiset ihmiset väittävät matkustaneensa ufojen kyydissä, käyneensä vierailla planeetoilla ja niin edelleen.

Kontaktien historiaa

Jo 1758 Emanuel Swedenborg väitti saaneensa psyykkisen yhteyden toisiin planeettoihin.
George Adamski julkisti 1952 kirjansa, jonka innoittamana syntyi tyypillinen ufokontaktin muoto, jossa ihmisen näköiset ystävälliset humanoidit liikkuivat emäaluksesta lähtevillä lentävillä lautasilla. Ufojen kyytiin päässeet ihmisvieraat matkustivat Maan kiertoradalla, Kuuhun, Venukseen ja Marsiin.
1950-luvun lopulla monet kontaktihenkilöt väittivät olleensa avaruusolentojen kanssa psyykkisessä kontaktissa, ”kanavoinnissa”, sen sijaan että olisivat fyysisesti matkustaneet avaruusaluksilla. Tämä yleistyi taas 1960-luvun lopulla.
Suomessa väitetyistä ufokontakteista ovat kertoneet Aino Kassinen, Helge Lindroos, Tapio Kaitaharju, Markus Räsänen, Osmo T. Liene, Toivo Kovanen, Aarno Heinonen, Arvi Saarentaus, Helena Gustafsson, Raili Lehtonen, Sinikka Oinonen, Pauli Aalto ja monet muut.
Aleksandr Oparin

Aleksander Ivanovitš Oparin (ven. Алекса́ндр Ива́нович Опа́рин) (2. maaliskuuta (J: 18. helmikuuta) 1894 – 21. huhtikuuta 1980) oli neuvostoliittolainen biokemisti, joka esitti teorioita elämän synnystä teoksessa 'Elämän synty'. Hän tutki myös sitä, miten kasvit ja kasvosolujen entsyymireaktiot käsittelevät ainetta. Hän osoitti, että monet ruoantuotannon prosessit perustuvat biokatalyysiin ja loi Neuvostoliiton teollisen biokemian perustan.
Oparin esitti 1900-luvun alkupuolella hypoteesin elämän synnystä.
Ossi Räikkä

Ossi Räikkä (21. syyskuuta 1935 Karinainen – 22. joulukuuta 2004 Phuket, Thaimaa) oli suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä.
Räikkä ohjasi paljon esityksiä kesäteattereihin. Hänellä oli myös kolme elokuvaroolia, joista tunnetuin lienee agitaattori Edvard Salinin rooli kahdessa Pohjantähti-elokuvassa, Täällä Pohjantähden alla ja Pohjantähti. Räikän vaimo oli näyttelijä Laila Räikkä ja tytär näyttelijä Tanja-Lotta Räikkä.
Räikkä ohjasi Lauri Kokkosen näytelmän Ruskie neitsyt kantaesityksen Porin teatteriin vuonna 1972.
Räikkä ohjasi myös Leena Landerin romaaniin perustuvan näytelmän Tummien perhosten koti Tampereen työväenteatteriin vuonna 1995. Pääosaa, Juhani Johanssonia näytteli Eppu Salminen.
Räikkä kuoli sairauskohtaukseen lomamatkalla Thaimaan Phuketissa vain neljä päivää ennen Intian Valtameren tsunamikatastrofia.
Yehudi Menuhin

Yehudi Menuhin (22. huhtikuuta 1916, New York, Yhdysvallat – 12. maaliskuuta 1999, Berliini, Saksa) oli juutalaissyntyinen yhdysvaltalainen viulisti, alttoviulisti ja kapellimestari. Menuhin vietti suurimman osan urastaan Englannissa, jossa hän sai kaksi kunniamerkkiä – OM (Order of Merit) ja KBE (Knight Commander) – ja myöhemmin vielä paronin arvon. Hänen opettajiaan olivat Louis Persinger, George Enescu ja Adolf Busch.
Menuhin esiintyi viulusolistina jo 7-vuotiaana San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa. New Yorkissa hän esiintyi 1926 ja Pariisissa 1927. Ensimmäisen maailmankiertueensa hän teki 1934. Hänen managerinsa vuodesta 1924 oli Philip Ehrman.
Yehudi Menuhin esiintyi liittoutuneiden sotilaille toisen maailmansodan aikana ja matkusti yhdessä säveltäjä Benjamin Brittenin kanssa esiintymään Bergen-Belsenin keskitysleirin vangeille leirin vapauttamisen jälkeen huhtikuussa 1945. Vuonna 1947 hän palasi Saksaan esiintymään kapellimestari Wilhelm Furtwänglerin johdolla hyväntahdon eleenä ollen ensimmäinen holokaustin jälkeen Saksaan matkustanut juutalainen muusikko. Hänen varhainen menestyksensä perustui hyvin romanttisiin ja tonaalisesti rikkaisiin tulkintoihin. Toisen maailmansodan aikana hänellä oli merkittäviä fyysisiä ja taiteellisia vaikeuksia. Huolellinen harjoittelu yhdistettynä meditointiin ja joogaan auttoi voittamaan useimmat vaikeudet ja hän jatkoi esiintymistä hyvin korkeaan ikään asti tullen tunnetuksi erittäin syvällisistä ja pelkistetyistä tulkinnoistaan. Kun hän viimein alkoi levyttää, hänet tunnettiin tavasta harjoitella kappaleita tutkimalla fraaseja aina nuotti kerrallaan.
1952 Menuhin tutustui B. K. S. Iyengariin, vaikutusvaltaiseen joogiin. Menuhin antoi Iyengarille mahdollisuuden opettaa muun muassa Lontoossa, Sveitsissä ja Pariisissa. Tuolloin vielä monikaan länsimaalainen ei ollut kuullutkaan joogasta.
Vuonna 1962 Menuhin perusti Surreyhin, Englantiin nimeään kantavan koulun, Yehudi Menuhin Schoolin. Samoihin aikoihin hän perusti myös Nueva School -koulun Hillsborough'on, Kaliforniaan. Vuonna 1965 hän sai kunniaritarin arvon.
Vuosina 1967, 1968 ja 1977 hän levytti intialaistyylistä musiikkia sitaristi Ravi Shankarin kanssa ja 1980-luvulla jazzia Stéphane Grappellin kanssa. 1985 hän sai Britannian kansalaisuuden ja sen myötä täyden ritarin arvon. 1993 hänelle myönnettiin Surreyn kreivikunnan Stoke D'Abernonin paronin arvo. Lordi Menuhin kuoli Berliinissä lyhyen sairauden jälkeen keuhkokuumeen tuomiin komplikaatioihin.
Hänen kuuluisimpia oppilaitaan ovat viulisti Nigel Kennedy ja unkarilainen alttoviulisti Csaba Erdélyi. Kuuluisin Menuhinin viuluista on epäilemättä 1742 valmistunut Guarneri del Gesù, niin kutsuttu "Lord Wilton". 1990 hän sai arvostetun Glenn Gould -palkinnon tunnustuksena elämäntyöstään.
Pian Menuhinin kuoleman jälkeen Britannian kuninkaallinen musiikkiakatemia (Royal Academy of Music) sai haltuunsa Yehudi Menuhinin arkiston. Se on yksi arvokkaimmista ja kattavimmista yhden muusikon keräämistä kokoelmista.
HMS Minbåt N:o 5

Valmistus

Alus tilattiin Tukholmasta kaleeritelakalta. Se laskettiin vesille vuonna 1879 ja liitettiin laivastoon vuotta myöhemmin.

Palvelus

Vuonna 1887 kymmenpiippuinen konekivääri korvattiin kaksipiipuisella 25 millimetrin M/84 -konekiväärillä. Samana vuonna alus nimettiin uudelleen Stångminbåt N:o 147:ksi.  Vuonna 1899 poistettiin torpedot ja alus muutettiin vuosina 1903-1905 vartioveneeksi, jolloin siihen asennettiin uusi höyrykone ja kattilat. Samalla aseistukseksi tuli yksi 37 millimetrin M/89B -pikatykki. Muutostöiden päätyttyä alus luovutettiin vastaperustetulle rannikkotykistölle. Vuonna 1899 alus sai uuden nimen HMS Bevakningsbåt B3 ja vuonna 1905 alus luokiteltiin yhteysalukseksi numerolla V3. Se liitettiin osaksi Karlskronan rannikkolinnaketta. Alus poistettiin palveluksesta 15. lokakuuta 1926.
Heinälammi (Ähtäri, itäinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 188,3 metriä mpy.
Non-Hodgkin-lymfooma

Non-Hodgkin-lymfooma on toinen kahdesta lymfooman eli imusolmukesyövän suurimmasta päätyypistä. Se on Suomessa yleisin imukudoksen syöpä. 
Suomessa todetaan vuosittain hieman alle tuhat non-Hodgkin-lymfoomaa. Sairaus on miehillä hieman tavallisempi kuin naisilla, ja iän myötä sairastumisen riski suurenee. Varmaa syytä sairauden puhkeamiseen ei tiedetä, mutta joitakin altistavia tekijöitä on tullut esiin. Näitä ovat mm. reuma, HI-virus ja jotkin autoimmuunitaudit. 
Non-Hodgkin-lymfoomien ryhmään kuuluu useita käyttäytymiseltään erilaisia sairauksia, kuten esimerkiksi Burkittin lymfooma ja MALT-lymfooma sekä follikulaarinen ja lymfoblastinen lymfooma, ja tauti voi ilmetä missä tahansa ruumiinosassa. Yleisoireet ovat samoja kuin lymfoomassa yleensä, mutta oireet riippuvat myös sairauden esiintymispaikasta.
Jos lääkäri epäilee potilaalla olevan jokin imukudossairaus, suurentunut imusolmuke mahdollisesti poistetaan pienestä viillosta paikallispuudutuksessa (imusolmukebiopsia). Imusolmuke tutkitaan mikroskoopissa, ja tällä tutkimuksella pystytään varmistamaan, onko kyseessä imukudossyöpä.
Kokaiinin käyttö kasvattaa non-Hodgkin-lymfooman riskin yli kaksinkertaiseksi.  
Non-Hodgkin-lymfooma on ollut muun muassa jääkiekkoilija Saku Koivulla, mutta hän toipui siitä nopeasti ja palasi jäälle.
Boraginales

Tuntomerkit

Lahkon kasvit ovat enemmän tai vähemmän ruohovartisia kasveja, joita peittää enemmän tai vähemmän karkea karvoitus; karvan tyvellä on kystoliitti eli solun sisäinen kiinteä kalsiumkarbonaattimuodostuma tai sen kaltainen kappale, ja tyvisolun soluseinät ovat kalkkeutuneet tai piityneet. Lehtiasento on kierteinen ja lehdet korvakkeettomia. Kukinto sijaitsee kasvin kärjessä terminaalisesti, ja on yksihaaraviuhko eli monokaasio, joka kukkien ollessa nupullaan on kiemurana. Kukat ovat säteittäisiä. Kukan verhiö on erilehtinen, ja teriö kasvaa kehityksensä kuluessa yhteen torveksi; teriö on usein ratasmainen. Tavallisesti kahdesta emilehdestä muodostuneessa ja usein neljäosaisessa sikiäimessä on paljon siemenaiheita (usein kuitenkin neljä). Verhiö jää kehittyvän hedelmän suojaksi.
Honor 6X

Ominaisuudet

Honor 6X:ssä on Android 6.0.1 Huawein omalla Emotion UI 5.0 -käyttöliittymällä. Puhelimessa on paikka nano-SIM-kortille ja SD-muistikortille (maksimi 128 Gt).

Kamera

Honor 6X:ssä on 12 ja kahden megapikselin takakamerat LED-salamalla. Etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Honor 6X:llä voi ottaa videoita korkeintaan 1080p-laadulla ja 60 fps:n nopeudella.

Käyttöjärjestelmä

Honor 6X:ssä on Android 6.0.1 (Marshmallow) , johon tuli päivitys 8.0 (Oreo). Honor 6X:n CPU Octa-core (4 x 2, 1 GHz Cortex-A53 & 4 x 1, 7 GHz Cortex-A53). Honor 6X:ssä on sisäistä muistia 32 Gt ja 3 Gt RAMia.
Jouni Martikainen

Jouni Martikainen valittiin Askolan kunnanjohtajaksi lokakuussa 2016 hänen toimittua vt. kunnanjohtajana saman vuoden maaliskuusta lähtien. Koulutukseltaan Martikainen on diplomi-insinööri.
Ystävät hämärän jälkeen (vuoden 2008 elokuva)

Juoni

12-vuotias, koulukiusattu Oskar asuu Blackebergissä, Tukholmassa 1980-luvun alussa. Hän tapaa samanikäisen tytön, Elin, joka on juuri muuttanut Oskarin naapuriin vanhan miehen, Håkanin kanssa. Kaupunginosassa on samoihin aikoihin alkanut tapahtua murhia. Ystävystyttyään Elin kanssa paremmin Oskar saa tietää Elin olevan vampyyri, jolle Håkan kerää verta murhaamalla ihmisiä.