Miranda Vuolasranta

Tausta

Miranda Vuolasranta syntyi romaniperheeseen 1950-luvun lopussa. Isoisä Aleksander Bollström oli Karjalan romaneita, jonka koti oli rajan taakse jääneessä Ruskealassa. Aleksander Bollström oli Suomen talvisodan ja jatkosodan veteraani, joka toimi sodan aikana rintamien välisenä pikalähettinä. Perhe evakuoitiin junalla ensin Wärsilään, Leppävirralle, Suonenjoelle ja lopulta Keski-Suomeen Suolahden pitäjään, jossa myös Vuolasranta kasvoi ja aloitti koulun.
Vuolasranta kuului siihen ensimmäiseen romanisukupolveen, joilla oli sodan jälkeen mahdollisuus päästä kouluun. Monetkaan romaniperheet eivät vielä tuolloin ymmärtäneet koulutuksen merkitystä ja suuri osa Suomen romaneista kiersi, mutta Vuolasrannan vanhemmat Helli (o.s. Svarts) ja Pekka Bollström olivat vakaasti sitä mieltä, että vaikka he itse olivat jääneet luku- ja kirjoitustaidottomiksi, lasten tulee opiskella ja saada paremmat mahdollisuudet suomalaisessa yhteiskunnassa.

Koulutus ja työtausta

Vuolasranta kävi peruskoulun ja keskikoulun Suolahdessa Telakkakadun yksityisessä oppikoulussa (nimi tuolloin). Hän halusi jo tuolloin edistää romanien asemaa ja omaa äidinkieltä, romania. Seitsemäntoistavuotiaana hän muutti Ruotsiin, äidin sukulaisten luo, kuultuaan että Ruotsissa oli aloitettu oman äidinkielen kokeileva koulutus ”hemspråkslärarutbildning”. Vuolasranta haki ja pääsi ohjelmaan. Hän opiskeli sekä myöhemmin toimi romanikielen ja historian opettajana 7 vuotta Södertäljen ja Tukholman alueen suomenkielisillä ala-asteilla. 
Jo tuolloin Ruotsin Invandrarverket – Maahanmuuttovirasto kutsui hänet maahanmuuttaja- ja romanikysymyksiä pohtivaan työryhmään, joka kokoontui Tukholman vanhalla valtiopäivätalolla joka toinen kuukausi. Vuolasranta teki tässä työryhmässä aloitteita mm. romanien koulutuksen ja työllisyyskoulutuksen edistämiseksi. 
Ruotsin aikanaan Vuolasranta osallistui myös Kouluylihallituksen (Skolöverstyrelsen) työryhmään, joka pyysi häntä valmistamaan oman työnsä aikana tuottamastaan materiaalista romanikielistä oppimateriaalia. 1970-80-lukujen vaihteessa ei vielä ollut julkaistu romanikielistä opetusmateriaalia, mutta Vuolasranta katsoi että sen aika ei vielä ollut tullut. Hän osallistui myös Ruotsissa toimineen Nordiska Zigenarrådetin toimintaan ja oli perustamassa useita Suomen romanimaahanmuuttajien kansalaisjärjestöjä, joiden tavoitteena oli osallistaa romaneita. Vuonna 1984 hän muutti perheineen takaisin Suomeen ja asettui asumaan Nurmijärvelle.
1987 Vuolasranta aloitti jälleen opettamisen ensin Romano Mission (ent. Mustalaislähetys ry) lastenkodeissa, opettaen siellä romanikieltä, romanien historiaa tukien myös keskustelujen ja ohjauksen kautta lasten kasvua terveeseen aikuisuuteen. Noihin aikoihin Romano Missio alkoi kiinnittää huomiota lastenkodeissa kasvavien romanilasten identiteetti ongelmiin, joiden katsottiin olevan syynä kahden kulttuurin väliin putoamiselle ja lastenkoti lasten aikuisiän ongelmille. 
1989 Vuolasranta tapasi Helsingin kaupungin sivistys- ja opetustoimen edustajat, jossa keskustelussa hän esitti romanikielen opetuksen aloittamista pääkaupungin peruskouluissa, vedoten valioneuvoston silloiseen asetuspäätökseen, vieraan äidinkielen opetuksen oikeudesta, jota oli annettu siihen mennessä vain maahanmuuttaja perheiden lapsille. 
Romanikielen opetus aloitettiin Vuolasrannan toimesta syksyllä 1989 kokeiluluonteisena kouluajan ulkopuolella annettavana vapaaehtoisena oppiaineena. Tämä oli historiallinen ensimmäinen askel romanikielen olemassaolon tunnustamiseen. Vuolasranta antoi opetusta kaksi vuotta, tuntipalkkaisena opettajana, joka palkkaus ei kattanut hänen omia työn ja kodin välisiä kulujaan. Opetusta kuitenkin annettiin ja se laajeni kahden vuoden aikana Helsingistä, Vantaalle, Espooseen ja Nurmijärven peruskouluihin, lasten innostuksen myötä. 
1990 Helsingin Opetusvirasto raportoi parin vuoden ajan annetusta romanikielen opetuksesta Suomalaisena vähemmistökielenä ensimmäisen kerran Opetusministeriölle. Tuolloin oli aika uudistaa myös Valtioneuvoston asetusta, joka koski vieraan äidinkielen opetuksen antamista Suomessa. Tämän uudistuksen yhteydessä romanikieli, jonka opetuksesta oli nyt ensimmäistä kertaa raportoitu, lisättiin mainittiin uudistettuun asetukseen vähemmistökielenä ensimmäisen kerran.