Suomen kielen kirosanat

Suomen kielen kirosanat ovat ei-kirjaimellisesti käytettyjä suomenkielisiä sanoja, jotka rikkovat jotain kulttuurista tabua. Tällaiset tabut liittyvät esimerkiksi uskontoon, eritteisiin tai seksuaalisuuteen. Useat suomen kielessä nykyään kirosanana käytetyt sanat eivät alun perin olleet kirosanoja, vaan ovat muuttuneet sellaisiksi vähitellen.
Paitsi parahduksiin ja noitumiseen, suomen kielen kirosanoja käytetään muun muassa vahvistussanoina (helvetin hyvä), sävypartikkeleina tai ylimääräisinä lisäyksinä (No kerro jo jumalauta). Kirosanoja voidaan käyttää myös kieltosanattomissa mutta merkitykseltään kielteisissä ilmauksissa, joita Lari Kotilainen nimittää aggressiiviksi (Vittu tästä jutusta kukaan tykkää).
Käsitykset siitä, mitkä sanat ovat kirosanoja, vaihtelevat. Solvaussanoja (mulkku), miedompia päivittelysanoja (jestas), kiertoilmaisuja (voi perjantai) ja muuta karkeaa kielenkäyttöä ei aina pidetä kirosanoina. Suomen kielessä uskonnollisperäiset kirosanat ovat vuosisatojen kuluessa menettäneet voimaansa, kun taas seksuaalisperäiset ovat voimistuneet.
Kirosanat eivät välttämättä ole aina halventavia, vaan ne voivat ilmaista myös ryhmään kuulumista ja läheisyyttä.

Luettelo kirosanoista

Kielitoimiston sanakirjassa mainittuja karkeita tai lieviä kirosanoja tai kirouksia, tai sanoja, joita voidaan käyttää kirosanana yksinään tai esimerkiksi voi-huudahdussanan kanssa, ovat: helkatti, helkkari, helkutti, helskutti, helvetti, hemmetti, hiisi, hiivatti, hitsi, hitto, jeesus, jeeveli, jessus, jukolauta, jukoliste, jukra, jukranpujut, juku, jumalauta, juukeli, juutas, jösses, kehno, kehveli, kirottu, lempo, pahus, pakana, pannahinen, paska, peeveli, peijakas, pentele, perhana, perkele, perkule, permanto, perse, pirskatti, piru, pirulauta, raato, riivattu, ryökäle, räkä, saakeli, saakuri, saamari, saasta, saatana, samperi, syötävä, turkanen, täytinen, vitjat, vitsi, vittu.

Jumalauta

Jumalauta on lyhenne ilmauksesta Jumala + auta. Sanan muunnelmia ovat jumaliste ja jumankauta.

Kyrpä

Kyrpä on siitintä tarkoittava alatyylinen nimitys, jota käytetään harvemmin myös karkeana kirosanana sekä vastenmielisestä tai huonokäytöksisestä miehestä herjauksena. City-lehden lukijat valitsivat vuonna 2003 kyrvän kaikkein törkeimmäksi suomen kielen kirosanaksi. Sanan kuvailtiin olevan “pornoversio miehen sukuelimestä, likainen, armottoman kova ja itsekäs, härski ja perverssi.”
Sana kyrpä on esiintynyt ensimmäisen kerran Christfrid Gananderin kirjoituksissa vuonna 1786 sekä sanakirjassa ensimmäisen kerran vuonna 1848. Viron kielessä esiintyy sana "kürb", joka myös tarkoittaa siitintä. Kyrpä on mahdollisesti aiemmin tarkoittanut törröttäviä puita, kuten yksinäistä korkeaa mäntyä, mutta edellä mainittujen havaintojen valossa se vaikuttaa epätodennäköiseltä.

Paska

Paska on ulosteen yleinen arkikielinen nimitys, jolla yleisesti tarkoitetaan myös ylipäätään kaikkea huonoa. Lisäksi sanaa käytetään yleisesti kirosanana sekä haistattelusanana. Paska on vanha suomalais-ugrilainen sana, jonka vastineita on useissa suomen sukulaiskielissä. Suomen kirjakielessä paska on esiintynyt Agricolan ajalta, 1500-luvulta, alkaen.

Perse

Perse on takapuolesta käytetty alatyylinen ilmaus. Sanaa käytetään alatyylissä myös muissa yhteyksissä, kuten perseestä (huono, ala-arvoinen) ja perse auki (rahaton).