Algeria

Historia

Algeria on aina toiminut kulkureittinä Euroopan, Afrikan ja Lähi-idän maiden välillä. Paikalliseen väestöön on siten pitkään sekoittunut verta muilta alueilta, ja berberien paimentolaiskansan alkuperää selitetään tällä tavoin. Berberit ovat asuttaneet aluetta ainakin 2000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Foinikialaiset levittäytyivät alueelle Karthagosta ja hallitsivat rannikkoseutuja 800-luvulta eaa. alkaen.
Berberit perustivat myös 200-luvun eaa. lopulta alkaen kuningaskuntia (tunnetuin Numidia), jotka puunilaissotien aikana itsenäistyivät. Rooman voitettua Karthagon myös berberikuningaskunnat joutuivat Rooman valtakunnan alle vuoteen 24 mennessä.
Suurten kansainvaellusten myötä alueelle tuli germaaniperäisiä vandaaleita. Vandaalit voitettiin lopulta ns. vandaalisodassa Justinianus I:n aikana vuosina 533–534 itäroomalaisen sotapäällikkö Belisariuksen johdolla. Bysantin keisarikunta hallitsi itäisempiä osia Algeriasta 600-luvun lopulle, kunnes arabit valloittivat alueen ja väestö islamilaistui. Arabit eivät kuitenkaan juuri onnistuneet alistamaan berbereitä valtaansa.
Espanja alkoi 1500-luvulla valloittaa alueen rannikkokaupunkeja, minkä johdosta tunnustettiin Ottomaanivaltakunnan yliherruus alueella. 300 vuoden ajan Algeria olikin yksi valtakunnan provinsseista. Tuohon aikaan barbareskit toimivat aktiivisesti Algerian rannikolla, ja sieppasivat eurooppalaisia kristittyjä orjiksi sekä Välimerellä purjehtivista laivoista että rannikon asukkaiden joukosta, etenkin Espanjasta ja Italiasta.
Vuonna 1830 Ranska miehitti osia Algeriasta. Vastarinta kesti kuitenkin vuosikymmeniä, minkä vuoksi Ranskan oli Tafnan sopimuksessa (1837) tunnustettava Abd al-Qadir (1830–1847) emiiriksi.
Kansallinen vapautusrintama FLN aloitti sodan ranskalaisia vastaan vuonna 1954. Algerian sota oli Ranskassa ongelmallinen, koska Algeria oli osa Ranskaa, ei siirtomaa, ja siellä asui runsaasti ranskalaisia. Rauhansopimus saatiin aikaan 1962, ja se johti maan täyteen poliittiseen itsenäisyyteen. Ensimmäinen presidentti Mohammed Ahmed Ben Bella istui vuoteen 1965, jolloin hänen puolustusministerinsä, sosialisti Houari Boumédiènne syrjäytti hänet.
Algerian sisällissodassa vuosina 1991–2002 kuoli yli 100 000 ihmistä. Sisällissota alkoi, kun hallitus keskeytti parlamenttivaalit, joiden voittajaksi oli nousemassa Islamilainen pelastusrintama (FIS, ransk. Front Islamique du Salut).
Vuonna 2005 hallitus teki berberien kanssa sopimuksen, jolla heille taattiin enemmän oikeuksia ja taloudellista tukea. Hallituksen asettama komitea ilmoitti hallituksen olevan vastuussa noin 6 000 katoamisesta sisällissodan aikana. Syksyn kansanäänestyksessä monille 1990-luvun hirmutekoihin syyllisille luvattiin armahdus.
Vuosina 2006–2008 kymmeniä algerialaisia ja ulkomaalaisia kuoli pommi-iskuissa, joihin ilmoittautui syylliseksi ”Islamilaisen Maghrebin Al-Qaeda”.

Politiikka

Algeria on semipresidentiaalinen tasavalta. Algerian parlamentti on kaksikamarinen, alahuoneessa (APN) on 389 kansanedustajaa ja ylähuoneessa 144 jäsentä. Alahuone valitaan vaaleilla viiden vuoden välein. Ylähuoneen edustajista kaksi kolmannesta valitsevat aluehallinnon edustajat, kolmanneksen nimittää presidentti. Ylähuoneen edustajien kausi on kuusi vuotta, ja puolet heistä vaihdetaan kolmen vuoden välein.
Itsenäistymisen jälkeen Algeriaa hallitsi yksi puolue, Kansallinen vapautuspuolue Front de Libération Nationale FLN. Vuoden 1988 mellakoiden jälkeen maassa sallittiin muut puolueet. Nykyisin Algeriassa toimii yli 30 puoluetta, mutta FLN on säilyttänyt dominoivan aseman. Uskontoon perustuvat puolueet on kielletty lailla. Vuonna 2007 valitussa alahuoneessa FLN:llä on 136 kansanedustajaa. Toiseksi suurin puolue on Rassemblement National Democratique RND 61 kansanedustajalla. Sitä seuraavat Rauhanyhdistys MSP 52, Työväenpuolue PT 26, Rally for Culture and Democracy RCD 19, Kansallinen rintama FNA 13. Muiden ryhmittymien edustajia on 49, sitoutumattomia edustajia 33.
Presidentiksi valittiin vuoden 1999 vaaleissa Abdelaziz Bouteflika. On esitetty epäilyksiä, että vaalit olisivat olleet vilpilliset. Bouteflika valittiin uudestaan vuoden 2004 vaaleissa ja jälleen 2009. Kolmas kausi tuli mahdolliseksi, kun Bouteflika ajoi läpi sen mahdollistavan perustuslainmuutoksen vuonna 2008.
Valta on keskittynyt presidentin käsiin, parlamenttia on pidetty lähinnä kumileimasimena. Armeijan valta on ollut suuri vuodesta 1992 jatkuneen poikkeustilan aikana, ja Bouteflikaa on kiitetty armeijan ja siviilihallinnon suhteen muuttamisesta normaalimpaan suuntaan.
Algerian televisio ja radio ovat valtion hallinnassa, mutta yksityinen lehdistö kritisoi vallanpitäjiä. Suoraa sensuuria ei ole, mutta valtiojohdon loukkaaminen on kielletty sakkojen tai vankilatuomioiden uhalla. Satelliittien kautta voi seurata myös ulkomaisia televisiokanavia.

Arabikevät

28. joulukuuta 2010 alkoivat protestit hallitusta vastaan. Seuraavana päivänä poliisit pidättivät 29 mielenosoittajaa. Tammi-helmikuussa oli mielenosoituksia, mellakointia ja polttoitsemurhia. Protestoijat syyttivät hallitusta maan ongelmista, joita ovat asuntopula, työttömyys, ruoan korkea hinta, huonot elinolot ja sananvapauden puute. Mielenosoitukset levisivät maanlaajuisiksi tammikuussa 2011. Ainakin neljä ihmistä kuoli ja noin 420 haavoittui. Bouteflika teki joitain myönnytyksiä mielenosoittajille.
Hallitus lakkautti poikkeustilan 24. helmikuuta 2011, ja Bouteflika lupasi huhtikuussa uudistuksia. Algerian suhteellisen korkea elintaso, opposition hajanaisuus ja islamilaisten mukanaolo jo ennen arabikevättä vaimensi hiljalleen protestit, ja Algeriassa ei tapahtunut vallankumousta.

Maantiede

Suurin osa rannikkoalueesta on mäkistä ja satunnaisesti vuoristoista. Rannikolla on muutama satama. Tellin alue rannikosta etelään on hedelmällistä. Siitä vielä etelämpänä sijaitsevat Atlasvuoret ja Saharan autiomaa. Autiomaa leviää pohjoiseen, vaikka sen leviämistä pyritään estämään istuttamalla puita. Korkein kohta, Mont Tahat, ulottuu 2 918 metriin, ja sen huippu peittyy toisinaan lumeen. Vuoristoalueilla esiintyy maanjäristyksiä ja mutavyöryjä.
Suurimmat kaupungit ovat Alger (1,5 miljoonaa asukasta vuonna 1998), Oran (692 000) ja Constantine (462 000).
Algeriassa on kolme kansallispuistoa rannikolla, viisi vuoristossa, yksi arolla ja kaksi Saharan autiomaassa. Tassili n'Ajjerin vuoristoinen kansallispuisto maan eteläosassa on Unescon maailmanperintökohde. Sen metsät muodostuvat pääosin kahdesta endeemisestä puulajista, Myrtus nivellei ja Cupressus dupreziana. Harvinaisiin eläinlajeihin kuuluvat munkkihylje, saksanhirven alalaji atlaksenhirvi, algeriannakkeli ja välimerenlokki.

Ilmasto

Algerian ilmasto on kuiva ja kuuma, mutta rannikkoalueella vallitsee välimerenilmasto. Vuoristoisilla alueilla talvet voivat olla ankaria, eikä lumikaan ole mitään epätavallista. Algeria on altis sirokolle, kuumaa pölyä ja hiekkaa sisältävä tuuli on yleinen kesällä.

Kulttuuri

Hieman rapin tavoin kaduilla syntynyt kantaa ottava rai-musiikki sai alkunsa Algeriassa, Oranin kaupungissa. Se on hyvin suosittua, tunnetuimpina tähtinään Khaled, sisällissodan uhriksi joutunut Cheb Hasni, Cheb Mami ja ranskalainen Faudel.
Suomessa tunnetuin algerialainen kulttuurihenkilö on kirjailija Mohammed Dib, joka on vieraillut Suomessa useita kertoja ja kirjoittanut suomalaisen trilogian Les Terrasses d'Orsol, Le Sommeil d'Eve ja Les Neiges de Marbre. Hänen teoksistaan ovat ilmestyneet suomeksi: Sisäpiha (La grand maison) 1978 ja Vuoret odottavat (L'Indendie) 1979. Tämän lisäksi Dib on kääntänyt ranskan kielelle suomalaista kirjallisuutta yhdessä Natalia Baschmakoffin kanssa.
Nobelisti Albert Camus vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Algeriassa. Muita tunnettuja kirjailijoita ovat Kateb Yacine ja Abdelkader Alloula
Unescon maailmanperintöluettelossa on seitsemän algerialaista kohdetta, kuusi kulttuurikohdetta ja yksi sekakohde, Tassili n'Ajjerin vuoristo. Kulttuurikohteet ovat Algerin vanha osa eli Kasbah, Beni Hammadin Al Qal’a eli hammadidien berberivaltakunnan ensimmäinen pääkaupunki, roomalaisvallan aikainen Djémila, M'Zabin laakso aavikolla, Timgad eli antiikin Thamugasin roomalaissiirtokunta ja Tipasa, jossa on jäänteitä foinikialaisten ja roomalaisten ajoilta.

Urheilu

Jalkapallo on Algeriassa suosittu urheilulaji. Maassa on yli kaksituhatta jalkapalloseuraa ja niissä 203 900 rekisteröityä pelaajaa. Rekisteröitymättömiä pelaajia on arviolta puolitoista miljoonaa. Algerian jalkapallomaajoukkue on FIFA-rankingissa sijalla 67 marraskuussa 2017.
Algeria on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1964 alkaen. Se on saanut kaikkiaan 15 mitalia.