Atiu

Varhainen historia

Atiun ensimmäisistä asukkaista on useita eri kertomuksia paikallisessa perimätiedossa. Saaren historiallinen nimitys Enua Manu viittaa näihin tarinoihin. Nimi tarkoittaa lintujen tai hyönteisten maata, sillä perimätiedon mukaan muita eläimiä ei saarella ollut ennen ihmisten tuloa. Eri tarinoissa ensimmäiset asukkaat tulivat joko Tahitilta, Samoalta tai Raiateasta. Atiulaisilla oli Cooksaarten hurjimpien sotureiden maine ja he tekivät usein sotaretkiä muille lähistön saarille, erityisesti Maukelle ja Mitiarolle mutta satunnaisesti myös Rarotongalle ja Mangaialle. Sotaretkien seurauksena Maukea ja Mitiaroa hallitsivat pitkään atiulaiset arikit eli päälliköt. Saaren ensimmäisenä löytänyt eurooppalainen oli James Cook, joka lähetti laivaltaan veneitä hakemaan saarelta tarvikkeita 3. huhtikuuta 1777. Miehistö tapasi atiulaisia, jotka ottivat heidät vastaan ystävällisesti. Jossakin vaiheessa tapaamista atiulaiset alkoivat lämmittää suurta uunia ja eräs laivan miehistöön kuulunut tahitilainen epäili atiulaisten aikovan syödä heidät. Atiulaiset esiintyivät järkyttyneesti syytösten johdosta, mutta heidän tiedetään syöneen maukelaisia ja mitiarolaisia vankejaan. Myöhemmin Cookin miehistö palasi turvallisesti laivaan.

Myöhemmät vaiheet

19. heinäkuuta 1823 saarelle saapui pastori John Williams, joka etsi Rarotongan saarta. Williamsin mukana oli aitutakilainen päällikkö, joka kertoi eräälle atiulaiselle päällikölle nimeltä Rongomatane Ngaka'ara Ariki Aitutakin kääntyneen kristinuskoon. Atiulainen päällikkö vei tämän jälkeen seurueen pyhälle paikalle, josta hän haastoi heidät syömään siellä kasvanutta sokeriruokoa. Kun vieraat söivät sitä eivätkä kuolleet, hän lupasi kääntyä kristinuskoon ja määräsi kaikki epäjumalankuvat poltettaviksi. Hän antoi Williamsille myös purjehdusohjeen Rarotongalle, jonne hän oli aiemmin tehnyt sotaretkiä. Williamsin lähdettyä Atiulla kävi lähetyssaarnaajia vain satunnaisesti Tahitilta käsin, mutta vuonna 1836 saarelle asettui polynesialainen käännynnäinen nimeltä Papeiha. Hän puolestaan alkoi levittää kristinuskoa tehokkaasti saarella. Saari liitettiin siirtomaana Uuteen-Seelantiin vuonna 1901. Vuonna 1965 siitä tuli osa itsehallinnollisia Cookinsaaria. Saarelle rakennettiin lentokenttä vuonna 1978 ja sen myötä sinne alkoi saapua myös turisteja. Vuonna 2002 saarella kävi noin 1 200 vierailijaa.

Maantiede

Pinta-alaltaan Atiu on 26,9 km². Poikkeuksena muista Cooksaarista Atiun maaperässä on erityislaatuista punaista savea. Toinen erityinen piirre on makatea-nimellä tunnettu terävä ja murskautunut kalkkikivivyöhyke, joka on suurelta osin peittynyt kasvillisuuteen. Vyöhyke on jäänne aikoinaan saarta ympäröineestä koralliriutasta, joka on sittemmin jäänyt kuivalle maalle maan kohoamisen seurauksena noin 100 000 vuotta sitten. Maa kohoaa edelleen vuosittain noin 0,2 millimetriä. Saaren kylät Areora, Ngatiarua, Te'enui, Mapumai ja Tengatangi sijaitsevat sen sisämaan ylätasangolla ja saaren rannikko on puolestaan alavaa ja tasaista maata. Saarella on lisäksi useita luolia ja kastivajoamia. Saarella tavataan harvinaista tubuainlurikkia ja saarelle on lisäksi istutettu Rarotongalta Pomarea dimidiata eli kakeori sen suojelemiseksi. Atiun kotoperäisiä lintulajeja ovat muun muassa saaren luolissa pesivä Collocalia sawtelli ja kuningaskalastajiin kuuluva Todiramphus tutus. Atiu on ainoa Cookinsaarten eteläisistä suurista saarista, jossa ei tavata muualla tuhoa aiheuttavaa mustarottaa.

Kulttuuri

Atiulainen kulttuuri on säilynyt alkuperäisempänä kuin esimerkiksi Rarotongalla. Edelleen tavallisia tapahtumia ovat esimerkiksi tutuaka ja tumunu oluenjuontijuhla. Taaroa viljellään edelleen yleisesti. Historiallisesti saarella on ollut kolme päällikköä, joiden tittelit olivat Rongomatane, Ngamaru ja Parua. Atiun lisäksi atiulaisia elää saaren ulkopuolella esimerkiksi Rarotongassa, Uudessa-Seelannissa ja enenevissä määrin myös Australiassa. Kaiken kaikkiaan saaren ulkopuolella asuu noin 12 000 atiulaista.