google/wiki40b huggingface dataset:
Liian kaunis tyttö

Tausta

Mäki on kirjoittanut kaikkiaan kolme jännitysromaania, joiden päähenkilö on Tukholmassa poliisina toimiva Porista kotoisin oleva Sakari Roivas. Mäki on kertonut, että hän alkoi kirjoittaa Roivas-romaaneja, koska Vares-dekkarit eivät menneet kaupaksi. Teoksissa on käytetty aineksina Mäen omia kesätyökokemuksia.

Kirjan juoni ja teemat

Roivas on kuivilla oleva alkoholisti. Hän on eronnut. Taustasta kerrotaan isän autoremonttia tehdessä sattunut tapaturmainen kuolema, johon kiljulla lienee ollut osuutta, sekä Roivaksen kaverin invalidisoituminen varusmiespalveluksessa. 
Romaanin alussa tapahtuu romanien kolmoismurha. Sen taustana on verikostotraditio: viitataan Kallen ja Antin kuolemaan sekä Kankaanpään tapaukseen. Roivas osallistuu rikoksen selvittämiseen ja ampuu tekijän, mistä syystä hän joutuu virkavapaalle. Sen aikana hän sekaantuu lähiravintolansa pitäjän pojan murhan selvittämiseen. 
Mäki kuvaa kirjassa siirtolaisten kohtaloita Ruotsissa: Muun muassa suomalaisia ajautuu prostituutioon, hanttihommiin ja juopoiksi. Italialaiset pitävät yllä rakkautta Inter Milaniin ja ovat saaneet muitakin kansallisuuksia sen kannattajakerhoon. Nuori romaani harkitsee, pyörisikö edelleen jengissä ruotsalaisena vai lähtisikö Suomeen ammattikouluun ”tummille” suunnatulle linjalle. Roivas ei poliisina näe Ruotsin monikulttuuristumista rikkautena. Rikollisia on sekä pikkutekijöitä että pukumiehiä. Roivas katsoo uutisia ja arvioi zulujen joutuvan tappamaan ANC:n kannattajia keittiöveitsin ja nuijin, koska kehitysapu ei ole vielä löytänyt perille.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Antti Majander kuvaa Mäen rakentavan kunnianhimoisen sosiaalisen dekkarin mallia, jossa oleellista on toiminnan odotus ja yhteisön runnovan mekanismin kuvaus.
Onkkaala

Onkkaala on Pälkäneen kirkonkylä, joka yhdessä lähikylien kanssa muodostaa Pälkäneen kunnan keskustaajaman. Tilastokeskuksen rajaamissa tilastollisissa taajamissa keskustaajama esiintyy nimellä Onkkaala (aiemmin Epaala ja Pälkäneen kirkonkylä), ja siinä oli vuoden 2015 lopussa 2 644 asukasta.
Onkkaala sijaitsee Pälkäneveden ja Mallasveden välisellä kannaksella, jonka halki virtaa järviä yhdistävä Kostianvirta. Valtatie 12 kulkee Onkkaalan läpi, mutta Onkkaalan asutus sijaitsee pääosin valtatien 12 länsipuolelle jäävällä alueella. Onkkaalassa sijaitsevat monet Pälkäneen palvelut kuten kunnanvirasto, terveysasema, linja-autoasema, kirjasto, perusopetuksen koulut, lukio, paloasema, kirkko ja seurakuntatalo. Onkkaalassa toimii asiamiesposti, ja alueen postiosoite on 36600 Pälkäne. Kaupallisiin palveluihin kuuluvat muun muassa kaksi pankkikonttoria ja Sydän-Hämeen Lehden toimitus. Majoituspalveluita tarjoaa mm. hotelli-liikenneravintola. Asutus on omakotivaltaista, mutta viime vuosikymmeninä on rakennettu myös rivi- ja kerrostaloja.

Historia

Onkkaalan nimi mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1340, jolloin 25:lle silloisen Sääksmäen seurakunnan talonpojalle julistettiin kirkonkirous heidän niskoiteltuaan kymmenysten maksussa. Yksi pannaan julistetuista oli Ye de Oncala, jonka nimen on tulkittu olevan joko Yö tai Yijä.
Onkkaala nousi kirkonkyläksi ilmeisesti vuoteen 1445 mennessä, jolloin Pälkäne mainitaan omana seurakuntanaan. 1400-luvun lopulla rakennettiin Pälkäneen vanha kirkko. Onkkaalan kylä koostui noin kymmenestä maakirjatalosta, joiden rakennukset sijaitsivat ryhmäkylänä nykyisen Alikyläntien–Vanhankirkontien–Pappilantien risteyksen ympäristössä. Tiivis ryhmäkylä säilyi vuoden 1831 tulipaloon asti. Koko kylän tuhonneen palon jälkeen talojen tonttimaat siirrettiin kauemmaksi toisistaan. Vuoden 1539 maakirjasta 1900-luvulle asti säilyneet Onkkaalan kantatilat ovat Anttila, Seppälä, Kyttälä, Mustala, Kankila, Hiissa, Tiililä, Raukola ja Rohola. Vuoden 1604 luonnonmullistuksessa syntyi Onkkaalan halki virtaava Kostianvirta, jonka rannoilla käytiin vuonna 1713 Kostianvirran taistelu. 
Maakaupan vapautumisen myötä 1860-luvulla Onkkaala alkoi kehittyä kaupallisia palveluja tarjoavaksi taajamaksi. Liikerakennuksia nousi vuonna 1839 valmistuneen Pälkäneen uuden kirkon lähistölle. 1900-luvun alkupuolella liikekeskusta laajeni kohti Kostianvirtaa. Toisen maailmansodan jälkeen taaja asutus levisi myös Kostianvirran eteläpuolelle, muun muassa Asevelikylänä tunnetulle alueelle. Rivi- ja kerrostalojen rakentaminen alkoi Onkkaalassa 1960-luvulla. Uusi valtatie 12 valmistui vuonna 1970. Kunnanvirasto ja linja-autoasema liiketiloineen rakennettiin valtatien varteen, jolloin taajaman uusi keskusta alkoi kehittyä.
Uudenseelanninpaimenkoira

Ulkomuoto

Uudenseelanninpaimenkoiran värit ovat musta ja kullanruskea tai punaruskea, ja sen paino on 25-35 kg ja korkeus 50-60 cm. Se sekoitetaan usein rottweileriin, koska sen päässä ja vatsassa olevat punaruskeat merkit tuovat mieleen edellä mainitun rodun. Enemmän se muistuttaa ulkoisesti kuitenkin beaucenpaimenkoiraa.

Luonne ja käyttäytyminen

Uudenseelanninpaimenkoira on puhtaasti työkoira ja tarvitsee paljon liikuntaa, joten se ei sovi toimettomalle ihmiselle. Jalostuksen painopiste onkin nimenomaan työominaisuuksien ja terveyden säilyttäminen.

Alkuperä

1900-luvulla lammasfarmarit kasvattivat haukkuvia paimenkoiria, ja he käyttivät jalostukseen bordercollieta ja saksanpaimenkoiraa sekä mahdollisesti myös labradorinnoutajaa. Rodulla on kaksi työskentelytapaa: toiset ajavat lampaat eteenpäin, ja toiset kiertävät ne ja pakottavat kääntymään.
Mikolas Josef

Nuoruus ja mallinura

Josef syntyi 4. lokakuuta 1995 musikaaliseen perheeseen. Hänellä on veli nimeltä Karel ja sisko nimeltä Martina, ja hän on soittanut kitaraa viisivuotiaasta asti. Josef on puoliksi määriläinen ja asui lapsena pienessä kylässä Keski-Böömissä. Aikuistuttuaan hän meni Lontooseen London Academy of Music and Dramatic Art -draamakouluun opiskelemaan näyttelemistä.
17-vuotiaana Josef aloitti uran mallina ja työskenteli muun muassa Dieselin ja Pradan muotinäytöksissä. Myöhemmin hän lopetti mallinuransa alan epärehellisyyden ja pinnallisuuden johdosta.

Musiikkiura 2015–

Mallinuran lopetettuaan Josef siirtyi musiikin pariin. Hän työskenteli katusoittajana ja folk-kitaristina lukuisissa Euroopan kaupungeissa, kuten Oslossa, Zürichissä, Hampurissa ja Wienissä. Vuonna 2015 hän julkaisi itse ensimmäisen singlensä nimeltä "Hands Bloody". Seuraavana vuonna hän julkaisi toisen singlensä nimeltä "Free", joka pääsi Tšekin Top 20-listalle. Samana vuonna hän julkaisi kolmannen singlensä nimeltä "Believe (Hey Hey)". Vuonna 2017 Josef julkaisi neljännen singlensä nimeltä "Lie to Me". Hän vahvisti myöhemmin, että hän kilpailisi kappaleella Tšekin vuoden 2018 euroviisukarsinnoissa. 29. tammikuuta hänet julkistettiin maan viisuedustajaksi.
Volframiheksafluoridi

Ominaisuudet

Volframiheksafluoridi on siirtymämetalliyhdisteille poikkeuksellisesti väritöntä kaasua huoneenlämpötilassa. Aine on yksi tiheimmistä tunnetuista kaasuista ja ilmaan verrattuna sen tiheys on noin 13-kertainen.  Nestemäisenä volframiheksafluoridi on kellertävää ja kiinteänä valkoista. Aine on hyvin reaktiivista ja reagoi esimerkiksi veden kanssa hydrolysoituen volframihapoksi. Volframiheksafluoridi liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi dietyylieetteriin, dioksaaniin, sykloheksaaniin tai bentseeniin ja nämä liuokset ovat väriltään punaisia tai violetteja. Alkalimetallifluoridien kanssa volframiheksafluoridi reagoi muodostaen kompleksisia oktafluorovolframaatti(VI)suoloja esimerkiksi K₂[WF₈]. Volframiheksafluoridi ärsyttää voimakkaasti ihoa ja hengitysteitä ja voi aiheuttaa syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa.
Skrillex

Lapsuus/nuoruus

Moore syntyi Highland Parkissa, Los Angelesin koillispuolella. Hän ja hänen perheensä muuttivat San Franciscoon, Forest Hillssin alueelle, kun Sonny oli kaksivuotias. Moore kävi Forest Hilssissä kansakoulun. Moore ilmoittautui paikalliseen sisäoppilaitokseen, joka sijaitsi Mojaven autiomaassa ollessaan 9-vuotias. Mooren perhe muutti lopulta takaisin Pohjois-Californiaan. Mooren ollessa 12-vuotias hänen perheensä muutti jälleen Los Angelesiin. Hän joutui kuitenkin koulukiusaamisen uhriksi ollessaan 14-vuotias ja siirrettiin kotiopetukseen. Vasta 16-vuotiaana Sonnylle kerrottiin, että hänet oli adoptoitu, jonka seurauksena Moore päätti karata. Hän pakeni Georgiaan, jossa hän päätti ottaa yhteyttä From First To Last -yhtyeeseen. Hän pääsi kitaristiksi bändiin, mutta vähän ajan päästä päätyikin laulajaksi. Laulaminen ei kuitenkaan ollut hänen intohimonsa, joten hän päätti erota bändistä. Hän oli yhtyeessä vuodesta 2004 vuoteen 2007.

Sonny (2008–2010)

Erottuaan From First To Lastistä Moore alkoi luoda soolouraa ja vaihtoi tyylilajia. Mooren ensimmäinen EP-levy Gypsyhook julkaistiin vuonna 2009 Atlantic Recordsin kautta ja sen tuottivat Martin Dodd ja Moore itse. Pian tämän jälkeen Moore ryhtyi työstämään ensimmäistä albumiaan nimeltä BELLS. Tätä albumia ei kuitenkaan koskaan julkaistu virallisesti.

Skrillex (2009–)

Moore alkoi vetämään myös DJ-keikkoja Skrillex-nimellä. Skrillex-nimi oli alun perin tarkoitettu vain DJ-keikkoja varten, mutta myöhemmin hän vaihtoi taiteilijanimensä kokonaan. Ensimmäinen Skrillex-nimellä julkaistu sooloalbumi My Name Is Skrillex julkaistiin kesäkuussa 2010. Toinen albumi, Scary Monsters and Nice Sprites julkaistiin heti samana vuoden lokakuussa. Skrillexin menestys alkoikin juuri näiden albumien julkaisujen jälkeen ja hän on tehnyt lukuisia kiertueita ympäri Yhdysvaltoja ja muuta maailmaa.
Skrillex julkaisi 7. kesäkuuta 2011 albumin More Monsters and Sprites ja seuraava albumi Bangarang julkaistiin 23. joulukuuta 2011. EP-levy Leaving julkaistiin vuonna 2013. Skrillex julkaisi albuminsa Recess vuoden 2014 huhtikuussa.
Skrillex oli vuoden 2012 Grammy-gaalassa ehdolla viidessä eri kategoriassa, muun muassa Paras uusi artisti. Skrillex voitti niistä kolme: Scary Monsters and Nice Sprites palkittiin parhaana Dance/Elecronica-levytyksenä ja Skrillexin kappale Scary Monsters and Nice Sprites valittiin parhaaksi Dance-äänitteeksi. Skrillexin remix Benny Benassin kappaleesta Cinema (feat. Gary Go) valittiin parhaaksi remixatuksi äänitteeksi.
Skrillex on myös tuottanut musiikkia Diplon kanssa Jack Ü -nimellä.
Kimi Klingberg

Ura

Espoon Akilleen kasvatti Klingberg aloitti miesten pääsarjauransa Helsingin NMKY:ssä kaudella 1995–1996 mutta siirtyi syksyksi 1997 Pussihukkiin, jota hän edusti kymmenen peräkkäistä pääsarjakautta ja lopuksi vielä yhden I-divisioonakauden ajan. Klingberg saavutti Pussihukissa SM-hopeaa vuonna 2005 ja SM-pronssia vuonna 2003. Lokakuussa 2000 hänet nimettiin SM-Koriksen kuukauden pelaajaksi, ja samassa kuussa hän sai leikkaushoitoa vaatineen jalkavamman. Marraskuussa 2006 Klingberg teki 3000. pisteensä ja pelasi 300. ottelunsa miesten pääsarjassa.
Suomen miesten maajoukkueessa Klingberg pelasi vuosina 2001–2002 kahdeksan ottelua 3,3 pisteen keskiarvolla. Hän pelasi myös nuorisomaajoukkueissa.
Tammikuussa 2007 Klingberg siirtyi pelaajauransa ohella Pussihukkien apuvalmentajaksi.
Saw V

Juoni

Seth Baxter herää sidottuna heiluriansaan. Vapautuakseen hänen täytyy tuhota ”kuolemaa tuottaneet” kätensä. Hän noudattaa ohjeita, mutta siitä huolimatta heiluri katkaisee hänet kahtia.
FBI-agentti Peter Strahm löytää huoneen, jossa on Jigsaw’n, Amanda Youngin ja Lynn Denlonin ruumiit. Hän kokee Jeff Denlonin uhkana ja ampuu tämän itsepuolustukseksi. Komisario Mark Hoffman, Jigsaw’n uusi apulainen, sulkee huoneen oven, mutta Strahm löytää salaoven ja kasettinauhan, jossa Jigsaw kehottaa Strahmia perääntymään. Välittämättä varoituksesta Strahm jatkaa eteenpäin ja joutuu tainnutetuksi. Palatessaan tajuihinsa hän huomaa päänsä olevan lasilaatikossa, joka alkaa täyttyä vedellä. Pelastaakseen henkensä Strahm tekee reiän henkitorveensa kuulakärkikynällä. 
Hoffmann pelastaa Jeffin ja Lynnin tyttären ja esiintyy ainoana selviytyneenä, kunnes poliisit löytävät myös Strahmin elossa. Esimiehelleen Dan Ericksonille Strahm vakuuttaa ottavansa lomaa, mutta todellisuudessa hän epäilee Hoffmania ja aloittaa oman tutkintansa. Strahm saa selville, että Seth Baxter oli surmannut Hoffmanin siskon. Takautumassa paljastuu, että kun Hoffmann oli lavastanut Baxterin kuoleman Jigsaw-murhaksi, Jigsaw pakotti Hoffmanin ryhtymään yhteistyöhön uhkaamalla paljastaa tämän murhanneen Baxterin. Hoffmanista tuli apulainen, josta oli erityisesti poliisin viran takia suuresti hyötyä Jigsaw’lle.
Kolme naista ja kaksi miestä palaavat tajuihinsa tuntemattomassa huoneessa. He saavat tietää, että juuri heidät on tietystä syystä valittu suorittamaan testejä, joiden voittajilla on mahdollisuus päästä vapaiksi elossa. Kasettinauhuri kehottaa ”pelaajia” toimimaan ”vaistojensa vastaisesti”, mutta siitä huolimatta he alkavat kamppailla toisiaan vastaan selviytyäkseen. Viimeisessä testissä on tarkoitus luovuttaa huomattava määrä verta, ja kaksi eloonjäänyttä tajuavat, että jokainen testi oli mahdollista suorittaa yhteistyöllä ilman kuolonuhreja. Kaksikko selviytyy verenluovutuksesta vain katkaisemalla kätensä.
Jill Tuck väittää Ericksonille joutuneensa Strahmin tarkkailemaksi. Samalla Hoffmann paljastaa Ericksonille Strahmin teorian, jonka mukaan Jigsaw’lla oli kaksi apulaista. Erickson alkaa epäillä Strahmia ja jäljittää tämän puhelinsignaalin piilopaikkaan, josta hän löytää sekä Strahmin tavaroita että verenvuodatustestin eloonjääneet. Hän julistaa Strahmin uudeksi murhaajaksi. Todellisuudessa Strahmin puhelin ja tavarat olivat Hoffmanin lavastamia, ja tämä onnistuu tekemään Strahmista syyllisen.
Jäljittäessään Hoffmania Strahm löytää huoneen, jossa on lasinsiruja sisältävä lasinen arkku. Kasettinauhuri kehottaa Strahmia menemään arkkuun, mutta sen sijaan hän sulkee sen sisälle paikalle saapuvan Hoffmanin ja uskoo vanginneensa tämän. Huoneen ovi kuitenkin sulkeutuu ja arkku laskeutuu lattiatason alle turvaan samalla kun huoneen seinät lähestyvät toisiaan ja lopulta murskaavat Strahmin.
Terho Ovaska

Terho Tapio Ovaska (15. toukokuuta 1940 Suoniemi – 19. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen poliittinen pilapiirtäjä, joka käytti nimimerkkiä Terho. Ovaska työskenteli Uuden Suomen pilapiirtäjänä vuosina 1980–1991 ja Helsingin Sanomien vuosina 1991–2005. Ennen pilapiirtäjän uraa hän oli työskennellyt pitkään mainosalalla. Hänet nimitettiin Helsingin Sanomien poliittiseksi pilapiirtäjäksi, kun Kari Suomalainen erotettiin. Ovaska jäi eläkkeelle vuonna 2005.
Anders Berglund

Anders Berglund (s. 21. heinäkuuta 1948) on ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti. Hän toimi Melodifestivalenin kapellimestarina 16 kertaa ja Ruotsin kapellimestarina Eurovision laulukilpailussa 13 kertaa, vuosina 1977, 1980, 1981, 1982, 1986, 1988, 1989, 1991 (voittoesitys), 1992, 1994, 1995, 1996 ja 1998. Vuonna 1992 Ruotsin isännöidessä kilpailua hän toimi myös avaus- ja väliaikanumeroiden sekä Ruotsin lisäksi myös Jugoslavian kappaleen kapellimestarina.
Anders Berglund tuli tutuksi myös Så ska det låta -musiikkiohjelmasta, jossa hän toimi toisen joukkueen pianistina vuodesta 1997 vuoteen 2005. 
Berglund on säveltänyt musiikin myös elokuviin Två killar och en tjej, Gull-Pian, 1939 ja Nils Karlsson Pyssling sekä televisiosarjaan Peppi Pitkätossu.
Keväällä 2007 Berglund vastasi Göta Lejonilla esitetyn musikaalin Sound of Music musiikista.
Lars Kagg

Lars Kagg (1595–1661) oli ruotsalainen sotilas ja kreivi. Hän osallistui Puolan sotaan ja kolmikymmenvuotiseen sotaan. Hän sai yhdessä veljensä Nils Kaggin kanssa vapaaherrakunnaksi vuonna 1651 Tohmajärven pitäjän, josta muodostui Tohmajärven vapaaherrakunta.
Saola

Lajin löytyminen

Suuresta koostaan huolimatta saola löydettiin tieteelle vasta toukokuussa 1992. Vietnamista työskennelleet WWF:n ja Vietnamin metsäministeriön tutkijat löysivät tuolloin Vu Quangin luonnonsuojelualueelta tuntemattoman nautalajin kuolleita yksilöitä. Niitä tutkittaessa kävi ilmi, että uusi laji poikkesi rakenteeltaan huomattavasti muista nautalajeista, joten se luokiteltiin omaan sukuunsa. Myöhemmin metsästä saatiin elävänä kiinni nuori naarasyksilö. Sen jälkeen on päästy tarkkailemaan vain kymmentä lajin elävää yksilöä.
Alueen asukkaat ovat kertoneet metsästäneensä saoloita ruuakseen. Niitä on jäänyt myös muille saaliseläimille, kuten villisioille ja piikkisioille, asetettuihin ansoihin.
Samalta alueelta kuin saola löydettiin vuonna 1994 toinenkin tieteelle uusi nisäkäslaji, jättimuntjakki (Muntiacus vuquangensis). Sieltä on löytynyt myös uusia kalalajeja.
Saola onnistuttiin kuvaamaan jälleen syyskuussa 2013, kun se oli nähty edellisen kerran 1998, ja WWF:n mukaan on toiveita että laji voisi elpyä. Lajin suuruudesta ei edelleenkään ole tietoa vaan arviot vaihtelevat muutamista kymmenistä satoihin.

Koko ja ulkonäkö

Saola muistuttaa ulkonäöltään hieman Arabiassa elävää valkobeisaa, vaikkei olekaan sille läheistä sukua.  Saola kasvaa säkäkorkeudeltaan noin 80 cm korkeaksi, 150 cm pitkäksi ja voi painaa sata kiloa. Sen turkki on tummanruskea, päässä ja nilkoissa on selvärajaisia valkeita kuvioita. Kummallakin sukupuolella on suorat, teräväkärkiset ja jopa puoli metriä pitkät sarvet.

Levinneisyys ja elinympäristö

Saoloita elää vain Laosissa ja Vietnamin rajamailla Annamiittivuorilla eli Phou Luangin vuoriketjun rinteillä  400–1 000 metrin korkeudessa. Se viihtyy pienten vuoristopurojen varsilla, joilla kasvaa ikivihreää kasvillisuutta.

Elintavat

Saola on yleensä yksineläjä, tosin naaraat liikkuvat yhdessä poikastensa kanssa. Poikasia syntyy huhti-kesäkuussa yleensä yksi kerrallaan, noin kahdeksan kuukautta kestävän raskausajan päätteeksi.

Ravinto

Saolat syövät lehtiä ikivihreistä kasveista, lähinnä pensaista ja pienistä lehtipuista, kuten viikunoista. Saolojen on huomattu pitävän erityisesti sellaisista kasveista, joissa on runsaasti valkoista mahlaa.
North American Aviation

Alku

Clement Melville Keys perusti North American -yhtiön 6. joulukuuta 1928. Se perustettiin holdingyhtiöksi, joka keinotteli lentoyhtiöiden ja ilmailuteollisuusyhtiöiden osakkeilla. Vuoden 1934 lentopostilaki hajotti tällaiset kartellimaiset holding-yhtiöt. North American -yhtiöstä tuli valmistavaa teollisuutta, jota alkoi johtaa James Kindelberger, joka rekrytoitiin Douglas Aircraft Company-yhtiöstä. North American piti omistuksensa Eastern Air Lines -lentoyhtiöstä vuoteen 1938 asti.
General Motors Corporation hankki määräysvallan yhtiöön vuonna 1933 sulauttaen sen oman General Aviation-divisioonansa kanssa, mutta säilyttäen North American -nimen.

Toinen maailmansota ja Korean sota loivat suuryhtiön

Yhtiö valmisti toiseen maailmansotaan lukuisia tunnettuja lentokoneita kuten T-6 Texan -koulukone, P-51 Mustang -hävittäjä ja B-25 Mitchell -pommikone. Yhtiö valmisti Texan-koneita 17 000 kappaletta.
Korean sodassa saavutti kuuluisuutta F-86 Sabre -hävittäjä, jota myytiin Yhdysvaltain liittolaisille suuria määriä. 
F-107 ja F-108 -hävittäjälentokoneiden kehitysohjelmien keskeyttäminen 1950-luvun lopulla ja mannertenvälistä risteilyohjusta kehittäneen SM-64 Navaho-ohjelman lopettaminen olivat North American -yhtiölle pahoja taloudellisia iskuja. Tilannetta korjasi jonkin verran keskikantaman risteilyohjus AGM-28 Hound Dogin valmistus kohtuullisen suurissa määrin (yli 700 tuotantoyksilöä).
1960-luvulla yhtiö valmisti muutaman X-15 -rakettilentokoneen ja 1970-1980-luvuilla B-1 Lancerin, joka skaalattiin ylisoonisesta pommikoneesta alisooniseksi pitkän kehitystyön aikana.

NASAn päätoimittajaksi 1960-luvun alussa

Vuonna 1960 yhtiön uusi toimitusjohtaja Lee Atwood päätti keskittyä NASA:n avaruusohjelmaan. North American valmistikin Apollon komento- ja huoltomoduulit ja Saturn V -raketin toiset vaiheet S-II:t. Vuoden 1967 Apollo 1:n tulipalosta syytettiin mm. North American -yhtiötä ja maaliskuussa se sulautui Rockwell Standard -yhtiöön. Nimeksi muutettiin North American Rockwell. Vuonna 1973 yhtiö vaihtoi nimekseen Rockwell International ja lentokonedivisioonansa nimeksi North American Aircraft Operations.

Kylmän sodan lopun järjestelyissä Boeingille

Joulukuussa 1996 Rockwell Internationalin puolustus- ja avaruusdivisioonat (ml. North American Aviation ja Rocketdyne) myytiin Boeingille, joka yhdisti niiden tuotteen omaansa Integrated Defense Systems -divisioonaan. Boing  myi Rocketdynen edelleen UTC Pratt & Whitneylle vuonna 2005.
Octavia E. Butler

Henkilöhistoria

Octavia Butler syntyi 22. kesäkuuta 1947 Kalifornian Pasadenassa. Hänen isänsä, kengänkiillottaja Laurice, kuoli Butlerin ollessa vasta pieni lapsi, ja hänen äitinsä työskenteli sisäkkönä elättääkseen sekä tyttärensä että tämän isoäidin. Perhe eli etnisesti monimuotoisessa naapurustossa eikä Butler koskaan kokenut rotuerottelun ankarimpia puolia. Monet Butlerin lapsuusmuistoista olivat itse asiassa tarinoita, joita hänen äitinsä ja isoäitinsä kertoivat hänelle.
Butler oli hyvin ujo kouluympäristössä ja omien sanojensa mukaan haaveilija. Nämä tekijät yhdessä hänen lukihäiriönsä kanssa vaikeuttivat hänen koulunkäyntiään huomattavasti. Hän kuitenkin päihitti lukihäiriönsä ja alkoi kirjoittaa 10-vuotiaana paetakseen sekä yksinäisyyttään että tylsyyttä. Hänen kiinnostuksensa tieteiskirjallisuuteen heräsi hänen ollessaan 12-vuotias.
Ystävät ovat myöhemmin kuvailleet Butleria hyvin huumorintajuiseksi naiseksi, joka tarkkaili mielellään ihmisluontoa. Itse Butler on sanonut: ”Olen 53-vuotias kirjailija, joka muistaa olleensa 10-vuotias kirjailija ja odottaa olevansa joku päivä 80-vuotias kirjailija. Olen myös epäsosiaalinen – erakko Seattlen keskellä – koska haluan, pessimisti jos en pidä varaani, feministi, musta, entinen baptisti, ja ristiriitainen yhdistelmä kunnianhimoa, laiskuutta, epävarmuutta, varmuutta ja määrätietoisuutta.”
Butler valmistui vuonna 1968 Pasadena Cityn collegen taidepuolelta, josta hän siirtyi California State Universityyn ja University of Californiaan Los Angelesiin. Kouluaikoinaan hänellä oli monia sekalaisia työpaikkoja, ja hän vietti aikaa seuraamalla miten biologian, fysiikan ja genetiikan tutkiminen edistyi.
Butlerin ensimmäinen tarina Crossover ilmestyi vuonna 1971 Clarion-antologiassa, mutta seuraavan viiden vuoden aikana hänen onnistui myydä vain yksi tarina. Hänen varsinainen kirjailijan uransa alkoi vuonna 1976 Patternist-sarjan ensimmäisen osan myötä. Butler on voittanut useita palkintoja uransa aikana ja oli ensimmäinen tieteiskirjailija, joka sai MacArthur-säätiön Genius-apurahan vuonna 1995.
Butler kuoli 24. helmikuuta 2006 kaaduttuaan ja lyötyään päänsä jalkakäytävään kotinsa edustalla Seattlessa tai saatuaan sydänkohtauksen. 
Carl Brandon Society perusti Butlerin muistoksi stipendirahaston, joista ensimmäiset jaettiin vuonna 2007. Vuosittaisen apurahan tarkoituksena on mahdollistaa värillisten kirjoittajien osallistuminen siihen Clarionin työpajaan, jossa Butlerkin aikoinaan oli.
Lars Hedegaard

Lars Hedegaard (s. 19. syyskuuta 1942) on tanskalainen historioitsija, toimittaja ja kirjailija. Hedegaard on tullut tunnetuksi islamin kriitikkona, joka on käyttänyt voimakkaita sanankäänteitä.
Hän on alun perin toiminut historioitsijana ja lukion opettajana. Hän oli yksi Fundamental historie -perushistoriateoksen kirjoittajista ja toimitti 1980-luvulla yhden Hvem Hvad Hvor ("Mitä, missä, milloin") -vuositeoksen. Vuodesta 1982 hän oli Tanskan sosialistisen työväenpuolueen jäsen ja identifioitui marxilaiseksi.
Lars Hedegaard oli perustamassa tanskalaista islamia kritisoivaa sananvapausjärjestöä International Free Press Societya.

Vihapuheoikeudenkäynti

Vuonna 2011 Hedegaard sai syytteen vihapuheesta sen jälkeen kun hänen kommenttinsa, jossa sanottiin tyttöjen tulevan muslimi-isien raiskaamiksi, julkaistiin Internetissä. Hedegaard kertoi, ettei tarkoittanut kaikkien muslimien tekevän niin ja että kommentti oli irrotettu kontekstistaan. Hänet tuomittiin alimmalla oikeusasteella 5 000 tanskan kruunun sakkoihin, mutta tuomio kumottiin Tanskan korkeimmassa oikeudessa ja Hedegaard vapautettiin syytteestä.

Murhayritys

Lars Hedegaard joutui 5. helmikuuta 2013 murhayrityksen kohteeksi Frederiksbergin kodissaan. Noin 25-vuotias vierasmaalaisen näköinen mies oli tekeytynyt postinjakajaksi, joka oli tuomassa pakettia. Kun Hedegaard avasi oven, mies yritti ampua häntä pistoolilla päähän, mutta luoti meni ohi. Ennen kuin mies ehti ladata aseensa uudestaan, Hedegaard sai taltutettua tämän. Ampuja pakeni paikalta.
Tanskan pääministeri Helle Thorning-Schmidt tuomitsi iskun ja totesi tilanteen olevan vielä vakavampi, jos motiivina oli Hedegaardin sananvapauden estäminen.