google/wiki40b huggingface dataset:
Abbey Road Studios

Abbey Road Studios on äänitysstudio, joka sijaitsee Abbey Roadilla Lontoossa ja jonka omistaa levy-yhtiö EMI.
Studio perustettiin vuonna 1931 nimellä EMI Recording Studio, ja ennen sotia siellä levyttivät Herbert von Karajan, Fred Astaire ja Glenn Miller. Ensimmäinen siellä levyttänyt popmuusikko oli Cliff Richard. George Martin, josta tuli The Beatlesin tuottaja, alkoi käyttää studiota 1950-luvulla, ja lähes kaikki Beatlesin levyt äänitettiin siellä. Abbey Road -albumin kansikuvassa yhtyeen jäsenet kävelevät studion läheisen suojatien yli. Sen jälkeen monet muut yhtyeet ovat käyttäneet studiota, kuten Pink Floyd, Radiohead ja Blur.
Nykyään studion tuloista suuri osa tulee elokuvamusiikista. Se on yksi harvoista studioista, joihin mahtuu kokonainen sinfoniaorkesteri. Esimerkiksi Kadonneen aarteen metsästäjät, Taru sormusten herrasta ja Harry Potter -elokuvat on äänitetty Abbey Roadilla.
Vuonna 2010 EMI suunnitteli studion myymistä velkojensa peittämiseksi, ja uusi omistaja olisi voinut purkaa sen. Britannian hallitus julisti kuitenkin studion suojelukohteeksi.
New Providence

Historia

Vaikka ensimmäiset eurooppalaiset Bahamasaarilla olivat Bermudalta kotoisin olevia suolankerääjiä, jotka asuttivat Grand Turkin ja Inaguan saaret vuoden 1670 jälkeen, ensimmäinen pysyvä asutus perustettiin Eleutheran saarelle ja tämän jälkeen New Providencen saarelle. New Providencen valintaa satamakaupungin paikaksi puolsivat Karibianmeren suojaisimmat luonnonsatamat.
Sataman ja Floridansalmen läheisyyden vuoksi New Providencesta tuli Espanjan kultalaivoja vaanivien merirosvojen pesäpaikka. Merirosvouden huippukausi oli 1715–1725, jonka jälkeen brittihallinto perusti siirtokunnan ja armeijan tukikohdan läheisen Nassaun kaupunkiin New Providencen edustalle.
Yhdysvaltain vapaussodan jälkeen useita tuhansia toryjä orjineen muutti New Providenceen ja lähisaarille, toivoen voivansa jatkaa plantaasiviljelyä. Yritys oli tuhoontuomittu saarten ohuen päällyskerroksen ja vähäisten sateiden vuoksi, ja 1800-luvun alussa Bahamasaarista oli tullut lähes asumaton saaristo. Suolankeräys jatkui kuten ennenkin, hylynryöstö oli kenties saariston kannattavin ammatti, mutta New Providence oli saariston ainoa edes jotenkuten menestyvä saari suuren brittiläisen varuskunnan vuoksi. 1800-luvun kuluessa linnoitukset alkoivat kuitenkin rapautua, ja ne hylättiin vuoteen 1850 mennessä. New Providencen taloudelle parasta aikaa oli Yhdysvaltain sisällissota sekä kieltolain vuodet 1900-luvun alkupuoliskolla, jolloin saari toimi salakuljettajien pesäpaikkana.
Vuodesta 1960 lähtien New Providencesta on tullut amerikkalaisten suosima lomakohde lukuisine turistirysineen. Satamaa on syvennetty suurille risteilyaluksille soveltuvaksi. Saarella on myös useita uhkapelikohteita. Kaksi kolmasosaa Bahaman 300 000 asukkaasta asuu New Providencen saarella.

Liikenne

Lynden Pindlingin kansainvälinen lentoasema sijaitsee saarella.
HMS Lynx (F27)

Valmistus

Alus tilattiin 28. kesäkuuta 1951 vuoden 1951 laivasto-ohjelman mukaisesti John Brown and Companyltä Clydebankistä tilausnumerolla FA02. Sen köli laskettiin 13. elokuuta 1953 telakkanumerolla 679 ja alus laskettiin vesille 12. tammikuuta 1955. Alus valmistui 14. maaliskuuta 1957.
Robin Jarvis

Robin Jarvis (s. 1963 Liverpool) on englantilainen kirjailija. Jarvis aloitti kirjailijanuransa Deptfordin hiirten seikkailuja -sarjalla (1989–1990). Kirjoissa hiiriyhteisö kamppailee pimeyden voimia vastaan. Noitametsän okapeikot (1999) kertoo pienestä menninkäislajista ihminkäisistä. Heidän vastapelurinaan on julma kuningatar Rhiannon ja hänen okapeikkonsa. Kuolontuoksu (2001) on sekä tieteiskirjallisuutta että fantasiakirjallisuutta ja esittelee varsin erikoisen maailman.
Hän sai Smarties book prizen vuonna 1989.
Saul Steinberg

Saul Steinberg (15. kesäkuuta 1914 – 12. toukokuuta 1999) oli yhdysvaltalainen romanialaissyntyinen pilapiirtäjä. Hän oli tyylillisesti hyvin hienostunut, ideoiltaan yllättävä piirtäjä ja kuvasi usein hullunkurisesti ihmisten tapoja.
Melvyn Douglas

Melvyn Edouard Hesselberg (5. huhtikuuta 1901 Macon, Georgia – 4. elokuuta 1981 New York), tunnetaan paremmin nimellä Melvyn Douglas, oli yhdysvaltalainen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä. Hän sai urallaan kunkin alan arvostetuimman palkinnon, eli Oscarin (kahdesti), Emmyn ja Tonyn.

Ura

Douglas teki pitkän uran valkokankaalla, televisiossa ja teatterissa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1928 Broadwayllä William Mackin näytelmässä A Free Soul, joka menestyi suhteellisen hyvin. Parin heikomman näytelmän jälkeen Douglas näytteli 232 kertaa esitetyssä näytelmässä Tonight or Never, jota tehdessä hän tapasi myös toisen vaimonsa näyttelijä Helen Gahaganin.
Ensimmäisen kerran Douglas nähtiin elokuvissa 1930-luvulla. Hän esiintyi muun muassa kolmesti Greta Garbon kanssa elokuvissa Sinun tahtosi mukaan, Ninotchka ja Kaksoset.
Toisen maailmansodan aikana Douglas toimi ensin siviilipuolustustoimistossa ja sitten Yhdysvaltain maavoimissa. Sodan jälkeen hän palasi sekä valkokankaalle että teatteriin. Hän otti jatkossa kypsempiä rooleja, kuten elokuvassa Sekamelskahuvila. Douglasin saatua lisää ikää hän teki monia mainittavia isärooleja elokuvissa Sodassa ja rakkaudessa, Hud – lännen kapinallinen, josta hän sai myös ensimmäisen Oscarinsa, Valtapeli ja I Never Sang for My Father, josta hän oli Oscar-ehdokkaana. Vuonna 1959 Douglas esiintyi ensimmäistä kertaa Broadwayllä musikaalissa (Juno). Toisen Oscarinsa hän sai 1970-luvun lopulla elokuvasta Tervetuloa, Mr. Chance!. Tony-palkinnon Douglas sai roolistaan näytelmässä The Best Man ja Emmyn CBS Playhousen osasta Do Not Go Gentle into That Good Night.
Broadwayllä Douglas esiintyi viimeisen kerran 1960-luvun lopulla näytelmässä Spofford. Hänen viimeinen suurehko elokuvaroolinsa oli vuoden 1981 elokuva Kummitusjuttu, jossa esiintyivät myös viimeistä kertaa valkokankaalla Fred Astaire ja Douglas Fairbanks Jr. Douglasilla on kaksi tähteä Walk of Famella elokuva- ja televisioansioistaan.

Yksityiselämä

Douglas oli kahdesti naimisissa. Rosalind Hightowerin kanssa hän sai kaksi lasta. Toisen kerran Douglas meni naimisiin vuonna 1931 näyttelijä/poliitikko Helen Gahaganin kanssa. Pari oli yhdessä lähes 50 vuotta ja heidät erotti vasta Gahaganin kuolema. He saivat yhteensä kaksi lasta.
Douglas kuoli vuonna 1981 New Yorkissa keuhkokuumeeseen ja sydänsairauden jälkitauteihin.
Mikkelin lentoasema

Historia

Lentokentän suunnittelu aloitettiin vuonna 1932, ja lentokenttä rakennettiin 1930-luvun puolivälissä. Ensimmäinen lentokone laskeutui kentälle vuonna 1936. Lentoasema peruskorjattiin vuosina 1986–1987 kohonneiden matkustajamäärien takia, mutta 1990-luvulla lentoaseman käyttö laski huomattavasti ja Finnair lopetti lennot Mikkeliin vuonna 2000. Liikennöitsijänä toimi 1990-luvulla muun muassa Air Botnia.

Lentoyhtiöt ja kohteet

Nykyisin puolustusvoimat operoi Mikkelin lentoasemalle säännöllisesti. Mikkelin lentoasema palvelee myös tilauslentoja, HOSP-operaatioita, ja lentokoulutusorganisaatioita. Vuonna 2017 Lentokoulu Pirkanmaa Oy aloitti lentokoulutustoiminnan Mikkelin lentoasemalla.
Sideswipe

The Transformers

Sideswipe ja hänen kaksoisveljensä Sunstreaker kuuluivat Arkin miehistöön, kun tämä teki pakkolaskun Maahan. Sideswipen ja Sunstreakerin robottikehot ovat erilaiset, mutta heillä on molemmilla samanlaiset ajoneuvomuodot.

Transformers: Armada

Sideswipe on nuori Autobotti, joka ihaili kovasti Blurria ja myöhemmin myös Hot Shotia, koska tämä pelasti hänet Wheeljackin ansasta. Sideswipe alkoi sitä myötä myös kutsua Hot Shotia 'veljekseen'.

Transformers: Kaatuneiden kosto

Transformers: Kaatuneiden kostossa Sideswipe on taistelemiseen syntynyt Autobotti. Hän käyttää asenaan kahta Cybertranium-miekkaa ja niskaan asennettua konekivääriä. Sideswipe muuntautuu vuoden 2009 Chevrolet Corvette Stingray -konseptiautoksi.
Sideswipen äänenä elokuvassa on André Sogliuzzo.

Revenge of the Fallen -videopeli

Sideswipe on saatavilla pelihahmoksi Transformers: Revenge of the Fallen -pelin Xbox 360- ja PlayStation 3-versioille erään ladattavan lisäsisällön kautta. Sideswipe käyttää pulssipistooleja ja läheisyysmiinoja. Erikoiskykynä hänellä on teräisku, kybertraniummiekoilla tehtävä isku, joka aiheuttaa suurta vahinkoa.

Transformers: Kuun pimeä puoli

Sideswipe muuntautuukin elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli Corvette Stingrayn Convertible-versioksi. Hän on myös ainoa, jolla ei ollut samaa ääninäyttelijää kuin edellisissä elokuvissa. André Sogliuzzon sijaan Sideswipen äänen tähän elokuvaan on tehnyt James Remar.

War for Cybertron

Videopelissä Transformers: War for Cybertron Sideswipe on Optimus Primen ja Bumblebeen pelattava hahmo Autobottikamppanjan toisessa tasossa, jossa he soluttautuvat Decepticonien tukikohtaan, Kaoniin, vapauttaakseen vangitun Zeta Primen.

Robots in Disguise

Sideswipe esiintyy yhtenä Autobottipäähenkilöistä vuoden 2015 sarjassa Transformers: Robots in Disguise, joka on jatkoa Transformers: Primelle. Sideswipen äänenä sarjassa on Darren Criss.
Sideswipe oli alun perin sääntöjä rikkova nuori Autobotti, jonka kanssa katuja partioivat Bumblebee ja Strongarm joutuivat usein hankaluuksiin. Kun Bumblebee lähti Maahan Optimus Primelta tulleen näyn kautta, Sideswipe ja Strongarm tulivat mukaan vasten tämän tahtoa. He päätyivät tekemään yhteistyötä vanginvartija Fixitin sekä entisen vangin, Grimlockin, kanssa pysäyttääkseen pakkolaskun tehneestä Alchemor-auksesta paenneet Decepticon-vangit.

Rescue Bots

Sideswipe esiintyi Transformers: Rescue Bots -sarjan yhdessä neljännen kauden jaksossa, jossa hän yritti vangita Cyclone Mini-Conin nimeltä Bounce. Hän sai siinä apua Rescue Boteilta.
Irene Grandi

Irene Grandi (s. 6. joulukuuta 1969, Firenze) on italialainen laulaja. 
Grandi syntyi Firenzessä ja osallistui vuoden 1994 San Remon musiikkifestivaaliin kappaleella "Fuori". Hänen ensimmäinen albuminsa oli Irene Grandi, jonka materiaalia olivat hänen lisäkseen työstäneet Eros Ramazzotti ja Jovanotti. Hänen toinen albuminsa ilmestyi vuonna 1995.
Irene Grandi esiintyi Rooman Live 8 -konsertissa heinäkuussa 2005. Hän osallistui myös San Remon musiikkifestivaaliin 2000 ja lauloi Hector Zazoun levyllä Strong Currents (2003).
HMS Saga (P257)

Palvelus

Alus kolaroi 10. helmikuuta 1946 Kanaalissa troolari Girl Lenan kanssa. Onnettomuudessa troolari upposi. Alus myytiin 1948 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Náutilo.
Budžak

Budžak (ukr. Буджак, Budžak, romaniaksi Bugeac) on historiallinen alue Bessarabian eteläosassa, Mustanmeren rannalla. Valtiollisesti alue kuuluu nykyisin suurimmaksi osaksi Ukrainaan ja siellä Odessan alueeseen, mutta historiallisesti se on ollut osa Moldavian ruhtinaskuntaa. Ukrainan yhteyteen alue tuli vasta toisen maailmansodan yhteydessä, kun se Molotov–Ribbentrop-sopimuksen nojalla joutui Neuvostoliiton etupiiriin ja liitettiin 1940 Romaniasta Ukrainan neuvostotasavaltaan.
Alueen nimi tulee tataarin ja turkin kielistä, joissa sana Bucak merkitsee kulmaa tai kolmiota. Nimi viittaa alueen kolmiomaiseen muotoon, jonka kulmina toimivat Akkermanin, Ismailin ja Benderin kaupungit.
Ukrainassa vuonna 2001 suoritetun väestönlaskennan mukaan Budžakissa on 617 200 asukasta, joista 40 % ukrainalaisia, 21 % bulgaareja, 20 % venäläisiä ja 13 % moldovalaisia (romanialaisia).
Paimionlahti

Paimionlahti on Saaristomerellä Varsinais-Suomessa Paimiossa sijaitseva kapea, pitkä ja syvälle sisämaahan ulottuva merenlahti. Lahden aivan uloimmat osat kuuluvat Kaarinaan ja Sauvoon. Paimionlahteen laskeva Paimionjoki on Saaristomereen laskevista joista suurin sekä valuma-alueeltaan että virtaamaltaan. Lahden perukka eli pohjoisosa johon Paimionjoki laskee on Natura-aluetta 221 hehtaarin laajuudelta ja se kuuluu siihen lintudirektiivin mukaisena linnuston erityissuojelualueena. Valtakunnallisen lintuvesien suojeluohjelmassa Paimionlahti on luokiteltu kansainvälisesti arvokkaaksi kohteeksi.
Paimionlahti on ruovikoitunut, mutta umpeenkasvavia rantaniittyjä löytyy vielä. Lahtea ympäröivät metsäsaarekkeet ja laajat pellot. Lahdella on runsas pesimälinnusto ja se on tärkeä muuttoaikainen levähdysalue.

Linnusto

Linnuille Paimionlahti on erittäin tärkeä muuttoaikainen levähdysalue ja pesimäpaikka. Lahdenperukka kuuluu lintuvesien suojeluohjelmaan. Lahden itä- sekä pohjoisrannalla sijaitsee lintutorni. Toukokuun alussa pidettävässä Tornien taistossa Paimionlahden lintutornista on havaittu 56–85 lajia päivän aikana.
Pesimälajeja on yli 30, joista yleisimmät ovat sinisorsa, silkkiuikku, telkkä, tavi, haapana ja lapasorsa. Alueella pesii myös harmaa- ja kaulushaikaroita sekä kyhmyjoutsenia ja kurkia. Laajoissa ruovikkoalueissa pesivät muun muassa ruoko-, ryti- ja rastaskerttunen sekä naurulokki, luhtakana, luhtahuitti ja viiksitimali.
Lahdella ruokailee muuttoaikoina runsaasti vesilintuja kuten isokoskeloita, jouhisorsia, punasotkia, uiveloita ja lapasorsia. Myös hanhia voi nähdä satoja yksilöitä kerralla. Lahdella saalistavat petolinnuista muun muassa nuoli-, tuuli- ja ampuhaukka.
Huvitus (omena)

Huvitus on tarhaomenapuun perinteinen lajike, jolla on Suomessa pitkä historia.
Huvitus on aikainen kesälajike sekä herkku- ja soseomena, mutta hieman altis omenaruvelle. Aikaisin kevätkesällä kukkivana se on hyvä pölyttäjä. Sato kypsyy elokuussa ja se on satoisa. Kypsyvä hedelmä säilyy pari viikkoa.

Historia

Huvitus-lajike on peräisin Huvituksen puutarhatilalta Yläneeltä, jonka C.R. Sahlberg perusti 1800-luvulla. Paikallisen muistitiedon mukaan torppari Juho Korpela kylvi vuonna 1895 omaan pihaansa ulkomaisen omenan siemeniä, jotka hän oli ottanut Huvituksen omenatarhasta. Siemenistä kasvoi emopuu, josta kaikki Huvitukset periytyvät. Satoisaksi ja hyväksi omenaksi havaittu lajike levisi nopeasti Yläneen lähistölle. Lajike levisi laajemmalle, kun kansakoulun opetustaulujen kuvittaja Vihtori Ylinen sai vartteita Korpelan torpan omenapuusta, ja alkoi viljellä sitä omassa omenapuutarhassaan. Hän lähetti Lepaalle jalonnusoksia, ja ensimmäinen Huvitus istutettiin Lepaalle vuonna 1935. Maatalouskoelaitoksen puutarhaosastolle Piikkiön Yltöisiin Huvitus tuli luultavasti 1940-luvun alussa. Siellä Huvitus otettiin vuonna 1958 aloitettuun omenanjalostusohjelmaan, jossa pyrittiin yhdistämään suomalaisten lajikkeiden talvenkestävyys ja ulkomaisten lajikkeiden hedelmän laatu. Jalostusohjelman tuloksena nimettiin 16 uutta omenalajiketta, joista 11 lajikkeen toinen risteytysvanhempi on Huvitus.
Anna-Leena Siikala

Arja Anna-Leena Siikala (ent. Kuusi, o.s. Aarnisalo; 1. tammikuuta 1943 Helsinki – 27. helmikuuta 2016 Espoo) oli suomalainen Helsingin yliopiston folkloristiikan professori emerita, jonka erikoisaloja olivat kansanusko, mytologia ja šamanismi sekä suullinen kerronta ja traditioprosessit.

Koulutus ja ura

Anna-Leena Siikala valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1968, lisensiaatiksi vuonna 1970 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1978. Hän toimi Helsingin yliopiston folkloristiikan professorina vuodet 1995–2007; lisäksi Siikala on hoitanut professuureja Turussa, Joensuussa ja hetken aikaa myös Hampurissa. Siikala teki kenttätöitä Suomessa, Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen, udmurttien, komien ja Siperian hantien, keskuudessa sekä Polynesiassa Cookinsaarilla.
Hänellä oli tieteellinen pätevyys folkloristiikan lisäksi myös kulttuuriantropologiassa ja uskontotieteessä.
Siikalan tärkeimpiin tutkimusprojekteihin kuuluvat Myth, history, society: Ethnic/National Traditions in the Age of Globalization (1999–2004) ja The Other Russia. Cultural Multiplicity in the Making (2004–2007). Yhdessä Mihály Hoppálin ja Vladimir Napolskin kanssa hän johti suomalais-ugrilaisten kansojen mytologioita käsittelevän teossarjan Encyclopaedia of Uralic Mythologies toimitustyötä. 
Siikala valittiin vuonna 2009 tieteen akateemikoksi.

Tieteelliset julkaisut

Anna-Leena Siikala tuotti urallaan yli 230 julkaisua. Siikalan teos Suomalainen šamanismi (1992) esittelee monipuolisesti suomalaista šamanismia ja sen takana olevaa ajatusmaailmaa. Itämerensuomalaisten mytologia (2012) perustuu Siikalan aiempiin julkaisuihin ja elämäntyöhön suomalais-ugrilaisten kansojen parissa, ja se on ensimmäinen laaja Suomen ja lähialueiden mytologian yleisesitys 1960-luvun jälkeen. Teos voitti Vuoden tiedekirja -palkinnon 2013.
336 (albumi)

336 on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen AFIn yhdestoista EP, joka julkaistiin ainoastaan 10-tuumaisena kuvavinyylinä. Levyn tuottajana toimi Dremworks Records ja sitä myi yksinoikeudella Hot Topic. Levy sisälsi 2 uutta kappaletta, "Now The World" ja "Reivers Music". Levylla ei ole "virallista" nimeä, mutta fanit tuntevat sen nimellä "336". Levystä tehtiin ainoastaan 5 000 kopiota.

Etsaukset

Levyyn on kirjoitettu etsaamalla "NOTHING FROM NOWHERE" ja toiselle puolelle "I'M NO ONE AT ALL", kummatkin ovat lyriikoita Sing The Sorrowin "Miseria Cantaresta".
Kadri-Ann Sumera

Kadri-Ann Sumera (s. 1977) on virolainen pianisti. Hän on toiminut solistina, kamarimuusikkona ja säestäjänä, jonka laaja ohjelmisto on ulottunut barokkimusiikista nykyohjelmistoon.
Sumera opiskeli Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa ja Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistossa. Hänen opettajinaan toimivat Merike Bürger, Ülle Sisa, Maigi Pakri, Peep Lassmann ja Arbo Valdma. Hän suoritti opintoja myös Internationale Ensemble Modern Akademiessa Frankfurtissa. Hän perusti Tartu New Music Ensemblen ja on johtanut Viron ammattimuusikoiden yhdistystä. Hän on myös työskennellyt toimittajana Klassikaraadiossa. 
Sumera on kantaesittänyt hänelle sävellettyjä teoksia, joihin ovat kuuluneet Märt-Matis Lillin pianokonsertto ja Nicolas Gilbertin A rebours. Hän on myös esiintynyt monissa Viron-ensiesityksissä 1900-luvun merkittävistä teoksista; Karlheinz Stockhausenin teoksen Mantra kahdelle pianolle ja elektroniikalle hän tulkitsi Sabine Simonin ja Hendrik Manookin kanssa, Olivier Messiaenin teoksen Harawi sopraanolle ja pianolle Kai Kallastun kanssa sekä John Cagen teoksen Dances for two prepared pianos Hanna Heinmaan kanssa. Sumera on osallistunut multimediaesityksiin. Hän on esiintynyt muiden muassa Viron kansallisen sinfoniaorkesterin, Sinfonietta Dresdenin ja Pärnun kaupunginorkesterin solistina. Hän on levyttänyt paljon.
Sumeran ohjelmistossa tärkeä asema on ollut virolaisella pianomusiikilla, kuten hänen isänsä Lepo Sumeran teoksilla.
Sumera on opettanut Tallinnan Georg Ots -musiikkikoulussa ja Tarton Heino Eller -musiikkiopistossa. Hän on myös työskennellyt Darmstadtin Akademie für Tonkunstissa. Hänen harrastuksensa on kajakkimelonta, jonka merkeissä hän on tehnyt matkoja muun muassa Malawiin ja Grönlantiin.
Stara

Stara (rakentamispalvelu) on Helsingin kaupungin liikelaitos, joka huolehtii kaupungin kaduista, puistoista, rakennuksista ja luonnonmukaisista alueista sekä hoitaa kaupungin teknisiä hankintoja ja logistiikkaa.

Staran toiminta

Stara aloitti toimintansa vuoden 2009 alussa nimellä Helsingin kaupungin rakentamispalvelu. Vuoden 2010 alusta nimi on ollut Stara. Nuoren viraston juuret ulottuivat kuitenkin vuonna 1878 perustettuun Helsingin rakennuskonttoriin. Stara perustettiin tuottamaan rakennusalan, ympäristönhoidon ja logistiikan palveluja ensisijaisesti Helsingin kaupungin tarpeisiin.
Stara oli tuottajavirasto, joka sai tilauksensa eri kaupungin virastoilta ja osin myös kaupungin ulkopuolisilta tahoilta. Suurimmat asiakkaat olivat rakennusvirasto ja kiinteistövirasto. Staran toimitusjohtaja on Timo Martiskainen ja sen toimintaa valvoo johtokunta (vuoteen 2017 asti teknisen palvelun lautakunta). Tämä lautakunta on luottamuselin, joka ohjaa ja valvoo muun muassa Staran toimintaa. Vuonna 2017 kaupungin oraganisaatiomuutoksessa Starasta luotiin liikelaitos. Sen suurin asiakas on jatkossa Helsingin kaupungin Kaupunkiympäristön toimiala.
Staran työntekijät huolehtivat pääkaupungista noin 1 400, kesäisin liki 2 000, ammattilaisen voimin. Vuonna 2015 viraston liikevaihto oli noin 220 miljoonaa euroa.
Teke-Kukuyan kieli

Vokaalit

Kukuyan 5 vokaalia on /i e~ɛ a o~ɔ u/. Ne voivat olla joko lyhyitä tai pitkiä; muita vokaalisarjoja (ks. diftongeja) ei ole. /u/ äännetään [y] ympäristössä /ɲuni/ ([ɲyni]) ja myös ennen [j] -äännettä tai toista [y]:tä, kuten kielen nimessä kukuya [kýkçȳā].
Ernest Acker

Ernest Acker (28. elokuuta 1852 Bryssel - 12. kesäkuuta 1912) oli belgialainen arkkitehti.
Hänen mukaansa on nimetty 1922 perustettu Belgian kuninkaallisen akatemian arkkitehtuuripalkinto Prix Ernest Acker d'Architecture, jonka ovat saaneet muun muassa Ryo Inagaki (2003) ja Frank Verplanken (1985).
Christoph Brandner

Ennen Pohjois-Amerikkaa

Brandner pelasi Itävallassa vuosina 1990–2000, edustaen maansa pääsarjassa pelanneita Kapfenbergeria sekä Klagenfurteria. Kaudella 2000–2001 Brandner pelasi Saksan pääsarjassa, DEL-liigassa. DEL-liigassa Brandner edusti Krefeld Pinguinea kolmen kauden ajan.

Pohjois-Amerikassa

NHL-seura Minnesota Wild varasi Brandnerin vuoden 2002 varaustilaisuudessa numerolla 237. Kaudeksi 2003–2004 siirtyikin Pohjois-Amerikkaan Wildin organisaatioon. Brandner pelasi Wildin farmiseurassa, AHL:ssä pelaavassa Houston Aerosissa. NHL-debyyttinsä hän teki 8. lokakuuta 2003 vierasottelussa Chicago Blackhawksia vastaan. Ensimmäisen maalinsa Brandner teki uransa kolmannessa NHL-ottelussa San Jose Sharksia vastaan.

Paluu Eurooppaan

Brandner pelasi Pohjois-Amerikassa vielä kaudella 2004–2005, mutta ainoastaan farmiseura Houstonissa. Seuraavaksi kaudeksi Brandner palasikin Eurooppaan ja pelasi kauden Elitserienissä, edustaen Södertälje SK:ta.
Vuosina 2006–2008 Brandner pelasi jälleen Saksassa, edustaen Hamburg Freezersia. Uransa lopun, vuodet 2008–2012, Brandner pelasi Itävallassa Klagenfurterin joukkueessa.
Brandner pelasi urallaan Itävallan pääsarjassa 397 ottelua, Saksan DEL-liigassa 253 ottelua ja edusti Itävaltaa yhteensä 56:ssa A-maaottelussa. Brandner voitti urallaan kerran Saksan mestaruuden (kaudella 2002–2003) sekä kolmesti Itävallan mestaruuden (1999–2001 ja 2008–2009).
Škėvonys

Škėvonys on kylä Birštonasin kunnassa, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 95 asukasta.
Veren häät (elokuva)

Juoni

Lorcan näytelmän tarina kertoo kahdesta keskenään riidoissa olevasta suvusta. Toisen suvun viimeinen miesperillinen rakastuu tyttöön, jonka tiedetään seurustelleen Leonardon, vihollissuvun ainoan miehen kanssa, joka ei ole vankilassa. Vastoin parempaa tietoaan sulhasen äiti antaa luvan heidän avioliitolleen. Häiden aattona tyttö kuitenkin antautuu Leonardolle, joka on kaiken lisäksi naimisissa. Hääpäivänä he pakenevat yhdessä metsään, josta sulhanen ystävineen heitä etsii. Leonardo ja sulhanen surmaavat toinen toisensa. Morsian palaa sulhasen äidin luo, ja alkaa heidän välisensä välienselvittely.
Kaukametsän opisto

Kaukametsän opisto on Kajaanissa toimiva kansalaisopisto. Sen toiminta alkoi syksyllä 1971. Kajaanin maalaiskuntaan perustetusta opistosta tuli Kajaanin kaupungin kansalaisopisto kuntaliitoksen yhteydessä 1977. Opisto siirtyi nykyisiin tiloihin Kaukametsään vuonna 1987, jolloin opisto sai nimekseen Kaukametsän opisto. Rehtorina toimii nykyisin Eila Parviainen. Toimintavuonna 2010 toteutettiin yhteensä 20 777 tuntia opetusta, josta valtionosuustuntien määrä oli 15 631, joka on 394 tuntia edellisvuotta enemmän. Opiskelijoiden määrä oli 7 526. Edellisvuoteen verrattuna nousua oli 1373.

Opiston toimialue ja perustehtävä

Opetusta järjestetään Kaukametsän lisäksi noin 50 eri paikassa lähiöissä ja haja-asutusalueella Kajaanissa. Kaukametsän opisto ilmoittaa tavoitteikseen tukea kaikkien väestö- ja ikäryhmien elinikäistä oppimista sekä edistää sivistyksellistä ja taloudellista hyvinvointia.
Heinz Schiller

Heinz Schiller (25. tammikuuta 1930 - 26. maaliskuuta 2007) oli sveitsiläinen F1 kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1 osakilpailuun kaudella 1962, Saksan GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa eikä saavuttanut pisteitä. Hän ajoi myös MM-sarjaan kuulumattomissa kilpailuissa ollen kahdeksas Brysselin GP:ssä, yhdeksäs Paun GP:ssä ja seitsemäs Belgian GP:ssä 1962. Hän oli vuoden 1963 Paun GP:ssä kolmas ja kymmenes vuoden 1964 Le Mansin 24 tunnin ajossa yhdessä Gerhard Kochin kanssa.