google/wiki40b huggingface dataset:
Potpuri

Potpuri (ransk. pot pourri) eli sävelmäkooste tai sävelmäketju, on musiikillinen termi, joka tarkoittaa musiikkiesitystä eli laulua, joka koostuu lyhyin välikkein yhteenliitetyistä suosittujen laulujen osista.

Potpurin käyttö

Useimmiten potpuria käytetään yhtyeitten tai artistien konserteissa, kun useista kappaleista halutaan soittaa vain osa ja tiivistää esiintymistä yhdistelemällä kaikille tuttuja lauluja tiiviiksi ketjuksi. Levytyksissä potpuri on varsin harvinainen, jos mukaan ei lasketa konserteissa tallennettuja äänitteitä eli live-levyjä. Eräs tunnetuimmista lienee Elvis Presleyn An American Trilogy, jossa hän yhdistää Etelävaltioiden marssilaulun Dixie, negrospirituaalin All My Troubles sekä Pohjoisvaltioiden marssilaulun Battle Hymn of the Republic, luoden näin trilogian Yhdysvaltojen sisällissodasta.

Potpurin tekeminen

Usein potpuria tehdessä valitaan useita samantyyppisiä tai muuten yhteenliittyviä lauluja, esimerkiksi rock-henkisiä lauluja tai joululauluja, jotka halutaan yhdistää. Yleensä laulut transponoidaan samaan sävellajiin ja tempoja muutetaan lähemmäs toisiaan, näin saadaan aikaan vaikutelma yhdestä laulusta. Rohkeimmat muusikot saattavat jopa soittaa päällekkäin joitakin laulun osia, esimerkiksi laulaa toisen laulun sanoja toisen laulun säestyksen päälle. Tällöin saadaan aikaan joskus hienoja ja yllättäviä yhdistelmiä.

Eräitä potpureita

Suomessa muun muassa Juice Leskinen ja Frederik ovat esittäneet konserteissaan potpureja kappaleistaan.
Yhdysvaltalainen komediamuusikko ”Weird Al” Yankovic laittaa perinteenä jokaiselle levylleen yhden potpurin, joka sisältää sanoituksia useista suosituista pop- ja rock-kappaleista. Yankovicin potpureissa on erikoispiirteenä se että hän muuttaa musiikin polkkatyyliseksi haitarin säestyksellä.
Kuorejärvi (Kuhmoinen, Haikupohja)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,8 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,4 metriä mpy.
Lauri Kapanen

Ura

Kapanen on helsinkiläisseura Tapanilan Erän kasvatti ja oli nostamassa joukkuetta takaisin Salibandyliigaan vuonna 2003. Hän on edustanut Erää liigassa vuosina 2003–2006 ja uudelleen vuodesta 2008. Kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 hän pelasi paikalliskilpailija SSV:n riveissä ja oli voittamassa molemmilla kausilla liigamestaruutta. 
Kapanen on ollut Erän paras pistemies jokaisella liigakaudellaan joukkueen riveissä. Hänen piste- ja maaliennätyksensä ovat kaudelta 2005–2006, jolla hän teki 29:ssä runkosarjaottelussa 84 tehopistettä, 53 maalia ja 31 syöttöpistettä. Hän sijoittui tuolloin Salibandyliigan pistepörssissä kolmanneksi Jaakko Hintikan ja Tero Tiitun jälkeen ja maalipörssissä toiseksi Tiitun jälkeen.
Kapanen pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Suomen salibandymaajoukkueessa helmikuussa 2004. Samana vuonna hän oli mukana voittamassa pronssia salibandyn maailmanmestaruuskilpailuissa. Kapanen voitti hopeaa vuoden 2012 MM-kilpailuista. Yhteensä hän on pelannut 67 A-maaottelua tehopistein 38+28=66. Vuonna 2003 Kapanen oli voittamassa alle 19-vuotiaiden salibandyn MM-kultaa.
Michael Dal Colle

Seuraura

Dal Collen kasvattajaseura on Vaughan Kings. Hänet palkittiin OHF Peewee AAA:n parhaana hyökkääjänä vuonna 2009. Kausina 2010–2011 Dal Colle toimi Kingsin kapteenina. Kaudella 2011–2012 hän pelasi myös  OJHL-joukkue St. Michael's Buzzersissa ja  The Hill Academy Varsityn high school -joukkueessa.
Oshawa Generals varasi Dal Collen OHL:n varaustilaisuuden seitsemäntenä pelaajana vuonna 2012. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013, joka toi Dal Collelle 63 runkosarjaottelussa tehot 15+33=48 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 2+3=5. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2013–2014 Dal Colle voitti Generalsin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 39+56=95, kuten myös kevään 2014 pudotuspeleissä tehoilla 8+12=20. Hän jakoi koko OHL:n runkosarjan pistepörssin viidennen sijan Barrie Coltsin Andreas Athanasioun kanssa. Dal Colle valittiin kauden päätteeksi liigan toiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
New York Islanders varasi Dal Collen koko NHL:n varaustilaisuuden viidentenä pelaajana kesällä 2014. Saman vuoden syyskuussa hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Dal Colle nousi kaudella 2014–2015 Generalsin varakapteeniksi ja ylsi joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin voittoon tehoilla 42+51=93. Hän jakoi OHL:n maalipörssin yhdeksännen sijan Saginaw Spiritin Dylan Sadowyn kanssa. Kevään 2015 pudotuspeleissä Dal Colle oli Generalsin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 7+18=25. Hän voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin ja valittiin liigan kolmanteen tähdistökentälliseen. Memorial Cupissa Dal Colle jakoi Generalsin sisäisen pistepörssin voiton Tobias Lindbergin kanssa tehoilla 2+3=5. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Kaudella 2015–2016 Dal Colle nousi Generalsin kapteeniksi. Hän johti 16 syöttöpisteellään joukkueen sisäistä syöttöpörssiä Anthony Cirellin kanssa, kunnes Generals kauppasi Dal Collen vuodenvaihteessa Kingston Frontenacsiin vaihdossa Robbie Burtiin sekä kesän 2017 toisen, kesän 2018 kolmannen, kesän 2019 toisen ja kesän 2022 kolmannen kierroksen varausvuoroon. Frontecasissa hän oli joukkueen kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja, vaikka pelasi joukkueessa vain 30 ottelua. Hän teki niissä 55 pistettä.
OHL-kauden jälkeen Dal Colle pääsi pelaamaan myös ensimmäisiin ammattilaisotteluihinsa, kun hän edusti kuuden ottelun ajan Islandersin farmijoukkuetta Bridgeport Sound Tigersiia.
Russi Taylor

Ura

Taylor teki ensimmäisiä äänirooleja animaatioihin 1960-luvulla ja tuli tunnetuksi 1980-luvun alussa Strawberry Shortcaken ääniroolista hahmon nimikkolyhytanimaatioissa. Sittemmin Taylor tunnettiin parhaiten Disney-piirrettyjen myötä ja erityisesti Minni Hiirenä, jonka ääniroolia hän teki 1980-luvun puolenvälin jälkeen useissa lyhytanimaatioissa, elokuvissa ja televisiosarjoissa. Taylor oli myös Tupun, Hupun ja Lupun ääninä piirrossarjassa Ankronikka. Suositussa animaatiosarjassa Simpsonit Taylor ääninäytteli useita lapsihahmoja, tärkeimpinä Martin Prince, kaksoset Sherri ja Terri sekä vaihto-oppilas Üter. Taylorin muita äänirooleja olivat Pikkumuppetit-sarjan Gonzo, Smurffien Smoogle ja useat hahmot Pikku ponit -sarjassa. Hän näytteli sivurooleja myös muun muassa piirrossarjoissa Pieni merenneito, Buzz Lightyear of Star Command ja Sofia ensimmäinen.
Taylor huomioitiin kaksi kertaa Daytime Emmyn ehdokkuuksilla animaatiosarjasta Vekarat.
Taylor oli naimisissa Wayne Allwinen kanssa aviomiehensä kuolemaan saakka. Allwine tunnettiin Mikki Hiiren ääniroolista. Heillä on yhteensä neljä lasta.
Taylor kuoli paksusuolen syöpään 75-vuotiaana kotonaan Kalifornian Glendalessa 26. heinäkuuta 2019.
Vähäjärvi (Iitti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,9 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.123) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 68,7 metriä mpy.
Reaaliaikainen käyttöjärjestelmä

Viestimekanismit

Asynkroninen viestien välitys ja käsittely on menetelmä, jota voidaan käyttää kun halutaan varmistaa että haluttu toiminto ei pysäytä tehtävän suorittamista.
Menetelmä tarkoittaa usein erillisiä säikeitä eri tehtäville.
Coronelin meritaistelu

Taistelu

Saksalainen vara-amiraali Maximilian von Spee komensi Saksan Itä-Aasian laivuetta. Japanilaiset valtasivat laivueen tukikohdan Kiinan Tsingtaossa syyskuussa 1914. Spee oli sodan syttyessä merellä. Japanin ja Australian laivastoja taitavasti kartellut Speen risteilijäosasto muodosti vakavan uhan ympärysvaltojen merenkululle Tyynellämerellä. Risteilijöitä etsimään lähetettiin myös brittiläinen Länsi-Intian laivastoasema kontra-amiraali Christopher Cradockin komennossa.
Speen osastoon kuuluivat modernit panssariristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau sekä kevyet risteilijät Nürnberg, Leipzig ja Dresden. Cradockin osastoon kuuluivat vanhentuneet panssariristeilijät Good Hope ja Monmouth, moderni kevyt risteilijä Glasgow ja apuristeilijä Otranto. Brittien alukset olivat vanhentuneita ja niiden miehistö kokematonta Glasgow’ta lukuun ottamatta. Taistelulaiva Canopus ja panssariristeilijä Kent olivat tulossa osastolle vahvistukseksi, mutta ne eivät ehtineet tavoittaa Cradockin osastoa ennen taistelua. Cradock tiesi osastonsa olevan alivoimainen ja aavisteli pahaa. Samaan aikaan Spee oli päättänyt siirtyä Tyyneltämereltä Atlantille, kun ympärysvallat olivat vahvistaneet voimiaan Tyynellämerellä.
Spee ja Cradock kohtasivat yllättäen toisensa Chilen rannikon edustalla. Brittien alusten tulivoima ja panssarointi olivat heikkoja ja miehistö kokematonta, ja taistelu päättyi heidän kannaltaan surkeasti. Panssariristeilijät Good Hope ja Monmouth upposivat vieden mukanaan kaikki 1600 miehistöjen jäsentä, Cradock heidän joukossaan. Molemmat muut brittien alukset pakenivat. Saksalaisten tappiot jäivät kolmeen haavoittuneeseen. Kyseessä oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäinen tappio suurten pinta-alusten taistelussa yli sataan vuoteen.
Speen risteilijälaivaston takaa-ajoon lähettiin lisää voimia, ja saksalaisten osasto tuhoutui Falklandsaarten taistelussa 8. joulukuuta, kun se joutui taisteluun ylivoimaisia taisteluristeilijöitä vastaan. Spee kaatui, samoin hänen molemmat poikansa.

Merkitys

Coronelin meritaistelun muistoksi on nimetty Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa silloisen Royal Roads Military Collegen, nykyisen Royal Roads Universityn, kirjasto Coronel Memorial Library.
Tuomas Uusitalo

Tuomas ”Tume” Uusitalo on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, laulaja ja muusikko. Hän on näytellyt kymmenissä televisiosarjoissa, elokuvissa ja teatteriesityksissä. Hän on ollut jäsenenä Leningrad Cowboys ja Sleepy Sleepers -yhtyeissä. Uusitalo on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri.
Uusitalo on tehnyt rooleja etenkin musiikkiteatterituotannoissa, kuten ilveilijä Trinculo Ryhmäteatterin Myrskyssä 2002, Joonatan Turun kaupunginteatterin Kolmessa iloisessa rosvossa (2003), Edna Turnblad Helsingin Kaupunginteatterin Hairsprayssä 2005 ja Cosmo Brown Turun kaupunginteatterin Laulavissa sadepisaroissa 2009. Tuomas Uusitalo on myös esiintynyt Tellus Tähtinen -sarjassa.
Keväällä 2011 Uusitalo toimi tähtivalmentajana Nelosen Stage-ohjelmassa, jossa etsittiin Suomen parasta koulumusikaalia. Hänen valmennettavana oli Tampereen yhteiskoulun lukion oppilaat. Uusitalon valmennettavat voittivat kilpailun ja pääsivät esiintymään seuraavana syksynä Linnanmäen Peacock-teatterissa.
Syksyllä 2012 Uusitalo ja Eero Ritala toimivat MTV3:n Sing along -viihdeohjelman joukkueiden kapteeneina.
Luxemburgin suurherttua

Yleistä

Napoléonin tappion jälkeen Wienin kongressissa vuonna 1815 Luxemburgista tehtiin suurherttuakunta, jonka suurherttuana toimi Alankomaiden kuningas. Sotilaallisen merkityksensä tähden alueen ei annettu liittyä osaksi Alankomaiden kuningaskuntaa. Luxemburg oli Alankomaiden kuninkaiden hallinnassa aina kuningas Vilhelm III:n kuolemaan saakka vuoteen 1890, jolloin siirtyi Nassau-Weilburgin suvulle, koska Orania-Nassaun suku sammui Vilhelm III:n puolelta. Vanhan saalilaisen lain mukaisesti nainen ei voinut hallita maata, mikäli on olemassa miespuolisia perillisiä, jotka pystyvät hallitsemaan. 
Luxemburgin suurruhtinaaksi Nassau-Weilburgin hallitsijasuvusta nousi Nassaun herttua Aadolf Luxemburgin valtaistuimelle. 
Aadolf kuoli vuonna 1906 ja valtaistuimelle nousi hänen poikansa Vilhelm IV. 
Vilhelm IV:n vanhin tytär Marie-Adélaïde nousi kruununperijäksi vuonmna 1907 ja Luxemburgin ensimmäiseksi suurherttuattareksi vuonna 1912 Vilhelmin kuoleman jälkeen.  
Marie-Adélaïde oli poliittisesti aktiivinen suurherttuatar, joka osallistui aktiivisesti suurherttuakunnan poliittiseen elämään. Maan parlamentti ei pitänyt siitä ja vaati suurherttuatarta luopumaan kruunusta. Vuonna 1919 Marie-Adélaïde luopui kruunusta pääministerin neuvosta, ja uudeksi suurherttuattareksi nousi hänen sisarensa Charlotte. Marie-Adélaïde vietti loppuelämänsä nunnana. 
Suurherttuatar Charlotte pysytteli valtakautensa aikana erossa päivänpolitiikasta. Vuonna 1919 uusi perustuslaki vähensi huomattavasti monarkian valtaoikeuksia. Charlotte luopui kruunusta poikansa Jeanin hyväksi vuonna 1964. Jean itse luopui kruunusta vanhimman poikansa Henrin hyväksi vuonna 2000.
Vuonna 2008 perustuslaillisen kriisin jälkeen, joka koski suurherttuan vastustamaa eutanasiasta säädettyä lakia, maan parlamentti muutti perustuslakia siten, että suurherttualle jäi vain seremoniallinen rooli
Gloria (lehti)

Historia

Näyttävyydestä ja nautinnoista kertova lehti tuntui perustamisaikanaan Suomessa monista jopa julkealta, ja tulokasta ennustettiin lyhytikäiseksi. Lehti kuitenkin selvisi myös 1990-luvun alun laman läpi ja laajeni lehtiryppääksi.
Sanoma myi lehtiperheeseen kuuluneen Glorian Antiikin kesäkuussa 2014 Fokus Medialle.

Päätoimittajat

Lehden päätoimittajana toimi vuoden 2010 alkuun asti Riitta Lindegren. Häntä seurasi tehtävässä Sami Sykkö. Sykkö lähti Sanomalta marraskuussa 2011, jolloin hänen tilalleen päätoimittajaksi tuli Minna Juti. Juti irtisanoutui helmikuussa 2015, ja tehtävää hoiti Elina Koivula kunnes elokuussa 2015 tehtävään astui Saila-Mari Kohtala.
Glorian Kodin päätoimittaja on Kari-Otso Nevaluoma maaliskuusta 2012 alkaen. Glorian Ruoka & Viinin päätoimittaja on Sanna Maskulin.

Yhteistyö mainostajien kanssa

Joulukuussa 2012 Yle Uutisten toimittaja Sanna Ukkola kirjoitti Gloria-lehden ja kosmetiikkayritys L’Oréalin yhteistyöstä. Hän kiinnitti huomiota, miten marraskuun 2012 Gloria-lehden välissä jaettiin aikakauslehden näköinen Kaunis Gloria, jonka kaikki ilmoitukset ja valtaosa jutuista käsittelivät L’Oréalin tuotteita tai yritykseen kytköksissä olevia muotisuunnittelijoita. Myös itse lehden pääkirjoitus oli otsikoitu L’Oréalin iskulausetta mukaillen ”Olen sen arvoinen”, ja pääkirjoituksen vieressä oli L’Oréalin ilmoitus. Julkisen sanan neuvosto antoi tämän takia Glorialle langettavan päätöksen tekstimainonnasta.
Timo Roos

Timo Antero Roos (s. 5. elokuuta 1936 Karkku) on suomalainen erityisopettaja ja poliitikko. Roos toimi kansanedustajana kolme kautta vuodesta 1983 vuoteen 1995 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä ja kuului Sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. Eduskuntakaudellaan hän oli valtiovarain- ja puolustusvaliokuntien jäsen.
Timo Roos valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta vuonna 1959 ja toimi kansakoulunopettajana aluksi Uuraisilla vuosina 1959–1960 ja sen jälkeen Karkun Heinoon kansakoulussa vuosina 1960–1970. Vuonna 1969 hän suoritti erityisopettajan tutkinnon Jyväskylän yliopistossa ja työskenteli opettajana Vammaskosken erityiskoulussa Vammalassa vuosina 1970–1983. Hän oli Karkun kunnanvaltuuston jäsen vuosina 1965–1972 ja Vammalan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1973–2000. Vuosina 1993–1997 hän toimi Pirkanmaan maakuntavaltuuston puheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä Roos oli vuosien 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa. Timo Roos sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 2000.
Roosia pidetään perinteisen kuttupuheen isänä. Kuttupuhe on eduskunnassa epäviralliseksi perinteeksi muodostunut tapa, jossa joku pirkanmaalainen edustaja pitää kutuille ylistyspuheen. Puhe pidetään joulun alla eduskunnan budjettikeskustelussa maataloutta koskevan pääluokan yhteydessä. Ensimmäisen kuttupuheensa Roos piti 1983, mutta sen saama suosiollinen vastaanotto ja sen muodostuminen perinteeksi tuli yllätyksenä. Vuonna 2013 kuttupuheen piti Arto Pirttilahti. 
Timo Roos on kirjoittanut kolumneja ja pakinoita mm. SDP:n pää-äänenkannattajaan Uutispäivä Demariin (nyk. Demokraatti) ja Tyrvään Sanomiin. Vuonna 1997 hän julkaisi muistelmateoksen Minulta on tiedusteltu, jossa hän on halunnut omien sanojensa mukaan myös antaa ohjeita ja vinkkejä poliitikoiksi aikoville.
Timo Roosin erityisharrasteena on harmonikansoitto ja hän on osallistunut myös tämän alan järjestötoimintaan.
Timo Roosin puoliso vuodesta 1960 on lehtori Kaija Roos (o.s. Terho). Heillä on vuosina 1962 ja 1966 syntyneet tytär ja poika.
Anne Tompuri

Anne Kaarin Tompuri, (s. 1958, Lappeenranta) on suomalainen kuvataiteilija.
Tompuri on tunnettu mustavalkoisista, kankaalle guassilla ja pigmentillä maalatuista teoksista. Tompuri on opiskellut 1980-luvulla Kuvataideakatemiassa ja Kankaanpään taidekoulussa.
Paul Agnew

Paul Agnew (s. 1964 Glasgow, Skotlanti) on brittiläinen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan tenori. Hän sai oppiarvonsa Magdalen Collegesta, Oxfordin yliopistosta. Hänet tunnetaan muun muassa työstään Les Arts Florissants -kokoonpanossa; lisäksi hän on tehnyt yhteistyötä Tallis Scholarsin ja The Sixteenin kanssa. Agnewin tulkitsemien teosten joukossa on teoksia Claudio Monteverdilta, Georg Friedrich Händeliltä ja Henry Purcellilta sekä Johann Sebastian Bachin H-mollimessu.
Mervi Tapola

Mervi Tapola (ent. Nykänen ja Montonen, s. 14. huhtikuuta 1954 Tampere) on Matti Nykäsen entinen puoliso. Pariskunta tapasi ensi kerran heinäkuussa 1999. Hän oli ensimmäisen kerran naimisissa Nykäsen kanssa vuosina 2001–2003 ja heidät vihittiin uudelleen vuonna 2004, jonka jälkeen Tapola jätti useita avioerohakemuksia ja lopullisen, järjestyksessään viidennentoista, toisen vaiheen avioerohakemuksen, 16. elokuuta 2010. Tapola ilmoitti syksyllä 2017 sairastuneensa parantumattomaan vatsasyöpään, joka on levinnyt myös maksaan ja syöpää ei voi leikata, mutta hän saa sytostaattihoitoa.
Mervi Tapola kuuluu tamperelaiseen Tapolan yrittäjäsukuun, joka on tunnettu mustastamakkarasta. Hänen vanhempansa olivat Kyllikki ja Martti Tapola.
Oleg Bogomoloff

Oleg Bogomoloff (11. syyskuuta 1920 – 19. marraskuuta 1976) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.
Tukimiehenä ja hyökkääjänä jalkapalloa pelannut Bogomoloff edusti koko uransa ajan 1938–1950 Kiffeniä mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa. Hänen suurin saavutuksensa oli SM-pronssi 1949. Kaikkiaan Bogomoloff pelasi kahdeksan kauden aikana 107 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 27 maalia.
Jalkapallomaajoukkueessa Bogomoloff pelasi vuosina 1939–1948 kolme maaottelua.
Bogomoloff pelasi myös jääkiekkoa SM-sarjassa. Hän edusti Kiffeniä 1940–1946 ja Helsingfors Skridskoklubbia 1946–1951. Bogomoloff voitti Kiffenissä mestaruuden kausilla 1940–1941 ja 1942–1943.
Bogomoloff oli koulutukseltaan diplomiekonomi ja Juhava Oy:n toimitusjohtaja. Hän kuoli 56-vuotiaana sydänkohtaukseen lomamatkalla.
Karakolli

Karakolli (myös karakolointi tai karakoli; espanjan sanasta caracol ’spiraali’) oli ratsuväen käyttämä taktiikka, joka vastasi jalkaväen kontramarssia. Se syntyi 1490-luvulla, kun ratsuväki ei kyennyt enää muuten hyökkäämään kurinalaisen jalkaväen uutta taktiikkaa, gewalthaufenia vastaan. 
Karakollissa ratsuväen osasto pysähtyy hieman vihollisen aseiden kantaman ulkopuolelle, minkä jälkeen riveittäin ratsastetaan ravia vihollista kohti ja kun on päästy tarpeeksi lähelle (noin 30 askelta, tai kun silmänvalkuaiset näkyvät), ratsumies laukaisee omat tuliaseensa (yleensä kaksi rataslukkopistoolia) vihollista kohti. Tämän jälkeen rivi jakautuu kahtia, ja ratsumiehet siirtyvät takana olevan muodon kumpaakin sivua pitkin muodon viimeiseksi riviksi ja aloittavat aseittensa lataamisen uudelleen. Ensimmäisen rivin jälkeen toinen, kolmas, jne rivi suorittavat saman kunnes ensimmäinen rivi on taas vuorossa aseet uudelleen ladattuina. Peräkkäisiä rivejä saattoi aluksi olla jopa 12, ja karakoloiva muoto olikin suhteellisen kapea, mutta syvä. Myöhemmin rivien määrä väheni. Erityisesti saksalainen reiter ratsuväki oli tehokas karakollissaan ja levitti sitä tehden taktiikasta erityisen suosittua 1540-luvulta lähtien.
Karakollin tavoitteena oli hajottaa vihollisen muoto ja näin mahdollistaa ratsuväkirynnäkön käyttö edelleen vihollisen lyömiseen taistelukentällä. Jalkaväkeä vastaan se oli tehokas, ja monesti sitä käyttämällä saatiin hyviä tuloksia. Sen sijaan sitä oli vaikea käyttää toista ratsuväen osastoa vastaan, sillä vihollinen saattoi helposti ottaa aloitteen itselleen suorittamalla perinteisen ratsuväen rynnäkön karakoloivaa muotoa vastaan. Karakoloiva joukko kun oli täysin luopunut ratsun liikkeen tarjoamasta vaikutuksesta. Muilla tavoin tuliaseita käyttävää ratsuväkeä vastaan karakolli oli ylivoimainen, vaikka vaatikin hyvää koulutusta ja harjoittelua. Viimeisen kerran karakollia käytettiin ratsuväkeä vastaan Mookerheyden taistelussa 1574. 
Karakollin käyttö väheni 1500-luvun lopulla, kun jalkaväen tulivoima kasvoi ja lopullisesti se korvautui uudella taktiikalla kolmikymmenvuotisen sodan aikana, kun Euroopassa siirryttiin yleisesti Kustaa II Aadolfin puolalaisilta omaksumaan ja edelleen kehittämään ratsuväen atakkiin, joka yhdisti tehokkaasti tulen ja liikkeen.
HMS Alacrity (U60)

Palvelus

HMS Alacrity määrättiin jo ennen valmistumistaan palvelukseen Kaukoitään. Alus valmistui 13. huhtikuuta 1945, jolloin se luovutettiin tilaajalle vastaanottokokeisiin. Alus siirtyi vastaanoton, kalibrointien ja varustamisen päätyttyä Tobermoryyn, missä se aloitti koulutuksensa. Aluksella havaittiin koulutuksen aikana vikoja, jotka korjattiin valmistauduttaessa ulkomaan palvelukseen.
Alus lähti 19. kesäkuuta Maltalle, missä se harjoitteli Välimeren laivaston mukana valmistautuen toimintaan sotatoimialueella. Aluksella havaitut viimeiset viat korjattiin heinäkuussa ennen sen lähtöä Colomboon, minne se saapui elokuussa Japanin antauduttua.
Alus lähti syyskuussa Hongkongiin, missä se liittyi 19. syyskuuta Brittiläiseen Tyynenmeren laivaston saattajayksiköihin. Alus avusti lokakuussa joukkojen kotiuttamisessa sekä suojasi brittiläisiä kauppa-aluksia Kiinan rannikolla. Alus siirrettiin joulukuussa 32. Saattajalaivueeseen.
Alus jatkoi vuoden 1946 alussa palvelustaan Hongkongissa, kunnes se määrättiin tammikuussa huollettavaksi Uuteen-Seelantiin. Alus lähti helmikuussa korjattavaksi, ja se otettiin maaliskuussa Aucklandin telakalle. Se määrättiin telakalla ollessaan 1. Saattajaosaston johtoalukseksi.
HMS Alacrity palasi kesäkuussa telakalta ja lähti Hongkongiin liityäkseen osastoonsa. Alus palveli saattajaosastonsa mukana. Osasto nimettiin 1948 1. Saattajalaivueeksi ja edelleen toukokuussa 1949 3. Fregattilaivueeksi muodostettaessa Kauko-Idän laivastoa.
Korean sodan sytyttyä alus määrättiin kesäkuussa 1950 Kansainliiton muodostamaan laivasto-osastoon, joka muodostettiin tukemaan Yhdistyneiden kansakuntien operaatioita Korean aluevesillä. Alus matkasi heinäkuussa Saseboon liittyäkseen Yhdysvaltain laivaston johtamaan Yhdistyneiden kansakuntien laivasto-osastoon. Alus suojasi sotilassaattueita ja valvoi meriliikennettä Korean niemimaan länsirannikolla.
Alus osallistui Korean sotaan, kunnes se määrättiin heinäkuussa 1952 palaamaan kotimaahan. Alus lähti elokuussa Hongkongista Singaporen ja Maltan kautta Portsmouthiin. Se avusti syyskuussa brittiläistä rahtialusta Atheldukea päällystön ilmoitettua kapinasta aluksella. Alus lähetti valtausmiehistön kauppa-alukselle, mikä palautti järjestyksen aluksella. HMS Alacrity saattoi kauppa-aluksen Gibraltarille ennen kuin alus jatkoi matkaansa Portsmouthiin, missä se poistettiin palveluksesta.
HMS Alacrity sijoitettiin reserviin, ja se makasi ankkuroituna Portsmouthissa, kunnes se siirrettiin 1953 Lisahallyyn Londonderryyn Pohjois-Irlantiin. Alus sijoitettiin 1956 poistolistalle. Se myytiin romutettavaksi BISCOlle, joka siirsi työn W. H. Arnold Young and Companylle Dalmuiriin. Alus saapui 15. joulukuuta hinattuna romutettavaksi.
Pöytätennis Pan-Amerikan kisoissa 2019

Pöytätenniksessä kilpaillaan Pan-Amerikan kisoissa 2019 4. – 10. elokuuta 2019. Kilpailut käydään National Sports Villagessa. Sekä miehille että naisille on yksin-, kaksin- ja joukkuepelit. Näiden lisäksi pelataan sekakaksinpeli. Menestynein maa oli Puerto Rico, joka voitti kolme kultamitalia ja yhtensä kuusi mitalia. Eniten mitaleja voittivat brasilialaiset urheilijat, jotka saavuttivat 7 mitalia.