google/wiki40b huggingface dataset:
SamSam

Tarina

SamSam on maailman nuorin ja pienin supersankari. Hän asuu avaruudessa äitinsä, isänsä sekä Nassi-nallen kanssa. Hän käy koulua ystäviensä Super-Susen (kirjoissa ja sarjakuvissa Superjuuli) ja Pikku Piin kanssa. Seikkaillessansa hän tapaa Likapossun (sarjakuvissa ja kirjoissa Sottasälli), marsilaiset ja heidän kuninkaansa Marselius ensimmäisen, avaruuden kauhun Hirmuparran miehistöineen sekä useita avaruushirviöitä.

Sarjakuvat ja kirjat

SamSamista on myös sarjakuva, jota on julkaistu Bayard Pressen lehdissä, muun muassa StoryBoxissa (englanniksi), Pomme d’Apissa (ranskaksi) ja Leppis-lehdessä (suomeksi) lokakuussa vuonna 2000. SamSam esiintyi Suomessa aluksi nimellä Santeri. SamSam on myös esiintynyt omassa kirjasarjassaan. Kirjoissa ja sarjakuvissa joillain hahmoilla on eri nimet kuin televisiosarjassa.
Tom Utley

Tom Utley on brittiläinen toimittaja, joka tällä hetkellä toimii Daily Mailin kirjoittajana. Hän toimi aikaisemmin The Daily Telegraphin kirjoittajana, mutta erosi vuoden 2006 alussa kun Daily Mail tarjosi 120 000 punnan palkaa. Tom Utley on roomalaiskatolilaisen toimittaja Peter Utleyn poika. Utley vastustaa tupakanvastaisia kampanjoita.
KDM Ravnen (P560)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.

NRP  Douro

Portugali osti 2014 aluksen miljoonalla eurolla. Alus huollettiin Arsenal do Alfeitessa ennen kuin se otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 2017 nimellä NRP Douro (P591).
Alūksnen piiri

Alūksnen piiri on entinen hallinnollinen alue Latviassa Vidzemen rajalla maan koillisosassa. Alueella asuu 24 159 henkilöä ja sen koko on 2 243 km², asukastiheys on 10,91/km².
Latvian piirit lakkautettiin vuonna 2009 Latvian aluehallintouudistuksen yhteydessä.
Lyonel Feininger

Lyonel Feininger (17. heinäkuuta 1871 – 15. tammikuuta 1956) oli saksalais-amerikkalainen taidemaalari. Hänen taiteellisen kiinnostuksensa kohteina olivat varsinkin kaupunkinäkymät ja rakennukset. Tyyliltään hänen maalauksensa ovat persoonallisella tavalla kubistisia.
Feininger syntyi New Yorkissa saksalaisten maahanmuuttajien perheeseen. 16-vuotiaana hän muutti perheensä mukana Saksaan. Feininger toimi taiteilijauransa alkuvaiheessa lähinnä sanomalehtien kuvittajana ja pilapiirtäjänä. Vasta 36-vuotiaana hän alkoi päätoimisesti keskittyä maalaustaiteeseen. Aluksi hänen taiteessaan näkyi aikaisempi pilapiirtäjän ura: ihmishahmot olivat venytettyjä ja muodot liioitellun kulmikkaita. Lyonel Feininger kuului myös Der Blaue Reiter ryhmään.
Vuonna 1911 Feininger tutustui Pariisissa uuteen kubistiseen maalaustyyliin. Myös pariisilaisen Robert Delaunayn taide teki häneen vaikutuksen. Näiden vaikutelmien pohjalta Feininger kehitti oman kubismia muistuttavan tyylisuuntauksen, jota hän kutsui ”prismaismiksi”. Maalausten aiheina olivat enimmäkseen rakennukset. Värienkäyttö oli taitavaa: Feininger onnistui usein luomaan vaikutelman maalauksen sisältä tulevasta valosta. Vuonna 1919 arkkitehti Walter Gropius kutsui Feiningerin opettamaan Weimarin Bauhaus -taidekouluun. Feininger jatkoi Bauhausin opettajana vuoteen 1926 asti, jonka jälkeen hän jatkoi vapaana taiteilijana.
Hitlerin valtaantulon jälkeen modernia ja kokeilevaa taidetta ei enää hyväksytty Saksassa. Myös Feininger luokiteltiin ”rappiotaiteen” edustajaksi. Niinpä Feininger päättikin vuonna 1937 muuttaa takaisin synnyinmaahansa Yhdysvaltoihin. Hän asettui New Yorkiin ja jatkoi taiteilijan uraansa, käyttäen aiheina mm. Manhattanin pilvenpiirtäjiä. Feininger kuoli 84-vuotiaana New Yorkissa.
Walter Parviainen

Johan Walter Parviainen (5. marraskuuta 1869 Jyväskylä – 13. elokuuta [toisessa lähteessä 30. elokuuta] 1925 Säynätsalo) oli suomalainen lääkäri ja toimitusjohtaja.
Parviaisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Parviainen ja Maria Charlotta Hedberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 Jyväskylän lyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888, maisteriksi 1890, lääketieteen kandidaatiksi 1891, lääketieteen lisensiaatiksi 1894 sekä tohtoriksi 1897.
Parviainen toimi yksityislääkärinä Helsingissä ja Jyväskylässä. Lääkärit Walter Parviainen ja Oskar Boije perustivat 1904 Helsinkiin naistentauteihin ja synnytyksiin erikoistuneen Boijen sairaalan. Parviainen oli mukana sairaalan toiminnassa vuoteen 1911 saakka.
Parviainen oli isänsä perustaman Joh. Parviainen Oy:n toimitusjohtaja Säynätsalossa 1920–1925. Aiemmin yritystä johti Parviaisen veli Hugo Parviainen mutta hän kuoli espanjantautiin vuonna 1920. Walter Parviainen itse kuoli Säynätsalossa elokuussa 1925 sairauskohtaukseen ollessaan etsimässä sopivaa paikkaa suunnittelemalleen vanhainkodille. Paikalla on nykyisin vuonna 1927 pystytetty Walter Parviaisen muistokivi. Arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelema vanhainkoti valmistui 1926 ja Parviaisen vaimo Charlotte Parviainen lahjoitti sen Säynätsalon kunnalle. Walter Parviaisen jälkeen Joh. Parviainen Oy:n toimitusjohtajaksi tuli hänen sisarensa Hanna Parviainen.
Jean Sibeliuksen orkesteriteos Andante festivo syntyi vuonna 1922, kun Sibelius lupasi Walter Parviaiselle juhlamusiikkia Säynätsalon tehtaiden 25-vuotisjuhlallisuuksiin.
Walter Parviainen oli naimisissa vuodesta 1917 Charlotte Dorothea Adèle von Heukingin kanssa.
Höyryjarru

Höyryjarru on aiemmin myös isoissa vetureissa ja nykyisin nimenomaan kapearaidehöyryvetureissa käytetty, veturin tuottamalla höyryllä toimiva painejarru.
Höyryjarrun muodostaa käyttöventtiili putkistoineen sekä yleensä veturin etupäähän nokikaapin alle sijoitettu käyttösylinteri. Käyttösylinterin mäntään on kytketty varsinainen jarruvivusto, joka siirtää sylinterin tuottaman voiman pyörien sivuilla oleviin jarrukenkiin. Jarrua käytettäessä veturinkuljettaja laskee käyttöventtiilillä painetta käyttösylinteriin, jolloin jarrukengät puristuvat pyöriä vasten. Jarrun käyttö vaatii kuljettajalta taitoa, koska liian äkkinäinen jarrutus voi lukita jarrut ja aiheuttaa pyörien loveutumisen; näin kävi mm. Vr4 Mullikuhnuri -vetureissa joiden alkuperäinen höyryjarru oli toiminnaltaan liian äkkinäinen.
Isommissa vetureissa joissa on ilmapumppu suoratoimintajarruja varten, kyseinen jarru toimii paineilmalla.
Höyryjarrun erityispiirre on, että se vaatii kuljettajan jatkuvaa huomiota pysyäkseen päällä tai ollakseen vaihtoehtoisesti jumittumatta; siksi monessakin veturissa on erillinen mekaaninen seisontajarru, usein ruuvijarru, ja höyryjarrua käytetään vain käyttöjarruna.
Kaija Lintumaa

Gerda Laelia Lindgren, kirjailijanimi Kaija Lintumaa (3. toukokuuta 1904 Kajaani - 18. maaliskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja suomentaja.

Henkilöhistoria

Lintumaan vanhemmat olivat lehtori Robert Wilhelm Lindgren ja Bertha Emilia Roos. Hän tuli ylioppilaaksi 1921 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 ja maisteriksi 1927. Lintumaa toimi Kokkolan yhteislyseon ruotsin ja saksan lehtorina vuodesta 1927.

Kirjallinen tuotanto

Lintumaa on suomentanut omalla nimellään useita teoksia, muun muassa Eyvind Johnsonin romaanin Hänen armonsa aika, Sara Lidmanin romaanit Minä ja poikani, Muurainmaa, Salamankantaja, Tervapääsky ja Arnold Kriegerin Musta sydän -romaanin.
Ángel Dennis

Ura

Dennis on syntyjään kuubalainen, mutta sai Italian kansalaisuuden 2005 vuonna eikä näin saa edustaa enää synnyinmaansa A-maajoukkuetta. Dennis on pelannut Kuuban maajoukkueessa peräti 212 A-maaottelua. Joukkueen kanssa hän on voittanut muun muassa maailmanliigan vuonna 1998. Ángel Dennis on yksi maailman ulottuvimmista ja kovimpaa ponnistavista pelaajista.
Dennis on siitä merkillinen pelaaja Italian A1-liigassa, että hän on pelannut yhden kauden urallaan eksoottisessa Qatarissa (2004–2005). Qatarissa pelaamista lukuun ottamatta Dennis on pelannut koko uransa Italiassa A1-liigassa. Hän voitti Italian mestaruuden Lube Maceratan joukkueessa kaudella 2005-2006 kaatamalla Sisley Volleyn finaalisarjassa. CEV Cupin Dennis on voittanut kahdesti kausina 2005 ja 2006.

Muuta

Vuoden 2001 joulukuussa Dennis ja hänen viisi muuta Kuuban maajoukkueen pelikaveria pakenivat Kuuban A-maajoukkueesta, koska he eivät enää halunneet edustaa maataan sillä maajoukkue ei olisi sallinut heidän edustaa ulkomaisia seuroja.
Siggi Jónsson

Ura pelaajana

Siggi aloitti uransa IA Akranesin joukkueessa 16-vuotiaana kaudella 1982 ja pelasi kolmen kauden aikana 26 ottelua. Vasta 18-vuotiaana hän jätti kotimaansa ja siirtyi helmikuussa 1985 Sheffield Wednesdayn joukkueeseen. Siggi edusti seuraa kaikkiaan viisi vuotta ja pelasi kuitenkin pari vuotta lainalla Barnsleyssa.
Kesällä 1989 Siggi siirtyi Arsenaliin 475 000 punnan siirtosummalla. Ura Tykkimiehissä epäonnistui kuitenkin  loukkaantumisten vuoksi ja islantilainen pelasi kolmen kauden aikana vain yhdeksän ottelua.
Siggi palasi kotimaahansa ja IA Akranesiin kesällä 1992. Kolmen vuoden jälkeen hän lähti vielä ulkomaille ja pelasi ruotsalaisseura Örebro SK:ssa 1996–97. Paluu Britteinsaarille, tällä kertaa tosin Skotlantiin, tapahtui 1997, kun Siggi siirtyi Dundee Unitedin joukkueeseen. Loukkaantumiset haittasivat jälleen Siggin esityksiä ja vuonna 2000 hän palasi kotimaahansa ja lopetti uransa IA Akranesin joukkuessa 34-vuotiaana 2001.
Islannin maajoukkueessa Siggi pelasi vuosien 1982–1999 aikana kaikkiaan 65 A-maaottelua ja teki niissä kolme maalia.

Ura valmentajana

Siggi aloitti valmennusuransa islantilaisseura FH Hafnarfjörðurissa kaudella 2002. Pesti jäi yhteen kauteen ja toi Siggille Islannin liigacupin voiton. 
Kaudeksi 2003 Siggi siirtyi Víkingurin peräsimeen. Kolmen kauden aikana reykjavíkilaiset eivät onnistuneet voittamaan mestaruutta, vaikka seura teki lainapelaajayhteistyötä englantilaisen Stoke Cityn kanssa.
Kaudella 2006 Siggi luotsasi laihoin tuloksin KU Grindavíkia. Marraskuussa 2006 hän teki sopimuksen tukholmalaisen Djurgårdens IF:n kanssa ja siirtyi valmennusurallaan ensi kertaa kotimaansa rajojen ulkopuolelle. Kausi 2007 toi Siggille ja Djurgårdenille lopulta Allsvenskanin tiukassa mestaruuskamppailussa kirvelevän kolmossijan.
Kausi 2008 oli suurin odotuksin kauteen lähteneelle Djurgårdenille katastrofaalinen. Seura vajosi sarjan hännille ja oli lopulta vasta kahdestoista. Kauden jälkeen Siggi odotetusti erotettiin tehtävistään. 
Joulukuussa 2009 Siggi siirtyi Ruotsin Division 2:een pudonneen Enköpings SK:n päävalmentajaksi.  Siggin johdolla Enköping voitti Division 2 Norra Svealandin mestaruuden kaudella 2011 ja nousi Division 1 Norraan. Visiitti sarjaporrasta ylempänä jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi. Siggi jätti joukkueen kauden 2012 päätteeksi.
Valladolid

Maantiede

Valladolid sijaitsee Iberian niemimaan pohjoisosassa keskellä Espanjan pohjoista ylänköaluetta. Sitä ympäröivät kukkulat, kuten San Cristóbal (843 m). Kaupungin keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 698 metriä.
Kaupunki sijaitsee Pisuerga- ja Esguevajokien yhtymäkohdassa Burgosin lounaispuolella.

Ilmasto

Valladolidissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan viileän ja kuivan kesän valimerenilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 12 °C ja keskimääräinen sademäärä 420 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 4 °C. Sateisin kuukausi on marraskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 50 millimetriä. Elokuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 14 millimetriä.

Historia

Espanjan kristityt kuningaskunnat valtasivat 900-luvulla Espanjan ja sitä myöten Valladolidin maureilta. 1400-luvulta lähtien se oli Kastilian kuninkaiden ja Espanjan imperiumin pääkaupunki aina vuoteen 1531 asti, jolloin hovi siirrettiin Madridiin. Se oli pääkaupunki jälleen lyhyen aikaa vuosina 1600–1606. 1800-luvulla kaupunki alkoi taas kasvaa. Teollistumisen myötä sinne perustettiin autotehdas ja runsaasti maalaisväestöä muutti kaupunkiin työhön.
Valladolidissa on runsaasti muistomerkkejä sen entisestä loistosta. Nähtävyyksiin kuuluvat muun  muassa keskeneräiseksi jäänyt katedraali Nuestra Señora de la Asunción, keskusaukio Plaza Mayor, entinen kaupungintalo, joka nykyisin on Colegio de San Gregorion museo ja yliopiston oikeustieteellinen rakennus. 
Palacio Real de Valladolid (Plaza de San Pablo -aukio) oli Espanjan kuninkaallisen perheen koti vuosina 1601–1606. Kuningas Filip IV syntyi palatsissa. Palatsin on suunnitellut arkkitehti Luis de Vega.
Valladolidin yliopisto on perustettu vuonna 1346, ja se kuuluu Espanjan vanhimpiin.

Talous

Valladolissa on monipuolista teollisuutta, kuten elintarvikkeiden, koneiden ja tekstiilien valmistusta. Kaupankäynti on myös taloudellisesti tärkeää, samoin kuin erilaiset palvelut. Kaupungin ympäristössä puolestaan harjoitetaan metsätaloutta ja maanviljelyä.

Kulttuuri ja urheilu

Valladolidista on kotoisin jalkapalloseura Real Valladolid Club de Fútbol, jonka edustusjoukkue pelaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa.
Don Quijoten kirjoittaja Miguel de Cervantes oli kotoisin Valladolidista.
Oskari Peurakoski

Johan Oskar (Juhana Oskari) Peurakoski (vuoteen 1905 Renfors) (13. elokuuta 1869 Pori – 17. lokakuuta 1944 Helsinki) oli metsänhoitaja, toimitusjohtaja ja kansanedustaja.
Peurakosken vanhemmat olivat kauppias Johan Gustav Renfors ja Anna Elisabet Juhantytär ja puoliso vuodesta 1900 Selma Ottilia Stenbäck, joka oli rovasti Karl Emil Stenbäckin tytär. Hän tuli ylioppilaaksi Porin suomalaisesta lyseosta 1990, valmistui Evon metsäopistosta 1896 ja suoritti metsäkonduktöörin tutkinnon. Toimittuaan metsänhoito- ja metsätalouskonsulentin tehtävissä 1896-1903 hän oli Evon metsäopiston opettaja 1903-1904, Evon-Vesijaon metsänhoitaja 1904, Nikkarilan metsänvartijakoulun johtaja vuodesta 1906, metsähallituksen ylitarkastaja vuodesta 1917 ja vt. apulaisjohtaja vuonna 1921. Metsähallituksen pääjohtajan virkaa Peurakoski hoiti 1922, 1924 ja 1928-1929. Erottuaan metsähallituksen toimestaan vuonna 1932 Peurakoski työskenteli vakuutusyhtiö Metsäpalon toimitusjohtajana 1932-1943. Hänellä oli useita luottamustehtäviä alansa yhdistyksissä, järjestöissä ja komiteoissa sekä eri yhtiössä.
Peurakoski toimi Pieksämäen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Kansanedustajaksi hänet valittiin Mikkelin läänin vaalipiiristä, hän toimi suomalaisen puolueen ja kokoomuksen eduskuntaryhmissä 1909–1919.
Rahkanäivesammal

Ulkonäkö

Rahkanäivesammal on keskikokoinen (1–4 cm) kellanvihreä tai punertava maksasammal. Sen ehytlaitaiset ja pyöreät lehdet ovat tiheässä. Sen ylälehtien kärkiin syntyy kellertäviä itujyväsiä.

Levinneisyys

Rahkanäivesammalta tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla taigalla. Se on yleinen koko Suomessa.

Elinympäristö

Rahkanäivesammal viihtyy vähäravinteisilla soilla elävällä tai kuolleella rahkasammalella.
Riemukaari

Triumfikaari (”riemukaari”) on suuri monumentaaliportti, jolla on juhlistettu muun muassa sotavoittoa. Kirkkoarkkitehtuurissa triumfikaari on kirkkosalin ja kuorin välinen holvikaari.
Kosiankuuransaari

Maantietoa

Saari on 470 metriä pitkä, 230 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,2 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon pohjoispuolella mantereen edustalla. Se kuuluu Paatsalon lähialueen saariryhmään, joista Lehtisaaret ja Riuttasaari sijaitsevat lähinnä sitä. Virmailanselän aallokolla on saaren esteetön vaikutus. Saari suojaa itse sen takana olevia pieniä luotoja ja Lehtisaaria. Kuuransaari on matala ja sen ainoa kohouma sijaitsee saaren keskellä. Mäki kohoaa noin seitsemän metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio

Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä Paatsalon ja mantereen läheisyydessä olevien saarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Caledon (Kanada)

Kaupungin asuinalueet

Caledon muodostettiin yhdistämällä useita kaupunkeja, kyliä ja asuinalueita. Kaupungin suurin asuinalue ja hallinnollinen keskus on entinen Boltonin kaupunki, jossa asuu noin puolet Caledonin väestöstä. Muita pienempiä kyliä ja asuinalueita ovat Albion, Alloa, Alton, Belfountain, Boston Mills, Brimstone, Caledon, Caledon East, Campbells Cross, Castlederg, Cataract, Cedar Meadows, Cedar Mills, Cheltenham, Claude, Coulterville, Ferndale, Forks of the Credit, The Grange, Humber, Humber Grove, Inglewood, Kilmanagh, Lockton, Mayfield West, Macville, Melville, McLeodville, Mono Mills, Mono Road, New Glasgow, Palgrave, Queensgate, Rockside, Rosehill, Sandhill, Silver Creek, Sleswick, Sligo, Snelgrove, Stonehart, Taylorwoods, Terra Cotta, Tormore, Valleywood ja Victoria.

Historia

Vuoteen 1819 saakka alue oli tietöntä erämaata, jolloin hallitus rakensi alueelle maanmittajien käyttöön tarkoitetun tien. Alueen asuttaminen aloitettiin seuraavana vuonna. Nykyiseen Caledoniin kuuluva Chelthamin kylä perustettiin 1822 ja Belfountain vuonna 1852. Caledonin kaupunki perustettiin virallisesti 1. tammikuuta 1974 yhdistämällä alueen asuinalueet keskushallinon alaisuuteen. Kaupungin nimestä järjestettiin kansanäänestys edellisenä vuonna, kaksi muuta vaihtoehtoa nimeksi olivat Albion ja Cardwell.
Simonet Biokou

Simonet Biokou (s. 1965) on beniniläinen kuvanveistäjä ja vodoun-taiteilija. Hän asuu Porto Novossa Beninissä, jossa vodou  on virallinen uskonto, jota harjoittaa 40 prosenttia väestöstä. 
Biokou tunnetaan teoksistaan, joissa hän käyttää romumetallia, kuten pyörien vanteita ja polkupyörien ketjuja, pultteja ja jousia, ja hän tekee niistä pääasiassa metalliteoksia vodun-jumalista.
Simonet Biokou on beniniläisten taiteilijoiden Theodore ja Calixte Dakpoganin veljesten serkku. Sekä hänen äitinsä että isänsä olivat seppien sukua.  
Biokou on sanonut, että hänen ensimmäinen suuri kierrätetystä metallista valmistettu veistoksensa kuvasi sotilasta. Sen jälkeen hän alkoi tehdä taidetta vakavasti "romutaiteilijana". Biokoun teoksia on ollut Ouidahin Pyhässä metsässä. Esimerkiksi Papin henkilökuva on tehty kierrätetystä metallista, ja se yhdistää katolilaisuuteen (papin suitsutusastia) ja voduniin (Heviosso ja ketju) liittyviä mielikuvia.
Biokoun teoksia on usein ollut esillä Afrikassa, Euroopassa ja Kanadassa. Hän on ainoa arfikkalainen kuvanveistäjä, jonka teoksia on esillä Liègen nykytaiteen museossa. 
Biokou näytteli itseään Dominique Loreaun ohjaamassa elokuvassa Divine Carcasse (1998).
TEMPO

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa TEMPO on väriltään oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee orgaanisiin luottimiin. TEMPO on voimakas hapetin. Lisäksi se on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti ihoa.
TEMPOa valmistetaan hapettamalla 2,2,6,6-tetrametyylipiperidiiniä. Yleensä hapetus tehdään käyttäen joko natriumhypokloriittia tai ilman avulla. Käytettäessä hapettimena ilmaa tarvitaan lisäksi metallikationi katalyytiksi ja tyypilisimpiä tähän käytettyjä metalleja ovat Cu⁺- Ru²⁺ ja Mn²⁺/Co²⁺-kationit. Muodostuva TEMPO hapettuu edelleen varsinaiseksi hapettimeksi, joka on oksoammoniumkationi.
TEMPO hapettaa primääriset alkoholit aldehydeiksi ja sekundääriset alkoholit ketoneiksi. Ainesuhteista riippuen aldehydit voidaan hapettaa myös karboksyylihapoiksi. Lisäksi TEMPO hapettaa diolit laktoneiksi tai hydroksialdehydeiksi ja sulfidit sulfoksideiksi. Teollisuudessa TEMPOa käytetään hapettamaan muun muassa retinoli retinaaliksi ja lääketeollisuuden tarvitsemien lähtöaineiden synteeseissä steroidijohdannaisten valmistamiseen. TEMPOa voidaan käyttää myös radikaalipolymeroinneissa. TEMPO reagoi pidentyvän radikaaliketjun pään kanssa muodostaen additiotuotteen. Tämä estää pään radikaalia reagoimasta edelleen. Additiotuote voidaan hajottaa kuumentamalla, jolloin TEMPO irtoaa ja muodostuu polymeeriradikaali, joka voi jatkaa edelleen reaktiota. Näin voidaan säädellä esimerkiksi halutun polymeerin molekyylimassaa. TEMPOa on käytetty tähän tarkoitukseen muun muassa polystyreenin valmistuksessa.
Julius Civilis

Gaius Julius Civilis oli bataaviylimys ja vuonna 69 syttyneen bataavien kapinan johtaja. Hänen perheensä oli saanut Rooman kansalaisuuden joko Augustuksen tai Caligulan hallituskaudella.
Civilis oli kahdesti vangittuna yllytyksestä kapinaan, ja hän selvisi täpärästi kuolemantuomiolta. Neron kuolemaa seuranneen sekasorron aikana Civilis nostatti bataavit kapinaan, ja hän sai liittolaisikseen myös useita naapuriheimoja. Kapinalliset ajoivat Reinin roomalaisjoukot pakosalle, kaappasivat 24 laivaa ja löivät Castra Veteraan sijoitetut kaksi legioonaa. Civiliksen voitot sytyttivät kapinan myös Galliassa, ja koko Rooman valtakunta oli uhattuna.
Rooman sisällissota kuitenkin päättyi, ja keisariksi noussut Vespasianus lähetti Quintus Petillius Cerialiksen johtaman armeijan kukistamaan kapinan. Civilis lyötiin nykyisen Trierin lähellä vuonna 71. Tappionsa jälkeen Civilis sopi rauhanehdoista Cerialiksen kanssa. Bataavit palasivat Rooman liittolaisiksi. Civiliksen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Nakhon Sawan (provinssi)

Maantiede

Ping- ja Yomjoet yhdistyvät Nakhon Sawanin kaupungin lähellä Chao Phraya -joeksi. Mae Wongin kansallispuisto Khamphaengphetin vastaisella rajalla muodostettiin 1987 säilyttämään Mae Wong-Mae Poenin sademetsä.

Symbolit

Provinssin symboli esittää taivaassa sijaitsevaa myyttistä linnaa, nimeltään Viman. Tämä liittyy provinssin nimeen. Provinssin puu ja kukka on Lagerstroemia loudonii.
Satakunnantie

Tien kulku

Tie alkaa Turusta Aninkaistensillalta, josta se jatkuu kohti pohjoista. Raunistulanportin jälkeen tie kääntyy luoteeseen päin, minkä jälkeen se kulkee Kähärin ja Vätin kaupunginosien läpi. Tämän jälkeen tie saapuu Teräsrautelan kaupunginosaan, missä se risteää Suikkilantien ja Markulantien kanssa. Satakunnantie jatkuu sen jälkeen Ruohonpään kaupunginosan puolella, ja Länsikeskuksen jälkeen se saavuttaa Mälikkälän kaupunginosan. Tieosuus päättyy lopulta Raision rajalle, minkä jälkeen se jatkuu Raisiontienä.

Historia

Tie on osa Suurta Postitietä, Turusta Tukholmaan johtavaa vanhaa maantieyhteyttä. Alkuperäinen Raisioon johtava tielinjaus on mahdollisesti peräisin 1300-luvulta. Aluksi se oli osa postitien sivureittiä Turusta Maskuun, kun taas Ruskon kautta kulkeva reitti oli ensisijainen. 1500-luvulla nykyisen Satakunnantien kautta kulkevasta reitistä tuli kuitenkin ensisijainen. Myöhemmin tien kautta mentiin lähinnä Rauman suuntaan, mistä sen nimikin tulee. 
Nykyisen linjauksensa Satakunnantie sai 1930-luvulla, jolloin tie päällystettiin ja sen mutkia oikaistiin. Tämän jälkeen Raision rajalle kulkeva osuus nelikaistaistettiin 1960-luvun aikana. Tie oli osa valtatietä 8 vuoteen 1963, jolloin Turun ja Raision välinen moottoritie valmistui. Tämän lisäksi Satakunnantie oli osa seututietä 189, mutta sen korvasi Naantaliin vievänä päätienä Naantalin pikatie vuonna 1989.
Kalle Kuutola

Karl Arvid (Kalle) Kuutola (27. lokakuuta 1886 Pietari – 16. syyskuuta 1974) oli suomalainen taidemaalari.
Kuutola opiskeli Viipurin taiteen ystävien piirustuskoulussa 1901–1904 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1904–1907. Myöhemmin hän opiskeli Pariisissa Académie Colarossissa 1911-1913 ja Académie André Lhotessa 1931–1932. Hän osallistui Ryhmä 34:n näyttelyihin Helsingissä 1934 ja Tukholmassa 1935. Pariisissa opiskellut Kuutola asetti yhdessä taidemaalari Bruno Tuukkasen kanssa näytteille ensimmäiset kubismia edustaneet maalaukset Viipurissa vuonna 1914. Hän oli 1930-luvulla mukana Ryhmä 34:ssä johon kuuluivat lisäksi taiteilijat Uuno Eskola, Atte Laitila, Hugo Otava ja Matti Waren-Waris. Kuutola omisti myös kehysliikkeen.
Tokaarilaiset kielet

Tokaarilaiset kielet on kaksi sukupuuttoon kuollutta kieltä (tokaari A ja tokaari B) käsittävä kieliryhmä . Kieliä puhuttiin nykyisen Kiinan länsiosissa Tarimin altaan alueella ajanlaskun alun molemmin puolin. Tokaarilaiset kielet ovat indoeurooppalaisen kielikunnan itäisimpiä kieliä ja ovat muun muassa siksi herättäneet tutkijoiden keskuudessa mielenkiintoa. Tokaarikielillä oli oma aakkostonsa. Tokaarilaiset kielet hävisivät 800-luvulla puhujien sulauduttua uiguureihin, mitä käsitystä tukevät tokaarinkielisten tekstien käännökset uiguuriksi.
Ennen kuin Marc Aurel Stein 1900-luvun alussa löysi kielellä kirjoitettuja kirjakääröjä, tokaarista ei tiedetty mitään.
Breviario

Breviario eli breviarium (lat. brevis, "lyhyt") on hetkipalvelusten kirja, joka sisältää kristillisten (alkuperältään katolisten) hetkipalvelusten, kuten laudes, vesper ja kompletorio, kaavat ja niissä lauletut virret, antifonit, psalmit, lukukappaleet, Raamatun kiitosvirret ja rukoukset.
Rukoileva kirkko on tunnettu suomalainen breviario.