google/wiki40b huggingface dataset:
HMS Leopard (1850)

Valmistus

Alus tilattiin 26. maaliskuuta 1846 HMS Odinin piirustusten mukaisena ja sen kölilaskettiin elokuussa, mutta sen jälkeen aluksen rakennustyöt keskeytettiin 9. syyskuuta ja niitä jatkettiin vasta helmikuussa 1848. Alus valmistettiin John Finchamin tekemien uusien 10 jalkaa pidemmän aluksen piirustusten mukaan, mitkä oli hyväksytty 11. helmikuuta 1847 ja sen valmistuskustannukset olivat 82250 puntaa.
Aluksen voimanlähteenä oli kaksi sylinterinen vertikaalinen suorasaanti höyrykone, joka oli halkaisijaltaan 91,5 tuuman ja 8 tuuman iskun pituus. Höyrykoneeseen oli kytketty neljä kattilaa.

Palvelus

Aluksen päälliköksi määrättiin 6. tammikuuta 1853 George Giffard sen palvellessa Välimerellä, mistä se siirrettiin 1854 Itämerelle, missä se liitettiin  brittiläis-ranskalaiseen Itämeren laivastoon Oolannin sodan aikana. Alus palveli 1855 Mustallamerellä.
Aluksen päälliköksi määrättiin 28. huhtikuuta 1857 James Francis Ballard Wainwright. Alus avusti HMS Agamemnonia kaapelin laskemisessa Atlantille. Työ aloitettiin 16. elokuuta 1858, mutta se keskeytettiin muutamaa viikkoa myöhemmin. Alus määrättiin kontra-amiraali Stephen Lushingtonin lippulaivaksi Amerikan kaakkoisrannikolle ja Länsi-Intiaan. Alus palasi Englantiin, jossa se siirrettiin Plymouthille telakalle.
Telakalla ollessa alus aseistettiin uudelleen niin, että kannelle asennettiin kahdeksan 32 naulan (56 cwt) tykkiä ja neljä 40 naulan (32 cwt) tykkiä. Yläkannelle asennettiin viisi Armstrongin kierrelukoilla varustettua 100 naulan (82 cwt) tykkiä ja yksi 68 naulan tykki (95 cwt).
Alus palasi palvelukseen 10. lokakuuta 1862 päällikkönään Charles Taylor. Alus siirtyi palvelukseen Kiinan asemalle, jossa se osallistui muun muassa Simonosekin tulitukseen. Alus poistettiin palveluksesta 29. syyskuuta 1866 ja se myytiin romutettavaksi 8. huhtikuuta 1867 Marshallille Plymouthiin.
Rhydaman

Kuvia

Vuonna 1925 täällä oli hiilikaivostyöläisten lakko joka kärjistyi väkivaltaisuuksiin poliisin kanssa. Lakon taustalla oli se että hävinnyt Saksa joutui toimittamaan sotakorvauksina hiiltä voittajavaltioille jonka vuoksi hiilen vienti oli laskenut 12 kuukauden aikana 20 miljoonaa tonnia. Kun lakko sitten päättyi väkivaltaisuuksiin poliisin voitoksi ja niin lakkoon osallisia kaivosmiehiä oli syytteessä 200, joista 58 tuomittiin 18-24 kuukauden vankeusrangaistuksiin, kaivos lopetetiin myöhemmin.
Haim Alexander

Haim Alexander (Heinz Alexander, hepreaksi ‏חיים אלכסנדר‎; s. 9. elokuuta 1915 Berliini – 18. maaliskuuta 2012) oli saksalaissyntyinen israelilainen säveltäjä, pianisti ja pedagogi. Hän opiskeli Sternin konservatoriossa, kunnes joutui keskeyttämään opintonsa vuonna 1936 natsien vainojen aikana ja muutti Palestiinaan. Palestiinassa Alexander sai sävellyksenopetusta Stefan Wolpelta sekä pianonsoiton opetusta Irma Wolpe-Schoenbergilta ja Ilona Vince-Krausilta. Opiskellessaan Alexander elätti itsensä esiintymällä jazzpianistina ja ansioitui improvisoijana.
Alexander toimi professorina Jerusalemin musiikki- ja tanssiakatemiassa, jota oli ollut mukana perustamassa. Hän opetti lisäksi Tel Avivin yliopistolla, Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa, Institut Jaques-Dalcrozessa (Geneve) ja New Yorkin yliopistolla. Hänen oppiaineitaan olivat pianon- ja cembalonsoitto, musiikin teoria, sävellys ja improvisaatio.
Alexander osallistui 1950-luvulla Darmstadtin kursseille. Vuonna 1971 hän alkoi laajamittaisesti tehdä sovituksia Kansallisessa ääniarkistossa säilytetyistä kansanlauluista. Säveltäjänä Alexander on tuntenut painetta sekä uuden, lähi-itäläistyyppisen ja kansanomaisen kansallisen tyylin luomiseen että eurooppalaisen perinnön jatkamiseen. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa pianokappaleita, kuoromusiikkia ja pianokonsertto (1982).
Useita kansallisia palkintoja myönnettiin Alexanderille. Niihin lukeutuvat Engel-palkinto (1956), Artur Rubinstein -palkinto (1973) ja ACUM-palkinto elämäntyöstä (1996).
AXR Music

AXR Musicin toiminta

Vuonna 2010 Playground Music osti Edel Records Finland Oy:n ja myi tämän jälkeen Edelin suomalaisen katologin uudelle AXR Musicille. 
AXR Music keskittyi tuotannossaan kotimaisen musiikin tuotantoon. AXR Music Oy:n artisteja olivat muun muassa Arja Koriseva, Matti Esko, Eija Kantola, Anneli Mattila, Jani Jalkanen ja Hänen Orkesterinsa, Jean S., Esa Eloranta, Osmo's Cosmos, Poju, Mimi ja Kuku, Jamppa Kääriäinen, Kai Jämsä, Heikki Salo, Korsuorkesteri ja Remu. AXR:n katalogiin kuuluivat myös Kari Tapion tuotanto 1990-luvun puolivälistä lähtien, Paula Koivuniemen ja Dingon 2000-luvun tuotanto, Jope Ruonansuu vuoteen 2010 asti sekä Muumi-levyt. K-Telin, Edelin ja Audiovoxin perinteitä jatkaen kokoelmalevyt ovat olleet AXR:n vahvaa osaamisaluetta, mm. sarjat Hittiparaati, Lasten Hittiparaati, Intiaanikesä, Summer Heat, Iskelmä Radiohitit ja Tanssisuosikit. 
Helmikuussa 2014 Warner Music Finland osti AXR Musicin levy-yhtiö- ja julkaisutoiminnat. Lopulta 14. lokakuuta 2015 AXR Music lakkautettiin.
Phạm Văn Đồng

Phạm Văn Đồng (1906 – 29. huhtikuuta 2000 Hanoi) oli vietnamilainen poliitikko. Hän toimi Pohjois-Vietnamin ja sittemmin yhdistyneen Vietnamin pääministerinä yhteensä yli 30 vuotta ja häntä pidetään maansa 1900-luvun yhtenä vaikutusvaltaisimpana poliitikkona Ho Tši Minh, Võ Nguyên Giápin ja Lê Duẩnin ohella.
Phạm Văn Đồng oli keisarillisen hovin sihteerin poika ja hän opiskeli Huến perinteikkäässä lyseossa, jota myös Hồ Chí Minh oli käynyt. Siellä hän tutustui kansallismielisiin aatteisiin. Vuonna 1925 hän organisoi Hanoissa Ranskan siirtomaavallan vastaisen opiskelijalakon ja joutui pakenemaan Kiinaan, jossa hän tutustui Ho Tši Minhiin ja kommunistiseen aatemaailmaan.
Toisen maailmansodan jälkeen Phạm oli Vietnamin edustajana Pariisin rauhanneuvotteluissa ja pettyi siellä erityisesti Kiinan asenteeseen. Hän toimi ministerinä Ho Tši Minhin perustamassa hallituksessa ja johti vuonna 1954 sen valtuuskuntaa Genevessä, jossa päätettiin Vietnamin jakamisesta Pohjois- ja Etelä-Vietnamiin. Phạmista tuli Pohjois-Vietnamin pääministeri ja hän pysyi virassa myös Vietnamien yhdistyttyä sodan päätteeksi vuonna 1975. Tosin hänen näkyvyytensä väheni Ho Tši Minhin kuoltua vuonna 1969.
Phạm vieraili myös Suomessa vuonna 1977 yrittäessään houkutella Vietnamiin läntisiä sijoituksia. Sittemmin Vietnam kuitenkin ajautui tiiviimpään yhteyteen Neuvostoliiton kanssa. Kesällä 1987 Phạm erosi pääministerin paikalta kommunistipuolueessa tehdyn sukupolvenvaihdoksen myötä. Tämänkin jälkeen hän jatkoi vielä vaikuttamistaan hallituksen neuvonantajan tittelillä.
Thomas Cutbush

Thomas Hayne Cutbush (29. kesäkuuta 1864 - 5. heinäkuuta 1903) oli brittiläinen Viiltäjä-Jackiksi epäilty mies. Cutbush oli pääepäilty 11 vuosina 1888-1891 tehdyistä naisen murhista Lontoossa. Todistettavasti Cutbush syyllistyi kahteen naiseen kohdistuneeseen puukotukseen, joiden myötä hänet julistettiin mielisairaaksi vuonna 1891 ja suljettiin loppuiäkseen Broadmoorin mielisairaalaan.
The Sun julkaisi vuonna 1894 useita artikkeleita, joissa Cutbushin vihjailtiin olevan Viiltäjä-Jack, vaikka hänen nimeään ei jutuissa mainittukaan. Cutbush oli Viiltäjä-Jackin tekemien murhien aikaan nähty usein Itä-Lontoossa, ja hänen kerrottiin palanneen yöllä kotiin mudan ja veren tahrimana. Useimmilta Viiltäjä-Jackin uhreilta oli leikattu ruumiinosia irti kirurgisella tarkkuudella, ja Cutbushin tiedetään perehtyneen tarkasti lääketieteellisiin teoksiin. Lisäksi murhat loppuivat hänen mielisairaalaan joutumisensa jälkeen. Myös Cutbushin lähipiiri epäili hänen olleen Viiltäjä-Jackin tekojen takana. 
Cutbushin potilaskertomuksen mukaan hän oli mieleltään hyvin sairas ja suhtautui epäilevästi kaikkiin ihmisiin, koska luuli näiden yrittävän myrkyttää hänet. Hän oli uhkaillut repivänsä muut potilaat ja hoitajat kappaleiksi ja käyttäytynyt hyvin väkivaltaisesti. Cutbush oli myös purrut sairaalassa vieraillutta äitiään kasvoihin. Cutbush kuoli Broadmoorin mielisairaalassa vuonna 1903 kärsittyään pitkään vakavasta munuaissairaudesta.
Julkisuudessa on esitetty epäilyjä, että Cutbush välttyi murhasyytteiltä, koska hänen setänsä oli Lontoossa poliisitarkastajana.
Omena putoaa...

Taustaa

Elokuvan käsikirjoitus perustuu Mika Waltarin näytelmään Omena putoaa, joka sai ensi-iltansa Kansallisteatterissa 1947. Waltari ei ollut ensin halukas tekemään näytelmästään elokuvasovitusta, mutta suostui lopulta ohjaajan pyyntöihin, Panu Rajalan mukaan lähinnä taloudellisista syistä. Käsikirjoittajaryhmässä olivat Waltarin lisäksi ohjaaja Vaala ja Usko Kemppi.
Waltari oli omistanut näytelmän mäyräkoiralleen Tiukulle, jota hän nimitti ”uskollisimmaksi ja hartaimmaksi ystäväkseen”. Waltari näyttäytyy elokuvassa cameoroolissa mäyräkoiraa taluttamassa. Rajala arvelee Waltarin suostuneen rooliin siksi, että hän oli ihastunut Ilonaa näyttelevään Toini Vartiaiseen.

Tapahtumaympäristöt

Elokuva perustuu Waltarin näytelmään, mutta siinä on myös muutamia eroja. Näytelmän tapahtumapaikka on Jonssonien asunto, mutta elokuvassa tapahtumaympäristönä on useita paikkoja. Alussa on kymmenen minuutin prologi, jossa näkyy teollisuusneuvos Österbergin liikepalatsi ja hänen yksinäisyytensä ja terveyshuolensa. Sitten seuraa Ilonan hukuttautumisnäytös, joka näytelmässä tulee esiin vain kerrottuna. Näytelmässä Jonssonit huijaavat johtaja Judasta, jonka tilalla elokuvassa on kilpaileva rikollisliiga. Ilonan poikaystävä Usko on poistettu, ja Ilona rakastuu hänen sijastaan Ventti-Villeen. Lopussa on vielä teollisuusneuvoksen kotona kuvattu illalliskohtaus, jota ei ole näytelmässä.

Arviot

Aikalaisarvioissa Vaalaa luonnehdittiin kansainvälisen tason ohjaajaksi, käsikirjoitusta pidettiin Waltarin parhaana ja erityisesti dialogia hyvin elokuvaan luontuvana. 
Rajalan mukaan Vaalan elokuvaa on pidetty harvinaisen onnistuneena näytelmän elokuvasovituksena, mutta hänen mielestään se on silti liian alleviivaavana ja osoittelevana ”hyvän komedian vesitys”. Rajala pitää erityisesti epäonnistuneena ratkaisuna Ilonan ja Ventti-Villen suhdetta, joka tuhoaa jälkimmäisen henkilöhahmon.
Televisioesityksen yhteydessä esitetyn arvion mukaan komedia toimii hauskan tyyppigallerian varassa, eikä se pääse irti teatteritaustastaan. Kokonaisuutena sitä luonnehditaan pikkunäppäräksi. Tauno Palo, joka esitti rikostoveria teatterissakin, on saanut luonnehdinnan valloittava.
Subglasiaalinen uoma

Subglasiaalinen uoma tai -kuru  on jäätikön alisen sulamisveden moreenissa tai kalliossa aiheuttama kulutusmuoto. Niitä syntyy mannerjäätikön tai vuoristojäätikön peittämillä alueilla, missä vuodenaikojen aiheuttamat sulamisvedet pääsevät virtaamaan jäätiköiden alla. Ne paljastuvat näkyville jäätikön sulettua pois. Suomessa tällaiset uomat ja kurut ovat syntyneet viimeisen Veiksel-jääkauden loppupuolella.
Mannerjään päällä sulaavat vedet joko valuvat jäänreunan alle nielu-uomien kautta tai putoavat jäätikössä olevien halkeamien kautta jäätikön pohjalle, missä vedelle muodostuu suuri hydrostaattinen paine. Paine työntää vettä jäätikön reunaa kohti, missä sille on pienin vastapaine. Virtaavan sulamisveden tieltään sulattama jää aukeaa jäätunneiliksi, jotka risteilevät jään ja maankamaran välissä ja aukeavat lopulta jäätikön reunalla tunnelinsuuksi, joista jäätikköjokien vesi purkautuu esille.
Paine jäätunneleissa saattaa painaa sulamisvettä hyvinkin vauhdikkaasti eteenpäin ja veden virtaus tempaa mukaansa routaisesta maankamarasta, joka on usein moreenia, irti sulanutta maa-ainesta ja kiviä. Uoma syntyy veden ja irronneen maa-aineksen yhteisvaikutuksesta, kun se hioo syvenevästä uomasta pois aina uusia moreenikerroksia. Jäätikköjoen eroosio kuluttaa alla olevaa maankamaraa siinä missä mannerjäätikön seinämien jäätäkin. Jos tunnelissa virtaava jäätikköjoki on pitkäikäinen, tavoittaa eroosio lopulta moreenipatjan alla olevan kallioperän. Kallion rikkinäinen pintakaan ei kestä jäätikköjoen eroosiota, vaan siitä irtoaa pintakalliota pois ja vasta ehjä kallio voi pysäyttää eroosion. Ehjä kalliopintakin voi vielä kulua sileäksi, mitä todistavat silokalliopinnat ja hiidenkirnut kurujen pohjilla. Ne ovat syntyneet, kun veden kuljettamat kivet ovat kulutaneet puhdasta kivipintaa riittävän pitkään.
Pois kulkeutunut maa- ja kiviaines osallistui jäätunnelien rauhallisimmissa osissa harjujaksojen muodostamiseen ja jäätunnelien ulkopuolella jäätikköjokisuiston tai sandurin muodotamiseen. Jäätunnelien uomat jäivät paljaiksi vain, mikäli kaikki hiekka, sora ja kivet tempautuivat veden vietäviksi jäätikkötunnelin muihin osiin. Tällaisia kohtia tiedetään olleen niissä maaston kohdissa, missä vesi virtasi jäätunnelissa rinnettä alaspäin tai missä kallioperän ruhjeissa ja murroksissa olevissa kapeikoissa oli vedenvirtauksta kiihdyttävä kohta.
HMS Theseus (R64)

Palvelus

Palveltuaan Kauko-Idässä ja kotivesillä alus siirrettiin 1950-luvun puolivälissä suihkukoneiden yölentotoiminnan koealukseksi. Alus palveli Korean sodassa 1950-1951 ja vuodesta 1954 alkaen se oli lähinnä koululaivana lukuun ottamatta vuoden 1956 Suezin kriisiä. Alus siirrettiin reserviin 1957 ja se myytiin 1960. Alus romutettiin toukokuussa 1962.
Vammelsuu

Vammelsuu (ven. Серо́во, Serovo) on entinen suomalainen kylä ja nykyään yksi Pietarin kaupunkiin kuuluvan Kurortin piirin kunnallishallintoalueista. Vuonna 2002 Serovossa oli 252 asukasta. Serovo sai uuden nimensä sotilaslentäjä ja Neuvostoliiton sankari Vladimir Serovin (k. 26.6.1944) mukaan. Serov tuhosi 44 viholliskonetta.
Vuoden 1944 alueluovutuksiin saakka Vammelsuun kylä kuului Uudenkirkon kuntaan rajoittuen idässä Terijokeen. Nimensä mukaisesti Vammeljärvestä Suomenlahteen laskevan Vammeljoen suulla sijaitsevan Vammelsuun tärkeimpiä nähtävyyksiä olivat Rakkauden hauta ortodoksikirkkoineen sekä Kuolemankuiluksi kutsuttu Vammeljoen jyrkkä rantatörmä. 
Jatkosodan toisen puolustuslinjan eli VT-linjan eteläinen päätepiste oli Vammelsuussa.
Usambara

Usambara on vuorialue Tansanian koillisosassa, Tangan alueella. Se koostuu kahdesta vuoriryhmästä, Itä- ja Länsi-Usambarasta. Tyypillinen korkeus on 1000–2200 metriä merenpinnasta. Osia erottaa Lwengerajoen laakso. Itäosa on pienempi ja sateisempi.
Usambara on osa kaarimaista kalliomuodostumaa, joka ulottuu Kenian puolelta Taitasta Morogoroon. Muodostuma on arvioitu 100–600 miljoonaa vuotta vanhaksi.
Usambaran alueella on ollut asutusta ainakin 1,5 miljoonan vuoden ajan. Huhtikuussa 2009 alueelta löytyi kivettyneitä ihmisten jalanjälkiä. Nykyisten asukkaiden esi-isät tulivat alueelle satoja vuosia sitten. 1700-luvun puoivälissä alueella kukoisti Sambaan kuningaskunta. Kun alue oli Saksan Itä-Afrikkaa, saksalaiset perustivat Lusothon ja suosivat sitä lomakohteenaan. He suunnittelivat alueelle ennen kaikkea kahvin viljelyä. Sademetsän rehevyys sai ihmiset uskomaan, että maa on hedelmällistä, vaikka siinä itse asiassa on varsin vähän ravinteita. Metsän hakkaamisen jälkeen kahvi menestyi nuorilla plantaaseilla vain muutamia vuosia. Saksalaiset aloittivat 1900-luvun alussa rautatien rakentamisen alueelle, aikomuksenaan rakentaa rata Tangan satamasta Victoriajärvelle, mutta jättivät sen kesken ensimmäisen maailmansodan puhjetessa. Britit jatkoivat rataa Arushaan asti.
Alueella elää monia kotoperäisiä kasvi- ja eläinlajeja, varsinkin matelijoita, sammakkoeläimiä ja nilviäisiä. Metsissä on kuusitoista puulajia, joita ei kasva missään muualla kuin Itä-Usambarassa, ja noin 500 lajia on kotoperäisiä laajemmalla Itä-Afrikan vuoristokaarella. Huonekasvina tunnetun paavalinkukan eli saintpaulian kantamuoto on löydetty tältä alueelta, ja viimeiset suvun villit lajit elävät Usambarassa.
Alueella on suhteellisen paljon asutusta, ja suojellut alueet muodostavat tilkkutäkin viljeltyjen palstojen kanssa. Luonnonsuojelun uhkina ovat metsäpalojen leviäminen viljelysalueilta, hakkuut, kullankaivu ja tulokaslajien leviäminen.
Eddie Gerard

Edward George "Eddie" Gerard (10. lokakuuta 1890 Ottawa, Ontario – 12. joulukuuta 1937) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisena 10 kautta kotikaupunkiseura Ottawa Senatorsissa, jonka auttoi useasti Stanley Cup -voittoihin, kunnes lopetti pelaajana 1923. Hän jatkoi valmentajana ja voitti siinäkin ominaisuudessa Stanley Cupin 1926.
Todd Cantwell

Todd Owen Cantwell (s. 27. helmikuuta 1998 Dereham) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Norwich Cityä.
Cantwell pelasi Norwich Cityn nuorisojoukkueissa. Kevätkauden 2018 hän oli lainalla Fortuna Sittardissa ja pelasi Alankomaiden kakkossarjatasolla Eerste divisiessä kymmenen ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Norwich Cityn edustusjoukkueessa Englannin mestaruussarjassa 24 ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2019–2020 Norwich pelaa Valioliigassa ja Cantwell teki ensimmäisen valioliigamaalinsa kolmannessa ottelussaan Chelseaa vastaan.
Cantwell on pelannut Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa neljä ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin Suomea vastaan.
Karjatse meri

Maantietoa

Järven pinta-ala on 38 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä.  
Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 3,0 m mpy. Järven valuma-alueen laajuus on 850 neliökilometriä ja sen suurin tulo-oja on Nurme kraavi. Sille ei ole piirretty karttoihin selvää laskuojaa mereen. Järven pohjoispuolella sijaitsee Möldri meri ja sen itärannan tuntumassa on vielä pieni lampi.
Järven suurin syvyys on noin metrin. Järven rantaviivan pituus on 4,2 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa ruovikkoa.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (viroksi rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)).
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (viroksi halotroofne tai soolatoiteline, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.
The Times They Are a-Changin’

The Times They Are a-Changin’ on laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin vuonna 1964 julkaistu albumi. Nimikkokappale on yksi Dylanin tunnetuimmista lauluista.
Jessica Lee Keller

Nuoruus

Keller on ollut viisi vuotta jäsenenä newyorkilaisessa nykybaletti-ryhmässä Cedar Lake Contemporary Ballet Company. Hän opiskeli näyttelemistä losangelesilaisessa The Acting Corps -teatterikoulussa, sekä newyorkilaisessa The Barrow Groupin Off Broadway -näytelmäkoulussa.

Näyttelijänura

Keller aloitti näyttelijänuran esiintymällä mainoksissa. Hän on mainostanut mm. DieHardin pattereita, Virgin American halpalentoyhtiötä ja Microsoft Surface -tablettia. Vuonna 2002 hän toimi taustatanssijana elokuvassa Valepukujen mestari.
Ensimmäisen elokuvaroolin Keller sai vuonna 2011 elokuvassa Kohtalon valvojat, jossa hän esitti Laurenia, Elisen (Emily Blunt) parasta ystävää. Hänet tunnetaan parhaiten Struts-roolistaan Disney Channelin Teen Beach -elokuvista.
Vuonna 2012 hän osallistui yhdysvaltalaiseen Dancing with the Stars -tanssikilpailuun Derek Houghin parina.
Keller on vieraillut televisiosarjassa C.S.I., sekä websarjassa THE LXD.
Drusus Julius Caesar

Drusus Julius Caesar (14 eaa. - 23 jaa.) oli antiikin roomalainen aristokraatti. Hänen isänsä oli Tiberius ja hänen äitinsä Vipsania Agrippina. Hän oli naimisissa Livillan kanssa. Pari sai kaksi poikaa Germanicuksen, joka kuoli lapsena, ja Tiberius Gemelluksen. Hän sai lisänimen "Caesar" vuonna 4 jaa.
Etelä-Afrikan Grand Prix 1972

Etelä-Afrikan Grand Prix 1972 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 4. maaliskuuta 1972 Kyalamin radalla. Kilpailun voitti Denny Hulme, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Midnight Club 3

Midnight Club 3: Dub Edition Remix

Pelistä julkaistiin myös myöhemmin Remix-versio, jossa on uusi kaupunki Tokio, 25 uutta kappaletta, 24 uutta ajoneuvoa ja enemmän kustomointiosia. Peli julkaistiin maaliskuussa 2006 PlayStation 2:lle ja Xboxille.
SM U-20

Valmistus

Alus tilattiin Danzigin (nyk. Gdańsk) keisarilliselta telakalta. Se laskettiin vesille 18. joulukuuta 1912.

Palvelus

Palvelukseen oton jälkeen alus sai ensimmäisen tehtävänsä seuraavan vuoden elokuussa. Vene suoritti seitsemän partiomatkaa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Saksa aloitti 4. helmikuuta 1915 Yhdistyneen kuningaskunnan laivastosaarron sukellusveneillä ja olivat julistaneet alueen jokaisen aluksen lailliseksi sotakohteeksi. Alus partioi 7. toukokuuta Irlannin etelärannikolla kapteeniluutnantti Walther Schwiegerin alaisuudessa. Noin kello 13.40 Schwieger näki periskoopillaan lähestyvän aluksen. Arviolta 700 metrin päässä hän havaitsi aluksella olevan neljä savupiippua ja kaksi mastoa, mikä teki aluksesta jonkinlaisen linjalaivan. Schwieger tunnisti aluksen RMS Lusitaniaksi ja laukaisi yhden torpedon. Torpedo osui Lusitanian oikeaan kylkeen, lähes suoraan komentosillan alapuolelle. Torpedon räjähdystä seurasi toinen räjähdys, mahdollisena aiheuttajana hiilipöly, ammukset ruumassa tai höyrykattiloiden räjähdys. Toinen räjähdys oli niin voimakas, että Schwieger hämmästyi sitä itsekin. Tuhoon tuomittu alus upposi nopeasti vain 18 minuutissa. RMS Lusitanian mukana kuoli 123 yhdysvaltalaista matkustajaa ja tapaus ajoi maan entistä jyrkemmälle törmäyskurssille Saksan kanssa. Kesti kuitenkin vielä lähes kaksi vuotta, ennen kuin Yhdysvallat liittyi sotaan.
Viisitoista minuuttia torpedon laukaisun jälkeen Schwieger kirjoitti sotapäiväkirjaansa: "Näyttää siltä, että laiva pysyy pinnalla vain vähän aikaa. [Annoin määräyksen] sukeltaa 25 metriin ja poistua alueelta merellepäin. En voinut ampua toista torpedoa tähän ihmisjoukkoon, joka epätoivoisesti pyrki pelastautumaan." Kapteeniluutnantti Walther Schwieger siirtyi myöhemmin U-88:n kapteeniksi ja menehtyi aluksen ajettua ilmeisesti miinaan Ranskan rannikolla 5. syyskuuta 1917.
SM U-20 juuttui 4. marraskuuta 1916 matalikolle Tanskan rannikolla (arvioidut koordinaatit 56°33′N, 08°08′E ) ja sen oma miehistö tuhosi aluksen seuraavana päivänä. Se upotti sodan aikana 37 laivaa, yhteensä 145 829 tonnia.