google/wiki40b huggingface dataset:
Portugalin siirtomaat

Portugalin siirtomaavalta oli Länsi-Euroopan maiden siirtomaavalloista vanhin ja pitkäaikaisin. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1415, kun Portugali valloitti itselleen Ceutan Afrikan pohjoisrannikolta. Se otettiin maureilta, joita vastaan portugalilaiset ja espanjalaiset olivat taistelleet Pyreneiden niemimaalla jo vuosisatoja. Ceutan valloitus ja sitä seurannut imperiumin luominen olivatkin luonnollista jatkoa edeltävien vuosisatojen tapahtumille. Portugalin tutkimusretkikunnat suuntasivat karavelinsa tuntemattomille vesille prinssi Henrik Purjehtijan ohjauksessa. Madeiran portugalilaiset kolonisoivat 1418 ja Azorit 1432. Ceutan Portugali kuitenkin menetti 1600-luvulla Espanjalle.
Afrikassa Portugalin hallinnassa olivat vuosisatojen ajan Angola, Mosambik, Kap Verden saaret ja Portugalin Guinea eli nykyinen Guinea-Bissau. Vasco da Gaman Intian-retken jälkeen Portugali valloitti pienehköjä alueita myös Aasiasta. Osan niistä se menetti pian muille siirtomaavalloille, mutta 1900-luvun loppupuolelle saakka Portugalin hallinnassa olivat Goa ja eräät muut alueet Intian rannikolla sekä Itä-Timor ja Macao.
1700-luvulla kiinnostus kohdistui lähinnä Brasiliaan sekä joihinkin kohteisiin Afrikassa ja Aasiassa, koska ne tuottivat paremmin kuin muut siirtomaat. Brasilian julistauduttua itsenäiseksi vuonna 1822 Portugali keskittyi kohteisiinsa Afrikassa. Tuolloin Portugalin afrikkalaiset siirtomaat käsittivät vain kapean vyöhykkeen rannikolla, mutta 1800-luvun lopulla varsinkin Angolaa ja Mosambikia laajennettiin huomattavasti sisämaahan päin.
Portugali kävi noin 300 vuoden ajan orjakauppaa: afrikkalaisia myytiin Brasilian sokeriruokoviljelmille. Vilkkaimmillaan kauppa oli 1700-luvulla. Orjalaivauksia tehtiin 30 000 ja niissä kuljetettiin 4 650 000 orjaa, enemmän kuin mikään muu orjakauppaa käynyt maa. Suurimmat lähtösatamat olivat Elmina nykyisessä Ghanassa ja Luanda nykyisessä Angolassa, ja laivojen tyhjennys tapahtui useimmin Bahiassa.
Vuonna 1961 Portugali menetti Goan ja muut Intian rannikolla sijainneet alueensa. Muut siirtomaansa se piti hallussaan niissä voimistuneista itsenäisyysliikkeistä 1970-luvulle saakka eli vielä toistakymmentä vuotta sen jälkeen, kun muiden Euroopan maiden kaikki merkittävimmät siirtomaat olivat itsenäistyneet. Vasta vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen Portugalin uusi hallitus suostui Angolan, Mosambikin, Kap Verden ja Guinea-Bissaun itsenäistymiseen. Myös Itä-Timor julistautui itsenäiseksi, mutta Indonesia miehitti maan ja piti sitä hallinnassaan vuoteen 2002 saakka, jolloin se lopulta itsenäistyi.
Viimeisen siirtomaansa, jo 1500-luvulla valtaamansa Macaon Portugali palautti Kiinalle vuonna 1999. Azorit ja Madeira ovat Portugalin hallinnassa edelleen, mutta niitä ei pidetä siirtomaina vaan ne ovat Portugaliin kuuluvia autonomisia alueita.
Suurin osa Portugalin entisistä siirtomaista kuuluu nykyisin Portugalinkielisten maiden yhteisöön.
Alexandre Mallet

Juniorivuodet

Mallet pelasi vuosina 2007–2009 QMAA-liigassa tehoin 26+23=49, josta siirtyi QMJHL-joukkue Rouyn-Noranda Huskiesiin. Kolmen QMJHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi AHL:ään.

Extraliga

Kahden AHL- ja neljän ECHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi Extraligaan, HC Dynamo Pardubiceen, jossa keräsi 7 tehopistettä debyyttikaudellaan. HC Kometa Brnossa hän keräsi tehot 21+19=40 kausien 2016–2019 aikana.
Zeami Motokiyo

Zeami Motokiyo (jap. 世阿弥 元清, n. 1363 – n. 1443), jota kutsuttiin myös nimellä Kanze Motokiyo, oli japanilainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Näytelmien ja tärkeimmän teoreettisen kirjansa Fūshikaden lisäksi Zeami kirjoitti käytännöllisiä ohjeita näyttelijöille ja perusti nō-teatterin yhdessä isänsä Kan’amin kanssa.
Zeamin näyttelijäisä koulutti poikansa. Kun Kan’amin teatteri esitti näytelmän Japanin shōgun Ashikaga Yoshimitsulle, pojan isä pyysi, että Zeami pääsisi hoviin opiskelemaan taiteita. Shōgun suostui tähän ja otti pojan rakastajakseen, niin kuin tapa oli vuonna 1374.
Opiskeltuaan ja tultuaan teatteriin töihin isänsä paikalle hän jatkoi esittämistä ja kehitti oman tyylinsä, joka nykyään tunnetaan nimellä nō. Tyyli on sekoitus pantomiimia ja vokaalista akrobatiaa, ja se on kiehtonut japanilaisia satoja vuosia.
Melkein 50 näytelmää on kirjoitettu Zeamille. Näiden mukana ovat mestariteokset Izutsu ja Takasago. Takasagossa esiintyvää lausetta ”tuhannen syksyn nautinnot” käytetään sumokilpailuiden viimeisen päivän nimenä.
Loma (elokuva)

Juoni

Pankkivirkailija Aimo Niemi (Litja) on lähdössä lomalleen Alpeille Innsbruckin talviolympialaisiin. Hän päätyy erehdyksessä Kreikan Rodokselle lentävään koneeseen. Lomavarusteet, kuten sukset ja talvivaatteet, eivät ole käyttökelpoisia etelän auringossa. Hän on myös rahaton, sillä hänen oli tarkoitus viettää hiihtoloma täyshoidossa, mutta seuratessaan unelmiensa naista hän tuli tuhlanneeksi loput rahansa retkiin.

Katsojaluvut ja julkaisut

Loma on Risto Jarvan uran suurin menestys. Se oli myös vuoden 1976 katsotuin elokuva: teattereissa sen näki noin 515 314 katsojaa. Kun elokuva esitettiin televisiossa ensimmäistä kertaa tammikuussa 1980, se sai noin 2 329 000 katsojaa.
Loma on Suomen katsotuimpien kotimaisten elokuvien listalla sijalla 20. Loma julkaistiin DVD:llä vuonna 2011.
Matti Hakkarainen

Matti Hakkarainen (1. elokuuta 1925 Helsinki – 22. helmikuuta 2014 Helsinki) oli helsinkiläinen rovasti ja kirjailija, joka pakinoi nimellä ”Puukirkon pappi”.
Hakkarainen toimi pitkään Helsingin Huopalahden seurakunnan kirkkoherrana, ja eläkkeelle jäätyään hän työskenteli seitsemän vuotta merimies- ja turistipappina Kyproksella.
1960-luvulla Hakkarainen toimi television Lähimmäinen-nimisen keskustelusarjan puheenjohtajana, ja sittemmin hän pakinoi ET-lehdessä palstalla, jonka otsikkona oli pitkään ”Lähimmäinen”. Hakkaraisen pakinat on koottu samannimiseksi kirjaksi.
Hakkarainen tuli ylioppilaaksi 1945 ja suoritti teologian kandidaatin tutkinnon 1951. Hän toimi pappina aluksi Lauttasaaren, Äänekosken, Jyväskylän ja Helsingin Vanhankirkon seurakunnissa ja vuodesta 1963 Helsingin seurakuntien nuorisotyön johtajana. Hakkarainen on Jalkaväkirykmentti 7:n veteraani.
Zeler

Ura

Zeler sai tunnettavuutta vieraillessaan LIMin mixtapella Violences Urbaines vuonna 2001 ja myöhemmin LIMin kolmannella mixtapella Triples Violences Urbaines vuonna 2006. Kaksi vuotta myöhemmin hän vieraili myös Mo'vez Lang -yhtyeen albumilla Associés à vie. Kesäkuussa 2009 Zeler julkaisi ensimmäisen albuminsa Evolution Urbaine yhdessä LIMin kanssa. Albumi sijoittui Ranskan Le Charts -albumilistalla sijalle 16.

Yksityiselämä

Hamami syntyi Boulogne-Billancourtissa algerialaisille vanhemmille, jotka ovat kotoisin Tizi Ouzousta.
Onoff

Historia

Onoff lähti liikkeelle Hans Westin radioliikkeestä, joka myi japanilaisia stereolaitteita. Yritystoiminta oli tuolloin erittäin pientä. Liiketoiminta kannatti ja Hans Westin perusti 1973 liikkeen nimeltä Telecall. Liike sijaitsi Tukholmassa Åkersbergassa. Varsinainen myymälän Hans aukaisi 1976 ja pian aukaistiin kaksi muuta liikettä.
Liikeketju syntyi 1982, ja sillä oli seitsemän myymälää. Vuonna 1985 rakennettiin pääkonttori. Onoff osti Resurs-ketjun 1990-luvun lopulla ja vuonna 1997 Axlin-ryhmän sekä Ljud & Bildin. Suuren oston yritys teki ostettuaan BIG-ketjun 1999. Kaikkiaan ketjulla oli tuolloin yli 80 liikettä ympäri Pohjoismaita. Ruotsissa sen markkinaosuus kodinkonekaupasta oli noin 30 prosenttia.
Suomeen Onoff saapui vuonna 2001, kun se avasi kolme myymälää pääkaupunkiseudulle: Vantaalle, Espoon Isoon Omenaan ja Itäkeskukseen. Vuonna 2005 ketju laajeni vasta-avattuihin Kampin ja Sellon kauppakeskuksiin.
Keväällä 2009 Onoff sulki Kampin, Itäkeskuksen sekä Sellon myymälänsä. Samaan aikaan yhtiö vähensi yt-neuvotteluissa henkilöstöään reilusta sadasta työntekijästä 25:een.
Kesällä 2011 yhtiö hakeutui konkurssiin Tukholmassa. Viikko konkurssiin ilmoittautumisen jälkeen norjalainen Expert-kodinkoneketju kertoi ostaneensa yhtiön Ruotsissa sijaitsevat liikkeet sekä keskusvaraston. Suomen ainoa jäljellä ollut Onoff-myymälä Vantaan Tammistossa suljettiin 21. heinäkuuta 2011. Verkkokauppa suljettiin hieman aiemmin.
Kielisukulaisuus

Kielisukulaisuus määritellään kielihistoriassa niin, että samasta kantakielestä polveutuvat kielet ovat sukukieliä. Esimerkiksi suomen ja viron oletetaan kehittyneen kantasuomesta, ja vastaavasti esimerkiksi englanti ja saksa ovat kehittyneet kantagermaanista. Kaikki ne kielet, jotka ovat sukua keskenään, muodostavat kielikunnan.
Julian Bailey

Formula Ford

Bailey aloitti uransa ajamalla 1980-luvulla Formula Ford -sarjoja. Hän voitti Townsend-Thoresenin, Formula Ford Festivalin ja BBC TV Grandstand Formula 2000 Trophy kilpailut.

Formula 3 ja 3000

Rahoituksen puuttuessa Baileyn oli vaikeaa nousta isompiin sarjoihin. Hän siirtyi vuonna 1985 ajamaan Formula 3 ja vuonna 1987 Formula 3000 -sarjojen kilpailuja. Hän voitti yhden kilpailun Brands Hatchissä ja ajoi muutaman kerran palkintokorokkeelle.

Muut sarjat

F1-uran jälkeen Bailey on kilpaillut vakioautosarjoissa, kuten BTCC:ssä. Vuosina 1989-90, 1997 ja 2001-02 Bailey osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin, joissa hän keskeytti joka kerta. Hän  siirtyi vuonna 1997 ajamaan FIA GT Championshipia ja vuonna 1998 Britannian GT:tä, joissa molemmissa hän voitti mestaruuden vuosina 1999 ja 2000.

Liike-elämä

Kilpa-autoilun lopettamisen jälkeen Bailey osti William Bray -nimisen gastropubin Sherestä, Englannista.

Julkisuus

Bailey on esiintynyt televisiossa Formula 1 -kommentaattorina ESPN Starilla ja esittänyt Stigiä Top Gear -auto-ohjelmassa.

Muuta

Bailey on kilpa-ajaja Jack Clarken isäpuoli.
Leslie Parrish

Leslie Parrish (alun perin Marjorie Hellen, s. 13. maaliskuuta 1935) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Tytöt jahdissa (1959) ja Mantshurian kandidaatti (1962). Hän oli ehdolla Golden Globen saajaksi roolistaan elokuvassa Jokaiselle omansa (1963).
Massachusettsin Melrosessa syntynyt Marjorie Hellen aloitti elokuvauransa omalla nimellään vuonna 1955, mutta vuodesta 1959 alkaen hänet on tunnettu Leslie Parrishina. Hän vetäytyi näyttelemisestä pikkuhiljaa 1970-luvulla.
Parrish oli naimisissa kirjailija Richard Bachin kanssa vuodet 1977–1997.
The Forbidden City

Juoni

Kiinalaisen hallitusherran (Michael Rayle) tytär San San (Norma Talmadge) avioituu salaa amerikkalaisen John Wordenin (Thomas Meighan) kanssa. Nuori aviopari elää onnellisena, kunnes San Sanin isä päättää Wordenin ollessa poissa tarjota tytärtään Kiinan keisarin (L. Rogers Lytton) haaremille. Kun keisari näkee San Sanin pienen Toy-tyttären, hän raivostuneena tuomitsee San Sanin kuolemaan. Tämän seurauksena Worden lähtee maasta. Kahdeksantoista vuotta myöhemmin haaremin naisten kasvattama Toy (Talmadge) pakenee Manilaan, missä hän työskentelee Punaisen Ristin sairaanhoitajana. Hän menee kihloihin amerikkalaisen luutnantin, Philip Halbertin, kanssa. Nuoren miehen holhooja kuitenkin kieltää parisuhteen. Kun holhooja on houretilassa, hän paljastaa Toylle olevansa hänen isänsä. San Sania edelleen ikävöivä Worden antaa lopulta periksi ja siunaa Toyn ja Philipin tulevan avioliiton.
Karjalan Viesti

Karjalan Viesti oli Karjalassa ilmestyvä suomenkielinen rintamalehti. Lehden julkaiseminen alkoi vuonna 1941 nimellä Karjalan miekka: rintamalehti, josta se muuttui pian Karjalan Viestiksi. Lehti oli tarkoitettu enimmäkseen suomalaisille Aunuksen ja Maaselän joukoille. Lehden päätoimittajina toimivat Tauno I. Vartia, Väinö Peltonen, Lauri Nurmi. Toimittajina lehdessä toimivat esimerkiksi, Armas J. Pulla sekä Jouko Autero.
Sanomalehteä julkaistiin 6-7 päivänä viikossa. Levikki lehdellä oli parhaimmillaan noin 30 000 kappaletta. Tällä levikillä se oli johtava kenttälehti jatkosodan aikana. Karjalan Viesti sisälsi yleensä sodan yleistä tilannetta luotaavia pääkirjoituksia, paikallisia ja maailmanlaajuisia uutisia sekä viihdeaineistoa. Lehden painaminen tehtiin sitä varten rakennetuissa junavaunuissa.
Hetenismi

Hetenismi (engl. Heathenism, saks. Heidentum, ital. Etenismo) eli germaaninen uuspakanuus on uuspakanallinen uskonto, jonka harjoittajat näkevät itsensä germaanisen uskonnon perillisinä.
Hetenismin suuntauksia ovat muun muassa Alte Sitte (Firne Sitte), Aasainusko eli Vaaninusko, Forn Siðr (Nordisk Sed), Odinismi, Theodismi, Urglaawe ja Wotanismi.
Aasainuskoiset pyrkivät elvyttämään Skandinaviassa viikinkiajalla vallinneen skandinaavisen uskonnon. Aasainusko perustuu ennen kaikkea muinaisnorjankielisten Edda-runojen kuvaamaan mytologiaan. Nykyaikainen aasainusko on saanut alkunsa Islannissa, jossa perustettiin muinaispohjoismaiseen pakanuuteen perustuva yhteisö Ásatrúarfélagið vuonna 1973.
Nikol Merizaj

Nikol Merizaj (s. 7. elokuuta 1998) on albanialainen uimari. Hän edusti Albaniaa vuoden 2016 kesäolympialaisissa 100 metrin vapaauinnissa.
New Yorkin Lehti

New Yorkin Lehti oli New Yorkissa vuosina 1891–1894 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Siirtolaisagentti G. A. Grönlundin julkaisemaa New Yorkin Lehteä toimittivat kustantajan veli John Grönlund ja vuodesta 1893 Akseli Rauanheimo (Axel Järnefelt). Sitä ennen kaupungissa oli yritetty perustaa New Yorkin Suomalainen Lehti. 
Kerran viikossa ilmestynyt New Yorkin Lehti saavutti 6 000 kappaleen levikin. Vuosien 1893–1894 vaihtessa se yhdistettiin New Yorkiin muuttaneen Siirtolaisen kustannusyhtiöön. Grönlundin siirtolaisyhtiön tehtyä konkurssin New Yorkin Lehti lopetettiin ja Siirtolaista kustantamaan muodostettiin uusi yhtiö.
Outi Sarjakoski

Outi Sarjakoski (s. 1950) on suomalainen arkkitehti.
Työskennellessään Turun kaupungin kaavoitusosastolla 1990-luvulla Sarjakoski suunnitteli Turkuun ympäristötaideteoksia, joista tunnetuin lienee Itäisen Rantakadun ja Volter Kilven kadun risteyksessä olevan ympäristötaideteos Network. Toinen ympöristötaideteos on Turun tuomiokirkon eteen ensimmäisenä adventtina tehtävä ulkoroihutähti.
Sarjakoski on palkittu vuoden 2001 Yhdyskuntasuunnittelun Seuran ruusulla esimerkillisestä työstä yhdyskuntasuunnittelun hyväksi.
Seppo Nevala

Seppo Väinö Ilmari Nevala (3. marraskuuta 1947 Ylitornio – 4. joulukuuta 2008 Järvenpää) oli suomalainen poliisineuvos ja Suojelupoliisin päällikkö 1996–2007.
Ennen poliisiuraansa Nevala oli muun muassa pääministeri Kalevi Sorsan poliittinen sihteeri. Suojelupoliisissa Nevala aloitti vuonna 1978. Nevalan poliisiuran ylimmät virat olivat sisäministeriön poliisijohtaja (1991), suojelupoliisin apulaispäällikkö ja lopulta suojelupoliisin päällikkö (vuosina 1996–2007). Sisäasiainministeriössä toimiessaan Nevala kannatti suojelupoliisin lakkauttamista. Suojelupoliisin päällikkönä Nevala ehdotti parlamentaarisen valvonnan tehostamisen vaihtoehdoksi sitä, että suojelupoliisin päällikön tehtävä muuttuisi määräaikaiseksi viiden vuoden jaksoissa.
Seppo Nevala joutui syyskuussa 2004 virkavapaalle ja vastaamaan oikeudessa suojelupoliisin toiminnasta. Syytteen mukaan Nevala oli alaisensa, Petri Knapen, kanssa jättänyt saattamatta tutkittavaksi, että niin sanotussa Soneran teleurkintajutussa Supon tutkijana toimineella Martti Pitkäsellä oli laittomasti saatuja televalvontatietoja. Syytteen mukaan tutkinta käynnistettiin vasta sen jälkeen, kun Sonera-juttua tutkinut keskusrikospoliisi ilmoitti Supolle laittomien tietojen paljastumisesta. Syytteet hylättiin käräjäoikeudessa 22. joulukuuta 2004 ja hovioikeudessa 31. maaliskuuta 2005.
Nevala profiloitui myös niin sanottuihin Stasi-oikeudenkäynteihin johtaneissa vuoden 2002 tutkinnoissa valtiollisen poliisin päällikkönä, mikä huipentui tapaus Rusiin ja sen jälkipuintiin vuosina 2005–2007. Stasi-listojen asiassa Nevala oli ulkoasiainvaliokunnan kuulustelujen aikana sairauslomilla. Rusin tapauksesta suoritettu esitutkinta ei kuitenkaan johtanut syytteen nostamiseen. 
Seppo Nevala jätti eroanomuksensa suojelupoliisin päällikön tehtävästä 27. heinäkuuta 2007 ja jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2007. Hän kuoli 4. joulukuuta 2008 61-vuotiaana kotonaan sairauskohtaukseen.
Andy McNab

Andy McNab (s. 28. joulukuuta 1959 Lontoo) on englantilaisen kirjailijan ja entisen erikoisjoukkojen sotilaan (Steven Mitchell) salanimi. Hän on kirjoittanut kaksi kirjaa, jotka käsittelevät hänen kokemuksiaan SAS-joukoissa. Eräästä brittien SAS-erikoisjoukkojen epäonnisesta partiomatkasta pohjois-Irakissa Persianlahden sodan aikaan 1991 hän on kirjoittanut kirjan "Bravo kaksi nolla", josta on tehty myös tv-elokuva.
Lisäksi McNab on kirjoittanut useita fiktiivisiä kirjoja.
Hirvisika

Koko ja ulkonäkö

Hirvisian pituus on 85–110 senttimetriä ja hännän pituus 20–32 senttimetriä. Säkäkorkeus on 65–80 senttimetriä ja paino enintään 100 kilogrammaa. Hirvisian yläsyöksyhampaat kasvavat kuonon läpi ja kaartuvat taaksepäin. Elleivät nämä sarvet katkea taistelussa tai jollain muulla tavalla, ne kasvavat hirvisian kallon läpi.

Levinneisyys

Hirvisika elää Indonesiassa Sulawesilla ja Togianin saarilla. Jo aikoja sitten hirvisikoja siirrettiin Molukkien Sula- ja Buru-saarille, joilla elää voimakas kanta.

Ravinto

Huomattava osa hirvisian ajasta kuluu ravinnon etsimiseen metsässä. Tarkan hajuaistinsa avulla eläin pyrkii löytämään pudonneita hedelmiä, jotka ovat sen herkkuruokaa. Hirvisika elelee mielellään veden lähettyvillä. Siellä kasvaa usein hedelmäpuita ja marjapensaita. Hedelmien ohella se syö myös lehtiä ja ruohoja joskus myös sieniä ja toukkia.

Uskomuksia

Paikallisen väestön mielestä hirvisian erikoisen näköiset torahampaat muistuttivat sarvia. He antoivatkin eläimelle nimen ”sikahirvi” (babi-rusa). Seudulla uskottiin torahampaiden kasvavan käyriksi, jotta otus pystyisi riippumaan niillä yöllä puunoksasta. Tällä tavoin hirvisika saisi nukkua rauhassa pedoilta.
Ville Karttunen

Ville Karttunen (s. 4. joulukuuta 1982 Joensuu) on suomalainen muusikko, musiikintekijä, kirjailija ja toimittaja. Karttusen tunnetuin yhtye on Ukkosmaine, jossa hän esiintyy taiteilijanimellä Wilhelm Meister. Karttunen on myös Hullut Hattuset -lastenmusiikkiyhtyeen laulaja-basisti sekä perustajajäsen. Karttusen kirjallinen esikoisteos, Ukkosmaineen kymmenvuotista historiaa kuvaava Salamaponin selässä ilmestyi vuonna 2014. Vuonna 2015 puolestaan julkaistiin Karttusen ensimmäinen soololevy Lätäkköarkisto. Vuonna 2017 ilmestyi ensimmäinen Karttusen omalla nimellä julkaistu lastenalbumi Superradio.

Historia

Karttusen musiikillisen uran juuret ovat 1990-luvun puolivälissä. Pyhäselässä nuoruutensa ajan asunut Karttunen aloitti kitaransoiton yläasteen seitsemännellä luokalla ja alkoi pian kirjoittaa omia kappaleita. Pari vuotta myöhemmin Karttunen perusti Caamos-yhtyeen, jonka ohjelmisto koostui pelkästään Karttusen kirjoittamasta materiaalista. 
Syksyllä 1998 Karttunen aloitti opinnot Joensuun Niinivaaran lukiossa. Alkuvuodesta 1999 hän tapasi tulevan Ukkosmaine-yhtyetoverinsa Lasse Turusen. Lukioaikana Karttunen ja Turunen perustivat yhdessä Hedwig-nimisen yhtyeen, jonka kappaleet he kirjoittivat yhdessä. 
Kesällä 2001 Karttunen aloitti siviilipalveluksena Aallontien päiväkodissa Joensuussa. Siviilipalveluksen aikana Karttunen löysi päiväkodista M.A. Nummisen Ollaan eläimiä! -levyn, jonka innoittamana Karttunen perusti Hullut Hattuset -lastenmusiikkiyhtyeen yhdessä Miihkali Jaatisen ja Leo Leinon kanssa. Uransa alussa Hullut Hattuset versioi M.A. Nummisen lastenlauluja mutta alkoi pian tehdä omia kappaleitaan. Kesällä 2002 Hullut Hattuset voitti Ilosaarirockin aikaan järjestetyn Alanko katutähdeksi -kilpailun. Hullujen Hattusten ensimmäinen julkaisu oli syksyllä 2004 julkaistu kuuden biisin Hullut Hattuset -ep.
Kevättalvella 2004 Karttunen perusti Ukkosmaineen yhdessä Lasse Turusen kanssa, kun Karttusen yliopiston ainejärjestön bileisiin kaivattiin ohjelmaa. Yhtye perustettiin Karttusen 9-vuotiaana syntymäpäivälahjaksi saaman Yamaha PSR-7 -kosketinsoittimen ympärille: kyseisellä instrumentilla on soitettu kaikki Ukkosmaineen syksyllä 2004 ilmestyneen Niinivaarantie 19 -esikoislevyn kosketinsoitinosuudet.
Ville Karttunen valmistui maisteriksi Joensuun yliopistosta kesällä 2008 pääaineenaan kirjallisuus. Valmistumisensa jälkeen Karttunen on elättänyt itsensä musiikki- ja kirjoitustöillä.
Kesäkuussa 2018 Karttunen voitti valtakunnallisen Vuoden uusi lastenlaulu -sävellyskilpailun kappaleellaan Leppäkertun sadelaulu. Kappale oli ehdokkaana myös valtakunnallisen Lastenmusiikkipäivän palkintogaalan Vuoden lastenlaulu -sarjassa.
Wayang

Wayang on useiden eri Jaavalaisten, Balilaisten ja Lombokilaisten teatterilajien yleisnimi. Wayang kulit purwa on Jaavalaisen varjonukketeatterin muoto. Teatteriesitysten aiheet ovat usein hindulaisista eepoksista, minkä lisäksi ne ovat saaneet vaikutteita tuhansia vuosia vanhoista animistisista rituaaleista. Varjonukketeatteri on edelleen suosittu teatterilaji ja se on myös osa Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloa. Wayang-tyylillä voidaan viitata lisäksi kuvanveiston ja maalaustaiteen tyyleihin, joiden ihmishahmoihin varjonukketeatteri oin vaikuttanut.

Historia

Wayang on mahdollisesti Indonesian teatterin vanhin muoto. Se on saanut vaikutteita tuhansia vuosia vanhoista animistisista palvontarituaaleista. Teatterillisia tyylejä varjonukketeatteriin saapui hindulaisuuden leviämisen myötä ajanlaskun alun paikkeilla. Tyypillisesti varjoteatteria esitettiin paikallisten kuningaskuntien hoveissa. Varjonukketeatterit ovat edelleen suosittuja. Nykyisin esityksiin on lisätty nykyaikaisempia piirteitä, kuten komediaa ja pop-musiikkia. Wayang-teatteri lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon Indonesialaisena kohteena vuonna 2008.
Kuvanveiston ja maalaustaiteen wayang-tyyli alkoi Itä-Jaavalla 1000-luvun paikkeilla, josta se levisi edelleen esimerkiksi Keski-Jaavalle ja Balille. Keski-Jaavalla tuuli sai vaikutteita islamista. Balilla tyyli on edelleen elinvoimainen maalaustaiteen perinne.

Piirteet

Wayang-teatterin aiheet liittyvät usein hindulaisiin suureepoksiin Ramayanaan ja Mahabharataan. Näitä aiheita käsitteleviin teatterimuotoja kutsutaan joskus myös nimellä purwa eli muinainen. Jaavan varjonukketeatteri eli wayang kulit purwa -teatterin näytelmien aihe on usein hyvän ja pahan kamppailu. Tarinat symboloivat myös ihmisen elinkaarta syntymästä kuolemaan.
Wayang-teatterin esityksissä käytetään pääsääntöisesti kahta eri nukketyyppiä, kolmiulotteista puista nukkea (wayang klitik) ja litteää varjonukkea (wayang kulit). Varjonuket leikataan nahasta pitsimäisesti ja ne maalataan värikkäiksi. Varjoteatterin kertoja eli dalang istuu varjokankaan takana. Varjokankaalle heijastetaan nukkejen varjokuvat. Hyvät hahmot heijastetaan oikealle ja pahat vasemmalle. Nukkejen liikkeitä ohjataan ohuilla kepeillä. Kertoja esittää myös ääntään muutellen eri hahmojen repliikit. Tapahtumien kulkua kuvaillaan resitoimalla pathet-moodin sävelikköä. Dalang on myös teatterin orkesterinjohtaja. Hän näyttää gamelan-orkesterin jäsenille merkkejä eri musiikkikappalieden aloittamisesta. Perinteinen esitys kestää koko yön, tai noin yhdeksän tuntia. Nykyisin tosin esitetään myös lyhyempiä esityksiä.
Wayang-tyylistä puhuttaessa viitataan kuvanveiston ja maalaustaiteen tyyleihin, joissa ihmishahmot kuvataan varjonukketeatterin hahmojen mukaisesti.