google/wiki40b huggingface dataset:
Rhabdodendraceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat pienehköjä ainavihantia puita, joilla on kilpimäisten karvojen muodostama peite. Lehdet ovat melko kookkaita, yksinkertaisia ja korvakkeettomia. Lehtilapa on kuultavapilkkuinen, ja sivusuonet muodostavat silmukoita sen reunan lähelle. Lehtikanta on melko leveä. Täysin kehittyneet lehdet sijaitsevat melko tiheässä oksan päässä ja muuttuvat vähitellen pienemmiksi ja erilaistumattomammiksi oksan tyveä kohti. Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on haarainen. Kukkapohjus on lyhyen maljamainen hypanthium, jonka reunaan kukkalehdet kiinnittyvät sikiäintä lukuun ottamatta. Verholehdet ovat enemmän tai vähemmän yhteenkasvaneita ja lyhyitä, terälehdet ovat melko paksuja. Heteitä on paljon, ja ponnet ovat palhoja paljon pidempiä. Kukassa ei ole mesiäistä. Sikiäin on yhden emilehden muodostama, ja vartalo kiinnittyy sen tyveen; luotti on hyvin pidentynyt. Luokkimaisesti taipuneita siemenaiheita on korkeintaan kaksi pohjaistukassa. Hedelmä on pieni luumarja, jonka tyvellä on verhiö ja kukkapohjuksen laajentuma; myös hedelmäperä on turvonnut. Siemenessä on ravintovarastona niukka endospermi ja niukka perispermi sekä vihreä ja suurisirkkainen alkio. Kromosomiston annosluku on n = 10.

Levinneisyys

Heimo kasvaa trooppisessa Etelä-Amerikassa.

Luokittelu

Heimossa on vain yksi kolmelajinen Rhabdodendron-suku. Sen asema koppisiemenisten luokitusjärjestelmässä on ollut pitkään epävarma. Cronquist (1983) piti sitä Rosales-lahkoon kuuluvana, Takhtajan (1997) sen sijaan sijoitti sen Rutales-lahkoon, vaikka aiemmin oli jo ehdotettu sen sijoittamista Caryophyllales-lahkon yhteyteen.
Roomalainen tervehdys

Roomalainen tervehdys on tervehtimiseen tai kunnioituksen osoittamiseen käytetty ele, jossa oikea käsi nostetaan vilkutusasentoon ilman vilkutukseen kuuluvaa toistuvaa sivuttaisliikettä. 
Roomalaisen tervehdyksen väitetään olleen antiikin roomalaisten sotilaallinen ja valtiollinen tevehdys, mutta tästä ei ole selkeitä todisteita. Käsitys on saattanut syntyä 1700-luvulla Ranskassa.
Renessanssin jälkeen tervehdyksen ovat ottaneet käyttöön monet tahot. Yhdysvalloissa tervehdys tunnettiin Bellamyn tervehdyksenä keksijänsä Francis Bellamyn mukaan. Bellamyn tervehdyksellä vannottiin uskollisuutta Yhdysvaltain lipulle muun muassa kouluissa. Italian fasistit ottivat roomalaisen tervehdyksen käyttöön vuoden 1920 tienoilla ja fasistien vallan aikana se oli laajassa käytössä. Fasistit omaksuivat tervehdyksen käytön kirjailija Gabriele D’Annunziolta, joka otti sen käyttöön vuonna 1919 johtaessaan italialaisten aktivistien tilapäisesti hallitsemaa Fiumen kaupunkivaltiota. D’Annunzio itse poimi sen ilmeisesti vuonna 1914 valmistuneesta, antiikin Roomaan sijoittuvasta italialaisesta historiallisesta spektaakkelielokuvasta Cabiria, jonka käsikirjoituksen laatimiseen hän itse oli osallistunut. Benito Mussolinin hallinto määräsi vuonna 1923 käyttämään roomalaista tervehdystä koulujen lipunnostoseremonioissa.
Natsi-Saksa seurasi perässä ja vuonna 1926 Kansallissosialistisen puolueen jäsenet alkoivat kättelyn sijaan tervehtiä toisiaan näin. Siitä lähtien se on tunnettu ”natsitervehdyksenä”. Eräät muut tahot, mukaan luettuna Yhdysvaltain koulut, lopettivat tällöin tervehdyksen käytön.
Toisen maailmansodan jälkeen roomalainen tervehdys on ollut käytössä muun muassa Chilen puolustusvoimissa ja Hizbollah-taistelijoiden valatilaisuudessa.
Toonstruck

Juoni

Drew Blanc on Fluffy Fluffy Bun Bun Show -animaatiosarjan alkuperäinen luoja ja animaattori. Sarja on saavuttanut suuren suosion, mutta siinä esiintyvät söpöt, puhuvat jänishahmot ällöttävät häntä. Blancin itsensä arvostama luomus, Flux Wildly, sarkastinen ja näsäviisas purppura olento, ei ole hänen yrityksistään huolimatta saanut omaa ohjelmaansa. Blancin pomo, Sam Schmaltz, antaa hänelle tehtävän kehittää yhtiön menestyssarjaan uuden hahmon seuraavaan aamuun mennessä. Masentunut ja äkillisestä luovuuskatkosta kärsivä taiteilija kuitenkin nukahtaa pian työnsä ääreen. Hän herää varhain aamulla ja huomaa televisionsa olevan päällä, ja Fluffy Fluffy Bun Bun Show:n alkavan. Yhtäkkiä Blanc siirtyy kaksiulotteiseen piirrosmaailmaan, jossa asustavat hänen omat luomuksensa. Pian hän tapaa sekä Flux Wildlyn että Fluffyn ja huomaa, että kuvitteellinen paratiisi on turmeltumassa, ja sen aiheuttaa uusi ilkeä hahmo, joka käyttää aseenaan sädettä, joka muuttaa sekä lempeän lapsekkaat maisemat että piirroshahmot synkiksi, vääristyneiksi ja aikuismaisiksi versioiksi itsestään. Blanc saa yhdessä Fluxin kanssa tehtäväkseen etsiä ja pysäyttää ilkimyksen ja palauttaa rauhan ja harmonian maahan. Vastineeksi hän saa turvallisen paluumatkan takaisin omaan maailmaansa.

Käyttöliittymä

Toonstruck käyttää minimalistista osoita-ja-klikkaa (engl. point-and-click) -käyttöliittymää, missä ainoa jatkuvasti näkyvä HUD on "pohjaton säkki" (engl. Bottomless Bag), jossa säilytetään pelaajan keräämiä esineitä. Osoittimen ikoni vaihtuu kohteesta riippuen valkoisesta hansikkaasta nuoleen.

Jatko-osa

Pelin julkaisuversio sisältää vain puolet alun perin suunnitellusta materiaalista. Juuri ennen betaversion julkaisua peli puolitettiin. Ylijääneestä materiaalista suunniteltiin pelille jatko-osaa, jota ei kuitenkaan koskaan julkaistu. Joitakin käyttämättömiä taustoja, animaatioita ja kuvia alkuperäisestä pelistä on nähtävillä peliä tehneen animaattorin kotisivuilla.

Yhteensopivuus

Esimerkiksi Windows XP -kokoonpanoilla peliä voi pelata ilmaisella DOSBox-emulaattoriohjelmalla täysin yhteensopivasti.
Suomen Laskuvarjokerho

Suomen Laskuvarjokerho ry oli Suomen suurin laskuvarjokerho ja toimi Helsingissä ja Utissa. Jäseniä oli noin 1 000, joista aktiivisia noin 300. Kerhossa hypättiin vuosittain noin 15 000 hyppyä, joista pääosa hypättiin Utissa. Vuosittain uusia alkeiskurssilaisia oli noin 200–300, lisäksi tandem-hyppääjiä noin 300. Suuren hyppymäärän mahdollistaa laskuvarjokerho oma 2009 valmistunut 18-paikkainen Cessna Grand Caravan (OH-DZF). Suomen Laskuvarjokerho ja Utin Laskuvarjokerho liittyivät toisiinsa ja muodostivat uuden yhdistyksen Skydive Finland ry:ksi. 
Hyppytoiminta Utissa vilkastuu keväällä, kun kerhon toiminta vakinaistuu ja alkaa oppilashyppykausi. Utissa toimintaa on läpi kesän lähes joka päivä. Hyppääminen Utissa hiljenee lokakuun lopussa.

Historia

Laskuvarjourheilua on harrastettu Suomessa vuodesta 1960, jolloin Suomen Laskuvarjokerho (SLK) ry perustettiin. 
Suomen Laskuvarjokerhon perusti toukokuussa 1960 parinkymmentä lajista kiinnostunutta. Parina ensimmäisinä vuonna toiminta Suomessa rajoittui kokoontumisiin ja harrastuksesta haaveiluun. Hyppäämässä käytiin ulkomailla, lähinnä Ranskassa ja Yhdysvalloissa. 
Ensimmäiset siviilihypyt Suomessa tehtiin vuonna 1962, jolloin hyppyjä kertyi 22 kpl. Läpi 1960-luvun toimintaa kehitettiin ja toiminnalle haettiin ja saatiin julkisuutta. Vuoteen 1965 mennessä innokkaita hyppääjiä oli jo niin paljon, että Helsinki-Malmille perustettiin hyppykeskus ja ostettiin oma lentokone, OH-CSE Cessna 195, joka poistettiin käytöstä pakkolaskun jälkeen 1972. Kerholla oli tuolloin oma huone käytössään Malmin lentokenttä rakennuksessa, Pyöreällä.
Kymmenvuotisjuhlia vietettiin vuonna 1970, ja tällöin kerhossa oli lähes kaksisataa asiasta innostunutta jäsentä.
Cessna palveli kerhoa vain neljä vuotta, ja seuraava kone oli seitsemänpaikkainen OH-POA Pilatus Porter, joka saattaa olla maailman vanhin lentävä yksilö. Kerhotoiminnan jäsen- ja hyppymäärien kasvettua voimakkaasti – 1979 hyppyjä 4 701 – kerho vaihtoi jälleen konetta, ja siirryttiin potkuriturbiini-aikaan. 
Vuonna 1980 kerho juhli 20-vuotista taivaltaan jäsenmäärän lähennellessä jo kolmeasataa. Uusin kone, 10-paikkainen OH-POB Pilatus Turbo Porter palveli kerhoa hienosti, kunnes 1980-luvun puolivälin jälkeen alkoi ilmetä suuremman koneen tarvetta, ja alettiin miettiä jälleen uutta ratkaisua. 
Samaan aikaan lentoyhtiö Svedair Ruotsissa, oli luopumassa Twin Otterista. Elokuussa 1987 pidettiin neuvoa-antava yleiskokous asiasta. Äänestyksen tuloksena konekauppa päätettiin tehdä. Lentäjien ja hyppymestarien talvikausi 1987-1988 oli vilkasta aikaa, lentäjiä koulutettiin ja hyppymestarit suunnittelivat koneen tuomia muutoksia hyppytoiminnassa ja -koulutuksessa. 
OH-SLK Twin Otter saapui Suomeen maaliskuussa 1988, ja Malmin Pyöreällä järjestettiin virallinen luovutustilaisuus. Toisaalla spekuloitiin, kauanko kerho pysyisi pystyssä hankinnan vuoksi. Koneen hankinta silloin ei ollut helppo tehtävä, mutta käytäntö osoitti hankkeen kannattavuuden. Vuonna 2009 Laskuvarjokerholle valmistui oma Cessna Grand Caravan hyppykoneeksi.
Evenin kieli

Historia ja murteet

Eveni kuuluu tunguusikielten pohjoishaaran siperialaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat evenki, negidaali ja soloni. Kieli jakautuu kolmeen murreryhmään, jotka käsittävät yli kymmenen paikallismurretta. Itämurteita puhutaan Kamtšatkalla, Tšukotkalla, Magadanin alueella, osassa Habarovskin aluepiiriä sekä Jakutian Srednekolymskin piirissä, keskimurteita Jakutian Abyin, Allaihan, Moman, Oimjakonin ja Tompon piireissä sekä länsimurteita Jakutian Bulunin, Kobjain, Ust-Janskin ja Verhojanskin piireissä.

Nykytilanne

Eveni on vakavasti uhanalainen kieli. Viime vuosikymmeninä sen suullinen ja kirjallinen käyttö on vähentynyt. Puhujien kielitaito heikkenee ja kiinnostus omaa kirjakieltä kohtaan on vähäistä.
Jazztronik

Jazztronik on vuodesta 1998 toiminut japanilaisen Ryota Nozakin jazzvaikutteinen musiikkiprojekti, jossa hän yhdistelee erilaisia tyylisuuntauksia ja muusikoita. Musiikissaan Ryota käyttää usein latinalaisamerikkalaisia rytmikuvioita perinteisemmän jazzmusiikin sijasta.
Ryota opiskeli nuoruudessaan yliopistossa klassista musiikkia ja on ammatiltaan pianisti.
Paul Ince

Ura pelaajana

Ince aloitti jalkapallouransa vuonna 1985 West Ham Unitedin riveissä. 18-vuotias nuorukainen jätti koulunkäynnin keskittyen täysin jalkapalloiluun. Ince edusti West Hamia neljän kauden ajan nousten suurseurojen tietoisuuteen. 1989 Manchester United hankki Incen riveihinsä. ManUssa Ince viihtyi kaikkiaan kuuden kauden ajan edustaen punapaitoja 207 liigaottelussa. 
1995 Ince siirtyi Internazionaleen kokeillen siipiään ulkomailla. Pesti Nerazzurrissa jäi kahteen kauteen, joiden aikana Ince edusti seuraa kaikkiaan 54 liigaottelussa. Palattuaan 1997 takaisin Englantiin Ince liittyi Liverpool FC:n organisaatioon. Jätettyään Poolin 1999 Ince jatkoi uraansa englantilaisseuroissa ripustaen lopullisesti pelikenkänsä naulakkoon Macclesfield Townin pelaajavalmentajana 2007.
Englannin jalkapallomaajoukkueessa Ince pelasi uransa aikana 53 A-maaottelua tehden niissä kaksi maalia. Hän oli ensimmäinen tummaihoinen maajoukkuekapteeni ja oli mukana EM-kisoissa 1996 ja 2000 sekä MM-kisoissa 1998.

Ura valmentajana

Ince aloitti valmennusuransa elokuussa 2006 Swindon Townin pelaajavalmentajana. Pesti seurassa jäi lyhyeksi. Hän pelasi seuran paidassa kolme ottelua, mutta erosi jo syyskuussa koska ei pystynyt pelaamaan enää täysimittaisesti seurassa.
Lokakuussa 2006 Ince siirtyi Macclesfield Townin päävalmentajaksi. Macclesfieldissä Ince teki hienoa työtä onnistuen pelastamaan Englannin kakkosliigassa putoamiskurimukseen juuttuneen seuran putoamiselta. Hänet palkittiin Kakkosliigan kuukauden valmentajaksi joulukuussa 2006.
Kesäkuussa 2007 Ince siirtyi Milton Keynes Donsin päävalmentajaksi. Miltonissa Ince saavutti uransa ensimmäiset suuret voitot luotsaamalla seuran Football League Trophyn finaalivoittoon Grimsby Townista sekä Englannin kakkosliigan mestariksi kaudella 2007–08. 
Milton Keynesissä saavuttamansa menestyksen myötä Ince nimitettiin kesäkuussa 2008 Mark Hughesin seuraajaksi Valioliigaseura Blackburn Roversin päävalmentajaksi.  Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja epäonnistuneeksi, sillä Incen johdolla Rovers voitti vain kolme kauden 17 ensimmäisestä ottelusta. Seurajohdon mitta tuli täyteen ja joulukuun puolivälissä hän sai potkut. 
Heinäkuussa 2009 Ince palasi Milton Keynes Donsin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella.  Huhtikuun puolivälissä 2010 hän ilmoitti jättävänsä MK Donsin kauden päätteeksi. Syynä ovat seuran taloudelliset vaikeudet, jotka ovat johtaneet pelaajabudjetin karsimiseen. 
Lokakuussa 2010 Ince allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Englannin ykkösliigassa pelaavan Notts Countyn kanssa.  Peliesitykset Incen alaisuudessa olivat vaatimattomia ja lopulta hän erosi huhtikuussa 2011 seuran hävittyä yhdeksän perättäistä otteluaan.
Kanaalisaaret

Historia

Saaret julistettiin osaksi Normandian herttuakuntaa vuonna 933. Normandian herttua Vilhelm Valloittaja miehitti ja valloitti Englannin vuonna 1066 ja nousi myös Englannin kuninkaaksi. Kun Englanti menetti kruunulle kuuluneet maat Normandiassa vuonna 1204, Kanaalisaaret jäivät erillisalueina kruunun alaisuuteen.
1200-luvun lopulta lähtien Jerseyllä ja Guernseyllä on ollut erillinen hallinto.
Toisessa maailmansodassa Kanaalisaaret olivat Saksan miehittämiä.

Hallinto

Saaret ovat Britannian kruunun alaisia, mutta eivät kuulu Mansaaren tavoin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan eivätkä Euroopan unioniin.
Ne jakautuvat hallinnollisesti kahteen voutikuntaan (bailiwicks), jotka on nimetty isoimpien saariensa mukaan: Jersey ja Guernsey.
Marco Pfiffner

Marco Pfiffner (s. 25. maaliskuuta 1994) on liechtensteinilainen alppihiihtäjä.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Pfiffner sijoittui suurpujottelussa 72:nneksi ja pujottelussa sijalle 53. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli pujottelussa 34:s ja suurpujottelussa 71:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Pfiffner sijoittui suurpujottelussa 42:nneksi ja pujottelussa 24:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli supersuurpujottelussa 36:s, syöksylaskussa 42:s, alppiyhdistetyssä 34:s ja pujottelussa 26:s.
Pfiffner kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Kitzbühelin pujottelussa tammikuussa 2016. Hän ei ole vielä saavuttanut maailmancupin pisteitä.
Carl David Skogman

Carl David Skogman (26. lokakuuta 1786 Pernaja – 20. helmikuuta 1856 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsin talouspolitiikkaan vahvasti vaikuttanut valtiosihteeri ja vapaaherra.
Skogmanin isä oli Pernajan kirkkoherra Jacob Skogman ja äiti Maria Magdalena Starck, äitinsä puolelta hän kuului Serlachius- ja Nylander-sukuihin. Skogman opiskeli Turun akatemiassa ja auskultoi Turun hovioikeudessa. Virkauransa hän aloitti 1804 siviilitoimituskunnan kanslistina Tukholmassa, 1809 hänestä tuli kauppa- ja finanssitoimikunnan sihteeri. Tässä toimessa hän teki useita matkoja, muun muassa Englantiin, Länsi-Intiaan, Yhdysvaltoihin ja Ruotsin hallussa olleelle Guadaloupe-saarelle. Hän omaksui matkoillaan liberaalit raha- ja tullipolitiikan periaatteet ja osallistui niiden toteuttamiseen Ruotsissa. Hänellä oli useita tehtäviä hoidettavanaan, kuten ylipostitirehtööri, kauppakollegion presidentti, konvoijikommissariaatin puheenjohtaja ja useiden eri komiteoiden jäsen 1820- ja 1830-luvuilla. 1819 hänestä tuli valtiosihteeri ja 1826 hänet aateloitiin. Samana vuonna Skogman koki toisaalta valtiosihteerinä Ruotsin valtion talousromahduksen. Skogmanin rahapolitiikkaa arvostelivat sekä kuningas että oppositio. Vuoden 1838 katulevottomuuksien seurauksena hän erosi valtiosihteerin virastaan ja jättäytyi kokonaan kauppakollegion työhön. Vapaaherraksi kirjallisuutta ja taiteita harrastanut Skogman korotettiin 1854. Nuoruudenmuistelmansa Minnen af lediga stunder hän oli julkaissut jo 1846.
Skogmanin puoliso vuodesta 1817 oli Ulrika Scharp.
Korsikanritari

Koko ja ulkonäkö

Kookas, keltamusta päiväperhonen, jonka takasiipien takareunassa on selvät, lyhyet kannukset. Takasiivissä on rivi sinisiä täpliä sekä punainen silmätäplä. Siipisuonten kohdalla on musta viiru. Korsikanritari muistuttaa ulkonäöltään varsin paljon tavallista ritariperhosta (Papilio machaon), mutta mustan värin osuus siivissä on korsikanritarilla jonkin verran suurempi ja siivet ovat kontrastisemmat. Keskeisenä lajeja erottavana tuntomerkkinä siiven alapinnan leveä, mustareunainen poikkiviiru on ulkoreunastaan syvään sahamaisesti aaltoileva. Siipiväli 60–70 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Korsikanritaria tavataan ainoastaan Korsikan ja Sardinian saarilla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena ja aloittavat lentonsa toukokuun puolivälissä. Lento jatkuu runsaampana kesäkuun alkupuolelle, mutta jonkin verran perhosia lentää aina heinäkuulle saakka.

Elinympäristö ja elintavat

Harvinainen laji. Perhoset elävät kuivilla, kallioisilla ja avoimilla ruohostomailla, joilla kasvaa korkeintaan harvaa pensaikkoa. Laji viihtyy tyypillisesti muuta maastoa korkeammilla kohdilla. Koiraat voivat lentää tuntikausia laskeutumatta. Perhoset vierailevat mielellään ohdakkeiden kukilla. Laji talvehtii kotelona.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat Ferula communis, Ruta corsica sekä Peucedanum paniculatum. Ravintokasvin valinta riippuu populaatiosta.
Udo Kasemets

Udo Kasemets (16. marraskuuta 1919 – 19. tammikuuta 2014) oli Tallinnassa syntynyt säveltäjä, pianisti, urkuri, pedagogi ja kirjoittaja, joka sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1957. Hän opiskeli Virossa ja Saksassa; hänen opettajiinsa lukeutuivat Ernst Krenek, Edgar Varèse ja Hermann Scherchen. Kasemets muutti Kanadaan vuonna 1951 ja toimi vuosina 1952–1957 Hamiltonin konservatorion kuoron ja Collegium Musicum Hamiltonin kapellimestarina. Vuodesta 1971 eläkkeelle jäämiseensä (1987) hän opetti Ontario College of Art and Designin kokeellisen taiteen laitoksella. Hän sai kunniatohtorin arvon Yorkin yliopistosta vuonna 1991.
Kasemets hylkäsi perinteiset tekniikat ja alkoi soveltaa tuotannossaan elektroakustiikkaa. Hän myös yhdisteli musiikin kanssa muita ilmaisun lajeja. John Cagen vaikutus tuli vuoden 1960 jälkeen Kasemetsin tuotannossa havaittavaksi sattuman ja epätavallisten esityskeinojen hyödyntämisen muodossa; Kasemets antoi myös yleisölle roolin taiteen luomisessa.
Jaakko Niemi (uudisraivaaja)

Jaakko Sipinpoika Niemi (22. huhtikuuta 1715 – 15. joulukuuta 1785 Teuva) oli aikanaan tunnettu uudisraivaaja.
Niemen vanhemmista ja syntymäpaikasta ei ole tietoa. Teuvalle hänet merkittiin uudisasukkaaksi 1760 eli jo 40-vuotiaana ja rippikirjaan hänen syntymäaikansa lisättiin vasta parinkymmenen vuoden päästä. Niemi alkoi raivata tilaansa esikoispoika Joosepin syntymävuonna 1753. Raivaukseen hän ei saanut tukea, mutta silti sen seurauksena ensin 18 ja sitten vielä 7 verovapaata vuotta. 1777 hänellä oli raivattuna 5/12 manttaalin tila itselleen lunastettavaksi, Niemi toisin sanoen kohosi omalla työllään rengistä merkittävän uudistilan isännäksi. Pihapiirissä oli kahdeksan rakennusta, päärakennuksessa oli avattava ikkuna ja maalattu karmi. Pihalle kaivettu kaivo oli peräti 16 metrin syvyinen, ulkorakennuksiin kuului saunan ohella paja. Niemen talli sijaitsi kaukana pihapiiristä, kirkolla asti. Useita peltoja oli tuolloin raivauksessa, vaikkakin vasta yksi oli valmis. Ojia oli kaivettu 4 kilometriä ja aitoja niittyjen ympärille 16 kilometriä. Humalatarha puuttui, mutta sadan humalasalon tarha oli suunnitteilla. Niemellä oli ollut raivaus- ja rakennustöissään apuna tilapäisesti yksi renki ja lisäksi veljensä, mutta varsinaista työväkeä hän pestasi tilalleen vasta tytärten tultua naitetuiksi.
Niemen puoliso vuodesta 1749 oli miestään huomattavasti nuorempi Maria Joosepintytär (1731–1806). Perheeseen syntyi kaksi poikaa, joista toinen kuoli jo syntymävuonnaan, ja kaksi tytärtä.
Tie 42 (Viro)

Kantatie 42 kulkee Keski-Virossa Tarton kunnassa Vasulan pienkauppalan poikki kantatieltä 39 valtatielle 3. Yhdessä kantatien 41 kanssa se muodostaa Tarton pohjoisen kehätien. Tien pituus on 7,1 kilometriä.

Tien kulku

Kantatie 42 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Ruskorahkasammal

Ulkonäkö

Ruskorahkasammal on pieni (5-10 cm) ja hento. Yleensä se on likaisen ruskea ja ruskeavartinen, joskus varjossa se on ruskeanvihreä. Se kasvaa tiheinä mättäinä. Verson kärki on tiivis, eivätkä sivuhaaraat ole kovin selvissä riveissä. Sillä on kaksi ulospäistä ja yksi tai kaksi alaspäistä haaraa.

Levinneisyys

Rahkasammalta tavataan viileillä alueilla sirkumboreaalisesti eli sekä Kanadassa, Aasiassa että Euroopassa. Suomessa sitä tavataan koko maassa.

Elinympäristö

Ruskorahkasammal kasvaa kosteissa, mutta ei litimärissä paikoissa: se kuolee jos se jää  pitkäksi aikaa veden alle, ja muodostaa usein ympäristöään vähän korkeampia keitaita tai mättäitä märän suon keskelle. Se kestää köyhempää ja happamampaa kasvualustaa, mutta huonommin tulvimista kuin muut sammalet.
Kuuraketti

Juoni

Avaruussukkula kaapataan Yhdysvalloissa kesken kuljetuksen. MI6:n agentti James Bond (Roger Moore) saa tehtäväksi selvittää sukkulan tapausta. Hän matkustaa Kaliforniaan tapaamaan Drax Industries -yhtiön johtajaa Hugo Draxia (Michael Lonsdale) ja tapaa siellä samalla Holly Goodheadin (Lois Chiles) ja Changin (Toshiro Suga).
Draxin kehotuksesta Chang yrittää tappaa Bondin painovoimasimulaattorissa mutta epäonnistuu. Bond löytää Draxin työhuoneesta piilotetun kassakaapin ja saa vihjeitä tämän suunnitelmista. Hän lähtee Venetsiaan, jossa hän tapaa jälleen Goodheadin, joka paljastuu CIA-agentiksi. Bond löytää Draxin salaisen laboratorion ja näytteen hermokaasusta, jota Drax aikoo käyttää suunnitelmassaan.
Bond etenee Rio de Janeiroon, jossa hän kohtaa jälleen Rautahampaan (Richard Kiel). Kohtauksen jälkeen Rautahammas rakastuu naiseen nimeltään Dolly (Blanche Revalec). Q (Desmond Llewelyn) analysoi Bondin varastaman hermokaasun, ja paljastuu, että se on valmistettu harvinaisesta orkidealajista, jota kasvaa Amazonin yläjuoksuilla. Amazonilla Bond tapaa jälleen Rautahampaan, ja ajojahti päättyy Bondin paetessa riippuliitimellä. Bond löytää sademetsän keskeltä Draxin sukkulalaukaisukeskuksen. Bondin tullessa keskukseen hänet työnnetään lampeen, jossa oli vedessä elävä kuristajakäärme. Drax heittää Bondin ja Goodheadin sukkulan laukaisualustalle, mutta he pakenevat ilmastoventtiiliä pitkin ja hiipivät kuudenteen avaruussukkulaan.
Draxin avaruusasemalla Bond ja Goodhead tuhoavat tutkanhäirintälaitteen, ja se kutsuu paikalle Yhdysvaltojen sukkulan. Drax kertoo suunnittelevansa Nooan arkkia luodakseen oman imperiumin. Bond saa Rautahampaan puolelleen tämän ymmärtäessä Draxin käyttäneen tätä hyväkseen: Bond korostaa, että Drax tarvitsee imperiumiinsa vain "täydellisiä" ihmisiä. Rautahammas ja Dolly tutkailevat pitkään toistensa vähemmän täydellisiä olemuksia, jolloin hyväksikäytetty jätti ymmärtää, että heitäkin odottaa julma kohtalo.
Bond ampuu Draxia Q:n kehittämällä ranneaseella, työntäen Draxin ilmalukkokammioon ja sitä kautta avaruuteen. Bond, Goodhead, Rautahammas ja Dolly pelastuvat tuhoutuneelta avaruusasemalta. Bond aloittaa Goodheadin kanssa Draxin hermokaasupallojen metsästyksen, ja sen tehtyään he lähtevät kiertämään sukkulalla maapalloa hiukan henkilökohtaisissa merkeissä.
Forssan seutukunta

Liikenneyhteydet

Seutukunnan halki kulkevat valtatie 2 Helsingistä Poriin ja valtatie 10 Turusta Hämeenlinnaan. Humppilassa myös valtatie 9 Turusta Tampereelle kulkee jonkin matkaa seutukunnan alueella. Historiallisiin teihin kuuluu Hämeen Härkätie, joka kulkee osan matkastaan Tammelan alueella.
Rautatieliikenteen osalta seutukuntaa palvelee Humppilan rautatieasema, joka sijaitsee Turku–Toijala-radan varrella. Aiemmin toiminnassa ovat olleet myös Ypäjän rautatieasema ja Matkun rautatieasema, joiden asemarakennuksetkin on sittemmin purettu.

Luonto

Seutukunnan suurin järvi on Tammelan Pyhäjärvi, josta Forssan keskustan, Jokioisten ja Ypäjän halki virtaava Loimijoki saa alkunsa. Seutukunnassa on kaksi kansallispuistoa: Liesjärven kansallispuisto ja Torronsuon kansallispuisto, jotka molemmat sijaitsevat Tammelassa.
Abigail (yhtye)

Abigail on japanilainen black metal -yhtye, joka on perustettu Tokiossa vuonna 1992. Sillä on tällä hetkellä levytyssopimus Nuclear War Now! Productions -yhtiön kanssa.