google/wiki40b huggingface dataset:
Ljubša

Ljubša eli Ljubšan linnoitus sijaitsee Laatokanlinnasta kaksi kilometriä Olhavajoen alajuoksulle, vastarannalla. Linnoitus sijaitsee Olhavan sivujoen, Ljubšajoen rannalla, josta se on saanut nimensä.

Historia

Ljubša on muinaisen Venäjän Olhavanjoen varrella sijaitsevista linnoituksista vanhin. Se oli kivi-ja maavallin ympäröimä. Se on tehty 500-700-luvuilla. Sen olemassaolosta tiedettiin pitkään, mutta ensimmäiset arkeologiset kaivaukset aloitti pietarilainen arkeologi E. A. Rjabin 1997.
Samantyyppisiä linnoituksia on löydetty myös Keski-Euroopasta läntisten slaavilaisheimojen vanhoilta asuinalueilta Tonavalta puolalaisten Pomorjen alueelle asti. Linnoituksen muuri on ilmeisesti ollut savinen ja noin kolme metriä korkea. Se oli molemmin puolin vahvistettu luonnonkivillä. Sen päällä on ollut puinen hirsimuuri. Puolustusrakennelman kokonaiskorkeus arkeologien mukaan oli noin seitsemän metriä. Linnoituksen paikalta on löydetty jälkiä 200-luvulta suomalais-ugrilaisten kalastajien asuinpaikasta. 500-luvun – 600-luvun vaihteessa puisen rakennelman tilalle tuli puulinnoitus. Suunnilleen 700-luvulla sen polttivat ilmeisesti sinne hyökänneet Ilmajärven sloveenit. 700-luvun alussa suomalaisheimon puulinnoituksen tilalle rakennettiin Ljubšan linnoitus, joka oli paljolti länsislaavilaisten linnoitusten tyyppinen.
Viikingit rakensivat vuonna 753 Olhavajoen vastarannalle kahden kilometrin päähän Ljubšasta Olhavajokea ylävirtaan oman kylänsä (Aldeigjuborg). Oletetut rakentajat tulivat ilmeisesti Gotlannista. 760-luvulla sloveenit tuhosivat sen ja rakensivat uudelleen.
Ljubšan linnoituksen tarkoitus oli ennen kaikkea olla puolustuslinnoitus sekä Olhavajoen suun sotilaallinen ja hallinnollinen valvonta. Ljubšan alueella jatketaan tarkempia arkeologisia tutkimuksia.

Aldeigjuborg

800-luvun puolivälissä Ljubša on jo kadonnut. Erään teorian mukaan se hylättiin, koska Laatokan pinta laski maankohoamisen seurauksena ja ranta siirtyi kauemmaksi pohjoiseen ja Ljubšajoki mataloitui purjehduskelvottomaksi. Sen vuoksi Olhavanjoen uudeksi vartiointipaikaksi muodostui Aldeigjuborg eli Laatokanlinna.
Jauho

Jauho on yleisnimi hienojakoisille, jauhomaisille aineille ja puhekielessä eritoten viljalajien jyvistä jauhamalla saatava ravinnoksi käytettävä tuote. Sanoja jauho ja jauhe käytetään toisinaan synonyymeinä. Viljaa jauhettaessa saadaan kokojyväjauhoa tai erottelemalla jyvän osat, lestyjauhoa eli jyvän ydinosasta jauhettua hienoa jauhoa. Jauho on hienoin jyvistä jauhettu jauhatustuote, jonka karkeusaste vaihtelee. Jauhoja voidaan käyttää eläinten rehuksi mukaan lukien leipäjauho.

Jauhetun (heinäkasvien) aineen mukaan

Yleisimpiä kaupoista saatavia valmisjauhoja ovat muun muassa ohra-, ruis- ja vehnäjauhot, kuten durum- ja spelttivehnäjauhot. Harvinaisempia ovat durra-, hirssi-, kaura-, riisi-, tattari-, teff- ja maissijauhot eli polenta.

Käyttötarkoituksen mukaan

Kaupoissa myydään myös erilaisia valmiita jauhoseoksia, kuten lettu-, muffinssi-, pizza-, rieska-, sämpylä- ja vohvelijauhot, joiden nimistä voi päätellä niiden varsinaisen käyttötarkoituksen. Korppujauhoja käytetään muun muassa ruokien leivittämiseen ja kuorruttamiseen sekä paistinvuokien jauhottamiseen – yhdessä rasvan kanssa.

Muista kuin heinäkasveista saatavat

Näitä ovat muun muassa herne-, kaakao-, kahvi-, kookos-, maniokki-, peruna- ja soijajauhot.

Muita jauhoja

Muita kuin elintarvikkeiksi tarkoitettuja jauhoja ovat esimerkiksi kala-, lasi-, liitu-, luu-, puu-, rehu- ja verijauhot. Myös metallien yhteydessä saatetaan puhua jauhoista, kuten rautajauho.
Vilhelm I (Hessenin vaaliruhtinas)

Vilhelm I (3. kesäkuuta 1743 Kassel – 27. helmikuuta 1821) oli Hessen-Kasselin  maakreivi vuosina 1785–1803 (nimellä Vilhelm IX) ja Hessenin vaaliruhtinaskunnan ensimmäinen vaaliruhtinas vuodesta 1803. Hänen isänsä oli maakreivi Fredrik II.
Vilhelm osallistui vuonna 1778 Baijerin perimyssotaan Preussin armeijan kenraalimajurina. Hän peri maakreivin arvon isänsä kuoltua vuonna 1785. Hän jatkoi isänsä aloittamaa hesseniläisten palkkasoturien vuokraamista Englannin armeijaan. Vilhelm oli jo kruununprinssiaikanaan Rothschildin suvun kantaisänä tunnetun juutalaisen liikemiehen Mayer Amschel Rothschildin tärkein tukija ja järjesti tälle vuonna 1769 hovifaktorin aseman. Rothschild hoiti muun muassa palkkasotureista saatavien tulojen tilitystä. Vilhelm vei Hessenin mukaan ensimmäiseen vallankumoussotaan Preussin rinnalle ja valtasi vuonna 1792 Frankfurt am Mainin. Hessen-Kassel menetti Reinin länsipuoliset alueensa vuoden 1795 Baselin rauhassa, mutta sille annettiin vuonna 1803 kompensaationa osia Mainzin vaaliruhtinaskunnasta ja Gelnhausenin valtakunnankaupunki. Vilhelm sai samalla vaaliruhtinaan arvon, jota hän käytti myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan lakkauttamisen jälkeen.
Vilhelm liittyi vuonna 1806 puhjenneessa sodassa uudelleen Preussin puolelle, mutta tappiollisen Jenan taistelun jälkeen Ranskan armeija valloitti Hessen-Kasselin, joka yhdistettiin seuraavana vuonna Westfalenin kuningaskuntaan. Vilhelm pakeni Holsteiniin ja luovutti varansa Rothschildin hoidettaviksi. Vilhelm palasi valtaan, kun Ranskan armeija joutui perääntymään vuonna 1813. Hän osallistui vuosien 1813–1814 ja 1815 taisteluihin Napoleonia vastaan. Hänen asemansa vahvistettiin vuoden 1815 Wienin kongressissa ja hänen valtakuntaansa liitettiin vielä pääosa Fuldan suurherttuakunnasta. Vilhelm palautti voimaan kaikki ranskalaisvallan aikana lakkautetut laitokset ja rangaistusmuodot, erotti vierasmaalaiset virkamiehet ja pakkolunasti tuona aikana yksityisille myydyt kruununtilat takaisin ilman korvausta. Lupaamaansa perustuslakia hän ei antanut, mutta vuonna 1817 annettiin niin sanottu koti- ja valtiolaki (haus- und staatsgesetz). Sen mukaan vaaliruhtinaan olisi tullut kuulla maapäivien mielipidettä, mutta säätyjä ei kutsuttu koolle Vilhelmin elinaikana.
Vilhelm I:n puoliso oli Tanskan prinsessa Vilhelmina Karolina, kuningas Fredrik V:n tytär. Heidän poikansa Vilhelm II seurasi isäänsä vaaliruhtinaana tämän kuoltua vuonna 1821. Itävaltalainen kenraali Julius von Haynau oli Vilhelm I:n avioton poika.
Ton van Klooster

Anton ("Ton") Willem van Klooster (17. helmikuuta 1954, Hilversum, Pohjois-Hollanti), on alankomaalainen entinen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1972. Siellä hän karsiutui 400 ja 1500 metrien vapaauinneissa alkuerissä. Kesäolympialaisissa 1992 van Klooster toimi Alankomaiden uintimaajoukkueen päävalmentajana.
Jonas Forssell

Jonas Forssell (s. 1957 Tukholma) on ruotsalainen säveltäjä. 
Forssell opiskeli sävellystä ja instrumentaatiota Hans Eklundin ja Arne Mellnäsin johdolla Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1979–1982 sekä jazzia ja sovittamista Bengt-Arne Wallinin johdolla. Forssell itse soittaa puupuhaltimia, ensisijaisesti klarinettia ja baritonisaksofonia. Hän teki läpimurtonsa säveltäjänä oopperallaan Riket är ditt (1991), joka toi hänelle Svenska Dagbladetin oopperapalkinnon ja saksalaisen Wolf Ebermann -palkinnon. Vuonna 1988 häneltä tilattiin ensimmäisenä modernina säveltäjänä musiikkidraama Drottningholmin hoviteatterille ja sen barokkiorkesterille. Kesällä 1999 kantaesitettiin hänen oopperansa Trädgården, joka perustuu Magnus Florinin romaaniin ja jonka Financial Times nimesi yhdeksi vuoden kuudesta parhaasta oopperatuotannosta.
Forssell toimi vuosina 1996–1998 Norlannin oopperan taiteellisena johtajana Uumajassa. Vuosina 2005–2011 hänellä oli täysiaikainen residenssi Malmön oopperassa, jota varten hän sävelsi kolme oopperaa. Muihin teoksiin kuuluu basettiklarinetille ja orkesterille sävelletty konsertto In the Beginning, jonka kantaesitti Staffan Mårtensson ja joka on myös levytetty Phono Suecia -levymerkillä.
Syyskuussa 2010 Forssell aloitti väitöskirjan valmistelun Tukholman oopperakorkeakoulussa. Työ valmistui vuonna 2015.
Karina Pasian

Karina Pasian (s. 18. heinäkuuta 1991) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän aloitti laulun sekä pianonsoiton varhaislapsuudessaan ja esiintyi 22. kesäkuuta 2007, 15-vuotiaana, Valkoisessa talossa George W. Bushille.
Pasianin ensimmäinen albumi, First Love, ilmestyi elokuussa 2008. Levy-yhtiö oli Def Jam Recordings. Singleinä levyltä julkaistiin "16 @ War" ja "Can't Find The Words".
Pasianin sukujuuret ovat Armeniassa ja Dominikaanisessa tasavallassa.
Rokki Diggari

Juoni

Elokuvassa seurataan työpaikaltaan virvoitusjuomatehtaalta pakenevaa Rokkidiggaria, jota hänen valkotakkiset työtoverinsa ajavat takaa pitkin Helsinkiä. Takaa-ajajat seuraavat Rokkidiggaria konserttipaikoille ja tämä yrittää karistaa heidät kannoiltaan muun muassa erilaisilla valepuvuilla. Elokuva ei sisällä dialogia, vaan se koostuu musiikkikohtauksista sekä niiden väliin sijoitetuista vanhojen mykkäelokuvien tyyliin toteutetuista takaa-ajojaksoista.

Musiikki

Rokki Diggarin musiikkikohtauksia kuvattiin kesän 1981 aikana usealla paikkakunnalla eri puolilla Suomea. Kuvauspaikkoina toimivat Helsingissä Ravintola Alibi (Eini & Boogie), Ravintola Kirja (Piirpauke) ja Mustikkamaan juhannusjuhlat (Hurriganes), Hollolan juhannusjuhlat (Hurriganes ja Sleepy Sleepers), Imatrarock-festivaali Imatralla (Sleepy Sleepers), Säkylän Eenokilla järjestetty rockabilly-festivaali (Falcons ja Boppin' Pete Trio) sekä Tammisaaren Ramsholmen (The Ronski Gang). Lisäksi kuvauksia tehtiin Myrskylässä.
Elokuvasta julkaistiin myös soundtrack-albumi Rokki Diggari, joka kuitenkin sisältää osittain eri kappaleita kuin itse elokuvassa kuullaan. Elokuvaa varten kuvattua materiaalia on mukana myös Hurriganesin DVD:llä Rock’n’Roll All Night Long 1973–1988 sekä Sleepy Sleepersin DVD:llä Soppa, lisäksi The Ronski Gangin kappaleet on julkaistu yhtyeen kokoelma-albumilla Still Shakin'.
Transformers: Animated

Juoni

Sarja sijoittuu lähitulevaisuuteen, kun muukalaiset transformerit saapuvat vahingossa Detroitiin taisteltuaan ensimmäistä kertaa Megatronin johtamia pahoja Decepticoneja vastaan Ikikipinästä. Optimus Prime, Bumblebee, Prowl, Bulkhead ja Ratchet heräävät horroksesta 50 vuoden päästä ja yrittävät olla vuorovaikutuksessa maan asukkaisiin jännittävällä ja humoristisella tavalla. Autoboteilla on nyt uusi tehtävä suojella kaupunkia ja erityisesti Ikikipinää kaikin keinoin, sillä Decepticonit kuten Starscream ja Megatron vaanivat heitä tilaisuuden tullen. Megatron joutuu kuitenkin törmäyksen vuoksi eroon kehostaan ja hänen päänsä joutuu nuoren Sumdacin omaisuudeksi, joka kehittää ainutlaatuisesta teknologiasta menestyksekkään yhtiön ja 50 vuotta myöhemmin koko Detroit on teknologian edelläkävijä.

Videopeli

Sarjan pohjalta julkaistiin myös yksi videopeli Transformers Animated: The Game Nintendo DS:lle vuonna 2008.
Míloksen katakombit

Historia

Katakombit olivat Meloksen eli nykyisen Míloksen varhaiskristittyjen rakentamia. Niiden kaivaminen alkoi ensimmäisen vuosisadan lopulla ja niitä kaivettiin ja käytettiin hautapaikkana kristittyjen vainojen ajan lopulle vuoteen 313 jaa. saakka ja vielä tämän jälkeenkin noin 400-luvulle saakka. Katakombien rakentamisessa nähtiin vaivaa, koska usko ruumiilliseen ylösnousemukseen oli varhaiskristittyjen keskuudessa vahva. Haudat nähtiin ruumiiden väliaikaisena säilytyspaikkana. Katakombit olivat paitsi hautapaikka myös saaren kristittyjen varhaisimpia kokoontumispaikkoja vainojen aikana, ja niissä toimitettiin jumalanpalveluksia. Katakombit osoittavat, että kristinusko levisi saarelle hyvin varhain. Monien kristityiksi kääntyneiden uskotaan olleen alun perin juutalaisia, sillä saarella oli suuri juutalaisyhteisö.
Katakombit löydettiin vuonna 1840. Löytäjät olivat saarelta antiikkiesineitä luvattomasti etsineitä antiikkikauppiaita. Vuodesta 1843 lähtien katakombeja ovat tutkineet arkeologit, aluksi Ludwig Rossin johdolla. Katakombit ovat Kreikan varhaisin tunnettu kristillinen kohde. Ne ovat maailman laajimpia tunnettuja varhaiskristillisiä hautoja, ja mahdollisesti jopa Rooman katakombeja vanhempia. Katakombit ovat Míloksen merkittävimpiä arkeologisia löytöjä ja kuuluvat myös saaren suosituimpiin turistikohteisiin.

Rakennelma

Katakombit koostuvat kolmesta erillisestä katakombikaivannosta (A, B ja C) sekä niille johtavista ja niitä yhdistävistä käytävistä. Ne on kaivettu saaren huokoiseen tuliperäiseen kiviainekseen. Käytävien leveys vaihtelee yhden ja viiden metrin välillä ja korkeus 1,6 ja 2,5 metrin välillä. Käytävien yhteispituus on noin 185 metriä. Vainajat on ollut haudattu erillisiin kaarikattoisiin hautakammioihin (arkosolia) käytävien reunoilla. Niihin on yleensä haudattu useampi kuin yksi henki, arviolta noin 5–7 vainajaa kuhunkin. Yhteensä vainajia arvioidaan olleen tuhansia, eri arvioissa 2 000–8 000. Nykyaikaan hautakammioita on säilynyt 126 kappaletta. Jokaisessa hautakammiossa on ollut öljylamppu. Kammiot on ollut koristeltu sinisellä ja punaisella maalauksella, mutta tästä on vain vähän jäänteitä. Osassa haudoista on ollut piirtokirjoituksia. Monet haudoista oli merkitty kirjaimilla Α (alfa) ja Ω (omega).
Katakombeja on muutettu 1900-luvulla turismin käyttöön avaamalla keskimmäiseen katakombiin B uusi sisäänkäynti sekä yhdistämällä kolme alun perin erillistä katakombikaivantoa toisiinsa. Nykyisin turisteilla on pääsy vain katakombiin B sekä osaan katakombista A. Katakombissa B on katakombien ainoa kaksikerroksinen hautakammio sekä yksi merkittävällä piirtokirjoituksella varustettu hautakammio. Katakombin keskellä on kivi, jonka alle oli haudattu yksi Meloksen ensimmäisiä piispoja ja/tai ensimmäisiä marttyyrinä kuolleita. Varhaiskristityt käyttivät kiveä alttarina.
On mahdollista, että kokonaisuuteen kuuluu vielä toistaiseksi tuntemattomia katakombikaivantoja.
Bob Joyce

Junioriura

Bob Joycen isä oli Kanadan ilmavoimien lentäjä. Joyce syntyi Saint Johnissa, mutta muutti jo lapsena Winnipegiin. Hän kävi Athol Murray College of Notre Damen sisäoppilaitosta, jossa pelasi myös jääkiekkoa, tehden viimeisellä kaudellaan 1983–1984 70 tehopistettä 30 ottelussa. Boston Bruins varasi Joycen seuraavan kesän NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 82.
Joyce ei siirtynyt ammattilaiseksi vaan jatkoi pelaajauraansa kolmen kauden ajan Pohjois-Dakotan yliopiston Fighting Sioux -joukkueessa. Joukkue voitti NCAA:n korkeimman sarjatason mestaruuden vuonna 1987. Samana vuonna Joyce teki joukkueen ennätyksen tekemällä 52 maalia, ja hänet valittiin NCAA:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kesällä 1988 Joyce valittiin Kanadan olympiajoukkueeseen, joka valmistautui Calgaryn olympiakisoihin pelaamalla ja harjoittelemalla koko kauden yhdessä. Joukkue muun muassa voitti Izvestija-turnauksen, jossa Joyce teki mestaruuden ratkaisseen voittomaalin Suomea vastaa. Olympialaisissa joukkue sijoittui neljänneksi.

Ammattilaisura

Calgaryn olympialaisten jälkeen, maaliskuussa 1988, Joyce siirtyi hänet aikaisemmin varanneen Boston Bruinsiin, jossa teki heti avausottelussaan kaksi maalia. Runkosarjan jäljellä olevissa 15 ottelussa hän teki yhteensä 12 pistettä. Joukkue eteni aina Stanley Cupin finaaleihin asti, mutta hävisi finaalisarjan Edmonton Oilersille suoraan neljässä ottelussa. Joyce pelasi joukkueen kaikki 23 pudotuspeliä. Tuolla kaudella hän pelasi samassa ketjussa Cam Neelyn ja Craig Janneyn kanssa.
Seuraavalla kaudella Joyce pelasi koko vuoden Bostonissa. Hän teki 49 pistettä, vaikka rooli ei ollutkaan enää niin hyökkäävä kuin edellisenä keväänä. Puolessa välissä kautta 1989–1990 Boston myi hänet Washington Capitalsiin, josta seura sai vaihdossa veteraani Dave Christianin.
Kaudella 1990–1991 Joyce loukkaantui Washingtonin harjoitusleirillä, ja hänet lähetettiin kauden aluksi farmijoukkue Baltimore Skipjacksiin. Hän sai kutsun takaisin Washingtonin NHL-kokoonpanoon marraskuun puolivälissä, mutta pelasi kauden aikana vain 17 peliä NHL:ssa. Joyce pelasi suurimman osan kaudesta farmijoukkueessa. Kauden päätteeksi Washington myi hänet Winnipeg Jetsiin, jonka farmijoukkueessa Joyce pelasi kaksi seuraavaa kautta.
Joyce jatkoi uraansa vapaana agenttina ja teki pelaajasopimuksen heinäkuussa 1993 IHL:n Las Vegas Thunderin kanssa, jossa pelasi kaksi kautta. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi saman sarjan Orlando Solar Bearsissa, jonka jälkeen syksyllä 1997 hän siirtyi pelaamaan Saksaan. Joyce pelasi Saksassa kolme kautta kolmessa eri seurassa ja voitti Saksan mestaruuden München Baronsissa keväällä 2000, jonka jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Metsäjaanu

Metsäjaanu on Salon kaupunginosa, joka sijaitsee seututie 110 vieressä Tupurinmäessä.
Ruotepuolinen (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,7 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,8 metriä mpy.
Beñat Etxebarria

Seurajoukkueura

Beñat on Athletic Bilbaon junioriakatemian kasvatti. Hän pelasi uransi alkuvaiheet, kolme vuotta, edustaen aluksi kauden Basconiaa ja tämän jälkeen Bilbao Athleticia, joka on Athleticin reservijoukkue. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki 29. lokakuuta 2006 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kauden 2008–2009 Beñat pelasi lainasopimuksella Conquensessa, jonka jälkeen hänet vapautettiin Athleticista. Myöhemmin samana kesänä hän teki sopimuksen sevillalaisseura Betisin kanssa. Hän vietti ensimmäisen kautensa seuran reservijoukkueessa.
29. elokuuta 2009 hän teki ensiesiintymisensä Betisin edustusjoukkueessa ottelussa Granadaa vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa, kun Betis kohtasi Copa del Reyn ottelussa Salamancan.
HMS Virago (R75)

Toinen maailmansota

HMS Virago liitettiin palvelukseen otettaessa yhdessä sisaralustensa kanssa muodostamaan Kotilaivaston 26. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.
HMS Virago siirtyi laivueen mukana Itä-Intian laivastoon vuoden 1944 lopulla. Alukset osallistuivat iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 Malakan salmen taisteluun yhdessä HMS Saumarezin, HMS Verulamin, HMS Venuksen ja HMS Vigilantin kanssa. Taistelun aikana upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä Haguro.

Tyypin 15 -fregatti

HMS Virago muutettiin vuosien 1952-1953 vaihteessa Chathamin telakalla Tyypin 15 -fregatiksi, jossa yhteydessa aluksen viirinumero vaihtui F75:ksi. Alus palveli 1960-luvun alussa 17. fregattilaivueessa.
Alus myytiin romutettavaksi Shipbreaking Industriesille Faslaneen, jonne se saapui 4. kesäkuuta 1965.
Helikopterikenttä

Helikopterikenttä on erityisesti helikopterin laskeutumis- ja nousupaikaksi varustettu alue.
Helikopterikenttiä voidaan sijoittaa ja on sijoitettu niin maalle kuin laivoihinkin; maalla sellainen vaatii määrätyn läpimittaisen avoimen alueen, jonka keskelle sijoitetaan aidalla eristetty varsinainen kenttä. Kenttä merkitään kestopäällystepintaan maalatulla rajausviivalla ja sen keskellä on yleensä joko leveä risti tai kirkkaalla värillä maalattu H-kirjain osoittamassa keskikohtaa, johon helikopteri voi laskeutua. Kentän lähistöllä on aina erillinen lentäjälle tärkeätä tuulen suuntaa osoittava tuulipussi.
Suomalaisista laivoista helikopterikenttä on muun muassa mittaustukialus Prismassa ja jäänmurtaja Botnicassa.
Jaakko Gauriloff

Varhaiset vuodet

Gauriloff syntyi Petsamon Suonikylässä muutamia kuukausia ennen talvisodan syttymistä. Sodan vuoksi oli lähdettävä evakkoon, ja Gauriloff pantiin ahkioon ja sitä vetämään poro. Eläin kuitenkin säikähti ja ahkio ja poika lensivät ylösalaisin lumihankeen. Poika ei kuitenkaan edes herännyt uniltaan, ja evakkomatka saattoi alkaa. Jatkosodan jälkeen Suonikylän koltat asutettiin Sevettijärvelle, mutta Gauriloffin vanhemmat eivät suostuneet lähtemään sinne, jolloin Sevetin talo no. 1 jäi tyhjilleen. Vuonna 1956 Gauriloffit saivat kolttatilan ja -talon Nilijärveltä Nellimin läheltä, jonne he sitten asettuivat.
Gauriloff kiinnostui musiikista 1950-luvulla kuunnellessaan Olavi Virran ja Veikko Tuomen levyjä kotonaan. “Opettelin Hopeisen kuun ja kaikki”, hän kertoi myöhemmin. Kun hän kuuli, että Olavi Virta on tulossa esiintymään Ivaloon, hän lähti katsomaan idoliaan, kulkien 40 kilometrin matkan polkupyörällään. Silloin Gauriloff päätti, että hän itsekin laulaisi tulevaisuudessa. Hän aloitti laulamisen 15-vuotiaana ja voitti Sodankylässä järjestetyn iskelmäkilpailun vuonna 1961. Kolme vuotta myöhemmin Gauriloff sijoittui kolmanneksi iskelmälaulun SM-kilpailuissa.

Ura

Gauriloffin menestys iskelmälaulun SM-kilpailuissa pantiin laajemminkin merkille. Suosikki teki hänestä jutun, jossa häntä tituleerattiin Nellimin James Deaniksi ja maailman pohjoisimmaksi iskelmälaulajaksi, ja hänen suosionsa ampaisi nousuun. Nellimiin lähetettiin fanipostia. “Se oli kauheaa. En saanut enää olla rauhassa”, Gauriloff muistelee noita aikoja. Häntä pyydettiin Helsinkiin, jonne hän menikin, mutta ei viihtynyt. “Minusta ei ollut kaupunkilaiseksi. En jaksanut katsella kivitaloja”, hän sanoo.
Pohjoiseen palattuaan hän sai tarjouksen, josta ei voinut kieltäytyä: kahden viikon kiertue Pohjois-Suomessa yhdessä Olavi Virran kanssa. Vuonna 1970 Gauriloff muutti Rovaniemelle ja perusti Kaamos-nimisen yhtyeen. Samalla laulukieleksi vaihtui koltansaame.
Gauriloff esiintyi 1970-luvun alussa ensimmäistä kertaa televisiossa sekä konsertoi Nils-Aslak Valkeapään ja Åsa Blindin kanssa. Kolmikko julkaisi myös albumin De čábba niegut runiidit vuonna 1976. Levy sai joiltakin kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton, muun muassa Helsingin Sanomat ei pitänyt sitä aitona saamelaisten musiikkina. Vuonna 1981 Gauriloff levytti reggae-tyylisen kappaleen ”Tanja”, joka sijoittui Levyraadissa toiseksi.
Gauriloff toimi pitkään läänintaiteilijana ja kiersi yhdessä Ilpo Saastamoisen kanssa ympäri pohjoiskalottia tallentamassa saamelaisten kansanmusiikkia Tromssan yliopistolle. Materiaalia julkaistiin vuonna 1992 albumilla Kuäʹckkem suäjai vueʹlnn. Vuosina 1993–1999 Gauriloff toimi Äkäslompolossa esitetyn Velho-oopperatrilogian solistina. Hän on esiintynyt myös eri puolilla Eurooppaa sekä Yhdysvalloissa ja Japanissa. Iskelmän ja kansanmusiikin lisäksi Gauriloff on julkaissut myös joikua sisältävän albumin Finlande vuonna 2002.
Marraskuussa 2013 Gauriloff sai Saamelaiskäräjiltä tunnustuspalkinnon 50-vuotisen taiteilijauransa kunniaksi.

Perhe

Kitaristi Leo Gauriloff oli Jaakko Gauriloffin nuorempi veli. Heidän sisarentyttärensä on elokuvaohjaaja Katja Gauriloff.
Nokinäpsy

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan nokinäpsy on noin 10 cm. Päästään laji on väriltään tumman harmaa ja silmien iiriksen ovat keltaiset. Nokka on pitkä ja litteähkö. Nokinapsun selkä on oliivinvihreä ja siivet mustat ja keltareunaiset. Kurkustaan, rinnastaan ja vatsastaan laji on kirkkaan keltainen. Eräillä alalajeilla kurkku on valkoinen. Nokinäpsyn pyrstö on tumma ja lintu pitää sitä kohotetussa asennossa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Nokinäpsyä tavataan Keski-Amerikassa Meksikosta Panamaan. Etelä-Amerikassa lajia tavataan alueella, joka ulottuu Kolumbiasta etelään Boliviaan ja itään rannikkoa pitkin Brasilian eteläosiin asti. Nokinäpsy puuttuu monin paikoin Amazonian alueen keski- ja länsiosista. Linnun elinympäristöä ovat avoimet ja puoliavoimet kosteat pensaikot ja tiheiköt, kuivia alueita se välttelee. Lisäksi lajia tavataan myös puistoissa ja puutarhoissa. Nokinäpsyn elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 900 metrin korkeudessa merenpinnasta.

Elintavat

Ravintonaan nokinäpsy käyttää hyönteisiä, kuten kärpäsiä, ampiaisia, kovakuoriaisia ja muurahaisia, joita ne nappaavat lehdiltä. Linnut hankkivat ruokansa yleensä pareittain.
Nokinäpsyn pesimäkausi kestää maaliskuulta huhtikuulle. Pallomainen risupesä riippuu oksasta ja pesään kuljetaan sivulta. Naaras munii kahdesta kolmeen valkoista munaa.
EAAT3

EAAT3 on eräs ihmisen proteiineista. Proteiinin koodaajana toimii SLC1A1-geeni. Proteiini kuljettaa L-glutamaattia solujen sisälle. Proteiinin arvellaan kuljettavan myös S- ja L-asparaattia. Liiallinen määrä A-vitamiinia heikentää proteiinin toimintaa.