google/wiki40b huggingface dataset:
Maitokiintiö

Maitokiintiö on yksittäisen maatilan maidontuotanto-oikeutta määrittelevä tuotanto-oikeus.
Maitokiintiöt otettiin Suomessa käyttöön 1985 hillitsemään maidon ylituotantoa. Maitokiintiöiden käyttöönoton taustalla vaikutti vahvasti se, että oli käynyt ilmeiseksi, ettei kollektiivinen tuotantokatto ole riittävän tehokas tuotannonrajoittamiseksi. On myös tärkeää huomata, että kollektiivinen tuotantokatto näytti vain johtavan tulotason alenemiseen. Kiintiöistä oli ennen tätä saatu hyviä kokemuksia Euroopan yhteisön alueella. Kiintiöinti oli ollut käytössä jo 1970-luvulta alkaen Kanadassa ja sen käyttöä oltiin suunnittelemassa mm. EEC:ssä. Maatalous ja sen yksi tärkeimpiä tuotannonaloja, maidontuotanto ei pärjää missään ilman tukea. Tiettävästi kaikissa demokratioissa tuetaan maataloutta. Viimeisimpien joukossa Uusi-Seelanti liittyi näiden joukkoon.
Maitokiintiö määräytyi aikoinaan kolmen edellisen vuoden tuotannon keskimäärän mukaan. Tilat, jotka saivat 156 000 kg tai enemmän tuotanto-oikeutta, eivät käytännössä pystyneet lisäämään tuotantovolyymiään ennen Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Tällöin oli olemassa järjestelmä, jossa pienemmät tilat voivat hakea maaseutuelinkeinopiiriltä (nykyisin osa TE-keskusta) lisäkiintiötä, kuitenkin enintään 156 000 kg:aan asti. EU:n aikana tilat ovat voineet melko vapaasti myydä, tietyin rajoituksin maitokiintiöitään luopuvien, laajentajien, tehostajien ja supistajien välillä.
Maitokiintiö on pääomittunut tilojen vakuusarvoihin ja tukioikeuksien markkinahintaan. Tuotannonala on ajoittain myös omatoimisesti vetänyt omilla päätöksillään kiintiöitä pois markkinoilta, hillitäkseen ylituotannon vientikustannuksia. Maitokiintiöiden arvo on vaihdellut Suomessa paljon, mutta yleensä ne ovat edullisia alituotantoalueilla kuten Etelä- ja Pohjois-Suomessa. Keskisessä Suomessa, Pohjanmaalla ja Savossa maitokiintiöiden kauppa-arvot ovat olleet tavallisesti korkeampia. Yleisesti käytetty markkinahinta on ollut joskus yli 50 senttiä kilolta maitoa, mutta vuonna 2008 se oli alle 10 senttiä. Vuoden 2006 jälkeen on ollut myös mahdollista vuokrata kiintiöosa, jopa vain vuodeksi.
Adelswärd (vapaaherra ja kreivi)

Adelswärd oli Ruotsin ritarihuoneeseen kuulunut vapaaherrallinen (nro 249) ja kreivillinen (nro 138) aatelissuku. Johan Hultmanin poika Johan (s. 1718) auskultoi Svean hovioikeudessa 1737 ja antautui tämän jälkeen sotilasuralle. Erosi palvelusta sotaneuvoksena vuonna 1760 ja korotettiin Adelsnäsin vapaaherraksi vuonna 1770.  Hänen jälkeläisistään Eric Reinhold (1778-1840) korotettiin kreiviksi vuonna 1823 toimittuaan sitä ennen Uriestadin käskynhaltijana ja kruununprinsessan hovin johtajana.
Valloittaja (elokuva)

Juoni

Mongolipäällikkö Temüdzin (John Wayne) rakastuu taataaripäällikön tyttäreen Börteen (Susan Hayward) varastaen hänet itselleen.  Börte torhuu Temüdzinin ja hänet pelastetaan takaisin. Temüdzin joutuu vangiksi, mutta Börte rakastuu häneen auttaen miehen pakoon. Temüdzin epäilee petosta toisten mongolien puolelta ja etsii petturia samalla kun tekee itsetään tataarien päällikön.

Kuvaukset

Elokuva kuvattiin Utahissa lähellä paikkaa, jossa on tehty ydinkokeita. Paikalta tuotiin myös saastunutta maata Hollywoodiin studiokuvauksia varten. Monet elokuvan tekemiseen osallistuneet henkilöt, mukaan lukien ohjaaja Dick Powell ja päärooleista vastanneet John Wayne, Susan Hayward, Agnes Moorehead ja Pedro Armendáriz, sairastuivat ja kuolivat myöhemmin syöpään. Armendáriz ampui itsensä syövän ehdittyä terminaalivaiheeseen. Kaikkiaan noin 220 elokuvan tekoon osallistuneesta henkilöstä vuoteen 1980 mennessä ainakin 91 sairastui ja 46 kuoli, joskin osalla syövän syntyyn saattoivat vaikuttaa myös muut tekijät. Luvuissa eivät ole mukana statisteina mongoliratsastajia esittäneet noin 300 alkuperäisamerikkalaista paiutea jotka saivat ratsastamisesta syntyneen hiekkapölyn mukana hyvin suuren säteilyannoksen.
Fujin 6 tunnin ajo

Fujin 6 tunnin ajo (aiemmin Fujin tuhannen kilometrin ajo) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu joka ajetaan Fuji Speedwayn radalla Japanissa. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 6 tuntia. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1967. Vuodesta 2012 alkaen kilpailu on kuulunut FIA World Endurance Championship -sarjaan.
Kulttuurišokki

Kulttuurišokki tarkoittaa ihmisen vaikeutta sopeutua vieraaseen kulttuuriin. Siihen liittyvät oireet voivat olla psyykkisiä ja fyysisiä, voimakkuudeltaan eriasteisia ja jokainen kokee sen eri tavoin. Kulttuurišokkiin liittyvien tuntemusten voimakkuus riippuu omasta henkisestä kapasiteetista, oman ja kohdattavan kulttuurin erilaisuudesta sekä aiemmista kokemuksista.
Simuloitu todellisuus

Simuloidulla todellisuudella tarkoitetaan tilaa, jossa koettu todellisuus tuotetaan keinotekoisesti esimerkiksi tietokoneen avulla, jolloin simuloitua maailmaa ei pysty erottamaan ”todellisesta” maailmasta. Simuloidussa todellisuudessa saattaisi olla itsensä olemassaolosta tietoisia mieliä, jotka joko tietävät tai eivät tiedä olevansa simuloidussa todellisuudessa. Nick Bostromin esittämän simulaatiohypoteesin mukaan elämme jo tällä hetkellä simulaatiossa. Simulaatiohypoteesilla on yhteisiä piirteitä uniargumentin ja Platonin luolavertauksen kanssa.
Simuloidun todellisuuden käsite eroaa virtuaalitodellisuudesta, sillä nykytekniikan muodostamassa virtuaalitodellisuudessa oleva pystyy helposti erottamaan olevansa keinotodellisuudessa, kun taas simuloitua todellisuutta olisi kenties mahdotonta erottaa ”oikeasta” todellisuudesta.
Fiktiossa simulaatiohypoteesia on hyödynnetty muun muassa Matrix-elokuvan juonessa.
Eri alojen tieteilijät ovat pohtineet ajatusta, että ihmiskunta elää tietokonepelin kaltaisessa simulaatiossa. Asian ympärille kokoontui keväällä 2016 joukko tutkijoita yhdysvaltalaisen astrofyysikon Neil deGrasse Tysonin johtamaan kokoukseen.

Ajatuksen kritiikki

Filosofi Daniel Dennett on huomauttanut, että aidon tuntuisesti simuloitu todellisuus vaatisi suunnattoman määrän laskentatehoa. Havaitussa todellisuudessa on niin paljon tapahtumavaihtoehtoja, että sen simulointi johtaisi hetkessä ”kombinatoriseen räjähdykseen” ja laskennallisen vaativuuden rajattomaan kasvuun, elleivät nämä tapahtumavaihtoehdot olisi valmiiksi määritelty
MeeGo

Julkaistut laitteet

MeeGoon perustuvia laitteita on tullut markkinoille muutamia, muiden muassa Nokia N9, Asuksen EEE PC X101 sekä Lenovon IdeaPad S100.

Perintö

Syyskuun 2011 lopulla Intel ilmoitti aloittavansa uuden Tizen-mobiilialustan kehittämisen. Yhtenä yhteistyökumppanina on Nokian kilpailija Samsung. Samalla MeeGo-yhteisö kannustaa vanhoja MeeGo-kehittäjiä siirtymään Tizenin pariin. 
Meego-hankkeen yhteisöllisenä jatkumona on Mer-projekti. 
Heinäkuussa 2012 suomalainen Jolla ilmoitti jatkavansa MeeGoa siitä, mihin Nokian N9 puhelin jäi. Jollan käyttöjärjestelmä on nimeltään Sailfish OS ja se pohjaa Mer-käyttöjärjestelmään. Jolla Mobilen johdossa on Nokia N9 -puhelimen kehittäjiä ja suunnittelijoita, jotka ovat lopettaneet Nokialla.
Ying Yang Twins

Ura

Heidän ensimmäinen kappaleensa oli "Whistle While You Twurk", joka nousi 16. sijalle US R&B/Hip-Hop-listalla. Heidän esikoisalbumi Thug Walkin' julkaistiin vuosi myöhemmin. Heidän seuraava albuminsa oli Alley: The Return of Ying Yang Twins epäonnistui ja sitä myytiin vain 500 000 kappaletta. He vierailivat Lil Jon & The East Side Boyzin kappaleella Get Low. Kappaleesta tuli menestys ja sen seurauksena Ying Yang Twins sai levytyssopimuksen TVT Recordsilta. Ensimmäinen albumi TVT Recordsin alaisena oli Me & My Brother, joka myi platinaa 12. huhtikuuta 2005. Samana vuonna he vierailivat Britney Spearsin albumilla In The Zone. 2004 vuonna  TVT Records julkaisi Ying Yang Twinsin uuden levyn nimeltään My Brother & Me. Albumi oli suurimmaksi osaksi remixejä. Duon neljäs albumi oli U.S.A. (United State of Atlanta). Ying Yang Twinsin viides albumi oli nimeltään Chemically Imbalanced, joka julkaistiin marraskuussa 2006. Duon kuudes studioalbumi Ying Yang Forever julkaistiin 2009. Kummallakin jäsenistä on myös oma levytysyhtiö. D-Rocin yhtiö on nimeltään Punnn!!! Entertainment ja Kainen on GrownFolks Ent.
Bruno Coquatrix

Bruno Coquatrix (5. elokuuta 1910 − 1. huhtikuuta 1979 Pariisi) oli pariisilaisen Olympia-teatterin omistaja ja manageri.
Coquatrix tunnetaan myös sanoittajana. Hän on sanoittanut yli 300 laulua.
Hän sai Olympian johtajuuden vuonna 1954. Hän toi Olympiaan esiintymään monia huippuartisteja, joiden muassa oli muun muassa Georges Brassens, Gilbert Bécaud, Johnny Hallyday, Dalida, Édith Piaf, Annie Cordy, Yves Montand ja Louis Armstrong.
Bruno Coquatrix kuoli 68-vuotiaana vuonna 1979 ja hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin. Hänen puolisonsa oli Paulette Coquatrix (1916→).
Karnevaali

Karnevaalit ovat varsinkin katolisissa maissa laskiaisen aikaan ennen paastoa vietetty riehakas juhla. 
Karnevaali-sanan alkuperäistulkintoja on useita; erään tulkinnan mukaan sana tulee keskiaikaisen latinan termistä carnem levare, joka tarkoittaa lihan pois ottamista. Mahdollisia alkuperiä ovat myös carnem vale (”hyvästi liha”) ja carnem laxare (”jättää liha”). Toisaalta sanan on myös arveltu johtuvan sanoista carrus navalis (”laivavaunu”), mikä viittaisi kulkueissa käytettyihin koristeltuihin laivan muotoisiin vaunuihin.
Maailman suurin karnevaali on Rion sambakarnevaali. Nykyään karnevaali-sanaa käytetään yleisesti monista muistakin karnevaaleja muistuttavista juhlista.

Karnevaalien historia

Karnevalistisella naurulla, arjen kääntämisellä, oli sijansa jo antiikissa, jossa juhlittiin hedelmällisyyttä ja muun muassa Saturnaliaa. Useimmiten karnevaaleja juhlittiin marraskuun ja maaliskuun välillä, jolloin joko vuoden työrupeama oli saatu päätökseen tai talvi vaihtuu kevääksi. 
Paaston aikaa edeltävät karnevaalit ovat suosittuja ja suuria juhlia erityisesti katolisissa maissa. Juhlaa on vietetty paikallisten perinteiden mukaisesti useita päiviä peräkkäin, etenkin kolmena viimeisenä päivänä ennen kirkollisen paastonajan alkua (laskiaissunnuntaista tiistaihin). Karnevaaleissa on tyypillisesti ollut näyttäviä kulkueita, äänekästä musiikkia sekä naurua ja erityisiä juhlaruokia.
Suomessa ja muissa protestanttisissa maissa ei ole varsinaista omaa karnevaaliperinnettä. Suomessa ja Pohjoismaissa karnevaaleja vastaava juhla on laskiainen. Laskiaissunnuntaina ja -tiistaina on juhlittu varsinkin leikkimällä (muun muassa laskemalla mäkeä) ja herkuttelemalla (kuten laskiaispullia), ennen kuin on ”laskeuduttu” paastoon.

Karnevaalijuhlat nykyaikana

Karnevaaleja järjestetään nykyään erityisesti Etelä-Amerikassa. Euroopassakin katolisissa maissa järjestetään karnevaaleja vuosittain helmikuussa. Esimerkiksi Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa ja Saksassa Reinjoen varrella karnevaaliperinne jatkuu vahvana.

Karnevalismi

Karnevaalin lähtökohtana on nurin päin käännetty maailma: virallinen kulttuuri ja karnevalisoitu kulttuuri asettuvat silloin vastakkain. Karnevaaliin olennaisesti kuuluva nauraminen voi kyseenalaistaa vallitsevat käsitykset. Karnevaalin aikana yhteisön normaalit rajat rikotaan ja pyhä muuttuu maalliseksi. Lopputuloksena on rituaalinomainen puhdistautuminen. Karnevalisointi on kirjallisuudessa jokseenkin samanlaista: auktoriteetit kyseenalaistavaa ja vaihtoehtoisia ratkaisuja tarjoavaa kirjallisuutta. Karnevaalihenki eli naurukulttuuri tunkeutuu arkipäivään, kun arkea ja sen itsestäänselvyyksiä halutaan kyseenalaistaa. Karnevalistisia piirteitä on parodisessa ja burleskissa kirjallisuudessa. Myös pakinat, satiirit ja komediat ovat esimerkkejä nykyajan karnevalismista: naurun avulla asetelmat käännetään ylösalaisin. Keskiajan Commedia dell’arte -näytelmissä valtakulttuuri pyrittiin niin ikään kyseenalaistamaan. Venäläinen tutkija Mihail Bahtin kuvaa karnevalisoinnin sekä vallankumouksellisena että varaventtiilinä, jonka kautta vallanpitäjät voivat antaa kansan parodioida itseään.
Kirkkokylä

Kirkkokylä tai kirkkotupa-alue (ruots. kyrkstad) tarkoittaa talonpoikaisväestön kirkkokäyntejä varten samalle alueelle rakennettuja asuinrakennuksia eli kirkkotupia, vajoja ja kirkkotalleja ja jotka sijaitsevat pitäjän kirkon välittömässä läheisyydessä. Kirkkotupia käytettiin tilapäiseen asumiseen kirkossakäynnin, markkinoiden, käräjien ja veronkeräämisen yhteydessä, jolloin pitkien matkojen päästä pitäjän kylistä kirkolle saapuneet eivät ehtineet palata saman päivän aikana takaisin koteihinsa. Kirkkokylävierailujen välillä kirkkotupien ikkunaluukut olivat suljetut ja kirkkokylien alueet olivat lähes autioita.

Kirkkokylien esiintymisalue

Kirkkokyliä on esiintynyt lähinnä Ruotsissa sekä jonkin verran Suomessa ja Pohjois-Norjassa. Ruotsissa kirkkokyläperinne on ollut voimakasta eritoten Västerbottenin ja Norrbottenin lääneissä, joissa käytännöllisesti katsoen joka pitäjässä on ollut tärkeä kirkkokylä kirkon yhteydessä. Tornionjokilaakso on ollut poikkeus ja sen kirkkokylät ovat olleet hyvin pieniä ja lähes merkityksettömiä suhteessa pitäjien asukaslukuun. Ruotsissa kirkkokyliä on ollut yhteensä 71, joista on jossain muodossa säilynyt 16. Ainut Norlannin ulkopuolella ollut kirkkokylä on sijainnut Kopparbergissa. Parhaiten säilyneitä ovat Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1996 valittu Gammelstadin kirkkokylä Luulajassa, sekä Öjebynin (Piitimessä), Skellefteån ja Arvidsjaurin kirkkokylät. Muilta Ruotsin paikkakunnilta kirkkokylät ovat suurimmaksi osaksi kadonneet kirkkotupien purkamisen myötä.
Suomessa kirkkokyläperinnettä on esiintynyt lähinnä ruotsinkielisellä Pohjanmaalla ja pohjoisimmassa Lapissa. Pohjanmaan kirkkokyläalueen eteläraja on välittömästi Vaasan alapuolella. Suomen Lapissa kirkkokyliä on ollut ainakin Enontekiöllä, Utsjoella, Inarissa, Sodankylässä ja Kuusamossa. Inarin kirkkokylä on ollut suurimpia ja siellä sijaitsi parhaimmillaan jopa 70 kirkkotupaa vuonna 1828. Ruotsinkielisellä Pohjanmaalla kirkkokyliä on ollut Kokkolassa, Kruunupyyssä sekä Pedersöressä. Närpiön kirkon lähistöllä oleva kylä on puolestaan ollut pääasiassa kirkkotalleista koostunut tallikylä. Kemissä ja Iin Haminassa on kirkon lähistöllä sijainnut myös useampia taloja, joita on ilmeisesti käytetty tilapäiseen yöpymiseen markkinoiden ja kirkonmenojen yhteydessä. Keuruun museon mukaan myös Keuruulla oli 1800-luvulla kymmeniä kirkkoaittoja kirkon lähistöllä, joista nykypäivään on säilynyt vain yksi.
Norjassa kirkkokyliä on sijainnut pääosin maan pohjoisimmassa osassa, muun muassa Koutokeinossa ja Kaarasjoella. Berglingin mukaan Tromssan kirkkokylä lienee muistuttanut eniten Pohjois-Ruotsin kirkkokyliä käyttötavaltaan ja perinteiltään. Sunnmøren alueella kirkkokylän tyylistä rakennuskantaa lienee käytetty lähinnä markkinoiden yhteydessä, ja asumusten kirkollisten tilaisuuksien yhteydessä tapahtunut käyttö lienee ollut toissijaista.

Historia

Ensimmäinen asiakirjamerkintä kirkkokylästä on vuodelta 1600 ja niiden rakentamisen on arvioitu alkaneen Pohjois-Ruotsissa 1500-luvun jälkipuoliskolla.
Oslon metro

Linjojen rakennusvaiheet

Itäisten linjojen reittiä laajennettiin keskustaan Sentrumin asemalle vuonna 1977. 10 vuotta myöhemmin läntiset linjat liitettiin samaan paikkaan ja aseman nimi muuttui Stortingetiksi. Tästä asemasta tuli kaikille linjoille pääteasema, koska idässä ja lännessä käytettiin eri virransyöttöjärjestelmiä. Vuonna 1993 Sognsvannsbanen ja sen sivulinjat ottivat käyttöön virtakiskot ja näin metrojunat pystyivät kulkemaan idästä länteen ensimmäistä kertaa. Tämä oli mahdollista uudella kalustolla, joka pystyi kulkemaan virtakiskollisella ja ajolangallisella radalla.
Kaikki neljä itäistä linjaa rakennettiin tai korjattiin metroradaksi. Kun kaupungin kaksi puolta on liitetty toisiinsa, Oslo Sporveier on määritellyt standardin, jollaiseksi metron pitäisi tulla. Siihen kuuluu muun muassa virtakiskosysteemi, moderni opastinjärjestelmä, suuremmat nopeudet, ja laiturien pituuden kaksinkertaistaminen. Kolsåsbanen suljettiin 2006 ja se remontoidaan kokonaan. On epävarmaa, remontoidaanko Holmenkollenin rataa, koska se on liian mutkikas metrostandardeihin. On myös keskusteltu siitä, pitäisikö rata muuttaa raitiotieksi vai säilyttää metrona.
Uusin laajennus järjestelmässä on kehärata Ullevål stadionilta Carl Berners plassille. Ensimmäinen osa siitä avattiin 2003 ja kokonaisuudessaan se valmistui vuonna 2006. Vuonna 2004 tämän linjan rakentaminen aiheutti tunnelin romahtamisen Grorudbanenilla, järjestelmän pisimmällä linjalla. Linja oli suljettuna joulukuuhun asti, jonka tilalla kulki korvaava bussi.
Željko Rebrača

Seurajoukkueet

Rebrača aloitti koripallon KK NAP Novi Sadissa, josta hän siirtyi pian KK Partizaniin. Seuran paidassa hän voitti Euroliiga-mestaruuden kaudella 1991–1992 sekä Jugoslavian-mestaruuden vuosina 1992 ja 1995. Viimeisen mestaruutensa jälkeen Rebrača hankittiin italialaiseen Benetton Trevisoon, jossa hän voitti Italian-mestaruuden kaudella 1996–1997. Lisäksi Rebrača voitti seuran paidassa Saporta Cupin kaudella 1998–1999. Vuonna 1999 hän siirtyi kreikkalaiseen Panathinaikosiin, jossa hän voitti uransa toisen Euroliiga-mestaruuden kaudella 1999–2000. Rebrača oli merkittävässä roolissa, sillä hänet valittiin Euroliigan Final Fourin arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lisäksi hän voitti Kreikan-mestaruuden vuosina 2000 ja 2001.
Vuonna 2001 Rebrača siirtyi NBA:han, jossa hänen pelioikeutensa oli kaupattu Detroit Pistonsille. Ensimmäinen NBA-kausi oli tilastollisesti hänen parhaansa NBA:ssa, sillä hän teki 6,9 pistettä ottelua kohden. Hänet valittiin myös kauden 2001–2002 tulokkaiden kakkostähdistöön. Rebrača edusti Detroitia helmikuuhun 2004 asti, jolloin hänet kaupattiin Atlantalle, jossa hän vietti loppukauden. Vuodet 2004–2007 Rebrača edusti Los Angeles Clippersia. Hän kärsi sydänongelmista ja joutui olemaan kaudella 2005–2006 tämän takia sivussa 25 ottelua. Kaudella 2006–2007 hän ei pelannut yhtään ottelua. Vuonna 2007 Rebrača palasi Eurooppaan, Pamesa Valenciaan. Hän ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun saman vuoden joulukuussa.

Maajoukkue

Rebrača edusti maajoukkuetasolla Jugoslaviaa ja myöhemmin Serbia ja Montenegroa. Hän voitti EM-kisoista kultaa vuosina 1995 ja 1997. MM-kilpailuista hän saavutti kultaa vuonna 1998. Rebrača oli mukana vuosien 1996 ja 2000 olympialaisissa, joista hän saavutti olympiahopeaa vuonna 1996.

Pelityyli

Rebrača oli pelipaikaltaan sentteri. Hänet tunnettiin hyvästä puolustustyöskentelystään ja näyttävistä donkeistaan. Lisäksi hän oli hyvä heitontorjuja.
Iron Man (kappale)

Sisältö

Kappale tunnetaan tarinastaan ja riffistään. Sanoitus kertoo tarinan miehestä, joka matkustaa ajassa varoittamaan ihmiskuntaa maailmanlopusta. Aikamatkan aikana hän kuitenkin muuttuu teräkseksi osuessaan suureen magneettikenttään. Kukaan ei usko hänen varoitustaan, mistä mies suuttuu. Se, että kiittämättömät ihmiset eivät auta häntä, eivätkä piittaa hänestä, saa hänet raivostumaan ja hautomaan kostoa. Lopulta hän vapautuu ja tappaa kaikki:

»Now the time is here, for Iron Man to spread fear. Vengeance from the grave, kills the people he once saved.» 
»Heavy boots of lead fills his victims full of dread! Running as fast as they can,

Iron Man lives again!» 
Kappaleen sanoittanut basisti Geezer Butler selitti vuonna 1973 antamassaan haastattelussa, että kappaleen sisältö tarkoittaa ihmistä, josta yksinäisyys luo hirviön.
Laulusolisti Ozzy Osbournen alussa lausuma fraasi ”I am Iron Man!” toteutettiin talk box -laitteen avulla.
”Iron Manin” riffiä käytetään usein televisiossa ja elokuvissa, esimerkkeinä Terminator, Detroit Rock City, Late Night with Conan O'Brien, Beavis ja Butt-head, School of Rock ja Futurama. Samoin Iron Man -elokuvan trailerissa sekä lopputeksteissä.
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2010

Turnausjärjestelmä

Turnaukseen osallistui 24 joukkuetta, jotka oli jaettu kuuteen neljän joukkueen alkulohkoon. Alkulohkojen kolme parasta joukkuetta etenevät toiselle kierrokselle, joka pelattiin kuudessa kolmen joukkueen lohkossa. Toisen vaiheen lohkovoittajat ja -kakkoset etenivät kolmanteen vaiheeseen, jossa pelattiin neljässä kolmen joukkueen lohkossa. Kolmannen kierroksen lohkovoittajat pelasivat pudotuspelimuotoisesti sijoista 1−4, lohkokakkoset sijoista 5−8 ja lohkokolmoset sijoista 9−12.
Pikku-Kylkiäinen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 189,7 metriä mpy.
Operaatio Hurrikaani (televisiosarja)

Tarina

Puuma on Operaatio Hurrikaanin nuori agentti, joka elää kaksoiselämää. Kaikki luulevat, että hän opiskelee yliopistossa opettajaksi, mutta todellisuudessa hän on salainen agentti. Operaatio Hurrikaanin agenttien tehtävänä on napata kiinni Tohtori Routa apureineen. Heidän ilkeät suunnitelmansa sotkevat Boforin suurkaupungin asukkaiden elämää. Puuma selvittää rikokset muiden agenttien avulla ja estää kaupungin tuhoutumisen.
Apunaan Puumalla on hänen innokas ja utelias Sirkku-tätinsä, veteraaniagentti Postimies, hurmaava Kleopatra, keskusneiti Aleksandra sekä sääntökirjaa rakastava Einari.

Ohjelman rakenne

Viikoittaisen televisiossa nähtävän viikkotehtävän jälkeen katsojat pääsevät vastaamaan viikkotehtävään ohjelman verkkosivuilla, Hurrikaaniopistossa. Agenttihahmon luomalla pääsee vastaamaan viikkotehtävään ja osallistumaan palkintojen arvontaan.
Jeremias Alin

Jeremias Alin (28. lokakuuta 1850 Merijärvi – 7. huhtikuuta 1916 Merijärvi) oli suomalainen maalarimestari ja koristemaalari. 
Alinin vanhemmat olivat Merijärven kanttori Jeremias Alin ja tämän toinen puoliso Anna Sammalkangas. Hän lähti nälkävuosina 1866–1867 velipuolensa Zefaniaksen luokse Ouluun maalarinoppiin. Hän oli kolme vuotta oppipoikana ja sitten kisällinä Oulussa. Alin matkusti sitten Tukholmaan ja opiskeli siellä vielä kolmen vuoden ajan kunnes sai maalarimestarin arvonimen. Alin teki opintomatkan myös Tanskaan ja hän toimi myös tapiseerajana ja puuseppänä. Hän meni naimisiin 1879 ja perusti oman maalausliikkeen Ouluun sekä osti talon Oulusta Hallituskadun ja Uudenkadun kulmasta.
Alinin liike menestyi hyvin mutta hän menetti omaisuutensa oltuaan takaajana vararikon tehneelle velipuolelleen. Alin muutti perheineen tämän jälkeen Raaheen. 1910-luvulla Alin asui muutamia vuosia Inarissa nimismiehenä olleen poikansa Vilho Alarannan luona mutta palasi sitten Merijärvelle, jossa hän asui tyttärensä Lilja Härön perheen luona. Hän kuoli keuhkokatarriin keväällä 1916.
Jeremias Alin maalasi 1877–1878 Merijärven kirkon alttaritaulun, joka esitti ristiinnaulittua Kristusta, ja teki samalla myös muita maalaustöitä kirkossa. Aiempi alttaritaulu, jonka oli maalannut kirkkomaalari Thomas Kiempe, sijoitettiin kirkon remontin yhteydessä sakastiin. Alin maalasi myös joitakin tauluja, muun muassa iltaista vuonomaisemaa Norjasta esittäneen taulun.
Jeremias Alin oli naimisissa vuodesta 1879 Mathilda Wilhelmina Westerbackin kanssa ja tämän kuoltua Loviisa Heikintyttären kanssa vuoteen 1910 saakka.