google/wiki40b huggingface dataset:
Tauno Kuosa

Tauno Ilmari Kuosa (6. elokuuta 1917 Varkaus – 1. lokakuuta 2000 Helsinki) oli yleisesikuntaeversti evp. ja historioitsija.
Kuosa pääsi ylioppilaaksi Varkauden yhteiskoulusta 1936 ja aloitti historian opinnot Helsingin yliopistossa syyskuussa 1939. Hän palveli jatkosodan aikana komppanianpäällikkönä Rukajärven suunnalla ja suoritti 1945 aktiiviupseerin tutkinnon Kadettikoulussa. Hän haavoittui kolmesti jatkosodan aikana. Hän toimi opettajana Kadettikoulussa vuosina 1946–1948 ja Tykistökoulussa vuosina 1953–1954. Kuosa sai myös sodan vuoksi keskeytyneet historian opintonsa loppuun ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1947.
Kuosa toimi upseerina sekä kotimaassa että myös Suomen YK-joukoissa Kyproksella ja Lähi-idässä toimien muun muassa 1970-luvulla YK:n lähi-idän joukkojen apulaisesikuntapäällikkönä. Kuosa oli 10 vuoden ajan siviiliuralla Uusi Suomi -lehden palveluksessa toimittajana ja vuosina 1954−1961 lehden Lontoon-kirjeenvaihtajana. Hän julkaisi useita historiateoksia ja käänsi myös suomeksi varsinkin sotahistoriaan liittyviä kirjoja. 1960-luvun alussa Kuosa arvosteli Oman aikamme maailmantapahtumat teoksessaan presidentti Urho Kekkosen toimintaa yöpakkasten ja noottikriisin yhteydessä ja sai tästä kritiikkiä presidentin taholta. Vuosina 1967–1972 hän työskenteli toimistopäällikkönä Pääesikunnan tiedusteluosastolla. Kuosa ylennettiin everstiksi vuonna 1974.
Vuosina 1981–1988 Kuosa oli Kokoomuksen valtuutettuna Helsingin kaupunginvaltuustossa.
Kuosa on suomentanut toistakymmentä teosta asiantuntemuksensa piiriin kuuluvilta aloilta.
Kuosan veli on eversti Maunu Kuosa.
Bertrand Russellin haaste

Uskontokritiikin luonne

Russellille arvostelu, kritiikki on filosofian tärkeimpiä muotoja. Vuonna 1924 hän kirjoitti, että filosofian tärkein osa ”koostuu perustavina pidettyjen ja arvostelematta hyväksyttyjen käsitteiden arvioinnista ja selventämisestä”.
Uskontokritiikin Russell jakaa kahteen osaan: 
»Uskontoa kohtaan on kahdenlaisia vastaväitteitä: älyllisiä ja siveellisiä. Älyllinen väite on, ettei ole mitään syytä olettaa uskontoa todeksi; moraalinen väite on, että uskonnolliset moraaliohjeet periytyvät ajalta, jolloin ihmiset olivat julmempia kuin nyt, ja siksi näillä ohjeilla on taipumus säilyttää epäinhimillisyyksiä, joista ajan moraalitietoisuus kasvaisi muuten yli.» 
(Has Religion Made Useful Contributions to Civilization?, 1930)
Älyllinen arvostelu koskee uskonnon totuutta ja moraalinen arvostelu uskonnon vaikutuksia yksilökohtaisen moraalin ja yhteiskunnallisten laitosten kautta. Nämä kysymykset eivät Russellin mukaan ole erillisiä, vaan kannanotto uskonnon moraalisiin vaikutuksiin on sidoksissa uskonnon totuuteen. Tässä mielessä uskonnon totuus on perustavampi kysymys kuin uskonnon seuraukset, sillä uskonnon totuuden hyväksymisestä tai hylkäämisestä seuraavat erilaiset arviointiperusteet hyvälle ja moraaliselle elämälle:
»Jos uskomme kristinuskoa, meidän käsitteemme hyvästä ovat erilaiset kuin jos emme usko. Siksi kristitylle kristinuskon vaikutukset voivat näyttää hyviltä, kun taas ei-uskovalle ne vaikuttavat huonoilta. » 
(Has Religion Made Useful Contributions to Civilization?, 1930)
Himasen mukaan Russellin älylliset ja moraaliset pohdinnat sitoo yhteen Russellin oma toiminta, filosofiasta nouseva oman ajan ilmiöiden arvostelu eli aikalaiskritiikki.
HMS Ceylon (30)

Palvelus

HMS Ceylon liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon, kunnes alus siirrettiin vuoden lopulla Itäisen laivaston 4. Risteilijäviirikköön Itä-Intiaan. Seuraavan vuoden alus suojasi tukialuksia hyökättäessä Sabangiin, Surabayalle ja Sumatralle sekä se itse suoritti muutaman itsenäisen tulitukitehtävän Intian valtameren alueella. Alus liitettiin marraskuussa 1944 Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, jolloin se siirtyi 16. tammikuuta Trincomaleehen Ceylonilla. Matkan aikana alus osallistui hyökkäykseen Pankalan Bradaniin. HMS Ceylon palasi toukokuussa 1945 Intian valtamerelle, jossa se tulitti Nikobaareja. Alus pysyi alueella sodan loppumiseen saakka.
Sodan jälkeen alus liitettiin 1946 Portsmouthiin sijoitettuihin yksiköihin (engl. Portsmouth Command), kunnes se siirrettiin 1950 Kauko-Idän laivaston 5. Risteilijäviirikköön ja edelleen Itä-Intian aseman 4. Risteilijäviirikköön. HMS Ceylon palasi 1. lokakuuta 1954 Portsmouthiin. Alus oli telakalla modernisoitavana maaliskuusta 1955 heinäkuuhun 1956.
HMS Ceylon palveli Kotilaivastossa, Välimeren laivastossa, Etelä-Atlantin ja Itä-Intian asemilla, kunnes se palasi 18. joulukuuta 1959 Portsmouthiin. Alus myytiin vielä joulukuussa  Peruun. Alus siirrettiin 9. helmikuuta 1960 virallisesti Perun laivastolle ja se nimettiin samassa yhteydessä Coronel Bolognesiksi. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa 1982 ja se hinattiin elokuussa 1985 Taiwaniin romutettavaksi.
Ilan Ramon

Nuoruus ja opinnot

Ilan Ramon syntyi 20. kesäkuuta 1954 juutalaiseen perheeseen Ramat Ganin kaupungissa Israelissa. Hänen Puolasta kotoisin ollut äitinsä oli toisessa maailmansodassa vankina Auschwitzin keskitysleirillä, ja hänen Saksassa syntynyt isänsä oli Israelin itsenäisyyssodan veteraani. 
Ramon valmistui peruskoulutuksesta vuonna 1972, ja myöhemmin hän opiskeli Tel Avivin yliopistossa vuosien 1983 ja 1987 välisenä aikana. Yliopisto-opintojensa päätteeksi hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon elektroniikasta ja ohjelmistotuotannosta.

Ilmavoimissa

Ramon liittyi jo nuorena Israelin ilmavoimiin ja oli mukana vuoden 1973 Jom kippur -sodassa, jossa Israel taisteli Egyptin ja Syyrian joukkoja vastaan. Ramon valmistui Israelin ilmavoimien lentokoulusta vuonna 1974 ja hänelle annettiin lentokoulutusta yhdysvaltalaisilla A-4 Skyhawk - ja ranskalaisilla Dassault Mirage III -suihkuhävittäjillä. Vuonna 1980 hänestä yksi ensimmäisistä israelilaisista sotilaslentäjistä, jotka lensivät Israelin ilmavoimien hankkimilla F-16 Fighting Falcon -hävittäjillä. Myöhemmin samana vuonna Ramon siirrettiin jatkokoulutukseen Yhdysvaltain ilmavoimien Hillin lentotukikohtaan Utahin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
7. heinäkuuta 1981 Ramon osallistui Israelin ilmavoimien operaatio Operaan, joka oli Israelin ilmavoimien suorittama ilmaisku rakennusvaiheessa olleeseen Osirakin ydinvoimalaan Irakissa. Ramon jatkoi uraansa ilmavoimissa ja vuonna 1988 hänet nimitettiin ilmavoimien F-4 Phantom -lentueen laivuejohtajaksi. Vuonna 1990 Ramon kuitenkin siirrettiin F-16 Fighting Falcon -lentueen laivuejohtajaksi, ja vuonna 1994 hänet ylennettiin everstiksi ja nimitettiin ilmavoimien asekehitysosaston johtajaksi. Ramon erosi Israelin ilmavoimista vuonna 1998.
Israelin ilmavoimien virallisten tietojen mukaan Ramon oli erittäin kokenut lentäjä, jolla oli yli 3 000 lentotuntia A-4 Skyhawk -, F-4 Phantom - ja Dassault Mirage III -konetyypeillä sekä yli 1 000 lentotuntia F-16 Fighting Falcon -konetyypillä.

Astronauttina

Vuonna 1997 Yhdysvaltain ilmailu- ja avaruushallinto NASA valitsi Ramonin avaruussukkuloiden hyötykuorma-asiantuntijaksi, jolloin hänestä tuli Israelin ensimmäinen avaruuslentäjä. Vuonna 1998 hänet siirrettiin Texasin osavaltiossa sijaitsevaan Lyndon B. Johnson Space Centeriin, jossa hänelle annettiin koulutusta vuoteen 2003 saakka. 
Ramonin ensimmäinen ja viimeinen avaruuslento oli avaruussukkula Columbian lento STS-107, jonka aikana hän ja muut miehistönjäsenet suorittivat painottomuuteen liittyviä tutkimuksia. Kun sukkula oli palaamassa takaisin Maan ilmakehään, se hajosi kappaleiksi Texasin yläpuolella. Ramon ja kaikki kuusi muuta miehistönjäsentä menehtyivät onnettomuudessa. NASA:n virallisen lausunnon mukaan onnettomuus johtui polttoainesäiliön ulkoiseen lämpöeristeeseen syntyneen jääpalan irtoamisesta.
Malabarrannikko

Malabarrannikko on maantieteellisesti pitkä lounainen rantaviiva Intiassa. Malabarrannikosta puhuttaessa voidaan tarkoittaa Intian sateisinta ranta-aluetta, mutta paikoin sitä käytetään myös terminä kuvaamaan rannikkoa Konkanista Kanyakumariin. Historiallisessa kontekstissä Malabarrannikko voi viitata Intian lounaisrannikkoon Goasta Kanyakumariin.
Virenojan tiilitehdas

Virenojan tiilitehdas toimi Orimattilan Virenojalla vuosina 1927–1975. Tehtaan perusti lahtelainen rautakauppias K. E. Mäkelä. Tehtaan vuosituotanto oli aluksi 2,5–3,5 miljoonaa tiiltä ja myöhemmin jopa 6 miljoonaa tiiltä. Puurunkoinen tehdas tuhoutui täysin tulipalossa juhannusaattona 1975 eikä sitä enää rakennettu uudelleen. Tehdas on nykyään airsoft-pelialue.
Tehtaalla käytettiin valmiiden tiilien kuljetukseen työntö- ja sähköratoja. Savi kuljetettiin tehtaalle savenottopaikoilta 600mm kapearaiteista kenttärataa pitkin joka oli vuoteen 1950 saakka hevosvetoinen mutta myöhemmin sillä käytettiin moottorivetureita. Radalla oli käytössä veturit Rheiner Maschinenfabrik Windhoff 779/1949, Motor Rail Simplex 21558 ja Motor Rail Simplex 21564. 1970-luvun alussa kenttäradalla oli 31 kuuppavaunua.
Tehtaalle johti myös 350 metriä pitkä vuonna 1960 avattu leveäraiteinen sivuraide Lahti–Loviisa-radalta.
Hallitsijoiden olemus

Hallitsijoiden olemus on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta. Kirjoitus on koptinkielinen ja se on kirjoitettu noin vuonna 350. Se perustuu kuitenkin todennäköisesti toiselta vuosisadalta peräisin olevaan kreikankieliseen alkutekstiin.
Hallitsijoiden olemus tulkitsee Ensimmäisen Mooseksen kirjan luomis- ja syntiinlankeemuskertomuksia gnostilaisessa valossa. Gnostilaisen luomismyytin mukaisesti luojajumala vertautuu pahaan demiurgiin. Kirjoitus voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäinen osa tulkitsee Raamatun kertomuksia uudelleen lainaamalla Vanhaa testamenttia ja esittämällä niihin oman tulkintansa. Toinen osa on dialogi, jossa taivaallinen ilmoittaja ja ilmoituksen vastaanottaja keskustelevat maailman alkuperästä ja ihmisen pelastuksesta. Kirjoittaja on tuntenut kristillisiä kirjoituksia, koska hän lainaa apostoli Paavalin kirjeitä.
Haixi

Maantiede

Haixin prefektuuri kattaa noin 328 970 km² Tiibetin ylängön pohjoisosassa. Sen keskellä sijaitsee Qaidamin syvänkö, jonka keskikorkeus merenpinnasta on 2 600-3 000 metriä. Syvänköä ympäröivät vuoret, jotka kohoavat puolestaan 5 500 metrin korkeuteen. Haixiin kuuluu myös Tanggulan harvaanasuttu enklaavi Tiibetin vastaisella rajalla. Haixin hallinnollinen keskus on Delinghan kaupunki.

Historia

Haixin aluetta ovat asuttaneet tiibetiläiset ja ylämongolit. Vuonna 1929 alueelle siirtyi hui-kiinalaisia maanviljelijöitä ja vuonna 1935 sinne muutti kazakkeja Xinjiangista. Kiinan kommunistien voitettua Kiinan sisällissodan he loivat alueelle mongolien autonomisen piirikunnan vuonna 1952, sekä autonomiset piirikunnat tiibetiläisille ja kazakeille seuraavana vuonna. Vuonna 1954 nämä piirikunnat yhdistettiin Haixin prefektuuriksi. Vuodesta 1956 alueelta on löydetty ja kaivettu kultaa, kaliumia, lyijyä, sinkkiä ja öljyä. Vuonna 1947 alueelle rakennettiin päällystetty tie ja se yhdistettiin Qinghain-Tiibetin rautatiehen vuonna 1981. Kazakit siirrettiin vuonna 1984 Xinjiangiin ja heidän autonomiansa lakkautettiin. 1990-luvulla aluetta vaivasivat hui-kiinalaisten rikollisjärjestöjen hallitsema laiton kullankaivuu prefektuurin kaakkoisosissa.

Talous

Vuonna 2012 Haixin bruttokansantuote oli 57,03 miljardia renminbiä, mikä vastasi 30,3 % koko Qinhain bruttokansantuotteesta. Suurin osa, 81,4 %, taloudesta muodostui jalostuksesta. Suurimmat teollisuuden alat ovat maakaasun, kirjometallien ja hiilen kaivuu, sekä kemikaaliteollisuus. Myös turismilla on tärkeähkö osuus alueen taloudessa. Vuonna 2012 alueella vieraili 3,83 miljoonaa turistia.
Haixin alueella on myös merkittäviä luonnonvaroja. Alueelta löytyy esimerkiksi kaliumia, magnesiumia ja litiumia. Esiintymien arvoksi on arvioitu 15 triljoonaa renminbiä.

Väestö

Valtaosa Haixin väestöstä on nykyisin han-kiinalaisia. Vuonna 1982 alueen koko väestön ollessa 272 000 heistä tiibetiläisiä oli 9 % ja mongoleja 7 %. Tiibetiläiset asuttavat pääasiassa Tianjunin, Dulaanin ja Tanggulan alueita mongolien asuttaessa Ulania, Utu-Mören aluetta Golmudissa ja Dulania Haixin itäosissa. Vuonna 2010 alueella asui 489 338 henkilöä.
Hiirijärvi

Hiirijärvi on kylä Satakunnassa Harjavallan kaupungissa. Se sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Asutus on keskittynyt kyläteiden varsille, joista tärkein on Harjavallasta Paneliaan johtava Yhdystie 2173. Asukkaita Hiirijärvellä on hieman yli 400 (2001).
Kylän luona sijainnut Hiirijärvi kuivatettiin 1950-luvulla viljelysmaaksi. Kuivatusta varten kaivettiin ojia, jotka johdettiin Nakkilan Tattaranjokeen.

Esihistoria

Hiirijärven asutushistoria on hyvin vanhaa. Vanhimmat merkit asutuksesta ovat kivikaudelta Kiukaisten kulttuurin ajalta n. 2300–1500 eaa. Hiirijärvellä sijaitsee kymmeniä pronssikautisia röykkiöhautoja, hiidenkiukaita. Tunnetuimmat asuinpaikat ovat Kaunismäki, Saamanmäki ja Kaasanmäki. Kaunismäessä on 15 röykkiöhautaa ja osittain Nakkilan kunnan puolella sijaitsevalta Kaasanmäeltä on löydetty 34.

Nimen alkuperä

Hiirijärven kylä on kansanperinteen mukaan saanut nimensä Piispa Henrikin surmanneen talonpoika Lallin kuolinpaikasta. Piispa Henrikin surmavirressä kerrotaan, kuinka Lalli surmatyön jälkeen pakeni Hiirijärvelle ja asui kodassa. Asuinpaikka sai myöhemmin nimekseen Kotamäki. Myöhemmin kesällä Lalli joutui hiirilauman ahdistamaksi. Hän pakeni kiipeämällä puuhun, josta sitten putosi järveen ja hukkui. Järvi sai nimekseen Hiirijärvi. Kotamäessä sijaitsee Lallin itkukivi, johon on kiinnitetty Lallista kertova muistolaatta.
KNM Gor

Palvelus

Vuonna 1914 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa alus muutettiin miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 26 centtimetrin tykki belgialaisella 120 millimetrin Cockerill QF -tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 55 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Alus liitettiin toisen maailmansodan alkaessa 2. meripuolustusalueen 2. miinalaivueeseen päällikkönään A. Lea. Saksan hyökättyä Norjaan Gor hylättiin 5. toukokuuta 1940 Kjelkenesiin Sognvuonoon, josta saksalaiset valtasivat aluksen. Alus sijoitettiin Saksan laivaston sukellusveneiden emälaivaksi. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen maaliskuussa 1947 öljyproomuksi Fjeldberk Bruk A/S:lle Hundvågiin.
Alus rekisteröitiin vuonna 1953 MT Gorinaksi ja sen omistajaksi tuli vuonna 1957 A/S Transport Stavangerista, joka myi aluksen edelleen helmikuussa 1958 A/B Skeppshjälpille Göteborgiin Ruotsiin. Alus palveli satama-aluksensa Göteborgin satamassa, kunnes se poistettiin rekisteristä vuonna 1960. Aluksen kohtalo tämän jälkeen on jäänyt avoimeksi.
C. Benz Söhne

Historia

Carl Benz oli vuonna 1903 jättänyt perustamansa Benz & Cie. -yhtiön päivittäisten asioiden hoitamisen, protestina sille, että yhtiön johto oli syrjäyttänyt hänet autojen suunnittelun johdosta. Uuden perheyrityksen parissa hän pääsi toteuttamaan omia visioitaan autojen kehittämisestä.
Toinen Carlin pojista, Richard, toimi myös yrityksen johdossa ja vuonna 1912 hänestä tuli sen pääomistaja. Vuonna 1906 Benz poikineen sai valmiiksi ensimmäisen mallinsa prototyypin, jolla otettiin kokonaiskilpailun voitto vuoden 1908 Prinz-Heinrich-Fahrt-autokilpailussa. Auto oli 90 km/h:n huippunopeudella oman aikansa kärkikaartia. Vuonna 1909 10/18 PS, Serie B pääsi viimein sarjatuotantoon. Vuonna 1912 Carl Benz, joka oli edelleen Benz & Cie. -yhtiön hallituksen puheenjohtaja, palasi tämän yhtiön aktiivijohtoon ja hänen poikansa jatkoivat perheyrityksen pyörittämistä. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka C. Benz Söhne valmisti ainoastaan yhtä henkilöautomallia, jota toki jatkuvasti ajantasaistettiin. Myyntimäärät pysyivät kuitenkin melko vaatimattomina.
Vuonna 1913 C. Benz Söhne aloitti ranskalaisella Henriod-rotaatioventtiilimoottorilla varustetun mallin suunnittelun, mutta hanke ei ednnyt sarjatuotantoasteelle.
Sodan päätyttyä yritys jatkoi henkilöautojen tuotantoa vanhoilla malleilla. Saksan sodanjälkeinen talouslama ja hyperinflaatio ajoivat kuitenkin pienen autotehtaan ahtaalle ja yritys luopui autojen valmistuksesta vuosien 1923–24 aikana. Benzin ja DMG:n fuusion yhteydessä Benzin perheyrityksestä tehtiin konepajayhtiö C. Benz Söhne GmbH, joka valmisti komponentteja konsernin hyötyajoneuvoihin.
Perinteikäs yhtiö pääsi 104 vuoden ikään, kunnes sen toiminta vuonna 2010 lakkautettiin.
HMS Edinburgh (1811)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1811 päällikkönään Robert Rolles. Se lähti 8. tammikuuta 1812 Välimerelle. Aluksen päällikkyyden vastaanotti marraskuussa George Dundas.
Alus palveli 1837-1841 Välimerellä osallistuen Syyrian sodan operaatioihin Syyrian ja Libanonin rannikoilla. Vuonna 1846 alus siirrettiin telakalle Portsmouthissa, jossa siihen asennettiin höyrykone. Muutostyöt saatiin päätökseen 19. elokuuta 1852. Aluksen uppouma kasvoi 2 598 tonniin ja sen tykkien määrä väheni kuuteenkymmeneen.
Alus oli vartioaluksena Devonportissa  helmikuuhun 1854, jolloin se liitettiin Itämerelle lähetettävään Sir Charles Napierin laivasto-osastoon. Alus oli kontra-amiraali Henry Ducie Chadsin lippulaivana. Se osallistui Bomarsundin pommitukseen ja valtaukseen. Alus palasi Itämerelle vuonna 1855.
Krimin sodan päätyttyä alus oli vartiolaivana Sheernessissä ja Leithissä, kunnes se myytiin 1866 romutettavaksi.
Shorelinen siirros

Shorelinen siirros on 25 kilometrin mittainen horisontaalinen siirros tyynessämeressä Kalifornian osavaltion edustalla. Siirros löydettiin vuonna 2008 noin kilometrin päästä Diablo Canyonin ydinvoimalasta. Tutkijoiden mukaan mukaan siirros kykenee aiheuttamaan jopa 7,2 magnitudin suuruisen järistyksen, ja läheisen Hosgrin siirroksen kanssa se aiheuttaa huomattavan uhan  läheiselle ydinvoimalalle huolimatta siitä, että Pacific Gas & Electric väittää laitoksen kestävän jopa 7,5 magnitudin järistyksen.
Atalja

Atalja oli Ahabin ja Isebelin tytär ja kuningas Joramin aviopuoliso. Hän tuli Juudan kuningattareksi poikansa Ahasjan kuoltua. Kun hän sai tietää poikansa kuolleen Jeehun ansassa, hän päätti tapattaa Ahasjan pojat. Pojat vietiin Masadan vuorelle, jossa heidät tapettiin ja ruumiit poltettiin.
Atalja vaati ylimmäiseltä papilta Jojadalta lupausta, että "tisbeläisen suvaitsemattomuus" kiellettäisiin, jotta jokainen saisi vapaasti palvoa omaa baaliaan. Ylimmäinen pappi kieltäytyi jyrkästi moisesta vaatimuksesta - itse asiassa hän korosti tarkoituksellisen kuningatarta loukkaavasti:
»kansaa odottaa tuho jos se palvoo baaleja ja aseroita saastaisissa menoissa ja unohtaa Herran Sebaotin»
.
Atalja raivostui uhmakkaasta vastauksesta mutta ei uskaltanut kajota pyhään mieheen. Ylimmäisen papin puoliso, Ahasjan tytär Joseba sai pelastettua Joasin verilöylystä ja Joasta pidettiin piilotettuna Jerusalemin temppelissä seitsemän vuotta, koko Ataljan hallituskauden ajan. Ataljan aikana Baalin palvonta oli valtavimmillaan. Myös Mooseksen tekemä vaskikäärme, Nehustan, joka oli normaalisti temppelin aarrekammiossa, oli tuotu esiin kansan palvottavaksi ja sen eteen oli rakennettu Astartelle pyhitetty Elämän puu -pyhäkkö, jonka pappina toimi ylimmäisen papin temppelistä karkottama Mattan.
Seitsemäntenä vuotena ylimmäinen pappi Jojada julisti Joasin kuninkaaksi.
Kuullessaan asiasta Atalja meni temppeliin ja huusi: "Kapina, kapina."
Mutta koska Joas oli jo kruunattu kuninkaaksi ja vastaanottanut kaikki arvonsa tunnukset aina mannaruukkuun asti, sotilaat tottelivatkin ylimmäistä pappia Jojadaa, joka heidän käsityksensä mukaan puhui itse Jahven äänellä ja siunaamana.
Pappi Jojada antoi sotilaita johtaville sadanpäälliköille käskyn:
»Viekää hänet rivistöjen välitse ulos ja surmatkaa jokainen, joka yrittää seurata häntä»
Pappi ei näet halunnut, että Atalja surmattaisiin Herran temppelissä.
Niin sotilaat tarttuivat Ataljaan, veivät hänet Hevosportin kautta kuninkaan palatsiin ja surmasivat hänet siellä.
Joas seurasi Ataljaa Juudan hallitsijana.
Myös Nehustan haettiin takaisin aarrekammioon, Mattan hirtettiin oman pyhäkkönsä keskuspaaluna toimivaan karsikkopuuhun ja Elämän puu -pyhäkkö revittiin maan tasalle.
Nehustan pysyi jonkin aikaa poissa näkyvistä; kuningas Aahas toi sen taas palvottavaksi mutta hänen poikansa Hiskia löi käärmeen kappaleiksi samalla kun taas kerran murskasi temppelin viereen tehdyn Baalin masseba-patsaan ja Asera-karsikon.
HMS Foxhound (1909)

Palvelus

Alus liitettiin valmistuttuaan 1. hävittäjälaivueeseen, josta se siirrettiin 5. hävittäjälaivueeseen 1911. Laivueen mukana alus siirtyi Välimerelle, jossa se oli edelleen ensimmäisen maailmansodan puhjetessa. Alus myytiin 1. marraskuuta 1921 romutettavaksi.
Kivijärvi (Padasjoki, Auttoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,2 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,3 metriä mpy.
Tuula Valkama

Tuula Orvokki Valkama (20. kesäkuuta 1937 Helsinki – 31. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen iskelmäsanoittaja. Hänen tunnetuimpia sanoituksiaan tai käännöksiään ovat  "Yölintu", "Kissankultaa", "Muuttuvat laulut", "Perhonen", "Erehdyin kerran", "Painan vain pääni" ja "Äideistä parhain". Valkama on käyttänyt osassa sanoituksiaan salanimeä Nepis.
Valkama työskenteli pääasiassa Musiikki-Fazerin (Finnlevyn) palveluksessa. Hänen sanoituksiaan ovat tulkinneet muun muassa Matti ja Teppo, Paula Koivuniemi sekä useat muut tunnetut iskelmälaulajat. Kultalevyrajan on hänen sanoituksistaan ylittänyt ainakin Tapio Rautavaaran tulkitsema "Häävalssi". Hänen sanoituksiinsa ovat säveltäneet musiikkia monet tunnetut säveltäjät kuten Toivo Kärki ja Rauno Lehtinen, toisaalta hän teki sanoitukset usein myös valmiiseen musiikkiin. Hänen työtovereitaan oli aikoinaan muun muassa Juha Vainio. Yleisradion äänilevystön tietokannassa on 189 hänen sanoitustaan useiden eri esittäjien tulkitsemina. Soitetuin niistä oli vuonna 2004 Yölintu (sija 39.), joka on ollut viime vuosina Suomen 40 soitetuimman kappaleen joukossa.
Tuula Valkaman sanoittama ja Tapio Rautavaaran esittämä Häävalssi on Suomen kaikkien aikojen 15. eniten myyty singleäänite ja piti aikoinaan listalla kärkitilaa 13 kuukautta. Hänen sanoituksistaan myös Kissankultaa (es. Matti & Teppo, säv. M. Ruohonen) on singlemyynnin TOP100:ssa.
Rauno Lehtisen sävelmään tehty sanoitus Muuttuvat laulut (äänitys 1969) käsittelee kylmää sotaa ja ydinvaltojen valtaa, jonka käsissä koko maailman kohtalo on.
Elävä kuollut

Elävä kuollut eli epäkuollut tarkoittaa yleisesti erilaisia taruolentoja, jotka ovat heränneet kuolleista takaisin elävien maailmaan. Populaarikulttuurissa tunnetuimpia eläviä kuolleita ovat vampyyrit ja zombit. Sanan 'epäkuollut' kehitti kääntäjä Kersti Juva englannin sanan undead vastineeksi kääntäessään J. R. R. Tolkienin Tarua sormusten herrasta.
Epäkuolleita taruolentoja tunnetaan useissa kulttuureissa ja ne esiintyvät usein fiktiossa, etenkin fantasiassa ja kauhussa.
Esimerkiksi kirjassa Harry Potter ja puoliverinen prinssi puhutaan epäkuolleista, tarkemmin manaliuksista. Ne ovat kuolleita velhoja, jotka joku pimeyden velho on valjastanut taialla käyttöönsä.
HMS Hajen (Haj)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1980 ja se romutettiin vuonna 1983 Landskronassa.
Arabialainen kirjaimisto

Historiallinen tausta

Arabialainen kirjaimisto voidaan jäljittää aramean nabatealaisen murteen kirjoittamiseen käytettyyn nabatealaiseen aakkostoon, joka puolestaan periytyi foinikialaisesta kirjaimistosta. Koraanin kirjoittamista edeltäneeltä ajalta arabialaisesta kirjoituksesta on säilynyt vain muutamia hajaesimerkkejä.

Kalligrafia

Arabialaista kalligrafiaa eli kaunokirjoitustaidetta käytetään paljon islamilaisessa arkkitehtuurissa, koristelussa, kolikoissa ja Koraanissa. Kalligrafia on noussut arvostettuun asemaansa islamilaisessa maailmassa koska ihmisten piirtäminen on nähty epäjumalien palvontana. Yleisimpiä kaunokirjoitustyylejä ovat pyöreälinjainen naskh ja korkeaviivainen thuluth.