google/wiki40b huggingface dataset:
Lavotškin La-11

Lavotškin La-11 (ven. Лавочкин Ла-11, NATO-koodi Fang) on neuvostoliittolainen toisen maailmansodan jälkeinen potkurilla ja mäntämoottorilla varustettu hävittäjäkone. Konetyyppi käytti 1 870 hevosvoiman Švetsov AŠ-82 FNV −tähtimoottoria. La-11:n siivet ja moottori olivat samat kuin La-9:ssa. Tykkiaseistuksena koneessa oli kolme 23 mm tykkiä, yksi vähemmän kuin La-9:ssä. Tykkiaseistus oli tyypiltään Nudelmann-Suranov NS-23 tai Nudelmann-Rikhter NR-23.
Koneen ensilento tehtiin toukokuussa 1947. Tuotanto lopetettiin vuonna 1951, jolloin noin 1 200 lentokonetta oli valmistunut. Konetyyppi osallistui myös Korean sotaan.
Konetyypin päätehtävä oli saattaa raskaita pommikoneita. Siivenkärkiin voitiin liittää lisäpolttoainesäiliöt, pidentämään lentoaikaa sekä toimintamatkaa. La-11 oli yksi aikakautensa viimeisistä potkurihävittäjistä, ja sen käytännöllinen lakikorkeus oli 10 250 metriä, huippunopeus 674 km/h ja toimintamatka 750 km. Lisäpolttoainesäiliöin varusteltuna toimintamatka piteni noin 2 500 kilometriin.
Goldbergin kone

Goldbergin kone (tai -laite tai -laitteisto) on yleensä ketjureaktioon perustuva järjestelmä, jossa prosessin lopputulos on sen vaatimaan suoritteeseen nähden varsin vaatimaton (kuten oven avaaminen tai kynttilän sytyttäminen). Goldbergin koneessa käytetään hyväksi fysiikan lakeja (vierivät kuulat, jouset, ”dominoefektit” jne.) näyttävällä tavalla. Goldbergin koneille ei olekaan viihdyttävän, taiteellisen toiminnan lisäksi muuta käyttöä. Goldbergin koneen tai -laitteiston saattaminen toimintakuntoon saattaa vaatia laitteiston koosta riippuen jopa päiviä. Prosessin läpivienti taasen voi viedä muutamasta sekunnista useisiin minuutteihin. Goldbergin kone on nimetty yhdysvaltalaisen keksijän ja sarjakuvapiirtäjän Rube Goldbergin (1883–1970) mukaan.
Kauko Heikkilä (kommunisti)

Kauko Heikkilä (16. joulukuuta 1897 Sippola – 1985) oli Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) pitkäaikainen vaikuttaja.
Heikkilä osallistui Suomen sisällissotaan Tiutisen punakaartin riveissä ja hänet tuomittiin sodan jälkeen kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen, mutta armahdettiin jo joulukuussa 1918. Hän toimi sen jälkeen sahatyöläisenä, kunnes meni 1925 Neuvostoliittoon ja opiskeli Leningradissa Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa vuoteen 1929. Hänen puoluenimensä Neuvostoliitossa oli Kauko Saari. Toimittuaan jonkin aikaa opettajana Kontupohjassa Heikkilä palasi Suomeen 1930 tai 1931. Hän toimi SKP:n maanalaisena organisaattorina, kunnes jäi kiinni marraskuussa 1934 Toivo Antikaisen jutun yhteydessä. Hän oli lähes yhtäjaksoisesti vankilassa seuraavat kymmenen vuotta; alkuperäinen vankeustuomio päättyi lokakuussa 1940, mutta oltuaan vapaalla jalalla vain alle kolme kuukautta hänen vangittiin uudelleen turvasäilöön. Vankilassa Heikkilä kuului Aimo Aaltosen ja Ville Pessin ohella vankilakommunistien keskuudessa muodostuneeseen johtoryhmään, joka otti SKP:n johdon käsiinsä, kun puolue aloitti julkisen toimintansa syksyllä 1944. Hänet valittiin myös ensimmäiseen sodanjälkeiseen puoluetoimikuntaan.
SKP:ssä Heikkilä erikoistui kaaderiasioihin ja hänen erikoisalaansa oli puolueen omien jäsenten valvonta. Hänen on sanottu olleen viimeiseen asti uskollinen puolueelle ja hän oli puolueen sisällä suorastaan pelätty mies tiukan linjansa ja jäykän asenteensa vuoksi. Heikkilä toimi vuosina 1946–1947 SKP:n Helsingin piirisihteerinä, mistä hänet siirrettiin puolueen ay-jaostoon. Hän toimi sen jälkeen puolueen palveluksessa eri tehtävissä eläkeikään saakka. Vuodesta 1956 alkaen hän johti salaista operaatiota, jolla pyrittiin paljastamaan ”ohranan agentteja” puolueen sisältä. Viimeksi Heikkilä toimi Kansan Arkiston hoitajana, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1966. SKP:n hajaannuksen aikana Heikkilä tuki innokkaasti vähemmistöä.
Harmaaotsaorneero

Levinneisyys

Harmaaotsaoneeroa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Karjalan Apu

Karjalan Apu on Joensuussa vuonna 1998 Joensuun Työväenyhdistyksen Karjala-jaoston aloitteesta perustettu yhdistys, jonka päätehtävä on humanitaarinen avustustoiminta ja pitkäaikaistyöttömien työllistäminen. Yhdistys on mukana lähialuehankkeissa Itä-Karjalassa Venäjällä, mm. Sortavalan piirissä. Yhdistyksen taustalla on useita kansalaisjärjestöjä mm. Joensuun Työväenyhdistys ja Joensuun Seudun Diabetes sekä yksityisiä henkilöitä. 
Karjalan Apu on ainoa yhdistys maailmassa, joka avustaa vain ja ainoastaan Venäjän Karjalaa ja joka on uskonnollisesti että poliittisesti sitoutumaton järjestö. 
Yhdistys työllistää Joensuussa kaksi vakinaista työntekijää. Lisäksi työssä on yhdistelmätuella ja työelämän valmennuksessa olevia pitkäaikaistyöttömiä työnhakijoita. Heistä puolet on Joensuuhun pysyvästi asettuneita venäläisiä maahanmuuttajia.
Yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja on Matti Puhakka ja toiminnanjohtajana Veijo A. Saarelainen
Karjalan Apu toimii Teollisuuskatu 6:ssa. Noin 15 vuoden ajan, vuoden 2015 lopulle asti, toimipaikka oli Mutalassa sijaitsevan Teppolan pihapiirissä.  Kirpputori on toiminut joulukuusta 2013 lähtien Teollisuuskatu 4:ssä.
John Stevens

John Bassat Stevens IV (s. 28. heinäkuuta 1987, Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen poplaulaja, joka sijoittui kuudenneksi yhdysvaltalaisen kykyjenetsintäkilpailun American Idolin kolmannella tuotankaudella.
Hän aloitti American Idol-taipaleensa koelauluissa New Yorkissa laulamalla "That's Amore" Dean Martinia imitoiden. Tuomarien pyydettyä häntä laulamaan normaalilla äänellä, Stevens lauloi "The Way You Look Tonight" ja pääsi kilpailussa seuraavalle kierrokselle. Stevens oli tähän asti kaikkien aikojen nuorin finaaleihin selvinnyt laulaja American Idolissa ollessaan vasta 16-vuotias. Stevensin suosikkilaulaja on Frank Sinatra.
Stevensin esikoisalbumi on 28. kesäkuuta 2005 julkaistu Red, jonka tuotti Steve Tyrell. Sitä myytiin 18 000 kappaletta maaliskuuhun 2006 mennessä. Stevens laulaa myös Beantown Swing Orchestra -jazzorkesterissa.
Ahti Kuoppala

Ahti Kuoppala (s. 17. heinäkuuta 1930 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa nimiroolin televisio-elokuvassa Simpauttaja (1975) ja televisiosarjassa Vain muutaman huijarin tähden, jossa hän esitti Rainer Mielosta. Hän oli 16 vuotta Kemin kaupunginteatterin palveluksessa ja jäi eläkkeelle Jyväskylän kaupunginteatterista vuonna 1993.
Kuoppala asuu nykyisin Kemissä.
Samuel Häkkinen

Ura

Häkkinen on tehnyt lyhytelokuvia lapsesta saakka. Vuonna 2009 hän perusti Silent Paprika Films -elokuva­tuotanto­yhtiön. Hän on ohjannut ja kuvannut useita lyhytelokuvia, musiikkivideoita ja mainoksia. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Hevosen Kyyneleet (2012), Handgun: A Case of Erectile Dysfunction (2015), With You (2015) ja Seuraa Valkeaa Jänistä (2016).
Pensastimali

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 23 cm, siipien kärkiväli 22,5–25 cm ja paino 32–48 g. Pensastimali on kooltaan punakylkirastaan luokkaa, ja sillä on pitkä pyrstö, joka usein sojottaa pystyssä. Höyhenpuku on ruskea, päältä tummempi. Selkäpuolella on tummia raitoja. Nokka on hieman alaspäin kaareva, ja koivet ovat voimakkaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kauttaaltaan hieman vaaleampi kuin vanha. Laji muistuttaa suuresti persiantimalia mutta on hieman kookkaampi.

Esiintyminen

Pensastimali elää laajalla alueella Intian niemimaalla ja siitä länteen Irakiin saakka. Sen elinympäristön laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Pensastimalit asuvat kuivien maiden metsiköissä ja pensaikoissa, vuorenrinteillä aina 2 100 metrin korkeudelle asti. Niitä tavataan myös puutarhoissa, palmu- ja sitruskasvi-istutuksilla sekä monenlaisissa tiheiköissä.

Lisääntyminen

Pensastimalit ovat yksiavioisia. Ne voivat pesiä ryhminä, jolloin parien reviirit ovat pienempiä kuin yksin pesivien parien reviirit. Ne rakentavat pesänsä matalalle pensaaseen, yleensä tamariskiin noin 1,35 metriä korkealle. Pesä on oksien varaan korsista ja ohuista risuista rakennettu syvä kuppi. Naaras munii kolmesta viiteen (keskimäärin 4,3) turkoosinväristä munaa, joita molemmat emot hautovat yhteensä 13–14 päivää. Molemmat puolisot hoitavat poikasia, ja usein ne saavat apureiksi pesimättömiä lintuja tai parin varttuneita edellisen pesyeen poikasia. Poikaset jättävät pesän lentokyvyttöminä keskimäärin 11,7 päivän ikäisinä. Pesyeitä voi olla kaksi kesän aikana. Pesimäajan ulkopuolella pensastimalit liikkuvat pienissä, tavallisesti kuuden seitsemän yksilön parvissa, joissa on sekä vanhoja että nuoria lintuja.

Ravinto

Pensastimali on kaikkiruokainen. Se syö sekä hyönteisiä ja hämähäkkejä että marjoja, siemeniä ja hedelmiä. Se etsii ruokansa yleisimmin maasta. Se saattaa ryöstää munia pienempien lintujen pesistä. Yleisimmin poikasille syötetään heinäsirkkoja.
Foreign Beggars

Historia

Orifice Vulgatron ja Dag Nabbit tapasivat Dubaissa soittaen metalli-, grunge- ja indiebändeissä 1993. He myöhemmin muodostivat Hip-hop musiikkia tekevän ryhmän 1996/1997 and pian alkoivat pitämään DnB ja Rave juhlia liikuntahalleissa ja palloiluhalleissa. Dag Nabbit muutti Norjaan vuonna 1998, Orifice Vulgatron muutti Lontooseen vuonna 1999, kummatkin jatkoivat tuottamista, ja esiintymistä.
DJ Nonames tapasi Metropoliksen yliopistossa vuonna 2000. He pian liittyivät Hip-hop yhtyeeseen "Focused Few" ja alkoivat pitämään "varastobileitä". Orifice Vulgatron tutustui Nonamesiin DJ Gizrockin kautta, joka oli silloin osa Mixologists Crewiä. Orifice Vulgatron työsti ääniä ja valoja "The Wizard of Oz"ia varten, jossa Nonames teki soundia Technics 1210:llä ja Vestax 05:lla. 2002 vuoden lopussa Orifice Vulgatron ja Dag Nabbit päättivät julkaista Foreign Beggarsin heidän omalla merkillä Dented Recordsilla, ja alkoivat esiintymään ja äänittämään DJ Nonamesin, Metropoliksen ja beatboxerin Shlomon kanssa.
Boris Segerståhl

Boris Carolus Segerståhl (s. 28. helmikuuta 1940 Helsinki) on Oulun yliopiston emeritusprofessori.

Opinnot

Segerståhl valmistui ylioppilaaksi Vasa Svenska Lyceumista 1959. Diplomi-insinöörin tutkinnon hän suoritti Teknillisessä korkeakoulussa 1964 ja väitteli tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisessä korkeakoulussa 1969.

Ura

Segerståhl toimi säätötekniikan assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa 1965–1968. Tampereen teknillisessä korkeakoulussa hän hoiti säätötekniikan ja sähkömittaustekniikan professuureja 1968–1970 ja Bioteknillisen tutkimuslaitoksen johtajana vuonna 1971. Sen jälkeen hän oli Oulun yliopiston säätö- ja systeemitekniikan professori vuodesta 1972 vuoden 1974 loppuun asti. Vuosina 1975–1995 hän toimi Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen johtajana.
Virkavapaana Oulun yliopistosta hän toimi 1984–1987 apulaisjohtajana Wienissä sijaitsevassa Sovelletun Systeemianalyysin Kansainvälisessä Instituutissa IIASAssa (International Institute for Applied Systems Analysis) ja tutkimusprofessorina 1993–1995. Palattuaan Suomeen 1995 hän aloitti Oulun yliopistoon perustetun Thule-instituutin ensimmäisenä johtajana, kunnes siirtyi eläkkeelle 2003.
Segerståhl on julkaissut noin 150 artikkelia ja kirjaa systeemiteoriasta ja tutkimuksista, joissa on käytetty systeemianalyyttistä lähestymistapaa.
Paris–Bordeaux–Paris

Paris–Bordeaux–Paris oli vuonna 1895 järjestetty kilpailu, jota on toisinaan sanottu ensimmäiseksi autokilpailuksi, vaikka se ei vastaa nykyaikaista käsitystä autokilpailusta, jossa nopein voittaa. Voittaja oli Émile Levassor, joka saapui perille ajettuaan 1 178 kilometrin reitin 48 tunnissa lähes kuusi tuntia ennen toiseksi tullutta. Virallinen voittaja oli kuitenkin Paul Koechlin, joka saapui Peugeotillaan kolmantena, täsmälleen 11 tuntia Levassoria hitaamapana, mutta kilpailu oli virallisesti tarkoitettu nelipaikkaisille autoille, ja Levassor ja toiseksi tullut ajoivat kaksipaikkaista.
Mikko Spolander

Mikko Spolander on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee valtiovarainministeriön kansantalousosaston osastopäällikkönä. Aiemmin Spolander on työskennellyt ekonomistina Suomen Pankissa sekä Euroopan keskuspankissa. Hän toimi Taloustieteellisen Seuran puheenjohtajana vuonna 2001.
Koulutukseltaan Spolander on kauppatieteiden lisensiaatti Helsingin kauppakorkeakoulusta. Hän valmistui lisensiaatiksi otsikolla "Measuring exchange market pressure and central bank intervention" vuonna 1999. Spolanderin ohjaajana toimi professori Pertti Haaparanta.
Spolander oli RUK-kurssin 200 oppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja.
Jyrki Louhi

Ura

Louhi oli alun perin Etelä-Pohjanmaalta kotoisin, mutta lähti jo teini-iässä Hämeenlinnaan. Hän pääsi ensi kertaa liigajoukkueen rinkiin 18 vuoden iässä, kun silloinen HPK:n päävalmentaja Hannu Kapanen havaitsi Louhen potentiaalin.
Myöhemmin Kapanen otti Louhen myös alle 20-vuotiaiden maajoukkuerinkiin, ja saavutuksena olikin nuorten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus vuonna 1998,
Louhi aloitti jääkiekkouransa SM-liigassa HPK:ssa, siirtyi kaudeksi 2001–2002 Ruotsiin Elitserieniin AIK:n riveihin, josta kuitenkin palasi vuoden visiitin jälkeen takaisin HPK:hon. HPK:ssa Louhi nousi seuraikoniksi. Mestaruusjuhliin päättyneen kauden 2005–2006 jälkeen hänelle oli tullut täyteen yhdeksän kautta hämeenlinnalaisten riveissä. Louhi on kaikkien aikojen toiseksi eniten otteluita HPK:n paidassa pelannut pelaaja. Keväällä 2006 Louhi päätti siirtyä Helsinkiin ja Jokereihin kaksivuotisella sopimuksella. Hän voitti siellä keväällä 2007 SM-hopeaa.
Kesällä 2009 hyökkääjä Louhi palasi kolmen vuoden tauon jälkeen Hämeenlinnaan ja HPK:hon kaksivuotisella sopimuksella. Hän voitti keväällä 2010 SM-hopeaa ja lopetti pelaajauransa seuraavaan kevääseen 2011.
HPK on jäädyttänyt Jyrki Louhen pelinumeron #9. Pelipaita nostettiin HPK:n kotihallin Rinkelinmäen kattoon 2.10.2012.

Yksityiselämä

Louhi valmistui Aalto-yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi vuonna 2015. Hänen pääaineensa oli yritysjuridiikka ja pro gradu -tutkielmansa nimi Urheilijan verosuunnittelun mahdollisuudet niin kotimaisessa kuin ulkomaisessa kontekstissa. Hän toimii nyt talousalalla asiantuntijatehtävissä.
Olof Östergren

Karl Olof Östergren (17. helmikuuta 1874 Gävle, Ruotsi - 14. lokakuuta 1963), oli ruotsalainen kielitieteilijä, erityisesti stilistiikan alalla, ja Uppsalan yliopiston dosentti, joka sai professorin arvonimen 1936. Hänet tunnetaan laatimastaan mahtavasta kymmenosaisesta ruotsin kielen sanakirjasta Nusvensk ordbok (1915–1972). Östergren on kirjoittanut myös kirjasen Våra vanligaste främmande ord, joka ilmestyi alkujaan 1907 ja josta on otettu sittemmin useita painoksia.
Östergrenin oma yli 365 000 niteen kirjasto oli aikoinaan Pohjoismaiden suurin yksityiskirjasto. Suuri osa siitä koostui nykykaunokirjallisuudesta, jota hän hyödynsi sanakirjanteossa. Kirjasto sijaitsi hänen yksityisasunnossaan Uppsalassa. Kempen säätiö osti koko kirjaston ja lahjoitti sen Uumajan yliopistolle.
Uumajan yliopiston kirjastossa on erikoiskokoelma, joka sisältää noin 25 000 Östergrenille kuulunutta teosta. Kokoelman pääpaino on kielitieteessä, mutta se sisältää teoksia myös muilta aloilta, niin ruotsalaisia kuin ulkomaisiakin. Kokoelman tuoreimmat teokset ovat vuodelta 1956. Siihen kuuluu käsin kirjoitettu aakkosellinen luettelo, joka on digitalisoitu.
Olof Östergren on haudattu Uppsalan vanhalle hautausmaalle.
Juhani Karhumäki

Eero Urho Juhani Karhumäki (s. 20. elokuuta 1949 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen matemaatikko. Karhumäki toimii matematiikan professorina Turun yliopistossa ja on myös Turun yliopiston tilastotieteen ja matematiikan laitoksen johtaja. Hän on työskennellyt erityisesti automaattien teorian ja sanojen kombinatoriikan kanssa.
Professori Karhumäki valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2000 ja Academia Europæan jäseneksi vuonna 2006.
Karhumäki asuu Perniössä Salossa. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin ansioistaan luonnonsuojelun alalla Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiirin ympäristöpalkinto. Karhumäki on toiminut muun muassa Salon seudun luonnonsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1975–84, edistänyt metsien suojelua vuonna 2010 perustetun Salon luonnonmetsäsäätiön kautta, ollut yhtenä aloitteentekijänä Kiikalan Varesjoen notkon ja Halikon Vaisakon lehdon suojelussa, edistänyt aloitetta Teijon kansallispuistosta sekä harjoittanut lintujen rengastusta Salon seudulla vuodesta 1967. Karhumäki on myös valittu Suomen vuoden rengastajaksi 1989.
50–50 (visailuohjelma)

Säännöt

Ensimmäisellä kierroksella, pelaavan parin täytyy vastata kymmeneen kysymykseen. Kukin kysymys on arvoltaan eri satunaisen summan, ja kaikki rahat jotka he voittavat menevät heidän jättipottiinsa (jackpot).
Jos he missä tahansa vaiheessa vastaavat kysymykseen väärin, summa jättipotissa puolittuu. Pari pelaa yhdessä mutta heidän pitää vastata kuhunkin kysymykseen erikseen ja voivat siksi vaihtaa toistensa vastauksia. Kymmenennen kysymyksen jälkeen, pelaava pari ottaa heidän jättipottimääränsä finaaliin, missä heillä on mahdollisuus moninkertaistaa määrä kymmenellä.
Vain yksi pelaaja parista näkee kysymyksen ja sen kaksi vastausta, ja hänellä on vain kymmenen sekuntia aikaa valita yksi. Juontaja kääntyy toiseen pelaajaan päin ja esittää hänelle kysymyksen ja vastauksen jonka ensimmäinen pelaaja valitsi. Hän ei esitä vastausta jonka kumppani hylkäsi. Pelaaja 2:n täytyy nyt päättää onko samaa mieltä Pelaaja 1:n kanssa kysymykseen liittyen, vai valitseeko eri vaihtoehdon.
Juontaja esittää kaikki viisi kysymystä finaalissa täsmälleen samalla tavalla. Pelaaja 1:n, sitten pelaaja 2:n täytyy päättää, ja Pelaaja 2 olisi nähty vain yhden kahdesta vaihtoehdosta. Siellä on nyt viisi lukittua vastausta. Nyt Pelaaja 2:den on tutkittava kaikki viisi vastausta ja tehdä ratkaiseva päätös. Kuinka monta kysymystä he ajattelevat saaneen oikein niiden välillä? Mitä enemmän oikeita vastauksia he ovat saaneet, sitä suuremmaan määrän he voivat voittaa, mutta heidän pitää olla tarkkoa, liian paljon tai liian vähän ja pari ei voita mitään.
Computer Bismarck

Lakikiista

Avalon Hill oli julkaissut lautapelin samasta aiheesta, joka johti vuonna 1984 lakikiistaan.
Adèle Blanc-Secin uskomattomat seikkailut

Arvioita

Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,5.
Sorrenton niemimaa

Maantiede

Sorrenton niemimaan pohjoispuolella on Napolinlahti ja Sorrenton rannikko sekä eteläpuolella Salernonlahti ja Amalfin rannikko. Niemimaa jakautuu samalla kahteen eri maakuntaan. Pohjoinen puoli kuuluu Napolin metropolikaupunkiin ja eteläpuoli Salernon maakuntaan. Niemimaan selkärankana on Monti Lattarin vuoristo. Niemimaan jatkeena merellä oleva Caprin saari on aikoinaan ollut yhteydessä mantereeseen. Niemimaan maasto on vaihtelevaa, jossa vuorottelevat erikorkuiset huiput ja syvät laaksot. Sorrenton niemimaalla on yli 500 kilometriä merkittyjä vaelluspolkuja.

Maatalous

Sorrenton niemimaalla viljellään runsaasti sitruunapuita. Lisäksi siellä viljellään myös muita sitruspuita sekä oliivipuita ja viiniköynnöksiä.
Sanna Saarinen

Sanna Saarinen (s. 4. syyskuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa naisten Liigassa pelaavaa PK-35 Vantaata. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Ensimmäisen naisten maaottelunsa Saarinen pelasi maaliskuussa 2014. Vuoden 2016 loppuun mennessä hän on pelannut 17 maaottelua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2014 MM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan, toisen elokuussa 2014 vierasottelussa samaa joukkuetta vastaan ja kolmannen huhtikuussa 2016 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan.
PK-35 Vantaan liigajoukkueessa Saarinen teki ensiesiintymisensä vuonna 2010. Hän on pelannut myös Yhdysvaltain yliopistosarjoissa Tennesseen yliopiston joukkueessa.
Kosin arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Kosin kaupungin arkeologisilta alueilta, mukaan lukien Kosin agora, Läntinen arkeologinen alue, Roomalainen odeion ja Roomalainen talo (Casa Romana), sekä kaupungin lähellä sijaitsevasta Asklepieionista. Museoesineisiin kuuluu muun muassa patsaita, hautareliefejä, lattiamosaiikkeja, keramiikkaa ja rahoja. Merkittävin lattiamosaiikki esittää Asklepioksen saapumista Kosille.
Ateneumin taidemuseo

Rakennuksen historia

Ateneum-rakennus valmistui vuonna 1887. Aikaisemmin rakennuksessa sijaitsivat Ateneumin taidemuseon lisäksi myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulu (1848–1939), jonka nimi muuttui 1939 Suomen Taideakatemian kouluksi (vuodesta 1985 Kuvataideakatemia), sekä Taideteollinen korkeakoulu vuoteen 1982 asti.
Ateneumin taidemuseo toimi väliaikaisissa tiloissa Kansakoulukadulla peruskorjauksen aikana 1985-1991. Valtion taidemuseoksi muuttuneen organisaation päärakennus avattiin yleisölle toukokuussa 1991 yli kuusi vuotta kestäneen peruskorjauksen valmistuttua. Nykytaiteen museo toimi Ateneumissa 1991–1998.

Arkkitehtuuri

Uusrenessanssia edustava Ateneum on rakenteeltaan symmetrinen. Sen fasadi on koristeltu veistoksin ja korkokuvin jotka sisältävät runsaasti symboliikkaa. Pääovien yläpuolella toisessa kerroksessa on kolmen taiteilijan, arkkitehti Donato Bramanten, taidemaalari Rafaelin ja kuvanveistäjä Feidiaan rintakuvat. Niiden yläpuolella kolmannessa kerroksessa on neljä päätykolmiota kannattelevaa naishahmoa eli karyatidia jotka symboloivat neljää taiteen klassista lajia: arkkitehtuuria, maalaustaidetta, kuvanveistoa ja musiikkia. Fasadi huipentuu päätykolmion veistosryhmään jossa Taiteen jumalatar siunaa eri taiteenalojen tuotteet. Kaikki nämä veistokset ovat Carl Sjöstrandin käsialaa.

Päätykolmion teksti

Päätykolmiossa veistosryhmän alla lukee kultaisin kirjaimin latinankielinen lause Concordia res parvae crescunt (”Sovussa pienet asiat kasvavat”). Lause viittaa Suomen taidepiirien pitkään kamppailuun Ateneum-rakennuksen saamiseksi. Se on alkuosa roomalaisen historioitsijan Sallustiuksen teoksessa Jugurthan sota olevasta mietelauseesta Concordia res parvae crescunt, discordia maximae dilabuntur (”Sovussa pienet asiat kasvavat, epäsovussa suuret tuhoutuvat”).

Taidemuseo

Ateneum-rakennuksessa toimivat Ateneumin taidemuseo ja Kuvataiteen keskusarkisto sekä Taidemuseoalan kehittämisyksikkö Kehys, jotka ovat Kansallisgallerian toimintayksiköitä. Talossa on myös Ateneum-sali, joka on esittävän taiteen tärkeä esiintymisfoorumi Helsingissä.
Ateneum kuuluu Museokortti-järjestelmään, eli museovierailun voi tehdä henkilökohtaisella Museokortilla. Kortin voi myös hankkia vierailun yhteydessä Ateneumista.

Suosituimmat näyttelyt

Ateneumin taidemuseon historian suosituin näyttely oli Picasso-näyttely, joka pidettiin vuosien 2009 ja 2010 taitteessa. Neljän ja puolen kuukauden aikana näyttelyssä vieraili lähes 315 000 kävijää. Toiseksi eniten kävijöitä, noin 305 000, oli Edelfelt-näyttelyllä, joka kesti viisi kuukautta vuodenvaihteessa 2004–2005. Kolmanneksi suosituin näyttely oli Tove Janssonin näyttely, joka keräsi 294 000 kävijää kuuden kuukauden aikana vuonna 2014. Neljänneksi suosituin oli vuoden 2014 Helene Schjerfbeckin 4,5 kuukautta kestänyt näyttely, jota kävi katsomassa 231 000 kävijää.
My Everything

Musiikkivideo

My Everything -kappaleen musiikkivideon on ohjannut ja leikannut yhtyeen laulaja-kitaristi Mikko Lohenoja. Video hyödyntää materiaalinaan ainoastaan erilaisia kuvapankkien kuvitusvideoita joko sellaisenaan tai useina päällekkäisinä Chroma key -kollaaseina, ja yhtye ei esiinny itse lainkaan kuvissa.