Volkswagen Transporter (T1)

Syntyhistoria

Idea VW:n tavara-autosta oli peräisin yhtiön Alankomaiden maahantuojana elokuussa 1947 aloittaneelta Ben Pon`ilta, joka oli tehtaalla käydessään nähnyt siellä Typ 1-osista kootun, tuotantolinjalle osia kuljettavan Plattenwagen-kuljetusajoneuvon, ja joka arveli saavansa kaupaksi myös tavarankuljetukseen soveltuvaa VW-mallia. Tehtaan sisäiseen käyttöön tarkoitetussa ajoneuvossa kuljettaja istuin oli kuitenkin sijoitettu taakse moottorin koteloinnin päälle ja lava sijaitsi sen edellä, mikä ratkaisu ei kelpaisi Ponin asiakkaille. Hän laati yksinkertaisen ideapiirroksen ja seloisteen Volkswagen-tehdasta tuolloin (vuonna 1948) johtaneelle brittiläiselle tehtaan johtajistolle, mikä hyväksyi suunnitelman. Typ 1:n kovan kysynnän vuoksi tavara-auton kehittely sai aluksi odottaa. Prototyypin ensimmäisten koeajojen jälkeen havaittiin, ettei Typ 1:n pohjalevy ollutkaan sovelias uuteen tavara-autoon, minkä vuoksi se päätettiin toteuttaa itsekantavalla korilla - joskin hahmottuva Typ 2 käyttäisi Typ 1:n osia mahdollisimman laajasti. Näin muutetut uudet prototyypit osoittivat idean toteutuskelpoiseksi, ja aluksi Typ 29-nimellä kulkenut (Das Auto-lehti 22/1949), vasta myöhemmin Typ 2:ksi uudelleen nimetty tavara-auto voitiin esitellä yleisölle marraskuussa 1949.  
Sen braunschweigilaisen korkeakoulun pienessä tuulitunnelissa 1/10-osan kokoisten pienoismallien kokeiden avulla muotoiltu kori oli virtaviivainen ja moderni. Alun perin kulmikkaaksi suunnitellun korimallin ilmavastuskerrointa 0,76 saatiin laskettua arvoon 0,42 muotoja pyöristämällä, ja työ tuotti hyötyä muun muassa Typ 2:n aikalaisekseen alhaisena polttoaineen kulutuksena. Korin tilankäyttö oli tehokasta (korin vain 4,1 metrin pituudesta huolimatta sen tilavuus oli 4,5 kuutiometriä) eikä mallin käytös kuormattuna juuri muuttunut, koska tavaratila oli sijoitettu keskelle autoa. Akselit sekä auton perässä sijaitseva 1,2-litrainen ilmajäähdytteinen bensiinimoottori olivat samat kuin Kuplassa käytetyt. Korin rakennetta oli kuitenkin vahvistettu, jotta se kestäisi kuorman painon. Moottorissa oli tehoa aluksi 25 hevosvoimaa, millä Typ 2 saavutti tehdasarvona 75 km/t huippunopeuden, ja kulutti 60 km/t nopeudella 8 litraa polttoainetta sadalla kilometrillä: myöhemmin moottorin iskutilavuus ja teho kasvoivat, minkä ansiosta suoritusarvot pysyivät mukana aikakautensa kehityksessä. Malli oli alusta asti tarkoitettu monenlaisiin kuljetustarpeisiin, ja siksi sitä tarjottiin lukuisina korivariaatioina. Se saavutti valmistuksen alusta asti suuren suosion: vuoden 1953 huhtikuussa Typ 2:n valmistusmäärä saavutti 50 000 kappaleen ensimmäisen merkkipaalun, lokakuussa 1954 luku oli jo 100 000, ja ensimmäinen miljoona tuli täyteen vuonna 1962. T1:n tuotannon päättyessä heinäkuussa 1967, ennen kesätaukoa ja T2:n tuotantoon siirtymistä, valmistusmäärä saavutti 1,8 miljoonaa kappaletta. Autoa valmistettiin aluksi Wolfsburgissa, kunnes Hannoveriin valmistui täysin uusi tehdas, jonka tuotanto alkoi maaliskuussa 1956.

Typ 2:n versiot

Kastenwagen – pakettiauto
Kleinbus – pikkubussi 8 hengelle, nimi siksi tuotannon aikuaikoina myös "Achtsitzer"
Kombi – pelkistetty pikkubussi
Pritschenwagen – avolavapakettiauto
Pritschenwagen mit Doppelkabine – avolavapakettiauto jatko-ohjaamolla
Sondermodell ”Samba” – ylellisempi pikkubussi
Westfalia – Kleinbusin retkeilyversio (osasarjan sijaan vuodesta 1961 lähtien erillisnimi)

Triviaa

Triviatietona Hampuri-Harburgissa kotipaikkaansa pitänyt pienten hyötyajoneuvojen valmistaja Tempo (Vidal & Sohn Tempo-Werk GmbH, 1928-1966) oli vuonna 1948 esitellyssä Matador-pakettiautomallissaan (sarjat 49 ja 50) alkanut käyttää Volkswagenin 25hv-nelisylinteribokseria, jonka se osti suoraan VW:lta. Tempo oli lyönyt laimin pitkäaikaisen toimitussopimuksen solmimisen VW:n kanssa näistä teollisuusmoottoreista. Vuonna 1952 Volkswagen-pääjohtaja Heinz Nordhoff saattoi siksi ilman varoitusaikaa lopettaa moottoreiden toimittamisen T1-mallinsa suoralle kilpailijalle. Tempo joutui kiireellä vaihtamaan moottorit kaksitahtiseen 672 cm³ 3-sylinteriin tai valinnaisesti nelitahtiseen 1 092 cm³ rivinelisylinteriin. Matador (1966) ja sen Wiking-rinnakkaismalli (1963) säilyivät kuitenkin yrityskauppaan asti, jolloin jo vuodesta 1955 osakeomistajana ollut Hanomag, ja sitten vuonna 1971 toimialajärjestelyssä Daimler-Benz AG jatkoivat VW Transporter-kilpailijoiden valmistamista Hamburg-Harburgin tehtaalla.
Suomessa Typ 2 tunnetaan nimellä "Junankeula", sillä sen keulan muotoilu muistuttaa Dr12 -veturin keulaa.