google/wiki40b huggingface dataset:
Juhana Blomstedt

Yrjö Juhana Blomstedt (20. joulukuuta 1937 Helsinki – 4. elokuuta 2010 Lohja) oli suomalainen taidemaalari ja professori, joka oli 1960-luvulta lähtien Suomen keskeisiä taiteilijoita. Taiteellisen koulutuksensa Blomstedt sai Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1957–1961.

Elämäkerta

Juhana Blomstedt syntyi tunnettuun taiteilijasukuun, sillä hänen isänsä oli arkkitehti ja professori Aulis Blomstedt ja äitinsä keramiikkataiteilija Heidi Blomstedt (o.s. Sibelius), säveltäjä Jean Sibeliuksen tytär. Juhana Blomstedtin ensimmäinen puoliso on taiteilija Anja Blomstedt (o.s. Erkko) ja toinen puoliso Jertta Blomstedt (o.s. Roos). 
Blomstedtin taidenäkemykseen vaikutti Taideakatemian koulussa opiskelun aikana erityisesti yhtenä hänen opettajistaan ollut Sam Vanni. Vuonna 1966 Blomstedt muutti perheineen Pariisiin, jossa hän asui vuoteen 1981 saakka. Pariisista tuli Blomstedtin toinen kotikaupunki, ja siellä työskentely vaikutti keskeisesti hänen kansainväliseen uraansa. Vuodet 1971–1972 Blomstedt vietti vierailevana professorina Minneapolis College of Art and Design -yliopistossa Yhdysvalloissa. Palattuaan Suomeen Blomstedt oli Kuvataideakatemiassa maalauksen yliopettaja 1985–1989 ja va. professorina vuodesta 1989.
Blomstedt luetaan merkittävimpien suomalaisten konstruktivistien joukkoon, johon hänen lisäkseen kuuluvat muun muassa Unto Pusa, Göran Augustson, Raimo Utriainen ja vuonna 1967 perustetun Aloha-ryhmän jäsenet. Hänen myöhemmässä tuotannossaan hallitsevan aseman sai kokeilu erilaisilla visuaalisilla ilmaisumuodoilla, kuten värimaalauksella ja puoliesittävillä abstraktioilla. 
Blomstedtin 70-vuotisjuhlanäyttely oli Taidemuseo Tennispalatsissa vuoden 2007 lopulla. Näyttelyssä oli esillä töitä hänen koko tuotantonsa varrelta, muun muassa laaja katsaus Luola-, Genesis- ja Möbius-sarjoihin, joista jälkimmäisin koostuu maalauksista, joissa kuvataan erilaisia nauhoja. Vain pieni osa näistä nauhoista on oikeita Möbiuksen nauhoja.
Blomstedtin koripalloaiheinen Vapaaheitto-niminen veistos , joka jäi taiteilijan viimeiseksi työksi , on sijoitettu Munkkiniemen yhteiskoulun nurmialueelle vuonna 2010. Nimensä veistos on saanut koripallon liikerataa kuvaavasta kaaresta.
Blomstedt on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Ismail Kadaré

Ismail Kadare (s. 28. tammikuuta 1936 Gjirokastër, Albania) on albanialainen kirjailija. Hän kirjoittaa enimmäkseen albaniaksi, jonkin verran myös ranskaksi. Kadare sai ensimmäisen kansainvälisen Booker-palkinnon vuonna 2005.
Kadare opiskeli opettajaksi. Hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi Albaniassa 1963 (Kuolleen armeijan kenraali). 1975 hän joutui Albanian vallanpitäjien epäsuosioon eikä saanut töitään julki kolmeen vuoteen. Sittemmin tulivat julki hänen eräät päätyönsä (englanniksi The Great Winter 1977, The Three-Arched Bridge 1978, The Palace of Dreams 1981). Kadare muutti Pariisiin 1990 juuri ennen Albanian kommunistivallan kukistumista. Hän on kirjoittanut lukuisia runoja, kannanottoja, artikkeleita ja romaaneja.
Kadaren teoksista on suomennettu Kuolleen armeijan kenraali (Gummerus, 1972), Kivisen kaupungin kronikka (Gummerus, 1976), Särkynyt huhtikuu (Gummerus, 2006), Kolme surulaulua Kosovolle (Faros, 2009) ja Seuraaja (Into Kustannus, 2012).
Poltava (1911)

Valmistus

Keisari Nikolai II tilasi aluksen duuman vastustuksesta huolimatta vuoden 1908 lopulla Amiraliteetin telakalta Pietarista. Sen köli laskettiin 16. kesäkuuta 1909 ja alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1911. Alus valmistui 17. joulukuuta 1914.

Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Helsinkiin sijoitettuun 1. taistelulaivaprikaatiin, jonka tehtävänä oli suojata pääkaupunkia estämällä kulku Porkkalankapeikosta.
Ensimmäisessä maailmansodan jälkeen alus toimi koulutusaluksena ja melkein upposi tulipalon seurauksena seuraavana vuonna. Alus uudelleennimettiin Frunzeksi 7. tammikuuta 1926 Mihail Frunzen mukaan. Alus poistettiin laivaston listalta vuonna 1940 ja sen romutus alkoi seuraavana vuonna. Toisessa maailmansodassa alus upotettiin Leningradin lähistöllä estääkseen alusta joutumasta saksalaisten käsiin. Alus nostettiin vuonna 1944 ja romutettiin vuonna 1949.
Karfentaniili

Moskovan teatterikaappaus

Vuonna 2002 tapahtuneessa Moskovan teatterikaappauksessa kaappaajien tainnutukseen väitetään käytetyn Kolokol-1 -aerosolia, joka sisältää joko karfentaniilia tai vastaavaa 3-metyylifentanyyliä.
Keikarilude

Ulkonäkö

Pituus 9,1 mm - 11,7 mm  Etuselän pääväri on musta ja keskellä on suurikokoinen keltainen laikku. Pää on musta ja silmien takana on keltaiset täplät. Jalat ovat väriltään punaruskeat. Siivissä on suonet, jotka ovat joko punaiset tai keltaiset. Siiven takaosassa on suuri oranssinpunainen laikku.

Levinneisyys

Keikariludetta tavataan koko Euroopassa aina Fennoskandian puoliväliin saakka. Esiintyy yleisenä Etelä-Suomessa.

Elinympäristö

Sitä on tavattu lukuisilta lehtipuilta, erityisesti lepiltä, pajulta, pihlajalta tammilta ja pähkinäpensaalta. Lentoaika on kesäkuulta heinäkuulle.

Elintavat

Talvehtii munana. Nymfit kuoriutuvat keväällä ja ne aikuistuvat toukokuun lopulta alkaen. Lajin aikuisaika on melko lyhyt. Aikuisia voi tavata heinäkuulle asti.
Snake River

Shoshone Falls

Shoshone Falls on vesiputous Snake Riverin varrella, 8 kilometriä (5 mailia) itään Twin Fallsin kaupungista, Idahosta. Putousta kutsutaan myös nimellä "Niagara of the West", koska putous on 15 metriä korkeampi kuin Niagaran putoukset.
Kalle Holmberg

Kaarle Vilhelm ”Kalle” Holmberg (21. kesäkuuta 1939 Mikkeli – 12. syyskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ohjaaja. Hän ohjasi ja näytteli teatterissa, oopperassa ja televisiossa.

Ura

Holmberg opiskeli vuosina 1962–1965 Teatterikoulun korkeakouluosastossa ja toimi opiskeluaikanaan Ylioppilasteatterin johtajana 1964–1965. Valmistuttuaan hänet kiinnitettiin ohjaajaksi Helsingin kaupunginteatteriin 1965–1970 ja Suomen Teatterikoulun rehtoriksi 1968–1971. Turun kaupunginteatterin pääohjaajana Holmberg toimi 1971–1977, Yleisradion TV 2:ssa Rauta-ajan ohjaajana 1977–1981, KOM-teatterin johtajana 1981–1982 ja Helsingin kaupunginteatterin pääohjaajana 1984–1993.
Holmberg vieraili ohjaajana muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla, Suomen kansallisoopperassa, Kansallisteatterissa, Pyynikin kesäteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Tukholman kaupunginteatterissa, Ruotsin Kuninkaallisessa Oopperassa, Norjan Kansallisteatterissa, Schauspielhaus Bochumissa ja Katona Jozsef-teatterissa Budapestissa.
Holmberg näytteli muun muassa elokuvissa Uuno Turhapuro armeijan leivissä, Kummeli Kultakuume, Rölli ja metsänhenki, Rööperi, Harjunpää ja pahan pappi ja komediallisessa televisiosarjassa Katapultti (1971–1972).
Holmberg on saanut Kritiikin kannukset, Pohjoismaisen kuunnelmapalkinnon, Valtion elokuvapalkinnon, Prix Italian (Rauta-aika), Pro Finlandian, Suomipalkinnon ja Suomen Leijonan Ritarikunnan komentajamerkin. Hänelle myönnettiin teatterineuvoksen arvonimi 2002.

Perhe ja yksityiselämä

Holmberg oli naimisissa dramaturgi-ohjaaja Ritva Holmbergin (1944–2014) kanssa. Heidän tyttärensä on Annina Holmberg. Kalle Holmberg kuoli leukemiaan 12. syyskuuta 2016 Terhokodissa Helsingissä. Vuosia aiemmin ortodokseiksi kääntyneet Kalle ja Ritva Holmberg on haudattu Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedellä.
Näyttelykuvia

Näyttelykuvia (ven. Картинки с выставки, Kartinki s vystavki) on viidentoista osan muodostama pianosarja, jonka on säveltänyt venäläinen Modest Musorgski vuonna 1874. Alun perin Musorgski sävelsi teoksen pianolle, mutta se on myöhemmin tullut tunnetuksi myös lukuisina orkestrointeina, joista tunnetuin on Maurice Ravelin käsialaa. Musorgski sävelsi teoksen ystävänsä, arkkitehti Viktor Hartmannin muistolle. Teoksen alkuperäinen nimi oli Hartmann.
Hartmannin kuoleman jälkeen järjestettiin Pietarissa hänen töistään postuumi näyttely, jossa esillä oli yli 400 teosta. Näyttelykuvia sävellettiin muutaman kuukauden kuluttua, ja se kuvailee näyttelyvieraan matkaa tällaisen kokoelman keskellä. Sävellystensä innoittajina Musorgski käytti pääasiassa Hartmannin piirroksia ja akvarelleja, jotka tämä oli tehnyt ulkomaanmatkoillaan. Kymmenestä teoksesta kuitenkin vain kolme oli esillä vuoden 1874 näyttelyssä (nimittäin Kuoriutumattomien kananpoikien tanssi, Baba Jaga ja Kiovan suuri portti). Osa sävellyksiin käytetyistä piirroksista on kadonnut eikä niitä tunneta.
Musorgski rakentaa sarjansa kuvaamaan omaa etenemistään näyttelyn läpi. Avaavan Promenaden teema toistuu useita kertoja osien (jotka kuvaavat näyttelyn tauluja) välillä. Sarjan loppuosassa teema lakkaa kuitenkin toimimasta pelkkänä yhdyssiteenä osien välillä ja alkaa lomittua itse kuviin ja niiden tunnelmaan: se toistuu salaperäisenä osassa Con mortuis in lingua mortua, juhlallisena osassa Kiovan suuri portti.

Julkaisuhistoria

Kuten useimmilla Musorgskin teoksilla, myös Näyttelykuvilla on monimutkainen julkaisuhistoria. Vaikka se sävellettiin hyvin nopeassa tahdissa (kesäkuun toisen ja 22:nnen päivän välillä), teos pääsi painettavaksi vasta vuonna 1886, viisi vuotta säveltäjän kuoleman jälkeen. Tällöin julkaistiin Musorgskin kollegan Nikolai Rimski-Korsakovin kiillottama editio, joka ei noudattanut tarkasti Musorgskin alkuperäistä sävellystä vaan oli paikoin jopa virheellinen. Vasta vuonna 1931 Näyttelykuvia julkaistiin säveltäjän käsikirjoitusta vastaavassa muodossa. Musorgskin käsikirjoituksen näköispainos julkaistiin vuonna 1975.
Île Sainte-Marguerite

Maantiede

Île Sainte-Marguerite on pinta-alaltaan 210 hehtaaria, ja se on pääosin metsää. Saaren erottaa viereisestä Île Saint-Honorat'n saaresta vain kapea meriväylä. Fort Royal sijaitsee saaren pohjoisrannalla, ja sen lähistöllä on myös espanjalaisten vuonna 1635 rakentama kaivo. Saaren länsipäässä on 1500-luvulta peräisin oleva tornin raunio sekä Rooman valtakunnan aikaisen kalastussataman ja kylpylän jäänteet. Saaren itäosassa on lampi nimeltä Etang du Batéguier. Saaren ainoa yksityisalue on Grand Jardin, jossa sijaitsee 1500-luvulta peräisin oleva Oubliettes eli Unohduspaikka-rakennus. Suurimman osan saarta kattavassa metsässä kulkee useita teitä. Liikennettä teillä on rajoitettu ja esimerkiksi pyöräily on kokonaan kielletty. Metsä koostuu lähinnä männyistä ja tammista sekä muutamista eucalyptuspuista. Batéguierin lampi on tärkeä levähdyspaikka useille muuttolinnuille. Suurin osa saarta, noin 95% sen pinta-alasta, on suojeltua.
Saaren ilmasto on välimerellinen ja sille on tyypillistä kuumat ja kuivat kesät sekä rankat vesisateet keväisin ja syksyisin. Vuoden keskimääräinen lämpötila on 15,9 °C. Alimmillaan lämpötila on –2,9 °C ja korkeimmillaan 35,8 °C. Vuosittainen sateen määrä on 875 mm. Kesän kuivakausi kestää noin kolmen kuukauden ajan, ja tästä syystä useimpien kasvien kasvukausi ajoittuu keväälle.

Historia

Saaren rannikolla tehdyissä kaivauksissa on löydetty keramiikan ja seinämaalausten jäänteitä, jotka on ajoitettu 300-luvulle eaa. Saari sai nimensä Pyhän Honoratuksen sisaren mukaan, joka asui saarella pienen uskonnollisen yhteisön kanssa 300-luvulla. Heidän lisäkseen saarella vieraili ajoittain munkkeja viereiseltä pienemmältä île Saint-Honorat'n saarelta. Kuningatar Jeanne antoi saaren Bertrand Grasselaiselle vuonna 1351, mutta munkit saivat saaren takaisin omistukseensa 1400-luvulla. Chevreusen herttua Claude de Lorraine hankki saaren itselleen vuonna 1617 ja se siirtyi myöhemmin Guisen herttuan omistukseen. Sittemmin Kardinaali Richelieu valloitti saaren, ja hänen käskystään saarelle rakennettiin vuonna 1635 Fort Royal. Se ei kuitenkaan kestänyt espanjalaisten hyökkäyksiä. He valloittivatkin saaren muutaman vuoden ajaksi kolmikymmenvuotisen sodan aikana, mutta ranskalaiset valloittivat sen takaisin vuonna 1637. Fort Royalesta tuli valtion vankila vuonna 1685, ja vuodet 1687–1698 linnassa oli vankina rautanaamioisena miehenä tunnettu tuntematon vanki. 1700-luvulla saaren valloittivat Ranskalta vuorotellen Itävalta, Piemonte ja Englanti, mutta ne kaikki ajettiin sittemmin pois. Saaren linna luokiteltiin historialliseksi monumentiksi vuonna 1927, ja sen sotilaallinen merkitys lakkasi vuonna 1944. Linnaa entisöitiin vuonna 1971, ja se siirtyi Cannesin kaupungin omistukseen vuonna 1995.
Tulehduskipulääkkeet

Tulehduskipulääkkeillä tarkoitetaan  steroideihin kuulumattomia lääkkeitä, joilla on tulehdusta rauhoittava (anti-inflammatorinen), kipua lievittävä (analgeettinen) ja kuumetta alentava (antipyreettinen) vaikutus.
Tulehduskipulääkkeen englanninkielinen nimitys on ”non-steroidal anti-inflammatory drug” (NSAID), joka on täsmällisempi ilmaisu kuin suomen kielessä käytetty ”tulehduskipulääke”.
 Steroideihin kuulumaton (ei-steroidi) lääke tarkoittaa sellaista lääkeainetta, jolla ei ole samankaltaisia rakenteellisia ominaisuuksia kuin  lisämunuaisten tuottamilla hormoneilla (steroidit, esimerkiksi kortisoni). Steroideihin kuuluvia lääkeaineita ovat muun muassa luonnollisen kortisonin johdannaiset, glukokortikoidit. Ne vaikuttavat elimistössä monella tavalla ja niillä on myös voimakas tulehdusta lievittävä vaikutus, minkä vuoksi niiden yhtenä käyttökohteena ovat tietyt tulehdussairaudet.

Sivuvaikutukset

Tulehduskipulääkkeillä on sivuvaikutuksia. Ibuprofeeni ja aspiriini vahingoittavat ruoansulatuskanavaa. Noin 25 %:lle tulehduskipulääkkeiden pitkäaikaiskäyttäjistä kehittyy krooninen maha- tai pohjukkaissuolihaava. Suomessa arvioidaan 150–400 ihmisen menehtyvän vuosittain tulehduskipulääkkeiden aiheuttamiin haittoihin. Aspiriini hidastaa veren hyytymistä ja lisää verenvuototaipumusta. Monet tulehduskipulääkkeet rasittavat maksaa. NSAID-tulehduskipulääkkeet on yhdistetty mm. suurentuneeseen sydänkohtausriskiin.
Pyhtään vaakuna

Pyhtään vaakuna on Pyhtään kunnan tunnus. Sen on suunnitellut heraldikko Ahti Hammar vuonna 1951.
Pyhtään vaakunassa on mustassa kehässä kaksi punavaruksista hopeista lohta, joiden ympärillä neljä hopeista, kreikkalaista ristiä.
Vaakunaan on lainattu piirteitä aikaisemmin paikkakunnalla suuria maa-alueita ja useita kartanoita omistaneen Creutz-suvun vaakunasta. Hopeiset ristit viittaavat Pyhtään asemaa neljän pitäjän emäpitäjänä ja mahdollisesti myös kirkolliseen menneisyyteen. Lohet kuvastavat kalastusta ja merenkulkua.
Alkulan tila

Alkulan tila sijaitsee Vanhassa Vaasassa. Vaasan kaupungin omistamaan tilaan kuuluu nykyisin 1700-luvulla rakennettu päärakennus, puutarha ja eläinaitauksia.
Tilan nimi on peräisin sen entiseltä asukkaalta August Alexander Levónilta, joka perusti sinne Suomen ensimmäisen höyrymyllyn.

Historia

Alkulan tila toimi Abraham Wasastjernan tupakkaviljelmänä vuodesta 1773 seuraavan vuosisadan alkuun. Vaasalainen tehtailija August Alexander Levón osti tilan vuonna 1847 ja perusti sinne seuraavana vuonna väritehtaan. Vuonna 1849 Levón laajensi tuotantoaan rakentamalla tilalle Suomen ensimmäisen höyrymyllyn. 
Päärakennus ja Alkula säilyivät Vaasan palosta vuonna 1852. Palon jälkeen kaupunki siirrettiin meren ääreen, jonne myös Levón keskitti toimintansa. Alkulan myllyn tuotanto siirrettiin kaupungin uudelle paikalle vuonna 1876. Levónin kuoleman jälkeen tila myytiin maanviljelystarkoituksiin ja lopulta vuokrattavaksi. Tila oli asumiskäytössä 1970-luvulle saakka, minkä jälkeen kaupunki lunasti sen vuonna 1976. Tilan päärakennus ränsistyi ja pysyi autiona aina 1990-luvulle saakka, jolloin se kunnostettiin Pohjanmaan museon ohjeiden mukaan.
Nykyisin tilaa ylläpitää ja käyttää Vaasan 4H-järjestö.
Osado (D32)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1972.
Askeranin piiri

Askeranin piiri (armeniaksi Ասկերանի մարզ, ven. Аскера́нский райо́н, Askeranski raion) on paikallishallintoalue virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta käytännössä itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Sen pinta-ala on 1221,92 neliökilometriä. Asukkaita on 17 000 henkeä (vuonna 2005).
Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuulunut piiri on perustettu vuonna 1930. Aluksi sen nimenä oli Stepanakertin piiri. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1978, jolloin piirikeskus siirrettiin Stepanakertistä Askeranin taajamaan. Neuvostoaikana piirin pinta-ala oli 900 neliökilometriä. Armenialaisten osuus väestöstä laski 91,7 prosentista vuonna 1939 73,5 prosenttiin vuonna 1979. Samaan aikaan azerien osuus nousi 6,9 prosentista 26,0 prosenttiin.
Azerbaidžanin viranomaiset lakkauttivat Askeranin piirin marraskuussa 1991 ja perustivat sen tilalle Xocalın piirin. Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Askeranin piiriin valtaamansa Ağdamin piirin osan. Nykyisellään piiri rajoittuu pohjoisessa Vuoristo-Karabahin tasavallan Martakertin, lännessä Qašataghin, etelässä Šušin, Hadrutin ja Martunin piireihin sekä koillisessa Azerbaidžaniin. Hallinnollinen keskus on Askeranin kaupunki, josta on 14 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Asukkaista 99,8 % on armenialaisia.
Veskijärv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 184 ha (hehtaaria) ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Siinä on vain yksi pieni luotomainen saari, joka sijaitsee pitkälle työntyvän harjumaisen niemen kärjessä. Siihen laskee toistakymmentä suo- tai metsäojaa. Yksi ojista tuo Tänavjärven vesiä ja yksi on suoraksi kaivettu Veskijõgi, joka laskee järven kaakkoisrantaan. Se on Hindaste järven laskuoja ja samalla se on Veskijärven läpivirtausjoki. Veskijõgi jatkaa Veskijärvestä kohti pohjoista, jossa se laskee Suomenlahteen Keibun lahdessa.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys 3 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0031 km³ (kuutiokilometriä) eli 3,1 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 7,1 kilometriä ja rannat ovat metsää tai suota. Järvi yhtää entistä maatilaa lukuun ottamatta autio ja sitä kiertää kaumpana maantie.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (viroksi pehme- ja tumedaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi  (viroksi pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.
Räkä ja Roiskis

Räkä ja Roiskis on Juice Leskisen kirjoittama kolmen lastenkirjan sarja. Siihen kuuluvat Räkä ja Roiskis (1992), Räkä ja Roiskis Suuvedellä (1995) ja Räkä ja Roiskis naisissa (1997). Kirjojen päähenkilöinä ovat veljekset Räkä ja Roiskis, mutta mukana on myös paljon eläintarinoita, yhteiskuntakritiikkiä ja sanaleikkejä. Sarjan avausteos oli ensimmäinen Leskisen kirjallinen tuotos, joka sai runsaasti kiitosta.
Toisessa kirjassa veljekset tutkivat Suuvesi-järven avantojen varkautta. Kolmannessa teoksessa veljeksillä on murrosikä ja naapuriin muuttaa tyttöjä.
Kirjat on kuvittanut Riikka Juvonen.
Glycerius

Glycerius (noin 420 – noin 480) oli Länsi-Rooman keisari vuonna 473–474. 
Vuonna 472 Länsi-Roomaa todellisuudessa hallinnut Ricimer syrjäytti keisari Anthemiuksen ja julisti erään Olybriuksen keisariksi. Ricimer ja Olybrius kuitenkin kuolivat pian tämän jälkeen. Ricimerin veljenpoika, josta oli tullut uusi magister militum, päätti tehdä Glyceriuksesta keisarin. Glycerius oli tuolloin comes domesticorum, palatsikaartin komentaja Ravennassa. Glycerius julistettiin keisariksi maaliskuun alussa vuonna 473. 
Kun Itä-Rooman keisari Leo I sai kuulla Glyceriuksesta, lähetti hän erään Julius Nepoksen kukistamaan häntä. Kun Nepos pääsi perille seuraavana vuonna, Glycerius antautui ilman taistelua. Nepos teki Glyceriuksesta Salonan piispan ja julistautui itse keisariksi.
Bartholinin rauhaset

Bartholinin (tai usein Bartholin) rauhaset eli emättimen isot eteisrauhaset sijaitsevat osittain isojen häpyhuulten takana emättimen suuaukon vieressä lantiossa muutaman senttimetrin syvyydessä. Rauhanen on parillinen ja noin senttimetrin kokoinen ja niiden tiehyt avautuu pienten häpyhuulten takaosan sisäpinnalle.
Miehillä vastaavat rauhaset sijaitsevat eturauhasen juuressa ja niitä kutsutaan Cowperin rauhasiksi. Bartholinin rauhaset ovat saneet nimensä löytäjänsä Caspar Bartholin nuoremman (1655–1738) mukaan.
Rauhaset erittävät emäksistä eritettä erityisesti yhdynnän aikana. Normaalioloissa rauhasia ei tunne, mutta tulehtuessaan ne saattavat paisua voimakkaasti.

Rauhasten sairaudet

Bartoliniitti eli emättimen rauhastulehdus on bakteerien aiheuttama sekainfektio. Oireena on märkäinen vuoto ja rauhasten turpoaminen. Lisäksi rauhaseen voi kehittyä paise ja yleisoireena voi nousta kuume. Tauti on hoidettavissa antibiooteilla ja tarvittaessa paise puhkaistaan.
Tulehduksen jälkitilana voi rauhaseen kehittyä kysta. Tämä puolestaan voi aiheuttaa uuden tulehduksen. Kysta voi myös haitata yhdyntää aiheuttamalla kipuja. Kysta voidaan tarvittaessa tyhjentää lääkärin vastaanotolla lievissä tapauksissa paikallispuudutuksessa. Vaikeammissa tapauksissa potilas leikataan yleisanestesiassa.

Sairauksien ehkäisy

Sairauksien syntyyn ei voi itse vaikuttaa, eikä niitä voi juuri ehkäistä.
Tiedosto

Tiedosto on tietokoneessa yhdeksi kokonaisuudeksi ymmärrettävä tietojen kokonaisuus, joka voi sisältää esimerkiksi tekstiä, musiikkia, videokuvaa tai käyttäjän hyödynnettävissä olevan ohjelman. Tiedosto tallennetaan massamuistille, jossa tieto säilyy myös virran katkaisuista myöhemmin käsiteltäväksi.
Useimmissa nykyisissä käyttöjärjestelmissä tiedosto on vain peräkkäin tallennettu joukko tavuja, ja siihen viitataan tiedostonimen avulla. Tiedoston tiedostomuodon tunnistaminen ja tiedon tulkitseminen ja sen käsittely jää kokonaan sovellusohjelmien vastuulle.
Täten käyttöjärjestelmä ei ota kantaa siihen sisältääkö tiedosto tekstiä, kuvaa vai ääntä ja käsittelee kaikkia tiedostoja samalla tavoin.
Tiedostojen tallennus massamuistiin tapahtuu tiedostojärjestelmän tasolla. Tiedostot järjestetään hierarkkisesti sisäkkäisiin hakemistoihin eli kansioihin, joista lueteltaessa muodostuu hakemistopolku. Nykyaikaisissa tietokonejärjestelmissä tiedostoilla on aina ainutkertainen nimi, joka koostuu kirjaimista tai muista merkeistä. Nimen lisäksi tiedostoon liittyvää välttämätöntä metatietoa on sen koko tavuina, sillä tiedosto sisältää sille ennalta määrätyn määrän tavuja. Tiedostoille voidaan määrittää myös omistaja ja eritasoisia käyttöoikeuksia.
On eräitä käyttöjärjestelmiä joissa tiedosto voi olla yksinkertaista tavujen joukkoa rakenteellisempi. Tällainen on ainakin OpenVMS:n Files-11-tiedostojärjestelmä, jossa tiedosto voi koostua tietokannan tavoin määrätyistä tietueista, joissa voi olla useampia määrättyjä kenttiä.
Toinen nykyisestä käytännöstä poikkeava käyttöjärjestelmä on CP/M, jonka tiedostoilla ei ole kokoa, vaan tietty määrä varattuja lohkoja. Tällöin sovellusohjelman pitää huolehtia siitä ettei se lue tiedostoon kuulumatonta tietoa.
Hällskäret

Hällskäret on Kokkolassa Perämereen ulottuva niemeke. Niemelle kulkee yleinen hiekkatie. Niemen päässä kallioilla sijaitsee Kokkolan kaupungin ylläpitämä laavu. Laavulta löytyy polttopuut valmiina. Talvella laavun kautta kulkee hiihtolatu Trullevista Poroluotoon. Voimakkaan maankohoamisen myötä rantaviiva muuttuu jatkuvasti ja merkit ovat selvästi nähtävissä niemellä. Hällskäret on suosittua mökkialuetta.
Lähteet: https://www.google.fi/maps/place/Hällskäret/@63.9133604,23.1329815,15z/data=!4m5!3m4!1s0x46874c003c1fb5eb:0x78961df6197a335b!8m2!3d63.9141822!4d23.1356508
http://www.kokkola.fi/palvelut/ymparisto_ja_luonto/luonnon_virkistyskaytto/taukopaikat/fi_FI/laavut/
http://www.kokkola.fi/rousseau_hanke/perinnetieto_ja_kasvit/mita_taalla_kasvaa/fi_FI/
Kukkola-yhtiöt

Kukkola-Yhtiöt Oy on rovaniemeläinen yritys päätoimialanaan tieliikenteen tavarankuljetus. Sen aputoiminiminä on Sorakukkola ja Kukkola-Trans. Kukkola-yhtiöihin on sulautettu vuonna 2006 kiinteistöjen rakennuttamista harjoittanut Kukkola-Holding Oy. Samaan yritysryppääseen kuuluu päätoimialanaan kiinteistöjen hallintaa harjoittava Kiinteistökukkola Oy. Kukkola-Yhtiöt on yli 30 vuotta vanha yritysryhmä.
Vuonna 2007 yhtiö rakennutti yhdessä Skanska Pohjois-Suomen kanssa 21 000 m² kauppakeskus Revontulta aivan Rovaniemen keskustaan nelostien viereen. Aikaisemmin yhtiöllä oli Saariselällä omistuksessaan kylpylä, joka nyttemmin muutaman omistajanvaihdoksen jälkeen kuuluu SOK:lle.