google/wiki40b huggingface dataset:
Agnes Meyer

Agnes Jeanette Meyer (2. toukokuuta 1861 Helsinki - 1897 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja lähetystyöntekijä. Hän toimi usean vuoden ajan Kiinassa Suomen Vapaakirkon lähetystyöntekijänä.

Elämäkerta

Agnes Jeanette Meyer syntyi Helsingissä 2. toukokuuta 1861. Vanhemmat olivat Jean Meyer (s. 22.5.1829 k. 1866) ja Agnes Bertta Emilia Müller (k. 1872). Hänen perheensä oli muuttanut 1860 Hollannista Helsinkiin, jossa he pitivät Hotel de Posti -nimistä ravintolaliikettä.

Lähetystyössä

Ensimmäinen suomalainen lähetystyöntekijä Kiinassa oli Fredrik Fransonin kokouksessa 19-vuotiaana uskoon tullut Agnes Meyer, hän oli myös ensimmäinen Vapaan Lähetyksen lähettämä lähetti Kiinassa. Vuonna 1891 hyväksyttiin Kiinan läheteiksi opettajat Wilhelmiina Arpiainen (1859-1922) ja Verna Hammarên (s. 1863). He saapuivat Kiinaan tammikuussa 1893, toimien Tshinkiangin asemalla Kiinan rannikolla 5 vuoden ajan.
Niiles-Jouni Aikio

Niiles-Jouni Aikio (s. 1947 Inari) on saamelainen laulaja, joikaaja ja näyttelijä. Hänellä oli kaksi tytärtä, Maaren (1978–2018) ja Bigga, sekä kaksi poikaa, Asla ja Ante. Niiles-Jouni Aikio toimii nykyisin Levillä tilausravintola Saamen Kammin isäntänä.
Aikio muistetaan parhaiten roolistaan Oula Nahkamaana Rauni Mollbergin elokuvasta Maa on syntinen laulu. Vuonna 2006 hän opetti Conan O'Brienille joikaamista tämän kuvausmatkalla Suomessa ja lisäksi Aikio on joikannut ja laulanut useilla eri artistien levyillä.
Puddle of Mudd

Yhtyeen nimestä

Yhtyeen entinen harjoittelutila sijaitsi Missouri-joella. Joen tulviminen aiheutti valtavan mutavyöryn, joka peitti alleen myös yhtyeen harjoittelutilan. Tapahtuman innoittamana yhtyeen alkuperäiseksi nimeksi tuli Muddle of Pudd, joka kuitenkin myöhemmin muutettiin paremmalta kuulostavaksi Puddle of Muddiksi.

Menestys

Puddle of Muddin esikoisalbumi, Come Clean, synnytti neljä hittiä, joista tunnetuin on "She Hates Me" ja levyä on myyty yli 5 miljoonaa kappaletta. Yhtyeen toinen julkaisu, Life On Display, synnytti kaksi hittiä, mutta sitä myytiin vain 600 000 kappaletta. Heikko myynti oli pitkälti seurausta puutteellisesta mainonnasta.
Per Schlüter

Per Erhard Rolf Schlüter (s. 25. huhtikuuta 1881 Turku) oli suomalainen lennätinvirkailija ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Schlüterin vanhemmat olivat maasihteeri Herman Napoleon Schlüter (1835–1882) ja Alma Adolfina Karolina Kulvik (1848–1901). Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900.
Ala-Tikkurila

Ala-Tikkurila (ruots. Nedre Dickursby) on asuinalue Helsingin Suutarilan kaupunginosassa Vantaan rajalla. Piirijaossa se on koillisen suurpiirin Puistolan peruspiirin Tapulikapungin osa-alueen pienalue. Siihen rajoittuvat Siltamäen ja Puistolan osa-alueet, ja pohjoisessa sitä rajaa Keravanjoki, jonka pohjoispuolella ovat Vantaan Viertolan ja Tikkurilan kaupunginosat. Ala-Tikkurilaa sivuaa eteläpuolelta maan vilkasliikenteisimpiin liikenneväyliin kuuluva Kehä III, jonka varrella on liike- ja toimitiloja myös Ala-Tikkurilassa sekä päärata.
Ala-Tikkurilan asuntokanta on omakoti- ja rivitalovaltaista. Ala-Tikkurilassa toimivia palveluja ovat muun muassa päivittäistavarakauppa Lidl, pikaruokaravintola McDonald's, tavaratalo Biltema, huoltoasema Shell sekä muutama autokauppa.

Historiaa

Ala-Tikkurila oli aiemmin Suutarilan kaupunginosan osa-alue, nykyisin pienalue. Tapulikaupungin tultua Suutarilan uudeksi osa-alueeksi Ala-Tikkurila on luettu Tapulikaupunkiin. Ala-Tikkurila liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa 1. tammikuuta 1946. Ala-Tikkurilan asumusto ei ole kovin vanhaa. Suuri osa Ala-Tikkurilan itäosasta oli vielä 1980-luvulla metsää, johon rakennettiin 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun lopussa paljon muun muassa rivitaloja.
Alueen liittämisestä Vantaaseen oli puhetta vuosina 2005–2006. Kyseessä olisi ollut Helsingin kaupungin ja Vantaan kaupungin maanvaihto. Helsingin kaupunki olisi saanut Västerkullan kiilasta maa-alueen ja antanut vastalahjaksi Vantaalle Ala-Tikkurilan alueet. Alueen asukkaat kuitenkin vastustivat hanketta.
Ala-Tikkurila oli pitkään Helsingin ainoa Kehä III:n ulkopuolella sijaitseva alue, kunnes Helsinkiin liitettiin Sipooseen kuulunut Östersundomin alue vuonna 2009.
Helmikuussa 2001 Lahden hiihdon MM-kisojen aikaan asuinalue nousi otsikoihin, kun Suomen hiihtomaajoukkueelta oli kisojen alla Viron Otepään osakilpailusta palatessa unohtunut lääkelaukku Ala-Tikkurilan Shellille, ja laukun sisältö oli paljastanut laajamittaisen doping-käytön.

Muu bussiliikenne

Hsl haluaa, että Ala-Tikkurila otetaan bussiliikenteessä B-vyöhykkeelle. Aiemmin kannatettiin C-vyöhykkeelle jättämistä.
Kolme kaverusta

Tarina

Elokuva kertoo amerikkalaisista mykkäelokuvien näyttelijöistä, jotka saapuvat väärinymmärryksen kautta pelastamaan meksikolaista kylää pahamaineiselta El Guapolta (Alfonso Arau). Miehet luulevat olevansa esiintymismatkalla ja häkeltyvät, kun heidän oletetaan tosielämässä olevan rooliensa kaltaisia kovanaamoja.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1995 Esko Rautakorpi antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänestä mainio pääkolmikko ei pysty pelastamaan kovin keskinkertaista komediaa lässähtämästä.
Hivpoint

Toiminta

Hivpointin tarkoituksena on sen itsensä mukaan ”hiv-tartuntojen ennaltaehkäiseminen, tartunnan saaneiden, tartunnasta huolestuneiden ja heidän läheisten tukeminen sekä hiv-tartunnan saaneiden ihmis- ja perusoikeuksien edistäminen”. Tätä tarkoitusta varten se tarjoaa tietoa hivistä, AIDS:sta ja muista sukupuolitaudeista. Sillä on muun muassa neuvontapuhelin ja -chat ja se järjestää mahdollisuuksia tapaamiseen työntekijöidensä kanssa.
Hivpoint kohdistaa ennaltaehkäisevää työtä erityisesti miesmatkailijoille, nuorille, maahanmuuttajille, miesten välistä seksiä harrastaville ja hiv-positiivisille. Lisäksi tiedotustoiminta pyrkii vähentämään ennakkoluuloja valtaväestössä.
Hivpoint järjestää hiv-testauksia matalalla kynnyksellä. Lisäksi se myy verkkokaupassaan välineitä hiv-kotitestaukseen. Hivpoint on myös järjestänyt yhteistyössä Suomen Punaisen Ristin kanssa pikatestauksia riskialueilla, kuten Suomen itärajalla, sekä jaannut kondomeja.

Historia

Suomen viranomaiset olivat hitaita toimimaan, kun ensimmäiset hiv-tartuntatapaukset havaittiin Suomessa vuonna 1983. Keskusteluun hiv-testausten aloituksesta osallistuivat myös Setan aktiivit, jotka perustivat Hivpointin edeltäjän Aids-tukikeskuksen vuonna 1986 Kansanterveyslaitoksen tuella. Aids-tukikeskuksen järjestämät nimettömät testaukset osoittautuivat suosituiksi.
Hivpoint järjesti vuodesta 2014 alkuvuoteen 2018 asti seksivalistusta Thaimaassa vapaaehtoistyöntekijöiden avustamana. Helsingin Sanomat julkaisi tammikuussa 2018 jutun, jossa se julkaisi erään vapaaehtoistyöntekijän prostituutiota koskevia kommentteja. Hivpoint ei hyväksynyt kommentteja ja päätti lopettaa vapaaehtoistyöntekijöiden käytön Thaimaassa. Se jatkoi työtä omilla työntekijöillään.
Keräkurmitsa

Koko ja ulkonäkö

Keräkurmitsan rinta ja kylki ovat kuparinruskeita, selkäpuoli suklaanruskea. Leuan alla on selvä valkea nauha, alaperä on valkoinen. Mahanalus on musta. Jalat ovat keltaiset ja lyhyt nokka musta. Pituus on 20–26 senttimetriä, siipien kärkiväli 45–65 senttimetriä ja paino 85–140 grammaa.
Vanhin Suomesta löydetty rengastettu keräkurmitsa on ollut yli 8 vuotta vanha.

Levinneisyys

Keräkurmitsa pesii tuntureilla Pohjois-Norjasta Itä-Siperiaan ulottuvalla vyöhykkeellä sekä vuoristoalueilla, kuten Alpeilla ja Skotlannin ylämaalla. Muualla Suomessa sitä tavataan muuttomatkoillaan. Suomessa pesii tuntureilla noin 2 000 paria. Euroopassa pesimäkanta on 18 000 – 40 000 paria. Maailman populaation suuruus on 49 000–210 000 yksilöä. Talvehtii Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä Marokosta Iraniin.

Elinympäristö

Pesimäaikana keräkurmitsat pysyvät avotuntureissa, muuttomatkoillaan ne viihtyvät ruohikkoisilla mailla kuten niityillä, laitumilla ja viljapelloilla, talvehtimisalueet ovat arolla.

Lisääntyminen

Keräkurmitsa tekee pesänsä painanteeseen paljaalle maalle, ja munii siihen 3 munaa. Kumpikin puoliso hautoo noin 3½ viikkoa, koiras aktiivisemmin. Poikaset ovat pesäpakoisia. Koiras yksin huolehtii niistä, ja ne ovat lentokykyisiä 4 viikon ikäisinä.
Hautovaa keräkurmitsaa on vaikeata havaita, sillä sen suojaväritys on tehokas ja pakoetäisyys minimaalinen: Se lähtee pakoon usein vasta jalan alta. Hautovaa lintua on usein mahdollista jopa kosketella sen siitä erityisesti häiriintymättä.

Ravinto

Keräkurmitsat syövät hyönteisiä ja pieniä selkärangattomia.
Kirjovaskiyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Etusiipien pohjaväri vaihtelee vaalean punaruskeasta tumman violetinruskeaan ja ne ovat monimutkaisen sävykirjonsa vuoksi levottoman kirjavat. Siiven keskellä on pienehkö, valkoinen, kreikkalaista gamma-kirjainta muistuttava kuvio, joka on useimmiten jakaantunut kahteen erilliseen osaan. Kuvion takaa siipi on pieneltä alueelta ruosteenkellertävä. Munuaistäplän reunus on hopeisen vaalea ja täplä on takareunastaan musta. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat vaaleanruskeat, gamma-kuviota tummemmat ja ulommassa poikkiviirussa on pieni, terävä mutka sisäänpäin. Aaltoviiru erottuu tummana ja siinä on loivasti kaartuva, hieman w-kirjaimen muotoinen mutka. Siipiripset ovat alapinnalta täplikkäät ja niiden ruskea tyviviiru on hyvin himmeä. Takasiivet ovat tummanharmaat, ulkoreunaa kohti tummenevat ja niiden alapinnalla on viivamaiseksi venynyt keskipilkku. Siipiväli 36–42 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan laajalla alueella läntisimmästä Euroopasta Japaniin saakka. Suomessa sitä tavataan lähes koko maassa etelärannikolta ainakin Keski-Lappiin saakka. Pohjoisesta havaintoja on kuitenkin huomattavasti etelää vähemmän. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alkupuolelta elokuulle lennon ollessa huipussaan heinäkuun alussa.

Elinympäristö ja elintavat

Kirjovaskiyökkönen on yleinen laji, joka viihtyy sekä kosteissa että kuivissa ympäristöissä. Rehevien metsien ja metsänreunusten lisäksi se on runsaslukuinen erilaisissa kulttuuriympäristöissä. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle. Ne myös käyvät kukilla. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana ja koteloituu kotelokopan sisään ravintokasvin yhteenpunottujen lehtien väliin.

Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla ruohovartisilla kasveilla.
Kumeenihydroperoksidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kumeenihydroperoksidi on olomuodoltaan nestettä ja väriltään kirkasta tai kellertävää. Yhdiste on poikkeuksellisen stabiili orgaaninen peroksidi, mutta on kuitenkin erittäin voimakas hapetin ja voi jopa räjähtää pelkistävien aineiden tai eräiden metallien läsnä ollessa. Kumeenihydroperoksidi liukenee pieniä määriä veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin.

Valmistus ja käyttö

Kumeenihydroperoksidia valmistetaan hapettamalla kumeenia ilman hapen avulla katalyytin läsnä ollessa 90–120 °C:n lämpötilassa. Muodostuva tuote väkevöidään alipainetislauksella ja muuhun käyttöön kuin fenolin valmistamiseen se myydään yleensä 80-prosenttisena kumeeniliuoksena.
Suurin osa valmistetusta kumeenihydroperoksidista käytetään valmistettaessa fenolia ja asetonia, joiksi se hajoaa happamissa olosuhteissa niin sanotulla Hock-toisiintumisella. Kumeenihydroperoksidia voidaan käyttää myös muiden yhdisteiden kuten dikumyylihydroperoksidin ja metyylistyreenin valmistamiseen. Orgaanisessa synteesissä sitä käytetään allyylisten alkoholien stereoseletiiviseen epoksidointiin ja hapetettaessa tioleja stereoselektiivisesti sulfoksideiksi. Polymeeriteollisuudessa kumeenihydroperoksidia käytetään dieenien polymeroitumisen initiaattorina, sulfidikumien ristisitomiseen ja muovien kovettajana.
Saara Finni

Saara Finni (s. 1938) on suomalainen Janakkalan Tervakoskella asuva toimittaja ja kirjailija.
Finnin tunnetuin kirja on omakohtaisiin kokemuksiin perustuva, vanhusten laitoshoidon epäkohdista kertova yhteiskunnallinen romaani Suruvaippa, joka on sovitettu myös näytelmäksi. Finni on kirjoittanut myös terveydenhuollon ongelmista (Rahat vai henki) sekä toimittanut 1970-luvun alussa kirjan maaseudun pientilojen emännistä. Hän on lisäksi julkaissut Valamon luostarisaaresta kertovan kirjan Valamo, sinisen kukan saari.
Vitjaz-SN

Ominaisuudet

Vityaz-SN on kevyt, suljetun lukon massasulkuinen konepistooli. 
Konepistooli on pesitetty 9x19mm Parabellum kaliiperille ja sillä voi ampua myös venäläisvalmisteisia suuren latauksen omaavia luotiliivin läpäiseviä 9mm ammuksia. Siinä on vakiona suujarru, jonka tehtävä aseessa on pienentää ylöspäin suuntautuvaa rekyyliä.
Vityaz-SN käyttää samaa liipasin- ja varmistinjärjestelmää mitä AK-74 rynnäkkökivääri käyttää.
Konepistoolin yläosassa on Picatinny-kisko, mikä mahdollistaa lisävarusteiden kiinnittämiseen aseeseen.
José Maceda

José Maceda (31. tammikuuta 1917 Manila – 5. toukokuuta 2004 Quezon City) oli filippiiniläinen säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Hän opiskeli pianonsoittoa musiikkiakatemiassa Manilassa ja valmistui sieltä vuonna 1935. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa Alfred Cortot'n johdolla vuosina 1937–41. Hän sai yksityistä pianonsoiton opetusta E. Robert Schmitziltä San Franciscossa 1940-luvun loppupuolella, ja lisäksi hän opiskeli musikologiaa Columbian yliopistossa ja New Yorkin kaupunginyliopiston Queens Collegessa 1950-luvun alussa. Hän suoritti myös antropologian opintoja Chicagon yliopistossa sekä etnomusikologian opintoja Indianan yliopistossa, Bloomingtonissa ja Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa, josta hän sai filosofian tohtorin arvonsa.
Maceda sai lukuisia palkintoja ja kunnianosoituksia uransa aikana. Hän sai stipendin Solomon R. Guggenheimin säätiöltä Yhdysvalloissa suoritettavia opintoja varten ja Rockefeller-säätiöltä Afrikassa ja Brasiliassa tehtävää tutkimusta varten. Lisäksi hän sai muun muassa Filippiinien kansallistaiteilijan arvonimen (1997), Ordre National du Mériten upseerin arvon (1997) ja Kunnialegioonan ritarin arvon (2001).
Musiikkitieteilijänä Maceda keskittyi pitkälti Filippiinien ja Kaakkois-Aasian etnomusikologiseen tutkimukseen. Hän kuitenkin teki kenttätutkimusta eri puolilla maailmaa. Hän julkaisi kirjan Gongs and Bamboos: A Panorama of Philippine Music Instruments (1998, University of the Philippines Press). Maceda toimi pianonsoiton ja etnomusikologian professorina Filippiinien yliopistossa, Dilimanissa vuoteen 1990 saakka.
Maceda käytti monissa teoksissaan filippiiniläisiä ja muita aasialaisia soittimia, mutta hän sävelsi myös kamari- ja orkesterimusiikkia perinteisille länsimaisen taidemusiikin instrumenteille.
Marikki Hakola

Marikki Hakola (s. 23. elokuuta 1960 Isokyrö) on suomalainen mediataiteilija, jonka päävälineet ovat video ja performanssi. Hänen teoksensa syntyvät useimmiten yhteistyössä tanssijoiden, muusikoiden ja elokuva-alan ammattilaisten kanssa.
Hakola eli nuoruusvuotensa Seinäjoella ja opiskeli sitten Helsingin Kuvataideakatemiassa 1980–1984. Nykyisin hän asuu Porvoossa. Vuodesta 1982 lähtien Hakola on tehnyt video- ja multimediateoksia ja muita audiovisuaalisia projekteja sekä performansseja. Niihin kuuluu muun muassa tanssi- ja musiikkivideoita, internet-teoksia, multimediateoksia, installaatioita, multimediaperformansseja ja audiovisuaalisia lavasteita. Hakolan töitä on ollut esillä näyttelyissä, taidemuseoissa ja festivaaleilla ympäri maailmaa. Hän myös opettaa mediataidetta suomalaisissa yliopistoissa.
Hakola työskentelee nykyisin tuotantoyhtiönsä Kroma Productions kautta. Hänen aiempia luovia yhteisöjään ovat olleet Kaligari Oy (1986–1993) ja Turppi-ryhmä (1981–1983).
KungFu To'a

Kung Fu To'a on persialainen kamppailulaji. Sen kehitti 1960-luvulla Ibrahim Mirzaii. Kung Fu To'assa kiinnitetään erityistä huomiota fyysiseen ja psyykkiseen terveyteen ja meditaatioon. Nykyään Kung Fu To'a on Iranissa suosituin kamppailulaji Kyokushin karaten ja potkunyrkkeilyn jälkeen.

Historia

Kung Fu To'an kehitti professori Ibrahim Mirzaii 1950–1970. Mirzaii loi tyylin, jonka tarkoituksena on mahdollistaa kaikki käytettävissä oleva kehon energia. Hän teki matkan Aasian halki tutustuakseen uusiin taistelulajeihin ja voidakseen niiden pohjalta kehittää omaansa.  Mirzaii kehitti Kung Fu To'an taekwondon, karaten, Shaolinin kungfun ja taijin avulla. Kung Fu To'an tarkoitus on tehdä kehosta joustava, nopea ja erittäin tehokas. Iranin 1978-1979 vallankumouksen jälkeen Kung Fu To'a kiellettiin, koska Mirzaiin opetukset miellettiin vaarallisiksi. Hänen jalkaansa ammuttiin muutama vuosi vallankumouksen jälkeen ja hän pakeni ensin Turkkiin, ja sitten Eurooppaan.
Kun kielto poistettiin, Mirzaiin oppilaat levittäytyivät ja rupesivat opettamaan lajia muille.
Antti Sallinen

Antti Sallinen (28. heinäkuuta 1879 Liperi – 30. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja. Hän toimi Maalaisliitton kansanedustajana 1922–1923 ja 1930–1932.
Kansakoulun käynyt Sallinen aloitti työuransa renkinä. Neljän vuoden työrupeaman jälkeen hän lähti Kanadaan, josta palasi maanviljelijäksi Liperiin 1913. Tilaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Tilan pidon lisäksi Sallinen oli Liperin Simananniemen asutusalueen metsänvartija 1913–1923 ja Liperin kunnan tilattoman väestön lainakassan ja asutuskassan rahastonhoitaja 1918–1926.
Eduskunnassa Sallinen oli lakivaliokunnan ja suuren valiokunnan jäsen.
Sallisen vanhemmat olivat maanviljelijät Petter Johan Sallinen ja Eeva Stina Mikkonen. Vuonna 1889 hän nai Wilhelmina Monosen.
Vesieroosio

Vesieroosio on veden aiheuttamaa eroosiota.
Roiske-eroosio on pienten maahiukkasten irtoamista maasta ja kulkeutumista muualle ilmavirran mukana. Se johtuu hienojakoiseen, kuivaan maahan satamien sadepisaroitten pintajännityksestä, joka estää niitä imeytymistä maahan. Näin ollen pisarat pöllyttävät tomua sen sijaan, että kastelisivat sen heti.
Laattaeroosio on maa-aineksen kulkeutumista sadeveden mukana ja syntyy, kun sataa rankasti paljaalle maaperälle.
Mutavyöryjä esiintyy silloin, kun sataa enemmän kuin maaperä ehtii imeä. Vyörymän aiheuttamat pyörrevirtaukset kuluttavat maaperää usein enemmän kuin sadepisarat.
Ojaeroosiota syntyy, kun vesi virtaa pitkin painumaa ja kuluttaa sitä. Tästä hyvänä esimerkkinä ovat muuta maastoa matalammalla kulkevat tiet, jotka ovat ennen asfaltoimista kuluneet vuosien saatossa huomattavasti alemmaksi kuin niitä ympäröivät pellot.
Laakso- tai uomaeroosiota esiintyy silloin, kun vesi virtaa jatkuvasti samaa uomaa. Tämä eroosiotyyppi kuluttaa maastoa sekä alaspäin syventäen uomaa että eteenpäin kasvattaen sen pituutta.
Kipinän hetki

Listamenestys

Kappale on menestynyt hyvin eri listoilla. Latauslistalle ”Kipinän hetki” nousi singlejulkaisun myötä suoraan listan ensimmäiseksi, jossa se oli myös seuraavat kaksi viikkoa. Singlelistalla kappale on ollut parhaimmillaan kolmantena. Radiosoitossa kappale nousi listaviikolla 20/2014 11:nneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi.
Lizabeth Scott

Lizabeth Scott (29. syyskuuta 1922 – 31. tammikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän menestyi varsinkin film noir -tyylilajin elokuvissa.
Tuleva tähti syntyi Scrantonissa, Pennsylvaniassa; hänen vanhempansa olivat katolilaisia siirtolaisia Slovakiasta. Hänen ristimänimensä oli Emma Matzo, mutta taiteilijanimi Lizabeth Scottista tehtiin virallinen Los Angelesissa 20. lokakuuta 1949.
Scottin varhaisia elokuvia olivat Paholaisnainen (1946) ja Kuumat paikat (1947). Useiden menestyksekkäiden rooliensa päätteeksi hän vetäytyi suuremmista rooleista vuonna 1957 tehtyään sitä ennen viimeisen esiintymisensä Elviksen elokuvassa Kiihkeitä rytmejä. Scottilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Scott esiintyi myös teatterinäyttämöllä ja televisiossa. Hän oli naimaton ja lapseton.
Britannia (nimi)

Nimi Britannia tulee latinan sanasta Brittannia. Muinaisranskan-kielellä nimi oli muodossa Bretaigne. Keskienglanniksi nimi esiintyi muodossa Bretayne/Breteyne. Ranskalainen muoto korvasi muinaisenglannin nimityksille Breoton, Breoten, Bryten ja Breten.
Roomalaiset käyttivät nimitystä Britannia ensimmäiseltä vuosisadalta ennen ajanlaskun alkua. Rooman valloituksen myötä vuonna 43 alueesta tuli Rooman provinssi. Alue rajautui pohjoisessa Hadrianuksen valliin. Tämän myötä nimitys Britannia tuli yleiseen käyttöön ja korvasi aiemmin käytössä olleen nimityksen Albion.
Latinan sana Britannia on johdettavissa kreikkalaisen tutkimusmatkailijan Pytheaksen matkakertomuksiin noin vuodelta 320 eaa. Hän kuvasi useita pohjois-Atlantin saaria ja käytti niistä nimitystä Thule. Pytheas kuvasi Theln Prettaniken (Πρεττανικη) tai Brettanniain (Βρεττανίαι) pohjoisimmaksi osaksi. Ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua Diodoros Sisilialainen käytti muotoa Prettania ja Strabon muotoa Brettania
Alueella asuvia ihmisiä kutsuttiin nimellä Priteni tai Pretani. Nimet tulevat Kelttiläisissä kielissä käytetystä nimestä, jonka Pytheas todennäköisesti kuuli gallialaisilta. Priteni on johdettavissa kymrin kielen sanasta Prydain.
Prokopios käytti Britanniasta nimitystä Brittia.
Vähä-Mantila

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 166 metriä mpy.
Urho Somerkivi

Urho Artturi Somerkivi (vuoteen 1935 Sällström) (31. lokakuuta 1910 Turku – 27. helmikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kouluhallintomies, tietokirjailija ja oppikirjojen tekijä.

Henkilöhistoria

Somerkivi valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1933, toimi opettajana Lappeenrannassa 1934–1946 ja Helsingissä 1946–1951, jatkoi opiskelua työn ohessa valmistuen ylioppilaaksi 1940 ja filosofian kandidaatiksi 1946. Somerkivi väitteli filosofian tohtoriksi 1952 kasvatustieteen alaan kuuluvalla tutkimuksella Bell-Lancasterin vuoro-opetusjärjestelmä Suomessa. 
Akateeminen ura jatkui Helsingin opettajakorkeakoulun kasvatus- ja opetusopin opettajana 1952–1955 ja Helsingin yliopiston kasvatustieteen dosenttina vuodesta 1958 alkaen. 
Kouluhallinnossa ura alkoi 1951 Helsingin suomenkielisten kansakoulujen tarkastajana. Vuonna 1955 Somerkivi siirtyi kouluhallitukseen, missä hän toimi kouluneuvoksena 1955–1969 ja kansanopetusosaston osastopäällikkönä 1962–1969. 
Urho Somerkivi kutsuttiin 1966 kouluhallituksen virkamiehenä Peruskoulun opetussuunnitelmakomitean puheenjohtajaksi. Valtioneuvoston asettaman komitean tehtävänä oli luoda Suomeen muodostettavalle peruskoululle pedagogiset opetustavoitteet. Komitea julkaisi keväällä 1970 ehdotukset Peruskoulun opetussuunnitelman perusteet ja Peruskoulun oppiaineiden opetussuunnitelmat (POPS I ja II). 
Urho Somerkiven tutkimus- ja julkaisutoiminta ulottui viidelle vuosikymmenelle. Hän julkaisi seitsemän historiallista tietoteosta ja kahdeksan opetusopasta, oli mukana 45 äidinkielen oppikirjalaitoksen toimittamisessa ja lähes 40 erilaisen oppimateriaalikokonaisuuden valmistamisessa. Hänen tieteellisten artikkeliensa määrä kohoaa yli kuudenkymmenen.
Somerkivi oli Suomen kasvatustieteellisen seuran työjäsen vuodesta 1961 ja Suomen kouluhistoriallisen seuran esimies 1953–1973. Hän sai professorin arvonimen 1970. Suomen tietokirjailijat ry myönsi hänelle Warelius-palkinnon 1986 tunnustuksena pitkäaikaisesta työstä tietokirjojen tekijänä.
Yves Rocher

Yves Rocher Suomessa

Yves Rocher tuli Suomeen 1977 ja oli vähittäiskauppaa kartoittavan Heikki Peltolan mukaan ilmeisesti ensimmäinen ulkomailla kehitetty ja Suomeen tuotu liikeketju.
Yves Rocher -myymälöitä on Suomen suurimmissa kaupungeissa, mutta yritys myy kuitenkin suurimman osan tuotteistaan postimyyntinä.
Suomen ja Ruotsin kauppojen sekä postimyynnin palvelut on tuotettu Ruotsissa Helsingborgissa.