google/wiki40b huggingface dataset:
Endre Gyulay

Endre Gyulay (s. 17. syyskuuta 1930) on unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. kesäkuuta 1953 ja nimitettiin Szeged-Csanádin hiippakunnan piispaksi 5. kesäkuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi László Paskai, jota avustivat László Dankó ja József Udvardy. Gyulay jäi eläkkeelle 20. kesäkuuta 2006.
Raahen satama

Raahen satama (LOCODE: FI RAA) on yksi Suomen vilkkaimmin liikennöidyimmistä satamista. Raahen Satamassa käy vuosittain noin 600 laivaa. Ympärivuotinen liikenne on jatkunut yli 40 vuoden ajan. Sataman kautta kuljetetaan erilaisia raaka-aineita ja irtolasteja, terästä, sahatavaraa, kontteja sekä projektiluontoisia laivauksia. Sataman etuina ovat säännölliset reitit Iso-Britanniaan, Välimerelle ja Baltian alueelle sekä loistavat maayhteydet. Satama sijaitsee Raahessa Pohjois-Pohjanmaalla.

Sataman osat

Raahen satama jakaantuu kahteen osaan, SSAB:n sekä Lapaluodon satamanosiin.

SSAB satama

SSAB satamanosassa on 6 laivapaikkaa. Kulkusyvyys on 8,0 ja 7,8 metriä.

Syväsatama

Syväsatamassa on 2 laivapaikkaa ja vuonna 2018 valmistunut Roro-ramppi, kulkusyvyys on 10,0 metriä. Syvennetty väylä otettiin käyttöön vuonna 2010 ja syvälaituri vuonna 2011. Laajentuva syvälaiturialue 30 hehtaarin satamakenttineen on tarkoitettu pääasiassa vienti- tai tuontiteollisuuden käyttöön.

Lapaluodon satama

Lapaluodon satamanosassa on 3 laivapaikkaa, kulkusyvyys on 8,0 metriä. Lapaluodon satamanosassa on syyskuussa 2012 käyttöön otettu kontitusterminaali, jonka pinta-ala on noin 6 000 m2. Terminaali on Perämeren alueen ensimmäinen automatisoitu ja modernisti varusteltu kontitusterminaali. Kontitusterminaalissa on kontituslaite, siltanosturi ja kosteudenhallintajärjestelmä. Lisäksi terminaalissa on runsaasti varastotilaa ja useita automaattiovia, joiden ansiosta tuotteiden siirtely ja varastointi sujuu jouhevasti. Kontituslaitteella voidaan lastata sahatavaraa, terästä, suursäkkejä ja muuta kontitettavaksi soveltuvaa tavaraa. Terminaalin pituus on 132 m, leveys 45 m ja pinta-ala 5 940 m2. Lapaluodon satamassa on katettua varastotilaa lähes 19 000 m2 ja varastokenttiä yhteensä lähes 20 hehtaaria.
Ritva Mustonen

Ritva Mustonen (oik. Ritva Mustonen-Laurila, s. 10. heinäkuuta 1940 Turku) on suomalainen musiikinopettaja ja iskelmälaulaja , jonka levyttämistä kappaleista tunnetuimpia ovat ”Merimies kotimaasi on meri” sekä Lasse Mårtensonin jazzmessusta Voiko sen sanoa toisinkin (1966) peräisin oleva ”Jumala rakastaa maailmaa”.
Mustonen esiintyi Esa Katajavuoren, Olli Hämeen ja Rauno Lehtisen yhtyeiden solistina.
Mustonen on naimisissa kitaristi Heikki Laurilan kanssa ja heillä on tytär Mari Laurila.
Mongolipoimu

Mongolipoimu eli epikantus on silmäluomessa oleva ihopoimu, joka peittää näkyvistä silmän sisänurkan. Mongolipoimu on yleisin mongolidisella ihmisrodulla, mutta sitä on jonkin verran kaikkien maailman populaatioiden keskuudessa. Sitä on varsinkin aikaisemmin pidetty yhtenä harvoista varmoista ns. rotutuntomerkeistä.
Termi mongolipoimu viittaa ulkoisesti näkyvään ominaisuuteen, mutta sen taustalla olevat fysiologiset ominaisuudet voivat olla eri ihmisillä täysin erilaiset. Mongolipoimu voidaan haluttaessa poistaa yksinkertaisella kirurgisella toimenpiteellä.

Lapsilla

Kaikilla ihmisillä on mongolipoimu sikiökehityksen aikana. Joillakin mongolipoimu katoaa vasta syntymän jälkeen. Nenän juuren kasvaminen iän myötä kiristää ihoa ja voi poistaa lapsen mongolipoimun. Mongolideilla on yleensä matalajuurinen nenä.

Perinnöllisenä ominaisuutena

Mongolipoimu on synnynnäinen ihmisen ominaisuus erityisesti itäaasialaisilla. Periytyvän mongolipoimun uskotaan olevan puolustus kylmää ilmaa ja kirkasta valoa vastaan.

Sairauksiin liittyvänä

Sellaisissa väestöissä, joissa mongolipoimua ei muuten juuri esiinny, sen esiintyminen voi olla merkki useista erilaisista kehityshäiriöistä tai kromosomaalisista häiriöistä kuten Downin oireyhtymästä tai cri du chat -oireyhtymästä.
Siiri Loimaranta

Siiri Johanna Loimaranta, vuoteen 1906 Lindstedt (3. toukokuuta 1873 Seinäjoki – 27. elokuuta 1953) oli suomalainen opettaja ja kristillinen järjestötyöntekijä. 
Loimarannan vanhemmat olivat lääninrovasti Wilhelm Lindstedt ja tämän ensimmäinen vaimo Hilma Nyholm. Loimaranta kävi tyttökoulun, josta valmistui 1889, jatko-opiston 1896. Hän teki useita opintomatkoja muun muassa Englantiin, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. 
Loimaranta oli Tampereen tyttökoulun opettaja 1899–1912, Suomen NNKY:n liiton matkasihteeri 1912–1915, pääsihteeri 1915–1945. Hän oli Suomen NNKY:n liiton liittohallituksen jäsen 1913–1953, Maailman NNKY:n johtokunnan jäsen 1920–1930, Pohjoismaiden NNKY:n yhteistyön toimikunnan jäsen vuoteen 1953, varapuheenjohtaja 1928–1935 ja Suomen kirkon sisälähetysseuran johtokunnan jäsen 1923–1953.
Loimarannan sisaruksia olivat opettaja, johtaja Lauri Loimaranta,  samoin kuin piispa Yrjö Loimaranta ja teologi Sakari Loimaranta, jonka puoliso oli tekstiilitaiteilija Hanna Loimaranta.
Tietokirjallisuuden edistämispalkinto

Tietokirjallisuuden edistämispalkinto myönnetään henkilölle, joka on edistänyt ansiokkaasti tietokirjallisuuden ja tietokirjailijoiden asemaa. Edistämispalkinto on myönnetty kolmesti, vuosina 2010, 2015 ja 2017. Palkinnon suuruus on 6 000 euroa, ja se rahoitetaan Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla. Palkinnon jakaa Suomen tietokirjailijat ry.

Tietokirjallisuuden edistämispalkinnon saajat

2010: Kari Vaijärvi
2015: Jaana Airaksinen
2017: Heikki Haapavaara
Vladimir Krutov

Maajoukkue

Krutov liittyi puna-armeijan joukkueeseen vuonna 1977. Neuvostoliiton maajoukkueessa hän voitti talviolympialaisista kaksi kultamitalia ja yhden hopean, kun Neuvostoliitto taipui Yhdysvalloille Lake Placidissa 1980.
MM-kilpailuista Krutov voitti viisi maailmanmestaruutta, yhden hopean ja pronssin. EM-kilpailuista Krutov voitti kultaa seitsemän kertaa. Kanada-cupin Krutov voitti vuonna 1981, minkä lisäksi hän saavutti Neuvostoliiton joukkueessa samasta turnauksesta hopeaa 1987 ja pronssia 1984. Hänet valittiin Neuvostoliiton vuoden pelaajaksi vuonna 1987. Krutov oli vuoden 1988 olympiaturnauksen ja vuoden 1987 MM-kilpailujen paras maalintekijä. Nuorten MM-kilpailuista Krutov voitti kultaa vuosina 1979 ja 1980.

Seurajoukkueura

Krutov voitti Neuvostoliiton mestaruuden 11 kertaa. Hän siirtyi joukkuekaverinsa Larionovin kanssa NHL:n Vancouver Canucksiin vuonna 1989. Krutov ei kuitenkaan sopeutunut elinympäristön vaihdokseen. Hän oli ylipainoinen ja kärsi ulkomailla pelatessaan koti-ikävästä. Ainoalla NHL-kaudellaan Krutov teki 11 maalia, 23 syöttöä, 34 pistettä 61 pelissä. NHL-menestyksestä vaille jäänyt Krutov palasi Eurooppaan kauden 1989–1990 jälkeen. Hän pelasi Sveitsissä ja Ruotsissa.

Kuolema

Krutov vietiin sairaalaan 3. kesäkuuta 2012 tämän kärsittyä sisäisestä verenvuodosta ja maksan toimintahäiriöstä, ja hänet vaivutettiin koomaan. Krutov kuoli sairaalassa 6. kesäkuuta, 52 vuoden ikäisenä.

Pelityyli

Krutov oli voimakas pelaaja ja maalintekijä.
Armas Hanttu

Armas Aleksanteri Hanttu (1. heinäkuuta 1893 – 27. maaliskuuta 1957) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori).
Hanttu oli 1920- ja 1930-luvuilla kiinnitettynä Kansallisoopperaan. Hanttu teki vuosina 1929, 1936 ja 1941 33 levytystä muun muassa J. Alfred Tannerin, Oskar Merikannon, Oskar Nyströmin, Pasi Jääskeläisen ja Emil Kaupin lauluista. Vuoden 1936 levytykset hän teki yhdessä Aapo Similän, Elli Rannan ja Aino Angerkosken kanssa ja vuoden 1941 levytykset Nils-Eric Fougstedtin johtaman Solistikuoron kanssa. Hanttu teki vuonna 1929 myös joitain levytyksiä Heikki Tuomisen kanssa.
Konstantinus Suuren Ritarikunta

Konstantinus Suuren Ritarikunta (lat. Ordo Sancti Constantini Magni) on ekumeeninen, Aleksandrian ja koko Afrikan patriarkka ja paavi Theodoros II:n suojeluksessa toimiva virallinen, kansainvälinen ritarikunta, johon kuuluu noin 500 eri kristillisiin uskontokuntiin kuuluvaa jäsentä Itävallasta, Kreikasta, Ruotsista, Saksasta, Suomesta, Tšekin tasavallasta, Venäjältä ja Yhdysvalloista. Ritarikunnan juuret johtavat keisari Konstantinus Suureen ja vuoteen 323; se rekisteröitiin nykymuodossaan Sveitsin lain mukaan vuonna 1953 ja sai virallisen asemansa vuonna 1958 Aleksandrian ja koko Afrikan patriarkan ja paavin otettua sen suojelukseensa. Ritarikunnan nykyinen suurmestari on Beaufort-Spontinin prinssi, herttua Friedrich; hallituksen puheenjohtajana eli kanslerina toimi vuosina 1999–2009 Raimo Ilaskivi, varakanslerina Hans-Olof Kvist, pääsihteerinä Jürgen Schumacher ja rahastonhoitajana Reino Koskinen. 21. toukokuuta 2009 suurmestari nimitti Raimo Ilaskiven varasuurmestariksi. Uudeksi kansleriksi tuli Jürgen Schumacher, varakansleriksi Leif Syrstad ja pääsihteeriksi Jorma Ahonen. Hallituksen viisivuotiskauden päättyessä 24. toukokuuta 2014 ja Schumacherin pyydettyä vapautusta Suurmestari nimitti uudeksi kansleriksi Toivo Salmen ja rahastonhoitajaksi Mika Pynnösen Jorma Ahosen jatkaessa pääsihteerinä. Ritarineuvoston puheenjohtaja on Rune Rydén ja ritarikunnan suurlähettiläs patriarkaattiin 21. toukokuuta 2009 lähtien George Haramis. Ritarikunnan kunniamerkit ovat viisiluokkaiset: suurristi, suurupseeri, komentaja, ansioristi ja ansiomitali. Ritarikunnalla on myös sen suojelijan kunniaksi lyöty Ami du Patriarch -mitali. Ritarikunnan suurmestarille ja varasuurmestarille suojelija on myöntänyt korkeimman maallikolle annettavan arkontin arvon.
Turunmaan sairaala

Historiaa

Erik Bryggmanin suunnittelema sairaala rakennettiin 1950-luvulla muun muassa Ruotsista ja Yhdysvalloista saadun tuen avulla. Merkittävässä osassa olivat Ruotsin Punaisen Ristin Turunmaan saariston lasten terveydenhuollon kehittämiseen kohdistamat varat. Ensimmäisinä toteutettiinkin lastenosasto ja synnytysosasto, mutta hanke laajeni monipuoliseksi sairaanhoitokeskukseksi.
Lahjoitusvaroin hankittiin muun muassa sodanjälkeisen säännöstelyn alaisuudessa ollutta kahvia, joka myytiin parissa viikossa sairaalan hyväksi. Sairaalaa on alusta asti tukenut myös vuonna 1919 perustettu Eschnerska Frilasarettet -säätiö. Se perustettiin vuonna 1853 kuolleen turkulaisen kauppias ja laivanvarustaja Carl Gustaf Eschnerin testamenttivarojen haltijaksi. Eschner oli testamentannut 30 000 hopearuplaa Turun kaupungille köyhiä merimiehiä ja kauppamiehiä hoitavan vapaasairaalan rakentamiseksi. Sairaala jäi aikoinaan rakentamatta, mutta vuonna 1919 varojen hoitajaksi perustettu Eschnerska Frilasarettet -säätiö on 1960-luvulta alkaen tukenut merkittävästi Turunmaan sairaalaa.
Roiskerapatun, harjakattoisen rakennuksen arkkitehtuuria pidetään Bryggmanin myöhäisille töille tyypillisenä. Bryggman suunnitteli samaan aikaan myös Mäntän aluesairaalan (1945–1953) ja Läntisen Uudenmaan piirisairaalan Tammisaareen (1947–1952). Turunmaan sairaalan rakennusryhmää hallitsee Kaskenkadun puolella oleva kahdeksankerroksinen torni, jonka alakerroksissa oli alun perin hoitajien asuntola ja ylempänä suurempia asuntoja. Sairaala on toteutettu useassa vaiheessa. Sirkkalankadun puoleinen siipi toteutettiin alun perin kaksikerroksisena, mutta korotettiin kolmikerroksiseksi.
Juha Rantanen

Juha Ilari Rantanen (s. 25. tammikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen vuorineuvos. Hän on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta ja suorittanut MBA-tutkinnon Geneven International Management Institutessa.
Rantanen aloitti uransa Nesteen talousjohtajana ja eri liiketoiminta-alueiden johtajana mm. Chemicals ja Gas vuosina 1986–1993. Toimittuaan Borealis-yhtiön toimitusjohtajana (1994–1997) Rantanen siirtyi A. Ahlström Osakeyhtiön, (sittemmin Ahlstrom Oyj) toimitusjohtajaksi vuonna 1998. Syksyllä 2004 hän siirtyi Outokumpu Oyj:n palvelukseen ja toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoden 2005 alusta vuoden 2011 maaliskuuhun asti.

Nykyinen hallitustyöskentely

Rantanen on hallitusammattilainen. Hän on toiminut Stora Enson hallituksen varapuheenjohtajana vuodesta 2010 ja hallituksen jäsenenä vuodesta 2008. Hän on toiminut myös Yaran hallituksen jäsenenä vuodesta 2012. Huhtikuussa 2014 Rantanen aloitti luonnonkaasuyhtiön Gasumin hallintoneuvoston puheenjohtajana. Näiden paikkojen lisäksi hän on toiminut Martti Ahtisaaren Crisis Management Initiativen, The Ahtisaari Center, hallituksen jäsenenä vuodesta 2011 ja Onvestin hallituksen jäsenenä vuodesta 2012. Rantanen on toiminut myös Stalatuben hallituksessa vuodesta 2011 .

Aikaisempi hallitustyöskentely

Aikaisemmin hän on toiminut Fennovoiman hallituksen puheenjohtajana 2007–2012 , 
Moventaksen varapuheenjohtajana vuosina 2007–2011, Finpron puheenjohtajana vuosina 2004–2009 sekä EK:n varapuheenjohtajana vuosina 2000–2003 ja puheenjohtajana vuosina 2003–2004.
Uvan piiri

Uvan piiri (ven. Уви́нский райо́н, Uvinski raion, udmurtiksi Ува ёрос, Uva joros) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 2448,8 neliökilometriä. Asukkaita on 39 700 henkeä (vuonna 2010).
Uvan piiri sijaitsee Udmurtian länsiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Seltyn ja Jakšur-Bodjan, idässä Zavjalovon, etelässä Malaja Purgan ja Možgan sekä lännessä Vavožin ja Sjumsin piireihin. Pinta-alasta 60 % on metsää. Seudun jokia ovat Uva, Nylga, Vala, Kakmož, Arlet ja Muškovai. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, hiekka ja savi.
Piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa: Bulai, Karkalai, Krasnoje, Kuljabino, Kyilud, Muškovai, Novyi Multan, Nylga, Petropavlovo, Poršur-Tuklja, Sjam-Možga, Tšekan, Tšistostem, Udugutšin, Uva, Uva-Tuklja ja Žužges. Hallinnollinen keskus on Uvan kaupunkimainen taajama.
Asukkaista 48,4 % on udmurtteja, 46,5 % venäläisiä ja 3,2 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 50,4 %.
Piirin kautta kulkee Iževskin ja Kilmezin välinen rautatie. Iževskistä Nylgan kautta johtava maantie haarautuu Uvassa Vavožiin, Sjumsiin ja Seltyyn. Seudulla sijaitsee Udmurtian vanhin öljyntuotantoalue. Lisäksi on turpeentuotantoa, puunhankintaa ja -jalostusta sekä elintarvike- ja rakennusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, pellavan ja vihannesten viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy Uvinskaja gazeta ja sen udmurtinkielinen liite Daur.
Atlas Elektronik

Historia

Ennen vuotta 2003 yhtiö kuului STN Atlas Elektronikiin, joka oli Rheinmetallin ja BAE Systemsin yhteisyritys. Vuonna 2003 yhtiö jaettiin, jolloin Rheinmetallille siirtyivät maatoiminnot Rheinmetall Defence Electronicsina ja BAE:lle merenkulkutoiminnot vanhan nimen Atlas Elektronik alla.
Vuonna 2005 BAE Systems ilmoitti halustaan myydä yhtiön. Pääehdokkaina ostolle olivat ThyssenKrupp/EADS, Thales Group ja L-3 Communications. BAE Systems ilmoitti 30. joulukuuta ThyssenKrupp/EADS:n 145 miljoonan euron tarjouksen tulleen hyväksytyksi. Yhtiön omistus jaettiin suhteessa 60% ThyssenKruppille ja 40% EADS:lle.
Mauro Baldi

Alkuvaiheet

Baldi aloitti ajamalla Italian ja Euroopan Renault 5 -sarjoja, joissa hän voitti mestaruuden vuosina 1976-1977. Hän osoitti kuljettajan kykyjään myös Euroopan Formula 3 -sarjassa voittamalla vuonna 1980 sarjan Monacon GP:n ja vuotta myöhemmin mestaruuden kyseisessä sarjassa.

Siirtyminen muihin sarjoihin

Baldi saavutti F1-uransa jälkeen parempaa menestystä muissa autourheilusarjoissa. Vuonna 1990 hän voitti Sauber-Mercedeksen -tallissa World Sports-Prototype -mestaruuden. Baldi osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin vuosina 1984-86, 1988-89, 1991-94 sekä 1997-2000 ja voitti kilpailun vuonna 1994 yhdessä Yannick Dalmasin ja Hurley Haywoodin kanssa. Vuonna 1998 Baldi voitti Daytonan 24 tunnin ajon ja Sebringin 12 tunnin ajon yhdessä Arie Luyendykin ja Didier Theysin kanssa.
International Federation of Library Associations and Institutions

International Federation of Library Associations and Institutions (IFLA) on kirjastojen kansainvälinen kattojärjestö. Iso osa järjestön toiminnasta tapahtuu työryhmissä, jotka keskittyvät erilaisiin kirjastoalan kysymyksiin. Järjestöön kuuluu 1 600 jäsentä noin 150 maasta. Järjestön pääkonttori sijaitsee Alankomaiden kansalliskirjastossa (Koninklijke Bibliotheek) Haagissa.

Historia

Järjestö perustettiin Edinburghissa Skotlannissa 26. syyskuuta 1927. Järjestön ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Ruotsin kansalliskirjaston johtaja Isak Collijn. Perustamisvaiheessa mukana oli 15 maan kirjastoseurat. Vuoteen 1958 mennessä järjestöön kuului 64 kirjastoseuraa 42 eri maasta. Vuoteen 1974 toiminnassa oli mukana 600 jäsentä 100 maasta.
Alun perin jäsenyys oli mahdollista vain kirjastoseuroille. Vuodesta 1976 eteenpäin IFLA:n jäsenyyttä saivat hakea myös muut toimijat, kuten kirjastot ja koulukirjastot.
Mervi Järventaus

Mervi Kyllikki Järventaus (oik. Mervi Sirén, 25. maaliskuuta 1919 Sodankylä – 17. maaliskuuta 2006 Joensuu) oli suomalainen näyttelijä ja lausuntataiteilija. Järventaus näytteli 1940-luvulla useissa suomalaisissa elokuvissa, joista tunnetuin lienee Minna Canthin näytelmään perustuva Anna Liisa (1945), jossa hän näytteli nimiroolin.
Mervi Sirén valmistui ylioppilaaksi Keravalla vuonna 1940. Samana vuonna Suomen Filmiteollisuus kiinnitti hänet, ja hän aloitti opiskelunsa tuotantoyhtiön filmikoulussa. Nuoresta iästään huolimatta Sirén esiintyi luonnenäyttelijänä isoissa rooleissa monissa SF:n elokuvissa. Näitä olivat muun muassa Anna Liisa, Ristikon varjossa (1945), Tuomari Martta (1943), Valkoiset ruusut (1943) ja Nuoria ihmisiä (1943). Isompien roolien lisäksi hän näytteli sivurooleja useissa elokuvissa. Näyttelijänä hänet tunnettiin nimellä Mervi Järventaus. Hän osallistui myös viihdekiertueille eturintamalla jatkosodan aikana.
Järventauksen roolisuoritukset saivat kriitikoilta kohtalaisia, mutta eivät ylistäviä arvioita. Muun muassa Anna Liisa -elokuvassa hänen suoritustaan pidettiin hänen ”toistaiseksi parhaana filmiosanaan” ja ”kauniina voittona”, mutta erään arvostelijan mukaan ”hän ei päässyt riipaisevaan syvään tulkintaan, johon olisi kyllä ollut mahdollisuuksia”. Ensimmäisestä pääosastaan Ristikon varjossa -elokuvassa hänet arvioitiin ulkoisesti ja tyypiltään osaan sopivaksi, mutta ”puhetekniikaltaan puutteelliseksi” ja erään kriitikon mukaan ”pingottuneeksi ja tyhjäksi”.
Sirén muutti vuonna 1948 Joensuuhun, missä hän jatkoi näyttelemistä Joensuun kaupunginteatterissa. Sieltä hänet muistetaan rooleistaan muun muassa Lasisessa eläintarhassa ja Anton Tšehovin Vanja-enossa. Sirénin elokuvaura päättyi 1940-luvun puolivälissä. Filmikoulun aikana keskeytyneitä opintojaan hän jatkoi Helsingin ja Jyväskylän yliopistoissa hankkien itselleen pätevyyden puhevikaisten opettajana. Näyttelijänuransa jälkeen hän lausui ja antoi lausuntaopetusta. Elämänuransa hän tekikin opettaen suullista esiintymistaitoa Joensuun vapaaopistossa. Tunnustuksena tästä työstä hän sai Työväenopistojen liiton ansiomerkin.
Lisäpätevyyttä saadakseen Sirén oli Asla-stipendiaattina Yhdysvalloissa 1963–1964. Hän oli myös jäsenenä kansainvälisen Foneettisten tieteiden liitossa ja Erityisopettajien liitossa. Lisäksi hän kuului myös Suomi-Amerikka-yhdistyksen hallitukseen. Sirén jäi eläkkeelle vuonna 1984.
Järventaus kuoli 86-vuotiaana Joensuussa maaliskuussa 2006.
Ai yori aoshi

Juoni

Kaikki alkaa, kun nuori kimonoon pukutunut nainen harhailee Tokion juna-asemalla. Hän on eksynyt, eikä tiedä, millä lipulla pääsisi tahtomaansa paikkaan. Lisäksi hänen varvastossuistaan katkeaa nauha. Hän on 20-vuotias Aoi. Paikalle kuitenkin ilmestyy samanikäinen opiskelijapoika Kaoru, joka ystävällisesti korjaa Aoin kengän ja auttaa hänet junaan, jolla sattumoisin itse matkustaa. Junassa he tutustuvat toisiinsa hiukan ja Kaoru ajattelee, kuinka japanilaiseen perinneasuun pukeutunut tyttö harhailee yksin juna-asemalla. Aoi kuitenkin kertoo menevänsä tapaamaan kihlattuaan.
Kaoru koettaa auttaa Aoita löytämään oikean osoitteen, mutta kyseinen talo on purettu ja Aoi tuntuu epätoivoiselta. Siispä Kaoru kutsuu Aoin luokseen yöpymään. Kaorun luona selviää, että Aoi oli tulossa tapaamaan juuri Kaorua. Aoi pyytää, että saisi jäädä pidemmäksi aikaa, sillä hän on ollut koko ikänsä rakastunut Kaoruun.
Kun Aoi ja Kaoru olivat pieniä, heidän klaaninsa aikoivat jo naittaa nämä kaksi nuorta, mutta Kaorun isän kuoltua ja äidin paettua hän jäi orvoksi ja karkasi Hanabishi-klaanin luota. Hän kantaa yhä selässään klaanissa saatuja arpiaan.
Niinpä muutaman päivän aikana Kaoru ja Aoi rakastuvat uudelleen toisiinsa, kunnes Aoin manageri Miyabi, tiukka uranainen, tulee hakemaan Aoita takaisin kotiin. Aoi ja Kaoru kertovat olevansa kihloissa ja Kaoru saa luvan muuttaa Aoin ja Miyabin kanssa valtaisaan kartanoon, josta koko sarjan huumoriosuus alkaa. Taloon tuppautuu myös Kaorun vanha ystävä Tina Fostr, joka on kotoisin Amerikasta. Mukaan tule myös Kaorun ja Tinan yliopiston valokuvauskerhoon kuuluva todella tohelo tapaus Taeko. Siinä on Miyabin hermot kireällä.
Myöhemmin mukaan tulee myös teini-ikäinen Maiyu ja Taekon nuori serkku Chica, sekä valkoinen fretti nimeltä Uzume.
Klaus Castrén

Klaus Alarik Castrén (s. 13. huhtikuuta 1923 Suomenlinna – 17. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja sukututkija, joka koulutukseltaan oli valtiotieteiden maisteri. Hän oli Suomen suurlähettiläs México Cityssä 1970–1972, ulkoministeriön protokollaosaston osastopäällikkö 1972–1976, suurlähettiläs Buenos Airesissa 1976–1983 ja Ankarassa 1983–1986. Toimiessaan suurlähettiläänä Argentiinassa Castrén kielsi lähetystöään auttamasta maata johtaneen sotilasjuntan vainoamia ihmisiä.
Työuransa ohella Castrén oli sukututkija, jonka teoksista on arvostettu erityisesti omakustanteena vuonna 2002 julkaistu sukukirja Gordein suku. Rajakarjalainen suku Salmin Manssilan kylästä.

Toiminta Argentiinassa

Argentiinassa toimiessaan Castrén sulki vuonna 1976 suurlähetystön ovet ihmisiltä, jotka pakenivat vallan kaapanneen sotilasdiktatuurin vainoja. Vainoissa katosi sittemmin 30 000 ihmistä. Castrén perusteli ratkaisuaan pommiattentaattien ja sieppausten mahdollisuudella. Castrén myös kielsi muita auttamasta suomalaissukuisen Hanna Hietalan perheen elossa selvinneitä jäseniä heidän pyrkiessään Suomeen. Merimiespappi Tapio Leskisen ja suurlähetystön lähetystösihteeri Kari-Veikko Salosen avulla Hietalat kuitenkin pääsivät matkustamaan Suomeen. Castrénin ratkaisuja voidaan verrata Tapani Brotheruksen humanitaariseen työhön Chilessä Pinochetin aikaan. Suomen virallinen linja noihin aikoihin oli ylläpitää suhteita Chilen ja Argentiinan sotilasjunttiin.