google/wiki40b huggingface dataset:
Sirppikipuaja

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sirppikipuaja on 24–28 cm. Lajin tunnistaa parhaiten sen hyvin pitkästä ja kapeasta ja voimakkaasti alaspäin kaartuvasta nokasta, joka on väriltään punertava tai punaruskea. Lajin musta pää ja ruskea selkä ovat erityisesti päässä tiheästi vaaleajuovaiset. Linnun siivet ja perä ovat väritykseltään punaruskeat. Vatsa on ruskea. Sirppikipuaja eroaa käyräsirppikipuajasta (Campylorhamphus procurvoides) viirutuksensa perusteella. Lajin höyhenpuvussa ja nokan pituudessa on vaihtelua alalajeittain.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sirppikipuajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia tavataan alankomailla yleensä alle 1 300 metrin korkeudella. Elinympäristöä ovat metsien reunat, valoisat metsämaat ja myös soisemmat seudut. Laji tulee toimeen myös talousmetsissä.

Elintavat

Sirppikipuajat elävät yleensä yksin tai pareittain liittyneinä sekaparviksi muiden lintulajien kanssa. Laji liikkuu puiden rungoilla ja päällyskasvien, kuten ananaskasvien, joukossa. Pesä rakennetaan vanhaan tikankoloon tai johonkin muuhun puussa olevaan onkaloon. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja myös koiras auttaa munien hautomisessa ja poikasten ruokkimisessa.
Ravintonaan sirppikipuaja käyttää hyönteisiä, joita se etsii rungoilta ja kaivaa pitkän nokkansa avulla puiden kuorten alta.
Yleisjohtaja

Yleisjohtaja voi Suomessa tarkoittaa yleisesti johtotehtävissä olevaa henkilöä, jonka toimenkuva on yleinen ja joka ei johda mitään erityistä toimialaa yrityksessä tai organisaatiossa. Yleisjohtajalla voidaan myös tarkoittaa ihmistä, joka kelpaa kaikenlaisiin johtotehtäviin. Tämä on enemmänkin kuvaileva sanonta kuin erityinen asema.
Erityisessä merkityksessä yleisjohtaja on poliisissa tähän tehtävään määrätty poliisimies.

Poliisin yleisjohtaja

Yleisjohtaja on paikallispoliisissa tähän tehtävään määrätty, päällystöön kuuluva poliisimies. Hän vastaa toimialueensa kenttätoiminnan operatiivisesta johtamisesta työvuoronsa aikana. Jokaisessa paikallispoliisissa tulee aina olla yleisjohtaja.
Yleisjohtaja on tehtävässään toimialueellaan paikallispoliisin ja tehtävällään johdettavana olevan muun poliisin henkilöstön esimies, jollei johtosuhteista määrätä toisella tavalla. Yleisjohtajan toimialue voi käsittää yhden poliisilaitoksen taikka useamman poliisilaitoksen muodostaman yleisjohtoalueen.
Rainer Adrion

Ura pelaajana

Adrion pelasi omalla aktiiviurallaan puolustajana esiintyen Bundesliigatasolla 22 ottelussa VfB Stuttgartissa. Hän aloitti uransa 1971 pienessä FV Zuffenhausenissa, jossa myös lopetti 34-vuotiaana heinäkuussa 1988. Uran suurimmiksi saavutuksiksi jäivät Baden-Württembergin aluecupin kaksi voittoa ja Bundesliigan kolmossija kaudelta 1980/81.

Ura valmentajana

Adrion aloitti valmennusuransa FV Zuffenhausenin pelaajavalmentajana 1985 ja lopetettuaan pelaamisen hän siirtyi 1988 SpVgg 07 Ludwigsburgin päävalmentajaksi. Kolme vuotta myöhemmin hän siirtyi SpVgg Unterhachingin peräsimeen ja luotsasi seuran Bayernligan voittoon 1991/92 ja nousuun 2. Bundesliigaan. Visiitti toiseksi korkeimmalla sarjatasolla jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi Unterhachingin pudottua kuuden muun seuran kanssa.
Seuraavat vuodet Adrion valmensi alempien sarjatasojen seuroja, kunnes siirtyi 1996 VfB Stuttgartiin Joachim Löwin apuvalmentajaksi. Kaksikko johdatti Stuttgartin kahdesti neljänneksi Bundesliigassa. Tammikuussa 1999 Adrion nousi Stuttgartin päävalmentajaksi Winfried Schäferin potkujen jälkeen. Toukokuun alussa Adrion sai tehdä tilaa Ralf Rangnickille, joten pesti jäi neljään kuukauteen. Hän jatkoi kuitenkin uraansa Stuttgartin organisaatiossa luotsaten kaksi seuraavaa vuotta kakkosjoukkuetta.
Vuonna 2001 Adrion palasi Unterhachingiin yhdeksi kaudeksi. Vuonna 2003 hän toimi lyhyen aikaa Stuttgarter Kickersin päävalmentajana ja palasi 2004 takaisin Stuttgartin II-joukkueen valmentajaksi. Heinäkuussa 2009 hänestä tuli tuoreen Euroopan mestari Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen uusi päävalmentaja.  Adrion ei onnistunut luotsaamaan ikäluokan Euroopan mestaruutta puolustanutta Saksaa EM-kisoihin 2011. Helmikuussa 2011 Saksan jalkapalloliitto kuitenkin allekirjoitti Adrionin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, joka kattaa EM2013-projektin.  Saksan nuorten heikot esitykset Adrionin alaisuudessa jatkuivat myös alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa 2013. Saksa selvisi lopputurnaukseen, mutta lohkovaiheessa se hävisi Alankomaille ja Espanjalle. Lohkon viimeisen ottelun voitto Venäjästä ei enää pelastanut Saksaa, jonka turnaus loppui jo lohkovaiheeseen. Kisojen jälkeen Adrion sai potkut tehtävästään.
Hampurin taidehalli

Historia

Ensimmäinen museorakennus rakennettiin vuosina 1863—1869. Toinen rakennus valmistui vuonna 1919. Uusin osa on ollut rakenteilla vuodesta 1976 vuoteen 1997.
Ensimmäinen johtaja Alfred Lichtwark nimitettiin tehtäväänsä vuonna 1889. Lichtwark toi museolle maailmanlaajuista mainetta löytämällä uudelleen merkittävät gotiikan ajan hampurilaiset maalarit Mestari Francken ja Mestari Bertramin sekä romantiikan ajan maalarit Rungen ja Friedrichin. Hän myös hankki museoon näiden taiteilijoiden teoksia. Hän laajensi myös monien uudempien taiteilijoiden, kuten ranskalaisten impressionistien teosten kokoelmaa museossa.
Lichtwarkin seuraaja Gustav Paul aloitti vuonna 1914. Hänen aikanaan museota laajennettiin uudella rakennuksella, mikä olikin tarpeen tilanpuutteen vuoksi. Muuton yhteydessä hän järjesti kokoelmat uudelleen. Uudempi ekspressionistinen taide ja modernismi ei ollut Paulin alaa, mutta siitä huolimatta hän hankki museolle Édouard Manet'n maalauksen Nana, joka on nykyisin yksi museon kokoelmien merkittävimmistä teoksista.

Kokoelmat

Museossa on merkittävä kokoelma 1800-luvun maalauksia eri taiteilijoilta, kuten Max Liebermannilta, Philipp Otto Rungelta, Caspar David Friedrichiltä ja Adolph von Menzeliltä. Gallerie der Gegenwart omistautuu moderneille taiteilijoille, kuten Pablo Picassolle, Paul Kleelle ja Max Beckmannille, sekä vuoden 1945 jälkeiselle taiteelle.
HMS Albion (1842)

Palvelus

Alus oli aluksi koelaivueessa, mistä se siirtyi Lissaboniin.  Vuonna 1846 alus siirrettiin Kanaalin laivastoon ja se palasi 27. helmikuuta 1847 Lissaboniin päällikkönään Charles Howe Fremantle, joka vastaanotti päällikkyyden Lockyerin kuoltua. Alus siirtyi joulukuussa edelleen Välimerelle.
Alus myytiin romutettavaksi 1884.
Wiurilan kartano

Wiurilan kartano on Salon kaupungin Halikossa sijaitseva kartano.

Historia

Vanhimmat maininnat Wiurilan kartanosta ovat 1400-luvulta, jolloin sen omistajaksi mainitaan Magnus Johansson till Wiorela 1400-luvulla. Kartanon peri hänen tyttärensä Elseby, ja kartano periytyi äidiltä tyttärelle vuoteen 1787 saakka. Tuolloin kartanon osti vapaaherra, kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt. Hänen nuorempi poikansa August Philip peri Wiurilan ja Vuorentaan kartanot ja rakennutti Wiurilaan uuden päärakennuksen. Seuraava kartanonherra oli August Philipin poika Magnus Reinhold, joka rakennutti kartanon talouskeskuksen. Wiurilassa on ollut 1800-luvulla oma saha ja tiilitehdas ja kartanossa on toiminut 1800-luvun loppupuolelle saakka olutpanimo sekä viinatehdas. Kartano oli lähes täysin omavarainen. Magnus Reinholdin pojan August Armfeltin aikana Wiurilan kartanoon kuului noin 48 000 hehtaaria maata, tosin osa siitä Karjalassa Hiitolan pitäjässä. 
Wiurilan kartanon viimeinen kreivi oli Carl August Armfelt. Hänen tyttärentyttärestään Anna Louise Standertskjöld-Brüninghausista tuli kartanon omistaja vuonna 1951. Myöhemmin kartano siirtyi hänen tyttärelleen Anne Marie Aminoffille. Nykyisin kartanon yhteydessä toimii museo, ravintola sekä hostelli. Alueella on myös golfkenttä sekä ratsastuskoulu. Kartanoalueen pinta-ala on nykyisin noin 150 hehtaaria.

Rakennushistoria

Wiurilan päärakennus oli pitkään puinen. Uusklassista tyylisuuntaa edustavan kivisen päärakennuksen on suunnitellut August Philip Armfeltin tilauksesta italialainen Carlos Bassi, ja se valmistui 1810-luvulla. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1806 turkulaisen muurarimestari Johan Sundstenin johdolla, ja rakennus valmistui 1811. Kartanon talouskeskuksen suunnitteli C. L. Engel, ja se valmistui vuosina 1835–1845. Museovirasto on määritellyt Wiurilan kartanon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Erik Lallerstedt

Erik Lallerstedt (s. 19. huhtikuuta 1864 – k. 1955) oli ruotsalainen kansallisromantiikan ja klassismin arkkitehti.
Lallerstedt opiskeli vuosina 1882–1889 Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa (KTH) ja Kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa. Yksi hänen varhaisimmista töistään oli Tukholman S:t Peterskyrkan (1900–01). Lallerstedt tuli nopeasti tunnetuksi monumentaalisesta tiiliarkkitehtuuristaan jota hän alkujaan hyödynsi jugend- ja kansallisromanttissävytteisissä töissään. Tiiliarkkitehtuuria edustaa muun muassa vuonna 1906 valmistunut Trygghuset Tukholmassa. Lallerstedtin myöhäisemmät työt, kuten hänen KTH:lle vuosina 1911–40 suunnittelemat rakennuksensa, edustavat enimmäkseen uusklassismia. Vuosien 1907 ja 1929 välisenä aikana Lallerstedt myös toimi professorina KTH:ssa.
Vakuutusyhtiö Thule palkkasi Lallerstedtin ja Ture Rybergin suunnittelemaan yhtiön konttorin Kungsträdgårdsgatanille Tukholmaan. Lallerstedt suunnitteli myös suuren joukon rakennuksia Ruotsin postilaitokselle. 
Lallerstedtin suunnittelema Vansbron rautatieasema (1899) voitti vuonna 2016 Dalarnas Tidningar -lehden yleisöäänestyksen Taalainmaan kauneimmasta rakennuksesta.
Maitohammas

Maitohampaat (lat. dens deciduus) edeltävät pysyviä hampaita niillä eläinlajeilla, joilla on kaksi hammaskertaa.
Maitohampaita on muiden muassa ihmisellä, hevosella, lihansyöjillä, lehmällä ja sialla. Maitohampaiden määrää vaihtelee eläinlajeittain ja niitä on yleensä vähemmän kuin pysyviä hampaita. Myös maitohampaiden puhkeaminen ja korvautuminen pysyvillä hampailla on lajikohtaista: joillakin lajeilla maitohampaat ovat jo syntyessä ja joillakin ne puhkeavat vasta syntymän jälkeen.
Ihmisellä ensimmäiset maitohampaat alkavat puhjeta noin puolen vuoden iässä. Tyypillisesti vauvan alaleuan ensimmäiset etuhampaat puhkeavat 4-10 kuukauden iässä ja ensimmäiset yläleuan etuhampaat 7-12 kuukauden ja yläleuan 2. etuhampaat 7-15 kuukauden iässä. Maitohampaista viimeisenä puhkeavat toiset poskihampaat, tyypillisesti 20-34 kuukauden ikäisellä lapsella. Useimmilla lapsilla kaikki 20 maitohammasta on puhjennut ennen 3-vuotissyntymäpäivää. Maitohampaiston korvautuminen pysyvillä hampailla alkaa keskimäärin kuuden–seitsemän vuoden iässä, jolloin pysyvien hampaiden alaleuan 1. etuhammas puhkeaa.
Legend of the Green Dragon

Legend of the Green Dragon (LotGD) on WWW-pohjainen monen pelaajan tietokoneroolipeli. Pelin pääasiallinen suunnittelija on Eric "MightyE" Stevens, ja nykyisin toisena kehittäjänä on myös JT Traub. Nykyisin ohjelmaa levitetään Creative Commons-lisenssin alla. Modulaarisen rakenteen ansiosta myös muut ovat kehittäneet siihen useita lisäominaisuuksia, joista osa kuuluu nykyisin peruspakettiin. Peli on kirjoitettu PHP-ohjelmointikielellä. Koska peli on vapaasti levitettävissä, ympäri verkkoa on satoja LotGD-palvelimia.

Taustaa

Pelin suurimpana inspiraation lähteenä on Legend of the Red Dragon (L.O.R.D.), Seth Able Robinsonin kehittämä suosittu BBS-peli. LotGD on lähinnä kunnianosoitus, ja sisältää hyvin vähän varsinaisia kytköksiä alkuperäiseen peliin, mutta varsinainen pelimekaniikka ja ulkoasu on kopioitu varsin tarkkaan. Peli on täysin tekstipohjainen, ja jäljittelee alkuperäistä BBS-peliä runsaalla tekstivärien käytöllä.

Pelin idea ja pelaaminen

Tarkoituksena on luoda hahmo, ja tämän jälkeen taistella metsässä vaanivia omituisia olentoja vastaan. Tästä saa kokemuspisteitä, rahaa ja jalokiviä. Rahalla voi ostaa uusia varusteita, jalokivillä taas voi lunastaa erilaisia harvinaisempia etuja. Kun kokemuspisteitä on kertynyt tarpeeksi, pitää taistella kouluttajaa vastaan, jonka voitettua kokemustaso ja taidot karttuvat. Peliin kuuluu oleellisesti myös pelaajien välinen taistelu: jos pelaaja kirjautuu ulos, voi kuka tahansa haastaa hänet taisteluun. Tältä voi yrittää suojautua menemällä vartioituun majataloon, jossa yöpyminen maksaa. Koko pelin lopullinen päämäärä on taistella maailmaa terrorisoivaa vihreää lohikäärmettä vastaan.
Peli on luonteeltaan fantasiaa, mutta on myös alkuperäisen pelin hengessä varsin humoristinen: aloitteleva hahmo on arvonimeltään Maajussi, joka varsin pian taistelee muun muassa pelottavia Geneerisiä hirviöitä vastaan heiluttaen vaikkapa pelottavaa kuokkaa, vain vanhat villahousut suojanaan. Pelissä on myös useita satunnaisia erikoistapahtumia. Lisäksi on mahdollista seurustella majatalon asukkien kanssa (kaunis baarineiti Violet ja komea trubaduuri Seth, ainoat LORDista suoraan kopioidut hahmot). Useat pelin ominaisuuksista ovat pelaajien kesken salaisuuksia, ja peli lähinnä kannustaa tutkimaan ja kokeilemaan mitä eri tilanteissa tapahtuu. Pelissä kuolema ei ole lopullinen, ja ainoa kuoleman aiheuttama haitta on kädessä olevien rahojen ja osan kokemuspisteistä menettäminen. Kuolleet hahmot voivat jatkaa taisteluaan kummituksena, ja mahdollisesti palata henkiin; kaikki hahmot herätetään henkiin joka tapauksessa uuden pelipäivän alussa. Reaaliaikaiseen vuorokauteen mahtuu useita pelipäiviä (esimerkiksi lotgd.net-palvelimella on kaksi pelipäivää oikeaa vuorokautta kohti).
Avarn Security

Avarn Security (joskus tyylitettynä AVARN Security) on turvallisuusyhtiö, joka tuottaa turvallisuuspalveluja ja -ratkaisuja yrityksille ja julkisen sektorin organisaatioille. Yhtiöllä on toimintaa Suomessa ja Ruotsissa. Avarn Security on osa pohjoismaista Sector Alarm Groupia.

Suomessa

Suomessa Avarn Security toimii valtakunnallisesti 20 toimipaikan ja alihankkijaverkostonsa kautta työllistäen noin 2 800 henkilöä. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2016 65 miljoonaa euroa. Avarn Securityn toiminta Suomessa käynnistyi kesäkuussa 2016 Sector Alarm Groupin ostettua ja yhdistettyä Turvatiimin ja G4S Suomen liiketoiminnan. Palveluihin kuuluvat hälytyskeskuspalvelut, turvallisuustekniikka, turvallisuuspalvelut ja rahankäsittelypalvelut.

Ruotsissa

Ruotsissa Avarn Security toimii 30 toimipaikalla ja työllistää noin 3 500 henkilöä. Sector Alarm Group osti G4S:n Ruotsin liiketoiminnan jo vuonna 2014, mutta yhtiö käynnisti toimintansa Avarn Securityn nimellä vasta keväällä 2016. Palveluihin kuuluvat hälytyskeskuspalvelut, turvallisuustekniikka, turvallisuuspalvelut ja riskienhallintapalvelut.
Erik Lencqvist

Erik Lencqvist, alk. Lemqvist (17. syyskuuta 1719 Tyrvää – 11. helmikuuta 1808 Orivesi) oli suomalainen tiedemies ja kirkkoherra. 
Lencqvistin vanhemmat olivat turkulainen porvari Henrik Eriksson Lemlena (Lemblena, k. 1743) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Svensdotter Fontelius. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1735. Lencqvist valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1745 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1746. Hänestä tuli Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtori 1779.
Lencqvist oli Turun akatemian dosenttina vuodesta 1745. Hän toimi Karjalohjan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1746, Piikkiön sijaiskirkkoherrana vuodesta 1748, Taivassalon vt. kirkkoherrana vuodesta 1749 ja Sauvon sijaiskirkkoherrana vuodesta 1754. Hänestä tuli Turun linnansaarnaaja 1756, Karjalohjan kirkkoherra 1764 ja Oriveden kirkkoherra 1773. Lencqvist sai rovastin arvon 1775 ja hänestä tuli lääninrovasti 1783. Hän julkaisi muun muassa esityksen suomen kielen murteista sekä Suomen taloudellisia oloja yms. käsitteleviä kirjoituksia Aurora-seuran julkaisemassa Åbo Tidningar -lehdessä. Hänen poikansa Kristian Erik Lencqvist jatkoi hänen työtään tieteellisillä tutkimuksillaan.
Lencqvist oli naimisissa 1750–1783 Brita Magdalena Roeringin (k. 1783) kanssa ja 1790–1805 Amalia Sofia Silfversvanin (k. 1805) kanssa.
Badacsony

Badacsony on alue ja samaa nimeä kantava kylä Balaton-järven luoteisrannalla Unkarissa. Badacsony tunnetaan erityisesti alueella valmistetusta viinistä. Alueella sijaitsee sammunut 438 metriä korkea laatikonmuotoinen tulivuori, jonka kupeella kasvaa runsaasti viiniköynnöksiä.
San Franciscon lahti

San Franciscon lahti (engl. San Francisco Bay) on Tyynenmeren lahti Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Siihen laskee kaksi jokea, Sacramento ja San Joaquin. San Franciscon lahden pinta-ala on laskentatavasta riippuen 644–2 575 km². Lahden yhdistää Tyyneenmereen Golden Gate -salmi. Salmen ylittää Golden Gate -silta.
San Franciscon lahtea ympäröivä metropolialue, San Franciscon lahden ympäristö (engl. San Francisco Bay Area), on noin seitsemällä miljoonalla asukkaallaan viidenneksi suurin Yhdysvalloissa. Alueen kolme suurinta kaupunkia ovat San Francisco, Oakland ja San José.
Alcatraz, entinen vankilasaari, sijaitsee San Franciscon lahdella.
Anita Loos

Corinne Anita Loos (26. huhtikuuta 1888 Sissons, Kalifornia, USA – 18. elokuuta 1981 New York, USA) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, joka aloitti uransa mykkäelokuvien aikakaudella 1910-luvulla. Hän syntyi Kaliforniassa ja kuoli 93-vuotiaana New Yorkissa.
Loosin romaaneihin perustuvia elokuvia ovat Herrat pitävät vaaleaveriköistä (1953, romaani 1926) ja Herrat naivat tummaverisiä (1955, romaani 1929). Tuottelias kirjoittaja työskenteli uransa aikana myös näytelmäkirjailijana.
Mat1

Mat1 on proteiini, joka liittyy rasvakudoksen syntyyn vaikuttamalla rasva-aineenvaihduntaa säätelevään PPAR-gammaan. Aikaisemmin sen oletettiin osallistuvan solun jakautumiseen ja mRNA:n tuottamiseen. Mat1-proteiini on myös välttämätön hiiren alkionkehitykselle. Mat1-proteiini ei ole nisäkässoluissa välttämätön geeneissä tapahtuvalle yleiselle transkriptiolle, vaan todennäköisesti se säätää pienen geenijoukon transkriptiota.
Roseeviini

Roseeviini (myös rosee, roséviini tai rosé) on punaviinirypäleistä tehtävä vaaleanpunainen viini.
Rosee on kevyt, raikas ja marjainen viini, joka on parhaimmillaan nuorena ja tuoreena. Se sopii usein sellaisten ruokien kanssa, joille punaviini on liian voimakasta mutta valkoviinikään ei sovi. Roseeta käytetään usein myös seurustelujuomana, ja se on erityisen suosittu kesäviininä. Rosee nautitaan yleensä viileänä.
Roseen suosio ja arvostus puna- ja valkoviineihin nähden on kasvanut viime vuosikymmeninä huomattavasti. Roseen suurimmat tuottajamaat Euroopassa ovat Ranska, Espanja (etenkin Katalonia), Portugali ja Saksa. Espanjassa roseeta kutsutaan nimellä rosado. Tumminta roseeta saadaan lämpimiltä tuotantoalueilta, missä rypäleiden väripigmentti on tummempaa kuin viileämmillä alueilla.
Roseen perinteisessä valmistusmenetelmässä rypäleiden kuoret saavat olla melko lyhyen ajan käyvässä mehussa, jolloin viiniin liukenee vain osa kuorien väristä. Kuoret kaadetaan sen jälkeen pois. Puristusajankohtaa säätelemällä viinistä saadaan enemmän tai vähemmän värillistä. Euroopan Unionin alueella tuotetut roseet on valmistettu tällä menetelmällä.
Toinen valmistustapa on saignée-tekniikka, jossa vaaleampi mehu valutetaan punaviinin käymisastioista ja siitä tehdään sitten roseeta. Tätä tapaa käytetään yhä White Zinfandel -viinin tuotannossa Kaliforniassa (missä siitä käytetään joskus nimitystä blush), mutta Euroopassa se on pitkälti korvattu pneumaattisella puristustekniikalla.
Kolmas tapa valmistaa roseen nimellä myytävää viiniä on sekoittamalla puna- ja valkoviiniä. Tätä tapaa pidetään yleisesti tavoista huonoimpana, mutta sitä saa käyttää Yhdysvalloissa ja Australiassa. EU-komissio yritti vuonna 2009 sallia kyseisellä menetelmällä tuotettujen viinien kutsumisen roseeksi myös Euroopassa, mutta lakiesitys peruttiin Ranskan viinintuottajien vastustuksesta.
Zaozjorsk

Zaozjorsk (ven. Заозёрск, Zaozjorsk) on suljettu kaupunki ja samannimisen kaupunkipiirikunnan keskus Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee pohjoisen ydinsukellusvenelaivaston päätukikohdan Zapadnaja Litsan läheisyydessä, Litsanvuonosta 2-3 km sisämaahan idän suuntaan, ja toimii tukikohtaa palvelevan henkilöstön asutuskeskuksena. Vuonna 2010 kaupungin asukasluvuksi saatiin 11 199 henkeä.
Kaupunki perustettiin vuonna 1958 Zaozjornyi-nimisenä. Vuosina 1981-1994 sen nimi oli Zapadnaja Litsa, mutta se tunnettiin peitenimillä Murmansk-150 ja Severomorsk-7. Vuodesta 1994 nimi on Zaozersk. Koko kaupunkipiirikunnan pinta-ala on 516 neliökilometriä, ja siihen kuuluvat itse kaupungin lisäksi tukikohdissa sijaitsevat Nerpitsjanlahden, Lopatkinanlahden, Malaja Lopatkan lahden ja Andrejevanlahden sotilaskylät.
Kaupungissa on mm. kolme keskikoulua, kolme lastentarhaa, oma jokapäiväinen sanomalehti, omia TV-lähetyksiä, radioasema ja tsasouna on rakenteilla. Kaupunginjohtaja on Mihail Marjin.
Köyliönkartano

Köyliönkartano (ruots. Kjuloholm) eli Vanhakartano on Köyliönjärven Kirkkosaaressa (Köyliönsaaressa) sijaitseva kartano. Se kuuluu Museoviraston luokittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Alkuperä ja omistajat

Köyliönkartano on mahdollisesti Suomen vanhin kartano. Sen oletetaan olleen alun perin talonpoika Lallin omistuksessa ja joutuneen kristinuskon saapumisen jälkeen katolisen kirkon haltuun. Tällöin Köyliönkartano olisi peräisin jo 1100-luvun puolivälistä. Asutusta kartanon alueella on ollut jo ainakin rautakaudelta lähtien.
Kartano esiintyy historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1300-luvulla, jolloin se kuului Turun piispalle. Keskiajalla kartano käsitti Köyliönsaaren lisäksi useita kyliä ja tiloja Köyliönjärven itäpuolella sekä tiloja Säkylässä, Eurassa ja Kokemäellä.
Uskonpuhdistuksen myötä 1530-luvulla kuningas Kustaa Vaasa muodosti Köyliönkartanosta kuninkaankartanon ja lahjoitti sen pojalleen Juhana Herttualle. Tämä puolestaan luovutti kartanon aviottomalle pojalleen Julius Gyllenhielmille vuonna 1576. Gyllenhielmin varhaisen kuoleman jälkeen Köyliönkartano päätyi hänen sisarensa Sofia Gyllenhielmin lapsille, joiden isä oli ranskalaissyntyinen sotapäällikkö Pontus De la Gardie. De la Gardie-suvulle kartano kuului 1750-luvulle saakka ja sen läänitykset laajenivat samalla niin, että ne käsittivät lopulta lähes koko pitäjän. Seuraavaksi omistajaksi tuli vuonna 1754 Cedercreutz-suku, jonka hallussa Köyliönkartano on edelleen.

Rakennukset

Köyliönkartanon vanha päärakennus tuhoutui tulipalossa 1800-luvun alussa. Nykyinen uusklassistinen päärakennus sekä toinen asuinrakennus valmistuivat vuonna 1817. Palvelusväelle rakennettu kaksikerroksinen punamullattu Alapytinki  on 1700-luvun lopulta.
Vanhin rakennus on niin sanottu Lallin kellari. Kansanperinteen mukaan Lallin surmaaman Piispa Henrikin hiippaa olisi säilytetty Lallin tilan kellarissa. Nimestään huolimatta kivirakenteinen holvikellari ei kuitenkaan ole talonpoika Lallin ajalta, vaan 1500-luvulta.
Köyliönkartanon puistossa sijaitsee kaksi rautakautista kalmistoa sekä vuonna 1751 palaneen Köyliön toisen kirkon paikka. Kirkko oli rakennettu 1600-luvulla kartanon kivikappelin yhteyteen. 1800-luvulla nykymuotonsa saaneessa puistossa on myös 1600-luvulta periytyvä puutarha.
Pahan akseli

Pahan akseli (engl. The Axis of Evil) on Yhdysvaltain presidentin George W. Bushin hallinnon käyttöön ottama termi valtioista, joita Yhdysvallat pitää nimeämistään roistovaltioista vaarallisimpina. Bush käytti termiä ensimmäisen kerran puheessaan 29. tammikuuta 2002 kuvaamaan terrorismia tukevia hallituksia. Puheessaan hän mainitsi Pohjois-Korean, Iranin ja Irakin.
John Farrow

John Villiers Farrow (10. helmikuuta 1904 Sydney, Australia – 28. tammikuuta 1963 Beverly Hills, Kalifornia) oli Oscar-palkittu australialainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja.
John Farrow aloitti kirjoitustyönsä työskennellessään merimiehenä 1920-luvun alussa. Hän muutti Hollywoodiin työskennelläkseen elokuvien parissa merenkulun asiantuntijana ja myöhemmin hänestä tuli käsikirjoittaja. Hän käsikirjoitti elokuvia vuosina 1927–1959 ja toimi myös ohjaajana 1934–1959. Farrow kirjoitti myös novelleja, näytelmiä ja elämäkertoja.
Farrow oli kahdesti Oscar-ehdokkaana. Hän voitti parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon elokuvasta Maailman ympäri 80 päivässä vuonna 1957.
Farrow avioitui näyttelijä Maureen O'Sullivanin kanssa vuonna 1936 ja liitosta syntyi seitsemän lasta, mukaan lukien näyttelijä Mia Farrow. Farrow kuoli sydäninfarktiin 58-vuotiaana 1963 ja hänet haudattiin Holy Crossin hautausmaalle Kaliforniaan.