google/wiki40b huggingface dataset:
Siimajalkaiset

Elinkaari

Siimajalkaisilla on kaksi toukkavaihetta. Ensimmäinen on nauplius-vaihe, joka viettää aikansa osana eläinplanktonia, kelluen vedessä kulkien virtojen mukana, syöden ja luoden kuortansa. Tämä vaihe kestää noin kaksi viikkoa (viisi toukkavaiheen kuorenluontia), kunnes naupliustoukka muuttaa muotoaan uivaksi kypristoukaksi ja lopettaa syömisen. Toukka asettuu paikoilleen löydettyään paikan joka vaikuttaa turvalliselta ja hedelmälliseltä. Kun sopiva paikka löytyy, toukka liimaantuu pää edellä alustaan ja muuttuu aikuiseksi. Tyypillisesti se kasvattaa neljä, kuusi tai kahdeksan kovaa panssarilevyä suojaksi ympärilleen. Siimajalkainen viettää loppuelämänsä alustaansa liimaantuneena, käyttäen höyhenmäisiä siimajalkojaan planktonin pyydystämiseen. Siimajalkaisia esiintyy yleensä rannoilla alueilla, jotka paljastuvat laskuveden aikaan.
Aikuinen siimajalkainen jatkaa kasvuaan, mutta ei enää luo kuortaan. Sen sijaan se kasvattaa panssarikuortaan lisäämällä uutta ainetta kuorilevyihin.
Joillain luokan lajeilla on yllä selostetusta täysin poikkeavat elämäntavat. Esimerkiksi Sacculina-suvun eliöt ovat taskuravuissa asuvia ulkoloisia.
Kuten monet selkärangattomat, siimajalkaiset ovat kaksineuvoisia joilla on sekä koiras- että naarasroolit. Siimajalkaiset hedelmöittävät toisensa (tai itsensä) peniksellä; siimajalkaisen penis on koko eläinkunnan pisin ruumiin kokoon suhteutettuna .
Siimajalkaiset kiinnittyvät usein ihmisten tekemiin rakenteisiin kuten veneisiin ja laitureihin aiheuttaen joskus vaurioita. Erityisesti laivoille siimajalkaiset ovat haitallisia, sillä pohjaan kiinnittyneinä ne kasvattavat veden vastusta ja siten polttoaineen kulutusta. Joitakin lajeja, ainakin Mitella pollicipes ja Pollicipes cornucopia, käytetään ihmisruoaksi etenkin Ranskassa ja Espanjassa.

Kansanperinnettä

Valkoposkihanhien englanninkielinen nimi barnacle goose tulee vanhasta eurooppalaisesta uskomuksesta, että hanhet syntyvät hanhenkauloista (Pollicipes polymerus). Hanhien untuvikkoja ei koskaan nähty, sillä hanhet pesivät kaukana Jäämeren rannikkoseuduilla. Koska hanhenkaulat ovat mereneläviä, laskettiin myös hanhet kaloiksi, joita voitiin syödä perjantaisin katolisen paaston alkaessa.
Hadrianuksen temppeli

Hadrianuksen temppeli on kuolemansa jälkeen jumalaksi korotetulle keisari Hadrianukselle omistettu temppeli Campus Martiuksella, Roomassa. Sen rakennutti Hadrianuksen seuraaja, keisari Antoninus Pius vuonna 145. Nykyään temppeli on osa myöhemmän ajan rakennusta Piazza di Pietralla. Osa aukion kiveyksestä on peräisin temppelistä. Temppeliä on virheellisesti pidetty Neptunuksen temppelinä.
Temppelin cellasta on jäljellä yksi seinä. Sen julkisivua reunustaa 11 kappaletta 15 metriä korkeaa korinttilaista tyyliä edustavaa pylvästä. Temppeli rakennettiin neljä metriä korkealle vulkaanisesta kivilajista tehdylle korokkeelle. Sen arkkitraavi on korjattu muutostöiden yhteydessä. Temppeliin rakennettiin paavillinen palatsi 1600-luvulla ja muutostöitä johti arkkitehti Carlo Fontana. Nykyään rakennuksessa toimii Borsa Valori di Roma eli Rooman arvopaperipörssi.
Pankin tiloissa on nähtävissä cellan puolipyöreää peräseinää, jota aikoinaan peitti tynnyriholvi. Holvia ympäröiviin pylväisiin oli ripustettu sotasaalista. Pylväiden juuria koristivat provinsseja henkilöivät patsaat symboloiden Hadrianuksen edeltäjäänsä Trajanusta rauhallisempaa politiikkaa. Osa patsaista on nähtävillä nykyään Rooman kansallismuseossa ja Musei Capitolinissa. 
Temppeliä ympäröi aikoinaan suuri pylväskäytävä joka aukeni nykyiselle Via del Corsolle. Pylväskäytävän päässä oli riemukaari. Riemukaarta pidetään nykyään kirjallisuudessa mainittuna Antoninusten riemukaarena, joskin sitä on pidetty myös Claudiuksen riemukaarena. Sitä on kutsuttu myös Tosettin rimukaareksi, jolloin nimi on tullut lähistöllä asuneesta Tosettin perheestä. Riemukaaren jäännökset purettiin Via del Corson leventämisen tieltä ja 1700-luvulla paikalle rakennettua katua kutsuttiin riemukaaren vuoksi nimellä Via dell`Archetto.
Juho Valmari

Johannes "Juho" Gustafinpoika Valmari (22. helmikuuta 1850 Kemin maaseurakunta – 20. elokuuta 1928 Kemin maaseurakunta) oli suomalainen maanviljelijä, uittopäällikkö ja säätyvaltiopäiviien talonpoikaissäädyn edustaja.
Juho Valmarin vanhemmat olivat talollinen Gustaf Valmari ja Briita Sofia Valmari. Hän kuului Kemijokivarrella asuneeseen talonpoikaissukuun, joka viljeli tilaa Kemijoen länsirannalla ns. Valmarinniemellä, joka nykyään on kotiseutumuseona. Nuoruudessaan hän kävi Tornion alkeiskoulun 1861 ja oli sen jälkeen neljä vuotta merillä. Kotiseudullaan hän toimi aivan kotitalonsa tuntumassa olleessa Kemijokisuun uitossa johtajana vuodesta 1894,  peräti 30 vuoden ajan. Höyrylaivapäällikkönä Valmari toimi 1899–1907.
Valmari oli mukana myös 1800-luvun yhteiskunnallisessa toiminnassa. Hän toimi Kemin maaseurakunnan kunnallislautakunnan esimiehenä kahteen otteeseen. Hänet valittiin myös kahteen otteeseen säätyvaltiopäivien talonpoikaissäädyn edustajaksi, vuonna 1904 Tornion tuomiokunnasta ja 1905–1906 Kemin tuomiokunnasta. Niiden yhteydessä hän osallistui vuonna 1906 Lontoossa kansainväliseen parlamenttien väliseen kongressiin. Säätyvaltiopäivillä hän oli komiteassa, jonka tehtävänä oli tehdä ehdotus lääkärihoidon saamiseksi maaseudulle.
Juho Valmarilla ja hänen puolisollaan vuodesta 1880, tervolalaissyntyisellä Elsa Matildalla Vaarala, oli viisi lasta. Vanhin poika Otto Valmari toimi 1920- ja 1930-luvuilla Elannon johtajana Helsingissä. Nuorempi poika Johannes "Janne" Valmari toimi Helsingin yliopiston maanviljelyskemian professorina. Heidän nuorin tyttärensä Olga oli naimisissa virolaisen everstin ja vaihtoehtolääkärin Hans Kalmin kanssa. Juhon veljen Eetun pojanpoika on Tampereen teknillisen yliopiston professori Antti Valmari.
Hokutoryu ju-jutsu

Hokutoryu ju-jutsu on Auvo Niinikedon (10. dan) kehittämä ja vuonna 1977 perustama jujutsun tyylisuunta. Sen tunnuksena on kärjelleen käännetty kolmio. Nimi Hokutoryu on japania ja tarkoittaa suomeksi käännettynä pohjoisen tähden tyylisuuntaa. Tyylisuunnan japaninkielisellä nimellä halutaan osoittaa kunnioitusta jujutsun synnyinmaata Japania kohtaan.
Laji ei vaadi fyysistä voimaa sillä tekniikat perustuvat ennen kaikkea nopeuteen, ajoitukseen ja hyvään "kamppailusilmään". Lajin tekniikkavalikoimaan kuuluvat lyönnit, potkut, heitot, erilaiset hallintaotteet, kaadot, vapautumisotteet, lukot, kuristukset, sidonnat, kaatumistekniikat, mattokamppailu sekä veitsi- ja pampputekniikat. Näiden lisäksi tärkeänä osana harjoitteluun kuuluvat ylemmissä vyöasteissa ottelut ja sovelletut kamppailuharjoitteet niin aseetonta kuin aseellista vastustajaa vastaan.
Tyylisuunta sopii niin miehille kuin naisille. Harrastajista noin 40 % on naisia.
Hokutoryu-seuroja on maailmalla noin 50. Tyylisuunta on Suomen lisäksi levinnyt mm. Venäjälle, Valko-Venäjälle, Viroon, Iraniin, Ecuadoriin ja Yhdysvaltoihin, Ruotsiin ja Norjaan. Suomessa Hokutoryu ju-jutsuseuroja on Helsingissä, Oulussa, Tampereella, Hämeenlinnassa, Turussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Mikkelissä, Imatralla, Joensuussa, Kajaanissa, Lohjalla, Mäntässä, Pietarsaaressa, Porissa, Raumalla, Vaasassa, Punkaharjulla, Parikkalassa, Rovaniemellä, Salossa, Varkaudessa, Kouvolassa ja Riihimäellä.

Hokutoryu-ottelu

Hokutoryu-ottelu kuuluu vihreän vyön vyökoe-vaatimuksiin.
Hokutoryu-ottelun tarkoituksena on kamppailla vastustajan kanssa hyödyntäen ju-jutsun perinteistä kamppailuajatusta ja tekniikoita. Tavoitteena on, että ottelijan tulee osoittaa kamppailussa hyvää jujutsuhenkeä, rohkeutta, paineensietokykyä ja peräänantamattomuutta sekä kykyä käyttää ja soveltaa monipuolisesti ju-jutsutekniikkaa. Otteluissa on kolme osa-aluetta: Pystyottelu, pystypaini sekä mattopaini. Ottelu alkaa aina pystyottelusta, jonka jälkeen ottelijat voivat ottelun luonteen mukaan siirtyä osa-alueesta toiseen.
Ottelijat erotetaan toisistaan punaisella (AKA) ja sinisellä (AO) vyöllä. Omien, graduointiarvoa osoittavien vöiden käyttö Hokutoryu-kilpailuissa ei ole sallittua.
Mao Zedongin patsas

Mao Zedongin patsas on patsas Mao Zedongin kunniaksi. Patsas sijaitsee Tianfun aukiolla Chengdun kaupungissa Sichuanin maakunnassa Kiinan kansantasavallassa. Patsas on 30 metriä korkea. Tyyliltään patsas edustaa sosialistista realismia.
Olle Sirén

Olle Ilmar Sirén (13. helmikuuta 1926 Pyhtää – 8. syyskuuta 2015 Loviisa) oli suomalainen lehtori ja Itä-Uudenmaan paikallishistorian tutkija.
Sirénin vanhemmat olivat rovasti Ilmar Sirén ja Taimi Forss. Hän pääsi ylioppilaaksi 1944 Loviisan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1967.
Sirén toimi ruotsin kielen ja historian lehtorina Loviisan ruotsalaisessa yhteislyseossa vuodesta 1954 alkaen. Viimeksi hän oli vanhempana lehtorina Loviisan lukiossa 1968–1989. Sirén oli Loviisassa kaupunginvaltuuston jäsenenä 1965–1996 ja valtuuston puheenjohtajana vuodesta 1985 alkaen, kaupunginhallituksen jäsenenä 1969–1984 sekä kaupunginhallituksen puheenjohtajana 1977. Sirén sai professorin arvon 1991.
Sirén tutki Itä-Uudenmaan kartanoiden (Sarvilahti, Malmgård, Stensböle) ja uusimaalaisten ruukkien (Strömfors, Stockfors, Mustio) historiaa sekä Loviisan ja Pernajan historiaa. Hänen pääteoksensa oli viisiosainen Pernajan historiateossarja, joka käsitteli aikaa 1700-luvulta vuoteen 1999 saakka.
Sisä-Suomen suurjärvi

Sisä-Suomen suurjärvi (myös Keski-Suomen Suurjärvi tai Suurjärvi) on muinainen suurjärvi kivikaudella noin 5100−4900 eaa, joka käsitti Muinais-Päijänteen ja Saimaan sekä niitä pohjoisessa yhdistävät vesistöt.

Saimaan ja Päijänteen yhdistyminen

Muinaiset Saimaa ja Päijänne olivat aluksi syviä lahtia suuressa Itämeren makeanveden Ancylus-vaiheen järvialtaassa. Muinais-Saimaa kuroutui itsenäiseksi järveksi useassa laajenevassa vaiheessa 8900 eaa. lähtien. Noin 7500 eaa. Muinais-Saimaan laskujoki siirtyi Suomenselän kohdalle Pielavedelle, mistä se laski vetensä Itämereen nykyisen Päijänteen kohdalla olevaan lahteen. Muinainen Päijänne syntyi noin 6500 eaa., kun lahti kuroutuu lopulta umpeen Kalajoen kohdalla. Kuroutumiskohdan lyhyen joen kautta purkautuivat sekä Muinais-Saimaan että Päijänteen vedet. Yhdessä nämä suurjärvet muodostivat yhtenäisen vesistöalueen, joka käsitti koko silloisen Järvi-Suomen ja Keski-Suomen.
Maankohoaminen nosti järvien luoteispäätä nopeammin kuin niiden kaakkoispäätä. Kohoamisen epätasaisuus kallisti järvialtaita niin, että vesi kerääntyi etelään. Pohjoisrannat mataloituivat ja etelärannat tulvivat, jolloin niiden rannat painuivat veden alle. Muinais-Päijänteen luusua mataloitui. Tämä nosti Päijänteen pinnan Saimaan tasolle, jolloin järvien välinen joki muuttui virtaavaksi salmeksi noin 5100 eaa. Järvet olivat nyt yhtyneet yhtenäiseksi järvialtaaksi, jonka topografia oli sokkeloinen ja hyvin pitkä.

Järvien eroaminen toisistaan

Suurjärvivaihetta kesti ilmeisesti pari sataa vuotta. Tänä aikana järviallas kallistui edelleen laajentuen etelään. Maankohoaminen nosti samalla luoteispään saaria vedestä ja Pielaveden salmiyhteys kaventui uudelleen joeksi, jolloin järvet muodostivat taas erilliset järvialtaat. Tämä saattoi tapahtua äkillisesti, kun Heinolanharju puhkesi noin 4900 eaa. (eli 6 000 BP) ja Päijänteen vesi laski nopeasti.
Imaginaariyksikkö

Matematiikassa imaginaariyksikkö mahdollistaa reaalilukujen laajentamisen kompleksilukujen joukkoon. Sen täsmällinen määritelmä riippuu tavasta, jolla laajennus tehdään. Imaginaariyksikköä merkitään , missä siis . Toisinaan imaginaariyksiköstä käytetään merkintää j ja ι.
Perussyy tähän laajennukseen on, että kaikilla polynomiyhtälöillä ei ole ratkaisua reaalilukujen joukossa. Erityisesti yhtälö  on tällainen. Ajattelemalla, että kyseisellä yhtälöllä olisikin ratkaisuna imaginaariyksikkö i  ja määrittelemällä  i:n laskutoimitukset sopivasti, saadaankin jokaiselle reaalikertoimiselle polynomiyhtälölle f(x)=0 ratkaisu. (Katso algebrallinen sulkeuma ja algebran peruslause).
Imaginaariyksikkö on myös osa Eulerin lausetta funktioteoriassa.
Norbergin kunta

Kuntajaon kehitys

Vuonna 1889 Norberign maalaiskuntaan perustettiin Norbergin taajaväkinen yhdyskunta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa koko maalaiskunta muutettiin Norbergin kauppalaksi. Samalla muodostettiin Västerfärnebon "suurkunta" yhdistämällä entiset Fläckebon, Karbenningin ja Västerfärnebon maalaiskunnat. Vuonna 1971 muodostettiin nykyinen Norbergin kunta yhdistämällä Norbergin kauppala ja Västerfärnebon maalaiskuntaan kuulunut Karbenningin seurakunta.

Taajamat

Kunnassa on 1 taajama, jonka osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 78,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 1 205 asukasta. Kunnan ainoa taajama on sen keskustaajama Norberg, jossa oli 4 518 asukasta.
Jesse Gelsinger

Jesse Gelsinger (18. kesäkuuta 1981 – 17. syyskuuta 1999) oli ensimmäinen geeniterapiaan kuollut ihminen. Hän kärsi erikoislaatuisesta, tavallisesti kuolemaan johtavasta OTC-geenin mutaatiosta, jonka parantamiseksi suunniteltu hoito, geeniterapia adenoviruksella, aiheutti kuolettavan immuunireaktion.

Taustaa

Gelsinger kärsi ammoniakkia maksassa hajottavan entsyymin puutteesta (ornitiinitranskarbamylaasi). Vaikka OTC-geenistä johtuva puute johtaa yleensä kuolemaan, Gelsingerin sairaus oli hallittavissa ruokavalion ja lääkkeiden avulla.
Gelsinger osallistui University Of Pennsylvania -yliopiston tutkimukseen, jossa tutkijat James Wilson, Mark Batshaw ja Steven Raper pyrkivät kokeellisesti todentamaan kehittämänsä hoitomenetelmän turvallisuutta.
Terapiassa käytetty adenovirus oli muokattu, jotta immuunijärjestelmän tulehdusreaktio olisi normaalia alhaisempi. Myös kokeissa ennen Gelsingeriä käytetyt simpanssit kuolivat kokeiden aikana.

Koe

Koetta suorittaneet lääkärit antoivat 12. 9. 1999 Gelsingerin annoksen adenovirusta, korkeimman annoksen jota kukaan koehenkilöistä oli siihen asti saanut. Gelsinger vajosi koomaan 15.9.1999. Gelsinger kuoli 14:30 17.9.1999.

Oikeustapaukset sovittiin hiljaisuudessa

Kokeesta seurasi kaksi oikeustapausta, toinen perheen ja toinen FDA:n aloitteesta. Molemmat oikeusjutut sovittiin ennen oikeudenkäyntiä, ilman erillisiä anteeksipyyntöjä tai toteamuksia väärinkäytöksistä. Hallitus ei ole julkistanut keräämäänsä todistusaineistoa.

Tutkijain etiikan ja tutkimusprotokollan sääntöjen loukkauksia

Kalifornian yliopiston lakitieteen apulaisprofessori Osagie K. Obasogie toteaa, että vaikka sekä tutkijat, lääketeollisuus että hallitus epäonnistuivat, ei Gelsingerin kuolema ole vielä aiheuttanut laajamittaista muutosta lääketeollisuuden tutkimusmenetelmissä, joista 80% suoritetaan ilman viranomaisten hyväksyntää.
Koetta suorittanut James Wilson ei koskaan kertonut Gelsingerille tai tämän perheelle, että koe-eläintestit olivat epäonnistuneet. Wilson ei myöskään kertonut että koe suoritetaan yksityiselle yritykselle jonka osakkeenomistaja hän itse oli. Wall Street Journalin mukaan osakkeiden valuaatio oli tuolloin n. 13,5 miljoonaa dollaria. Penn State -yliopiston koetta suorittaneet tutkijat eivät myöskään koskaan kertoneet Gelsingerille että muut koehenkilöt olivat kärsineet kokeiden aiheuttamista haitallisista reaktioista. Obasogien mukaan tämä informaatiovaje muutti koehenkilön uhriksi.
Jesse Gelsingerin kuolema korosti talouselämän kielteistä vaikutusta ihmiskokeisiin.
Jesse Gelsingerin isän mukaan koe oli Helsingin julistuksen vastainen. Isä mainitsee Gelsingerin muistosivuilla että kokeiden etiikasta vastannut Arthur Caplan laiminlöi velvollisuutensa. Gelsingerin mukaan Caplan totesi ettei Jesse Gelsinger olisi missään tapauksessa hyötynyt kokeesta: se testasi vain valmisteen turvallisuutta, eikä siis edes turvallisena olisi parantanut Gelsingeriä.
Lisäksi hän mainitsee että James Wilson väitti vielä lokakuussa 1999 ettei saa rahaa koetta suorittaneelta yritykseltä, joten Gelsingerin isä tuki Wilsonia taloudellisesti. Yrityksen arvo nousi noin 35 miljoonaan dollariin.
Katja Aakkula

Katja Aakkula on suomalainen laulaja, laulunopettaja ja ääninäyttelijä. Katja laulaa mm. Hunajamelonit-yhtyeessä sekä KumKumMaa-lastenmusiikkiyhtyeessä.
Syyrian sisällissota ja ulkomaat

Ulkovaltojen väliset kiistat

Islamia jakava sunnien ja shiiojen riita ja maailmanpolitiikassa näkyvä idän ja lännen jännite näkyvät Syyriassa.
Niinpä Syyrian sisäinen poliittis-uskonnollisten ryhmien välinen sisällissota kytkeytyy Iranin ja Saudi-Arabian kamppailuun ylivallasta Lähi-idässä.

Arabimaat tukivat kapinallisia

Monet sunnalaiset arabivaltiot, muun muassa Saudi-Arabia, Qatar ja Yhdistyneet Arabiemiraatit tukivat julkisesti ja suoraan aseistamalla ja rahoittamalla kapinallisia keväästä 2012 lähtien. Qatar vastusti Syyrian hallitusta mm. koska tämä esti maasta Turkkiin Syyrian kautta vievän kaasuputken rakentamisen. Arabiliitto salli aseiden viennin Syyrian kapinallisille vuonna 2013.
Syyrian väkivaltaisuuksien pelättiin leviävän muualle Lähi-itään, ja huhtikuussa 2012 väkivaltaisuudet levisivät Turkin puolelle, kun Syyrian hallitus ja kapinalliset ottivat yhteen Turkin rajalla. Libanonissakin käytiin paikallisia taisteluja elokuussa vuonna 2012.

Turkki tuki sunnikapinallisia

Kesäkuussa Syyrian ja Turkin välit kiristyivät entisestään, kun Syyria ampui alas turkkilaisen hävittäjän. Turkki tuki Syyrian turkmeenikapinallisia. Mutta se vastusti Syyrian kurdeja. Turkki ampui hallitusta tukeneella taistelulennolla olleen venäläisen hävittäjän alas vuonna 2015, koska väitti tämän tunkeutuneen ilmatilaansa. Tämä tulehdutti Venäjän ja Turkin välit.

Iran ja Hizbollah tukivat hallitusta

Shiialainen Iran on tukenut Syyrian hallitusta aseistamalla ja lähettämällä vapaaehtoisia taistelijoita.

Kaikki vastustivat Isis:iä ja Isis vastusti kaikkia

Isis hyökkäsi Irakissa kesällä vallaten siellä laajoja alueita, ja uhaten pirstoa koko maan. Osin Isisin menestys Irakissa perustui Syyriasta tulleisiin taistelijoihin. Vaikka suurvallat ja Lähi-idän valtiot kiistelivätkin Syyrian kohtalosta, ne kaikki vastustivat Isisiä. Länsimaat alkoivat 2014-2015 hyökätä Isisiä vastaan ilmasta ja erikoisjoukkojen operaatioin. Venäjä aloitti oman hallitusta tukevan ilmaoperaation, joka kohdistui myös Isisiin.
Jacobus Gallus

Jacobus Gallus eli Jacob/Jakob Handl (3. heinäkuuta 1550 Reifnitz – 18. heinäkuuta 1591 Praha) oli myöhäisen renessanssin ajan säveltäjä. Hänen Opus musicum -teoksensa (1577) käsittää 374 motettia.
Jacobus Gallus syntyi nykyisen Slovenian alueella mahdollisesti Jakob Petelin -nimisenä. Hän asui jonkin aikaa Melkin benediktiinimunkkien luostarissa Ala-Itävallassa. Vuonna 1574 hän oli wieniläisen hovikapellin jäsen, vuosina 1579/1580–1585 Olomoucin piispan kuoromestari ja vuodesta 1585 kuolemaansa Sv. Jan na Zábradlí -kirkon urkuri Prahassa.
Kryovulkanismi

Kryovulkanismia eli jäävulkanismia tapahtuu jäisissä tulivuorissa (kryo = jääkylmä; vulkanus = tulivuori). Jäätulivuoria on kuissa ja muissa pienissä, kylmissä taivaankappaleissa, kuten Kuiperin vyöhykkeen kappaleissa. Kryovulkaanisissa tulivuorenpurkauksissa purkautuu esimerkiksi vettä, ammoniakkia ja metaania sulan kiviaineksen sijaan. Näitä nestemäisiä tai kaasumaisia aineita kutsutaan yhteisnimellä kryomagma. Purkauksen jälkeen kryomagma jähmettyy kiinteäksi aineeksi ympäristön kylmyyden vuoksi.
Jäätulivuori on teoreettinen tulivuori josta purkautuu volatiileja aineita, esimerkiksi vettä, ammoniakkia tai metaania, sulan kiven sijaan. Nämä aineet ovat yleensä nesteitä ja voivat muodostaa töyhtöjä mutta voivat olla myös höyryn muodossa. Jäätulivuoria voi muodostua jäisissä kuissa ja muissa kappaleissa. Niitä voi mahdollisesti olla Plutossa, Titaanissa ja Cereksessä. Jäägeysereitä on nähty Enceladuksessa ja ehkä Tritonissa.
Kryovulkanismia esiintyy esimerkiksi Jupiterin Europa-kuussa. Sen tulivuorista purkautuu vain vettä, joka välillä jäätyy kuun kylmän pinnan alla.
Vuonna 1989 Voyager 2-avaruusluotain havaitsi merkkejä kryovulkanismista Neptunuksen Triton-kuussa, ja vuonna 2005  Cassini-Huygens-luotain havaitsi sellaisia Saturnuksen Enceladus-kuussa. Veden ohella näiden kuiden tulivuorista purkautuu nestemäistä typpeä, pölyä ja metaania. Sama luotain havaitsi myös merkkejä Saturnuksen Titan-kuussa esiintyvästä kryovulkanismista, jonka on arveltu olevan huomattava Titanin kaasukehässä esiintyvän metaanin lähde.  Teoreettisesti on päätelty kryovulkanismia esiintyvän myös Kuiperin vyöhykkeen taivaankappaleessa 50000 Quaoar.
Kaupunkioikeudet

Kaupunkioikeudet olivat merkittävä eurooppalaisten kaupunkien piirre lähes koko toisen tuhatluvun. Ne toivat mukanaan myös velvollisuuksia.
Oikeudellisesti kaupunki erotettiin ympäröivästä maaseudusta hallitsijan myöntämällä asiakirjalla, jossa määriteltiin sen oikeudet ja lait. Tavallisesti oikeudet liittyivät kaupankäyntiin, kuten markkinoiden pitämiseen, tavaran varastointiin ja niin edelleen, sekä ammattikuntalaitokseen. Jotkin oikeudet olivat pysyviä, ja niihin saattoi kuulua oikeus tulla nimitetyksi kaupungiksi. Samalla voitiin myöntää jonkin verran itsehallinnollisia oikeuksia, oikeus osallistua valtiopäiville, ja myös verohelpotuksia saatettiin myöntää.
Suomessa kaupunginoikeudet lakkasivat olemasta vuoden 1977 alussa, jolloin voimaan tullut uusi kunnallislaki poisti kuntamuotojen väliset erot. Ruotsissa kuntamuotojen erot poistuivat muutamaa vuotta aiemmin vuonna 1971, siellä kaupunki-nimityskin poistui silloin virallisesti käytöstä. Suomessa oli tosin vielä 1990-luvun lopulla muun muassa rakennuslaissa eräitä vain kaupunkeja koskevia säädöksiä, mutta ne eivät koskeneet kuntia, jotka olivat tulleet kaupungeiksi myöhemmin kuin uuden kunnallislain tullessa voimaan. Toisaalta ne koskivat paitsi niitä kaupunkeja, jotka kunnallislain voimaanastumiseen astikin olivat olleet kaupunkeja, myös niitä kaupunkeja, jotka olivat olleet lain voimaanastumiseen asti kauppaloita (lain astuessa voimaan kaikista Suomen kauppaloista tuli kaupunkeja paitsi Karhulasta, joka yhdistettiin Kotkaan).
The Chaos Engine

Pelaaminen

Grafiikaltaan viktoriaaniseen aikaan sijoittuvassa Steampunk-henkisessä pelissä Kaaoskone (Chaos Engine) on riistäytynyt hallinnasta. Tavoitteena on tuhota Kaaoskone ja sen vapauttama elukka-armeija. Kaaoskoneen taustalla on Baron Fortesque niminen keksijä, joka on joutunut itse keksintönsä valtaamaksi.

Hahmot

Pelihahmoja on kuusi erilaista, ja heillä on erilaiset kyvyt. Esimerkiksi laserpyssyä käyttävä saarnaaja on nopea mutta haavoittuva, ratatyöläinen taas on hidas, mutta kestää enemmän osumia. Muut hahmot ovat ominaisuuksiltaan keskivertoa edustavat palkkasotilas (mercenary), ja rosvo (brigand), ryökäle (thug) taas on järkälemäinen hahmo ja herrasmies (gentleman) on verrattain hintelä. Konsoliversiossa saarnaaja on korvattu tiedemiehellä, jolta on poistettu papinkaulus.

Pelimaailma

Pelin jaksot ovat sokkeloisia, ja niissä on sähköpylväitä, "nodeja", jotka pitää aktivoida uusien reittien avautumiseksi. Lisäksi kulta-avaimien avulla voi päästä uusiin paikkoihin. Erilaisia ongelmakohtia ja salareittejä jaksoihin on laitettu runsaasti. Viholliset ovat mutanttimaisia ja useimmiten jonkinlaisia orgaanisen olennon ja mekaanisen koneen risteytymiä. Pelimaailmoja on neljä ja ne koostuvat niin ikään neljästä eri tasosta. Maailmat ovat metsä, työpajat, kartano ja viemärit. Jokaisen jakson jälkeen pääsee kauppaan, josta voi jaksoista keräämillään rahoilla parantaa hahmon ominaisuuksia ja aseita. Jokaisen hahmon perusaseen lisäksi pelissä voi käyttää esimerkiksi erilaisia pommeja. Viimeisen tason lopussa on vastassa Chaos Engine itse.

Vaikutteet

Pelin kehittäjät ovat ottaneet vaikutteita kirjasta The Difference Engine.

Vastaanotto

Peli sai Pelit-lehdessä suuret kehut Piiran veljeksiltä.
Amiga Format -lehti antoi pelille arvosanaksi 92% Amiga CD32 -version arvostelussa.
CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanaksi 88% Amiga CD32 -version arvostelussa.