google/wiki40b huggingface dataset:
Tokugawa Yoshinobu

Varhainen elämä

Yoshinobu syntyi 28. lokakuuta 1837 Miton daimion Tokugawa Nariakin seitsemänneksi pojaksi. Mito oli yksi Tokugawa-suvun haaroista, ja kaukaisessa yhteydessä shōgunin perimykseen. Keiki adoptoitiin Hitotsubashin sukuun. Hitotsubashi oli yksi Tokugawa kadettisuvuista ja yksi shōgunin perimykseen kuuluvista sukuhaaroista. Adoption kautta Keiki nousi asemaan, josta hän voisi kohota shōguniksi.
Vuonna 1853 Matthew Perry saapui Japaniin mustien laivojensa kanssa ja vaati maata avaamaan rajansa. Shōgun Tokugawa Iesada kuoli 1858, ja Keiki asetettiin ehdolle hänen seuraajakseen. Miton vastustajat onnistuivat estämään Keikin pyrkimykset ja shōguniksi valittiin alaikäinen Tokugawa Iemochi. Keiki sekä hänen perheensä ja tukijansa asetettiin vuoteen 1862 kestäneeseen kotiarestiin. Hänet nimitettiin samana vuonna nuoren shōgunin holhoojaksi.

Viimeinen shōgun

Keiki nujersi vuonna 1864 kapinoivan Chōshūn joukot. Kesällä 1866 Keiki johti bakufun joukot rangaistusretkelle Chōshūhun, mutta retki epäonnistui. Keiki käytti Iemochin kuolemaa taistelusta vetäytymisen tekosyynä. Keikistä tuli shōgun vuonna 1866. Shōguniksi nousun yhteydessä hän vaihtoi nimekseen Yoshinobu. Hän luopui vallasta 1867, mutta oletti saavansa johtavan asemansa takaisin, kun hallintoa uudistettaisiin. Vastustajat kuitenkin toimivat ennen uudistusten toteuttamista. Uudistuksia vaativat Chōshūn ja Satsuman samurait valtasivat Kioton palatsin 3. tammikuuta 1868 ja julistivat keisarillisen vallan palaututetuksi. Tätä seurasi Boshin-sotana tunnettu lyhyt sisällissota. Keisarilliset jokot valtasivat Edon, ja Keiki antautui. Vallan siirtymistä shōgunaatilta keisarille kutsutaan Meiji-restauraatioksi. Antautumisensa jälkeen Yoshinobu määrättiin kotiarestiin Mitoon. Vuonna 1902 Yoshinobulle myönnettiin prinssin (kōshaku) arvo. Tokugawa Yoshinobu menehtyi Tokiossa 22. marraskuuta 1913.
Trioli

Trioli on länsimaisessa musiikissa ja erityisesti tanssimusiikissa melko yleisesti esiintyvä tupletti. Trioli on kolmen aika-arvoltaan yhtä suuren nuotin ryhmä, joka vastaa kestoltaan kahta tavallista nuottia. Tällöin syke jakautuu kahden sijasta kolmeen. Esimerkiksi kahdeksasosatriolissa kolme kahdeksasosanuottia soitetaan yhtä pitkinä niin, että niiden yhteenlaskettu kesto vastaa neljäsosanuottia. Toisin sanoen kolme kahdeksasosanuottia on ikään kuin tiivistetty kahden kahdeksasosanuotin kestoon. Trioli merkitään nuottien päälle sululla ja numerolla 3.
Trioleista voidaan myös muodostaa erilaisia johdannaisia lisäämällä niihin taukoja tai muita merkintöjä.
Trioliin ei pidä sekoittaa käsitettä sekstoli, joka on kuusijakoinen sävelyksikkö. Sekstoli on käytännössä yhdenvertainen kahden peräkkäisen triolin kanssa, mutta teoriassa niiden merkitykset eroavat toisistaan esimerkiksi painon tai sävelkulun alueella. Sekstoli merkitään nuottien päälle numerolla 6 ja mahdollisilla lisämerkinnöillä. Yleisesti ottaen sävel jakautuu sekstolissa kolmeen kahden sävelen ryhmään, kun taas kahdella peräkkäisellä triolilla tarkoitetaan kahta kolmen sävelen ryhmää. Esimerkiksi modernissa taidemusiikissa tavataan toisinaan erikoisempiakin tahdinjakoja, kuten pentoli (viiteen) ja septoli (seitsemään).
Naratšanski

Naratšanski tai Narotšanski eli Naratšjärven kansallispuisto (valkoven. Нацыянальны парк Нарaчанскі, Natsyjanalny park Naratšanski, ven. Национальный парк Нарочанский, Natsionalnyi park Narotšanski) on kansallispuisto, joka sijaitsee Valko-Venäjän luoteisosissa lähes kokonaan Minskin alueella, noin 150 km:n päässä Minskistä.
Järviluonto ja -matkailu ovat alueen paikallisia vetonauloja; kalastus etenkin alueen kymmenessä suurimmassa järvessä on suosittua.  Suurin järvistä on Naratš- eli Narotš-järvi (ven. Озеро Нарочь, Ozero Narotš), jonka pinta-ala 80 km² ja keskisyvyys 9 m. Metsiä on noin puolet puiston pinta-alasta. Mäntymetsät ovat hallitsevia, lisäksi esiintyy melkoisesti seka- ja koivumetsää; kansallispuiston "Karjalan koivikot" ovat valkovenäläisittäin harvinaisia. Alueella pesii noin 185 lintulajia, joista 24 on luokiteltu harvinaisiksi. 
Kansallispuisto on perustettu 1999. Sen pinta-ala on nykyään 973 neliökilometriä, josta kansallispuistohallinnon maa- ja vesialueita on 69 % ja loput 31 % on muiden maanomistajien hallussa.  Kansallispuiston hallinto on Naratšin kaupunkityyppisessä taajamassa.
Kathrine Narducci

Tausta

Narducci syntyi amerikanitalialaiseen perheeseen. Hän varttui italialaiskorttelissa East Harlemissa New Yorkissa. Narduccin isällä oli yhteyksiä mafiaan ja tämä ammuttiin hänen ollessa 10-vuotias.
Kutaisin kuvernementti

Kutaisin kuvernementti (myös lääni, ven. Кутаи́сская губе́рния, Kutaisskaja gubernija) oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa nykyisen Abhasian, Georgian ja Turkin alueella. Sen pinta-ala oli 36 470 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 058 200 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Kutaisin kaupunki.
1800-luvun lopulla kuvernementtiin kuului seitsemän kihlakuntaa: Kutaisi, Letškhumi (keskuspaikka Tsageri), Ozurgeti, Ratša (Oni), Senaki, Šorapani (Kvirily, nykyinen Zestaponi) ja Zugdidi. Niiden lisäksi se käsitti Artvinin, Batumin ja Suhumin piirikunnat.
Asukkaista 82,1 oli georgian ja sen lähisukukielten puhujia, 5,6 % abhaaseja, 4,4 % turkkilaisia, 2,3 % armenialaisia, 1,8 % venäläisiä ja 1,4 % kreikkalaisia. Tärkein elinkeino oli maatalous.
Vuonna 1903 Kutaisin kuvernementista erotettiin Batumin alue.
Ahlajärvi (järvi)

Maantietoa

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu neljännessä jakovaiheessa vielä Tampinkosken alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109,3 metriä meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee Äijänpäänoja, joka on Tyvijärven ja Iso-Salannin yhteinen laskuoja. Muita laskuojia on kymmenen, joista eteläiseen lahteen laskeva tuo ojitettujen soiden kuivatusvesiä Navettavuorelta saakka ja luoteisrantaan laskee Saajanmitan laskuoja. Järven oma laskuoja lähtee länsirannasta ja laskee kilometrin jälkeen Lintumaanjärven luoteispäähän. Järven pinta-ala on 49 hehtaaria. Se on 1,0 kilometriä pitkä, 800 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä. Puolet rannoista rajautuvat peltomaahan ja loput soistuneeseen metsään, joka on ojitettu. Rantojen vesiraja on usein avosuota. Rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet järveä kiertävältä yhdystieltä 13689.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven pohjoispäässä sijaitsi Ahlajärven kylä ja itäranalla sijaitsi ”Mältsä gård” ja kaakkoisrannassa ”Kartano gård”. Silloiset peltoalueet olivat nykyisiä laajemmat ja myös järven rantaviiva kulkee eri lailla kuin entisaikoina. Rantaviivan muutokset saattavat johtua järvenlaskusta.
Alppikatu

Alppikatu on katu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Kadun varrella on muun muassa Kuntatalo, Helsingin Diakonissalaitos, vanha käsityönopettajanopisto, joka on nykyisin asuintalo, Pyhän Sydämen kappeli, Helsingin työväenopisto ja Pelastusarmeijan Helsingin osaston asumispalveluyksikkö.
Vuonna 1928 valmistunut Alppikatu 15 oli aikoinaan korttelinsa ensimmäinen kivitalo. Sen ovat suunnitelleet A. H. Gunnar Aspelin ja Arvi Niiniluoto.

Historia

Alppikatu sai nimensä 1900-luvun alussa lähellä sijaitsevan Alppilan puistoalueen mukaan, jonka nimi puolestaan perustuu 1870 rakennettuun ravintola Alphyddaniin, joka sijaitsi Alpin alueella. Alppi (Alpen) oli 1840-luvulla perustettu vuokra-alue.
Alppikadun puutalot oli rakennettu suurimmaksi osaksi 1900-luvun alussa ja ne purettiin nykyisten kerrostalojen tieltä 1950- ja 1960-luvuilla. Useimmat puutalot olivat kaksikerroksisia, muutamat olivat ainakin osittain kolmikerroksisia. Pisimpään säilyivät nykyisen Kuntatalon korttelin kolme puutaloa, jotka olivat arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjernan käsialaa vuodelta 1897. Talot paloivat 24. syyskuuta 1979.
Alppikadun vanhin asuinkerrostalo on Paasilan taloon kuuluva Alppikatu 20, joka valmistui 1907. Talon on piirtänyt arkkitehtitoimisto von Essen, Kallio & Ikäläinen. 1900-luvun alkupuoliskolla rakennettiin myös Alppikatu 2 (1925), Alppikatu 15 (1928) ja Alppikatu 25 (1937). Itäisen Alppirinteen talot, joihin Alppikatu päättyy, valmistuivat 1932 ja 1941.
Alppikadun ja Helsinginkadun välisiin kortteleihin eli Alppikadun parilliselle puolelle rakennettiin kerrostaloja 1950-luvulla. Korttelit rakennettiin verraten väljästi, joten näkymät Alppikadulta Linnanmäen ja Josafatinkallioiden suuntaan säilyivät avarina. Alppikadun pariton puoli oli jo puutalokauden aikana tiiviisti rakennettu. Puutalot purettiin ja tilalle kohosi useita asuinkerrostaloja vuosina 1961–1971. Alppikadun uusimmat talot sijaitsevat kadun länsipäässä. Kuntatalo valmistui 1982, rakennuskompleksin koko on 117 000 kuutiometriä. Helsingin Diakonissalaitoksen uudisrakennus valmistui 1989.

Muuta

Alppikadun ja Ensi linjan risteysalueelta on löydetty harvinaista graniittimuunnosta, joka on nimetty helsinkiitiksi.
Yakuza eiga

Yakuza-elokuva (jap. ヤクザ映画, Yakuza eiga) on japanilainen suosittu rikoselokuvalajityyppi, joka käsittelee yakuza-elämää ja järjestäytynyttä rikollisuutta.
Tunnettuja näyttelijöitä ovat muun muassa Takeshi Kitano.
Lajityypin elokuvia ovat ohjanneet muun muassa Kinji Fukasaku ja Takashi Miike.
Nikon D1

D1H ja D1X

5. helmikuuta 2001 Nikon korvasi D1:n uusilla D1H- ja D1X-malleilla. D1X tarjosi parempaa tarkkuutta suurentamalla kennon resoluution 4024 × 1324 pikseliin (5,3 megapikseliin). Vastaavasti peräkkäisiä kuvia pystyi ottamaan enää 3 sekunnissa aina 21 kuvaan asti.
Nikon D1H keskittyi nopeuteen säilyttämällä kennon resoluution samana kuin D1:ssä, mutta nosti sarjakuvausnopeuden 5 kuvaan sekunnissa 40 kuvaan asti.
Paul Rogers (näyttelijä)

Paul Rogers (22. maaliskuuta 1917 – 6. lokakuuta 2013) oli brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Plymptonissa, Englannin Devonissa ja tuli tunnetuksi varsinkin työstään teatterista.
Rogers esiintyi pitkään Royal Shakespeare Companyssa ja esiintyi muiden muassa William Shakespearen klassikoissa Kesäyön unelma ja Macbeth. Hän voitti Tony-palkinnon esiintymisestään Nobel-palkitun Harold Pinterin näytelmässä The Homecoming (1967). 
Rogers esiintyi myös televisiossa ja elokuvissa useilla vuosikymmenillä.
Karhuveljeni Koda 2

Tulkoon Aamunkoi

Esittäjät: Katriina Honkanen ja Pekka Kuorikoski

Tänne Mä Jään

Esittäjä: Katriina Honkanen

Mä Luonas Oon

Esittäjä: Katriina Honkanen
Kaapre Tynni

Kaapre Tynni (26. lokakuuta 1877 Ala-Sakoska, Kolppana – 3. helmikuuta 1953 Helsinki) oli Kolppanan seminaarin 1896–1899 käynyt opettaja, joka aloitti työnsä Vallinginkylän koulussa Pietarin esikaupungissa. Sieltä hän siirtyi Pietarin saksalaiseen orpokotiin opettajaksi 1905. Tynni aloitti julkaista Uusi Inkeri -nimistä lehteä, jonka päätoimittaja hän oli ja joka lakkautettiin vuonna 1906 oikeuden päätöksellä. Nevan päätoimittajana hän toimi vuosina 1907–1910.
Pietarin suomalaiseen yhteiskouluun Kaapre Tynni siirtyi vuosiksi 1906–1912. Hän opetti venäjän kieltä, Venäjän historiaa ja maantiedettä. Ylioppilastutkinnon Tynni suoritti 1912 Lappeenrannan yhteiskoulusta, jatkoi opiskeluaan Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917. Hänestä tuli Kolppanan seminaarin johtaja 1917–1919.
Tynni osallistui vahvasti politiikkaan ja oli näkemyksiltään sosialidemokraatti. Hän osallistui myös Inkerin itsenäistymis- ja autonomiapyrkimyksiin, joiden epäonnistuttua Tynni joutui siirtymään Suomeen vuonna 1919.
Kaapre Tynnin tyttäriä olivat kirjailija Aale Tynni, kääntäjä Martta Tynni ja professori Katri Rehtijärvi.
Isla de Cuba

Palvelus

Espanja vastaanotti aluksen 16. marraskuuta 1987 ja se lähti 6. tammikuuta 1888 sisaraluksensa kanssa Tynestä Espanjaan. Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Espanjan laivaston manner-Eurooppaan sijoitettuun laivastoon. Alus osallistui Riffi sotaan vuosina 1893-1894 tulittaen riuttaa Melillan ja Chafarinosin välillä. Filippiinien vallankumouksen 1896-1898 alkaessa alus lähetettiin kontra-amiraali Patricio Montojo de Pasaron johtamaan laivueeseen Filippiineille.
Alus oli edelleen Montajon laivueessa, kun Espanjan-Yhdysvaltain sota alkoi huhtikuussa 1898. Alus oli laivueen mukana ankkurissa Cañacaon lahdella, kun 1. toukokuuta Yhdysvaltain laivaston kommodori George Deweyn johtama Aasian laivue yllätti ankkurissa olleen laivueen. Seurannut Manilanlahden taistelu oli sodan ensimmäinen varsinainen yhteenotto.
Montojon lippulaivan Reina Christinan tultua liikuntakyvyttömäksi amiraali siirsi lippunsa Isla de Cuballe. Taistelun lopulla aluksen miehistö upotti aluksensa estääkseen sen joutumisen Yhdysvaltain laivastolle. Uponnut alus jäi osittain veden pinnan yläpuolelle ja tykkivene USS Petrelin miehistö sytytti hylyn tuleen.
Yhdysvaltain vallattua Filippiinit hylky nostettiin 2. joulukuuta 1898 ja alus siirrettiin korjattavaksi Hong Kongiin telakalle. Alus liitettiin vuonna 1900 kunnostuksen jälkeen Yhdysvaltain laivastoon tykkiveneenä USS Isla de Cuba.
Sinfonia nro 3 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn Bartholdy sai ensimmäisen inspiraationsa kolmanteen sinfoniaansa (Skottilainen; a-molli, op. 56) Skotlannin-matkaltaan vuonna 1829. Teos kuitenkin valmistui vasta vuonna 1842. Se kantaesitettiin Leipzigissä samana vuonna. Lontoon-ensiesityksen jälkeen Mendelssohn omisti teoksen kuningatar Viktorialle, joka miehensä Albertin tavoin ihaili hänen musiikkiaan suuresti. Skottilainen sinfonia koostuu neljästä osasta, jotka kuitenkin ovat temaattisesti sidoksissa toisiinsa; se onkin tarkoitettu esitettäväksi ilman taukoa.
Markovin ketju

Markovin ketju (nimetty Andrei Andrejevitš Markovin mukaan) on stokastinen prosessi, jossa uusi tila riippuu vain edellisestä tilasta. Esimerkki Markovin ketjusta on satunnaiskulku. Jos A on tilasiirtomatriisi ja B on alkutilavektori, niin n askeleen jälkeen eri tilojen todennäköisyydet saadaan vektorista B\cdot A^n.
Daniel Medelplan

Daniel (Taneli) Medelplan (noin 1657 Turku – 18. elokuuta 1737 Pälkäne) oli kirjanpainaja, joka kaiversi Pälkäneen puuaapisen puulaatoille Isonvihan aikana vuonna 1719. 
Medelplanin isä oli turkulainen Jonas Svensson-niminen vaununtekijä. Vuonna 1678 hänet otettiin Turun akatemian kuvien kaivertajaksi, mutta hän myös valoi kirjasimia, sitoi kirjoja ja harrasti kuvanveistoa. Vuosina 1689-1693 hän toimi Viipurissa piispa Petrus Bångin pienen kirjapainon johtajana. Sieltä hän tuli isonvihan aikaan Pälkäneelle, Taurialan kylän Näppilän taloon. Syynä muuttoon oli paitsi sota, myös hänen saamansa tuomio sukurutsauksesta, kun hän oli solminut suhteen vaimonsa veljentyttären kanssa. Tästä saamansa tuomion hän kärsi vankeudessa Viipurin linnassa. Medelplanin ensimmäinen puoliso oli nimeltään Gertrud (k. 1693) ja toinen Kristina Grelsintytär (k. 1744).

Pälkäneen puuaapinen

Pälkäneen papiston ja Turun tuomiokapitulin kehotuksesta hän kaiversi puusta Johannes Gezelius vanhemman vuonna 1666 painattaman aapisen painolaatat "Yxi paras lasten tawara". Kirjaa painettiin satakunta kappaletta, mutta kaikki painetut kirjat kuten myös painolaatat ovat tuhoutuneet. Viimeinen tunnettu Turun akatemian hallussa ollut kappale tuhoutui Turun palossa 1827. Teoksen koko nimi oli Lasten Paras Tawara, elli ABC-Kirja, joca on suuren tarpen tähden leicattu Puuhun ja Pälcänen seuracunnan Saarnamiesten toimituxen cautta, Prändetty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralassa 1719.  
Medelplanin muistoa vaalitaan edelleen Pälkäneellä, jossa on hänen muistomerkkinsä rauniokirkon pihassa ja Kukkolan kylässä.  Medelplanin aapinen oli tiettävästi ensimmäinen aapinen, jossa oli kukon kuva. Se lienee antanut aiheen myös Pälkäneen entiselle vaakunalle, joka poistui käytöstä kuntaliitoksessa vuoden 2007 alussa.
Minä

Minä on persoonapronomini, joka viittaa kyseisen sanan sanovaan henkilöön. 'Minä' on yksikön ensimmäinen persoona. Useassa maailman kielistä — ainakin ns. analyyttisissä kielissä — pronominia on käytettävä, jos haluaa esittää, että kyse on sanojasta subjektina. Kuitenkaan useimmissa synteettisissä kielissä, joiden kielioppi perustuu sanojen taivutukseen — esimerkiksi espanjan, italian, suomen ja venäjän kielissä — näin ei tarvitse tehdä, vaan tekijä käy ilmi suoraan verbin persoonamuodosta.
Suomen minä-sanalla on murteissa erilaisia variantteja, kuten lounaismurteiden mnää, hämäläismurteiden mä ja mää sekä kaakkoismurteiden ja peräpohjalaismurteiden mie.
Kari Kola

Kari Kola (s. 1978) on joensuulainen valotaiteilija ja Valoparta Oy:n yrittäjä. Kola on erikoistunut suuriin ulkoinstallaatioihin. 
Kola on toiminut maailmalla suurien ulkoilmateosten pioneerina ja suomalaisen valotaiteen edelläkävijänä. Hän on toiminut vuodesta 2001 lähinnä valon parissa. Hänellä on kokemusta näyttelyiden, teatterin, tanssiteosten, festivaalien, klassisen musiikin, oopperoiden yms. parista. Vuodesta 2008 Kola on keskittynyt valotaiteen kehittämiseen ja suuriin ulkona toteutettaviin teoskokonaisuuksiin, jotka voivat sisältää  useita taidemuotoja.
Kola on toiminut taiteellisena ja teknisenä vastaavana useissa tapahtumissa ja festivaaleissa ympäri Suomea.
Suuria valoteoksia hän on toteuttanut muun muassa Tšekin Prahassa (Magical Garden 2015), Portugalin Cascaisissa (Nordic Elements 2013, Four Elements with Nuno Maya & Sylvain Moreau 2014 ja Magical Garden 2016), Sloveniassa Ljublanassa (Park Geometrica 2015), Turkissa Istanbulissa (Light is Here 2015), Ranskassa Pariisissa (Light is Here 2015), Kroatiassa Pulassa (Nordic Wave 2015), Hollannissa Eindhovenissa (Magical Garden 2016 ja Story of Light 2017), Englannissa Durhamissa (Frequencies 2017). 
Suomessa Kolan töitä on nähty pitkään, muun muassa Kaivos elää Outokummun vanhassa kaivoksessa 2010 ja 2011, Vesitorni Tampereen Näsinneulassa 2012, Joen varjot, Valon Kaupunki 2013 Jyväskylässä, 'Maailma elää' 2014 Jyväskylän messujen yössä, Koski Tampereen valoviikkojen 50-vuotisjuhlateos 2015, Color Park LUX-Helsinki 2016, Luminous Finland 100 Suomen 100-vuotisjuhlien pääteos
Kola on tehnyt Luminous Finland 100- valoteossarjan joka on yksi suurimmista valoteossarjoista maailmassa. Hän on avannut YK:n kansainvälisen Valon vuoden 2015 teoksellaan "Light Is Here" Unescon pääkonttorissa Pariisissa. 
Tammikuussa 2018 Kola osti Joensuun Botania-puutarhan, ja hänen tavoitteenaan on kolminkertaistaa kävijämäära ja saada puutarhalle kansainvälistä julkisuutta.
Frithiof Mårtensson

Frithiof Mårtensson (19. toukokuuta 1884 – 20. kesäkuuta 1956) oli ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Mårtensson voitti olympiakultaa 73 kilogramman painoluokassa 1908 Lontoon olympialaisissa. Saman vuoden joulukuussa Wienin MM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi. Vielä seuraavana vuonna Mårtensson voitti kultamitalin Malmössa käydyissä epävirallisissa EM-kisoissa.
Seuratasolla Mårtensson edusti IK Spartaa.
James Fox

James Fox (alk. William Fox) (s. 19. toukokuuta 1939 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvista Palvelija (1963), Nuo mainiot miehet lentävissä koneissaan (1964) ja Matka Intiaan (1984).
James Fox aloitti elokuvauransa jo 11-vuotiaana lapsinäyttelijänä nimellä William Fox. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli Ealing-komediassa The Magnet (1950).
Mick Jaggerin kanssa tehdyn psykedeelisen rikoselokuvan Performance (1970) kuvausten jälkeen James Fox hakeutui psykiatriseen hoitoon, tuli uskoon ja oli poissa elokuvien teosta yli kymmenen vuotta. Syiksi on kerrottu kuvauksissa käytetty DMT-huume ja vuonna 1971 sattunut Foxin isän kuolema, mutta Fox on myöhemmin sanonut olleensa ylirasittunut jo ennen Performancen kuvauksia ja tauon tehneen hänelle hyvää.
Fox on naimisissa Mary Elisabeth Piperin kanssa, heillä on viisi lasta.
James Foxin veli Edward Fox on myös näyttelijä.
Tohtori

Jatko-opintojen kulku

Tullakseen tohtoriksi opiskelijan täytyy hakeutua yliopistoon ja kirjoittautua jatko-opiskelijaksi. Tohtorikoulutettavaa nimitetään myös tohtoriopiskelijaksi tai doktorandiksi. Pohjakoulutuksena on ylempi korkeakoulututkinto tai erikoistapauksissa alempi korkeakoulututkinto. Ennen pohjakoulutukseksi vaadittiin lisensiaatintutkinto, mutta nykyään tohtorintutkinto suoritetaan yleensä ylemmän korkeakoulututkinnon pohjalta suorittamatta välissä lisensiaatintutkintoa.
Tohtorintutkinnon tärkein osa on väitöskirjan laatiminen ja sen puolustaminen julkisesti. Väitöskirja voi olla joko kirjallisesti yhtenäinen kokonaisuus eli monografia tai useista erillisistä tieteellisistä artikkeleista koostuva artikkeliväitöskirja eli ns. nippuväitöskirja. Väitöskirjan lisäksi tulee suorittaa tutkimusalaan ja -menetelmiin liittyviä syventäviä opintoja. Lisensiaatintutkinnon suorittaneilta jatko-opiskelijoilta vaaditaan tohtorintutkintoon liittyviä opintoja vähemmän kuin ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneilta.
Suomessa voi suorittaa myös taiteellisen tohtorintutkinnon, johon ei välttämättä kuulu väitöskirjaa, vaan tutkinnon opinnäyte voi muodostua taiteellisista projekteista. Esimerkiksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemian taiteilijakoulutuksessa musiikin tohtorin tutkinnon opin- ja taidonnäyte muodostuu viiden konserttiohjelman laajuisesta ohjelmasuorituksesta ja tutkielmasta.

Arvonmerkit

Tohtorintutkinnon suorittaneiden arvonmerkit ovat tohtorinhattu, jonka väri riippuu tieteen- tai taiteenalasta, ja usein tohtorinmiekka. Miekan sijaan joissakin korkeakouluissa ja tiedekunnissa on käytössä muunlainen arvonmerkki, esimerkiksi Itä-Suomen yliopistossa tohtorinviitta ja Aalto-yliopistossa tohtorinkaulus sekä teologeilla Raamattu.

Riemutohtori

Riemutohtoriksi voidaan promovoida tohtori, jonka väittelemisestä ja promootiosta on kulunut aikaa 50 vuotta. Riemukunniatohtoriksi voidaan puolestaan promovoida tohtori, jonka kunniatohtoriksi nimeämisestä on kulunut 50 vuotta. Tiettävästi ensimmäinen Suomen riemukunniatohtori oli historioitsija Eino Jutikkala. Riemutohtoreita ovat muiden muassa myös Erkki Kansanaho (2000), Johannes Salminen (2008) Mauno Koivisto (2011), ja Kari Lagerspetz (2011).

Työelämä

Tohtorintutkinnon suorittaneet ovat tilastollisesti korkeapalkkaisin koulutustasoryhmä, sillä tutkinnon suorittaneiden keskipalkka on hieman ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneiden keskipalkkaa korkeampi. Tohtorintutkinnon suorittaneet työskentelevät pikemminkin julkisella sektorilla kuin yksityisellä sektorilla.
Noin 7 prosenttia suomalaisen liike-elämän toimitusjohtajista on suorittanut tohtorintutkinnon. Tunnettuja tohtorintutkinnon suorittaneita suomalaisten pörssiyhtiöiden toimitusjohtajia ovat muun muassa Matti Alahuhta, Mika Ihamuotila, Björn Wahlroos.
Jotkut työelämän johtotehtävissä toimivat ovat saaneet kunniatohtorin arvon (lat. doctor honoris causa), vaikka asianosainen ei ole suorittanut tohtorintutkintoa. Esimerkiksi Jorma Ollila on saanut kunniatohtorin arvon kolmesta eri tiedekunnasta.
Kauppaporvari (Raahe)

Kauppaporvari on Raahen keskustassa sijaitseva julkisia ja liiketiloja sisältävä rakennus, jossa on yli 400-paikkainen konserttisali Raahesali, kokous- ja kongressitiloja sekä kahvila-ravintola. Arkkitehtitoimisto Martti Väisäsen suunnittelema rakennus on valmistunut vuonna 1999 ja on pinta-alaltaan noin 10 000 neliömetriä. Raahesalin akustiikkakonsulttina on toiminut Alpo Halme.
Kiinteistön tiloista Raahesali, kokoustilat Fregatti ja Parkki sekä Galleria Myötätuuli ovat Raahen kaupungin omistuksessa. Kauppaporvarin tiloissa toimii myös muun muassa hotelli Raahen Hovi.
Brahim Hemdani

Ura

Hemdani aloitti uransa AS Cannesissa, jossa hän pelasi pari kautta ennen siirtymistään RC Strasbourg. Strasbourgissa hän vietti kolme kautta, pelaten hieman yli 50 liigaottelua. Vuosien 2001 ja 2005 välillä Hemdani pelasi Marseillessa, jossa hän oli auttamassa joukkuetta UEFA Cupin loppuotteluun vuonna 2004. 14. kesäkuuta 2005 hän siirtyi Rangersiin neljän vuoden sopimuksella. Hänet hyllytettiin toiseksi viimeisellä kaudellaan, jonka myötä Hemdani päätti jättää seuran 1. kesäkuuta 2009. Myöhemmin hän päätti myös uransa kyseiseen kauteen.

Maajoukkueura

Hemdani toimi Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina. Sittemmin aikuisten tasolla hän pelasi Algerian maajoukkueessa kaksi ottelua vuoden 2008 aikana.