Juseliuksen mausoleumi

Arkkitehtuuri

Juseliuksen mausoleumi muodostuu 12 metriä leveästä kahdeksankulmaisesta runkohuoneesta, johon liittyvät eteishalli, kuorihuone sekä pohjakerroksessa sijaitseva krypta. Tiilirunkoisen rakennuksen julkisivu on päällystetty punertavalla hiekkakivellä. Kuparikatteisen kupolin päältä nouseva torni kohoaa 35 metrin korkeuteen. Räystäissä on gargoileja. Pääportaiden edessä on Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema rautaportti ja muualta rakennusta ympäröi matala pensasaita. Mausoleumin takana on Juséliuksen kolmannen puolison Berta Karlssonin hauta. Sigrid Juséliuksen äiti ja 1884 kuollut sisar Thyria on haudattu viereisen siunauskappelin tuntumassa sijaitsevaan sukuhautaan.
Mausoleumin sisäänkäynti johtaa eteishuoneen kautta hautaholvin yläpuoliseen tilaan, jonka lattian pyöreästä aukosta avautuu näkymä alas kryptaan. Aukkoa reunustaa Gallen-Kallelan suunnittelema marmorikaide. Sigrid Juséliuksen sarkofagi on nähtävissä hautaholvin keskellä ja F. A. Juséliuksen sarkofagi on sijoitettu kryptan sivukappeliin. Yleisöllä ei ole pääsyä hautaholviin.

Suunnittelu

Kauppaneuvos F. A. Juséliuksen ja Blenda Theresia Moliisin toinen tytär Sigrid Maria kuoli kesäkuussa 1898 Turussa. Sigridille soitettuja kuolinkelloja kuunneltuaan Jusélius poikkesi ystävänsä Walter Gallénin kanssa Turun tuomiokirkkoon, jossa hän sai Kaarina Maununtyttären hautakappelin nähtyään ajatuksen rakentaa tyttärelleen jotakin vastaavaa. Päätökseen vaikutti myös Juséliuksen kokema syyllisyydentunto siitä, ettei hän ollut paikalla Sigridin kuollessa. Aluksi Jusélius halusi rakennuttaa tyttärensä muistoksi lastenkodin, mutta Gallénin veli Akseli Gallen-Kallela ehdotti Suomen oloissa ainutlaatuista mausoleumia. Rakennuksen suunnittelu annettiin ansiokkaana kirkkoarkkitehtina tunnetulle Josef Stenbäckille, joka laati myös koristemaalausten yleissuunnitelman. Jusélius olisi halunnut mausolemiin ulkomaisten taiteilijoiden töitä, mutta Stenbäck taivutteli hänet kotimaisten tekijöiden ja aihepiirien kannalle.

Rakentaminen ja maalaustyöt

Mausoleumin rakennustyöt käynnistyivät jo syksyllä 1898 Stenbäckille aikaisemminkin työskennelleen rakennusmestari Johan Saarenheimon johdolla. Työmiehiä oli keskimäärin kolmisenkymmentä, joista osa oli samaan aikaan valmistuneen Mäntyluodon radan rakentajia. Heillä ei ollut aikaisempaa kokemusta vastaavanlaisesta työstä, vaan kivirakentaminen jouduttiin opettelemaan urakan edetessä. Materiaalit hankittiin eri puolilta Suomea, mutta kivien sahaus ja hionta tehtiin paikan päällä. Laatokan Karjalan Ruskealasta tuotiin höyrykoneella toiminut kivisaha, joka työllisti neljä miestä vuorokauden ympäri. Suurimmat paikoilleen asetetut graniittilohkareet painoivat 12 tonnia. 
Rakennuksen kivijalka, ulkopuoliset pilarit ja sisäänkäynnin portaat on valmistettu Euran Turajärveltä louhitusta harmaagraniitista. Ulkoseinien, ikkunan- ja ovenpielien sekä päätykoristeiden alkuperäisenä materiaalina oli Porin Tahkoluodosta tuotu punertava hiekkakivi, josta osa nostettiin merenpohjasta. Mausoleumin lattia ja alas johtavat portaat valmistettiin Turajärven punaisesta graniitista ja hautaholvin lattiat seinineen Särkisalossa toimineen Förbyn kaivoksen kalkkikivestä. Sokkelilistat olivat Eurasta louhittua porfyyriä. Sisätiloissa käytettiin lisäksi Porin maalaiskunnan Kahaluodosta tuotua tummanpunaista graniittia. Eteisen pilarit ja ovenpielet valmistettiin Ruskealan marmorista, mutta seinissä ja ikkunanpielessä käytettiin kestävämpänä pidettyä Förbyn marmoria. Katto oli alun perin päällystetty Ruotsista tuodulla liuskekivellä. Holvimuuraus valmistui juhannuksena 1901, ja varsinaiset rakennustyöt saatiin viimeistelyjä lukuun ottamatta valmiiksi syyskesällä 1902.
Joulukuussa 1898 Stenbäck esitteli koristemaalausten perusideat Akseli Gallen-Kallelalle, Pekka Haloselle ja Väinö Blomstedtille pyytäen heiltä ehdotukset lasimaalauksista ja freskoista. Seinämaalausten teemaksi Stenbäck oli valinnut ”kuoleman voiton ruumiin yli” ja lasimaalausten teemaksi ”hengen voiton kuoleman yli”. Lopulta hän antoi Gallen-Kallelan tehtäväksi sisätilojen ja Haloselle eteisen koristelun. Sillä välin Jusélius oli jo ehtinyt tilaamaan Sigridin taivaaseen vastaanottamista esittävän lasimaalauksen Tukholmasta ja toivoi tyttärensä kuvaamista myös freskoissa. Ajatus ei miellyttänyt Stenbäckiä eikä Gallen-Kallelaa, minkä vuoksi taiteellisesta näkemyksestä syntyi kiistaa. Erimielisyyksiä aiheutti myös urakan hinta. Juséliuksen tinkiessä neuvottelut kestivät aina syyskesään 1901 saakka, jolloin osapuolet vihdoin pääsivät sopimukseen. 
Gallen-Kallela aloitti työnsä syyskuussa 1901 kupolin holvipintojen puu- ja kasviaiheisilla maalauksilla. Lämmityksen puuttuessa maalaaminen oli mahdotonta talvella, minkä vuoksi pääosa tehtiin kahtena seuraavana kesänä. Gallen-Kallelan apuna olivat hänen puolisonsa Mary Gallen-Kallela, arkkitehti Torkel Nordman sekä ruotsalainen koristemaalari C. A. Lexander. Gallen-Kallelat asuivat aluksi vuokraamassaan huvilassa meren rannalla Kuuminaisissa, josta he syksyn tulleen muuttivat Porin keskustaan Annankadulle. Toisen talven perhe vietti Porissa Gallen-Kallelan maalatessa luonnoksia väliaikaisessa ateljeessaan. Gallen-Kallela joutui myös suunnittelemaan mausoleumia ympäröivän aidan portteineen, kun Jusélius oli keväällä 1902 hylännyt Stenbäckin piirustukset. Maalausurakka oli Gallen-Kallelalle henkisesti raskas, sillä hän oli vuonna 1895 menettänyt Marjatta-tyttärensä, jonka kuoleman aiheuttamaa syyllisyydentuntoa Gallen-Kallela purki freskoja maalatessaan.
Gallen-Kallela ja Halonen saivat työnsä valmiiksi elokuussa 1903, ja mausoleumi oli kokonaisuudessaan valmis lokakuussa. Siitä tuli heti valmistuttuaan Suomen merkittävimpiä nähtävyyksiä, joka herätti huomiota myös ulkomailla. Taidekriitikko Wenzel Hagelstamn luonnehti rakennusta ”kaikille ajoille puhuvaksi todistukseksi taiteen saavutuksista kahdennenkymmenennen vuosisadan Suomessa”. Sigrid Juséliuksen sarkofagia ei kuitenkaan vielä sijoitettu mausoleumiin, vaan hänen ruumistaan säilytettiin viereen rakennetussa pienessä tiilikappelissa. Rakennus sai kaupunkilaisilta myös kritiikkiä, sillä monien mielestä Juséliuksen olisi pitänyt mieluummin käyttää rahansa johonkin yleishyödylliseen, kuten Kokemäenjoen ylittävän sillan rakentamiseen.

Vauriot ja korjaukset

Kiireessä rakennettu mausoleumi kärsi useista rakennusteknisistä virheista heti valmistumisestaan lähtien. Pääasialliset ongelmat olivat kosteus sekä julkisivuissa käytetty hiekkakivi, joka paljastui liian huokoiseksi. Siihen imeytyneet mineraalit pääsivät kosteuden mukana seinärakenteiden läpi freskojen laastipohjaan ja edelleen maalausten pintaan asti. Tilannetta pahensi vielä muurauslaastissa käytetty rantahiekka, joka sisälsi runsaasti salpietaria. Rakenteet taas eivät päässeet kuivumaan, koska vuotava katto piti sisätilat jatkuvasti kosteana, eikä mausoleumissa myöskään ollut lämmitystä. Suurin osa vaurioista olisi voitu välttää seinäpintojen kuivatuksella, jota varten Gallen-Kallela oli jo maalausvaiheessa hankkinut kosteutta imevän laitteen. Jusélius kuitenkin kielsi sen käytön peläten prosessin vaatiman hiilihapon vaurioittavan marmoripintoja. Erimielisyydet johtivat myös lasimaalausten ja kryptan koristemaalausten peruuntumiseen.
Gallen-Kallela sai tiedon freskojen kärsimistä vahingoista lokakuussa 1904. Julkisuudessa niistä kerrottiin kuukautta myöhemmin Euterpe-lehdessä, jolloin kolmen freskon ilmoitettiin vaurioituneen. Pahiten oli kärsinyt Kevät, joka oli muuttunut tuhkanharmaaksi, eikä sen hahmoista ollut enää jäljellä kuin ääriviivat. Lisäksi holvin koristemaalauksissa oli useissa paikoissa tummia pilkkuja ja kuorin maalauksissa kämmenen kokoisia kalkkijauhon muodostamia läiskiä. Niiden kohdilta alkoi pian irrota rappausta, jonka mukana freskojen pintaa putoili alas. Parannuskeinoa ei etsitty, vaan Jusélius ja Gallen-Kallela keskittyivät syyttelemään toisiaan samalla kun vauriot jatkoivat etenemistään. Freskot olivat Gallen-Kallelan siihenastisen uran huipentuma, joten niiden tuhoutuminen oli hänelle suuri takaisku. Gallen-Kallela ei halunnut edes nähdä vaurioita saatika ryhtyä korjaamaan niitä. Hän pyrki lieventämään pettymystään matkustelemalla eri puolilla Keski-Eurooppaa päätyen lopulta Keniaan vuosiksi 1909–1911. 
Mausoleumiin tehtiin ensimmäisiä korjaustöitä vasta kesällä 1912. Freskot suojattiin aluksi kosteudelta ja rakennusta alettiin kuivattamaan, jonka lisäksi siihen tehtiin arkkitehti Gustaf Nyströmin suunnittelemia parannuksia. Liuskekivikate vaihdettiin kuparikattoon ja alapohjaan sekä kattorakenteisiin tehtiin ilmanvaihtokanavia. Muutostöiden valvojana toimi jo mausoleumin rakentamisesta huolehtinut Johan Saarenheimo. Korjauksista huolimatta vuotta myöhemmin raportoitiin freskojen alaosien hävinneen. Pahiten olivat tuolloin vaurioituneet Pekka Halosen eteiseen tekemät maalaukset. Juséliuksen ja Gallen-Kallelan välit olivat parantuneet niin, että Gallen-Kallela kävi itse tarkistamassa freskojen kunnon joulukuussa 1913. Hänen mukaansa holvien koristelu sekä oviaukkojen yläpuoliset freskot olivat vahingoittumattomat, ja alaosan seinäfreskotkin olisi vielä mahdollista pelastaa. Maalausten restaurointia ei kuitenkaan aloitettu, mutta kryptan koristelu saatiin viimein aikaiseksi 1917, jolloin keskusteltiin myös lasimaalauksista. Samassa yhteydessä Gallen-Kallela suunnitteli uuden ulko-oven, joka toteutettiin myöhemmin 1930-luvulla.
1920-luvulle tultaessa seinämaalaukset olivat vahingoittuneet jo niin pahoin, että ainoastaan katossa ja kryptassa olevat maalaukset sekä paratiisia esittävä fresko olivat näkyvissä. Kun Jusélius ei päässyt Gallen-Kallelan kanssa sopimukseen niiden korjaamisesta, tilasi hän vuonna 1923 kuvanveistäjä Emil Cedercreutzilta pronssireliefejä, joilla oli tarkoitus peittää seinämaalaukset sekä vielä paljaana olleet seinäpinnat. Hänen tehtäväkseen annettiin myös uuden ulko-oven, Juséliuksen kolmen edesmenneen puolison sarkofagien sekä niitä varten mausoleumin taakse tulevan laajennusosan suunnittelu. Cedercreutz työskenteli Harjavallassa sijaitsevassa ateljeessaan, jossa Jusélius ystävineen vieraili usein seuraamassa työn edistymistä. Syksyllä 1925 mausoleumiin vaihdettiin kupariovet, joissa oli kuusi Cedercreutzin suunnittelemaa ihmisen vaiheita kuvaavaa reliefiä. Ennen Juséliuksen kuolemaa helmikuussa 1930 Cedercreutz sai valmiiksi noin puolet sisätiloihin tulevista veistoksista. Paikoilleen ehdittiin asentamaan keskigallerian freskot peittänyt kuuden pronssireliefin sarja, eteishuoneen maalausten päälle asetetut suurikokoiset reliefit sekä etuosan ulokkeelle sijoitettu enkeli. Vuosikymmenen lopulla vahvistettiin myös rakennuksen liian heikoksi osoittautunutta perustusta.

Tulipalon jälkeinen restaurointi

F. A. Jusélius kuoli helmikuussa 1930, jonka jälkeen mausoleumi siirtyi hänen perustamansa säätiön hoitoon. Sigrid Juséliuksen säätiö käynnisti mausoleumin vaatimat korjaustyöt syksyllä 1931. Mausoleumi päätettiin korjata alkuperäiseen asuunsa, minkä vuoksi kaikki Cedercreutzin työt ulko-ovea lukuun ottamatta poistettiin. Työt keskeytyivät, kun mausoleumia ympäröinyt väliaikainen suojarakennus syttyi palamaan puolenyön jälkeen 4. joulukuuta 1931. Lämmityskamiina oli sytyttänyt puisen rakennelman, josta liekit levisivät mausoleumin sisällä olleisiin rakennustelineisiin ja vieressä sijanneisiin varastosuojiin. Jäljelle jäi ainoastaan vaurioitunut torni ja mustuneet seinät. Freskojen kärsimiä tuhoja lisäsi vielä palokunnan pumppaama sammutusvesi.
Päätös korjaustöiden jatkamisesta tehtiin nopeasti jo joulukuun lopussa. Säätiö otti yhteyttä Jorma Gallen-Kallelaan, jonka kanssa tehtiin kesällä 1933 sopimus freskojen uudelleenmaalaamisesta. Työt käynnistyvät arkkitehti Torkel Nordmanin johdolla samana syksynä, ja kahden vuoden kuluttua mausoleumi oli korjattu alkuperäiseen asuunsa. Rakennuksen julkisivu päällystettiin Ruotsista hankituilla hiekkakivilaatoilla, ja tulipalossa vaurioitunut ulko-ovi vaihdettiin Alpo Sailon valmistamaan pronssiseen parioveen, jonka hän teki Akseli Gallen-Kallelan 1917 valmistaman pienoismallin mukaan. Lisäksi mausoleumin sisätiloihin tuli uusia lasimaalauksia ja mosaiikkeja. Jorma Gallen-Kallela toteutti isänsä maalausten uusinnot irtofreskoina, jotka hän maalasi Lallukan taiteilijakodissa sijainneessa ateljeessaan Helsingissä. Gallen-Kallela sai työnsä päätökseen kesäkuussa 1939. Kattofreskojen uudelleenmaalauksen tekivät vuonna 1938 taiteilijat Oskari Niemi ja Paavo Leinonen Jorma Gallen-Kallelan vastatessa niiden viimeistelystä.
Mausoleumi vihittiin uudelleen käyttöön 13. kesäkuuta 1941, jolloin F. A. Juséliuksen syntymästä tuli kuluneeksi 86 vuotta. Juhlallisuuksissa oli läsnä lukuisia tiedemaailman edustaja, kuten professorit Onni Okkonen, Yrjö Hirn, Rolf Pipping, Hjalmar Granfelt ja Fredrik Saltzman. Pääpuhujana toiminut professori Hirn korosti erityisesti talvisodassa kaatuneen Jorma Gallen-Kallelan ansioita mausoleumin alkuperäisen hengen säilyttämisessä.

Myöhemmät vaiheet

Tuonelan joella -fresko vaurioitui marraskuussa 1973 tehdyn murron yhteydessä. Varkaat olivat rikkoneet suojalasin ja yrittäneet irrottaa maalausta, jolloin se oli naarmuuntunut useasta paikasta. Julkisivuun 1930-luvulla vaihdetuissa hiekkakivilaatoissa on myös ilmennyt ongelmia, kun ne ovat vuosikymmenten kuluessa haurastuneet ja mustuneet. Vuonna 1987 ulkoseinät puhdistettiin ja kivien saumaukset uusittiin. Samalla selvitettiin mitkä jäkälä- tai levälajit ovat pesiytyneet hiekkakiveen ja aiheuttaneet sen tummumisen.

Sarkofagit

Sigrid ja F. A. Juséliuksen sarkofageista järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1933. Voittajaksi selvisi arkkitehti Jarl Eklund, jonka ehdotukset toteutti kuvanveistäjä Gunnar Finne. Sigridin italialaisesta marmorista veistetyn sarkofagin valmisti helsinkiläinen Kiviveistämö Forsman ja tinasta tehdyn F. A. Juseliuksen sarkofagin muotoilija Paavo Tynellin johtama Taito Oy. Ne sijoitettiin paikoilleen vasta kun mausoleumi vihittiin restauroinnin jälkeen käyttöön vuonna 1941. Sigridin balsamoitu ruumis on asetettu sinkkiarkussa sarkofagiin, jonka kanteen on kirjoitettu hänen etunimensä. Sen reunojen muoto jäljittelee Sigridin lempikukan päivänkakkaran terälehtiä. Kannen päällä on myös alusta saakka pidetty pientä maljakollista päivänkakkaroita. Valkonen sarkofagi lepää hautaholvin keskellä mustalla Luvian graniitista tehdyllä jalustalla.

Muut koristeaiheet

Pekka Halonen maalasi eteishuoneen seiniin freskot Kirkkomiehiä ja Kivityömiehiä, jotka tuhoutuivat Gallen-Kallelan töiden tavoin, mutta niitä ei enää uusittu. 1930-luvun restauroinnin yhteydessä eteishallin seiniin valmistuivat arkkitehti Runar Finnilän suunnittelemat marmoriset inkrustaatiot. Lattiassa sisäoven molemmin puolin on Italiassa tehty kultamosaiikki, jonka suunnitteli taiteilija Germund Paaer. Keskihuoneeseen johtavan sisäoven yläpuolella on Sigridille omistettu latinankielinen muistokirjoitus ”Dormitioni filiae dulcissimae Sigridis quae rapta est mundo aetatis suae anno XII. Pater sene fecit” eli suomeksi ”Suloisen tyttärensä Sigridin, joka riistettiin elämästä kahdennellatoista ikävuodella, lepopaikaksi pystytti hänen isänsä.”
Keskigallerian puolella sisäänkäynnin yläpuoleisessa kolmiossa on latinankielinen toinen lause ”Refrigera illos in loco viridi super aquas refectionis in paradiso deliciarum” eli ”Virvoita heitä vihreässä paikassa, uudistusten vetten vierellä, paratiisin ihanuudessa.” Teksti viittaa oven yläpuolella olevaan freskoon Paratiisi. Lattiassa olevaa aukkoa ympäröivä Gallen-Kallelan suunnittelema kaide on valmistettu italialaisesta marmorista. Sen jokainen koristekuvio on erilainen.
Mausoleumin lasimaalauksia ei Gallen-Kallelan ja Juséliuksen kiistojen vuoksi toteutettu rakennusvaiheessa, vaan Gallen-Kallela luonnosteli ne vasta vuosina 1916–1918. Stenbäckin alkuperäisen teeman sijasta suunnitelma käsitti geometrisia kuvioita ja kukkaornamentiikkaa. Gallen-Kallelan tarkoituksena oli tehdä jokaiseen ikkunaan erilainen mutta toisten kanssa yhteensopiva koristelu. Lopulta ikkunoihin tehtiin tulipalon jälkeisessä restaurointivaiheessa ainoastaan päivänvaloa himmentävä lasimaalaus, jonka suunnitteli Bruno Tuukkanen.

Ulko-ovet

Mausoleumin alkuperäiset ulko-ovet oli päällystetty leikkauksilla koristetuilla kuparilevyillä. Vuonna 1925 ne vaihdettiin Emil Cedercreutzin suunnittelemiin kuparista pakotettuihin oviin, jotka valmisti porilaisen Iisak Sahan kultasepänliike. Cedercreutzin ovien vaurioiduttua tulipalossa, tilalle vaihdettiin Alpo Sailon vuonna 1934 valmistamat ovet, jotka hän teki Gallen-Kallelan 1917 suunnitteleman pienoismallin mukaan. Pronssisten pariovien kalevalaisina kuva-aiheina ovat kaste ja kuolema. Vasemmassa ovessa on ylimpänä syntymää symboloiva tähti, jonka alapuolella ovat kastetilaisuutta kuvaava aihe Virokannas kastaa Jeesus-lapsen sekä palava kynttilä ja elämän aallokko. Oikeassa ovessa on ylimpänä risti alapuolellaan kuolemaa esittävä Lemminkäinen ja hänen äitinsä Tuonelan joella sekä sammunut kynttilä ja tyyntynyt aallokko. Lemminkäisen mallina oli itsemurhan tehneen Bobi Sivénin kuolinnaamio, jonka Sailo oli valmistanut vuonna 1921. Lemminkäisen äidin mallina oli hänen puolisonsa Nina Sailo.

Cedercreutzin poistetut veistokset

Kuvanveistäjä Emil Cedercreutzilta tilattiin vuonna 1923 kuutisenkymmentä pronssireliefiä, joista Juséliuksen kuollessa helmikuussa 1930 oli valmiina noin puolet. Kun mausoleumi päätettiin vuotta myöhemmin remontoida alkuperäiseen asuunsa, Cedercreutzin tilaus keskeytettiin ja paikoilleen asetetut työt poistettiin. Cedercreutz joutui nyt etsimään Mausoleumi-sarjaksi kutsumilleen veistoksille uusia sijoituspaikkoja. Hän myi teoksia yksityisille ihmisille sekä lahjoitti niitä kouluihin ja kirkkoihin. Porilaiselle Cygnaeuksen koululle Cedercreutz lahjoitti suurikokoiset reliefit Elämä ja Kuolema. Lisäksi hän lahjoitti töitään Helsinkiin ystävänsä Lisa Hagmanin johtaman Yksityisluokat-koulun (nyk. Tieteiden talo) tiloihin, Helsingin uudelle yhteiskoululle sekä Kallion ja Johanneksen kirkoille. Veistoksia sijoitettiin myös vuonna 1939 valmistuneeseen Sortavalan kaupunkiseurakunnan siunauskappeliin, mutta ne tuhoutuivat sota-aikana. Kuusiosainen Elämän kulku -sarja sekä mausoleumin eteishalliin suunnitellut pronssireliefit Aika ja Iäisyys ovat nähtävillä Harjavallassa Emil Cedercreutzin museon taidehallin ulkoseinillä.

Symboliikka

Mausoleumin koristekuviot sisältävät paljon erilaista symboliikkaa, joista suurin osa ei edusta kristillisyyttä, vaan niitä on kutsuttu jopa okkultistisiksi. Koristeiden joukossa on erityisen paljon vapaamuurarien symboliikkaa, koska Jusélius ja Gallen-Kallela olivat molemmat järjestön jäseniä. Taustalla ovat myös Gallen-Kallelan kriittinen suhtautuminen kirkkoon ja papistoon sekä hänen teosofiaa kohtaan tuntemansa kiinnostus.
Tuonelan joella -freskoon Gallen-Kallela maalasi itsensä vapaamuurarien symboleihin kuuluva muurauskauha kädessään. Luonnoksia tutkittaessa on huomattu, että kolmessa freskossa esiintyi aluksi outo kaapuun pukeutunut hahmo, jonka Gallen-Kallela jossakin vaiheessa pyyhki pois. ”Totuudenetsijäksi” kutsuttu hahmo jäi ilmeisesti näkyviin vain tähän yhteen freskoon taiteilijan omakuvan muodossa. Kryptan seiniä koristaa kuusi vapaamuurarien symbolia ja Gallen-Kallelan suunnittelemassa marmorikaiteessa on kohokuvio, joka muistuttaa vapaamuurarien tunnuksenaan käyttämää harppi ja suorakulma -symbolia. Sisäoven yläpuolisessa mosaiikissa ovat kirjaimet IHS. Kristillisyydessä ne ovat lyhenne kreikankielisistä sanoista ”Iesus Hominum Salvator” eli ”Jeesus, ihmisten vapahtaja”, mutta kirjaimet kuuluvat myös vapaamuurarien symboliikkaan, jossa niillä viitataan egyptiläisiin Isis-, Horus- ja Seth-jumaliin. 
Kosmos-freskossa voi nähdä viittauksen jälleensyntymään ja seinämaalausten tavoin myös ulko-ovien kohokuvioinnissa on Gallen-Kallelan esoteerista symboliikkaa. Kristillistä symboliikkaa mausoleumin koristelussa edustaa tavallisten ristien lisäksi muun muassa pyhään kolminaisuuteen viittava kolmilehtinen apilakuvio. Myös Halosen maalausten on katsottu sisältäneen erilaista symboliikkaa ja aatetaustaa, johon lukeutui muun muassa tolstoilaisuus. Erityisesti Kivityömiehiä-freskon kerrottiin hämmentäneen aikalaisia.

Muuta

Arto Seppälä on kirjoittanut Juseliuksen mausoleumin syntyvaiheisiin liittyvän näytelmän Päivän kukka, jonka ensi-ilta oli Porin teatterissa syksyllä 1992.