The Prodigy

Historia

Yhtyeen alkuperäinen kokoonpano oli nelihenkinen. Liam Howlettin kirjoittaessa kappaleet Maxim Reality (oikealta nimeltään Keith Palmer) toimi ja toimii edelleen MC:nä, kun taas Keith Flint on alun perin pelkkä livetanssija. Neljäs alkuperäisjäsen, livetanssija Leeroy Thornhill erosi yhtyeestä vuonna 2000.
Alkuvaiheessa mukana oli lyhyen aikaa myös naistanssija Sharky, joka jätti yhtyeen sen suosion alkaessa nousta vuonna 1991.
Prodigyn ura alkoi EP:llä What Evil Lurks vuonna 1991. Se ei saavuttanut varsinaista kaupallista suosiota – sitä myytiin vain 7 000 kappaletta. Se julkaistiin kuitenkin uudestaan vuonna 2004. Prodigyn ensimmäinen albumi Experience julkaistiin vuonna 1992 ja se ylsi listoille. Suosiota saavutti etenkin Out of Space -kappaleen singlejulkaisu.
Yhtye sai suurempaa julkisuutta vuonna 1994 suositun singlensä No Good (Start the Dance) ja albuminsa Music for the Jilted Generation menestyessä. Suuremman läpimurron yhtye teki vuonna 1996, kun Keith Flintistä tuli yhtyeen toinen vokalisti todella suositussa kappaleessa Firestarter. Menestys ei päättynyt, sillä Firestarteria seurasi toinen menestyssingle Breathe.
Albumi The Fat of the Land rikkoi myyntiennätyksiä ilmestyessään vuonna 1997. Vuonna 1998 Smack My Bitch Up -singlen jälkeen alkoi yhtyeen pitkä hiljaiselo ja parin vuoden päästä tästä Leeroy Thornhill erosi yhtyeestä ja perusti sooloyhtyeensä Flightcrankin. Maximilta tuli myös soololevy. Keith Flintillä puolestaan oli sooloyhtye Flint, joka levytti vuonna 2003 albumin nimeltään Device 1.
Liam kuitenkin piti faneja jännityksessä ja julkaisi kesällä 2002 singlen Baby's Got a Temper. Samaan aikaan Liamilla oli valmiina kokonainen albumillinen uutta materiaalia, mutta koska Baby's Got a Temper menestyi selvästi odotettua huonommin eli kansan kielellä 'floppasi' Liam romutti koko albumillisen musiikkia. Kyseisiä tuhottuja kappaleita kuitenkin ehdittiin esittää livenä yleisön edessä keikoilla ja kyseisiä taltiointeja on nähtävissä internetissä yleisön kuvaamana. Vuonna 2004 The Prodigy julkaisi uuden albumin Always Outnumbered, Never Outgunned. Tätä albumia varten Liam Howlett kirjoitti kokonaan uudet kappaleet tuhotun albumin tilalle, mutta joissain kappaleissa on käytetty äänielementtejä eli sampleja vuonna 2002 tuhotuista kappaleista. Esimerkiksi albumin päättävä kappale Shoot Down on alun perin muokattu tuhotusta kappaleesta Trigger.
Studioalbumi Invaders Must Die julkaistiin 23. helmikuuta 2009. Ensimmäinen single albumilta oli Invaders Must Die. Se julkaistiin marraskuussa 2008. Toinen single oli Omen, kolmas Warrior's Dance ja neljäs Take Me to the Hospital. Kaikista singleistä julkaistiin musiikkivideot. Prodigy aloitti vuonna 2009 myös Invaders Must Die -kiertueen. Yhtye esiintyi Helsingin jäähallissa 12. marraskuuta 2009,  8. heinäkuuta 2011 Ruisrockissa, 26. toukokuuta 2012 Helsingin jäähallissa ja 27. kesäkuuta 2014 Provinssirockissa.
Seuraajaa Invaders Must Die -albumille kirjoitettiin ja nauhotettiin edellisistä levyistä poiketen eri hotellihuoneissa ja jopa lentokoneessa ympäri maailman, mutta myös yhtyeen omalla Tileyard studiolla Lontoossa. Nauhoitukset ajoittuivat välille 2010–2014. Albumin nimen oli pitkään tarkoitus olla How To Steal a Jetfighter, mutta vuoden 2014 puolivälissä Liam Howlett ilmoitti, että se ei sittenkään tulisi olemaan albumin nimi. Musiikkilehti Q:n lokakuun 2014 julkaisussa kerrottiin albumin julkaisuajankohdaksi helmikuu 2015, mutta albumin nimi kuulemma kerrottaisiin vasta myöhemmin. Lopulta levy sai nimekseen The Day is My Enemy ja se julkaistiin maaliskuussa 2015. The Prodigy esiintyi Helsingin jäähallissa 3. marraskuuta 2015. 
Keith Flint teki itsemurhan kotonaan Dunmowssa Essexissä 4. maaliskuuta 2019.

Julkaisut

Singlestä Everybody In The Place on julkaistu kaksi erilaista brittiversiota; Ensimmäisessä versiossa (1991) on viisi kappaletta mutta toisessa (1992) vain neljä. Tuo viides kappale on Rip Up The Sound System. Se jouduttiin pudottamaan pois, koska julkaisun aikaan joulukuussa 1991 Brittien singlelistalla sai olla enintään neljän biisin singlejä. 
Ensimmäinen versio oli tuotannossa vain kaksi viikkoa ja on äärimmäisen harvinainen ja vaikea löytää, koska siitä ei milloinkaan otettu uusintapainoksia. Rip Up The Sound System on tosin saatavissa vielä Everybody In The Place singlen 12-tuumaisella vinyyliversiolla.
Alkuaikojen singleistä julkaistiin myös ELEKTRA- ja MUTE levymerkeillä erilaisia versioita Yhdysvaltoihin, näillä oli yleensä laajempi kappalevalikoima, kuten varta vasten Yhdysvaltoihin muiden artistien tekemiä remixejä.
Lisäksi No Good (Start The Dance) -singlestä on vuonna 1994 julkaistu Australian versio erilaisella kappalevalikoimalla.