google/wiki40b huggingface dataset:
Luontovalokuvaus

Luontovalokuvaus eli luonnonvalokuvaus on valokuvausta, jossa kuvattavana kohteena on luonto tavalla tai toisella. Tällä hetkellä Suomessa on noin 2 500 johonkin luontovalokuvausyhdistykseen kuuluvaa harrastajaa. Järjestäytymättömiä harrastajia on huomattavasti enemmän.
Luontoa on kuvattu tavalla tai toisella jo 1800-luvun lopulla. Luonnonkuvaamisen nousukausi alkoi 1960–1970-luvuilla, jolloin kuvaaminen alkoi tekniikan kehittyessä ammattimaistua ja muutamat luontokuvaajat ryhtyivät täysipäiväisiksi ammattilaisiksi.

Luonnonvalokuvaus Suomessa

Ensimmäisenä suomalaisena luontokuvaajana voidaan pitää Yrjö Kokkoa (1950-luku), jonka kuvat ja kirjoitukset ovat inspiroineet Eero Murtomäkeä (1960-70 -luku) ja Hannu Hautalaa (1970-80). Kokon ja Murtomäen kirjat ovat viitoittaneet suuntaa Hannu Hautalalle, joka puolestaan on ollut suuri esikuva monelle suomalaiselle luontovalokuvaajalle.
Suomalaisen luontovalokuvauksen uranuurtaja Hannu Hautala aloitti teoksellaan Kololinnut ja muut pökkelöpesijät (1978) luontovalokuvauksen nousukauden Suomessa. Hautalan esimerkin innoittamana tuhannet suomalaiset luontoharrastajat saivat kuviaan julkaistuksi. Muita tunnettuja suomalaisia luontokuvaajia ovat esimerkiksi Jorma Luhta ja Mika Honkalinna.
Toinen rynnistys luontokuvauksen pariin tapahtui 2000-luvun alussa digikameroiden yleistyttyä.
Suomen Luonnonvalokuvaajat ry järjestää vuosittain Vuoden Luontokuva -kilpailun, jossa yksi Suomessa edellisen kahden vuoden aikana otettu kuva valitaan vuoden parhaimmaksi. Vuoden Luontokuva -tapahtuma on järjestetty jo vuosikaudet lokakuussa Finlandia-talossa Helsingissä.
Aapeli Suomalainen

Abel (Aapeli) Suomalainen (29. tammikuuta 1866 Savonranta – 19. syyskuuta 1932 Kitee) oli suomalainen mylläri joka oli sosialidemokraattien kansanedustajana ensimmäisessä eduskunnassa.
Suomalaisen vanhemmat olivat sahamies Mikko Suomalainen ja Anni Heiskanen. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten myllärinä Kiteellä, Uukuniemellä ja Ruskealassa. Hän oli naimisissa vuodesta 1886 Iida Maria Koposen kanssa.
Suomalainen oli SDP:n kansanedustajana 1907–1908 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä.
Pentti Saikkonen

Pentti Juhani Saikkonen (s. 12. helmikuuta 1952 Lahti) on suomalainen tilastotieteen professori emeritus. Hän on opiskellut ja tehnyt uransa Helsingin yliopistossa.
Saikkonen syntyi kirvesmies Tauno Saikkosen ja ravintolaemäntä Helmi Oittisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on Eija Sundman.
Saikkonen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta Lahdessa 1971. Hän suoritti Helsingin yliopistossa valtiotieteen maisterin tutkinnon vuonna 1975 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1986 pääaineenaan tilastotiede. Hän toimi professorina vuodesta 1998, mutta on nyttemmin siirtynyt emeritusprofessoriksi. Sitä ennen hän oli apulaisprofessori vuosina 1992–1998. Saikkonen toimi myös assistenttina ja projektitutkijana Helsingin yliopistossa sekä useaan otteeseen Suomen Akatemian tutkijana. Vierailevana tutkijana hän on työskennellyt sekä Amsterdamissa että Humboldt-yliopistossa Berliinissä.
Tutkimuksessaan Saikkonen on keskittynyt aikasarja-analyysiin. Hän on julkaissut korkeatasoisissa ekonometrian julkaisuissa mukaan lukien Econometrica. Hän sijoittui myös erittäin korkealle vuonna 1998 tehdyssä kansainvälisessä ekonometrikkojen julkaisujen lukumäärää tarkastelleessa tutkimuksessa .
Saikkonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2011. Saikkoselle ja Timo Teräsvirralle myönnettiin vuoden 2011 Eino H. Laurila -kansantulomitali tunnustuksena heidän kansainvälisesti arvostetusta tutkimustyöstään aikasarjaekonometrian alalla.
Viipurin satama

Historia

Satamatoiminta Viipurissa alkoi jo kaupungin perustamisen myötä keskiajalla. Vuonna 1856 avattu Saimaan kanava yhdisti Viipurin sataman myös Suomen sisävesistöihin. Kanavan alkuperäinen tuloväylä kulki sen kautta Linnasalmea myöten Suomenvedenpohjalle, mutta nykyinen väylä kiertää noin kolmen kilometrin päästä Linnasaaren länsipuolelta.
Ennen toista maailmansotaa satama muodostui Etelä- ja Pohjoissatamasta, lisäksi laitureita oli Linnasaaren Siikaniemessä. Eteläsatama sijaitsi nykyisellä satama-alueella ja Pohjoissatama puolestaan keskustasta Linnasaareen johtavan Turun sillan pohjoispuolella. Pietarin rataan satamia yhdisti kehärata, joka kiersi koko Viipurin taajama-alueen ympäri.
1930-luvulla satama-alueelle rakennettiin arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelemat funkistyyliset SOK:n mylly ja viljavarasto sekä Georg Jägerroosin piirtämät työmaaruokala ja OTK:n keskusvarasto. Sataman vieressä toimi myös Viipurin konepajan telakka. Sotavuosina Viipurin satama vaurioitui pahasti, mutta korjattiin ja modernisoitiin kaupungin siirryttyä Neuvostoliiton haltuun.
Mauno Heinonen

Koulutus ja yksityiselämä

Heinonen syntyi maalarimestari Hugo Heinosen (1884–1931) ja vaimonsa Sievän o.s. Heikkilä (1883–1963) toiseksi lapseksi; isoveli oli taidemaalari Aarre Heinonen (1906–2003) ja pikkuveli palohälytysmestari, sittemmin kamreeri Tauno Heinonen (1920–2002). Mauno Heinonen kirjoitti ylioppilaaksi  vuonna 1932 ja valmistui voimistelunopettajaksi neljä vuotta myöhemmin. Vuonna 1937 hän kirjoittautui Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteelliseen osastoon. Heinonen toimi opettajana Lahdessa ja Helsingissä ennen siirtymistään vuonna 1938 Helsingin kaupungin kiinteistötoimiston palvelukseen halli- ja torikaupan valvojaksi. Heinonen oli naimisissa Anitra Karton kanssa vuodesta 1938 aina kuolemaansa, vuoteen 1940 asti. Urheilun ohella Heinonen soitti viulua Helsingin yliopiston Hämäläis-osakunnan orkesterissa.

Kaatuminen talvisodassa

Reservin luutnantti Heinonen palveli Jalkaväkirykmentti 11:ssä eli niin kutsutussa Ässä-rykmentissä. Heinonen kaatui takaraivoon osuneesta kranaatista puolustustaisteluissa maaliskuun toisen päivän aamuna. Myöhemmin samana päivänä kaatui tunnettu suomalainen miekkailija Hille Kaisla, joka oli Heinosen tavoin Ässä-rykmentin sotilas. Kaisla ja Heinonen johtivat kaatuessaan vierekkäisiä joukkueita. Heinonen on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Kirkiaceae

Tuntomerkit

Suvun kasvit ovat puita tai pensaita, joilla on usein juurimukuloita ja jotka sisältävät ellaghappoa. Kasveissa on myös rauhaskarvoja. Lehdet ovat sijoittuneet vastakkaisiksi pareiksi tai kierteisesti ja sijaitsevat melko lähekkäin, ovat parilehdykkäisiä, pääteparisia; lehdykät sahalaitaisia. Kasvit ovat yksikotisia. Kukinto on kaksihaarainen viuhko (dikaasio), jonka osakukinnot ovat yksihaaraviuhkoja (monokaasioita). Kukat ovat pieniä ja neljälukuisia. Verhiö on tyvestään yhdistynyt, ristikkäinen. Teriön sisäpinnan tyvellä on erittäviä karvoja. Hedekukissa on verhovastainen hetiö ja emiön jäänne, pistillodi. Emikukissa on joutoheteitä ja neljän tai harvemmin kahdeksan emilehden yhteenkasvettumana muodostunut monilokeroinen sikiäin; kussakin emilehdessä on yksi siemenaihe; pohjuksen kärki on kovera, turvonnut ja rauhasmainen; vartalot pystyjä ja lopulta haaroittuneita, luotit pieniä. Hedelmä on harjuinen tai särmikäs lohkohedelmä.

Levinneisyys

Kirkia-lajit kasvavat trooppisessa ja eteläisessä Afrikassa sekä Madagaskarissa.

Luokittelu

Kirkiaceae-heimon ainoassa suvussa on kahdeksan lajia. Suku on aiemmin viety kvassiakasveihin (Simaroubaceae) tai niiden yhteyteen, mutta eroaa niistä fytokemialtaan.
Fjodor Dan

Fjodor Iljitš Dan (oikea nimi Fjodor Gurvitš; 19. lokakuuta 1871 Pietari, Venäjän keisarikunta – 22. tammikuuta 1947 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen vasemmistopoliitikko ja yksi menševikkien johtajista.
Dan oli taustaltaan juutalainen ja koulutukseltaan lääkäri. Hän valmistui Tarton yliopistosta. Hän liittyi nuoruudessaan Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -nimiseen vasemmistolaiseen järjestöön. Hänet pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi elokuussa 1896 ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Orjoliin. Palattuaan karkotuksesta hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen. Hän osallistui vuoden 1902 Bialystokin puoluekokoukseen. Seuraavana vuonna hänet pidätettiin ja tuomittiin uudelleen karkotettavaksi Siperiaan, mutta hän onnistui pakenemaan ulkomaille. Dan osallistui myös sosiaalidemokrraattien vuoden 1903 Lontoon puoluekokoukseen, jossa puolue jakaantui bolševikkeihin ja menševikkeihin. Dan valitsi maltillisemmat menševikit. Hänet valittiin puolueen pää-äänenkannattajan Iskran toimitusneuvostoon. Dan eli vuosia maanpaossa. Vuosina 1905–1908 hän asui Venäjällä, mutta joutui lähtemään uudelleen maasta. Hän toimitti yhdessä Julius Martovin kanssa Golos sotsial-demokrata -lehteä. Saatuaan armahduksen Dan palasi tammikuussa 1913 Venäjälle ja toimitti useita menševikkien lehtiä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Dan vangittiin ja hänet karkotettiin Minusinskiin. Karkotus peruttiin vuonna 1915 hänen suostuttuaan toimimaan Venäjän armeijan sotilaslääkärinä.
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Danista tuli yksi menševikkien keskustasuuntauksen johtajista. Hän kannatti puolueensa osallistumista väliaikaiseen hallitukseen ja hyväksyi puolustussodan jatkamisen. Hän kuului Pietarin neuvoston puhemiehistöön ja neuvostojen edustajakokouksen asettamaan yleisvenäläiseen toimeenpanevaan keskuskomiteaan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Dan esiintyi bolševikkihallinnon vastustajana ja hänet valittiin edustajaksi lyhytikäiseen perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Neuvostohallinto pidätti Danin lopulta vuonna 1921 ja hänet karkotettiin maasta. Hän osallistui vuonna 1923 Sosialistisen työväeninternationaalin perustavaan kokoukseen Hampurissa ja kuului venäläisten emigranttisosiaalidemokraattien julkaiseman Sotsialistitšeski vestnik -lehden toimituskuntaan. Vuodesta 1940 hän asui New Yorkissa Yhdysvalloissa ja julkaisi vuodesta 1941 Novyi Put -lehteä. Toisen maailmansodan aikana Dan julkaisi kirjoituksia, joissa hän kehotti tukemaan Neuvostoliittoa Saksan hyökkäystä vastaan.
Harjalammas

Tuntomerkit

Harjalampaan kaulassa ja molempien etujalkojen sivuilla on hyvin pitkää karvaa. Vanhoilla pässeillä karvat ulottuvat maahan asti. Aikuisen yksilön ruumis on 155–165 senttimetrin pituinen ja se painaa 120–140 kilogrammaa. Sen säkäkorkeus on 90–100 senttimetriä ja hännän pituus 20–25 senttimetriä.

Levinneisyys

Harjalammas eli aikoinaan koko Pohjois-Afrikan vuoristoissa. Nykyään sitä tavataan saarekemaisesti Algeriassa, Tšadissa, Libyassa, Malissa, Mauritaniassa, Marokossa, Nigerissä, Sudanissa, Egyptissä ja Tunisiassa. Sitä on istutettu lisäksi Meksikoon, Kanariansaarille ja Yhdysvaltoihin. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on arvioinut harjalampaan vaarantuneeksi lajiksi.

Ravinto

Harjalampaat syövät kaikenlaista heinää ja ruohoa, ja ne riipivät lehtiä myös pensaista. Harjalampaat selviytyvät pitkään ilman juomavettä.
Imelda Marcos

Imelda Remedios Visitacion Romualdez-Marcos (s. 2. heinäkuuta 1929 Tacloban City, Filippiinit) on Filippiinien entisen yksinvaltiaan, Ferdinand Marcosin, leski ja poliittinen vaikuttaja, josta käytettiin nimitystä "teräsperhonen". Marcos on kiistelty persoona kotimaassaan. Hän on kuuluisa muun muassa kenkäkokoelmastaan, jossa oli ainakin 2 700 paria kenkiä.
Imelda Romualdez oli missi, joka meni vuonna 1954 naimisiin silloisen kansanedustaja Ferdinand Marcosin kanssa. Heillä oli neljä lasta: Imee Marcos, Ferdinand "Bongbong" Marcos, Jr., Irene Marcos ja adoptoitu tytär Aimee Marcos.
Vuonna 1965 aviomies Ferninandista tuli Filippiinien presidentti. Vuonna 1969 hänet valittiin uudelleen ja vuonna 1972 hän julisti maahan poikkeustilan. Tämän poikkeustilan vallitessa Imelda Marcos nousi maansa johtoon miehensä rinnalle, ja Ferdinand Marcos nimitti vaimonsa useihin korkeisiin virkoihin, muun muassa kuvernööriksi ja erikoislähettilääksi. Hänen tuhlailevainen elämäntyylinsä tuli tunnetuksi koko maailmassa. Poliittisena toimijana Imelda Marcos edisti vihreää vallankumousta, perusti kulttuurikeskuksia ja järjesti perhesuunnitteluohjelmaa, mikä oli vaikeaa voimakkaasti katolisessa maassa.
Vuonna 1986 tapahtui vallankaappaus, ja Marcosin perhe pakeni Havaijille. Ferdinand Marcos kuoli maanpaossa vuonna 1989.
Leskeksi jäätyään Imelda Marcos on ollut presidenttiehdokkaana 1991, mutta vetäytyi vuoden 1998 vaaleista. Kaksi Marcosin lapsista on kansanedustajia.
Sakkeli

Sakkeli on yleensä hevosenkengän muotoinen, erillisellä ruuvitapilla suljettu laivojen köysissä ja vaijereissa käytettävä lukkohela.
Sakkeleita käytetään vain juoksevassa köysistössä ja mm. ankkuriketjuissa. Kiinteässä köysistössä on omat eri tavalla asennettavat kiinnittimensä.
Hyömäki

Hyömäki on kylä Hämeenlinnassa entisen Hauhon kunnan alueella. Se sijaitsee Yhdystie 3062:n varressa Alvettulasta länteen. Hyömäki sijaitsee lähellä Hauhonselkää ja siellä on tyypillinen peltomaisema, kuten muuallakin Sydän-Hämeessä. Hyömäestä kulkee tie Hauhonselän rantaa pitkin Hauhontakaan.
Hyömäen kylä on osa Hauhonselän kulttuurimaisema-aluetta ja sisältyy yhdessä kolmen muun ryhmäkylän kanssa Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Hum Saath-Saath Hain

Vastaanotto

Hum Saath-Saath Hain oli vuoden eniten tuottanut hindielokuva. Box Office India julisti sen ”jymymenestykseksi”.
Tr2

Tr2 (Truman) oli Suomessa sotien jälkeen käytössä ollut yhdysvaltalainen höyryveturityyppi. Raskaat tavaraliikenneveturit olivat samaa tyyppiä, jollaisia oli sodan aikana toimitettu Neuvostoliittoon (Lend-Lease-sopimus).
Truman Tr2 -vetureita valmisti Baldwin Locomotive Works Pennsylvanian osavaltion Philadelphiassa, ALCO valmisti sarjan viimeisimmät yksilöt. Veturiin mahtui 13 tonnia hiiltä ja 28 tonnia vettä.
Jatkosodan jälkeen suomalainen veturiteollisuus ei pystynyt raaka-ainepuutteen ja sotakorvausten takia rakentamaan vetureita, joten vetureita jouduttiin hankkimaan ulkomailta. Yhdysvalloista hankitut 20 veturia tuotiin Suomeen osina ja ne koottiin VR:n Helsingin konepajassa. Veturin lempinimi Truman viittaa Yhdysvaltain silloiseen presidenttiin Harry S. Trumaniin.
Tr2-veturit olivat VR:n raskaimmat ja vahvimmat veturit. Ne sijoitettiin Riihimäelle ja niitä oli lyhytaikaisemmin sijoitettuna Pieksämäelle ja Kouvolaan. Vetureita käytettiin myös Helsingin ja Riihimäen välisissä henkilöjunissa.
Suhteellisen lyhyen käyttöiän jälkeen Trumanit hylättiin vuosina 1964–1969. Veturit romutettiin paitsi veturi 1319, joka on Hyvinkäällä Suomen Rautatiemuseossa.
Helmi Pekkola

Helmi Dagmar Pekkola (13. joulukuuta 1886 Pornainen – 8. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Pekkolan vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Henrik Johan Pekkola ja Anna Maria Sparvin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Porvoon yhteiskoulusta ja valmistui 1907 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista. 
Helmi Pekkola toimi kansakoulunopettajana Porvoossa 1909-1922.
Tšetšeenien ja inguušien karkottaminen

Tšetšeenien ja inguušien karkottaminen, joka tunnetaan myös nimellä Aardakh oli Neuvostoliiton suorittama tšetšeenien ja inguušien pakkosiirto Pohjois-Kaukasiasta Keski-Aasiaan 23. heinäkuuta 1944. Vuosien 1940–44 kapinan seuraaman karkotuksen pani toimeen NKVD:n johtaja Lavrenti Berija. Se oli osa Neuvostoliiton väestönsiirtoja, jotka koskivat useita miljoonia etnisiin vähemmistöihin kuuluneita 1940 ja 1950-luvuilla.
Karkoittamisen valmistelu oli aloitettu ainakin vuoden 1943 lokakuussa ja siihen osallistui 19 000 poliisia ja 100 000 NKVD:n poliisia eri puolilta Neuvostoliittoa. 496 000:sta karkotetusta tšetšeenistä ja inguušista neljäsosa kuoli. Yli sata tuhatta kuoli tai tapettiin kokoamisten ja kuljetuksen aikana sekä Kazakstanin ja Kirgisian sosialistisissa neuvostotasavalloissa, jonne karkotetut lähetettiin. Karkotus kesti 13 vuotta ja karkotetut saivat palata koteihinsa vasta vuonna 1957 kun Nikita Hruštšovin johtamat uudet Neuvostoliiton viranomaiset tuomitsivat Stalinin politiikan mukaan lukien kansojen karkotukset. 
Vuoteen 1961 mennessä 432 000 tšetšeeniä ja inguušia oli palannut Tšetšeenien ja inguušien autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Palatessaan he kohtasivat monia ongelmia kuten työttömyyttä, majoituksen puutetta ja yhteenottoja venäläisten kanssa. 
23. heinäkuuta on nykyään tragedian muistopäivä tšetšeenien ja inguušien keskuudessa. Monet Tšetšeniassa ja Ingušiassa pitävät tapahtumaa kansanmurhana.
Bingolotto

Bingolotto oli Veikkauksen onnenpeli, jota pelattiin kahtena erilaisena versiona.

Vuodet 1986–1988

Ensimmäinen versio oli offline-kuponkipeli, joka aloitettiin kierroksella 5/1986. Kupongilla oli 5x5-ruudukko, ja kussakin ruudussa 4 numeroa – käytössä oli siis numerot 1:stä 100:aan. Kuhunkin ruutuun arvottiin oikea numero ja pelaaja voitti, jos onnistui arvaamaan kaikki numerot joko pysty-, vaaka- tai vinorivistä. Myös kulmaruudut muodostivat yhden bingorivin, jos ne eivät olleet mukana yhdessäkään rivibingossa. Yhdellä bingolla sai 50 mk, tuplabingolla 1000 mk, ja useammalla eli superbingolla voitto-osuus laskettiin aluksi pelivaihdon ja voittajien määrän perusteella, mutta myöhemmin superbingon voittosumma muutettiin kiinteäksi. Rivihinta oli 3 mk. Kuponkipelin pelaaminen päättyi vuoden 1988 lopussa.

Vuodet 1995–2002

Toinen Bingoloton versio kuului Veikkauksen onnenpelien valikoimaan vuodesta 1995 kesäkuuhun 2002 asti. Peliä pelattiin kaiken kaikkiaan yhteensä 34 miljoonalla eurolla, ja voittoja siitä jaettiin yli 16 miljoonaa euroa.
Pelin tarkoitus oli kuin tavallisessakin bingossa, eli arvottiin numeroita, joiden piti muodostaa suoria tai vinoja rivejä, joista muodostui voittoja.
Bingolotosta esitettiin kerran viikoittain televisio-ohjelma Yle TV1 -kanavalla, jossa pelistudiossa oli suomalaisia kilpailijoita kilpailemassa suurista rahasummista. Televisio-ohjelman kehitti Spede Pasanen. Ohjelman juontajana toimi Piia Koriseva. Studiossa oli automaattinen arvontatietokone, joka arpoi bingonumerot. Kilpailun voitti se, jolla ensimmäisenä oli muodostunut tietty määrä voittorivejä. Peliä pystyi pelaamaan myös kotisohvalta pelikupongin kanssa. 
Viimeinen Bingoloton televisio-ohjelma esitettiin toukokuussa 2001. Uudistuksen myötä peli ja säännöt säilyivät kuitenkin ennallaan kesäkuuhun 2002 asti.
Air Canadan lento 624

Onnettomuus

Air Canadan lennolla 624 Torontosta Halifaxiin oli 133 matkustajaa ja viisi miehistön jäsentä. Ollessaan laskeutumassa heikoissa näkyvyysolosuhteissa ja lumisateessa Halifaxiin noin kello 0.30 paikallista aikaa (3.30 UTC) lentokone osui maahan sorakentällä 335 metriä ennen kiitotie 5:n alkua. Laskeutuessaan kone osui sähkölinjaan ja ennen kiitotien alkua sijaitseviin antenneihin, minkä seurauksena laskutelineet irtosivat lentokoneesta. Lentokone liukui sitten kiitotien tasolle ja pysähtyi noin 335 metriä kiitotien alkamiskohdasta.
Lentokone kärsi onnettomuudessa mittavia vaurioita. Kaikki kolme laskutelinettä irtosivat, samoin toinen moottoreista. 25 ihmistä, mukaan lukien molemmat lentäjät, vietiin sairaalaan tarkistettaviksi. Kenenkään vammat eivät olleet hengenvaarallisia.
Sähkölinjaan osumisen vuoksi lentokentän alueelta katkesivat sähköt. Sähköt saatiin palautettua noin 90 minuuttia onnettomuuden jälkeen.

Lentokone

Onnettomuuskone oli tyyppiä Airbus A320-211, sarjanumero 233. Ensilentonsa se teki 10. heinäkuuta 1991. Koneen omisti GE Capital Aviation Services, joka liisasi sen Air Canadalle. Kone merkittiin menetetyksi onnettomuuden seurauksena.
Syyssyrikkä

Kuvaus

Syyssyrikkä on 1–4 metriä korkeaksi kasvava kesävihanta pensas, jolla on pitkät ja kaarevat oksat. Lehdet kasvavat vastakkaisesti ja ovat suikeita ja hienosahalaitaisia. Päältä ne ovat tummanvihreitä ja alta huopakarvaisia. Saman kesän versoihin kehittyvät kukinnot ovat kartiomaisia ja tiheitä, pituudeltaan 10–25 cm. Kukat ovat sinipunaisia.
Lajikkeilla kukat voivat olla valkoisia, vaaleanpunaisia, punaisia tai purppuran eri sävyisiä ja kukinnon pituus voi olla jopa 60 cm.

Levinneisyys

Syyssyrikkä on kotoisin Kiinasta. Sitä esiintyy myös Japanissa, missä se on todennäköisesti viljelykarkulainen. Se on levinnyt viljelykarkulaiseksi myös monin paikoin muualle muun muassa Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.

Käyttö

Syyssyrikkä on suosittu koristekasvi, josta on jalostettu runsaasti lajikkeita. Sen kukinnot houkuttelevat runsaasti perhosia, minkä vuoksi se soveltuu hyvin perhospuutarhoihin. Suomessa syyssyrikkä on talvenarka ja sitä voidaan suositella vain maan eteläisimpiin osiin.
Tabbouleh

Tabbouleh tai tabouleh (arab. تبولة‎ tabūlah) on libanonilainen ja arabialainen kasvisruoka, joka valmistetaan tomaateista, hienoksi pilkotusta persiljasta, mintusta, bulgurista ja sipulista ja maustetaan oliiviöljyllä, sitruunamehulla ja suolalla. Taboulehista tehdään joskus myös runsaampia versioita, jotka sisältävät esimerkiksi kurkkua ja/tai kikherneitä.
Tabboulehia tarjotaan usein meze-alkupalana arabimaailmassa.
Nuestra Señora de la puria y limpia Concepción

Nuestra Señora de la puria y limpia Concepción tai lyhyemmin Nuestra Señora de la Concepción oli espanjalainen kauppa-alus. Alus laskettiin vesille Havannassa, Kuubassa vuonna 1620. 600 tonnin puurunkoinen alus oli varustettu 40 tykillä, ja sen miehistö käsitti 500 miestä.
Aluksen uran ensimmäiset kaksi vuosikymmentä eivät ole tiedossa. Vuonna 1639 Casa de la Contratación, Espanjan kauppavirasto, vuokrasi aluksen ja määräsi sen 20 aluksen osaston lippulaivaksi. Laivasto purjehti Vera Cruziin 64 päivässä ja purki lastin. Alukset jäivät satamaan talveksi.
Laivasto lähti paluumatkalle 23. heinäkuuta 1641. Concepciónille oli lastattu 35–140 tonnia hopeaa, kultaa ja 1 200 paalia väriaineita ja muuta arvotavaraa. Lastin arvo oli yhden ja neljän miljoonan peson välillä. Aluksen komentaja Don Juan de Villavicenio pyysi saada korjata aluksensa Havannan satamssa, mutta pyyntö evättiin jopa sen jälkeen, kun laivasto joutui palaamaan takaisin satamaan Concepciónilla havaitun vuodon vuoksi. Vuoto korjattiin, ja laivasto lähti matkaan 20. syyskuuta, kuukauden verran normaalia Espanjan aarrelaivojen purjehduskautta myöhässä.
Kahdeksan päivää lähdön jälkeen laivasto joutui hurrikaanin kouriin Floridan niemimaan edustalla. Myrsky upotti aluksista yhdeksän, ja vain kaksi jatkoi matkaansa kohti Espanjaa. Myrsky päättyi lokakuun ensimmäisenä, ja Concepción kääntyi kohti Puerto Ricon satamaa. 31. lokakuuta vaurioitunut alus juuttui karille Abrojosin riutalla Hispaniolan (nyk. Haitin saari) pohjoispuolella, paikassa 20°43 pohjoista leveyttä. Kahta päivää myöhemmin alus hajosi merenkäynnissä. Aluksen miehistöstä 33 miestä pelastui laivaveneellä Hispaniolan saarelle ja 240 muuta pääsi saarelle rakentamillaan lautoilla.
Aluksen hylyn löytämiseksi ja lastin pelastamiseksi järjestettiin useita tutkimusmatkoja, mutta vasta vuonna 1688 kapteeni William Phips onnistui paikantamaan laivan hylyn. Helmikuun 7. ja huhtikuun 19. päivän välisenä aikana Phipsin sukeltajat nostivat hylystä 25 tonnia hopeaa, seitsemän tykkiä ja hieman kultaa. Nostetun lastin arvo oli 250 000 puntaa.
Myöhemmin hylkyä etsivät muun muassa ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cousteau miehineen sekä yhdysvaltalainen aarteenmetsästäjä Burt Webber. Cousteau miehineen löysi Silvermatalikolle 1700-luvun puolivälissä uponneen kauppalaivan. Burtin miehistö oli onnekkaampi: se löysi Concepciónin hylyn ja nosti hylystä miljoonien dollareiden arvosta kultaa.
Langley (kunta Kanadassa)

Historia

Ennen eurooppalaisia alueella asui stó:lo-intiaaneja, joiden jälkeläisiä asuu alueella nykypäivänäkin.
Hudson's Bay Company rakensi vuonna 1827 Fraserjoen varrelle Fort Langleyn linnoituksen turkiskaupankäyntiä varten ja suojaamaan aluetta yhdysvaltalaisia kilpailijoita vastaan. Linnoitus rakennettiin liian lähelle jokea, ja se jäi tulvan alle useana keväänä, niinpä linnoitus siirrettiin vuonna 1839 kauemmaksi joen yläjuoksulle.
Langley nimettiin Hudson's Bay Companyn johtajana 1800–1830 toimineen Thomas Langleyn mukaan.
Vuonna 1858 Fraserjoelta löydettiin kultaa ja tuhannet kullanhuuhtojat saapuivat alueelle. Samana vuonna 19. marraskuuta alueen kuvernööri James Douglas toimitti Fort Langleyhyn julistuksen, jossa määriteltiin uuden brittiläisen yhdykunnan perustaminen Kanadan länsirannikolle. Tästä yhdyskunnasta muodostui myöhemmin Brittiläinen Kolumbia.
Langley perustettiin virallisesti 26. huhtikuuta 1873. Kunnan ensimmäisenä valittuna johtajana toimi James W. Mackie. 15. maaliskuuta 1955 Langleyn kaupunki erotettiin kunnasta itsenäiseksi kaupungiksi.