google/wiki40b huggingface dataset:
Drago (Bakugan)

Pyrus "Drago" Dragonoid on kuvitteellinen hahmo Bakugan-televisiosarjassa. Hän on Pyrus-ominaisuuden bakugan, joka näyttää nimensä mukaisesti lohikäärmeeltä. Alkuperäisessä versiossa Dragon äänenä on Keiji Fujiwara, englanninkielisessä versiossa Jason Deline ja suomenkielisessä versiossa Tero Koponen.

Tausta

Drago oli bakugan, jonka yritti pelastaa kotimaailmansa Vestroia Nagalta, Hiljaisuuden ytimen vartijalta, joka katkerana voimattomuudestaan havitteli itselleen koko maailmankaikkeuden herruutta. Nagan yrittäessä imeä Hiljaisuuden ydin, hän joutuikin sen vangiksi ja samalla toinen ydin, Ikuisuuden ydin sitoutui Waverniin, Nagan kaksoissisareen. Pysäyttääkseen Nagan ja tämän palvelijoiden, Hal-G:n ja Masqueraden, aikeet Drago lähti Maahan, jossa hänestä tuli Danin kumppani.
Ensimmäisen tuotantokauden aikana hän kehittyi kolmesti ja kauden lopussa hän yhdisti Ikuisuuden ytimen itseensä Nagan surmattua Wavernin sekä myöhemmin myös Hiljaisuuden ytimen tuhottuaan itse Nagan. Mutta hän joutui tekemään itse itsestään Uuden Vestroian Täydellisen ytimen. Toisella tuotantokaudella legendaariset soturibakuganit vapauttivat Dragon Täydellisestä ytimestä, koska hänen piti pelastaa Uusi Vestroia vestaaleilta. Niinpä Drago palasi Danin luo. Kyseisen tuotantokauden aikana Drago kehittyi kaksi kertaa ja kantoi yhä sisällään Täydellistä ydintä. Hän pystyy vapauttamaan sen voiman taistelussa kyvyillä nimeltä Strike Dragon, Dragon Contender, Dragon Clash (fuusiokyky) ja Maximum Dragon.
Maija Mehiläinen

Maija Mehiläinen (Die Biene Maja) on Waldemar Bonselsin vuonna 1912 julkaisema faabeli, joka kertoo Maija-nimisen mehiläisen kasvutarinan. Teoksen ensimmäinen suomennos ilmestyi vuonna 1919. Kirjan ja sen hahmojen pohjalta on tehty useita animaatiosovituksia.

Kirja

Maija syntyy mehiläispesän sisäiseen murrokseen ja nousee kansallissankariksi herhiläisiä vastaan käydyn sodan aikana.
Osa mehiläisistä on lähdössä pesästä perustaakseen uuden siirtokunnan, koska mehiläisiä on liikaa yhteen pesään. Maija kyseenalaistaa oman tehtävänsä pesässä ja varoituksista huolimatta lähtee pesän ulkopuolelle. Maija otetaan vangiksi ja hän kuulee herhiläisten juonesta tuhota mehiläiset. Maija pääsee pakoon ja palaa kotiin varoittamaan muita. Suuressa Herhiläissodassa Maijasta, hyvästä kansalaisesta, tulee sankari. Kirja kuvaa myös kuinka tärkeää on pitää kiinni ja kunnioittaa omaa kansaansa ja omanlaisiaan. Mehiläiset ovat "kansa joka ei noin vain anna komennella itseään", vaan jotka todella välittävät ja rakastavat toisiaan. Maija Mehiläisen teemoja ovat itsenäistyminen ja uskollisuus. Se antaa myös paljon pohdittavaa yksilön ja yhteisön suhteesta.

Elokuvat

Saksalainen kuvaaja Wolfram Junghans ohjasi vuonna 1924 tarinan elokuvaksi Die Biene Maja und ihre Abenteuer käyttämällä oikeita hyönteisiä. Suomesta löytyi elokuvan ainoa alkuperäiskopio. Materiaali restauroitiin 2005 Suomen elokuva-arkiston ja Bundesarchiv-Filmarchivin yhteistyönä, ja elokuva esitettiin sekä Hampurissa että Helsingissä.
Vuonna 1936 Bonsels epäsi Disneyltä oikeudet Maija Mehiläisen piirroselokuvaan. 
Vuonna 2014 julkaistiin itävaltalais-saksalainen animaatioelokuva Maija Mehiläinen, ja se sai jatko-osan Maija Mehiläinen ja hunajakisat vuonna 2018.
Electromobile

Electromobile oli englantilainen sähköauto, jota valmistettiin Lontoossa vuosina 1901-1920. Auton tuotanto sai alkunsa etuvetoisen ranskalaisen Kriéger-sähköautojen maahantuonnista. Electromobile-tehdas vuokrasi autoja 325 punnan vuosivuokrasta. Hintaan sisältyivät kaikki kulut lukuun ottamatta autonkuljettajan palkkaa . Ensimmäisen maailmansodan jälkeen esiteltiin vain yksi malli, Elmo, jonka teho oli 8/12 hv (ensimmäinen luku on verohevosvoima ja jälkimmäinen oikea teho) eli 9 kW. Elmossa oli landaulette-tyyppinen kori, joka oli osittain katettu. Electromobilet olivat kestäviä, mutta uusien autojen tuotanto vähitellen hiipui .
Belyje Tigry Orenburg

Historia

Nykyinen seura perustettiin huhtikuussa 1998 ja se nimettiin Gazpromiksi kunnioituksena kaupungissa 1956–1976 toimineelle joukkueelle, jonka nimi oli sen viimeisellä kaudelle Gazprom Orenburg.
Kaudeksi 1998–1999 HK Orenburggazprom-Universitet liittyi Venäjän kolmannelle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Pelaajat joukkueeseen saatiin yliopistosta, armeijasta ja entisistä veteraanikiekkoilijoista. Vuonna 2003 seura nousi toiselle tasolle Pervaja Ligaan, jolloin toimintaa alettiin kehittää sponsoroiden tuella ammattimaisempaan suuntaan. Kaudeksi 2006–2007 seura vaihtoi nimensä nykyiseksi Gazprom-OGU Orenburgiksi ja sijoittui liigassa toiseksi, mikä oikeutti sarjanousuun. Kaudesta 2007–2008 lähtien seura on pelannut ammattilaisjoukkueena toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Kaudeksi 2010–2011 seura haki paikkaa KHL-liigasta, muttei saanut sitä. Seura siirsi toimintansa Venäjän nuorten jääkiekkosarjaan kun ei saanut jatkopaikkaa myöskään Vysšaja Ligassa. Samalla seura vaihtoi nimekseen Belyje Tigry Orenburg.
Mahavatar Babaji

Mahavatar Babaji on intialainen pyhimys, jonka Lahiri Mahasaya ja useat hänen seuraajistaan tapasivat 1861 ja 1935 välisenä aikana. Tapaamisia on kuvattu Paramahansa Yoganandan kirjassa Joogin omaelämäkerta. Myös Sri Yuktesewar Giri kirjassaan The Holy Science kertoo omasta kohtaamisestaan Mahavatar Babajin kanssa. Sri Yuktesewar kertoo kirjassaan että kyseinen teos on saanut alkunsa Babajin pyynnöstä. 
Mahavatar Babajin alkuperäinen nimi ei näiden lähteiden mukaan ole tiedossa. He ketkä tapasivat Babajin alkopivat kutsua häntä nimellä jonka Lahiri Masaya oli Hänelle antanut. "Mahavatar" tarkoittaa suurta avataara ja "Babaji" tarkoittaa "kunnioitettua isää".

Lahiri Mahasaya

Ensimmäinen dokumentoitu tapaaminen Mahavatar Babajin kanssa tapahtui 1861 kun Lahiri Mahasaya oli määrätty Ranikhetiin työskennellessään kirjanpitäjänä Britannian hallitukselle. Eräänä päivänä kävellessään Ranikhetin kukkuloilla hän kuuli äänen kutsuvän nimeään. Seuraten ääntä ylös vuorille hän tapasi "pitkän, jumalallisesti säteilevän sadhun". Hän oli ymmällään siitä että sadhu tiesi hänen nimensä. Tämä sadhu oli Mahavatar Babaji.
Mahavatar Babaji kertoi olleensa Lahiri Mahasayan guru aikaisemmin ja vihki hänet Kriya Joogaan. Babaji ohjeisti Lahirin vihkimään myös muita. Lahiri olisi halunnut jäädä Mahavatar Babajin seuraan, joka kuitenkin halusi Lahirin palaamaan sivistyksen pariin ja opettamaan Kriya joogaa ja vihkimään muita siihen.
Justinos Marttyyri

Pyhä Justinos Marttyyri (joskus myös Justinos Filosofi, n. 100/114 – n. 162/168) oli varhainen kristitty filosofi, apologeetti ja pyhä. Hänen teoksensa olivat ensimmäisiä laajempia kristillisen uskon puolustuksia.

Elämä

Suurin osa siitä, mitä Justinoksen elämästä tiedetään, tulee hänen omista kirjoituksistaan. Hän syntyi Flavia Neapoliksessa, eli Vanhan testamentin Sikemissä, nykyisessä Palestiinan Nablusissa. Kaupungin perusti Vespasianus Jerusalemin vuonna 70 tapahtuneen tuhon jälkeen. Justinos oli kotoisin Samariasta. Hänen isänsä ja isoisänsä olivat todennäköisesti kreikkalaisia tai roomalaisia, ja hän kasvoi pakanana.
Justinos opiskeli filosofiaa ja etsi jumalaa, mutta pettyi filosofeihin. Lopulta hän kääntyi kristinuskoon, jota hän alkoi pitää todellisena filosofiana. Justinos omisti lopun elämästään kristinuskon opettamiselle ja hän oli yksi edelläkävijöistä rakentamassa siltaa kreikkalaisen filosofian ja kristinuskon välille. Hän matkusti laajalti ja asettui lopulta Roomaan, jossa hän perusti kristillisen filosofian koulun.
Justinos kärsi marttyyrikuoleman Roomassa Marcus Aureliuksen aikana, kun Junius Rusticus oli kaupunginprefektinä eli vuosien 162 ja 168 välillä. Todennäköisesti hänet mestattiin yhdessä kuuden muun kristityn kanssa vuonna 165.
Auvo Nuotio

Auvo Elis Nuotio (21. elokuuta 1917 Viipuri – 7. heinäkuuta 1985 Espoo) oli suomalainen laulaja, kuoronjohtaja ja näyttelijä. Nuotio aloitti laulajanuransa 1930-luvulla viipurilaisessa Sinipojat-yhtyeessä, joka teki muun muassa tanssikeikkoja. Sotien jälkeen hän teki myös joitakin rooleja silloisessa Suomalaisessa oopperassa, mutta ei kuulunut koskaan vakituisesti solistikuntaan. Pysyvää kiinnitystä tarjottaessa hän kieltäytyi.
Nuotio lauloi 1. tenoria Kipparikvartetissa vuosina 1950–1983 ja Bel canto -kvartetissa vuosina 1948–1985. Lisäksi hän teki yli kahden vuosikymmenen mittaisen uran muun muassa Helsingin NMKY:n Mieskuoron johtajana. Hän lauloi usein kuoron äänitteillä ja esiintymisissä soolo-osuudet ja teki mieskuorolle monia sovituksia. Hän oli kuoronjohtajana, vaikka ei ollut saanut siihen varsinaista koulutusta. 
Nuotion levytystuotanto koostui suurimmaksi osaksi iskelmistä. Hän näytteli 1950- ja 1960-luvulla muutamissa elokuvissa mutta esitti usein Kipparikvartetin jäsentä tai muusikkoa. Nuotio on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle, kortteliin 22b-19-366.
Nuotion poika Vesa Nuotio on esiintynyt trubaduurina sekä muun muassa Finntrio- ja Kivikasvot-kokoonpanojen jäsenenä. Veljenpoika Pekka Nuotio saavutti kansainvälistäkin menestystä oopperalaulajana. Auvo Nuotion pojanpoika ja Vesa Nuotion poika Tomi Nuotio on soittanut bassoa useassa pientä kulttisuosiota saavuttaneessa bändissä (mm. Can Can Heads ja Weepikes) ja toiminut freelance äänittäjänä televisiossa.
Giuseppe Garibaldi (C551)

Valmistus

Alus tilattiin 28. helmikuuta 1978 Monfalconesta Italcantierilta. Sen köli laskettiin 26. maaliskuuta 1981 ja alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1983. Aluksen koeajot alkoivat 3. joulukuuta 1984 ja se liitettiin laivastoon 30. syyskuuta 1985.

Palvelus

1990-luvun alussa aluksen Otomat-ohjukset korvattiin kahdeksalla Otomat 2 -merimaaliohjuksella. Normaalisti aluksella on kuitenkin vain puolet ohjuksista.
HMS Spica (1908)

Palvelus

Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V41, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947 ja se myytiin 1951 romutettavaksi.
Karvari

Koko ja ulkonäkö

Karvari on kookas, 29–37 mm:n pituinen, musta ja yläpuolelta lähes kalju kovakuoriainen. Peitinsiivet ovat mustat tai tummanruskeat ja niissä on kolme kapeaa pitkittäisharjannetta ja etuselän sivuilla kolme piikkiä, joista keskimmäinen on muita pitempi ja terävämpi. Koiraan tuntosarvet ovat leveät ja sahamaiset, naaraalla kapeammat. Koiraalla tuntosarvissa on 12 jaoketta, naaraalla yleensä vain 11. Silmät ovat suuret ja leuat voimakkaat.

Levinneisyys

Karvaria tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Lähi-Itään ja Etelä-Siperiaan. Suomessa levinneisyys rajoittuu lounais- ja etelärannikolle painottuen lounaaseen.

Elinympäristö ja elintavat

Suomessa karvarin esiintymispaikat ovat tyypillisesti rannikon tai saariston lämpimät kalliomänniköt. Aikuiset kuoriaiset liikkuvat heinäkuun loppupuoliskolta elokuulle ja ovat aktiivisia iltaisin ja öisin. Kuoriaiset viihtyvät vahingoittuneiden tai kuolleiden puiden rungoilla lähellä maanpintaa tai maassa, mutta myös lentävät voimakkaasti suristen ja tulevat valolle. Pariutumisaikaan koiraat kamppailevat keskenään rajusti ja kamppailupaikalle voi jäädä irronneita jäseniä. Koiraat kuoriutuvat ennen naaraita ja ovat naaraita lyhytikäisempiä eläen vain kolmisen viikkoa.
Toukat elävät pystyyn kuolleissa puissa ja kannoissa. Etelämpänä, ja jo Ruotsissa, toukat elävät monissa lehti- ja havupuissa, mutta Suomessa ainoastaan männyissä. Naaras munii pitkällä munanasettimellaan puun rakoihin lähelle maanpintaa tai maanalaisiin juuriin. Nuoret toukat elävät kaarnan alla, mutta myöhemmin toukat siirtyvät syvemmälle puuhun ja tekevät sinne leveitä karkean purun täyttämiä käytäviä aluksi lähellä maanpintaa, myöhemmin syvemmälle juuristoon ja saattavat syödä juuret kokonaan. Toukkakehitys kestää kolmesta neljään, ehkä jopa 5 vuotta, minkä jälkeen toukka koteloituu miltei kanamunan kokoisen, soikean kotelokopan sisään muutaman senttimetrin syvyyteen maan alle.
Suomessa laji on harvinainen ja vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT). Silmälläpidettävä se on myös Ruotsissa.
Jimmy Perry

Jimmy Perry (20. syyskuuta 1923 – 23. lokakuuta 2016) oli brittiläinen televisiokäsikirjoittaja. Hän loi David Croftin kanssa tilannekomediasarjan Ruutiukot, joka pyöri BBC:llä vuosina 1968–1977.
Perry oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri (OBE) vuodesta 1978.
Östen II Haraldsson

Östen II Haraldsson (Eysteinn Haraldsson, nykynorjaksi Øystein Haraldsson, noin 1125–1157) oli Norjan kuningas yhdessä veljiensä Inge Koukkuselän ja Sigurd II Munnin kanssa. Tiedot hänen elämästään perustuvat lähinnä vanhoihin saagoihin, joista Snorri Sturlusonin kirjoittama Heimskringla on suomennettu nimellä Norjan kuningassaagat. Östenistä ja hänen veljistään kerrotaan Heimskringlan 14. saagassa.
Hän oli Harald Gillen vanhin poika, kymmenen vuotta veljiään Ingeä ja Sigurdia vanhempi, ja kasvoi isänsä nuoruudenmaassa Irlannissa. Kun Harald lähti Norjaan vaatimaan kuninkuutta itselleen 1130, hän jätti Östenin Irlantiin äitinsä kanssa. Haraldin kuoltua pikkupojat Inge ja Sigurd julistettiin kuninkaiksi, ja valta oli käytännössä sijaishallitsijoilla. Östen tuli Norjaan vuonna 1142 ja hänet hyväksyttiin Ingen ja Sigurdin kanssahallitsijaksi.
Veljesten varttuessa heidän välilleen alkoi kehittyä jännitteitä, ja vuonna 1155 he kokoontuivat Bergeniin sopiakseen vallanjaosta. Yksi Sigurdin henkivartijoista surmasi neuvottelujen välillä Ingen henkivartijan. Ingen miehet tappoivat Sigurdin Bergenissä. Östen pakeni, mutta Ingen miehet surmasivat hänetkin vuonna 1157. Sigurd Munnin pojasta, kymmenvuotiaasta Haakon Harteikkaasta tuli kuningas, mutta Norja oli vuoteen 1240 asti sisällissodan kaltaisessa tilassa, jossa oli usein useita kuninkaita kannattajineen.
Bruce Beresford

Bruce Beresford (s. 16. elokuuta 1940 Sydney) on australialainen elokuvaohjaaja.
Suolahden Urho

Voimistelu- ja Urheiluseura Suolahden Urho on vuonna 1908 perustettu liikunnan yleisseura, jossa on noin 800 jäsentä. Seuran johtokunnan alaisuudessa toimii kahdeksan lajijaostoa.
712 Boliviana

712 Boliviana on asteroidi, joka kiertää Aurinkoa asteroidien päävyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin välissä. Max Wolf löysi sen Heidelbergissä 19. maaliskuuta 1911. Asteroidin läpimitta on 127,57 kilometriä ja kiertoaika 4,13 vuotta. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1911 LO.
Mark Frost

Ura

Frost oli NBC:n televisiosarja Hill Street Bluesin käsikirjoittaja. Hän loi yhdessä David Lynchin kanssa ABC:n televisiosarjat Twin Peaksin ja On the Airin. Hän on ollut kirjoittamassa ja ohjaamassa elokuvaa Storyville, hän on käsikirjoittanut elokuvaa Fantastic Four, sekä käsikirjoittanut elokuvan The Greatest Game Ever Played, joka perustui Frostin omaan, samannimiseen kirjaan.
Frostin muut, golfia käsittelevät kirjat ovat nimeltään The Match: The Day the Game of Golf Changed Forever ja The Grand Slam. Hänen kaunokirjalliseen tuotantoonsa kuuluvat kirjat The List of Seven, The Six Messiahs ja The Second Objective.

Yksityiselämä

Frost on syntynyt New Yorkissa, mutta lapsena hänen perheensä muutti Los Angelesiin. Hän on näyttelijä Warren Frostin poika, ja kirjailija Scott Frost on hänen veljensä.
Alfonson taulut

Alfonson taulut (lat. Tabulae Alphonsiae) olivat Kastilian ja Leónin kuninkaan Alfonso X Viisaan teettämät, vuonna 1272 valmistuneet tähtitieteelliset taulukot, jotka säilyivät käytössä 1600-luvulle saakka. Niiden tarkoituksena oli korjata aiemmin käytössä olleiden Toledon taulujen epätarkkuudet. Taulukot kirjoitettiin alun perin espanjaksi ja käännettiin sen jälkeen latinaksi.
Heimo Huotari

Heimo Jouko Johannes Huotari (4. lokakuuta 1913 Orimattila – 27. syyskuuta 1990 Porvoo) oli suomalainen päätoimittaja. 
Heimo Huotarin vanhemmat olivat opettaja Hjalmar Aleksander Huotari ja Irene Maria Grönblom ja puoliso vuodesta 1939 terveyssisar Sylvia Maria Laurén. Huotari tuli Uusimaa-lehteen kirjeenvaihtajaksi 1930 ja aputoimittajaksi 1931. Opiskeltuaan puolitoista vuotta teologiaa vuodesta 1933 Huotari palasi lehden toimitussihteeriksi vuonna 1934. Lehden päätoimittajana hän työskenteli 1945–1978. Hänen päätoimittajakautensa aikana Uusimaa-lehden levikki nousi noin kolmesta tuhannesta lähes neljääntoista tuhanteen. Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen Huotari oli kolmeen otteeseen neljällä eri vuosikymmenellä, 1940-luvulta 1970-luvulle. Valtuuston toisena varapuheenjohtajana hän toimi 12 vuotta.
Nagorskin piiri

Nagorskin piiri (ven. Наго́рский райо́н, Nagorski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Kirovin alueella Venäjällä. Alueen koillisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 7235,78 neliökilometriä. Asukkaita on 11 600 henkeä (vuonna 2010).
Nagorskin piiri on muodostettu vuonna 1935 aikaisemman Sinegorjen piirin alueesta. Vuonna 1953 siihen liitettiin lakkautetut Polomin ja Šestakovon piirit. Piiri rajoittuu idässä Kirovin alueen Ylä-Kaman, etelässä Belaja Holunitsan ja lounaassa Slobodskoin piireihin sekä luoteessa ja pohjoisessa Komin tasavaltaan. Seutu sijaitsee taigan etelä- ja keskivyöhykkeiden rajalla. Pinta-alasta 89,6 % on metsää. Yleisimmät puulajit ovat kuusi ja jalokuusi. Suurimmat joet ovat piirin etelärajalla virtaava Vjatka ja sen sivujoki Kobra. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, fosforiitti, hiekka ja sora.
Piiriin kuuluu Nagorskin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä viisi maalaiskuntaa: Kobra, Meteli (keskuspaikka Baželka), Mulino, Sinegorje ja Tšeglaki. Hallinnollinen keskus on Nagorsk, josta on 130 kilometriä alueen pääkaupunkiin Kiroviin. Asutuskeskuksia on yhteensä 66. Kaupunkiväestön osuus on 40,5 %.
Seudun läpi kulkee Sinegorjen ja Slobodskoin välinen kestopäällystetty maantie. Talous perustuu metsä- ja puunjalostusteollisuuteen. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Maatalous tuottaa viljaa, maitoa ja lihaa. Maatalousyrityksiä on viisi ja yksityistiloja 30.
Piirissä toimii 7 lastentarhaa, 10 koulua sekä lasten ja nuorten keskus. Kulttuurilaitoksia ovat lasten taidekoulu, kansantaiteen keskus, kulttuuritalot ja kirjastot. Paikallislehtenä ilmestyy Nagorskaja žizn (”Nagorskin elämä”). Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1767 valmistunut Nagorskin Kristuksen syntymän kirkko.
Kiinalainen teehuone (Potsdam)

Kiinalainen teehuone on Potsdamissa Sanssoucin palatsin puistossa sijaitseva rokokootyylinen paviljonki.
Paviljonki rakennettiin vuosina 1755–1764 Preussin kuningas Fredrik Suuren määräyksestä noin 700 metrin päähän Sanssoucin palatsista sen lounaispuolelle. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Johann Gottfried Büring. Se oli tarkoitettu ylelliseksi huviretkien viettopaikaksi. Euroopan hoveissa oli 1700-luvun puolivälissä muodissa kaikki näennäisesti kiinalaisuuteen viittaava eli chinoiserie. Paviljonki on apilanlehden muotoinen ja sen sisäseiniä koristavat kullatut konsolit. Paviljongin ulkopuolta koristivat Johann Peter Benckertin ja Johann Gottlieb Heimüllerin toteuttamat kullatut veistokset, joiden hahmot eivät tosin näytä erityisen itämaisilta. Katon päällä olevan tampuurin huipulla on päivänvarjoa pitelevää kiinalaista esittävä kullattu patsas. Sisäkatossa on suuri kattomaalaus, joka esittää vallatonta kiinalaista seuruetta. Kiinalaisen teehuoneen alkuperäinen sisustus ei ole säilynyt.
Sanssoucin puistoon rakennettiin seuraavina vuosina eräitä muitakin kiinalaistyylisiä rakennuksia, kuten Büringin suunnittelema keittiörakennus ja Carl von Gontardin 1770-luvun alussa suunnittelema pagodia jäljittelevä lohikäärmetalo.
Vanja Milinković-Savić

Seurajoukkueura

Milinković-Savić on FK Vojvodinan kasvatti. Hän siirtyi seurasta Englannin valioliigan Manchester Unitediin heinäkuussa 2014. Hänet lähetettiin kuitenkin seuraavana päivänä lainasopimuksella takaisin vanhaan seuraansa. Kaudella 2014–2015 Milinković-Savić pelasi Serbian superliigassa 17 ottelua. Kesäkuussa 2015 hän palasi takaisin manchesterilaisseuraan.

Maajoukkueura

Milinković-Savić on edustanut Serbiaa monissa eri nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2014 hän toimi alle 19-vuotiaissa Predrag Rajkovićin varamaalivahtina ikäluokan EM-kilpailuissa, joissa Serbia selvisi välieriin. Myös vuoden 2015 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Serbia saavutti kultaa, Milinković-Savić toimi Rajkovićin varamaalivahtina. Milinković-Savić voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla joko Serbiaa, synnyinmaataan Espanjaa tai isänsä synnyinmaata Bosniaa ja Hertsegovinaa.

Muuta

Milinković-Savić syntyi Espanjassa, jossa hänen isänsä, bosniahertsegovinalaissyntyinen Nikola Milinković pelasi tuolloin jalkapalloa. Myös Milinković-Savićin isoveli, Sergej Milinković-Savić on ammattilaisjalkapalloilija, joka edustaa italialaista SS Laziota ja on myös alle 20-vuotiaiden maailmanmestari.
Roni Bäck

Ura

Bäck loi YouTube-kanavan 21. heinäkuuta 2012 nimellä RoniTheGamer. Kanavan nimi kuitenkin vaihtui kesäkuussa 2016, kun Roni Bäck ilmoitti uudesta kanavan nimestä, joka on Roni Back. Bäck on luonut uraansa pitkäjänteisesti ja hän tekee parhaillaan videoita työkseen yrityksensä Backmedia Oy:n kautta. Bäckin YouTube-kanavalla on lähes 500 000 tilaajaa, joille hän julkaisee lähes päivittäin uuden videon. Uransa alussa hän teki pääasiassa pelivideoita, joissa ei esiintynyt kasvoillaan. Tähän on vaikuttanut muun muassa se, että hänellä on ollut purentavika, josta Bäck koki ulkonäköpaineita. Purentavika korjattiin myöhemmin leikkauksella, ja Bäck uskaltautui julkisuuteen kasvoillansa. Kesäkuussa 2017 Bäck julkaisi Tubettajan Käsikirjan yhdessä Ville Kormilaisen kanssa. 
Bäck osallistui Fort Boyard Suomi -tosi-tv-ohjelmaan, joka kuvattiin kesällä 2018 Ranskassa ja esitettiin MTV3-kanavalla syksyllä 2018. Siinä oli hänen lisäkseen mukana 17 muuta julkisuuden henkilöä. Bäck kuului Janni Hussin ja Sami Uotilan kanssa siniseen joukkueeseen, joka voitti kilpailun.
Adžarialaiset

Historia

Antiikin aikana Adžaria oli osa Kolkhisia ja Kaukasian Iberiaa. Alueelle tulivat ensin antiikin kreikkalaiset 400-luvulla eaa. ja kolmesataa vuotta myöhemmin siitä tuli osa Rooman valtakuntaa. Paikalliset omaksuivat kristinuskon 400-luvulla ja 900-luvulla alue päätyi Georgian kuningaskunnalle. Adžarialaiset kääntyivät islamin uskoon sen jälkeen, kun Adžaria liitettiin Ottomaanien valtakuntaan vuonna 1614. Muslimivalta alueella päättyi, kun Ottomaanit joutuivat puolestaan luovuttamaan alueen venäjän keisarikunnallevuonna 1878. Neuvostoliiton aikana vuonna 1921 muodostettiin Adžarian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. Adžarialaiset säästyivät monia muita alueen muslimikansoja kohdanneesta pakkosiirrosta Siperiaan ja Keski-Aasiaan Stalinin valtakaudella. Georgian itsenäistyttyä Neuvostoliitosta vuonna 1991 Adžariasta tuli de facto itsenäinen alue Aslan Abašidzen johdolla, mutta hänen valtansa päättyi maanpakoon vuonna 2004 ja Georgian hallinnon valtaan alueella. Alueella on kuitenkin edelleen autonomia.

Kulttuuri

Vaikka suuri osa adžarialaisista on edelleen sunnalaisia muslimeja, Georgian itsenäistyttyä monet ovat kääntyneet ortodoksisuuteen. Esimerkiksi Adžarian pääkaupunki Batumissa on vain yksi moskeija, mutta 14 kirkkoa. Perinteinen islamin uskon harjoitus yhdisti uskontoon myös monia kristinuskon piirteitä. Esimerkiksi ristiä käytetään symbolina monissa eri yhteyksissä. Osa adžarialaisista oli myös selvästi vain nimellisesti muslimeja ja he harjoittivat muuten kristinuskoa. Neuvostokaudella uskontoa ei suvaittu, mutta se on sittemmin saanut jälleen lisää merkitystä. Adžarialaisten perinteinen sosiaalinen yksikkö on suku samalla tapaa kuin muualla Georgiassa. Perinteisesti suvut esimerkiksi omistivat yhdessä maan ja vastasivat sen tuotosta. Adžarian ylängöllä harjoitetaan nautakarjan kasvatusta ja pienimuotoista maanviljelyä, kun taas alangolla on keskitytty lampaiden kasvatukseen. Hyvien olosuhteidensa ansiosta alueella on tuotettu jo antiikin ajoista lähtien viiniä.