google/wiki40b huggingface dataset:
Antti J. Pietilä

Perhe ja koulutie

Pietilä syntyi Oulujoella asuvan suutari Aappo ja Kaisa Helena (s. Kellin) Pietilän perheeseen kolmantena lapsena. Hän  sai nimen Anders Jakob, joka muutettiin myöhemmin muotoon Antti Jaakko. Nimenään hän käytti Antti J. Pietilää.
Avioliittoon Antti J. Pietilä vihittiin Siiri Tavelan kanssa vuonna 1906.
Köyhästä perheestä lähteneenä yliopistoon pääsy näytti vaikealta. Pietilä kuitenkin pääsi Oulun suomalaiseen klassiseen lyseoon, jossa hänen opettajinaan oli muun muassa Mauno Rosendal. Rosendalilla kerrotaan olleen vahva myönteinen vaikutus häneen. Pietilän käydessä kansakoulua Oulun seurakunnan kirkkoherra ja muutama muu pappi oli tekemässä koulussa tarkastusta ja kuuntelemassa uskonnonopetusta. Pietilän älykkäät vastaukset kerrotaan kiinnittäneen tarkastajien huomion. Tunnin jälkeen tarkastajat kysyivät Pietilältä, halusiko hän oppikouluun. Tähän hän vastasi myöntävästi. Hänen kotinsa ei kuitenkaan pystynyt kustantamaan koulukuluja. Sen takia varoja hankittiin muualta, ja myöskin osaltaan auttoivat. Pietilä kävi myös töissä koulunkäynnin ohella. Hän pääsi lopulta ylioppilaaksi vuonna 1897 Oulun lyseosta.

Tutkinnot ja työalueet

Antti J. Pietilän opinnot jatkuivat Helsingin yliopistossa. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1900 ja edelleen teologian lisensiaatiksi vuonna 1907.
Uskonnon lehtorina Pietilä oli Kuopion klassillisessa lyseossa 1905–08 sekä Tampereen klassillisessa lyseossa 1908–11. Tampereelta Pietilä siirtyi Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan palvelukseen. Teologisten esikäsitteiden apulaisen virassa hän oli vuosina 1911–1919 sekä dogmatiikan ja siveysopin professorina loppuelämänsä 1919–1932.

Huomioita

Antti J. Pietilän teologiassa oli lestadiolaisuuden rinnalla Erlangenin koulukunnan ja beckiläisyyden antamia herätteitä. Pietilälle merkittäviä teologeja olivat Gustaf Johansson, Friedrich Schleiermacher ja Wilhelm Herrmann.
Pietilä julkaisi pikku kirjasia, joissa hän käsitteli ajankohtaisia kysymyksiä. Kirjoitusten kärki suuntautui monesti harhaoppeihin, mutta niissä käsiteltiin myös suuria eetillisiä ja dogmaattisia kysymyksiä. Myös Vartija oli kirkollisen taistelun areenana. Monia asioita nousi kohteeksi, mutta pääasiassa kirkollinen ohjelma. Pietilä oli Vartijan päätoimittaja vuosina 1919–1932 ja oli myös lehden omistaja ja kustantaja.
Yliopiston opettajana Pietilän kerrotaan olleen tiedekunnan antavin, vaikka hän olikin kiivas luonteeltaan. Pietilän kärjekkäät kirjoitukset vieroittivat monet hänestä. Silti Vartijan artikkeleita kerrotaan mielenkiinnolla luettaneen, vaikka välillä lehteä ei haluttu tilata.
Antti J. Pietilän elämänuran pääteos, kolmiosainen Kristillinen dogmatiikka valmistui päivää ennen Pietilän kuolemaa. Eino Sormunen totesi teoksesta: ”... sekä saavutuksena jättiläistyö että sisällykseltään vuosisataisteos”.
Pietilä siunattiin hautaan Helsingin Vanhassa kirkossa vuonna 1932.
Turkoosisieppo

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan turkoosisieppo on noin 15–17 cm. Koirasturkoosisieppo on väritykseltään kauttaaltaan vihertävän sininen lukuun ottamatta mustia silmänympäryksiä ja pyrstöä. Pesimäkauden ulkopuolella koiras on väriltään vihertävämpi ja vaaleampi. Pyrstö ja siiven reunat ovat tumman ruskeat. Naarasturkoosisieppo on koirasta vaaleampi ja vatsastaan harmahtavampi. Poikaset ovat väritykseltään vielä naaraitakin harmaampia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Turkoosisieppoa tavataan Etelä-Aasiassa Himalajan vuoriston alueella sekä Kaakkois-Aasiasta ja Kiinan eteläosista. Lajin elinympäristöä ovat vuorten rinteiden metsät, joissa kasvaa myös pensaikkoa, sekä puutarhat ja puistot. Lajia tavataan metsistä, jotka sijaitsevat 1 200–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Talveksi laji siirtyy matalammalla kasvaviin metsiin.

Pesiminen ja ravinto

Turkoosisiepon pesimäkausi kestää huhtikuulta heinäkuun puoliväliin. Linnut pesivät pesimäkauden aikana usein kaksi kertaa. Pesä sijaitsee rantatörmässä. Se on muodoltaan kuppimainen ja rakennetaan sammalista. Naaras munii kolmesta viiteen vaaleanpunertavaa vaaleanpunapilkullista munaa.
Turkoosisiepon ravinto koostuu hyönteisistä. Ravintonsa se pyydystää ilmasta.
Toronto Transit Commission

Toronto Transit Commission on julkisesta liikenteestä vastaava virasto, joka huolehtii kaupunkibussi, raitiovaunu, matkapalvelu ja metroliikenteen palveluista Torontossa, Kanadassa. Vuonna 1921 perustettu TTC käsittää tällä hetkellä neljä nopeaa kauttakulkulinjaa 69 asemallaan, sekä yli 149 bussilinjaa ja 11 raitiovaunulinjaa.
Vuoden 2012 neljännellä neljänneksellä keskimääräinen päivittäinen matkustajamäärä oli 2,76 miljoonaa matkustajaa: 1 425 300 meni bussilla, 271 100 raitiovaunulla, 46 400 junalla ja 1 011 700 metrolla. Ennustettu matkustajamäärä vuodelle 2013 on 528 miljoonaa matkustajaa. TTC:llä on myös ovelta ovelle-palveluja psyykkisiä sairauksia sairastaville ihmisille, jotka tunnetaan nimellä Wheel-Trans; vuoden 2012 neljännellä neljänneksellä tämän palvelun kautta tehtiin päivittäisiä matkoja yhteensä 9 800 kappaletta. 31. joulukuuta 2011 TTC työllisti yhteensä 12 449 työntekijää.
Janet Schmalfeldt

Janet Schmalfeldt on yhdysvaltalainen pianisti ja musiikintutkija. Hän on tutkinut erityisesti musiikin muotorakenteita ja musiikilliseen muotoon liittyviä filosofisia kysymyksiä. Janet Schmalfeldt työskentelee tällä hetkellä emeritaprofessorina Tuftsin yliopistossa. 
Janet Schmalfeldtin kirjalle In the Process of Becoming: Analytic and Philosophical Perspectives on Form in Early Nineteenth-Century Music (2011) myönnettiin vuonna 2012 sekä Society for Music Theory -yhdistyksen Wallace Berry Award -palkinto että The American Society of Composers, Authors & Publishers -yhdistyksen ASCAP Deems Taylor Award -palkinto.
Ilari Sahamies

Yksityiselämä

Sahamies tunnetaan suomalaisen hiphop-musiikin ystävänä, ja hän on esiintynyt Uniikin musiikkivideoissa ”Pojat on poikii” ja ”Kunnon mestaan vetää” sekä Jare & VilleGallen ”Häissä”-videolla. 2013 Sahamies esiintyi myös Spektin ”Juomalaulu”-videolla. Vuonna 2014 Sahamies osti verkkohuutokaupassa kaupitellun paikan Teflon Brothers -yhtyeestä 50 000 eurolla. Hän oli mukana Teflon Brothersin ”Pämppää”-kappaleessa, joka oli kesällä 2015 suomalaisten kuunnelluin kappale Spotify-palvelussa. Syyskuuhun 2015 mennessä ”Pämppää”-kappaletta oli kuunneltu palvelussa noin 5,9 miljoonaa kertaa.
Sahamies asuu Helsingissä ja hänellä on vuonna 2015 syntynyt poika.
Luigi Pelloux

Luigi Pelloux (1. maaliskuuta 1839 La Roche-sur-Foron, Savoiji – 26. lokakuuta 1924 Bordighera) oli italialainen kenraali ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1898–1900. Hän pyrki käyttämään ankaria keinoja ja epäparlamentaarisia menettelyjä sosiaalisten levottomuuksien tukahduttamiseen, ja ajoi siten Italian poliittisen kriisin partaalle.

Elämäkerta

Pelloux valmistui Torinon sotilasakatemiasta vuonna 1857 tykistöupseeriksi ja osallistui vuosien 1859–1860 sekä 1866 sotiin Itävaltaa vastaan. Syyskuun 1870 Rooman valtauksen yhteydessä hän komensi majurina tykistöosastoa, joka onnistui ensimmäisenä murtamaan kaupungin muurin ampumalla siihen kuuluisan aukon Porta Pian luona ja mahdollisti siten italialaisten etenemisen kaupunkiin. Pelloux ylennettiin 1878 everstiksi, 1885 kenraalimajuriksi ja 1891 kenraaliluutnantiksi. Siirryttyään politiikkaan hän toimi 1881–1895 Italian edustajakamarin jäsenenä ja 1880–1884 sotaministeriön pääsihteerinä, myötävaikuttaen vuoden 1884 armeijauudistukseen. Hän oli myös kahdesti Italian sotaministerinä: 1891–1893 Rudinìn ja Giolittin hallituksissa sekä 1896–1897 Rudinìn toisessa hallituksessa. Vuonna 1896 hänet nimitettiin senaattoriksi. Toukokuussa 1898 Pelloux lähetettiin kuninkaallisena komissaarina Bariin taltuttamaan siellä puhjenneita levottomuuksia, ja hän hoiti toimeksiantonsa tahdikkaasti. Hän kieltäytyi julistamasta Barissa poikkeustilaa, sillä hän katsoi levottomuuksien johtuvan kansalaisten äärimmäisestä taloudellisesta hädästä, ja saavutti näin vasemmiston myötämielisyyden.
Pelloux kutsuttiin pääministeriksi kesäkuussa 1898 levottomuuksien riehuessa yhä eri puolilla Italiaa. Ratkaisuna hän esitteli helmikuussa 1899 lakiesityksen, joka olisi kaventanut merkittävästi kansalaisoikeuksia, kuten yhdistymis-, kokoontumis- ja painovapautta. Pelloux erosi hallituksensa ulkopoliittisten vastoinkäymisten vuoksi maaliskuussa 1899, mutta kokosi heti perään uuden, aiempaa konservatiivisemman hallituksen. Vaikka olot Italiassa olivat rauhoituneet edellisvuodesta, Pelloux muutti lakiesitystään entistäkin jyrkempään muotoon, mikä nostatti parlamentin vasemmisto-opposition vastarintaan. Kun sosialistit ja radikaalit pyrkivät erilaisin keinoin jarruttamaan esityksen käsittelyä parlamentissa, Pelloux järjesti sen kesäkuussa 1899 väliaikaisesti voimaan kuninkaallisella määräyksellä ilman parlamentin hyväksyntää. Italian kassaatio-oikeus kuitenkin peruutti lain helmikuussa 1900, minkä jälkeen hallituksen oli palautettava se parlamentin käsitelyyn. Kun kiistat kuninkaan ja parlamentin perustuslaillisista valtaoikeuksista sekä parlamentin työtä haitannut vasemmiston sitkeä jarrutus olivat jatkuneet kuukausia, Pelloux taipui keväällä 1900 hajottamaan parlamentin. Vaalit johtivat vasemmiston voittoon. Pelloux joutui lopulta eroamaan 18. kesäkuuta 1900. Hän toimi sen jälkeen vielä kahden vuoden ajan armeijakunnan komentajana Torinossa.
Peter Bichsel

Peter Bichsel (s. 24. maaliskuuta 1935) on sveitsiläinen nykykirjailija. Tyypillisesti hän kirjoittaa pieniä tarinoita pienistä asioista helposti tunnistettavalla lakonisella tyylillään. Lyhyiden kertomustensa ohella hän on julkaissut myös runsaasti kolumneja.
Bichsel syntyi Luzernissa Sveitsissä, mutta varttui Oltenissa. 70- ja 80-luvuilla hän ei ollut erityisen tuottelias lehtimiehen ammattinsa vuoksi. Bichsel on toiminut myös opettajana ja luennoinut yhdysvaltalaisissa yliopistoissa. Nykyään hän asuu Solothurnissa synnyinmaassaan.
Bichselin tuotannosta erityisen suosittuja ovat hänen lapsille kirjoittamansa tarinat. Niistä ensimmäisiä on Eigentlich möchte Frau Blum den Milchmann kennenlernen (1964), jota seurasi Kindergeschichten (Lastentarinoita) vuonna 1969. Näissä lyhyissä kertomuksissa yksinkertaista juonta korostaa Bichselin tavaramerkki, äärimmilleen pelkistetty kieli. Bichsel onnistuu kirjoittamaan usein sisällöllisesti rikkaita, syvällisiä ja monitulkintaisia kertomuksia hyvin niukalla sanavarastolla ja yksinkertaisin lausein. Usein hän lähtee liikkeelle jostakin itsestään selvästä tosiasiasta: Maa on pyöreä tai pöytä on pöytä (Ein Tisch ist ein Tisch). Lasten tapaan hän myös vääntelee sanoja ja leikkii niillä.
Sannäsin kartano

Sannäsin kartano on Porvoon Sannaisissa sijaitseva entinen rälssisäterimaatila, joka toimii nykyisin kokoushotellina. Kartanon nykyinen päärakennus on Carl Ludvig Engelin piirtämä. 1960–2000-luvuilla kartano tunnettiin Lifimin liikkeenjohtokurssien pitopaikkana.

Historiaa

1400-luvulla Sannäsin omisti Pietari Svärd, joka kuului Liivinmaalta kotoisin olleeseen rikkaaseen sukuun. Vuonna 1467 Sannäsin omisti asemies Paavali Skytte, joka lahjoitti kartanon maat Naantalin luostarille kiitokseksi siitä, että tyttärensä Anna pääsi luostariin. Luostari kuitenkin palautti maat myöhemmin.
1500-luvulla Sannäsin kartano oli rälssitila, jonka tunnetuin haltija oli asemies Pentti Laurinpoika, joka aateloitiin nimellä Sabelhjerta saavutuksistaan sodassa Venäjää vastaan. Sabelhjerta osallistui kuningas Sigismundin rinnalla Ruotsin kuninkuudesta käytyyn sotaan Kaarle-herttuaa vastaan. Kaarle-herttua voitti, mutta Pentti Laurinpoika säästyi kostolta ja pääsi jopa Kaarle-herttuan suosioon.
1600-luvulla Sannäsin kartanon maaomistukset olivat niin laajoja, että myös alustalaisille voitiin lahjoittaa maata.
Sannäsin nykyinen väentupa on peräisin 1700-luvulta, jolloin suuri Pohjan sota heikensi kartanon taloutta. Tuolloin Sannäsin omisti Otto Henrik Saberhjerta, jonka kerrotaan menettäneen kartanon korttipelissä Bureille. Bureilta kartano periytyi Boijen suvulle.
Vuonna 1766 Sannäsiä hallitsi Otto Krister Boije, joka kuitenkin joutui myymään kartanon Johan Anders Jägerhornille. Tämä oli kenraali Yrjö Maunu Sprengtportenin kannattaja ja myöhemmin Suomen ylipäällikkö. Jägerhorn pakeni kohtaamiaan vaikeuksia Venäjälle ja edelleen Holsteiniin. 
Nykyisen, Carl Ludvig Engelin piirtämän päärakennuksen rakennutti vuosina 1836-1837 kartanon uusi omistaja, vapaaherra Axel Gustaf Mellin. Kartanon uuden puiston suunnitteli Paul Olsson, jonka kädenjälkeä ovat myös Esplanadinpuisto Helsingissä ja Kultarannan puisto Naantalissa. 
Mellinin tyttärentytär avioitui vapaaherra Gustaf Adolf Silfverhjelmin kanssa, mutta kuoli lapsivuoteeseen. Silfverhjelm solmi uuden avioliiton Creutzien sukuun kuuluneen kirjailija-toimittaja Elsa von Bornin kanssa. Vapaussodan sotilaskomitea kokoontui Sannäsin kartanon valkoisessa salissa 1916-1918 useimpien kokoustensa ajaksi.  Silfverhjelm auttoi myös suomalaisia jääkäreitä, jotka palasivat Saksasta sukellusveneellä Pernajanlahden edustalla olevaan saareen.
1920-luvulla kartanossa vierailivat usein muun muassa Akseli Gallén-Kallela, marsalkka Mannerheim, oopperalaulaja Aino Ackté ja taidemaalari Alvar Cawén. 
Vapaaherra Silfverhjelm joutui myymään Sannäsin vuonna 1927, minkä jälkeen kartanolla oli useita yksittäisiä omistajia. 1973 loppuvuodesta alussa kartano ostettiin Lifimin eli Liikkeenjohdon Instituutin käyttöön, jossa se pysyi Lifimin alasajoon 2007 saakka. Aalto-yliopiston holdingyhtiö osti tuolloin Sannäsin kartanon ja jatkaa sen toimintaa kokoushotellina. Sännäsin kartanon uudet rakennukset on suunnitellut Erkki Karvinen.
Franco Freda

Franco Freda (s. 11. helmikuuta 1941 Padova), on italialainen uusfasisti, entinen terroristi, ja fasistisen Ordine Nuovo-järjestön Padovan jaoston entinen johtaja. Freda ja hänen lähin avustajansa Giovanni Ventura asetettiin vuonna 1972 syytteeseen osallisuudesta vuonna 1969 tapahtuneeseen Piazza Fontanan pommi-iskuun. Molemmat vapautettiin tästä syytteestä vuonna 1985 todisteiden puutteellisuuden takia, mutta tuomittiin 15 vuoden vankeusrangaistuksiin osallisuudesta muihin terroritekoihin. Ylin oikeusaste, kassaatiotuomioistuin, nimesi kuitenkin päätöksessään 3. toukokuuta 2005 Fredan pääsyylliseksi Piazza Fontanan pommi-iskuun todeten samalla että häntä ei aikaisempien päätösten takia voitu enää teosta tuomita.
Freda syntyi Padovasa jossa on asunut suurimman osan elämästään. mutta viettää vanhuuden päiviään Avellinossa, josta hänen isänsä oli kotoisin. Padovassa Freda liittyi jo koululaisena  MSI:n riveihin. Aikaa myöten radikalisoiduttuaan hän liittyi Pino Rautin perustaman Ordine Nuovon kannattajaksi. Freda on tunnettu muun muassa siitä että hänellä on oma kirjankustantamo, Edizioni di Ar, joka on kustantanut Hitlerin Mein Kampf-kirjan uuden painoksen Italiassa, ja että hän julkisesti on sanonut olevansa Himmlerin ihailija. Koulutukseltaan Freda on lakimies, jolla on oikeus toimia asianajajana, mitä ammattia hän ei tiettävästi ole koskaan harjoittanut.
Elvis Merzļikins

Seuraura

Merzļikins siirtyi kotimaastaan jo 15-vuotiaana Sveitsiin HC Luganon U17-junioreihin kaudeksi 2009–2010. Hän debytoi miesten peleissä piipahdettuaan kaudella 2011–2012 Luganon A-nuorista lainalla Sveitsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligan HC Ceresiossa. Dinamo Riika varasi Merzļikinsin 87. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän toimi muutamissa otteluissa Luganon National League A -joukkueen luukkuvahtina, mutta ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Merzļikinsillä on Sveitsissä vietettyjen juniorivuosien ansiosta niin sanottu Sveitsin pelaajalisenssi, joten hän ei vie paikkaa Luganon ulkomaalaiskiintiöstä.
Kaudella 2013–2014 Merzļikins debytoi NLA:ssa, jossa hän lähinnä jakoi torjuntavastuun Daniel Manzaton kanssa. Merzļikins pelasi liigassa 22 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun. Hänet valittiin kauden päätteeksi NLA:n parhaaksi tulokkaaksi. Merzļikins pelasi kauden aikana myös Luganon A-nuorissa ja hän torjui kevään 2014 pudotuspeleissä kolme nollapeliä.
Columbus Blue Jackets varasi Merzļikinsin kolmannella kierroksella 76. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Kaudella 2014–2015 hän jatkoi edelliskauden tapaan lähinnä Manzaton kakkosmaalivahtina ja hän pelasi 22 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun.
Toukokuussa 2019 Merzļikins solmi vuoden mittaisen sopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa.

Maajoukkueura

Merzļikins pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa. Merzļikins pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti kultaa. Merzļikinsillä oli vuoden 2012 turnauksessa paras torjuntaprosentti (97,8 %) ja päästettyjen maalien keskiarvo (0.50). Hänet palkittiin turnauksen parhaana maalivahtina.
Merzļikins edusti myös Latvian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa vuonna 2011. Hän on pelannut myös viisi ottelua Latvian A-maajoukkueessa. Merzļikins teki A-maajoukkuedebyyttinsä 26. huhtikuuta 2014 Riiassa Ranskaa vastaan, jolloin hän jakoi Latvian 6–3-voittoon päättyneessä ottelussa torjuntavastuun Ivars Punnerovsin kanssa ja pelasi 28.28 minuuttia. Merzļikins edusti Latviaa myös jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2017.
Rehusilppuri

Rehusilppuri on traktorivetoinen maataloustyökone, joka silppuaa rehuksi käytettävän nurmen tai heinän ja puhaltaa sen perävaunuun. Erilaisia rehusilppureita ovat niittosilppuri ja tarkkuussilppuri.
Tavallisesti rehusilppuri kytketään traktorin perään joko nostolaitteeseen tai peräkoukkuun ja perävaunu silppurin takana olevaan koukkuun tai erilliseen runkoon, ns. silppurin runkoon. Silppurin runko kiinnitetään traktorin nostolaitteeseen, ja silppuri kytketään traktorin oikealle puolelle rungon vetoaisaan, jossa on köydellä tai muulla mekanismilla toimiva lukkolaite silppurille. Lukkolaitteen salpa lukitsee silppurin ko. runkoon automaattisesti, köyttä tarvitaan ainoastaan silppuria irrottaessa. Silppurin rungossa on tyypillisesti kaksi koukkua perävaunulle, joista toinen rungon keskellä oleva on tarkoitettu siirtoajoon, ja hieman sivummalla oikealla sijaitseva on kätevämpi itse niittotapahtumaan, sillä tällöin peräkärry on lähempänä silppuria. Myös vetokoukuissa on silppurin vetoaisan lukon tavoin toimivat lukkolaitteet, perävaunun nopeaa kytkemistä ja irrottamista varten. Perävaunua voidaan myös vetää silppurin vierellä toisella traktorilla.
Tuorerehuruokinnassa rehusilppu syötetään eläimille saman tien. Alueilla, joissa satoa ei saada ympäri vuoden keräämisen yhteydessä silppuun suihkutetaan AIV-liuos ja rehu säilötään talviruokintaa varten AIV-rehuna.

Niittosilppuri

Niittosilppuri on niittokoneen ja silppurin yhdistelmä, jolla kerätään nurmirehu tuoreena pelloilta.
Niittosilppuri jättää osan kukkivasta siemenaineesta maastoon. Sen avulla voi pyrkiä säilyttämään tehoviljelyalueilta jo kadonneita kasvi- perhos- ja kuoriaislajeja.
Suomessa tunnetuimmat silppurimerkit lienevät Varsta ja Taarup.

Tarkkuussilppuri

Tarkkuussilppurilla kerätään jo valmiiksi niittomurskaimella niitetty heinä pellolta. Tarkkuussilppuria käytettäessä rehun tulee olla karhoissa, mutta useimmat niittomurskaimet tekevät karhot valmiiksi. Rehun annetaan myös kuivua jonkin aikaa niiton jälkeen ennen kuin se kerätään tarkkuussilppurilla.
Kromofori

Kromofori on sellainen molekyylin osa, joka vaikuttaa molekyylistä muodostettavaan väriaistimukseen. Näkemämme väri on se, joka ei absorboidu tietyn näkyvän valon spektrin aallonpituuden osalta. Kromofori on osa molekyylissä, joissa kahden erillisen molekyyliorbitaalin energiaero sijoittuu näkyvän valon spektrin alueelle. Kromoforiin osuva näkyvä valo voi näin ollen absorboitua virittäen elektronin sen perustilasta viritystilaan.
Biologisissa molekyyleissä, joiden tehtävänä on vangita tai havaita valoenergiaa, kromofori on ryhmä, joka aiheuttaa konformaatiomuutoksen molekyylissä valon siihen osuessa.

Auksokromi

Auksokromi on kromoforiin kiinnittynyt funktionaalinen ryhmä atomeja, joka muuttaa kromoforin valonabsorptiokykyä, muuttaen absorboituvaa aallonpituutta tai intensiteettiä.
Hansakortteli

Historia

Ensimmäisen kerran paikalle suunniteltiin kauppakeskusta jo 1960-luvulla, jolloin oli suunnitelmana purkaa kaikki korttelin rakennukset alta. Tämä ei kuitenkaan toteutunut. Asia nousi seuraavan kerran esille 1980-luvulla, jolloin Turun keskustaan kaivattiin huomiota herättävää vetonaulaa. Tässä yhteydessä keksittiin idea Hansakorttelista, lasilla katetusta koko korttelin käsittävästä kauppakeskuksesta.
Hankkeen suunnittelijaksi palkattiin Benito Casagrande. Hansakortteli rakennettiin useassa osassa: ensimmäinen osa valmistui vuonna 1985 ja viimeinen vuonna 1988. Kauppakeskusta rakennettaessa onnistuttiin säilyttämään kadunvarsitalot ja katukuva entisellään, mikä oli poikkeavaa moniin Turun keskustan aiempiin rakennushankkeisiin verrattuna.
Hansakorttelin tiloissa tehdään vuosina 2017–2019 merkittäviä uudistustöitä, joiden suunnittelusta vastaa Schauman Arkkitehdit.
Platy

Koko ja ulkonäkö

Platy on 3–6 cm pitkä, ja siitä on useita värimuunnoksia. Luonnossa esiintyvät platyt ovat vaaleita ja värittömiä, mutta siitä on jalostettu useita värimuunnoksia. Yleisin lienee "punainen wagtail", jolla on punaoranssi ruumis ja mustat evät. Muita värimuunnoksia on mm. kokonaan oranssi "coral", mustakylkinen "tuxedo" ja "mickey mouse", jolla on Mikki Hiiren pään muotoinen kuvio pyrstön tyvessä. Platyjen ruumiin väritys vaihtelee valkoisesta keltaisen kautta punaiseen ja niiden evien väritys läpinäkyvästä keltaiseen, punaiseen ja mustaan.
Koiraan ja naaraan erottaa toisistaan pyrstön edessä vatsapuolella olevan paritteluevän muodosta. Koiras on myös pienempi ja tummempi kuin naaras.

Alkuperä

Platy on kotoisin Keski-Amerikasta ja Pohjois-Amerikan eteläosista: Meksikosta ja Belizestä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Platy on helppo saada lisääntymään akvaariossa. Se kantaa poikasiaan noin kuukauden. Emo syö omia poikasiaan, ja muut samassa akvaariossa olevat kalat voivat myös syödä poikaset. Siksi kannattaakin ostaa lemmikkikaupasta poikasallas, johon emo laitetaan ennen poikasten syntymistä (Altaassa on poikasille oma paikka, johon ne voivat mennä, ettei emo syö niitä). Poikasallas maksaa 5-10 euroa, koosta riippuen. Emon voi myös jättää ne akvaarioon jos on hyviä paikkoja joihin ne voivat piiloutua.
Platy on viimeisillään "raskaana", kun vatsa on hieman kulmikas, ja naaras hyvin suurikokoinen. Myös lähelle peräaukkoa tulee tumma täplä. Kun tämä täplä tulee, kannattaa emo siirtää poikasaltaaseen.
Platy synnyttää noin 5 poikuetta. Ensimmäisessä poikueessa syntyy 3-10 poikasta, toisessa parikymmentä enemmän, ja joka kerta poikasia tulee lähes parikymmentä enemmän kuin edellisessä poikueessa. Loppujen lopuksi poikasia voi olla jopa lähes 200. Kuitenkin määrän pitää kurissa se, jos poikaset syntyvät akvaarioon, niistä ei luultavasti yksikään kasva aikuiseksi. Poikanen kasvaa noin 5-6 viikossa sen kokoiseksi, että sen voi laittaa seura-akvaarioon. (Akvaarioon, jossa ovat kaikki muutkin kalat.)

Vesiolot ja ravinto

Platy sopii seura-akvaarioon vain, jos asuinkumppanit valitaan tarkasti sen vesivaatimuksien mukaan. Esimerkiksi samanlaisissa vesissä viihtyvät miljoonakalat käyvät platyjen seuraksi mainiosti. Veden pH tulisi olla 7–8, kovuuden 9–30 sGH, ja lämpötilan 18–25 °C. Jos kalan siirtää pehmeämpään veteen kuin, missä se on kasvanut, se sairastuu helposti. Aasiassa platyjä kasvatetaan kovassa vedessä, johon lisätään joskus suolaakin. Platy viihtyy monenlaisissa akvaarioissa.

Muuta

Platy risteytyy lähisukulaisensa miekkapyrstön kanssa, ja siksi nämä lajit tulee pitää erillään toisistaan.