google/wiki40b huggingface dataset:
Paula Szalit

Paula Szalit (myös Paulina Szalitówna; 5. marraskuuta 1886 Drohobytš – 1920 Kulparkiv) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Lvivissä ja jatkoi niitä Wienissä, jossa hänen opettajinaan toimivat Robert Fischhof, Josef Hofmann, Heinrich Schenker ja Teodor Leszetycki. Eugen d'Albert opetti häntä Baijerissa. 
Harold Schonberg piti Szalitia varhaisena lupauksena, Artur Schnabel jopa ihmelapsena. Hänen esiintymisensä Wienissä 14. helmikuuta 1894 oli todennäköisesti hänen debyyttinsä. Szalit esiintyi vuosina vuonna 1898 Pietarissa ja Moskovassa sekä vuonna 1904 Lvivissä ja Krakovassa. Vuoden 1907 paikkeilla hän opetti pianonsoittoa musiikki-instituutissa Lvivissä. Syksyllä 1913 hän teki viimeisen esiintymisensä viulisti Paweł Kochańskin kanssa.
Maja Trochimczykin kirjan A Romantic Century in Polish Music mukaan Szalitin lahjakkuutta hyväksikäytettiin, eikä hän kestänyt taiteellisen uran mukanaan tuomia paineita. Hänen elämänsä päättyi psykiatriseen sairaalaan.
Szalitin sävellystuotantoon kuuluu pienimuotoisia pianokappaleita.
Pohja

Kylät kirkonkirjojen mukaan

Andkärr, Anskuu (Antskog), Baggby, Björsby, Bockboda, Bollsta (Bollstad), Borgby, Brunkom, Brödtorp, Böle, Dalkarby, Degernäs, Djekenkulla, Ekerö, Elimo, Fiskari (Fiskars), Gammelby, Gennäs, Grabbskog, Grännäs, Gumnäs, Hindraböle, Hällskulla, Jernvik, Kiila (Kila), Klinkbacka, Koppskog, Kuovila (Skogböle), Kvarnby, Kyrkbacka, Lillfors, Mörby, Näsby, Pappila (Prästgården), Persböle, Pinjainen (Billnäs), Pohjankuru (Skuru), Ramskulla, Sidsbacka, Sjösäng, Skarpkulla, Skogäng, Skryttskog, Slicko, Sonabacka, Spakanäs, Starrböle, Sunnanvik, Svedjeby, Sällvik, Tomasböle, Torby, Trädbollstad, Uusikartano (Nygård), Vesterby, Åminne (Joensuu), Åminnefors (Joensuunkoski)
RN Aretusa

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. elokuuta 1958.
Erkki Nghimtina

Erkki Nghimtina (s. 16. syyskuuta 1948 Ohangwena, Namibia) on namibialainen poliitikko. Hän on toiminut Namibian työ- ja liikenneministerinä vuodesta 2013 ja toimi sitä ennen kaivos- ja energiaministerinä vuodesta 2005.
Enter Sandman

Plagiointiepäilyt

Kappaleen julkaisusta lähtien on esitetty väitteitä, että se olisi plagiaatti. Yleisin syytös on, että Metallican kitaristi Kirk Hammett olisi varastanut kappaleen pääriffin Excel-yhtyeen vuonna 1989 julkaistusta kappaleesta ”Tapping Into The Emotional Void”. Oikeushaasteita asiasta ei kuitenkaan ole nostettu. Excelin levy-yhtiö Rotten Recordsin omistaja Ron Peterson on kuitenkin ilmaissut epäilyksensä, että Metallica lainasi riffin Exceliltä. On myös tiedossa, että yksi Metallican managereista oli nähnyt Excelin esittävän "Tapping Into The Emotional Voidin" vain muutama viikko ennen kuin Metallican ”Enter Sandman” äänitettiin.

Muuta

Kappale on mukana Guitar Hero: Metallica -pelissä.
Lisäkivestulehdus

Lisäkivestulehdus eli epididymiitti on lisäkiveksen tyypillisin sairaus. Tavallisimmat aiheuttajat ovat virtsateiden bakteerit ja klamydia nuorilla miehillä. Lisäkivestulehduksessa kivespussi voi olla turvonnut, punainen ja kosketusarka ja lisäkives kipeä, lisäksi voi olla kuumetta. Se on yleisin nuorilla seksuaalisesti aktiivisilla miehillä.
Yleensä lisäkivestulehduksen syynä on klamydia- tai tippuritartunta. Lapsilla ja vanhemmilla miehillä sairaus on tavallisesti seurausta virtsatietulehduksen suolistobakteerista tai virtsarakon tyhjentymishäiriöstä. Pitkittynyt kestokatetrihoito tai erilaiset urologiset toimenpiteet altistavat myös tulehdukselle. Tulehdus voi levitä lisäkiveksistä kiveksiin aiheuttaen kivestulehduksen eli orkiitin, joka tosin nykypäivänä on harvinaistunut. Lisäkivestulehdus voi aiheuttaa pahimmassa tapauksessa hedelmättömyyden.
Hyvänlaatuiset muutokset, kuten vesikivekset, lisäkiveskystat ja kiveskohjut, ovat tavallisimpia löydöksiä. Kivessyövät tai muut pahanlaatuiset kasvaimet ovat harvinaisempia. Ne ovat useimmiten kiinteitä, aristamattomia resistenssejä, eivätkä ne läpäise valoa. Ensisijainen kuvantamistutkimus on kivespussin kaikukuvaus. Se tulisi tehdä, jos epäillään kiinteää kasvainta tai jos kliininen arvio resistenssin luonteesta jää epävarmaksi. Lisäkiveskystia tavataan jopa 10–30 %:lla ja kiveskohjuja jopa 15–24 %:lla miehistä.
Akuutin lisäkivestulehduksen oireina ovat kivespussin yläosan kipu ja turvotus sekä kuume. Tulehdus diagnosoidaan virtsakokeesta. Sitä esiintyy myös kroonisena, jolloin oireet ovat vaikeammin havaittavissa. Hoitomuoto on antibiootit. Tulehduskipulääkkeet, nk. stay-up-alushousut ja viileät kääreet lievittävät kiusallista kipua.
Pieter Mortier

Pieter Mortier (myös nimellä Pierre Mortier) (Leiden 1661 – 1711 Amsterdam) oli ranskalaista syntyperää oleva kartografi, kaivertaja sekä kirjakauppias, joka toimi Amsterdamissa Hollannissa 1600-luvun lopussa ja 1700-luvun alussa. Hänen uransa huippuna voidaan pitää loistavaa meriatlasta Le Neptune François.

Perhe

Pieter Mortierin isovanhemmat olivat ranskalaisia pakolaisia. Sekä isoisä Martijn de Mortier että isoäiti Jenne de Lanoy syntyivät Bonissa tai Bondyssa Pariisin lähellä. He muuttivat Leideniin Hollantiin avioituessaan vuonna 1625, ja saivat pojan nimeltä Pieter. Vuonna 1655 tämä vanhempi Pieter avioitui Anna Bootin kanssa. He muuttivat Amsterdamiin joko vuonna 1661 tai 1662 sen jälkeen, kun heidän poikansa Pieter oli syntynyt. Nuoremmasta Pieter Mortierista tuli sittemmin kirjakauppias.

Ura

Pieter Mortierille oli vuonna 1690 myönnetty oikeus julkaista ja levittää ranskalaisten kustantajien karttoja ja kartastoja Hollannissa. Tästä etuoikeudesta hän otti täyden hyödyn irti. Mortierille oli helpompaa päästä käsiksi ranskalaisten kartografien tuotantoon syntyperänsä tähden. Näin hän pääsi julkaisemaan sellaisten kartantekijöiden aineistoa kuin esimerkiksi Guillaume Delisle, Nicolas de Fer, Alexis-Hubert Jaillot, Nicolas Sanson sekä Frederik de Wit. Mortierin liiketoiminnan nousu menestykseen rakentui pitkälti tämän varaan.
Useimmat muut hollantilaiset kustantajat olivat jähmettyneet paikoilleen ja vain julkaisivat uudelleen entisiä, jo vanhentuneita karttojaan. Sen sijaan ranskalaiset kartantekijät tuottivat tarkempia ja ajantasaisempia karttoja kuin kukaan muu. Mortier hyödynsi hienoa hollantilaista painotaitoa ja julkaisi koristeellisia ja hyvälaatuisia painoksia tuoreista ranskalaisista kartoista. Hänen painonsa ylin saavutus oli suuremmoisen merikartaston Le Neptune Françoisin julkaiseminen.

Perintö

Pieter Mortier kuoli vuonna 1711. Hänen leskensä jatkoi painotoimintaa, kunnes Pieterin poika Cornelius siirtyi yrityksen johtoon vuonna 1721. Cornelius Mortier otti liikekumppanikseen lankonsa Jean Covensin. Covens & Mortierin kustantamo jatkoi karttojen ja atlasten julkaisua vuoteen 1866 saakka.
Hjalmar Mäe

Hjalmar Mäe (24. lokakuuta 1901 Tuhala – 10. huhtikuuta 1978 Graz) oli virolainen äärioikeistolainen poliitikko, joka ryhtyi Viron saksalaismiehityksen aikana 1941–1944 saksalaismielisen hallituksen johtajaksi. 
Mäe oli opiskellut Berliinin yliopistossa 1921 sekä väitellyt geofysiikasta Innsbruckissa ja julkisoikeudesta Grazissa.
Hän ryhtyi Viron vapaussotureiden liiton, vapsien tiedottajaksi ja sai poliittisesta toiminnastaan vankeutta vuosiksi 1934–1935 ja 1936–1938.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon tuli 5. heinäkuuta 1941 kenraaliluutnantti Franz von Roquesista Wehrmachtin ryhmä Nordin Baltian maiden sotilashallinnon johtaja. Hän kutsui Mäen virolaishallinnon johtajaksi 15. syyskuuta 1941 sekä luovutti valtuutensa 5. joulukuuta 1941 Saksan siviilihallintoa edustavalle Baltian maat ja osan Valko-Venäjää käsittävän Ostlandin kenraalikuvernementin johtajalle Hinrich Lohselle, jota edusti Karl Litzmann Virossa piirijohtajana. Tämä hallinto päättyi 17. syyskuuta 1944 neuvostojoukkojen tuloon Virossa. Saksalaisten mukana myös Mäe pakeni ja kuoli Itävallassa.
Pehr Arvid Säve

Pehr Magnus Arvid Säve (syntyi 19. huhtikuuta 1811 Roman pitäjässä Gotlannissa, kuoli 20. marraskuuta 1887 Visbyssä) oli ruotsalainen kulttuurihistorioitsija.

Elämäkerta

Säve oli Roman rovastin, teologian tohtori Pehr Säven ja Hedvig Lalleriuksen poika. Häm oli Visbyn gymnaasin kollega vuosina 1835–1871. Säveä voidaan pitää nykyaikaisen kulttuurihistorian tienraivaajana Gotlannissa. Hän kokosi Vitterhetsakademien kokoelmiin tietoja Gotlannin nuinaisjäännöksistä, kielestä, maantieteestä ja kulttuurista. 1861–1865 hän toimi akatemian muinaismuistointendenttinä Gotlannissa, Länsi-Götanmaalla ja Itä-Götanmaalla. Säven kirjoittamaa kuusiosaista Gotländska samlingar -teosta säilytetään Uppsalan yliopiston kirjastossa.
Säve toimi aloitteentekijänä Gotlands fornvänner -yhdistyksen perustamisessa ja sen Gotlands fornsal -museon perustamisessa. Hän oli myös edelläkävijä ympäristönhoidossa ja luonnonsuojelussa. Säve kirjoitti 1877 kirjoituksen, jossa hän vaati eläinsuojelulakia. Samana vuonna hänestä tuli filosofian kunniatohtori Uppsalassa, 1882 kunniajäsen Ruotsin muinaismuistoyhdistyksessä ja 1885 Vitterhetsakademienissä.
P. A. Säve on haudattu Östra kyrkogårdenille Visbyssä. Hänen mukaansa on nimetty visbyläinen Säveskolan-lukio.
Sorokka (päähine)

Sorokka on karjalainen kansallispuvun päähine.
Se on karjalainen ortodoksivaimojen huivimainen valkea pellavapalttinainen päähine, jonka otsamus on kirjottu tai reikäompelein koristettu. Sorokka on suomeksi harakka.
Karjalaisiin tapoihin kuului että äiti ja anoppi kietoivat sorokan yhdessä morsiamen päähän vihkitoimituksen lopussa.
Tunnetuin kuva sorokasta on Albert Edelfeltin maalaamassa Larin Parasken muotokuvassa.
Dalmatiantörö

Ulkonäkö ja koko

Dalmatiantörön pituus on tavallisesti 13-20 senttimetriä. Lajilla on kyljessä muutama selvä rivi laikkuja. Leuassa on pienet viikset. Dalmatiantörön kylkiviiva mutkittelee jonkin verran. Lajin kaloilla on suhteellisen pienet silmät.

Levinneisyys ja elinympäristö

Laji on levinnyt hyvin pienelle alueelle. Se elää lähes yksinomaan Kroatian sekä Bosnian ja Hertsegovinan nopeasti virtaavissa vesissä. Lajia on esiintynyt aiemmin myös Zrmanja-joella, mutta se hävisi sieltä. Dalmatiantörö on IUCN:n uhanalaisuusluokituksen mukaan erittäin uhanalainen.

Ravinto

Dalmatiantörö käyttää ravinnokseen lähinnä kasvillisuutta.
Juuso Ngaikukwete

Juuso Ngaikukuete oli yksi ensimmäisestä seitsemästä ambolaisesta, jotka lähetysjohtaja Matti Tarkkanen vihki 27.9.1925 Oniipassa Ambomaalla papiksi Tampereen piispan antamalla valtuutuksella.
Hygge

Hygge on norjan- ja tanskankielinen sana, jolla tarkoitetaan mukavuuden ja kodikkuuden tunnetta, joka yhdistetään myös hyvinvointiin ja seesteiseen mielialaan. Kulttuurisena ilmiönä ja siihen liittyvien käytäntöjen suhteen hyggellä on suunnilleen sama merkitys sekä norjaksi että tanskaksi, mutta Tanskassa hyggen ajatus on keskeisempi kuin Norjassa. Tanskan kulttuurin mittapuulla kyse on verrattain nuoresta ilmiöstä 1900-luvun loppupuolelta tähän päivään.
Tanskaksi hygge viittaa "arkiseen yhteenkuuluvuudentunteeseen" ja "miellyttävään ja erittäin arvostettuun turvallisuuden, tasavertaisuuden ja henkisen läsnäolon tunteeseen sekä spontaaniin, sosiaaliseen flow'hun". Hyggeä edustaa esimerkiksi lämpimään vilttiin kääriytyminen sadepäivän jälkeen tai kuulas sunnuntaibrunssi hyvien ystävien kanssa. Sitä voidaan käyttää myös verbinä, Nu skal vi hygge os!
William Lahtinen

William Lahtinen (23. huhtikuuta 1876 Viitasaari – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli amerikansuomalainen pappi, joka kuoli RMS Titanicin haaksirikossa vuonna 1912. Hän oli yksi tunnetuimmista amerikansuomalaista saarnamiehistä.
Viitasaarella syntynyt Lahtinen ehti asumaan myös Sallassa ja Taivalkoskella ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin 1903. Kaksi vuotta myöhemmin hän aloitti lestadiolaisen Apostolic Lutheran Church -seurakunnan pastorina Minnesotan Cokatossa. Lahtisen puoliso Anna Amelia Sivén oli syntynyt Yhdysvalloissa amerikansuomalaisille vanhemmille.

Kuolema

Vuonna 1912 William ja Anna Lahtinen palasivat lyhyeksi aikaa Suomeen. Heidän matkansa tarkoitus oli noutaa Torniosta Annan 17-vuotias sukulaistyttö Lyyli Silvén, joka halusi myös muuttaa Yhdysvaltoihin. Lyylistä piti tulla pariskunnan kasvattilapsi. Titanicin törmättyä jäävuoreen Anna Lahtinen ja Lyyli Silvén olivat jo menneet pelastusveneeseen, kun Anna päättikin jäädä puolisonsa mukaan uppoavaan laivaan ja näin molemmat hukkuivat. Tarinan mukaan William Lahtinen poltti rauhallisesti sikaria aluksen upotessa. Lyyli Silvén sen sijaan pelastui onnettomuudesta.
Yaya Sanogo

Yaya Sanogo (s. 27. tammikuuta 1993 Massy) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Ligue 1ssä pelaavaa Toulousea.
Angelniemi

Historia

Angelniemen kappeliseurakunta perustettiin 1659. Kunta itsenäistyi Halikosta vuonna 1916. Angelniemen asukasmäärä oli suurimmillaan 1950-luvulla. Kunta liitettiin takaisin Halikkoon 1967.

Maantiede

Angelniemi muodostuu mantereenpuoleista ja Kemiön saaren puoleisesta osista. Saaren puolta angelniemeläiset kutsuvat Luodoksi. Kokkilanselkä erottaa Angelniemen osat toisistaan. Angelniemen kirkko sijaitsee saaren puolella, mutta valtaosa väestöstä asuu mantereella.

Urheilu

Angelniemellä toimii menestynyt suunnistusseura Angelniemen Ankkuri.

Kylät

Ahtmaa, Angela, Asila, Esselpää, Isokylä (Storby), Kanamäki, Karviainen, Kokkila, Myllyperä, Paatelmaa (Båtsholm), Peksala, Päärnäspää, Pöylä (Böylä), Sapalahti (Kallmusnäs), Tammenpää, Toppjoki, Torkkila, Tuiskula, Valttila
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Angelniemellä ei ollut taajamia, mutta Halikon Vartsalan taajamasta osa ulottui Angelniemen puolelle.

Tunnettuja angelniemeläisiä

Mauno Hakkila, tangolaulaja
Myllynkivikaulus

Myllynkivikaulus on pyöreä, poimutettu röyhelökaulus, jollaista käytettiin Euroopassa erityisesti 1500-luvun jälkipuoliskolla. Yksi muodin suunnannäyttäjistä oli kuningatar Elisabet I. Myllynkivikauluksia käyttivät sekä naiset että miehet.
Kauluksen laatu kertoi kantajansa statuksesta. Aristokraatit teettivät kauluksensa hienosta pellavasta. Ne koristeltiin pitseillä, kullalla, hopealla ja silkillä. Köyhät suosivat halpoja materiaaleja.
Kaulukset olivat irrallisia vaatekappaleita, jotka voitiin pestä, tärkätä ja muotoilla riippumatta muusta asusta. Ryhdikkään, kiekkomaisen röyhelön muotoiluun käytettiin erityistä puikkomaista silitysrautaa. Röyhelö pidettiin kasassa sadoilla nuppineuloilla. 
Muodin alkaessa kaulukset olivat maltillisen kokoisia, mutta äärimmillään noin 30 senttiä leveitä. Niiden kannattelemiseen tarvittiin rautalankainen tukirakenne. Yhteen kaulukseen saatettiin käyttää viisi metriä materiaalia.

Käyttö nykyään

Myllynkivikaulus kuuluu Tanskan evankelis-luterilaisen kirkon pappien työasuun. Asuste kuului myös Norjan luterilaisen kirkon pappien asuun vuoteen 1980 asti, vaikkakin jotkin konservatiiviset papit käyttävät niitä edelleen.
Pauli Järvenpää

Suomen puolustusvoimat

Järvenpään mukaan Suomi tarvitsisi nykyistä pienemmän, joskin edelleen melko suuren reservin. Hän on Juhani Kaskealan kanssa samaa mieltä siitä, ettei kannata ylläpitää heikosti varustettuja (jalkaväki)prikaateja paperitiikereinä, koska nykyisillä puolustusmenojen tasoilla ei kyetä niitä varustamaan kunnolla. Järvenpään ajattelussa korostuu se, ettei kriisin sattuessa Suomi voisi saada materiaaliapua muualta heikoin jakovahvuuksin varustetuille prikaateille, jolloin politiikan ja turvallisuustakuiden osuus puolustusajattelussa korostuu.

Suomen Nato-jäsenyys

Presidentti Tarja Halosen 6. joulukuuta 2007 everstiluutnantiksi ylentämä Järvenpää on ollut innokas Nato-keskustelija. Hänen Helsingin Sanomien 60-vuotishaastattelunsa kirvoitti keskustelua siitä, miten pitkälle puolustuspolitiikasta vastaava vastuuvirkamies voi esittää mielipiteitä, joiden voidaan tulkita poikkeavan eduskunnan ja hallituksen virallisesta linjasta.
Järvenpää kannatti myös 200 000 Saksasta ostetun rynnäkkökiväärin viemistä Afganistaniin maan puolustusministerin pyynnöstä. Kyseessä olivat pääasiassa DDR:n jäämistönä Suomeen Elisabeth Rehnin puolustusministerikautena ostetut aseet. Eduskunta ei kuitenkaan ilmaissut kannatustaan aikeelle. Järvenpään mielestä Afganistanissa on riittävästi aseita, mutta ne eivät ole oikeissa käsissä. Suomella puolestaan on hänen mukaansa niin paljon aseita, että niitä joudutaan romuttamaan.
Järvenpään kirjoittamat artikkelit Satakunnan Kansassa ovat herättäneet huomiota muun muassa Helsingin Sanomissa ja Nykypäivässä. Tiedotusvälineet ovat nähneet kannanotot asiantuntija-arvioina, joita lehdet ovat käyttäneet perusteluna Suomen Nato-jäsenyyden tukemiselle. Vaikuttavuuden vuoksi asiaan on ottanut kantaa myös entinen ulkoasiainministeri Erkki Tuomioja.
Hanna Parviainen

Hanna Maria Parviainen (3. elokuuta 1874 Jyväskylä – 12. helmikuuta 1938 Helsinki) oli Suomen ensimmäinen kauppaneuvoksen arvonimen saanut nainen. Hän toimi Säynätsalossa toimineen saha- ja vaneriteollisuutta harjoittaneen Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n johtajana vuosina 1922–1925, johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1925–1930 ja omistajana vuosina 1925–1936. Kauppaneuvoksen arvo Parviaiselle myönnettiin vuonna 1926.

Tausta

Parviaisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Parviainen ja Maria Charlotta Hedberg. Hän opiskeli Jyväskylän tyttökoulussa, josta sai päästötodistuksen vuonna 1891 ja vietti sen jälkeen vuoden ranskankielisessä sisäoppilaitoksessa Genevessä, Sveitsissä. Palattuaan Suomeen Parviainen kävi keitto- ja käsityökoulun ja Punaisen Ristin samarialaiskurssin. Vuosina 1893–1894 hän kävi kauppakoulua Tukholmassa ja opiskeli kirjanpitoa.

Ura

Hankittuaan kirjanpitäjän pätevyyden Parviainen työskenteli isänsä tehtaiden kassanhoitajana (1895–1900). Johan Parviaisen kuoltua vuonna 1900 hän hoiti perheen maatiloja vuoteen 1920.
Vuoteen 1919 saakka Parviainen asui Jyväsjärven rannalla sijainneella Sulkulan mallitilalla. Hän raivautti peltoja, harrasti karjan- ja hevosjalostusta, perusti turvepehkutehtaan, rakennutti teitä sekä kalasti ja harrasti kalanviljelyä. Tilalla oli yksi Suomen ensimmäisistä syväporakaivoista ja päärakennuksen päätyyn Parviainen rakennutti tähtitornin, jonka peiliteleskoopin teki Yrjö Väisälä. Parviaisen arkkitehtiystävä Wivi Lönn suunnitteli tilalle hedelmäpuutarhan, jossa koeviljeltiin eri omenalajikkeita ja tutkittiin niiden ominaisuuksia Suomen ilmasto-oloissa. Tilalta Parviainen muutti Jyväskylään Seminaarinkadulle.
Vuosina 1922–1925 Parviainen toimi Joh. Parviainen Oy:n johtajana ja Kiminki Oy:n toimitusjohtajana. Vuosina 1923–1936 hän oli Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n hallintoneuvoston ja vuosina 1923–1930 johtokunnan jäsen. Veljensä Walter Parviaisen kuoleman jälkeen Hanna Parviaisesta tuli vuonna 1925 Joh. Parviaisen tehtaiden omistaja ja johtokunnan puheenjohtaja.
Parviaisen aikana kiinnitettiin huomiota sosiaaliseen toimintaan. Lönn suunnitteli vuonna 1929 Muuratsalon omakotialueen yhtiön työntekijöille ja Parviainen lahjoitti jokaiselle alueelle muuttaneelle perheelle jalostetun omenapuun, marjapensaita ja muita puutarhakasveja. Parviainen tuki myös eri naisjärjestöjen toimintaa ja avusti puutteessa eläviä leskiä ja orpoja. Vuonna 1927 valmistui Parviaisen Säynätsalon seurakunnalle rakennuttama, Armas Lindgrenin suunnittelema Säynätsalon kirkko.
Parviainen johti Säynätsalossa sijainneita tehtaita vuoteen 1936 saakka, jolloin ne yhtiön heikentyneen taloudellisen tilan vuoksi myytiin Suomen Pankille ja Kansallis-Osake-Pankille. Parviainen muutti tämän jälkeen Helsinkiin, missä vietti viimeiset vuotensa. Joh. Parviaisen Tehtaat Oy siirtyi vuonna 1946 Enso-Gutzeit Oy:n haltuun. Nykyään Säynätsalon tehtaat ovat osa UPM-konsernia.
Labyrinttitaistelu

Juoni

Percyn tutustuessa uuteen kouluusa hän huomaa aiemmassa kirjassa tapaamansa Rachel Daren ja heidän kimppuunsa hyökkää empuusoja. Percy menee Puoliveristen leirille, jossa hänelle selviää, että Groverilla on ongelmia Sarvipäiden Vanhinten Neuvoston kanssa, koska hän ei ole löytänyt Pania. Percy ja Annabeth löytävät Labyrintin sisäänkäynnin heidän tehdessä uuden miekkailuopettaja Quintuksen harjoituksia. Annabeth valitaan johtamaan etsintäretkeä Labyrinttiin etsimään Daidalosta ja estämään häntä antamasta Adrianen lankaa Lukelle. Annabeth valitsee mukaansa Percyn, Groverin ja Tysonin. Percy alkaa nähdä unia Nicosta ja hänelle selviää, että tämä aikoo herättää kuolleista siskonsa Biancan. Labyrintissä he kohtaavat Briareksen, Sfinksin ja Januksen ennen kuin he saapuvat Geryonin maatilaalle ja tapaavat Nicon.
He tapaavat myös Hefaistoksen, joka käskee heidän mennä lempipajalleen Mount Saint Helensille, jossa on tunkeilijoita. Sen jälkeen he jakautuvat. Percy ja Annabeth menevät Saint Helensille ja Grover ja Tyson lähtevät etsimään Pania.
Annabeth ja Percy löytävät Labyrintin kautta Mount Saint Helensille, josta he löytävät telekhinejä. Percy käskee Annabethin pelastautua ja jää itse ansaan. Percy on hyvin lähellä kuolla, mutta saa aikaan maanjäristyksen ja lentää Ogygialle, Kalypson saarelle.
Leiriläiset luulevat, että Percy kuolli. Hän tulee leirille, kun amfiteatterilla poltetaan hänen kääriliinaansa. Percy ja Annabeth lähtevät Manhattanille etsimään Rachelia, joka näkee Sumun läpi. He löytävät Luken ja Percy joutuu taistelemaan henkensä edestä vapauttaakseen ystävänsä. He löytävät Daidaloksen pajan, jossa heidän miekkailuopettajansa paljastuu Daidalokseksi, joka on huijannut kuolemaa tekemällä itselleen robottikehoja. He pakenevat ja Percy kohtaa Kronoksen, joka on herännyt ja sulautunut Luken ruumiiseen. Nico pelastaa Percyn ja paljastaa samalla titaaneille olevansa Haadeksen poika. 
Puoliveristen leiriin hyökätään heidän juuri päästessä sinne. Leiriläiset taistelevat vastaan ja voittavat, kun Grover aiheuttaa Paniikin ja Daidalos uhraa itsensä jolloin labyrinnti sortuu ollessaa yhteydessä tämän elinvoimaan. Kheiron loukkaantuu lievästi ja muutama kuolee.
Percy lähtee leirin loputtua kotiinsa. Poseidon tulee käymään Percyn syntymäpäivillä ja Percy kertoo hänelle tarinansa ja antaa tälle hietadollarin. Kirja loppuu siihen, kun Nico di Angelo tulee saapuu Percyn luo uskoen tietävänsä mikä voi auttaa heitä Kronoksen voittamisessa.
Käärmeenkieli

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen käärmeenkieli kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Lyhyestä mutta pitkäjuurisesta maavarresta kasvaa ruodillinen, puolivälistä latvaksi ja itiöpesäkkeistöksi jakautunut kellanvihreä lehti. Lehti on tyvitupellinen, kalju, rasvankiiltoinen ja verkkosuoninen. Lehden lapa on muodoltaan soikea ja ehytlaitainen. Haaraton, tähkämäinen itiöpesäkkeistö on pitkäperäinen, kapean lieriömäinen ja suippokärkinen. Itiöpesäkkeet ovat pallomaisia ja paksuseinäisiä, ja ne sijaitsevat kahtena tiheänä pitkittäisrivinä. Kypsinä itiöpesäkkeet ovat väriltään keltaisia. Suomessa käärmeenkielen itiöt kypsyvät kesä-heinäkuussa. Kasvin alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen.

Levinneisyys

Käärmeenkieltä tavataan koko Euroopassa aivan pohjoisinta osaa lukuun ottamatta. Lajin ydinalue Euroopassa ulottuu Isosta-Britanniasta ja Ranskasta Keski-Italiaan, Pohjois-Balkanille, Romaniaan, Puolaan ja Fennoskandian keskiosiin. Käärmeenkieltä kasvaa paikoitellen myös Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa ja Japanissa. Lajin toinen pääesiintymisalue on Yhdysvaltojen keski- ja itäosissa ja Kaakkois-Kanadassa. Suomessa käärmeenkieltä kasvaa koko rannikkoalueella. Lajista tunnetaan myös muutamia vanhoja havaintoja sisämaasta.

Elinympäristö

Käärmeenkieli muodostaa usein suuria kasvustoja. Suomessa käärmeenkieli on tyypillinen merenrantaniittyjen ja -kivikoiden laji, joka ei kestä kilpailua muiden kasvien kanssa. Muualla käärmeenkieltä kasvaa myös sisämaassa muun muassa rantapensaikoissa ja järvenlaskupaikoissa. Sisämaassa laji on kalkinsuosija. Käärmeenkieli on harvinaistunut niin sisämaan kuin rannikoidenkin kasvupaikoilla niiden umpeenkasvun takia.