google/wiki40b huggingface dataset:
Kirkollisvirkakunnan leski- ja orpokassa

Kirkollisvirkakunnan leski- ja orpokassa oli aiemmin Suomessa toiminut eläkelaitos, josta maksettiin kirkon palveluksessa olleiden virkamiesten leskien ja turvattomien lasten eläkkeet.

Kassan osakkaat

Kassan osakkaita olivat kaikki Suomen evankelisluterilaisen kirkon virkamiehet ja palvelijat, jotka nauttivat vuonna 1723 vahvistettuja pappissäädyn erioikeuksia. Sellaiset virkamiehet eivät kuitenkaan kuuluneet kassaan, jotka olivat velvollisia kuulumaan muihin yleisiin eläkelaitoksiin eivätkä tämän vuoksi halunneet olla kassan osakkaita. Lisäksi kassan osakkaita olivat ne henkilöt, jotka olivat päässeet kassan osakkaiksi jo aikaisempien säädösten nojalla. Myös kirkon naisurkurit olivat kassan osakkaita, vaikka he eivät välttämättä nauttineet papiston erioikeuksia.
Ne kassan osakkaat, joilla oli vakinainen virka, oli jaettu lailla vahvistettujen peruspalkkojensa mukaan seitsemään luokkaan, joissa eläkkeet vaihtelivat 12 000 markasta 1 500 markkaan.

Eläkkeen maksaminen

Eläke maksettiin ilman vähennystä kuolinpesälle, johon kuului leski, riippumatta siitä oliko hänellä lapsia, tai kuolinpesälle, johon kuului vähintään kaksi eläkkeeseen oikeutettua lasta. Sellaiselle kuolinpesälle, jossa oli vain yksi eläkkeeseen oikeutettu lapsi, suoritettiin vain 60 % täydestä eläkkeestä. Tämän eläkkeen lisäksi suoritettiin erityisissä tapauksissa 10 %:n suuruista lisäeläkettä.
Leski sai eläkettä niin kauan kuin hän eli leskenä sekä lapsi siihen saakka kunnes täytti 21 vuotta. Jos tytär oli mennyt naimisiin ennen täysi-ikäiseksi tuloaan, hän menetti oikeutensa eläkkeeseen. Lapsi, joka lääkärintodistuksen tai muun luotettavan todistuksen mukaan oli tullut mielisairaaksi tai muulla tavalla täysin kykenemättömäksi elättämään itseään ja jolla sitä paitsi todistettavasti ei ollut varoja toimeentuloa varten, sai tätä eläkettä niin kauan kuin kykenemättömyyden tai varattomuuden tilaa kesti.
Oikeus eläkkeen saamiseen alkoi armovuoden päättymisestä tai jos armovuotta ei ollut, virkamiehen kuolinpäivän jälkeisen kuukauden alusta, ja oikeus jatkui sen kuukauden viimeiseen päivään, jolloin eläkkeensaaja kuoli tai oli muuten menettänyt eläkeoikeutensa. Jos kuolinpesä armovuoden sijasta sai lahjapalkkion, eläkekassan johtokunnan tehtävä oli harkita, kuinka monta kuukautta lahjapalkkion katsottiin vastaavan eläkettä.

Eläkkeen hakeminen

Eläkkeeseen oikeutetun piti hakea eläkettä toimittamalla kassan johtokunnalle hakemus armovuotta seuranneen lokakuun kuluessa. Jos armovuotta ei ollut, ennen sen vuosipuoliskon päättymistä, jolta eläkettä ensi kerran maksetaan. Johtokunta käsitteli hakemuksen niin hyvissä ajoin, että eläke ja eläkekirja voitiin ennen joulukuun 10. päivää lähettää asianomaiseen kirkkoherranvirastoon, joka toimitti sen eläkkeensaajalle.
Culbert Olson

Culbert Levy Olson (7. marraskuuta 1876 Utah – 13. huhtikuuta 1962 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja Kalifornian 29. kuvernööri vuosina 1939–1943.
Olson syntyi Utah’ssa Daniel Olsonin ja Delilah Kingin pojaksi. Vanhemmat olivat mormoneja, mutta poika oli 10-vuotiaasta saakka uskonnolliselta kannaltaan ateisti. Hän opiskeli lakia ja journalismia, mutta kiinnostui jo varhain lisäksi politiikasta.
Olson aloitti vuonna 1901 työnsä juristina Salt Lake Cityssä. Hän tuli valituksi osavaltion senaattiin 1916. Hän ei ollut ehdolla uudelle kaudelle vuonna 1920, vaan siirtyi Los Angelesiin. Kalifornian osavaltion senaatissa istuessaan hän tuki Franklin D. Rooseveltia ja tämän New Deal -politiikkaa; vuonna 1938 hän voitti kuvernöörinvaaleissa Frank Merriamin. Näin hän aloitti kautensa osavaltion ensimmäisenä demokraattikuvernöörinä vuosikymmeniin.
Kuvernöörinviran jätettyään Olson jatkoi lakiuraansa. Hänestä tuli vuonna 1956 United Secularists of American puheenjohtaja, ja hän kuoli Los Angelesissa 1962. Hänet on haudattu Glendalen Forest Lawn Memorial Parkiin.
Michael Käld

Ura

Pelaajana Käld edusti GBK:ta, HoBK:ta ja LBK:ta kakkos-, kolmos- ja nelosdivisioonassa.
Käld on suorittanut JVK- (1991) ja Pro-JVK-tutkinnon (2006). Valmentajauransa hän aloitti GBK:ssa vuonna 1991, ja nosti seuran kolmosdivisioonasta kakkoseen. Vuodet 1998–1999 hän valmensi kakkosdivisioonan NIK:ta. Vuonna 2000 Käld aloitti naisten SM-sarjajoukkue FC Unitedin valmentajana, ja jo seuraavana vuonna hänet palkattiin naisten maajoukkueen ja 20-vuotiaiden naisten valmentajaksi. Suomen Valmentajat -yhdistys valitsi Käldin parhaaksi miespuoliseksi joukkuelajivalmentajaksi vuonna 2005.
Marraskuussa 2009 Käld ilmoitti ettei jatka Suomen naisten maajoukkuevalmentajana vuodenvaihteen jälkeen. Hän valmensi joukkuetta 107 ottelussa ja kahdessa EM-lopputurnauksessa. Vuoden 2005 EM-kilpailut, joissa joukkue ylsi välieriin, oli Suomen naisten ensiesiintyminen arvokilpailuissa. Käldin seuraajaksi palkattiin ruotsalainen Andrée Jeglertz.
Käld palasi valmennustehtäviin puolentoista vuoden tauon jälkeen heinäkuussa 2011, jolloin hän aloitti Naisten Liigassa pelaavan Kokkola F10:n valmentajana. Käld siirtyi Naisten Ykköseen pudonneen GBK:n valmentajaksi joulukuussa 2013, mutta valmennussopimus peruttiin jo tammikuussa seuran luovuttua sarjapaikastaan.
Käld oli vuoden 2011 eduskuntavaaleissa RKP:n ehdokkaana Vaasan vaalipiirissä. Hän sai 4329 ääntä ja ylsi varaedustajaksi.
Käld on naimisissa ja kolmen pojan isä. Hän työskentelee luokanopettajana Kruunupyyn Centralskolanissa.
Malibu – huumerannikko

Malibu – huumerannikko (engl. Red Surf) on vuonna 1990 kuvattu rikosdraama. Elokuvan pääosia esittävät George Clooney, Doug Savant, Dedee Pfeiffer, Philip McKeon, Rick Najera ja Gene Simmons. Elokuvassa Remar (Clooney) ja Attila (Savant) joutuvat tekemisiin huumelordin kanssa heidän ystävänsä jouduttua poliisin haaviin. Elokuvan on ohjannut H. Gordon Broos.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa ”kamalaksi yritykseksi tehdä nuorten toimintaelokuvaa”. Hän antoi elokuvalle tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
José Moratón

Ura

Moratón on Racing Santanderin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 13. joulukuuta 1998 kotiottelussa Tenerifeä vastaan. Ensiesiintymisestään eteenpäin Moratón on edustanut koko ammattilaisuransa ajan Racingia. Kaudella 2001–2002 hän teki ratkaisevan maalin ottelussa Atlético Madridia vastaan, ja täten Racing varmisti nousunsa maan pääsarjaan seuraavaksi kaudeksi.
Myöhemmin urallaan hän on kuulunut joukkueen kapteenistoon muiden kokeneiden pelaajien kuten Pedro Munitisin ja Pablo Pinillosin kanssa. Kaudella 2006–2007 Moratón ei juuri pelannut, johtuen muutamista loukkaantumisistaan. Seuraavalla kaudella 2007–2008 hän pelasi 18 ottelua. Tuolloin Racing sijoittui lopulta kuudenneksi varmistaen ensimmäistä kertaa historiassaan paikan Uefa-cupin karsintoihin.
Tie 53 (Viro)

Kantatie 53 kulkee Keski-Virossa Viljandin kaupungin eteläpuolella Viljandin kunnan Vardjan kylässä. Se on yksi Viron lyhyimmistä kantateistä: tien pituus on 3,6 kilometriä. Tie yhdistää kantatiet 52 ja 49 toisiinsa.

Tien kulku

Kantatie 53 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Robert Berks

Robert Berks (26. huhtikuuta 1922 Boston, Yhdysvallat – 16. toukokuuta 2011, Orient, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja teollinen muotoilija. Berks teki pronssisia veistoksia julkisuuden henkilöistä, muun muassa Washingtonissa sijaitsevat Albert Einsteinia, John Kennedyä ja Mary McLeod Bethunea esittävät veistokset sekä Chicagossa sijaitsevan veistoksen Carl von Linnésta.
Kemiallinen torjunta

Kemiallisessa torjunnassa torjunta-aine ruiskutetaan pellolle, missä se tuhoaa nuoret rikkakasvit, tuholaisten toukat tai estää kasvitautien esiintymistä. Vaikka torjunta-aineet on kehitetty hävittämään rikkakasveja ja tuholaisia, kulkeutuu niitä myös pellolla kasvatettaviin viljelykasveihin. Torjunta-aineet ovat terveydelle haitallisia ja siksi niiden käyttöä rajoitetaan.
Kasvitauteihin käytettävät torjunta-aineet ovat fungisidejä, rikkakasvien torjunta-aineet herbisidejä ja tuhohyönteisiin käytettävät torjunta-aineet insektisidejä.
Martat-lehti

Historia

Aloitteen lehden perustamisesta teki Sippolan marttayhdistyksen puheenjohtaja Alma Forstén. Emäntälehden näytenumero sai painoluvan ainoastaan sillä perusteella, että sen sisältö oli täysin sama kuin samana vuonna ilmestyneen ruotsinkielisen Husmodern-lehden. Näytenumeroa painettiin 10 000 kappaletta. Järjestön jakaantuessa suomenkieliseen Marttaliittoon ja ruotsinkieliseen Marthaförbundetiin myös lehti eriytyi, ja Husmodern ja Emäntälehti alkoivat muotoutua omiksi lehdikseen. Husmodern-lehdestä tuli myöhemmin Martha-lehti.
Lehden ensimmäiseen toimituskuntaan kuuluivat Fanny Hult ja Alli Nissinen, ja Nissinen toimi lopulta lehden päätoimittajana aina vuoteen 1926 saakka. Päätoimittajan palkka oli alkuun 100 markkaa (374 euroa) lehteä kohden.

Päätoimittajat ja toimituskunta

Vuodesta 1936 lähtien Martat-lehden päätoimittajana on toiminut Marttaliiton kulloinenkin pääsihteeri. Lehteä julkaistiin pitkään ainoastaan järjestön oman henkilöstön ja satunnaisten asiantuntijoiden toimittamana. Vuodesta 1969 lähtien lehteen on palkattu tekijöiksi myös ammattitoimittajia.
Lehden pitkäaikaisin pakinoitsija on ollut Hilja Lahti, joka kirjoitti lehteen nimimerkillä Eliina Oravakorpi. Hän viihdytti kirjoituksilla Retuperän ja myöhemmin Etuperän Marttojen toiminnasta 50 vuoden ajan vuosina 1938–1988.
Painovoimalinko

Painovoimalinko on jonkin suuren taivaankappaleen vetovoiman käyttämistä avaruusaluksen nopeuden lisäämiseen. Nopeus tulee taivaankappaleen liikenopeudesta. Rata, jolla käytetään painovoimalinkoa, on linkorata. Painovoimalinko lyhentää matka-aikaa ja pienentää raketin polttoaineen tarvetta tai muun työntövoiman käyttöä. Painovoimalingon käyttäminen planeettaluotainten lennoilla on nykyään melko tavallista. Esimerkiksi Saturnuksen kiertoradalle saapuneen Cassini-Huygensin nopeuden lisäämiseen käytettiin sekä Venuksen että Jupiterin vetovoimaa ja liikenopeutta. Näin säästettiin polttoainetta Saturnuksen kiertoradalle asettumista varten. Taivaankappaleiden vetovoimaa voi muutenkin käyttää radanmuutoksiin, mm. lennettäessä Kuun ympäri. Käänteisesti painovoimalinkoa voi käyttää sopivissa oloissa myös avaruuslaitteen tai -aluksen nopeuden jarruttamiseen.

Periaate

Kun avaruusalus ohittaa taivaankappaleen, vaikkapa planeetan, taivaankappale tavallaan kiskaisee aluksen voimakkaan painovoimakentän alueeseen. Koska planeetta liikkuu, avaruusalus saa planeetan liike-energiaa itseensä ja planeetta menettää hieman liike-energiaansa. Planeetta ja avaruusalus vuorovaikuttavat vetovoiman avulla keskenään. Vaikka planeetta on huomattavasti avaruusalusta massiivisempi, planeetan vetovoimavaikutus avaruusalukseen on Newtonin kolmannen lain mukaan täsmälleen yhtä suuri kuin avaruusaluksen vetovoima planeettaan. Ohittaessaan läheltä planeetan avaruusalus muuttaa hieman suuntaansa. Planeetan vaikutusta aluksen liikkeeseen verrataan monesti tennismailan tennispalloon kohdistamaan vaikutukseen. Jos tennispallo osuu paikoillaan olevaan mailaan, vain pallon suunta muuttuu, ja nopeus vain hieman hidastuu törmäyksen takia. Mutta jos tennismaila liikkuu kyllin nopeasti, mailasta siirtyy palloon liike-energiaa. Jos halutaan lähettää avaruusluotain vaikkapa Saturnukseen, käytetään painovoimalinkona Jupiteria. Merkuriukseen lennettäessä käytetään Venusta ja Maatakin. Esimerkiksi Saturnukseen lennettäessä tyypillistä rataa, niin sanottua Hohmannin puoliellipsiä pitkin lennettäessä matka vie 6 vuotta, mutta linkorataa lennettäessä noin 3,6 vuotta.Uranukseen lennettäessä kuluu Hohmannin rataa pitkin 16 vuotta, linkorataa 6 vuotta. Vielä enemmän aikaa säästyy Neptunukseen mennessä, jonne Hohmannin ellipsiä pitkin kestää matka 45 vuotta, mutta samalla polttoaineen käytöllä linkorataa pitkin 8 vuotta.

Painovoimalinko luonnossa

Painovoimalinko-ilmiö esiintyy myös luonnossa. Jupiter muuttelee vetovoimallaan komeettojen ratoja. Aurinkoa melko läheltä ohittava tähti saattaa syöstä kaukana olevan näkymättömän komeetan sisempään aurinkokuntaan.
Aurinkokunnan synnyn alkuvaiheessa arvellaan kauas ulottuvan Oortin komeettapilven syntyneen jäisten planetesimaalien sinkoutuessa Jupiterin ja muiden jättiläisplaneettojen lähiohitusten avulla ulos sisemmästä Aurinkokunnasta. Tähtijoukoista ja nuorista tähtikasautumista, tähtiassosiaatioista, sinkoutuu ulos tähtiä muiden taivaankappaleiden pois ajamana hyperbeliradoilla. Pitkällä tähtäyksellä painovoimalinko muuttaa niin sanotuilla resonanssiradoilla olevien asteroidien ratoja niin, että niitä voi jopa törmätä Maahan.
Papanikolíksen luola

Papanikolíksen luola (kreik. Σπήλαιο Παπανικολής, Spílaio Papanikolís; myös Papanikolin luola) on meriluola Meganísin saaren länsirannikolla Kreikassa. Luolan sanotaan olevan Kreikan toiseksi suurin. Sen pituus on noin 120 metriä, leveys noin 60 metriä ja korkeus noin 30 metriä.
Luolaa on käytetty usein alusten suojapaikkana huonon sään aikaan. Luola on saanut nimensä siitä, että kreikkalaisten kerrotaan käyttäneen sitä Kreikan laivaston sukellusvene Papanikolíksen (Y-2) piilopaikkana toisen maailmansodan aikana sen taistellessa italialaisia ja saksalaisia vastaan.
Luolalle tehdään turistiretkiä muun muassa Nydrístä läheiseltä Lefkaksen saarelta.
Ursus, il gladiatore ribelle

Juoni

Rooman keisarin Marcus Aureliuksen kuoltua valtaistuimen perii hänen poikansa, gladiaattoritaisteluja harrastava julma ja väkivaltainen Commodus. Senaattori Emilius Letus kaappaa kristityn markomannin Ursuksen morsiamen Arminian saadakseen miehen taistelemaan Commodusta vastaan gladiaattorikisoissa. Ursus lyö Commoduksen ja kapinaan nouseva armeija nostaa keisariksi Letuksen pojan Septimiuksen.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Ursus, il gladiatore ribelle on melko tavanomainen esimerkki 1960-luvun alussa kukoistaneesta peplumin alalajista, gladiaattorielokuvista. Sen ansioita ovat hyvin koreografioidut gladiaattoritaistelut sekä suuren avustajajoukon kansoittamat joukkokohtaukset. Sergio Cianin alias Alan Steelin esittämä Commodus on Gladiaattorin kaltaisista Hollywood-elokuvista poiketen miehekäs lihaskimppu, joka ei kaihda tasaväkisiä otteluita. Väkivaltaisia toimintajaksoja kehystävät Rooman senaattorien juonittelu sekä Commodukseen rakastuneen Marcian moraalinen dilemma. Elokuva oli Italiassa kohtalainen kaupallinen menestys tuottaen yhteensä 315 miljoonan liiran lipputulot.

DVD-julkaisut

Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä kuvattu elokuva on saatavilla ainoastaan yhdysvaltalaisen Something Weird Videon DVD:llä julkaisemana mustavalkoisena TV-kopiona. Elokuvasta liikkeellä olevat italialaiset piraattiversiot on digitoitu videokasetilta.
HMS Ben-my-Chree

Isle of Man Steam Packet Company

Isle of Man Steam Packet Company tilasi vuonna 1907 Vickers, Sons and Maximilta Barrow-in-Furnessista SS Ben-my-Chreen, jonka tilaushinta oli 112 000 puntaa. Aluksen voimanlähteenä oli kolme Vickersin suoravetoista höyryturbiinia, jotka oli kytketty kukin omaan akseliinsa. Alus saavutti 11. heinäkuuta 1908 koeajoissa 73,9 merimailin matkalla Cumbaesta Scull Martinin majakkalaivalle. Merellä aluksella oli 8 solmun vastatuuli sekä kahden solmun luode, mitta paluumatkalla tuuli tyyntyi. Kahdella yrityksellä aluksen keskinopeudeksi mitattiin 25,34 solmua, ja alus kykeni kaksi tuntia matkaamaan 26,83 solmun nopeudella. Ulommat turbiinit pyörivät 480 kierrosta minuutissa ja keskimmäinen korkeapaineturbiini 460 kierrosta minuutissa. Värinä maksiminopeudella ei ollut häiritsevää. Alus kykeni paikaltaan kiihdyttämään maksiminopeuteen 66 sekunnissa.
Koeajot kestivät vain päivän, minkä jälkeen alus palasi Greenockiin laskemaan maihin tilaajan edustajat ja hiilestämään. Alus jatkoi matkaansa Liverpooliin, jossa se siirrettiin telakalle lopullista tarkastusta varten ennen tilaajalle luovuttamista. Isle of Man Steam Packet Company vastaanotti uuden lippulaivansa sekä maksoi lopun kauppahinnasta telakalle 14. heinäkuuta 1908.
Kattiloissa poltettiin 95 tonnia hiiltä päivässä, mikä teki siitä kalliin käyttää jopa täydellä matkustajamäärällä. Sen seurauksensa alus oli yhdeksän kuukautta vuodessa satamassa. Aluksella oli 119 hengen miehistö, ja sen oli luvallista kuljettaa kerrallaan 2 549 matkustajaa.
Funchal

Nimi

Funchal on saanut nimensä fenkoli-kasvista (port. funcho), jota kasvoi seudulla runsaasti sen asuttamisen aikoihin.

Fyysinen maantiede

Sen koordinaatit ovat 32° 38' pohjoista leveyttä ja 16° 59' läntistä pituutta. Funchal sijaitsee amfiteatterimaisessa leveän lahden poukamassa, jossa pinnanmuodot nousevat nopeasti rannasta saaren sisäosiin mentäessä ja kadut ovat siksi monin paikoin varsin jyrkkiä. Monten kaupunginosa 3,5 kilometrin päässä rannasta sijaitsee jo noin 550 metrin korkeudessa.

Liikenne

Yksityisautoilu Funchalin ympäristössä on vilkasta. Kaupungin pääkadut ruuhkautuvat usein aamuisin ja iltapäivisin. Tuulettomalla säällä pakokaasut saattavat heikentää ilmanlaatua. Suuri osa autoista pysäköidään kadun varteen ja pysäköintihalleja tai -alueita on vähän. Keltasinisiä takseja on katukuvassa runsaasti.
Funchalissa on kattava ja varsin edullinen paikallisbussiverkosto. Linjoja on useita kymmeniä, ja monet niistä liikennöivät useita kertoja tunnissa. Linja-autoasemaa ei ole, vaan linjat lähtevät rantakadun varrelta. Samasta paikasta lähtevät myös useimmat Funchalin ja muiden kaupunkien sekä kylien välillä kulkevat maaseutubussit.
Funchalin pohjoisosan halki kulkee moottoritie, joka ulottuu lännessä Raposeiraan ja idässä lentoaseman ohi Machicoon ja siitä edelleen pohjoisrannikolle Santanaan. Tiellä on useita lyhyitä tunneliosuuksia. Ydinkeskustasta Monten kaupunginosaan kulkee köysirata, ja toinen johtaa Monten läheltä Babosasista Jardim Botânicon kasvitieteelliseen puutarhaan.

Urheilu

Funchalista ovat kotoisin jalkapalloseurat CS Marítimo ja CD Nacional.
J. K. Lehtinen

Juho (Jussi) Kustaa Lehtinen (22. lokakuuta 1883 Eräjärvi – 15. marraskuuta 1937 Pietari oli suomalainen toimittaja ja poliitikko.) Lehtinen valittiin kansanedustajaksi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen listoilta Uudenmaan läänin vaalipiiristä vaaleissa 1917. Sisällissodan jälkeen Lehtinen siirtyi vuonna 1918 Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi 1920-luvulla muun muassa Kominternin tehtävissä ja Suomen kommunistisen puolueen johdossa.
Ennen poliitikonuraansa J. K. Lehtinen työskenteli Tampereella pellavatehtaassa ja rautavalajana. Vuonna 1906 hän siirtyi SDP:n Vaasan läänin vaalipiirin piiriagitaattoriksi. Lehtinen oli Työmiehen toimittaja Helsingissä 1908–1918 ja vastaava toimittaja 1915–1918. 
Lehtinen työskenteli SKP:n salaisen puoluetyön johdossa Suomessa vuosina 1922–1923. Vuonna 1925 hänet valittiin puolueen poliittiseen toimikuntaan. Hän työskenteli Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston suomalaisen sektorin opettajana ja viimeisenä johtajana 1932–1936. Lehtinen vangittiin Neuvostoliitossa 1937. 
J. K. Lehtisen puoliso oli kansanedustaja Alexandra Reinholdsson (Sandra Lehtinen). Heidät vihittiin 1907 tuolloin harvinaisella siviilivihkimisellä. Pariskunnan tytär Inkeri Lehtinen oli Terijoen hallituksen ministeri ja SKP:n pitkäaikainen johtohenkilö.
Lehtinen tunnettiin myös nimellä ”Jeesus Kristus Lehtinen”.
Peso

Peso (espanjaa, merkitsee suomeksi painoa) on rahayksikön nimi, jota käytetään useissa maissa käytössä olevista valuutoista.
Sergei Vinogradov

Sergei Arsenjevitš Vinogradov (ven. Сергей Арсеньевич Виноградов; 13. heinäkuuta (J: 1. heinäkuuta) 1869 Bolšije Soli, Kostroman kuvernementti - 5. helmikuuta 1938 Riika) oli venäläinen taidemaalari.

Elämäkerta

Hän opiskeli vuosina 1880-1889 Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa Jevgrad Sorokinin, Vladimir Makovskin, Vasili Polenovin ja Illarion Prjanišnikovin tunneilla. Hän valmistui taiteilijaksi vuonna 1888. Vuonna 1889 hän opiskeli Boris Willewalden ja Carl Wenigin ateljeissa Pietarin taideakatemiassa ja liittyi Vaeltajiin. Hän oli Venäjän taiteilijaseuran perustajajäseniä vuonna 1903.
Vuosina 1898-1913 hän opetti Moskovassa Stroganovin akatemiassa. Hänet nimitettiin akateemikoksi vuonna 1912 akatemian täysjäseneksi vuonna 1916. Hän on useiden I maailmansodan aikaisten julisteiden ja Venäjän Punaisen ristin julisteiden tekijä. Hän emigroitui Latviaan 1920-luvulla, jossa toimi opettajana. Hän kuoli Riiassa vuonna 1938.
Hän piti näyttelyitä Düsseldorfissa (1904), Pariisissa (1906), Berliinissä (1907), Münchenissä (1909 ja 1913), Prahassa (1914), New Yorkissa (1924) ja Riiassa (1925, 1935, 1936, 1937).
Verneri Veistäjä

Veijo Verneri Veistäjä (vuoteen 1947 Vesterdahl; 12. helmikuuta 1913 Sortavala – 6. helmikuuta 1968 merellä Turun edustalla) oli suomalainen teatterihistorioitsija ja filosofian kandidaatti. Hän oli Teatterijärjestöjen keskusliiton toiminnanjohtaja 1949–1951, asiamies vuodesta 1955, Teatteri-lehden päätoimittaja 1945–1951, Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin pääjohtaja 1951–1955 sekä monissa luottamustoimissa.
Ollessaan matkalla Tukholmasta Turkuun Veistäjä katosi matkustajalaiva Ilmattarelta aamulla 6. helmikuuta 1968 hieman ennen Turun satamaan saapumista. Hänen ruumiinsa löydettiin merestä satama-alueelta jäälohkareiden seasta 29. maaliskuuta. Hänen todettiin kuolleen hukkumalla.
Veistäjän vanhemmat olivat Albert Verneri Vesterdahl ja Karin Teresia Rundqvist. Hänen veljensä oli teatterinjohtaja Olavi Veistäjä.
Raita (ruoka)

Raita on intialainen jogurtista valmistettu lisuke, jota käytetään ruoan kanssa kastikkeena tai dippailuun. Jogurtti maustetaan useimmiten korianterilla, roomankuminalla, mintulla, cayenne-pippurilla sekä muilla yrteillä ja mausteilla. Raita tarjotaan viileänä, ja se pehmentää mausteisten ruokien makua. Raitaa syödään myös lihavartaiden kanssa.
Kevin De Weert

Kevin De Weert (27. toukokuuta 1982 Duffel, Belgia) on belgialainen kilpapyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2003 Rabobankin joukkueessa. Hän edusti Quick Step -tallia 2005–2006, Cofidista 2007–2008, uudelleen Quick Stepiä 2009–2011, Omega Pharma-Quick Stepiä 2012–2014 ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2015 Team LottoNL-Jumbo -joukkuetta.
Pyöräilyn De Weert aloitti vakavissaan vuonna 1998 ja samana vuonna hän voitti Belgian nuorten aloittelijoiden mestaruuden.
De Weert sijoittui 20:nneksi Espanjan ympäriajossa 2009. Hän osallistui vuonna 2010 Ranskan ympäriajoon sijoittuen kokonaiskilpailussa 16:nneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli 16. etapilla kolmas. Ranskan ympäriajossa 2011 hän sijoittui 12:nneksi. Espanjan ympäriajossa 2012 hän oli 20. etapilla kolmas.
Hypertelis

Tuntomerkit

Suvun kasvit ovat ruohoja tai matalia pensaita, joilla – toisin kuin sukulaisheimoissa yleensä (Centrospermae-kladi) – on kukissaan antosyaaneja väriaineina. Lehdet ovat enemmän tai vähemmän kimppuina, tasasoukkia, liereitä, meheviä ja korvakkeellisia. Korvakkeet ovat enemmän tai vähemmän tuppimaisia. Kukinto on valesarja ja vanallinen. Perällisissä kukissa on viisi kehälehteä, joista jopa neljä muuttuu kukan ikääntyessä terämäiseksi. Heteitä on 3–20, tavallisesti 5–15, ja ponnet ovat kirkasvärisiä. Sikiäin on yhdislehtinen, kolmesta viiteen emilehden muodostama ja sisältää aksiletyyppisen istukan, johon kiinnittyy paljon siemenaiheita. Luotit ovat värikkäät. Hedelmä on kalvomainen kota tai lohkohedelmä. Kromosomiluku n = 8.

Levinneisyys

Suku kasvaa pääosin Etelä-Afrikassa, mutta myös parilla erillisalueella Itä-Afrikassa, pohjoisimmillaan Etiopiassa. Lisäksi lajeja on Madagaskarissa ja Saint Helenan saarella.
HMS Draken (1926)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 22. lokakuuta 1948, minkä jälkeen sen kohtalo on tuntematon.
Pohjois-Suomen elokuvakomissio

Pohjois-Suomen elokuvakomissio (NFFC, North Finland Film Commission) oli ennen osa POEM-säätiön toimintaa. Säätiön alasajon jälkeen toiminta siirtyi Business Oulun alle. Elokuvakomissio tarjoaa tuotantopalveluja kotimaisille ja kansainvälisille tuotannoille. Pohjois-Suomen elokuvakomissio palvelee kotimaisia ja kansainvälisiä tuotantoyhtiöitä tarjoamalla audiovisuaalisen alan tekijöille konsultaatiota, paikallista asiantuntemusta sekä luotettavia yhteistyöverkostoja Oulun läänissä.