google/wiki40b huggingface dataset:
Hilma Rantanen

Hilma Maria Rantanen (o.s. Tähtinen, 30. maaliskuuta 1875 Hämeenlinnan maalaiskunta – 26. marraskuuta 1943) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän esiintyi myös kolmessa suomalaisessa mykkäelokuvassa vuosina 1913–1915.

Elämä

Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Mikko Tähtinen ja Amanda Maria Sjöblom. Rantanen toimi näyttelijänä vuodesta 1894 lähtien aluksi Suomalaisessa teatterissa ja myöhemmin Kansallisteatterissa, josta hän joutui eroamaan sopimusriitojen vuoksi vuonna 1901. Eron taustalla oli myös Rantasen tuohon aikaan paheksuttu avoliitto näyttelijä Kaarle Halmeen kanssa. Hänen ensimmäinen miehensä liikemies Johan Fredrik Rantasen oli kuollut vuonna 1900, vain kahden avioliittovuoden jälkeen. Kansallisteatterista eroamisensa jälkeen Rantanen siirtyi eri työväenyhdistysten näyttämöille, kunnes vuonna 1904 perusti yhdessä Halmeen kanssa Tampereen Teatterin, jossa esiintyi vuoden ajan. Helsingin Työväenteatterin johtajana Rantanen toimi vuodet 1905–1907. Hänen aikanaan se keskittyi yhteiskunnallisiin draamoihin, kuten Björnstjerne Björnsonin ja Gerhart Hauptmannin tuotantoon. Seuraavaksi Rantanen perusti Halmeen kanssa Kansan Näyttämön vuonna 1907. Tallinnan Estonia-teatterin ohjaajaksi Rantanen ryhtyi 1912, näytellen samalla viron kielellä.
Kesällä 1916 Rantanen palasi Suomeen ja perusti oman teatterin, joka aloitti saman vuoden syyskuussa nimellä Uusi Teatteri. Sen ohjelmiston kokoamisessa Rantasta avusti Elvira Willman-Eloranta. Näyttelijöiksi hän palkkasi lähinnä eri kiertueteattereissa esiintyneitä näyttelijäitä, mutta päätähdeksi Rantanen onnistui värväämään Aarne Orjatsalon. Teatterin ensimmäisenä näytelmänä esitettiin Willman-Elorannan kirjoittamaa Rakkauden orjuutta, joka kuvasi muun muassa sukupuolten välistä epätasa-arvoa ja naisten alistettua asemaa aikansa suomalaisessa yhteiskunnassa. Keväällä 1917 näytelmää esittänyt seurue hajosi ja Rantanen siirtyi aikaisemmin perustamalleen Kansan Näyttämölle vuosiksi 1918–1925.
Sisällissodan jälkeen Rantanen teki pesäeroa työväenliikkeeseen ja sosialidemokraattiseen puolueeseen. Hän muun muassa ilmoitti jatkossa omaksi puoluekannakseen kokoomuksen. Vuonna 1913 Rantanen oli avioitunut konttoripäällikkö Väinö Pylkkäsen kanssa. He adoptoivat sisällissodan aikana syntyneen punaorvon, jolle antoivat nimeksi Tauno Kullervo Pylkkänen. Hänestä tuli myöhemmin tunnettu oopperasäveltäjä ja Kansallisoopperan taiteellinen johtaja.
Taikavuori

Taikavuori (Der Zauberberg) on Thomas Mannin romaani, joka julkaistiin marraskuussa 1924. Sitä pidetään yleisesti eräänä 1900-luvun saksalaisen kirjallisuuden tärkeimmistä teoksista.
Mann tarkoitti Taikavuoren aluksi paljon lopullista versiota lyhyemmäksi pienoisromaaniksi. Se oli tarkoitettu mukaelmaksi Kuolemasta Venetsiassa ja kuvaukseksi Mannin saamista vaikutelmista parantolasta Sveitsin Davosissa, jossa hänen vaimonsa oli useita kuukausia hoidossa keuhkosairauden vuoksi vuonna 1912. Ensimmäinen maailmansota keskeytti kirjan kirjoittamisen ja sen vaikutukset saivat Mannin kirjoittamaan romaanin uudestaan ja laajentamaan sitä käsittelemään länsimaisen yhteiskunnan ”itsetuhoviettiä” sekä sairauden ja kuolevaisuuden kysymyksiä.

Juoni

Tarina alkaa vajaa vuosikymmen ennen ensimmäistä maailmansotaa. Päähenkilö, vähän yli 20-vuotias Hans Castorp, menee davosilaiseen alppiparantolaan tapaamaan siellä tuberkuloosin vuoksi hoidossa olevaa serkkuaan Joachim Ziemßeniä. Castorpin vierailu parantolassa venyy hänen saamiensa yhä pahenevien, osittain näyteltyjen sairauksien vuoksi. Castorp tapaa parantolassa henkilöitä, kuten humanistin ja tietokirjailijan Lodovico Settembrinin, totalitaristisen jesuiitan Leo Naphtan, hedonistin Pieter Peeperkornin ja romanttisesti ihailemansa rouva Chauchat’n.
Castorp viettää parantolassa lopulta seitsemän vuotta, kunnes sota alkaa ja hänet määrätään armeijaan. Hänen kohtalonsa taistelukentällä jää avoimeksi.
Gert Jonke

Gert Friedrich Jonke (8. helmikuuta 1946 – 4. tammikuuta 2009) oli itävaltalainen kirjailija. Häntä pidetään radikaalina proosan uudistajana keinonaan todellisuuden kyseenalaistaminen erilaisin komiikan keinoin. Proosan lisäksi hän kirjoitti näytelmiä, kuunnelmia ja runoja.
Viikatekalat

Lajit

Viikatekaloihin kuuluu lähteestä riippuen 8–10 lajia kolmessa suvussa. Lajeja ovat muun muassa purjeviikatekala (Desmodema polystictum), viikatekala (Trachipterus arcticus), etelänviikatekala (Trachipterus trachypterus) ja lohikuningas (Trachipterus rexsalmonorum).

Anatomia

Pisimmillään viikatekalojen heimon lajit voivat olla noin 1,7 m pitkiä. Ruumis on litteä ja nauhamainen. Lajilla on kaksi selkäevää, joista etummainen on erittäin korkea ja taipuisa. Takimmainen selkäevä on matalampi ja ulottuu pyrstöön asti. Lajien pyrstöevä on viuhkamainen ja kalat voivat kääntää sen pystysuoraan. Nuorilla kaloilla vatsaevä on pitkä, kun aikuisilla se on lyhyempi tai sitä ei ole lainkaan. Viikatekaloilta puuttuu uimarakko tai se on hyvin alkeellinen. Kaloilla on suomuja ainoastaan kylkiviivan läheisyydessä. Ihossa voi olla teräviä väkäsiä.

Levinneisyys ja elintavat

Viikatekaloja tavataan sekä kylmistä että lämpimistä vesistä. Niitä tavataan Atlantista, Välimerestä sekä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Lajit ovat syvän veden kaloja ja ne elävät tyypillisesti 600–3 600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Viikatekalojen ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset ja nilviäiset. Lajien munat ovat suurikokoisia, punaisia ja ovat kelluvat vedessä vapaasti.
Wang Zhen

Ura

Wang alkoi kävellä ylimmällä tasolla vuonna 2008. Hän voitti Kiinan kansallisissa kilpailuissa nuorten 30 kilometrin kävelyn mestaruuden ajalla 2.08.46. Hän teki samana vuonna 10 kilometrin kävelyn alle 18-vuotiaiden maailmanennätyksen 40.03. Hän käveli ensimmäisen 50 kilometrin kilpailunsa vuonna 2009. 18-vuotias Wang käveli kuudenneksi ajalla 3.53.00.
Kansainvälisellä tasolla Wang kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2010 IAAF World Race Walking Challenge -tapahtumassa. Hän käveli 20 kilometrin kilpailussa oman ennätysaikansa 1.20.42. Hän käveli samana vuonna Pekingissä 10 kilometrin kävelyn Aasian ennätyksen ja alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 37.44.
Vuoden 2011 Wang aloitti voittamalla Memorial Mario Albisetti -kilpailun ja parantamalla huhtikuussa kaksi kertaa omaa ennätystään 20 kilometrillä. Hän voitti 20 kilometrin kävelyn Dublinissa ja Lontoossa. Daegun MM-kisoissa 2011 hän oli alun perin neljäs, mutta nousi Valeri Bortšinin ja Vladimir Kanaikinin dopingtapausten vuoksi hopealle ajalla 1.20.54.
Wang teki 20 kilometrin kävelyn Aasian ennätyksen 1.17.36 voittaessaan IAAF Race Walking Challenge -sarjaan kuuluneen Taicangin kilpailun maaliskuussa 2012. Hän voitti kävelyn maailmancupissa 20 kilometrin kilpailun Saranskissa toukokuussa 2012 ajalla 1.19.13. Lontoon olympialaisissa 2012 Wang sijoittui kolmanneksi Chen Dingin voittamassa kilpailussa ajalla 1.19.25. Hän käveli syyskuussa 2012 Tianjinissa 10 000 metrin Aasian ennätyksen 38.30,38. Vuonna 2013 Wang voitti jälleen Memorial Mario Albisetti -kilpailun. Moskovan MM-kilpailuissa hänet hylättiin.
Wang voitti Aasian kisoissa Incheonissa 2014 kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.19.45. Hän teki 10 000 metrin kävelyn Kiinan ennätyksen 38.23,73 Genovassa helmikuussa 2015. Hän voitti IAAF Race Walking Challenge -sarjan 20 kilometrin kilpailun A Coruñassa kesäkuussa 2015. Pekingin MM-kisoissa 2015 Wang johti 20 kilometrin kävelyä pitkään, mutta oli lopulta toinen ajalla 1.19.29.
Wang voitti MM-joukkuekilpailussa 20 kilometrin kävelyn Roomassa 2016. Hän voitti olympiakultaa 20 kilometrin kävelyssä Rio de Janeirossa 2016 ajalla 1.19.14.
Pisteen potenssi

Historiaa

Pisteen potenssin idea tunnettiin jo Antiikin Kreikassa. Se sisältyi Eukleideen oppikirjaan Alkeet, jossa sitä käytettiin janojen ja ympyröiden käsittelyssä. Kirjassa III, lause 35, esitetään todisteet lauseen pätevyydestä.
Kun 1800-luvulla geometriaa tutkittiin ahkerasti, esitti vuonna 1826 sveitsiläinen Jakob Steiner useita pisteen potenssiin liittyviä teoreemoja. Itse nimityskin, saks. Potenz, on häneltä peräisin.
Naapurivisa

Naapurivisa (viroksi Sõprusvõistlus) oli vuosina 1966–1970 televisiossa esitetty Viron SNT:n ja Suomen joukkueiden välinen tietokilpailumaaottelu. Ohjelma oli Suomen Mainos-TV:n ja Eesti TV:n yhteistuotanto. Kilpailu pidettiin vuosittain kaksiosaisena ja osat nauhoitettiin sekä Helsingissä että Tallinnassa. Voittajajoukkue ratkaistiin kahden kilpailun yhteistuloksen perusteella. Ensimmäinen ohjelma nauhoitettiin Helsingissä 18. syyskuuta 1966.
Kummastakin maasta kilpailuun osallistui kolmihenkinen joukkue. Suomea edustivat alkuun tunnettu tietokilpailija Esko Kivikoski, historianopettaja Erkki Holvikivi ja tietosanakirjatoimittaja Keijo Virtamo. Holvikiven tilalle tuli toisella tuotantokaudella Väinö Sutinen. Eestiä edustivat aluksi toimittajat Hardi Tiidus ja Valdo Pant sekä teatterimies Voldemar Panso. Panson tilalle tuli toisella kerralla urheilutoimittaja Toomas Uba ja Pantin tilalle vuonna 1968 Tõnis Laisaar. Varsinkin Tiidus nousi Suomessakin tunnetuksi tv-kasvoksi Naapurivisan ansiosta. Visan tuomareina toimivat suomalainen kielitieteilijä Lauri Posti ja hänen virolainen kollegansa Paul Ariste. Lisäksi ohjelmassa oli musiikkivieraita kummastakin maasta. Kilpailun palkintona oli taiteilija Tapio Vilpposen veistos Miettivät veljet.
Naapurivisa lopetettiin viiden tuotantokauden jälkeen vuonna 1970, koska Neuvostoliiton johto ei halunnut virolaisten ja suomalaisten suhteiden muodostuvan liian tiiviiksi. Viron itsenäistymisen jälkeen Mainos-TV ja Eesti Reklaami-TV järjestivä vuonna 1993 vielä yhden kaksiosaisen kilpailun, joka kuvattiin Tallinnassa. Suomea edustivat historiantutkija Kalervo Hovi, matkailukonsultti Pekka Nieminen ja toimittaja Sakari Nupponen, Viroa alkuperäisen ohjelman Tõnis Laisaar sekä Aare Sirel ja Tiit Kuningas.
Sattuma (yhtye)

Sattuma on petroskoilainen folk- ja kansanmusiikkiyhtye, joka esittää suomalaisia ja karjalaisia kansanlauluja sekä keulahahmo Arto Rinteen tekemiä kappaleita.
Yhtye syntyi vuonna 2003, kun muusikot Arto Rinne ja Dmitri Demin saivat kutsun esiintymään Yhdysvaltoihin, ja he päättivät perustaa kvartetin, johon kuuluivat Rinteen tytär Eila Rinne ja Deminin poika Vladik Demin. Kappaleiden äänittämisen Sattuma aloitti lokakuussa 2004. Yhtyeen mukana soittaa toisinaan myös kitaristi Artjom Undalov
Yhtye on usein esiintynyt Suomessa, muun muassa Ugrijuhlassa, Folklandialla, Samuelin Poloneesissa, Sommelossa ja Kihauksessa.
Stade Omnisports

Stade Omnisports (Ahmadou Ahidjo stadium) on monikäyttöinen stadion Kamerunin pääkaupungissa Yaoundéssa. Sitä käytetään enimmäkseen jalkapallo-otteluihin, ja se toimii kotiareenana jalkapallojoukkueille Canon Yaoundé ja Tonnerre Yaoundé. Stadion valmistui vuonna 1972 ja sen katsojakapasiteetti on 38 720.
Teatteri Silmänkääntäjä

Teatteri Silmänkääntäjä on Tampereen yliopiston Teatterin ja draamantutkimuksen opiskelijoiden ylläpitämä ylioppilasteatteri. Teatteri Silmänkääntäjä on osa ainejärjestö Silmänkääntäjä ry:tä.
De Wallen

De Wallen tai de Walletjes on yksi Amsterdamin tunnetuimmista Punaisten lyhtyjen alueista. Prostituutiota harjoitetaan pääasiassa noin 250x250 metrin laajuisella alueella, jonka pohjoinen raja on Lange/Korte Niezel, itäinen raja Zeedijk/Nieuwmarkt, eteläinen raja Koestraat/St. Jansstraat ja läntinen raja Warmoesstraat. Bordelleja on erityisesti seuraavilla kaduilla: Barndesteeg, Bethlehemsteeg, Bloedstraat, Dollebegijnensteeg, Enge Kerksteeg, Goldbergersteeg, Gordijnensteeg, Molensteeg, Monnikenstraat, Oudekerksplein, Oudekennissteeg, Oudezijds Achterburgwal, Oudezijds Voorburgwal, Sint Annendwarsstraat, Sint Annenstraat, Stoofsteeg sekä Trompettersteeg.
Vain enkeleillä on siivet

Juoni

Geoff Carter (Cary Grant) on lentäjä ja pienen Barranca Airwaysin johtaja. Lentoyhtiö kuljettaa postia kuvitteellisesta Barrancan kaupungista Etelä-Amerikasta. Ravintolapianisti Bonnie Lee (Jean Arthur), saapuu eräänä päivänä ja rakastuu Carteriin. Hän jää Barrancaan vaikka Carter varoittaa vuoristolentojen vaarallisuudesta. Koneet ovat vanhoja ja huonokuntoisia, ja sattuu onnettomuuksia.
Eräänä päivänä joukkoon liittyy uusi lentäjä, Bat MacPherson, jolla on runsaasti kokemusta tällaisilla vanhoilla koneilla lentämisestä.
Hän tuo mukanaan kauniin vaimonsa Judyn (Rita Hayworth).
Nopeasti paljastuu että hän onkin lentäjä, joka on onnettomuuden tapahtuessa pelastautunut laskuvarjolla, mutta jättänyt apuohjaajan koneeseen ja tämä oli kuollut.
Ja todellista kohtalon ivaa on, että tällä uudella kentällä on kyseisen menehtyneen lentäjän veli "Kid" Dabb (Thomas Mitchell) .
Carter pitää miehet erossa - ja kaiken huipuksi osoittautuu että Kid on sokeutumassa eikä enää pysty toimimaan lentäjänä.  
Monimutkaisen kehityksen kautta Bat ja Kid  lähtevät lentämään uudella kolmemoottorisella Fordilla riskialtista korkeata reittiä yli vuoriston - mutta eräässä solassa he törmäävät korppikotkan kanssa.
Kone syttyy palamaan ja Kid jää loukkuun; häntä ei saa ilmassa irti.  Hän käskee Batin hypätä - mutta tämä kieltäytyy: nyt paljastuu että näin oli Kidin veli kuollut: kone törmäsi lintuun ja apuohjaaja jäi loukkuun.  Tuli levisi ja apuohjaaja pakotti aseellaan ohjaajan hyppäämään.  
Tilannetta ei muiden lentäjien kaunan vuoksi haluttukaan uskoa ... 
Bat saa koneen lopulta osin onnella kentälle, jossa palo sammutetaan ja Kid irrotetaan; hän antaa kuitenkin anteeksi Batille sen mitä tämä oli joutunut kerran tekemään...
Xızın piirikunta

Xızın piirikunta (azeriksi Xızı rayonu, ven. Хызинский район, Hyzinski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1990 perustetun piirin pinta-ala on 1711 neliökilometriä. Asukkaita on 14 800 henkeä (vuonna 2010).
Xızın piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosassa Kaspianmeren rannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Siyəzənin ja Şabranin piireihin, lännessä Quban ja Şamaxın piireihin sekä etelässä Qobustanin ja Abşeronin piireihin ja Sumqayıtin kaupunkiin. Pinta-alasta suurin osa on Kaukasuksen itäisimpään osaan kuuluvaa vuoristoa.
Piirin keskus on Xızın kaupunki, josta on 104 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 13, taajamia 4 ja kyliä 24. Kaupunkiväestön osuus on 50,7 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 96,6 % asukkaista on azereja ja 2,7 % turkkilaisia.
Piirin kautta kulkee Venäjältä Bakuun johtava rautatie ja M2-valtatie. Talous perustuu karjanhoitoon ja viljan viljelyyn.
Nähtävyyksiin kuuluvat Altıağacin kansallispuisto ja Xızıssä syntyneen kirjailija Cəfər Cabbarlın kotimuseo.
Paikallislehtenä ilmestyy Dağlar Yurdu (”Vuorten maa”).
Ruosterastas

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 20–23 cm ja paino keskimäärin noin 77 grammaa, eli se on rastaaksi keskikokoinen, punakylki- ja laulurastaan kokoluokkaa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, jotka ovat erinäköisiä ja jotka toisinaan luokitellaan erillisiksi lajeiksi. Nimialalaji T. n. naumanni on yläpuolelta harmahtava ja alapuolelta punertavan ruskea tummemmin ruskein täplin. Sen pyrstö on punaruskea. Silmäkulmanjuova on ruskehtava. T. n. eunomus, myös ruostesiipirastaaksi sanottu, on päältä ruskea ja alapuolelta valkoinen mustin täplin. Pyrstö on tummanruskea ja silmäkulmanjuova valkoinen. Välimuotoja esiintyy runsaasti. Koiraat ovat hieman kirkkaamman värisiä kuin naaraat. Laulu muistuttaa punakylkirastaan laulua, ja siinä esiintyy maantieteellisiä murteita samoin kuin punakylkirastaalla.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla pääasiassa vain ruumiinhöyhenet käsittävä.

Esiintyminen

T. n. naumanni pesii Keski-Aasiassa, T. n. eunomus pohjoisempana Keski-Siperiasta Kamtšatkan niemimaalle. Se on muuttolintu, joka talvehtii Kiinan eteläosissa, Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa. Suomessa laji on tavattu toistaiseksi kahdeksan kertaa: 23.10.1980 Hangossa, 17.5.1983 Kolarissa, 27.4.1988 Karjaalla, 19.-26.11.1994 Helsingissä, 17.-18.4.1999 Lappeenrannassa, 15.-17.11.2004 Enontekiöllä, 6.–19.12.2005 Kalajoella sekä 27.–30.12.2005 ja 15.1.2006 Raahessa.

Elinympäristö

Ruosterastaan elinympäristöjä ovat erilaiset avoimet ja pensaikkoiset metsät ja metsiköt, myös vuoristossa.

Lisääntyminen

Pesä on puussa ja munia on 3–5.

Ravinto

Kaikkiruokainen. Syö pääasiassa hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
BMW R 1200 RT

BMW R 1200 RT on BMW:n valmistama urheilullinen matkapyörämalli, jossa on kaksisylinterinen bokserimoottori. Kaudelle 2014 esiteltiin uusi RT (saksaksi Reise/Tourer). Uudessa mallissa on 1 170-kuutioinen moottori, jonka sylinterikannet ovat nestejäähdytteiset. BMW R 1200 RT on yksi Suomen suosituimmista matkapyöristä.
Gergebilin piiri

Gergebilin piiri (ven. Гергебильский район, Gergebilski raion, avaariksi Хьаргаби район, Hargabi raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1944 perustetun piirin pinta-ala on 370 neliökilometriä. Asukkaita on 19 100 henkeä (vuonna 2009).
Gergebilin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Pohjoisessa se rajoittuu Untsukulin, idässä Levašin, etelässä Gunibin ja lännessä Hunzahin piireihin. Seudun halki virtaavat Karakoisu ja Kazikumuhskoje Koisu -joet.
Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Aimaki, Gergebil, Darada-Murada, Hvartikuni, Kikuni, Kudul, Kurmi, Maali, Mogoh ja Tšalda. Hallinnollinen keskus on Gergebilin kylä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 99,5 % piirin asukkaista on avaareja.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä hedelmien ja viljakasvien viljelyyn. Piirissä sijaitsee Gergebilin vesivoimalaitos.
Piirissä toimii 15 koulua, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kirjastolaitos. Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen Tserehun (”Eteenpäin”).
Nähtävyyksiin kuuluu Aimakin sola, Uli-kalan linnoitus, šeikki Šarafutdinin kotimuseo ja Gergebilin voimalaitos.
Heidi von Wright

Heidi Johanna von Wright (s. 2. huhtikuuta 1980 Sipoo) on suomalainen runoilija ja kulttuurikirjailija.

Elämäkerta

Heidi von Wright varttui Sundomissa Vaasan ulkopuolella. Hänen esikoisteoksensa oli vuonna 2003 ilmestynyt runokokoelma Skör och spräcklig. Hän sai vuonna 2002 Arvid Mörne -palkinnon. 
Heidi von Wright on myös kuvataiteilija ja hän on tehnyt muun muassa sarjakuvia.
Väinö Tannerin muistomerkki

Väinö Tannerin muistomerkki eli Tannerin portti on Helsingin Sörnäisissä sijaitseva kuvanveistäjä Kari Juvan toteuttama muistomerkki valtiomies Väinö Tannerille. Muistomerkki sijaitsee Hämeentien ja Kaikukadun kulmassa, Väinö Tannerin kentän ja entisen Elannon pääkonttorin vierellä. Se on pystytetty vuonna 1985.

Teoksen kuvaus

Punagraniittisella jalustalla seisova pronssiveistos esittää seitsemää harteikasta ihmismäistä hahmoa, jotka ovat keilamaisessa muodostelmassa kapean ja raskastekoisen portin luona. Hämeentien puoleisella sivulla porttia on yksinäinen hahmo, joka katselee vastakkaiseen suuntaan kuin portin toisella puolella olevat muut hahmot. Teos jättää avoimeksi, ovatko hahmot vasta saapuneet portille vai jo kulkeneet sen läpi. Hahmojen jykevä ja portin raskas olemus luovat teokseen arvokkuutta ja painostavan tunnelman. Portin toisessa pielessä on Tanneria esittävä pieni näköisreliefi, toisessa liehuvia lippuja. Tannerin portti on suurin Kari Juvan Helsinkiin toteuttamista useista julkisisista veistoksista. Se on jalustoineen yli viisi metriä korkea.

Historia

Osuusliike Elanto järjesti Tannerin syntymän satavuotisjuhlavuonna 1981 Tannerin muistomerkistä kutsukilpailun kuudelle kuvanveistäjälle, joista voittajaksi valikoitui Kari Juva ehdotuksellaan Tannerin portti. Juvan alkuperäiseen ehdotukseen sisältyi myös portin ylhäältä sulkeva vaakapalkki, jonka Juva lopulta jätti pois antaakseen teokselle avoimemman ilmeen. Muut kutsutut kuvanveistäjät olivat Kauko Räsänen, Kimmo Pyykkö, Raimo Heino, Arvo Siikamäki ja toisen palkinnon saanut Nina Terno. Tanner oli ollut Elannon pitkäaikainen toimitusjohtaja ja muistomerkki sijoitettiin hänen työpaikkanaan toimineen Elannon pääkonttorin viereen. Viereinen Haapaniemen kenttä uudelleennimettiin samoihin aikoihin Väinö Tannerin kentäksi. Patsastoimikunnan puheenjohtajana toimi entinen eduskunnan puhemies Veikko Helle. Tannerin sotasyyllisyystuomion vuoksi muistomerkin pystyttäminen oli vielä 1980-luvun alussa varsinkin ulkopoliittisesti arka aihe, mutta pääministeri Kalevi Sorsa tuki hanketta. Muistomerkki paljastettiin 12. maaliskuuta 1985. Presidentti Mauno Koivisto ei voinut osallistua tilaisuuteen Neuvostoliiton valtionpäämiehen Konstantin Tšernenkon hautajaisten vuoksi, joten paljatustilaisuudessa esiintyivät Helle ja presidentin puoliso Tellervo Koivisto.
Changan Automobile

Tytäryhtiönä miljardiluokan pörssiyritys

Konsernin tytäryrityksistä vuonna 1996 perustetun, Chongqingissa pääkonttoriaa pitävän Chongqing Changan Automobile Co. Ltd:n (CHANA) osake noteerataan pörssissä (SXSE: 000625.SZ). Vuonna 2015 se ylisi maailman suurimpia pörssiyhtiöitä vertailevalla Forbes Global 2000 -yrityslistalla sijalle 885. Tytäryhtiön markkina-arvoksi arvioitiin tuolloin 14,8 miljardia dollaria. Sillä oli töissä 30 877 henkeä ja myynnin arvo oli 7,39 miljardia USD (2014).

Yhteisyritykset

Changan-konsernin yhteisyrityksiä ovat Changan Suzuki Automobile Co. Ltd (vuodesta 1993), Changan Ford Automobile Co. Ltd (vuodesta 2001), Changan Mazda Automobile Co. Ltd,  ja Changan PSA Automobiles Co. Ltd (CAPSA, vuodesta 2011).

Automerkit

Changan Automobile -konsernin, sen tytär- ja yhteisyritysten automerkkejä ovat tai ovat äskettäin olleet Kiinan markkinoilla muun muassa: Changan, Hafei, Ford, Mazda, Volvo, Suzuki ja Landwind.
Kazys Bradūnas

Kazys Bradūnas (11. helmikuuta 1917 – 9. helmikuuta 2009) oli liettualainen runoilija. 
Bradūnas valmistui Vilnan yliopistosta, jossa hän opiskeli liettuan kieltä ja liettualaista kirjallisuutta. Hän vietti toisen maailmansodan jälkeiset vuodet evakkoleirillä Saksassa ja muutti vuonna 1944 Yhdysvaltoihin.
Bradūnas asui Baltimoressa ja Chicagossa ennen paluutaan synnyinmaahansa pitkästä aikaa vuonna 1995. Hän asui siitä lähtien Vilnassa.
Bradūnas loi huomattavan työuran Yhdysvaltain-vuosinaan. Hän toimitti liettuankielistä Draugas-lehteä ja oli mukana perustamassa Žemė-nimistä kirjallista liikettä. Liettuan kulttuuriministeriö myönsi hänelle vuonna 1993 Kansallispalkinnon.
Runokokoelmiensa ohella Bradūnas julkaisi muun muassa oopperalibreton.
Arvo A. Juvonen

Arvo Antero Juvonen (4. huhtikuuta 1916 Terijoki – 29. marraskuuta 2004 Lake Oswego, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen kaukopartiomies, joka toimi 1950-luvulla tiedustelijana Yhdysvaltain palveluksessa, kun norjalaiset ja amerikkalaiset värväsivät entisiä suomalaisia kaukopartiomiehiä Neuvostoliittoon tehtäviin tiedusteluretkiin (Operaatio Uppsala).

Henkilöhistoria

Juvonen oli ennen sotia rajavartiolaitoksen palveluksessa 1. rajakomppaniassa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi tiedustelutehtävissä ja kaukopartiomiehenä. Juvonen jäi sodan jälkeen armeijan palvelukseen kanta-aliupseeriksi aina vuoteen 1951 saakka, jolloin hänet erotettiin juopumuksen takia. Eron jälkeen Norjan tiedustelupalvelu otti yhteyttä Juvoseen ja vuosina 1951–1954 hän teki Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun CIA:n laskuun useita tiedustelumatkoja Suomesta ja Norjasta käsin Neuvostoliiton raja-alueille. Tiedustelupartioita tarvittiin, koska ilmakuvia ottavia vakoilusatelliitteja ei ollut vielä käytössä. Tunnetuimman tiedusteluretkensä Juvonen teki matkaamalla kuumailmapallolla Norjasta Paatsjoen yli Petsamoon. Tästä ja muista Juvosen retkistä kerrotaan Esa Anttalan kirjassa Yli rautaesiripun. 
Juvonen muutti 1953 perheineen Yhdysvaltoihin välttääkseen joutumasta Suomen viranomaisten pidättämäksi. Tiedon pidätysuhasta toi hänelle Paavo Suoranta. Juvonen sai perheineen Yhdysvaltain kansalaisuuden ja he asuivat Washingtonissa, Bostonissa, Minnesotassa, Seattlessa ja viimeiset 24 vuotta Lake Oswegossa Oregonissa. Tiedustelu-uransa päätyttyä Juvonen työskenteli puuseppänä. Hän kärsi ajoittain alkoholiongelmista, perheen talo paloi Massachusettsissa ja hän joutui Seattlessa asuessaan auto-onnettomuuteen saaden aivovamman. Juvosen kolmesta pojasta keskimmäinen kuoli onnettomuudessa 1963. 
Juvonen palasi Suomeen vasta 1991 ja vieraili tämän jälkeen useita kertoja entisessä kotimaassaan. Hän kirjoitti kaksi kirjaa sodanaikaisista retkistään ja hänestä tehtiin dokumenttiohjelma Norjan televisioon. Kuolemansa jälkeen Juvonen haudattiin Suomeen.