google/wiki40b huggingface dataset:
Belozersk

Belozersk (ven. Белозе́рск) on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Valkeajärven rannalla 214 kilometriä Vologdasta luoteeseen. Kaupunki on Belozerskin piirin keskus. Asukkaita on 10 400 henkeä (vuonna 2007).
Belozerskin edeltäjiä olivat ensin Krutikin ja sitten Beloozeron (Valkeajärven) muinaiskaupungit, jotka sijaitsivat Valkeajärven eteläpuolella Seksnajoen laaksossa jo 900- ja 1000-luvuilla. Alueen väestö oli tuohon aikaan suurelta osin itämerensuomalaista, nykyisten vepsäläisten esivanhempia.
Vuodesta 1238 Beloozero oli samannimisen ruhtinaskunnan keskus. 1370-luvulla se joutui Moskovan ruhtinaskunnan alaisuuteen ja vuodesta 1389 lähtien se oli Moskovaan kuuluneen läänitysruhtinaskunnan keskus. 1300-luvulla ruttoepidemia tuhosi kaupungin, joka sittemmin siirrettiin nykyiselle paikalle.
Vuonna 1487 Beloozerosta tuli samannimisen kihlakunnan keskus ja Moskovan pohjoinen rajalinnoitus. 1400–1500-luvulla kaupunki oli tärkeä pohjoisen ja etelän välisen kaupan keskus. Vuonna 1776 siitä tuli Novgorodin läänin kihlakuntakaupunki, ja vuonna 1777 se sai nykyisen nimensä Belozersk.
Kaupungin keskustassa suurten maavallien keskellä sijaitsee vuosina 1668–1670 rakennettu viisikupolinen Kristuksen kirkastuksen katedraali ja puinen pyhän Eliaan kirkko. Linnoituksen esikaupungissa on vuonna 1553 rakennettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko kellotapuleineen sekä pieni Jumalan ilmestymisen kirkko. Valkeajärven rannalla on säilynyt 1600-luvun tyylinen Vapahtajan kirkko vuodelta 1723. Kaupungissa on myös 1800-luvun alun klassistisia kauppiastaloja.
Belozerskissa on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Vanha metsä

Vanha metsä on metsä, joka on ohittanut suositellun hakkuuajan. PEFC-sertifioinnin yhteydessä on määritelty vanhan metsän kriteerit. Kriteereitä on neljä, joiden kaikkien tulee täyttyä, jotta metsää voi kutsua puustoltaan vanhaksi metsäksi.
1) Ikä; Etelä-Suomessa keski-ikä vähintään 160 vuotta ja Pohjois-Suomessa vähintään 200 vuotta.
2) Puusto; Puusto on muodostunut erikokoisista puista tai koostuu useasta latvuskerroksesta ja puulajista taikka on myöhäisen sukkessiovaiheen kuusikko.
3) Aiempi käsittely; Puustoa ei ole käsitelty harsinta-, kasvatus- eikä väljennyshakkuin 60 vuoteen. Aiemmat harsinta-, kasvatus- tai väljennyshakkuut eivät ole muuttaneet metsän luontaisia rakennepiirteitä eikä hakkuiden jäljiltä esiinny kantoja enempää kuin 20 kpl/ hehtaari.
4) Lahopuu; Puustossa on vanhoja lehtipuita sekä lisäksi lahopuita, keloja ja maapuuta Etelä-Suomessa vähintään 15 % ja Pohjois-Suomessa vähintään 20 % puuston tilavuudesta.
Vanhojen metsien ominaispiirteet säilytetään jättämällä metsikkö metsätaloustoimenpiteiden ulkopuolelle. Vanhoissa metsissä on paljon lahopuuta ja päällyskasveja ja ne lähenevät päätemetsävaihetta.
Käsite ”vanha metsä” tarkoitti alun perin luonnontilaista metsää, jota ei ole koskaan hakattu ja jossa ei ole koskaan kaskettu eikä laidunnettu. Nykyään sellaista metsää kutsutaan yleensä aarniometsäksi. Väärinkäsityksiä syntyy, kun käsitettä ”vanha metsä” käytetään yhä joskus alkuperäisessä merkityksessään tai muussa tarkoituksessa virheellisesti.
Tapio Koivukari

Tapio Koivukari (s. 20. elokuuta 1959 Rauma) on suomalainen kirjailija ja kielenkääntäjä. Hän on teologian maisteri ja asui Islannissa 1989–1993. 
Tapio Koivukari on julkaissut romaaneja, novelleja, kuunnelmia ja lisäksi kääntänyt muun muassa islantilaisten kirjailijoiden teoksia suomen kielelle. Hän toimi vuosina 1993–2000 uskonnonopettajana Aronahteen peruskoulussa Raumalla. 
Koivukarin pääteos on saaristolaistrilogia, jonka osat ovat Luodetuulen maa, Missä aallot murtuvat ja Sumun lokikirja. Päähenkilöinä ovat Aaron ja Fiina Havström sekä heidän jälkeläisensä monessa polvessa. Tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Rauman edustan saariin Kuuskajaskariin ja Santkariin sekä Rauman Petäykseen. Ammatteina ovat kalastaja, luotsi, merimies, salakuljettaja, lastaaja ja laivanrakentaja. Ajanjakso ulottuu Oolannin sodasta (jota kuvataan takautuvasti Ahvenanmaalla, mistä suku on kotoisin) 1960-luvun puoliväliin saakka. Kerronnassa on jonkin verran Rauman murretta ja ruotsalaisperäisiä murresanoja, jotka liittyvät ennen kaikkea merenkulkuun.
Koivukarille on myönnetty Koskenkorva-palkinto 1990, Nortamo-palkinto 1999, Rauman kaupungin tunnustuspalkinto 2002 sekä WSOY:n Kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2009. Lisäksi hän on saanut Satakunnan taidetoimikunnan Luomuna-palkinnon 2008 ja sanomalehti Länsi-Suomen mitalin kulttuuriansioista.  Koivukarin teos Unissasaarnaaja voitti vuoden 2016 Runeberg-palkinnon.
Koivukari on myös puuseppä ja veneenrakentaja. Hän asuu Raumalla Kompin asuinalueella.
Yrjö Koskinen (pesäpalloilija)

Yrjö Koskinen (s. 23. helmikuuta 1901) oli suomalainen pesäpalloilija.
Yrkkä Koskinen oli ammatiltaan postivirkailija. Koskinen pelasi yleensä siepparia tai 1-vahtia ja ansioitui myös tuomaritehtävissä ja pesäpalloliiton toiminnassa. Koskinen kirjoitteli pesäpallo selostuksia Urheilulehteen nimimerkillä “Veto” ja käynnisti HPL:n nais- ja poikatoiminnan 1920-luvulla. Koskinen oli myös HPL:n perustajajäsen ja toimi seuran puheenjohtajana 1932 ja 1936, johtokunnassa 1922-30, 1932, 1935-36, 1945, 1956 ollen myös SVUL:n Helsingin piirin pesäpallojaoston jäsen. Yrjö Koskinen on opettanut pesäpalloa kesäleireillä Virossa 1932-33 ja toiminut pesäpallotuomarina. Ansioistaan Koskiselle on myönnetty PPL:n hopeinen ansiomitali ja HPL:n kultainen ansiomerkki. Yrjö Koskisen harrastuksiin kuului mm. valokuvaus.
SM pesäpallossa: 1922, 1923, 1924, 1927
Berry Oakley

Raymond Berry Oakley III (4. huhtikuuta 1948 – 11. marraskuuta 1972) oli yhdysvaltalainen basisti ja taustalaulaja. Hän kuului The Allman Brothers Bandin perustajajäseniin.
Oakley joutui 24-vuotiaana liikenneonnettomuuteen Maconissa, Georgiassa. Hän menehtyi muutaman tunnin päästä siitä aiheutuneisiin komplikaatioihin.
Pyhän Martinuksen katedraali

Pyhän Martinuksen katedraali on tuomiokirkko Bratislavassa, Bratislavan linnaa vastapäätä. Se on Bratislavan suurin kirkko ja näyttävin goottilainen rakennus. Kolmilaivaisen kirkon rakennustyöt aloitettiin 1200-luvun alussa, mutta kun Bratislava sai kaupunkioikeudet vuonna 1291, kirkkoa muutettiin sillä siitä tuli osa puolustusjärjestelmää ja kaupunginmuuria. Kirkko vihittiin lopulta käyttöön vasta 1452. Kirkkoa on laajennettu ja uudistettu huomattavasti sen jälkeenkin. 1700-luvulla siihen lisättiin barokkityylinen kappeli. 1800-luvulla kirkko uudistettiin uusgoottilaiseen tyyliin. Kirkossa on kruunattu 17 Unkarin hallitsijaa.
Enkelten putous

Enkelten putous (engl. Angels Fall) on kirjailija Nora Robertsin 2008 valmistunut menestysteos. Kirjasta on tehty myös elokuva.
Kirjan pääosassa on Reece Gilmore. Elokuvassa Reeceä näytteli Heather Locklear.

Juoni

Reece Gilmore matkustaa pitkän matkan Bostonista, idästä Wyomingissa sijaitsevaan Angels Fallin pikkukaupunkiin. Hän oli
alun perin vain läpikulkumatkalla, ilman minkäänlaista päämäärää, mutta hän tarvitsee kipeästi lisää rahaa, ja aloittaa työt
Angels Fistiläisessä ravintolassa, Angel Foodissa, jota johtaa tiukka, mutta reilu Joanie. Uudessa työpaikassaan Reece saa uuden
ystävän, Linda-Gailin.
Reece tutustuu jännityskirjailija Brodyyn, mieheen jonka huomaa vievän häneltä jalat alta. Brody on sinkku, vaikka moni
Angels Fistin nainen onkin jahdannut häntä iät ja ajat. 
Reece ei kerro taustastaan paljoakaan muille ihmisille. Bostonissa hän työskenteli Maneo-nimisessä ravintolassa, johon tehtiin
armoton verilöyly, juuri kun Reecen oli määrä siirtyä muualle töihin. Verilöylyssä Reece menetti työtoverinsa, joita oli tottunut pitämään perheenään.
Kokemus sai hänen mielensä järkkymään rajusti, ja hän vietti puolisen vuotta psykiatrisessa sairaalassa.
Eräänä aamuna Reece lähtee vapaapäivän kunniaksi patikoimaan. Patikkaretkellään hän joutuu murhan ainoaksi silminnäkijäksi. Kun hän kertoo
asiasta muille, mm. Seriffi Mardsonille, kukaan ei usko häntä. Paitsi Brody, Joanie, ja Linda-Gail.
Asiat valkenevat, ja paljastuu, että Seriffi, joka kieltäytyi uskomasta Reeceä, olikin itse murhan takana.
Tässäkin, kuten useassa muussakin kirjassa on kuitenkin onnellinen loppu. Reece jää Angels Fistiin Brodyn ja
saamiensa ystävien kanssa.
Bad Taste

Vastaanotto

Vuoden 1994 Video-opas kuvaa elokuvaa ”aidosti oksettavan hauskaksi” ja antaa sille neljä tähteä viidestä.
Deborah Bull

Deborah Bull (s. 22. maaliskuuta 1963) on brittiläinen balettitanssija. Hän syntyi Derbyssä, kasvoi Kentissä sekä Lincolnshiressä ja opiskeli Royal Ballet Schoolissa.
Bull voitti Prix de Lausannen vuonna 1980. Hän oli Kuninkaallisen baletin jäsen vuosina 1981–2001, ensitanssijana vuodesta 1992 lähtien. Hän on julkaissut uransa aikana myös kolme kirjaa. 
Bull toimi vuosina 1999–2005 Englannin taideneuvoston jäsenenä. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1999.
M/S Achille Lauro

Historia

Achille Lauron oli tilannut varustamoyhtiö Rotterdamsche Lloyd vuonna 1938, ja sen rakentaminen aloitettiin 1939. Toinen maailmansota keskeytti laivan rakennustyöt, ja pommitusten vuoksi laiva valmistui vesillelaskukuntoon heinäkuussa 1946. Alus valmistui loppuvuodesta 1947 ja aloitti neitsytmatkansa 2. joulukuuta.
Vuonna 1964 alus myytiin Lauro Line -varustamolle, ja vuonna 1965 se kastettiin uudelleen Achille Lauroksi Napolin entisen pormestarin mukaan. Alus vietti kaksi vuotta telakalla modernisoitavana, ja se palasi takaisin liikenteeseen 1966. Achille Lauro liikennöi Italian lipun alla kotisatamanaan Napoli ja tunnuksenaan IBHE.

Uppoaminen

30. marraskuuta 1994 Achille Laurolla syttyi tulipalo sen purjehtiessa Somalian rannikon edustalla. Matkustajat evakuoitiin ja miehistö jätti aluksen. Hylätty, palava alus upposi 2. joulukuuta.
Maher Telmoudi

Ura

Telmoudi aloitti jalkapalloilun kotikaupungissaan Korbassa, josta hän siirtyi helmikuussa 2009 Stade Tunisieniin.
Papadum

Papadum (muita kirjoitusasuja papadam, pappadum, popadam, pompadum, poppadam ja poppadom) on ohut rapea intialainen leipä, joka on leivottu linssijauhoista. Papadumit sopivat muun muassa lisäkkeiksi aterialle tai alkupalaksi raita-kastikkeessa ja mangochutneyssa dipattavaksi.
Torsten Lindgård

Torsten Leander Lindgård (sukunimi vuoteen 1922 Granholm; 28. helmikuuta 1907 Maalahti – 14. tammikuuta 1977 Maalahti) oli suomenruotsalainen kirjailija ja pakinoitsija.
Prusik

Prusik-solmu on erityisesti kiipeilyssä käytettävä kitkasolmu, joka mahdollistaa kiinnittymisen suoraan köyteen ohuemmalla köydellä tai narulla. Solmu on nimetty itävaltalaisen tohtori Karl Prusikin mukaan. 
Solmu tehdään pujottamalla ohuemmasta köydestä tehty silmukka köyden ympäri ja kaksi kertaa itsensä läpi. Kun silmukka kiristetään ja sitä vedetään köyden suuntaisesti, se pysyy paikallaan. Kun silmukkaa löysätään, sitä pystyy liu'uttamaan köydessä.

Käyttö kiipeilyssä

Etenkin vuorikiipeilyssä on usein tarpeen päästä ylös valmiiksi kiinnitettyä köyttä. Kiipeilyköydet ovat 8–11 mm paksuja ja prusik-solmu tehdään yleensä valmiiksi solmitusta 3–5 mm narulenkistä. Pystysuoraan edettäessä kiipeilijällä voisi esimerkiksi olla kaksi tällaista lenkkiä, joista lyhyemmän hän kiinnittää köyden ympärille ja valjaisiinsa ja pidemmän edellisen lenkin alle ja astuu siihen jaloillaan. Oikaisten jalkansa, hän pystyy löysäämään ylemmän lenkin ja nostamaan sitä ylöspäin, koukistaen jalkansa hän pystyy löysäämään alemman ja nostamaan sitä, edeten näin köyttä ylöspäin.
Prusik-solmulla on myös muuta käyttöä, laskeutumisen yhteydessä kiipeilijä, joka saa vaikkapa paitansa jumiin laskeutumisvälineen ja köyden kanssa, voi sitoa prusik-solmun laskeutumisvälineen yläpuolelle, astua lenkkiin ja nostaa painonsa pois laskeutumisvälineeltä ja selvittää sotkun.

Variaatioita solmusta

Tohtori Prusikin alkuperäinen solmu on yleistynyt kiipeilypiireissä verbiksi, mutta saman toiminnon toteuttavat myös nimillä Bachmann, Klemheist ja Tarbuck tunnetut solmut, joissa on sama perusperiaate mutta pieniä eroja. Nimellä Autobloc tai "ranskalainen prusik" tunnettu solmu ei korvaa prusik-solmua yleisesti, mutta sopii hyvin kiinnitettäväksi valjaiden reisilenkkiin jarruksi laskeutumisen yhteydessä.
Kiipeilykäyttöön on olemassa mekaanisia prusikin korvaavia välineitä. Mikäli on tiedossa että joudutaan nousemaan köyttä pitkin, useimmat kiipeilijät ottavat mukaan nousukahvat, jotka toimivat kuten prusik-solmu, mutta automaattisesti. Niitä ei siis tarvitse löysätä, vaan ne liukuvat ylöspäin työnnettäessä.
Alehinin puolustus

2.e5

2.e5 on valkean yleisin ja parhaanakin pidetty vastaus mustan siirtoon. Tällöin valkea toimii juuri niin kuin musta toivookin, mutta pyrkien säilyttämään sotilaskeskustansa ja käyttämään tilaetua hyväksi. Musta on käytännössä pakotettu vastaamaan siirtoon 2...Rd5, sillä perääntyminen 2...Rg8 ei edistäisi mustan peliä ja valkea olisi saanut kaksi siirtoa ilmaiseksi. 2...Re4 on heikko, sillä siirron 3.d4 mustan ratsu uhkaa jo jäädä lyödyksi siirrolla 4.f3.
Valkean kolmas siirto on yleensä 3.d4, mutta myös 3.c4 ja 3.Rc3 ovat pelattuja.

Valkean muut toiset siirrot

Valkea voi siirron 2.e5 sijasta myös suojella sotilastaan.
2.Rc3 on valkean toiseksi suosituin siirto. Peli voi siirron jälkeen transponoitua Wieniläiseen peliin siirrolla 2...e5 jatkua tämän jälkeen esimerkiksi siirroilla 3.f4 tai 3.Rf3. Skandinaavinen muunnelma seuraa siirrosta 2...d5. Valkea voi vaihtaa sotilaan, jolloin peli jatkuu tasaisena tai edetä siirrolla 3.e5. Sen jälkeen musta voi valita siirroista 3...d4 ja 3...Rfd7, joka transponoituu usein Ranskalaisen puolustuksen Steinitzin muunnelmaan siirtojen 4.d4 e6 jälkeen.
2.d3, niin kutsuttu Maroczyn muunnelma, on harvinaisempi. Vaikka siirto ei ole häviävä, se tukkii valkean kuningaslähetin, mikä johtaa usein sen sivustoimiseen. Avaus johtaa useimmiten valkealle passiiviseen asemaan ja Kuningasintialaiseen hyökkäykseen.
Delije

Delije (suom. Sankarit) on serbialaisen Crvena Zvezdan ultras-ryhmä.

Historia

Delijen historia alkaa jo vuodesta 1948, jolloin oli olemassa Crvena Zvezdan kannattajien oma osasto. Ennen 1970-lukua kannattajat ottivat kotiotteluihin vain lippuja mukaan, mutta 1970-luvulla otteluihin alettiin tuota banderolleja ja huiveja. Samalla kannattajat alkoivat viettää aikaa keskenään. 1980-luvulla toiminta kasvoi entisestään ja kaupungissa toimivat fanijoukot Ultras sekä Red Devils. Paineet yhtenäisen fanijoukon perustamiseen kasvoivat ja joulukuussa 1989 eri fanijoukot kokoontuivat. Tällöin perustettiin uusi ryhmittymä nimellä Delije. Faniryhmä osallistui tämän jälkeen Crvena Zvezdan jalkapallo- ja koripallo-otteluihin.
Vuonna 1990 Delije vieraili NK Dinamo Zagrebin luona, jolloin väkivaltaisuuksissa loukkaantui yli 60 ihmistä. Jugoslavian hajoamissodissa Delije oli merkittävä apu serbeille. Muun muassa Crvena Zvezdan kannattajat olivat mukana puolisotilaallisissa joukoissa. Yksi tällaisista oli Arkanin johtama Tiikerit, joka koostui lähinnä seuran kannattajista. 2000-luvulla Delije on saanut huomiota jalkapallohuliganismistaan. Vuonna 2007 seuran kannattajat hakkasivat poliisin, joka joutui ampumaan ilmaan varoituslaukauksia.
Jacques Pucheran

Jacques Pucheran (1817-1895) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Pucheran osallistui eläintieteilijänä Astrolabe-laivan Oseaniaan suuntautuneelle tutkimusretkelle 1837–1840. Retkikunnan johtajana toimi Jules Dumont d'Urville. Palattuaan hän kirjoitti, yhdessä Honoré Jacquinotin kanssa, selonteon retken lintutieteellisestä annista: Voyage au Pôle sud et dans l'Océanie sur les corvettes L'Astrolabe et La Zélée (1841-1854).
Pucheran nimesi lukuisia uusia lintulajeja, muun muassa salomoninkakadun (Cacatua ducorpsii).
Kansallinen pelastushallitus (Jemen)

Kansallinen pelastushallitus (arabiaksi: حكومة الإ نقاذ الو طني) on Jemenin sisällissotaa käyviä huthikapinallisia ja Yleistä kansankokous-puoluetta edustavan Ylimmän poliittisen neuvoston nimittämän pääministerin marraskuussa 2016 muodostama hallitus. Hallitus on kilpaileva hallitus Jemenin kansainvälisesti tunnustetulle keskushallinnon presidentti Abdrabuh Mansur Hadin johtamalle bin-Dagherin hallitukselle. Yhdistyneet kansakunnat ei ole tunnustanut Kansallista pelastushallitusta.
Hallituksessa on 42 ministeriä. Hallituksen tarkoitus on laittaa Jemenin sisäinen tilanne kuntoon ja reagoida Saudi-Arabian aggressioon.
Pääministeri Abdul Aziz Saleh Bin Habtourin johtama hallitus aloitti toimintansa 29. marraskuuta 2016.

Historia

Keskushallintoa vastaan kapinaan nousseet Jumalan puolustajat (huthit) ja entisen presidentti Ali Abdullah Salehin johtama Yleinen kansankokous-puolue perustivat hallitsemilleen alueille hallinnoksi ensin parlamenttia vastaavan Vallankumouskomitean, jonka korvasivat elokuussa 2016 Ylimmällä poliittisella neuvostolla. 
2. lokakuuta 2016 neuvosto nimitti Adenin entisen kuvernöörin Abdul Aziz Bin Habtoorin pääministeriksi muodostamaan Kansallisen pelastushallituksen. Yhdistyneet kansakunnat ilmoitti 5. lokakuuta 2016, että se ei tunnusta hallitusta Jemenin lailliseksi hallitukseksi, vaan se tunnustaa ainoastaan presidentti Abd Rabbo Mansur Hadin hallituksen.
Uusi hallitus vannoi virkavalansa 29. marraskuuta 2016. Jemenin parlamentti antoi luottamuksensa hallitukselle 10. joulukuuta 2016.
Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon

Juoni

Uuno muuttaa isänsä maatilalta lentorahtina Helsinkiin etsimään kaunista ja rikasta vaimoa. Uuno ostaa hienot vaatteet kahdeksalla markalla eräästä kuolinpesästä ja hänestä tulee kahdessa viikossa Helsingin tavoitelluin poikamies, johon kaikki naiset ovat täydessä hurmiossa. Uuno menee myös tarjoilijaksi ravintola Vaaleanpunaiseen sikaan, ja sen myötä tuleekin jo hänen ja tulevan appiukkonsa välille ensimmäiset erimielisyydet. Kosinnoissa Uunoa auttavat tekniikan tohtori Lörsson (myöh. Sörsselssön) ja teknikko Härski Hartikainen.

Muuta tietoa

Uunon anoppia näyttelee Marita Nordbergin sijaan Ritva Valkama Nordbergin oltua tuolloin muiden elokuvaprojektien vuoksi estynyt.
Elokuva sisältää kohtauksen jossa Uuno, Lörssön ja Härski-Hartikainen valmistelevat Uunon ja Elisabethin treffejä luonnon helmassa, mutta järjestelyistä ei meinaa sohvasta löytyneen piikin aiheuttamien kommellusten takia tulla yhtään mitään. Kyseinen kohtaus perustuu lähes täysin Spede Show'n sketsiin, jossa Speden, Veskun ja Simon esittämät huono-onniset miehet valmistelevat eväsretkeä ja josta juontaa juurensa lentävä lause: ”Siinä meni retkeilyhousut”. Elokuva sisältää myös kohtauksen, jossa Uuno toimii katsastusinsinöörinä johtaja Tuuralle. Samantapainen kohtaus nähtiin hieman muutettuna Spede Show:ssa 1970-luvulla.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä kuvaili Häpy Endköä ”keskitason törmäilyksi” ja ”totutun alkeelliseksi puuhasteluksi”, joka kuitenkin aiheutti jopa satunnaisen tirskahduksen. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Viiri

Viiri on yleisnimitys sellaiselle lipunkaltaiselle kankaasta valmistetulle tunnukselle, jota käytetään noudattaen eri käytäntöjä ja sääntöjä kuin lippujen käytössä. Viirit myös poikkeavat lipuista ulkomuodoltaan: yleensä liput ovat suorakaiteen muotoisia ja korkeintaan kaksi kertaa niin pitkiä kuin niiden leveys, kun taas viirit ovat useimmiten pitkiä ja kapeita, ja tangosta poispäin kapenevia.

Käyttötarkoitus

Viireillä ilmaistaan eri asioita. Nykyisin huomattavimpana perinteenä on isännänviirin käyttö osoittamassa, että talonväki on paikalla.
Aiemmin viirejä käytettiin yleisesti erilaisten joukko-osastojen tunnuksina peitsiin ja kilpiin kiinnitettyinä. Laivastoissa ympäri maailman käytetään edelleen viirejä osoittamassa aluksen komentajan sotilasarvoa tai aluksella olevan korkeimman upseerin arvoasemaa. Tämä perinne on siirtynyt myös huviveneilyyn, jossa on tapana ilmoittaa viirejä käyttäen eri seuroihin tai tutkintoryhmiin kuuluminen.
Nykyisin Suomessa käytetään viirejä useissa eri tarkoituksissa.
Jaakko Tuominen

Aimo Jaakko Uolevi Tuominen (4. toukokuuta 1944 Orimattila – 27. lokakuuta 2001 Astoria, Oregon) oli suomalainen aita- ja pikajuoksija. Hän opiskeli Brigham Youngin yliopistossa, josta valmistui liikuntatieteen maisteriksi vuonna 1972. Hän työskenteli Suomessa vuoteen 1991, jolloin muutti Beavertoniin, Yhdysvaltoihin ja myöhemmin Astoriaan, jossa asui kuolemaansa saakka.
Tuominen voitti 400 metrin aitojen Suomen mestaruuden vuosina 1964 (aika 51,1 s), 1966 (51,7 s), 1968 (50,7 s) ja 1969 (51,7 s). Hän oli myös 400 metrin mestari vuonna 1968 (aika 46,9 s). 
Arvokisoissa Tuomisen paras sijoitus oli Budapestin EM-kisojen viides tila vuodelta 1966. Tuominen oli mukana myös vuosien 1964 ja 1968 olympialaisissa.
400 metrin aidoissa Tuominen juoksi ennätyksensä 50,4 sekuntia Oslossa 11. elokuuta 1964. Se oli aikoinaan Suomen ennätys ja ajallaan hän on edelleen kaikkien aikojen tilastossa kymmenenneksi nopein suomalainen. 400 metrillä Tuominen juoksi parhaimmillaan 46,9 s.
Seuratasolla Tuominen edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Räisälä

Historia

Kivikaudella Vuoksen vesi oli 21 metriä nykyistä korkeammalla peittäen valtaosan pitäjästä. Tällöin vedet purkautuivat Heinjoen-Viipurin kautta Suomenlahteen. Pitäjän pohjoisosat kuuluivat mantereeseen, muuten vedenpinnan yläpuolella olivat vain korkeimmat mäet ja harjanteet. Pohjoisosissa olikin asutusta jo kivikaudella. Kivikauden lopulla maa kohosi hiljalleen.  
Räisälän luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1635.
1800-luvun alkuun asti Suvannon vedet laskivat Kiviniemen (ven. Losevo), kautta Vuokseen, vuonna 1818 Suvanto puhkaisi itselleen suoran tien Laatokkaan. Vuonna 1857 avattiin Kiviniemen kannaksen poikki kaivettu uoma. Vuoden 1859 loppuun mennessä Räisälässä vesi aleni 3,5 metriä. 
Vuoden 1945 maanhankintalain mukaisen sijoitussuunnitelman mukaan räisäläiset sijoitettiin Satakunnan eteläosaan ja Varsinais-Suomen pohjoisosaan. Räisäläisten sijoituskunnat olivat Eura, Eurajoki, Harjavalta, Honkilahti, Kiukainen, Lappi ja Säkylä. Vuonna 1994 tehdyn tutkinnan mukaan 37 prosenttia oli sijoittunut Satakuntaan, muun muassa Kiukaisiin.

Nykytilanne

Nykyisin entisen Räisälän kunnan alue kuuluu Leningradin alueen Käkisalmen piiriin. Räisälän kirkonkylän nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Melnikovo. Entisen kunnan alue jakaantuu pääasiassa Räisälän (Melnikovo), Kaukolan (Sevastjanovo) ja Norsjoen (Larionovo) maalaiskuntiin, jotka kuuluvat Käkisalmen piiriin.

Kylät

Alhotoja,¹ Humalainen, Humalapelto, Hytinlahti, Härskensaari, Ivaskanmäki (Ivaska), Karkola, Kiisanlahti, Kivipelto, Kynsijärvi,¹ Kökkölä, Könninginmäki, Lammasmäki, Lamminautio, Lohikallio, Lokinapelto, Luotsanlahti, Läheniemi, Makkola, Muonola, Myllypelto (asema), Neitsytkallio, Näpinlahti,² Pataksela, Piiskonmäki, Putoria, Rautakopra, Räisälä (kirkonkylä), Sakkali,² Sutkenlahti, Särkisalo, Tarhola, Tekemälahti, Tiittola, Timoskala, Tiuri, Tiurinmäki, Unnunkoski, Virtelä.  
¹ Alhotoja ja Kynsijärvi eivät olleet virallisia kyliä, vaan ne kuuluivat Tiurin, Räisälän ja Näpinlahden kylien alueisiin.  
² Näpinlahti ja Sakkali olivat Käkisalmen maalaiskunnan kyliä, mutta niiden erillisalueita oli myös Räisälän alueella.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 14 koulupiiriin.

Nimen taivutuksesta

Räisälässä asunut henkilö oli räisäläinen, ei räisäläläinen (vrt. kotiseutulehti Räisäläinen, joka alkoi ilmestyä vuonna 1955).
Västergötland-luokan sukellusvene

Suunnittelu ja rakentaminen

Alukset valmistettiin korvaamaan Draken-luokan sukellusveneet. Ne suunnitteli Kockumsin Malmön telakka ja alukset tilattiin vuonna 1981. Kockums valmisti alusten keskirungon ja Karlskronan telakka keulan ja perän. Aluksen aseistuksena olleet kuusi 533 millimetrin ja niiden alapuolella kolme 400 millimetrin torpedoputkea on sijoitettu keulaan. Alukset voivat lisäksi kuljettaa rungon sisällä olevissa säiliöissä 22 miinaa.
Alusten pinta käsiteltiin kaikumittaimen kaikuja vaimentavalla materiaalilla ja niiden varustuksiin kuuluu todennäköisesti Näcken-luokassa käyttöönotettu ilmasta vapaa polttokennojärjestelmä (AIP). Nimikkoaluksen perinteinen periskooppi korvattiin televisiojärjestelmällä. Alusten elektroniset järjestelmät koostuvat Terman-tutkasta, Atlas CSU83 -kaikuluotaimesta sekä omasuojajärjestelmästä Argo AR-700-S5.