google/wiki40b huggingface dataset:
Ryūnosuke Akutagawa

Akutagawa-kirjallisuuspalkinto

Vuonna 1935 Akutagawan elinikäinen ystävä Kan Kikuchi perusti Japanin arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon, Ryūnosuke Akutagawa -palkinnon edesmenneen ystävänsä kunniaksi.
Nykyään japanilaisen kirjallisuuden edistämissäätiön ylläpitämän kilpailun palkinto jaetaan kahdesti vuodessa parhaan vakavastiotettavaa kirjallisuutta edustavan sanoma- tai aikakauslehtinovellin kirjoittajalle. Palkitut ovat uusia tai nousevia nimiä.
Voittaja saa palkintona taskukellon ja miljoona jeniä (noin 7 000 euroa). Akutagawa-kirjallisuuspalkinto on erityisen tavoiteltu sen saaman laajan mediahuomion takia. Palkittujen joukossa ovat muun muassa entinen Tokion kuvernööri Shintarō Ishihara sekä Kenzaburō Ōe, joka voitti myöhemmin Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1994.
Alexander von Homeyer

Alexander von Homeyer (19. tammikuuta 1834 Vorland Saksa - 1903 Greifswald) oli saksalainen sotilas ja lintutieteilijä.
Homeyer liittyi Preussin armeijaan vuonna 1852 ja erosi majurin arvoisena 1878. Hän osallistui Paul Poggen johtamalle Afrikan tutkimusretkelle 1874. Hän teki tutkimusmatkan myös Baleaareille 1861.
Homeyer julkaisi yli 150 lintutieteellistä artikkelia. Hän jätti jälkeensä 35 000 perhosen ja 900 linnunmunan kokoelmat.
Homeyer nimesi linnuista kyproksentaskun (Oenanthe cypriaca) ja balkaninsiepon (Ficedula semitorquata).
Agnetha Fältskog

Yksityiselämä

Agnetha Fältskog ja Björn Ulvaeus tapasivat vuonna 1969 ja menivät naimisiin vuonna 1971. He saivat kaksi lasta, jotka ovat Linda Ulvaeus (joka on nykyään näyttelijä) (1973) ja Peter Christian Ulvaeus (1977). Agnetha ja Björn erosivat vuoden 1978 lopussa.
Pyhä Stefanos

Pyhä Stefanos (koinee: Στέφανος Stephanos) eli Pyhä Tapani, tunnettu myös nimellä Protomarttyyri (koinee: Πρωτομάρτυρας Protomartyras) oli Apostolien teoissa mainittu kristillisen alkuseurakunnan jäsen, jonka uskotaan kuolleen Jerusalemissa vuosien 33-37 välillä, mutta vuotta 34 on pidetty todennäköisimpänä. Stefanosta kivitystä pidetään kristinuskon ensimmäisenä marttyyrikuolemana mistä johtuen tätä on myös kutsuttu protomarttyyriksi. Nimi Stefanos tarkoittaa laakeriseppelettä tai kruunua kreikan kielessä. Vanhassa kirkkoraamatussa vuodelta 1938 Stefanos tunnetaan Stefanuksena.
Apostolien tekojen mukaan Stefanos oli kristinuskon alkuaikana Jerusalemissa yksi seitsemästä miehestä, luultavasti kreikanjuutalaisesta, jotka oli valittu avustamaan kristittyjen yhteisöjen leskiä (asema tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä diakoni). Stefanos oli myös tunnettu evankeliointikyvystään ja hän julisti Jeesuksen opetuksia Jerusalemin asukkaille, myös kreikkalaisten synagogien jäsenille. Tällöin Stefanosta syytettiin jumalanpilkasta ja puhumisesta temppeliä ja lakia vastaan. Tähän hän vastasi pitämällä pitkän puheen, jossa hän kertasi Vanhan testamentin historian pääkohdan kiinnittäen erityisesti huomiota siihen, että profeetat olivat aikoinaan joutuneet suoranaisen vainon kohteeksi ja että samoin oli nyt tapahtunut Jeesukselle. Stefanos oli esiintynyt myös rohkeana Mooseksen kulttimenojen vastustajana. Tämän jälkeen raivostunut väkijoukko kivitti hänet kuoliaaksi. Kivityksen oli tällöin myös hyväksymässä Saul Tarsolainen, joka myöhemmin kääntyi itsekkin kristityksi ja tuli tunnetuksi apostoli Paavalina. Kivityksen ajan Stefanoksen kerrotaan rukoilleen polvillaan kivittäjiensä puolesta.
Ikoni- ja kirkkotaiteessa Stefanos kuvataan usein kolmen kiven ja marttyyrin palmukasvin kanssa. Itäisessä ortodoksisuudessa hänet kuvataan nuorena parrattomana miehenä, jolla on tonsuuri, diakonin asu ja usein kantaen pienikokoista kirkkorakennusta ja suitsukeastiaa.
Stefanoksen muistoa alettiin kristittyjen keskuudessa viettää 300-luvulla. Stefanosta kunnioitetaan pyhimyksenä tai pyhänä miehenä useimmissa kristillisissä kirkkokunnissa. Hänen muistopäiväänsä vietetään läntisissä kirkkokunnissa 26. joulukuuta, tapaninpäivänä, ortodoksisessa kirkossa  27. joulukuuta. Myös 3. elokuuta on hänen perinteinen muistopäivänsä, jolloin juhlitaan hänen ruumiinsa löytymistä Länsi-Rooman keisari Honoriuksen aikana.
Motivus

Motivus on suomalainen kuntokeskusketju, jolla on toimipisteitä sekä Helsingissä että Turussa. Kuntosalien lisäksi Motivus tarjoaa lukuisia ohjattuja tunteja, kuten jumppia, PACE:a, joogaa ja indoor cycling:iä. Motivuksen omistaa Kuntokumppanit Oy.
Ostrakon

Ostrakon (m.kreik. ὄστρακον, ”sirpale”; monikossa ὄστρακα, ostraka) tarkoittaa antiikin aikaista, kirjoitusmateriaalina käytettyä saviruukun kappaletta. Harvemmin kyse voi myös olla kalkkikiven palasesta.
Antiikin aikana oli tapana uusiokäyttää rikkoutuneiden saviruukkujen kappaleita kirjoitusmateriaalina, sillä ne olivat ilmaisia ja huomattavasti helpommin saatavilla kuin antiikin ajan toinen yleinen kirjoitusmateriaali papyrus. Teksti voitiin joko raaputtaa ruukunsirpaleen pintaan tai kirjoittaa siihen musteella. Ostrakoneja käytettiin erityisesti lyhyiden, vähemmän tärkeiksi katsottujen tekstien kuten kuittien, yksityiskirjeiden, muistiinpanojen tai kouluharjoitusten kirjoittamiseen. On kuitenkin säilynyt jonkin verran myös sellaisia ostrakoneja, joihin on kirjoitettu kaunokirjallisuutta tai piirretty kuvia. Ateenassa ostrakoneja käytettiin myös erityisessä äänestyksessä, ostrakismoksessa, jossa saatettiin tuomita valtion vihollisina pidettyjä henkilöitä maanpakoon.
Erityisen paljon ostrakoneja on löytynyt Egyptistä. Nämä tekstit ovat olleet papyrusten ohella tutkijoille arvokkaita alkuperäislähteitä moniin kysymyksiin kuten antiikin talous-, sosiaali- tai kielihistoriaan. Ostrakon-tekstien tutkimus lasketaan yleensä papyrologian piiriin.
Randal Kleiser

John Randal Kleiser (s. 20. heinäkuuta 1946 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen ohjaustöihin kuuluvat Grease (1978), Sininen laguuni (1980), Kesärakkautta (1982), Grandview USA (1984), Avaruuden sankari (1986), White Fang (1991) ja Kultsi, suurensin kakaran (1992).

Elämä ja ura

Kleiser varttui hollantilaissiirtolaisten yhdyskunnassa Pennsylvanian osavaltion Lebanonin kaupungissa.
Opiskellessaan ensimmäistä vuotta Etelä-Kalifornian yliopistossa (USC) Kleiser esiintyi George Lucasin oppilastyössä Freiheit. Oman ohjaajauransa hän sai alkuun opinnäytetyöllään Peege (1972). Kleiser on pitänyt työpajoja elokuvaopiskelijoille USC:ssä sekä eurooppalaisilla elokuvafestivaaleilla Deauvillessä, Sarlat’ssa ja Malagassa. Opetustyönsä lisäksi hän on ollut mukana kehittämässä digitaalisia kuvausmenetelmiä kuten Cineraman kaltaista menetelmää nimeltä Vistarama HD.
Terriölampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 10,5 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 80,7 metriä mpy.
Ylä-Vihtajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Muuratjärven lähi-alueeseen (14.281) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,8 metriä mpy.
Fellmanin kartano

Fellmanin kartano on valtiopäivämies kapteeni August Fellmanin 1898 rakennuttama ja arkkitehti Hjalmar Åbergin suunnittelema alankomaalaistyyppinen kartano, joka sijaitsee Lahden keskustan ja Pikku-Vesijärven välissä Lahden linja-autoaseman pohjoispuolella. Kartanon itäpuolella on suihkulähde, jossa on kuvanveistäjä Emil Wikströmin suunnittelema Aino-veistos vuodelta 1909. Veistos oli alun perin Helsingissä, mutta se siirrettiin Lahteen 1949.

Historiaa

Fellmanin kartanolla järjestettiin perustuslaillisten lakimiesten kokous 13. huhtikuuta 1903, jossa protokollasihteeri K. J. Ståhlberg, valtiopäivämies August Fellman, P. E. Svinhufvud, Jonas Castren, Ossian Procope, Carl Mannerheim yhdessä 171:n muun pääasoassa perustuslaillisen lakimiesten kanssa kokoontuivat päättämään, miten helmikuun manifestin toimeenpanoa Suomen suuriruhtinaskunnassa vastustettaisiin. Kokouksen muistoksi on Fellmanin kartanon sisäänkäynnin vasemmanpuoleisessa seinässä tapahtumasta Essi Renvallin toteuttama muistolaatta. Kokouksen vuoksi August Fellman joutui siirtymään ulkomailla kahdeksi vuodeksi.  
1918 Fellmanin kartanon alue ulottui nykyisen Fellmaninpuiston alueelle. Niin sanotulle Fellmanin pellolle eristettiin yli 20 000 Suomen sisällissodan jälkeistä Suomen kansanvaltuuskunnan antautunutta sotilasta, kannattajaa ja siviiliä, jotka olivat yrittäneet paeta itään kohti Neuvosto-Venäjää, mutta joiden tien oli katkaissut osasto Brandenstein. Fellmanin pellon lisäksi toinen vuoden 1918 tapahtumiin voimakkaasti historiallisena kokemuksena liittynyt paikka on Lahden varuskunnan alueella toiminut Hennalan vankileiri, jossa toimeenpantiin teloituksia.
1912 kuolleen August Fellmanin perikunta omisti kartanon vuoteen 1919, jolloin se ostivat maineen Kansallis-Osake-Pankin rahoituksella J. Ranta-Knuuttila ja E. Sirkkunen. Teollisuusalueiksi sopivat alueet he pitivät itsellään, mutta itse kartanon lähialueineen he myivät 3 900 000 markalla Lahden kaupungille. Fellmanin kartanon alue kuului Hollolan kuntaan, mutta 1924 kun Lahden kaupunkiin liitettiin toisen kerran Hollolan kunnan alueita, laajeni Lahden kaupunki pinta-alaltaan 15,5 neliökilometriä ja myös Fellmanin kartanon alue lähialueineen siirtyivät osaksi Lahden kaupunkia.
Fellmanin kartanon entisille maille on sittemmin rakennettu Lahden ammattikoulu, nykyinen Lahden ammattikorkeakoulu, Lahden uimahalli ja Lahden urheilutalo. Ståhlberginkadun, Kallionkadun ja Svinhufvudinkadun rajoittamassa kolmiossa olevassa puistossa on runsaasti jaloja lehtipuita ja Punavankien muistomerkki toukokuussa 1918 Fellmanin puistoon vangiksi joutuneiden Suomen kansanvaltuuskunnan sotilaiden ja siviilien muistoksi.
Kartanoa on maalattu ja kunnostettu viimeksi talvella 2011-2012. Nykyisin siellä toimii Lahden kaupunginmuseon Lahden historiallinen museo, joka on Lahden kaupungin museoiden päätoimipaikka.
Michelle Manning

Michelle Manning on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja televisio-ohjaaja.
Manning kävi USC School of Cinematic Arts:ia ja aloitti uransa yhteistyössä John Hughesin kanssa tuottaen elokuvat Sixteen Candles (1984) ja The Breakfast Club. Hän teki ohjausdebyyttinsä vuonna 1986 elokuvassa Blue City - laiton kaupunki, joka perustuu Ross Macdonaldin samannimiseen romaaniin. Elokuvaa tähditti Judd Nelson ja Ally Sheedy, ja se on toistaiseksi jäänyt hänen ainoaksi ohjaustyökseen. Lisäksi hän on ohjannut jaksoja Friday the 13th: The Series ja Miami Vice televisiosarjoihin.
Vuonna 1991, Manning aloitti työskentelyn Paramount Picturesilla tuotanto-osaston varajohtajana ja vuonna 1997 hänet äänestettiin tuotannon johtajaksi. Myöhemmin Paramount Picturesilla hän on ollut tuottamassa muun muassa elokuvaa The Eye (2008) ja elokuvaa The Dirt (2011), joka perustuu Mötley Crüe:sta kertovaan samannimiseen omaelämänkertaan.
Visbyn kasvitieteellinen puutarha

Visbyn kasvitieteellinen puutarha (ruots. DBW:s botaniska trädgård) on Gotlannissa, Ruotsissa sijaitseva kasvitieteellinen puutarha.
Carl von Linné tuli vuonna 1741 Gotlantiin tutkimaan saaren ainutlaatuista luontoa ja keräämään kasvi- ja eläinnäytteitä. Tämän innoittamana Visbyhyn perustettiin kasvitieteellinen puutarha vuonna 1855, johon jokainen voi käydä tutustumassa. Puisto on erityisen kuuluisa ruusuistaan.
Ushio (1905)

Palvelus

Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Se muutettiin 1. joulukuuta 1924 miinanraivaajaksi ja alus poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1928.
Ljapunovin epäyhtälö

Tilastotieteessä Liapounovin epäyhtälö on erikoistapaus Hölderin epäyhtälöstä. Sen mukaan reaaliluvuille  ja satunnaismuuttujan X odotusarvolle on voimassa
Hyvinkään käräjäoikeus

Hyvinkään käräjäoikeus on yksi Suomen 27:stä käräjäoikeudesta ja se sijaitsee Hyvinkään Vieremän kaupunginosassa. Tuomiopiiriin kuuluvat Hyvinkää, Nurmijärvi, Riihimäki, Loppi sekä Hausjärvi. Käräjäoikeuden laamannina toimii Mika Falck. 
Asukaspohjan perusteella se on Suomen 23. suurin käräjäoikeus. Ennen vuotta 2010 Hyvinkään käräjäoikeuden nykyalueella toimi myös Riihimäen käräjäoikeus.
Käräjäoikeus kuuluu Helsingin hovioikeuspiiriin, ja sen päätöksistä voidaan valittaa Helsingin hovioikeuteen. Vuosina 1998–2014 päätöksistä valitettiin Kouvolan hovioikeuteen.
Pentti Katainen

Pentti Olavi Katainen (s. 20. toukokuuta 1937 Helsinki) on monipuolinen suomalainen palloilija, jonka päälajit olivat pesäpallo ja jääkiekko.
Pentti "Kiukki" Katainen oli pesäpallossa Suomen parhaita 1960-luvun sisäpelaajia. Hän voitti SM-sarjan lyöjäkuninkuuden vuosina 1961 ja 1965; jälkimmäisellä kerralla hän löi 3 + 53 = 56 juoksua, joka oli SM-sarjan ennätys vuoteen 1972 saakka. Katainen voitti SM-sarjassa kolme hopeaa ja kaksi pronssia, ja hänet valittiin Itä–Länsi-otteluun vuosina 1960 ja 1961 sekä Liitto–Lehdistö-otteluun neljä kertaa.
Koripallossa Katainen saavutti kaksi SM-hopeaa Työväen Maila-Poikien joukkueessa.

Jääkiekko

Myös jääkiekossa Katainen kuului 1960-luvulla Suomen parhaimmistoon. Hän pelasi Helsingin Jalkapalloklubin edustusjoukkueessa useita vuosia SM-sarjassa, voitti maalikuninkuuden vuonna 1962 ja pelasi yhdessä A-maaottelussa sekä kuudessa nuorten maaottelussa. Hän pelasi SM-sarjassa kaudet 1956-66.
Hän toimi urheilu-uransa jälkeen valmentajana Jokereissa mm. Jari Kurrin juniori- sekä vastuuvalmentajana .
Jääkiekkoliiton hallituksessa ja valtuustossa Katainen toimi  80-luvulla monta vuotta. Joukkueenjohtajana myös alle 20-vuotiaiden ja miesten maajoukkueissa. NHL-seura Atlanta Thrashersin kykyjenetsijänä hän toimi vuosina 1998-2006. Tuona aikana Thrashers varasi mm. maalivahdit Pasi Nurmisen ja Kari Lehtosen.
Wärtsilä Turun tehdas

Wärtsilä Turun tehdas oli Turussa toiminut laivojen ja voimalaitosten dieselmoottoreita valmistanut tehdas. Tehdas suljettiin vuoden 2004 lopussa.

Höyrykoneet

Moottorien valmistuksessa historia ulottuu 1800-luvulle jolloin paikalla sijainnut telakka, joka myöhemmin sai nimekseen Crichton-Vulcan, valmisti lisenssillä brittiläisiä höyrykoneita. Höyrykoneet valmistettiin telakalla rakennettavia laivoja varten. Viimeinen höyrykone valmistui 1959.

Ensimmäiset polttomoottorit

Samalla alueella sijainneet Crichton, Vulcan ja Andrée & Rosenqvist (Andros) valmistivat hehkukupumoottoreita sekä veneisiin että paikallismoottoreiksi. Näistä Androksen ja Vulcanin tuotteet osoittautuivat menestyksekkäimmiksi.

Dieselmoottorien valmistuksen alku

Crichton-Vulcan siirtyi 1935 Wärtsilä-yhtymän haltuun. Telakan johtaja Allan Staffans allekirjoitti syyskuussa 1938 lisenssisopimuksen Friedrich Krupp Germaniawerft AG:n kanssa dieselmoottorien valmistuksesta. Ensimmäinen moottori valmistui 1941. Tätä pidetään yleisesti Wärtsilän dieselmoottorivalmistuksen alkuna. Moottoreita valmistui yhteensä kuitenkin vain kolme kappaletta.
Toisen maailmansodan jälkeen moottorivalmistus aloitettiin uudelleen. Wärtsilä solmi lisenssisopimuksen ruotsalaisen Nyqvist & Holmin-Nohabin kanssa vuonna 1951. Niitä käytettiin voimanlähteinä generaattoreissa.

Oman moottorisuunnittelun alku

Nohab ei sopinut kovin hyvin vaihteleviin kuormitusolosuhteisiin, ja vuonna 1954 aloitettiin oman moottorimallin kehittely suunnittelija W. Wahlstedtin johdolla. Samana vuonna Nohabin valmistus siirtyi Wärtsilän Vaasan tehtaalle. Myös Wahlstedt muutti Vaasaan ja vuonna 1957 valmistettiin Wärtsilän ensimmäisen oman moottorimallin, T-14:n, prototyyppi.

Oma moottorituotanto

Vuonna 1986 Wärtsilä-konsernin rakenne muuttui siten että dieselmoottoreita valmistanut Wärtsilä Diesel erotettiin erilliseksi tytäryritykseksi. Telakat jatkoivat toimintaansa Wärtsilä Meriteollisuus -nimellä.
Vuonna 1987 esiteltiin täysin uusi moottorimalli, Wärtsilä 46, jota alettiin valmistaa Turun tehtaalla. Telakan vanha levyhalli muutettiin moottoritehtaaksi. 1990-luvun puolivälissä Wärtsilä oli aikeissa aloittaa myös maailman suurimman nelitahtimoottorin, Wärtsilä 64:n tuotannon Turun tehtaalla, mutta hankkeesta luovuttiin.
Vuonna 2004 Wärtsilä ilmoitti sulkevansa Turun tehtaan ja siirtää W46:n tuotannon Triesteen, Italiaan. Tehtaan toiminta ajettiin alas saman vuoden loppuun mennessä, minkä jälkeen eräät alihankkijat jatkoivat moottorikomponenttien valmistusta samoissa tiloissa.
Goodgame Big Farm

Big Farm: Mobile Harvest

Big Farmista on olemassa myös mobiiliversio Android -ja iOS-laitteille. Big Farm: Mobile Harvest on hyvin samanlainen kuin alkuperäinen selainpeli, mutta sen ominaisuudet ovat hieman rajatummat.

Pelaaminen

Goodgame Big Farmin ideana on kerätä satoa pelloilta, siilolta, tarhoilta, kanaloista, vesitornista ym. Sadon keräämisestä voi saada kokemuspisteitä, jos käyttää erikoisvaikutuksen omaavia tuotteita. Näitä tuotteita voi ostaa vain kullalla ja ne ovat siten arvokkaita.
Afrikan tähteä etsimässä

Afrikan tähteä etsimässä on Pekka Haaviston kirjoittama raportti, jonka on julkaissut vuonna 2010 Elinkeinoelämän valtuuskunta.
Ofion

Ofion (muinaiskreikaksi Οφιων, Ophiôn, "käärme") oli kreikkalaisessa mytologiassa vanhin titaaneista, joka alun perin hallitsi maata yhdessä vaimonsa Eurynomen kanssa. Heidät kuitenkin syrjäytti pian Kronos ja tämän puoliso Rhea, ja Ofion syöstiin yhdessä vaimonsa kanssa joko Okeanos-virtaan tai Tartarokseen.
Gennadi Aigi

Gennadi Nikolajevitš Aigi (ven. Генна́дий Никола́евич Айги́, tšuvassiksi Gennadi Aihi, Геннадий Айхи; oikea sukunimi Lisin, Ли́син; 21. elokuuta 1934 Tšuvassian Batyrevon piirin Šaimurzinon kylä – 21. helmikuuta 2006 Moskova) oli tšuvassilainen ja venäläinen runoilija.
Gennadi Aigi syntyi opettajaperheeseen. Hän valmistui Batyrevon opettajaopistosta vuonna 1953 ja Moskovan Maksim Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista vuonna 1958. Vuosina 1960–1970 hän työskenteli Moskovan Majakovski-museossa ja toimi sen jälkeen ammattikirjailijana.
Aigin ensimmäinen tšuvassinkielinen runokirja Attesen jačĕpe (”Isien nimeen”) ilmestyi vuonna 1958. Boris Pasternakin neuvosta hän alkoi kirjoittaa myös venäjäksi. 1960-luvun lopulta lähtien Aigin runoja ilmestyi käännettynä useille Euroopan kielille, mutta ensimmäinen venäjänkielinen kokoelma julkaistiin vasta vuonna 1975 Kölnin yliopistossa. Aigi tunnetaan myös ranskalaisen, unkarilaisen ja puolalaisen runouden tšuvassintajana. Hänen laatimansa tšuvassilaisen runouden antologia on käännetty unkariksi, italiaksi, englanniksi, ranskaksi ja ruotsiksi.
Aigin runous kehittyi osana Venäjän avantgardetaiteen perinteitä jatkanutta vaihtoehtokulttuuria. Hänen tuotantoonsa ovat vaikuttaneet venäläinen futurismi, länsieurooppalainen runous, eksistentialistinen filosofia, ortodoksisuus ja tšuvassien luontouskonto. Runoilijan teoksille on ominaista äärimmäinen tiiviys, poikkeuksellinen sanankäyttö ja kuvallisuus sekä monitulkintaiset abstraktit metaforat.
Runoilija on saanut muun muassa Ranskan akatemian palkinnon (1972), Tšuvassian ASNT:n valtionpalkinnon (1989) ja Ranskan kaunotaiteiden ja kirjallisuuden ritarikunnan kunniamerkin. Vuonna 1994 hänelle myönnettiin Tšuvassian kansanrunoilijan arvonimi.
Pistos

Maantietoa

Järven pinta-ala on 24 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Kaijanjoen valuma-alueeseen (35.654) se kuuluu.
SS Norge

SS Norge oli tanskalainen matkustajahöyrylaiva, joka enimmäkseen kuljetti siirtolaisia Kööpenhaminasta, Oslosta ja Kristiansandista New Yorkiin. Laiva upposi Rockallin vesillä pohjoisella Atlantilla vuonna 1904. Kyseinen haveri oli pahin rauhan ajan merionnettomuus aina Titanicin uppoamiseen asti.
SS Norge oli rakennettu vuonna 1881 Glasgow'ssa, Skotlannissa belgialaiselle Theodore C. Engels & Co -varustamolle. Laivan alkuperäinen nimi oli Pieter de Coninck. Laivan uppouma oli 3 359 rekisteritonnia ja sen 1 400 hevosvoiman höyrykone antoi sille 10 solmun nopeuden. Alus saattoi kuljettaa 800 matkustajaa.
Vuonna 1889 alus myytiin Tanskaan A/S Dampskibs-selskabet Thingvalla -varustamolle (myöhemmin Skandinavien-Amerika Linien tai englantilaisittain Scandinavian-America Line) ja uudelleen kastettiin SS Norgeksi.
Tiistaina 28. kesäkuuta 1904 SS Norge ajoi tiheässä sumussa karille St. Helensin riutalla lähellä Rockallia, 400 mailia Orkneystä ja 140 mailia lähimmästä saaresta, St. Kildasta. Laiva upposi pohjakosketuksen jälkeen 20 minuutissa. Onnettomuudessa menehtyi 582 matkustajaa ja 45 miehistön jäsentä, joista 225 oli norjalaisia. 160 pelastunutta joutuivat odottelemaan pelastusaluksia jopa kahdeksan vuorokautta avoinaisissa pelastusveneissä.
Aluksen hylky löydettiin vasta heinäkuussa 2003.
Kajottikurpitsa

Ulkonäkö ja koko

Kajottikurpitsan varsi kasvaa 10 m pitkäksi. Lehdet ovat 3- tai 5-halkioiset, niiden leveys on 8-18 cm ja pituus 9-22 cm. Kasvilla on erikseen hede- ja emikukat. Hedekukat kasvavat pieninä terttuina 10-30 cm kukkavarren päässä, ja niissä on viisi selvästi toisitaan erottuvaa terälehteä. Emikukan terälehdet ovat kasvanet yhteen tötteröksi. Hedelmät muodostuvat yksitellen, joskus pareittain.

Levinneisyys

Kajottikurpitsa on ikiaikainen viljelykasvi, mutta sen siemeniä tai siitepölyä ei ole säilynyt arkeologisiin löytöihin. Kronikoitsijoiden mukaan sitä on viljelty Meksikossa ennen eurooppalaisten tuloa. Sen lähimmät villit sukulaiset elävät Mesoamerikassa. Viljely on levinnyt Antilleille ja Etelä-Amerikkaan 1700- ja 1800-luvulla, ja samoihin aikoihin se vietiin Eurooppaan ja sieltä Afrikkaan, Aasiaan ja Australiaan. Pohjois-Amerikassa viljely alkoi 1800-luvun loppupuolella.
Kasvi menestyy lämpimässä ilmastossa, ja tarvitsee kuusi tuntia auringon valoa ennen kuin se kukkii.

Käyttö

Kajottikurpitsaa voidaan syödä raakana tai kypsennettynä. Sen yleisimmät käyttötavat muistuttavat kesäkurpitsan käyttöä, mutta Latinalaisessa Amerikassa siitä tehdään samanlaista makeaa piirakkaa kuin kurpitsasta.
Dead Man Incorporated

Historia

DMI:n perusti amerikkalainen Perry Rourke 1990-luvun lopulla. Hän oli läheinen Black Guerrilla Familylle (BGF), mutta jäsenys evättiin, koska Rourke oli valkoinen. Siispä hän päätti jäljitellä BGF:ää perustamalla samankaltaisen jengin, joka oli hallituksen vastainen.
Rourken ryhmä alkoi kasvaa, sillä valkoiset vangit olivat vähemmistönä Marylandissa. Myöhemmin DMI levisi myös muiden osavaltioiden vankiloihin kahden muun johtajan myötä. Rourken lisäksi James Sweeney ja Brian Jordan vietiin eri vankiloihin - Louisianaan, Texasiin ja Floridaan. Tästä syystä jengi laajeni, mutta samalla yhtenäisyys katosi. Jengiläiset alkoivat tapella keskenään.
Johtajat päättivät lopettaa DMI:n sisäiset riidat tarjoamalla sääntöjä noudattamattomien lähteä ilman rangaistusta ennen päivää 4-13-9. Ne jäsenet, jotka jäivät joutuivat elinikäisiksi jäseniksi.