google/wiki40b huggingface dataset:
Ahvenainen (Pälkäne)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se on muodostunut samalla tavalla kuin muutkin lähialueen pikkujärvet Ahvenainen, Musta-Sorsamo, Pikku-Sorsamo, Iso-Sorsamo, Kailajärvi, Pikku-Kaila, Masolammi ja Haisjärvi. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat suota lukuun ottamatta mäkien rinteitä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 126,5 metriä mpy. Siihen on johdettu pohjoisesta suon kuivatusoja. Sen laskuoja Ahvenaisenoja lähtee lammen pohjoispäästä ja se yhtyy Sulunojaan 1,5 kilometrin päässä. Vesireitin vedet laskevat lopuksi Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.

Historiaa

Lähialueen pikkujärvien muodostumishistoria alkaa viimeisen jääkauden lopussa noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja paikalle jäi Itämeren Yoldia-vaiheen aikainen saaristo, jonka vedenpinnan korkeus sijaitsi nykyisen 145–150 metrin korkeuskäyrällä. Vapautuneiden alueiden morenimaat huuhtoutuivat rannasta mereen ja aallokko jätti mäkien rinteille rantavoiminen paljastamia kalliopintoja. Ahvenaisen koillispuolella sijaitseva Ahvenaiskallio on tällainen yksinäinen muinaissaari, jonka halkaisija on 300 metriä. Merenpinta laski nopeasti ja järvet jäivät alueen lähekkäisten kallioisten moreenimäkien välisiin painaumiin, jotka tämän jälkeen alkoivat soistua.
Pieni-Ahvenlampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Parannesjoen valuma-alueeseen (35.493) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 191,8 metriä mpy.
Upninkai

Upninkai on kylä Jonavan kunnallispiirissa, Kaunasin läänissä, keskisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 1019 asukasta.
Asetamidi

Valmistus ja käyttö

Asetamidia voidaan valmistaa usealla tavalla. Ammoniakki reagoi asetamidiksi muun muassa asetyylikloridin ja etikkahappoanhydridin kanssa. Teollisesti käytettyjä suuren mittakaavan asetamidintuotantoprosesseja ovat kuitenkin ammoniuasetaatin kuumennus ja asetonitriilin hydrolyysi happojen tai emästen katalysoimana. Aetamidia käytetään liuottimena, muovien pehmentimenä ja useiden kemikaalien, kuten tioasetamidin ja eräiden hyönteismyrkkyjen ja lääkeaineiden synteeseissä.
Meningokokki

Rakenne

Neisseria meningitidis on gramnegatiivisesti värjäytyvä usein kapselillinen diplokokki. Sen uloin kerros, eli kapseli, koostuu sokeriketjuista. Kapselin alla on ulkokalvo, joka sisältää proteiineja ja lipopolysakkaridia eli endotoksiinia. Meningokokin ulkokalvon tärkeimpiä pintaproteiineja ovat tyypin IV pilukset, joilla bakteeri tarttuu isäntäsolun pintarakenteisiin. Lisäksi ulkokalvolla on mm. Opa ja Opc -tarttumisproteiineja ja poriinikanavia. Meningokokki käyttää pintarakenteitaan isäntäsolun sisälle tunkeutuakseen ja siirtyäkseen verenkiertoon.
Meningokokki pystyy muuntelemaan bakteerisolun pinnan rakenteita huomattavasti, mikä mahdollistaa isännän immuunipuolustuksen välttelyn. Meningokokit voidaan jakaa serologisiin ryhmiin sekä sero-, ala- ja immunotyyppeihin kapselin sokeriketjujen ja muiden pintarakenteiden perusteella. Seroryhmiä on 13, mutta 90 prosenttia taudeista on A-, B- tai C-ryhmien aiheuttamia. Seroryhmän tunnistaminen kertoo, onko juuri sitä tyyppiä vastaan saatavissa rokotetta.

Tunnistaminen

Immuunipuolustuksen vasta-aineet kehittyvät ennen kaikkea kapselin polysakkarideja kohtaan. Varsinkin pienillä lapsilla vasta-aineet kapselipolysakkarideihin kehittyvät hitaasti ja niitä myös syntyy vain vähän. Tämä osaksi selittää sen, että meningokokkitautia on suhteellisesti eniten pienillä lapsilla.

Esiintyminen

Saharan eteläpuolinen Afrikka on meningokokkitaudin endeemistä aluetta, mutta epidemioita voi puhjeta missä tahansa. Meningokokin aiheuttamaa meningiittiä on Suomessa vain vähän, noin 50 tapausta vuodessa. Näistä meningiiteistä 80 prosenttia on B-ryhmän aiheuttamia. A- ja C-ryhmien meningokokkeja vastaan on olemassa yhdistelmärokotteita (Meningovax A+C, Mencevax ACWY). B-ryhmän meningokokkia vastaan on viime vuosina kehitetty rokotteita (Bexsero, Trumenba), jotka eivät ole toistaiseksi mukana suomalaisessa rokotusohjelmassa.

Taudit

Meningokokki aiheuttaa kahta eri tautia. Näistä meningiitti on yleisempi ja helppo diagnosoida. Se on myös helppohoitoinen ja sen tappavuus on vain 0–3 prosenttia, jos se hoidetaan nopeasti. Hoitamattomana tauti on hengenvaarallinen.
Meningokokkisepsis on vaikeampi tauti, sen tappavuus on jopa 15–80 prosenttia ja sen jälkitaudit ovat pahoja. Meningokokkisepsiksen diagnoosi on pitkälti kliininen, sen oireet ilmaantuvat nopeasti ja potilaan tila usein heikkenee silmissä. Noin 50 prosentilla meningokokkipotilaista on petekkioita.
Meningokokki voi aiheuttaa myös keuhkokuumetta, ylähengitystieinfektioita, konjunktiviittia ja septisen artriitin.
Hanna Weselius

Hanna Weselius (s. 1972 Kajaani) on suomalainen kirjailija, valokuvataiteilija ja taiteen tohtori. Vuonna 2016 hänen esikoisromaaninsa, Alma! (WSOY) voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Weselius sai teoksesta myös Tulenkantaja-palkinnon.
Kilohaili

Tuntomerkit

Silakasta kilohailin erottaviin piirteisiin kuluu selkä- ja vatsaevän sijainti: kilohaililla vatsaevä on selkäevän etureunan etupuolella. Peukalolla koetettaessa kilohailin vatsa on terävämpi - siitä ruotsinkieliset nimet skarpsill (teräväsilli) ja vassbuk (terävävatsa). Taaksepäin siveltäessä silakan vatsa on sileä, kilohailin särmäsuomuinen vatsa tuntuu karkealta. Silakka on silmiinpistävän suuripäinen ja -silmäinen kala; kilohailin pää on suhteellisesti pienempi, samoin silmä, ja kalan värisävy on vihertävämpi. Kilohaili on myös silakkaa rasvaisempi.

Elintavat

Kilohaili on parvikala, joka pysyttelee ulapalla ja kuteekin siellä, 10-20 metrin syvyydessä. Kilohailiparvet vaeltavat talven ruokailualueilta kesän kutualueille. Sen mätimunat eivät kellu, vaan vajoavat pohjaan eivätkä kehity poikasiksi, jos veden suolapitoisuus ei ole vähintään 5 promillea – nuoret kalat kestävät kyllä makeampaakin vettä.

Kalastus

Kilohaili on suomalaisen ammattikalastuksen toiseksi suurin saalis tonneissa mitattuna. Suomalaisten kilohailisaalis Itämerestä vuonna 2010 oli noin 25 miljoonaa kiloa, kun silakkaa pyydettiin 92 miljoonaa kiloa. Tärkeimmät pyyntialueet olivat Suomenlahti, Saaristomeri ja Gotlannin ympäristö, ja lähes koko saalis saatiin troolaamalla. Suomenlahdelta kilohailia saatiin kaksinkertainen määrä (7 miljoonaa kiloa) silakkaan verrattuna; silakkasaalis puolestaan on ensisijaisesti Selkämereltä.  Kilohailin kokonaissaalis Itämeren alueella oli 341 miljoonaa kiloa, josta suurimman osan pyysivät Ruotsi, Puola, Viro, Latvia ja Tanska. Suurin osa maailman kilohailisaaliista tulee Itämerestä.

Käyttö

Ruokakalana kilohailia voi käyttää muikun ja silakan tapaan.
Skandinaavien anjovis-niminen säilyke tehdään yleensä kilohailista. Ennen EU-säännöksiä tomaattikastikkeeseen säilöttyä kilohailia myytiin sardiinina, mutta nykyään käytetään nimeä brisling, joka on kilohaili norjaksi ja tanskaksi. Myös  Helsingin silakkamarkkinoilla myytävä maustekala tehdään yleensä kilohailista.
Yleinen purkkikalaruoka koko Baltian alueella ovat Sprotit eli öljyyn säilötyt, savustetut kilohailit, joita tuotetaan Viron lisäksi ainakin Latviassa. Öljyyn säilötyt savustetut kilohailit syödään sellaisenaan, leivän päällä tai esimerkiksi keitettyjen perunoiden ja kananmunien kanssa. 
Neuvostoaikana Itämeren savustettu kilohaili öljyssä ilmaantui venäläisen uuden vuoden juhlapöytään.
Kilohaili valittiin vuonna 2008 Kymenlaakson maakuntakalaksi.
Ummenajokas

Ummenajokas oli Ranualta kotoisin olleen keksijä Matti Lohen vuonna 1926 rakentama moottorikelkan tapainen kulkuneuvo. Ummenajokkaan voimanlähteenä oli noin 1 hevosvoiman tehoinen DKW-merkkinen polkupyörän apumoottori, joka hihnan välityksellä pyöritti kelkan aisojen väliin kiinnitettyä puutynnyriä. Tynnyri oli pidon parantamiseksi nastoitettu hevosenkengännauloilla. Suksilla liikkuva kuljettaja ohjasi häntä vetävää laitetta aisoista.
Ummenajokas painoi noin 50 kiloa ja sillä saavutettiin jopa 30 kilometrin tuntinopeus. Matti Lohi käytti Ummenajokasta liikkumiseen ja tavaroiden kuljetukseen sekä myös ahmojen karkotukseen. Vuonna 1927 hän rakensi Ummenajokkaasta uuden version, jossa ajaja istui reen päällä.
Kemijärven Moottorikelkkamuseossa on Esa Kuhan vuonna 1998 valokuvan perusteella rakentama kopio Ummenajokkaasta.
Veikko Huovisen vuonna 1971 ilmestyneessä kirjassa Veitikka : A. Hitlerin elämä ja toiminta Adolf Hitler suunnittelee Ummenajokkaasta saksalaisten uutta salaista asetta itärintamalla käytävään sotaan.
Aberford

Aberford on kylä West Yorkshiressa Englannissa. Kylässä on 1 059 asukasta. Sieltä on 19 km Leedsin kaupungin keskustaan. Se sijaitsee muinaisen Elmetin kuningaskunnan alueella. Nimi on anglosaksista alkuperää ja merkitsee 'joen ylityspaikkaa'.
Uhtjärv

Maantietoa

Järven vedenpinta on noin 30 metriä alempana kuin ympäristön peltoaukea. Sen pinta-ala on 45 ha (hehtaaria) ja se on 2,9 kilometriä pitkä mutta vain 300 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 90,3 m meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee kahdeksan ojaa, joista huomattavimmat ovat laakson pohjalla virtaava Lümatun kylästä alkava Suurindõ kraavi ja Konaksin järvelta alkana Siimu oja. Järven laskujoki on parikilometrinen Visula jõgi, joka laskee viereiseen Punden järveen. Vedet jatkavat eteen ja yhtyvät lopulta Pieneen Emajokeen. Järven valuma-alueen laajuus on 9,1 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 7,7 metriä ja suurin syvyys 26,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoispäässä, mutta luoteispäässäkin on yli 20 metriä syvää. Pääasiassa hiekkaiset rannat syvenevät jyrkästi, mutta muuten järven pohja on 1,5 metriä syvää mutaa. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0034 km³ (kuutiokilometriä) eli 3,4 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä ja järven etelärantoja reunustavat laajat peltoaukeat ja pohjoisrantoja metsikköalue. Rannat laskevat noin 30 metriä alemmaksi jyrkkinä rinteinä. Vain järven itäpäässä on kaksi taloa.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (viroksi keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (viroksi kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Luontoarvoja

Järvessä elää runsaina lahna, hauki, ahven ja särki. Muita lajeja ovat kiiski, pasuri, suutari, made, ruutana ja sorva. Järvessä vuonna 1935 tarttunut rapurutto on hävittänyt jokiravun.
Dark Angel

Tarina

Sarjan päähenkilö Max – tunnetaan myös koodina X5-452 (Jessica Alba) – on geneettisesti manipuloitu ja synnytetty ja koulutettu valtion salaisessa sotilastukikohdasta, jossa on jalostettu tehokkaita sotilaita. Max yhdessä muiden sotilaiden kanssa kuitenkin pakeni tukikohdasta jo lapsena. Sarjassa seurataan nuorta Maxia maailmantuhonjälkeisessä Seattlessa, jossa hän yrittää elää polkupyörälähettinä ystäviensä kanssa pakoillen valtion agentteja, jotka edelleen yrittävät napata paenneita lapsisotilaita.

Max

Maxin DNA:han on sekoitettu kissan DNA:ta, ja sen ansiosta Max on ketterämpi, nopeampi, vahvempi ja hän näkee paremmin kuin tavalliset ihmiset. Maxin ja muiden kanssasisartensa ja -veljiensä tunnistettavin merkki on niskassa oleva viivakooditatuointi. Max pystyy olemaan veden alla normaalia ihmistä kauemmin. Max on töissä Jam Pony -nimisessä polkupyörälähettikeskuksessa ystävänsä Cindyn kanssa. Max ihastuu Logan Caleen, jonka avulla hän saa tietoja kanssasisaristaan ja -veljistään. Vastapalveluksena Max auttaa Logania monissa vaarallisissa tehtävissä. 
Max ajaa mustalla Kawasaki Ninjalla. Toisella kaudella Maxin pahin vihollinen on Ames White, joka yrittää tappaa Maxin ja muut transgeeniset.

Tuotanto

James Cameron ja Charles H. Eglee työskentelivät yhdessä elokuvassa Piranha II – Lentävät tappajat, jonka jälkeen he perustivat tuotantoyhtiön nimeltä Cameron/Eglee Productions. Oman tuotantoyhtiön myötä he päättivät seuraavan projektin olevan televisiosarja. Tuottajat ovat sanoneet sarjaan saaneen vaikutteita Y2K-pelosta.
Projektin varhaisia työnimiä olivat "Experimental Girl" ja "Maximum Girl".
Jessica Alba valittiin sarjan päähenkilön Maxin roolin ennen kuin käsikirjoitus oli valmiina. Alba harjoitteli vuoden kamppailulajeja, voimistelua ja moottoripyöräilyä ennen kuvauksien alkamista.
Pilottijakson tuottaminen maksoi kymmenen miljoonaa dollaria. Vaikka loput jaksoista tuotettiin pienemmällä budjetilla, kertoi Eglee jaksojen siltikin olleen ylihintaisia. Foxin jatkettua sarjaa toiselle tuotantokaudelle, tippui jaksojen budjetti 1,3 miljoonan dollarin tienoille.
Toisen kauden jälkeen Fox ilmoitti lopettavansa sarjan vedoten heikkoihin katsojamääriin.

Muissa medioissa

Televisiosarjan 13-kappaleen ääniraita julkaistiin 23. huhtikuuta 2002.
Max Allan Collinsin kirjoittama kolmeosainen Dark Angel aiheinen kirjasarja julkaistiin vuosien 2002–2003 aikana.
Radical Entertainmentin luoma ja Sierra Entertainmentin julkaisema videopeli James Cameron's Dark Angel julkaistiin vuonna 2002 PlayStation 2– ja Xbox–konsoleille.
Organoboraanit

Orgaanoboraanit ovat boraanin BH₃ johdannaisia, joissa yksi tai useampi vety on korvautunut jollakin hiiliryhmällä. Organoboraaneilla on tärkeitä tehtäviä orgaanisen kemian reaktioissa, tärkeimpänä hydroboraatio-oksidaatio.

Ominaisuuksia

C–B -sidos on lievästi poolinen (elektronegatiivisuusarvot 2,5 ja 2,0) ja alkyyliboraanit ovat yleensä melko pysyviä, mutta hapettuvat helposti Organoboraaneilla on tyypillistä myös kompleksiyhdisteiden muodostuminen. Vinyyliryhmä ja aryyliryhmä tekevät boorista vähemmät elektrofiilisen ja boorin ja hiilen välinen sidos saa hieman kaksoissidoksen luonnetta. Orgaanoboraanit luokitellaan vahvoiksi elektrofiileiksi, koska boori ei pysty hankkimaan täyttä elektronioktettia. Toisin kuin muut boraanit organoboraanit eivät dimerisoidu.

Synteesi

Yksinkertaisia boraanja kuten trietyyliboraania voidaan valmistaa booritrifluoridista tai jostain muusta boorin ja halogeenialkuaineen yhdisteestä Grignardin reaktiolla. Muita tapoja syntetisoida erilaisia organoboraaneja on esimerkiksi diboraanin ja jonkin alkyyliboraanin välinen reaktio
Santiago María García de la Rasilla Domínguez

Santiago María García de la Rasilla Domínguez (s. 18. lokakuuta 1936 Madrid) on espanjalaissyntyinen, Perussa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 14. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Jaén en Peru o San Francisco Javierin apostoliseksi vikaariksi sekä Voncarian titulaaripiispaksi 11. marraskuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. tammikuuta 2006. Pääkonsekraattorina toimi Oscar Rolando Cantuarias Pastor, jota avustivat Rino Passigato ja Pedro Ricardo Barreto Jimeno.
Adolf Manninen

Adolf Manninen (18. elokuuta 1868 Jyväskylän maalaiskunta – 20. huhtikuuta 1918 Kouvola) oli suomalainen kappalainen joka surmattiin punaisten toimesta Suomen sisällissodan aikana.
Mannisen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Manninen ja Edla Maria Salmela. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Jyväskylän lyseosta. Manninen suoritti vuonna 1895 Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna.
Manninen oli Vehkalahdella kappalaisena vuodesta 1908 alkaen. 
Sisällissodan aikaan Vehkalahden kirkkoherra Gustaf Adolf Taube järjesti kirkossa puhetilaisuuksia yhdessä kappalainen Adolf Mannisen ja Haminan kirkkoherran Uuno Renvallin kanssa. Punaiset pidättivät papit maaliskuun alussa joksikin aikaa mutta he pääsivät sitten vapaaksi. Papit pidätettiin uudelleen huhtikuussa ja heidät vietiin Kouvolaan yhdessä muiden pidätettyjen haminalaisten kanssa. Taube, Manninen ja Renvall ammuttiin Kouvolan veripellolla yöllä 19. – 20. huhtikuuta 1918.
Adolf Manninen oli naimisissa vuodesta 1894 Henrika Mankosen kanssa.
RADARSAT Constellation

RADARSAT Constellation Mission (RCM) on Kanadan avaruusjärjestön kaavailema Radarsat-1 ja Radarsat-2 kaukokartoitussatelliittien seuraaja. 
Missio koostuu kolmesta satelliittista. Sen SAR-tutkat mittaavat C-taajuuskaistalla. Kolmella satelliittilla aikaansaataisiin ajallisesti tiheämpi Kanadan kuvaus.
Satelliittin pääurakoitsija on MacDonald, Dettwiler and Associates. Elokuussa 2010 Kanadan pääministeri Stephen Harper antoi tukensa hankkeelle luvaten sille viiven vuoden aikana 379 miljoonan Kanadan dollarin lisärahoituksen.
Helsingin Shakkiklubi

Helsingin Shakkiklubi (HSK) on Helsingissä toimiva Suomen vanhin shakkikerho. Kerhon perustamista 9. huhtikuuta 1886 pidetään Suomen järjestäytyneen shakkitoiminnan alkuhetkenä. Tapahtumasta ei kuitenkaan ole säilynyt dokumenttia. Perustajajäsenien nimet tiedetään: A. E. Arppe, Axel Charpentier, Otto Hjelt, Wilhelm Söderholm, veljekset Björn ja Lars Wasastjerna, Werner Wellingk ja Johannes Öhquist. Helsingin Shakkiklubi on Suomen ainoa 1800-luvulla perustettu shakkikerho. Kerho toimii edelleen.
Lamberto Maggiorani

Lamberto Maggiorani (28. elokuuta 1909 Rooma – 22. huhtikuuta 1983 Rooma), oli italialainen näyttelijä, joka joutui alalle sattumalta Vittorio De Sican tarjottua hänelle pääosaa menestyselokuvassaan Polkupyörävaras (1948). Maggiorani oli yksi monesta neorealistisen elokuvan suuruden aikana valkokankaalle «suoraan kadulta» nostetuista näyttelijöistä, joilla ei ollut alalta mitään aikaisempaa kokemusta. Hän oli töissä Bredan tehtaalla Roomassa kun näyttelijöitä elokuvaansa etsivä De Sica sattumalta kohtasi hänet. Kun elokuva oli valmis, Maggiorani palasi työpaikalleen, eikä hänellä ollut mitään aikomusta jatkaa näyttelemistä. Breda kuitenkin vähensi työvoimaa 1940-luvun lopussa ja Maggiorani oli yksi irtisanotuista. Elättääkseen itsensä hän yritti käyttää hyväkseen sitä mainetta jonka De Sican elokuva oli hänelle antanut, ja alkoi hakea uusia rooleja. Hän esiintyi vuosina 1950-63 yli kahdessakymmenessä elokuvassa, muun muassa useissa Isä Camillo-komedioissa. Hän ei kuitenkaan saanut koskaan toista pääosaa, ei edes De Sicalta, joka kuitenkin antoi hänelle pienen osan elokuvassa Umberto D. Maggiorani ei voinut elättää itseään ainoastaan näyttelemisellä, siihen tulot pienistä sivuosista eivät riittäneet. Hän jätti alan 1963 mutta yritti vielä kerran 1970, minkä jälkeen hän poistui lopullisesti valkokankaalta.
Liikennevastaanotin

Liikennevastaanotin (engl. communications receiver) on radiolähetysten vastaanottoon tarkoitettu radiovastaanotin, jonka ominaisuudet ovat paremmat kuin maailmanradion. Useimmissa halvoissa maailmanradioissa ei ole yksinauhalähetyksen, SSB:n, kuuntelua, joten lyhyillä aalloilla ne eivät voi vastaanottaa amatööriradiolähetyksiä, vaikkakin vastaanottavat yleisradiolähetykset. 
Tavallisesti liikennevastaanottimella voidaan kuunnella koko lyhytaaltoaluetta ja sen lisäksi pitkiä ja keskipitkiä aaltoalueita (<30 MHz). Useimmilla liikennevastaanottimilla voidaan vastaanottaa ainakin AM, FM, CW ja SSB-lähetyksiä. 
Liikennevastaanottimia käyttävät mm. viranomaiset, kuten puolustusvoimat, radiotaajuuksien käyttöä valvovat virastot, radioasemat, erilaiset lyhytaaltoja käyttävät ammattilaiset ja yleisradiolähetysten kaukokuuntelijat. 
Liikennevastaanotin on ollut myös radioamatööriasemien varuste, koska sillä on haettu yhtä kanavaa kuunneltaessa amatööriradiolla toista seuraavaa kanavaa kuunneltavaksi valvonta- eli monitorointimielessä.
Liikennevastaanotinta käytetään ja on käytetty valvontavastaanottimena mm. siviiliradiotoimintaa suorittavissa virastoissa ja myös signaalitiedustelussa.
Kerubismi

Kerubismi on harvinainen lapsuudessa ilmenevä ja peittyvästi periytyvä tautitila, joka aiheuttaa symmetristä kasvojen luuston, erityisesti leukojen ja kasvojen alaosan poikkeavaa suurentumista. Tämä johtuu normaalin luun tilalle kasvavasta kollageenisäikeitä ja verisuonia sisältävästä kudoksesta, joka sisältää monitumaisia jättisoluja. Tautitila on kivuton ja se rajoittuu yleensä itsestään.
Kerubismi näkyy potilaissa vaihtelevasti. Toisinaan muutokset erottuvat vain röntgenkuvassa, toisinaan ne vaikuttavat voimakkaasti potilaiden ulkonäköön heidän ollessaan lapsia ja murrosikäisiä. Vaikka muutokset rajoittuvat yleensä kasvojen luustoon, tunnetaan tapauksia, joissa muutokset ulottuvat kylkiluihin asti. Kasvojen epämuodostumien lisäksi kerubismin seurauksena voi olla silmien asennonmuutos, ylähengitystietukos, uniapnea, puhumisen ongelmia ja puremisvaikeuksia hampaiston puhkeamisen ja kehittymisen häiriöiden vuoksi.
Kerubismin aiheuttaa geenin SH3BP2 mutaatio, joka sijaitsee kromosomissa 4pl 6.3, joka koodaa 561 aminohaposta koostuvaa proteiinia. Taudin ensimmäinen kuvaaja oli W.A. Jones, joka myös nimesi sen 1933. Nimen lähtökohtana oli potilaiden ulkonäkö, joka muistutti ylöskääntyneine silmineen renessanssimaalausten pulleaposkisia puttohahmoja, joita usein - vaikka väärin - nimitetään kerubeiksi. Kerubismin esiintyvyyttä ei tunneta, eikä sitä ole tapausten erilaisuuden vuoksi helppo määrittää. Vuoteen 2010 asti maailmalla tunnetaan yhteensä kaikkiaan noin 300 tapausta.
Kerubismi on luonteeltaan hyvänlaatuinen tautitila, jonka ennuste on yleensä erittäin hyvä. Oireet ilmenevät noin neljän vuoden iässä ja tavallisesti muutokset etenevät hitaasti murrosikään asti, alkavat sitten pysähtyä ja taantua luun uudismuodostuksen johdosta. Noin 30-vuotiaiana potilaiden ulkonäkö ei juurikaan poikkea tavanomaisesta. Hoito keskittyy puremisen ja nielemisen turvaamiseen. Koska tautitila paranee itsestään, esteettisiä korjausleikkauksia suositellaan lykättäväksi nuoruusikään saakka. Leukojen rekonstruointi luusiirteiden avulla saattaa joskus olla tarpeen.
Fra Filippo Lippi

Fra Filippo Lippi tai Filippo Lippi (1406 Firenze – 8. lokakuuta 1469 Spoleto) oli italialainen taidemaalari, joka vaikutti renessanssiajan Firenzessä.
Lippi perehtyi 1420-luvulla Masaccion freskoihin Santa Maria del Carminen luostarissa, jossa hän oli munkkina. Vaikka Lippi olikin munkki, oli hän luonteeltaan melko epäsovinnainen, ja sai nunna Lucrezia Butin kanssa kaksi lasta. Toinen lapsista, Filippino Lippi, seurasi myöhemmin isänsä jalanjälkiä ja kehittyi myös huomattavaksi taidemaalariksi.
Lippi lienee joutunut kirkon piirissä vaikeuksiin rakkaussuhteensa vuoksi. Cosimo de' Medici ryhtyi kuitenkin Lippin mesenaatiksi, ja Lippi saattoi jatkaa taiteellista työskentelyään.
Lippin teokset lähtevät Masaccion perinteestä, mutta niille on tyypillistä Alppien pohjoispuolisen kuvataiteen arkirealismi ja värien käyttö. Lippi sijoitti kristilliset hahmot senaikaiseen ympäristöön ilman ulkoista loistoa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Marian kruunaus sekä Pyhän Stefanuksen ja Johannes Kastajan elämää kuvaava freskosarja.
Jarkko Piiparinen

Ura

Piiparinen aloitti uransa Kiekkoreippassa kaudella 1983–1984, jolloin hän pelasi 18 SM-liigaottelua tehoin 3+2=5. New Jersey Devils varasi Piiparisen 11. kierroksella numerolla 211 NHL:n varaustilaisuudessa 1984. Hän ei kuitenkaan ikinä pelannut Pohjois-Amerikassa. Piiparisen uran toinen kausi 1984–1985 päättyi Kiekkoreippaan putoamiseen I-divisioonaan keväällä 1985. Piiparinen kuitenkin jatkoi joukkueessa vielä seuraavat kuusi kautta kevääseen 1991 asti. Vuonna 1989 Kiekkoreippaan nimi vaihtui Hockey-Reippaaksi.
Keväällä 1990 Piiparinen oli nostamassa Reipasta takaisin SM-liigaan. Hän pelasi joukkueessa SM-liigaa vielä kauden 1990–1991, jonka jälkeen Piiparinen pelasi seuraavat kaksi kautta II-divisioonaa Heinolan Kiekossa.
Piiparinen lopetti uransa kauteen 1995–1996, jonka hän pelasi Lahden Mustangsin riveissä.