google/wiki40b huggingface dataset:
Kouvolan yhteiskoulu

Kouvolan yhteiskoulu on Kouvolan keskustassa sijaitseva koulu. Rakennuksessa toimii yläkoulu (luokat 7–9). Oppilaita koulussa on noin 300. Vuonna 2016 koulussa oli 286 oppilasta.
Yhteiskoulu aloitti toimintansa 1955, ja aikaisempi koulurakennus valmistui vuonna 1963. Kyseinen rakennus tuhoutui täysin 11. helmikuuta 2014 sattuneessa tuhoissassa tulipalossa. Rakennus purettiin marraskuussa 2014.
Nykyään yhteiskoulu toimii yläasteena 1920-luvulla rakennetun entisen Kankaan koulun tiloissa. Vuonna 2015 Kouvolan yhteiskoulun lukio ja Kouvolan lyseon lukio yhdistettiin Kouvolan yhteislyseoksi.

Historia

Kouvolan yhteiskoulun perustamisesta tehtiin Kouluhallitukselle 30. maaliskuuta 1954 anomus, joka evättiin. Seuraavana vuonna valtioneuvosto teki päätöksen viisiluokkaisen yhteiskoulun perustamisesta, ja koulun toiminta alkoi 1. syyskuuta 1955. Yhteiskoulu toimi aluksi viidessä paikassa, joista käytetyin oli Sivistys- ja urheilutalo. Kouvolan lyseon saadessa uuden koulurakennuksen otti yhteiskoulu käyttöönsä entisen lyseotalon vuonna 1961.
Uutta koulurakennusta alettiin rakentaa vanhan lyseon tontille entisen rakennuksen taakse. Yhteiskoulun rakennus vihittiin käyttöön 16. marraskuuta 1963, ja samalla vuonna 1906 rakennettu punahonkainen "puulyska" purettiin.
Peruskoulu-uudistuksen myötä Kouvolan yhteiskoulu muuttui yksityisestä koulusta kaupungin ylläpitämiksi Salparinteen yläasteeksi ja Kouvonrinteen lukioksi vuonna 1975. Nykyisellä nimellään koulu on toiminut vuodesta 1998 alkaen.

Tapahtumat

Yhteiskoulussa syttyi 11. helmikuuta 2014 tulipalo, josta Hätäkeskus sai ilmoituksen kello 11.46. Palo sai alkunsa koulun siipirakennuksesta, josta se levisi myös päärakennukseen. Koulun evakuointi tapahtui ripeästi. Onnettomuustutkintakeskuksen mukaan palo sai alkunsa siipirakennuksen liikuntasalissa olleesta viallisesta sähkökaapelista. Syttymispaikkaa ei olisi tavanomaisissa tarkastuksissa voitu havaita.
Kesäkuussa 2014 päätettiin, ettei koulurakennusta korjata eikä rakenneta uudelleen. Yläkoululaiset siirrettiin elokuussa 2014 lakkautetun Kankaan koulun tiloihin.
Lukio siirrettiin toimimaan keskustassa sijaitsevaan Kymen lukon rakennukseen ja se toimi siellä syksyyn 2017 asti. Vuonna 2015 Yhteiskoulun lukio ja Kouvolan lyseon lukio yhdistettiin Kouvolan yhteislyseoksi. Syksyllä 2017 yhteislyseon päärakennukseen valmistui laajennusosa ja peruskorjaus, jolloin entisen yhteiskoulun lukion toiminta siirtyi kokonaan uuteen rakennukseen.

Tulevaisuus

Kouvolan kaupungin marraskuussa 2018 laatiman uuden kouluverkon mukaan Kouvolan yhteiskoulu lakkautetaan 2020-luvun alkupuolella ja oppilaat siirtyy uuteen Keskustan yhtenäiskouluun, johon siirtyy myös Urheilupuiston yläaste, Kaunisnurmen ala-aste sekä osa Sarkolan ja Mansikkamäen ala-asteiden oppilaista.
Mickey Rourke

Tausta

Rourke syntyi ja asui varhaislapsuutensa New Yorkin osavaltiossa, ja vanhempien erottua hänen perheensä muutti Etelä-Floridaan. Rourke kävi Miami Beach Senior High Schoolia ja on opiskellut näyttelemistä Lee Strasbergin perustamassa Lee Strasberg Theatre and Film Institutessa.

1970- ja 1980-luvut

Rourke teki ensimmäisen elokuvaroolinsa 1970-luvun lopussa Steven Spielbergin elokuvassa 1941 – Anteeksi, missä on Hollywood?. Hänen uransa lähti nousuun 1980-luvun alussa. Hän esitti ”Boogie” Sheftelliä Barry Levinsonin esikoisohjauksessa, komediassa Svengijengi vauhdissa jälleen, Francis Ford Coppolan elokuvassa Taistelukala hän oli ”moottoripyöräpoika”, Matt Dillonin esittämän roolihahmon isoveli, ja elokuvassa New Yorkin unelmia hän esitti Charlien roolia. Adrian Lynen ohjaamassa eroottisessa draamassa 9 1/2 viikkoa Rourke esittää John Greyn roolia ja Kim Basinger Elizabeth McGrawia. Elokuvan ansiosta Rourkesta tuli eräänlainen seksisymboli.
Rourken 1980-luvun loppupuolen tunnetuimpia elokuvia ovat Charles Bukowskin käsikirjoittama, Barbet Schroederin ohjaama Baarikärpänen, jossa Rourkella on Henry Chinaskin rooli, ja Alan Parkerin ohjaama Noiduttu sydän, jossa hän esittää Harry Angelin roolia. Vuonna 1987 hän vieraili David Bowien albumin Never Let Me Down kappaleella ”Makin’ My Love”, ja vuonna 1988 ilmestyi ensimmäinen Rourken käsikirjoitukseen perustuva elokuva, nyrkkeilytarina Viimeinen erä, jossa hän itse näytteli pääosaa.

1990-luku

Rourken ura lähti laskuun 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Elokuvat, joissa hän tuolloin näytteli, eivät menestyneet, kun taas monet niistä elokuvista, joissa esiintymisestä hänen kerrotaan kieltäytyneen, menestyivät. Vuonna 1991 Rourke, joka oli kilpaillut ennen elokuvanäyttelijän uraansa amatöörinä, siirtyi ammattilaisnyrkkeilijäksi. Hän lopetti nyrkkeilyuransa vuonna 1995 ja palasi elokuvien pariin. Hän esitti 1990-luvun lopulla sivuosarooleja muun muassa elokuvissa Double Team – kova kaksikko, Sateentekijä ja Buffalo ’66.

2000- ja 2010-luvut

2000-luvun alussa Rourke alkoi saada rooleja enemmän valtavirran tuotannoissa, kuten Kunniasanalla, Once Upon a Time in Mexico ja Koston liekki. Rourken merkittävimpiä rooleja 2000-luvulla oli Robert Rodriguezin ohjaamassa Sin Cityssä tehty Marvin rooli elokuvan ensimmäisessä episodissa. Rourke sai roolistaan parhaan miessivuosan Saturn-palkinnon. Vuonna 2009 hänen roolisuorituksensa elokuvassa The Wrestler – painija palkittiin parhaan miespääosan Golden Globella ja BAFTAlla, sekä parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuudella. Hän esitti elokuvassa Randy ”The Ram” Robinsonia, uransa ehtoopuolella ollutta showpainijaa.
Vuoden 2010 kesälle häneltä valmistui kaksi ison budjetin toimintaelokuvaa. Ensimmäinen oli Robert Downey Jr.:n tähdittämä Iron Man 2, joka keräsi isot lipputulot. Toinen oli Sylvester Stallonen ohjaama The Expendables, joka myöskin oli suuri menestys. Näiden kahden jälkeen Rourke palasi taas pienimuotoisimpiin elokuviin.

Yksityiselämä

Rourke on ollut kahdesti naimisissa. Hänen toinen puolisonsa oli malli-näyttelijä Carré Otis, jonka kanssa hän on esiintynyt elokuvissa Villi orkidea ja Exit in Red.
Arthur Hailey

Arthur Hailey (1920–2004) oli englantilais-kanadalainen kirjailija. Haileyn teoksista tunnettu on erityisesti Hotelli, jonka pohjalta on tehty myös elokuva Hotelli ja televisiosarja Hotelli. Hänen muistakin romaaneistaan ja näytelmistään on tehty elokuvia ja televisioelokuvia.

Elämä

Hailey syntyi Englannin Lutonissa. Hän palveli toisen maailmansodan aikana Ilmavoimissa vuosina 1939–1947. Vuonna 1947 hän muutti Kanadaan, missä teki sekalaisia töitä ja kirjoitti osa-aikaisena. Vuonna 1956 hän jättäytyi kokoaikaiseksi kirjoittajaksi televisiosarjansa menestyksen innoittamana. Vuonna 1965 hän muutti Kaliforniaan, ja 1969 Bahamasaarille välttääkseen Yhdysvaltojen ja Kanadan huimat verot.

Tuotanto

Haileyn kirjoittamiselle oli tyypillistä perusteellinen paneutuminen aiheeseen. Hänen kerrotaan lukeneen kymmeniä hotellinjohdon oppikirjoja ennen menestysteoksensa Hotellin (1965) kirjoittamista. Monet teokset noudattelevat samantyyppistä rakennetta: tavallinen ihminen joutuu epätavalliseen kriisiin ja kerronta hyppelee useiden rinnakkaisten juonten välillä.  
Romaani In High Places joutui sensuurin kohteeksi, kun se ilmestyi Englannissa. Siitä poistettiin kohta, jossa kerrottiin, kuinka kuningatar tarjosi teekutsuilla Kanadan pääministerille jaarlin arvoa, jotta Kanada pysyisi Kansainyhteisössä.
Luca Bucci

Ura

Bucci aloitti jalkapalloilun Parman junioreissa, josta hänet nostettiin edustukseen kaudella 1985-1986. Hän pelasi kuitenkin ensimmäisen ottelunsa kaudella 1986-1987 Serie B:ssä. Bucci lainattiin vuosiksi 1987 ja 1988 Pro Patriaan ja Riminiin, jossa ei kuitenkaan tullut peliaikaa. Palattuaan takaisin Parmaan hän pelasi parhaimmillaan neljä ottelua kaudella 1989-1990.
Kauden päätteeksi Bucci siirtyi sarjatasoa alemmaksi Serie C1:een US Casertanaan, jossa hän saavutti ykkösvahdin roolin. Joukkue nousi lopulta heti seuraavalla kaudella Serie B:hen, jonka jälkeen Bucci siirtyi kaudella 1992-1993 AC Reggianaan. Vakuuttavien otteiden myötä Parma osti entisen maalivahtinsa takaisin vuonna 1993. Bucci pelasi joukkueen ykkösvahtina kolmen kauden ajan Serie A:ssa. Hän joutui kuitenkin varavahdin rooliin kun tuolloin vasta 18-vuotias Gianluigi Buffon syrjäytti kokeneemman Buccin. Hän siirtyi kesken kauden pelaamaan lainalle Perugiaan, jossa peliaikaa tuli 17 ottelun verran. Lainan päätyttyä Bucci siirtyi kauden 1997-1998 alussa Torinoon, jossa hän nousi uudelleen ykkösvahdin rooliin. Bucci pelasi joukkueessa aina kauteen 2002-2003 asti, jonka jälkeen hän siirtyi yhdeksi kaudeksi Empoliin, josta matka jatkui takaisin Parmaan. Vanhassa seurassa Bucci nousi ykkösvahdin rooliin, jossa hän pelasi aina kauteen 2007-2008 asti. Bucci siirtyi vielä kaudeksi 2008-2009 Napoliin, jossa hän pelasi yhden ottelun ennen uransa päättämistä.
Finnvera

Toiminta

Strategiansa mukaisesti Finnvera keskittyy toiminnassaan uuden yritystoiminnan, yritysten kasvun ja kansainvälistymisen rahoittamiseen sekä kilpailukykyisen vienninrahoitusjärjestelmän kehittämiseen. Finnvera on Suomen virallinen vientitakuulaitos (export credit agency, ECA), jonka takuusitoumuksista vastaa Suomen valtio.
Finnveran yritysrahoituksen peruskriteereinä on, että asiakasyrityksellä on hyvä ja toimiva liikeidea sekä edellytykset kannattavan liiketoiminnan harjoittamiseen. Edellytyksenä on myös, että yrityksen omat resurssit tai vakuudet eivät riitä rahoituksen hankkimiseen kaupallisilta rahoitusmarkkinoilta. Finnvera voi itse antaa lainan, mutta yhä useammin yritysten kotimaan toiminnan rahoituksen myöntää joko pankki tai vakuutuslaitos ja Finnvera myöntää luotolle osittaisen takauksen.
Finnveran vientitakuilla katetaan ostajan kaupallista riskiä tai ostajamaan poliittista riskiä. Poliittisilla riskeillä käsitetään suomalaisen viejäyrityksen asiakkaan sijaintimaan taloudellisesta tai poliittisesta aiheutuvia riskejä. Kaupalliset riskit liittyvät joko ostajaan tai sen rahoittajapankkiin.

Vaikuttavuus

Tutkimuksen mukaan Finnveran myöntämää julkista rahoitusta saaneet yritykset lisäsivät investointeja, kasvoivat nopeammin ja palkkasivat enemmän työntekijöitä kuin verrokkiyritykset. Toisaalta Finnveran rahoituksen vaikutus työn tuottavuuteen oli pääsääntöisesti negatiivinen tai tilastollisesti ei-merkitsevä. Yrityksillä, jotka saivat Finnveralta tuettua lainarahoitusta ja takauksia useana peräkkäisenä vuotena ("kanta-asiakkaat"), oli suurempi todennäköisyys saada uutta tuettua rahoitusta myös jatkossa.
Karl Henrikson

Karl Waldemar Henrikson (20. heinäkuuta 1891 Vaasa – 11. helmikuuta 1963) oli suomalainen jääkärikapteeni, joka osallistui Suomen sisällissotaan, talvisotaan sekä jatkosotaan.
Hänen vanhempansa olivat merikapteeni Walfrid Henrikson ja Sofia Wilhelmina Åhlberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna Wilhelmina Cajanderin kanssa, josta hän erosi vuonna 1936 ja avioitui uudelleen vuonna 1938 Hjördis Backmanin kanssa.

Opinnot

Henrikson kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911–1915 ja suoritti alkututkinnot oikeustutkintoa varten.

Jääkärikausi

Henrikson liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 23. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Henrikson saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi 28. maaliskuuta 1918 päälliköksi 11. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, mikä siirrettiin 8. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 3. komppaniaksi. Hän osallistui komppanianpäällikkönä osaa sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaalla sekä Galitsinassa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Henrikson palveli sisällissodan jälkeen 6. jääkärirykmentissä komppanianpäällikkönä. Rykmentistä muodostettiin myöhemmin Jääkäripataljoona n:o 6, jonka nimi muutettiin myöhemmin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi. Armeijasta hän erosi 19. heinäkuuta 1918 ja siirtyi ensin pankkiiriliike C. W. Henriksson & c:on (myöh. Suomen kauppa ja emissioni Oy) palvelukseen, josta hän siirtyi 18. elokuuta 1922 Helsingin rahatoimikamarissa asiamiehen apulaiseksi ja 15. lokakuuta 1923 alkaen Ab Karl Fazer Oy:n kirjeenvaihtajaksi ja huoltokonttorin päälliköksi, kunnes viimein hän siirtyi Elit Oy:n osakkaaksi ja johtajaksi 7. maaliskuuta 1935. Henrikson osallistui Utissa vuonna 1938 järjestettyyn kertausharjoitukseen komppanianpäällikkönä.

Talvi- ja jatkosota

Henrikson osallistui talvisotaan pataljoonan komentajana 3. Divisioonassa. Jatkosotaan hän osallistui ensin huoltoupseerikursseilla Huoltokomppaniassa, josta hänet siirrettiin myöhemmin Savonlinnan suojeluskuntapiiriin ja viimein kotiutettiin vuonna 1942, jolloin hän siirtyi Rima Oy:n palvelukseen toimitusjohtajaksi Helsinkiin, mitä tointa hän hoiti vuoteen 1951 saakka.
Camerata

Camerata oli renessanssin aikaisessa Venetsiassa käytetty termi humanistien, muusikoiden, runoilijoiden ja intellektuaalien muodostamista ryhmistä. Cameratat vaikuttivat pääasiassa 1570- ja 1580-luvuilla kreivi Giovanni de' Bardin suojeluksessa. Ooppera-musiikki syntyi Venetsian cameratonjen piirissä.
Asuntohallitus

Asuntohallitus oli Suomessa vuosina 1966–1993 toiminut valtioneuvoston alainen keskusvirasto.
Se kuului ensin sisäasiainministeriön ja vuodesta 1983 alkaen vasta perustetun ympäristöministeriön hallinnonalaan. Se huolehti valtion toimenpiteistä asuntotuotannon edistämiseksi ja asunto-olojen parantamiseksi. Toimenpiteitä olivat muiden muassa valtion aravalainoitustoiminnan hoitaminen ja ohjaaminen, asuntotilanteen ja asuntotuotannon kehityksen seuraaminen, valtakunnallisen asuntotuotannon kokoamisohjelman laatiminen ja toteuttaminen, valtion asuntopoliittisten toimenpiteiden suunnittelu ja hoito, kuntien asunto-ohjelmien laatimisen ohjaus sekä kuntien asuntotuotannon ohjaus ja valvonta sekä muutoksenhakuviranomaisena toimiminen. Asuntohallituksen keskeisin tehtävä lyhyesti kuvaten oli valvoa, ohjata ja edistää valtion tuella (Arava-järjestelmän puitteissa) tapahtuvaa asuntorakentamista. Sen vastuulla oli myös asumistuen myöntäminen.
Asuntohallituksen edeltäjä oli Arava. Kun asuntohallitus lakkautettiin 1.12.1993, suurin osa sen tehtävistä siirtyi uudelle valtion asuntorahastolle. Osa tehtävistä siirtyi ympäristöministeriölle, asumistukiasiat Kansaneläkelaitokselle sekä asuntolaina-asioiden maksatus ja muu hoito Valtiokonttorille. Asuntohallituksen lakkauttaminen oli osa keskushallinnon uudistamista.
Ärlinghundran kihlakunta

Ärlinghundran kihlakunta (ruots. Ärlinghundra härad) oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 287,37 neliökilometriä ja asukasluku 6 594 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Alsike, Knivsta, Vassunda, Haga, Sankt Olof och Sankt Per, Norrsunda, Husby-Ärlinghundra ja Odensala.
Kihlakunnan sisällä sijaitsi Sigtunan kaupunki. Kihlakunnan tuolloista kunnista Alsike, Knivsta ja Vassunda kuuluvat nykyään Knivstan kuntaan Uppsalan läänissä ja muut Sigtunan kuntaan Tukholman läänissä.
Ville Puumalainen

Ville Puumalainen (20. kesäkuuta 1900 Rautalampi – 24. lokakuuta 1962 Äänekoski) oli suomalainen muurari ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja.
Puumalaisen vanhemmat olivat maatyöläinen Ville Puumalainen ja Maria Hinkkanen . Hän kävi kansakoulun ja opiskeli 1926 Työväen akatemiassa ja myöhemmin Sirola-opistossa. Puumalainen oli rakennustöissä ja hän toimi muurarina Äänekoskella ja Suolahdessa. Hän oli vangittuna Tammisaaren pakkotyölaitoksessa poliittisista syistä 1931–1932.
Puumalainen oli Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana 1945–1954 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös Kansaneläkelaitoksen valtuutettuna ja toimi presidentin valitsijamiehenä vuoden 1950 presidentinvaaleissa. Puumalainen oli lisäksi Suolahden kauppalanvaltuuston varapuheenjohtajana.
Puumalainen oli naimisissa vuodesta 1928 Sofia Vilhelmiina Virran kanssa.
Jodie Marsh

Jodie Marsh (s. 23. joulukuuta 1978) on englantilainen mediapersoona, kehonrakentaja ja glamourmalli. Hän on esiintynyt miestenlehdissä ja keltaisessa lehdistössä yläosattomissa, sekä esiintynyt omassa tositelevisio-ohjelmassaan Totally Jodie Marsh.
Marshilta julkaistiin vuonna 2005 omaelämäkertakirja Keeping it Real. Vuonna 2006 hän oli kilpailijana Britannian Big Brotherin julkkisversiossa Celebrity Big Brotherissa. Vuonna 2013 hän alkoi juontaa dokumenttisarjaa Jodie Marsh On... TLC-kanavalla. 
Marsh osallistui ensimmäiseen kehonrakennuskilpailuunsa vuonna 2011 ja voitti vuonna 2012 International Natural Bodybuilding Federationin (INBF) kilpailun Washingtonissa sarjassa ”Women's Fit Body”.
Deșteaptă-te, române!

Deșteaptă-te, române!  (”Nouse, romanialainen!”) on vuodesta 1990 Romanian kansallislaulu. 
Hymnin tekstin on kirjoittanut Andrei Mureșanu (1816–1863) ja musiikin säveltänyt Anton Pann (1796–1854). Kyseessä on isänmaallinen runo, joka kirjoitettiin vallankumousvuonna 1848, alun perin nimellä ”Un răsunet” (”Kaiku”). Laulu esitettiin ensi kerran julkisesti 29. kesäkuuta Râmnicu Vâlcean kaupungissa. Laulusta tuli välittömästi suosittu vallankumoushymni, joka sai uudeksi nimekseen ”Deșteaptă-te, române!”.
Tästä lähtien laulua laulettiin kaikkien suurten kansallisten konfliktien aikana, kuten Romanian itsenäisyyssodassa (1877–1878) ja maailmansotien aikaan. Kun Romanian kommunistihallinto kukistui joulukuussa 1989, muodostui laulusta mielenosoittajien tunnuslaulu. Huhtikuussa 1990 Romanian parlamentti valitsi laulun Romanian viralliseksi hymniksi Nicolae Ceaușescun aikaisen kansallislaulun ”Trei culori” (”Kolme väriä”) tilalle.
Joitakin vuosia ”Deșteaptă-te, române!” oli myös Moldovan kansallislaulu, mutta vuonna 1994 sen tilalle valittiin ”Limba noastră” (”Meidän kielemme”).
Mureșanun isänmaallisessa runossa on yksitoista säkeistöä, mutta kansallishymniin niistä on sisällytetty vain 1., 2., 4. ja 11.
Anna Lipponen

Anna Lipponen (s. 1983 Tampere) on suomalainen näyttelijä.
Hän on tunnettu muun muassa kahvilanpitäjä Sara Erkkilän roolista TV2:n draamasarjassa Uusi päivä. Vuonna 2010 Lipponen teki Kaarina Koskelan roolin Timo Koivusalon elokuvassa Täällä Pohjantähden alla II.
Anna Lipponen on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston viestinnän, median ja teatterin yksiköstä vuonna 2009. Hän oli kiinnitettynä Vaasan kaupunginteatteriin vuosina 2008–2009 sekä Kotkan kaupunginteatteriin 2009–2010, kunnes ryhtyi freelanceriksi vuonna 2011.
Pieni-Murtonen (Kouvola)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,4 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 0,1 hehtaaria.   Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,3 metriä mpy.
Essexin kuningaskunta

Essexin kuningaskunta oli varhaiskeskiaikainen anglosaksien kuningaskunta Englannin itärannikolla. Sen nimi viittaa itäisiin sakseihin. Essexin tärkein kaupunki oli Lontoo. Vallassa oli joskus useampi kuin yksi kuningas kerrallaan. Vuodesta 664 kuningaskuntaa hallitsivat Mercian kuninkaat. Vuonna 825 Wessexin kuningaskunta otti sen alakuningaskunnakseen, jota Wessexin prinssit hallitsivat, ja vuonna 860 Wessex liitti sen itseensä.
Helen Dunmore

Elämä ja ura

Dunmore opiskeli englannin kieltä Yorkshiren yliopistossa. Ennen ensimmäisen kirjansa julkaisua hän asui kaksi vuotta Suomessa. Dunmore työskenteli englannin opettajana Turussa. Hänen teoksensa House of Orphans sijoittuu Suomen sortovuosien aikaan.
Dunmore sai Orange-palkinnon romaanistaan A Spell of Winter vuonna 1996. Hänen teoksensa The Siege oli ehdolla Whitbread-palkinnon ja Orange-palkinnon saajaksi. Hän matkusti ja luennoi monissa paikoissa ympäri maailmaa, myös Suomessa.
Dunmore kertoi maaliskuussa 2017 sairastavansa syöpää, johon hän kuoli 5. kesäkuuta 2017.

Teoksista

Dunmore aloitti kirjailijanuransa 1980-luvun alussa julkaisemalla ensimmäisen runokirjansa The Apple Fall (1983). Ensimmäinen romaani Zennor in Darkness ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin. Se kertoo kirjailija D. H. Lawrencen ja hänen saksalaissyntyisen vaimonsa Friedan elämästä toisen maailmansodan aikana Zennor-nimisessä kaupungissa. Dunmore kertoi olevansa kiinnostunut D. H. Lawrencen, Katherine Mansfieldin ja Virginia Woolfin kaunokirjallisesta tuotannosta.
Dunmoren ensimmäinen suomennettu romaani oli Keskustelua kuolleiden kanssa (Talking to the Dead, 1996), jossa nuori taiteilija, valokuvaaja Nina, matkustaa sisarensa kutsusta tämän luokse maaseudulle. Sisar Isabel on toipumassa keisarinleikkauksesta ja haluaa Ninan auttavan taloustöissä. Kuumin kesä miesmuistiin ei ole ainoa tekijä, joka aiheuttaa ahdistusta ja pahaa oloa. Sisarusten menneisyydestä käy ilmi seikkoja, jotka kumpikin haluaisi unohtaa ja vaientaa kuoliaaksi. Tapahtumat etenevät omalla voimallaan eteenpäin kohti lopullista, yllättävää päätöstään.
Dunmoren runoutta on ilmestynyt suomennettuna Kuuna päivänä -kokoelmassa (2003).
Scopesin oikeudenkäynti

Scopesin oikeudenkäynti tai Daytonin apinaoikeudenkäynti (virallinen nimi oli Tennesseen osavaltio vs. John Thomas Scopes) oli vuonna 1925 Daytonissa Tennesseen osavaltiossa Yhdysvalloissa käyty oikeudenkäynti, jossa opettaja John Scopes tuomittiin 100 dollarin sakkoihin tämän uhmattua kieltoa, jonka mukaan evoluutioteoriaa ei saanut opettaa koulussa. Tennesseessä oli alkuvuodesta kielletty 1925 Raamatun luomiskertomuksen vastaisten oppien opettaminen. John Scopes uhmasi kieltoa tietoisesti Yhdysvaltain kansalaisoikeusliitto ACLU:n palkkaamana. Tarkoituksena oli selvittää, rikkoiko kielto perustuslakia.

Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynti sai kansainvälistä huomiota ja arviot oikeudenkäynnistä vaihtelivat erittäin paljon. Uskonnolliset fundamentalistit ajattelivat voittaneensa ja saivat tapauksesta lisäpuhtia työhönsä, mutta myös evolutionistit pitivät tapahtunutta moraalisena voittona. He nimittäin ajattelivat, että puolustus oli kuulustellut kreationismin asialla olleen demokraattisen puolueen kolminkertaisen presidenttiehdokkaan William Jennings Bryanin solmuun. Myös Helsingin Sanomat raportoi oikeudenkäynnin päättymisestä 24. heinäkuuta 1925 käyttäen jutusta ilmaisuja ”omituinen” ja ”lystillinen”, millä lehti asettui darwinismin ja tieteellisen maailman ymmärtäjäksi.
Tennesseen osavaltion korkein oikeus kumosi Scopesin saaman tuomion vuonna 1927 muotovirheen vuoksi. Tuomiota ei ollut langettanut valamiehistö, kuten olisi pitänyt, vaan oikeuden puheenjohtaja henkilökohtaisesti.

Muuta

Amerikansuomalainen laulaja Antti Syrjäniemi levytti vuonna 1929 oikeudenkäynnin pohjalta tekemänsä kupletin ”Daytonin apinajuttu”, jossa jutun vaiheet käydään läpi hienovaraisen ironisesti. Kappaleen lämmitti uudelleen 1980-luvun alussa Tuomari Nurmio, ja hänen versionaan se tunnetaan nykyisin paremmin. Kappaleesta muistetaan etenkin sen kertosäe ”ei, ei, me ei olla apina”, Nurmion versiossa ”me ei olla apinoita”.