Damaskoksen taistelu

Taustaa

Intian 5. prikaatista muodostettu taisteluosasto ylitti 8. kesäkuuta 1941 Syyrian rajan vallaten Kuneitran ja Deraan. Osaston tehtävänä oli avata kaupungeista lähtevät tiet Vapaan Ranskan 1. divisioonalle, jonka tuli vallata Damaskos. Hyökkäys oli toinen kahdesta ensimmäisestä Henry Maitland Wilsonin suunnittelemasta neljästä hyökkäyksestä Vichyn Ranskan hallinnassa olleiden Lähi-Idän alueiden siirtämiseksi liittoutuneiden valvontaan.

Taistelu

Intian 5. jalkaväkiprikaati ylitti rajan yöllä 8. kesäkuuta pitkin Deraan kautta Damaskokseen kulkevaa tietä. Hieman rajan takana rautatien ylitti vesijohto ja joukon tiedossa oli, että sen tuhoamista oli valmisteltu. Silta oli sama, jonka Arabian Lawrence yritti tuhota vuonna 1918 estääkseen turkkilaisten vetäytymisen Allenbyn aloitettua suurhyökkäyksen. Rajputana Rifles lähetti kapteeni Adam Murrayn johdolla partion estämään tuhoamisen. Vartiomies kuitenkin havaitsi tulijat, jolloin Murray ja havildar Goru Ram avasivat tulen konepistoolein tuhoten koko vartio-osaston. Tulenavaus oli samalla merkki loppuosastolle rynnätä viaductin päällä oleviin kahteen vartiopaikkaan, jolloin Chehabin viadukti oli saatu pelastettua.
Samana yönä Royal Fusiliers eteni Genesaretinjärven länsipuolitse vallaten tärkeän Kuneitran tienristeyksen. Kuneitrassa ei kohdattu juurikaan vastarintaa ja alue saatiin varmistettua parissa päivässä.

Deraan valtaus

Rajputana Rifles ja 1st Punjab Regiment olivat saaneet käskyn piirittää Deraa yöllä. Punjab suuntasi kaupunkiin suoraan etelästä ja Rajputana kiersi sen oikealta lähestyäkseen pohjoisesta. Marssi kaupungin ympäri pimeässä tuntemattomassa maastossa oli vaativa, mutta pataljoona oli valmiina lähtöasemissa aamun koittaessa. Kello kuusi lähetettiin valkoisella lipulla varustettu auto kaupunkiin, mutta ranskalaisten ampuma 75 millimetrin kranaatti tuhosi sen moottorin. Henkilövahinkoja ei tullut kranaatin jäätyä suurariksi. Autosta nousseet kolme upseeria jatkoivat matkaa kävellen heiluttaen neuvottelulippua. Neuvottelu ei kuitenkaan onnistunut ja hyökkäys aloitettiin kello seitsemän. Deraa kukistui ja Rajputana Rofles jatkoi heti matkaa Sheikh Miskineen.

Sheikh Miskinen valtaus

Etenemistä häiritsivät Vichyn Ranskan joukkojen panssariautot sekä ilmahyökkäykset. Rykmentti kuitenkin eteni hitaasti, mutta varmasti saavuttaen seuraavana aamuna Sheikh Miskinen. Puolustajat kuitenkin kieltäytyivät antautumasta. Ensimmäinen hyökkäys torjuttiin konetuliasein ja tykistöntulella. Uusitussa hyökkäyksessä lähetettiin komppania valtaamaan oikealla oleva kukkula, joka hallitsi kylää. Komppanian vahvuus laski konekivääritulessa kahteen joukkueeseen. Neljä miestä pääsi kukkulan laelle tuhoten vastarintapesäkkeen, jossa oli yli neljäkymmentä miestä. Loppuosa joukkueesta miehitti tämän jälkeen pesäkkeen. Kukkulan valtauksen jälkeen Sheikh Miskine antautui.

Mezzehin taistelu

Intialaisjoukot saavuttivat Mezzehin varhain seuraavana aamuna. Kylä saatiin vallattua kiivaan lähitaistelun jälkeen reilussa tunnissa. Tietä pitkin edenneet huolto ja panssarintorjuntayksiköt olivat ohittaneet maastossa edenneen jalkaväen törmäten Vichyn Ranskan joukkojen tiesulkuun, jolloin pääosa ajoneuvoista oli tuhoutunut. Lisäksi Vapaan Ranskan joukkojen eteneminen oli viivästynyt, jolloin Vichyn joukot kykenivät keskittämään joukkonsa intialaisten aiheuttaman uhan torjuntaan.
Brittiläisen 6. jalkaväkidivisioonan komentaja kenraalimajuri John Evetts saapui joukkoineen 19. kesäkuuta alueelle vapauttaen LLoydin komentajantehtävästä ja ottaen komentoonsa Merdjayounin itäpuolella olleet liittoutuneiden joukot. Intialaisten kärsimien kovien tappioiden vuoksi hän pyysi, että brittiläinen 16. jalkaväkiprikaati siirrettäisiin Australian 7. divisioonasta hänen alaisuuteensa.
Mezzehissä puolustautuneet olivat yön laskeutuessa 19. kesäkuuta ahdingossa. Joukon ammukset olivat vähissä, ruokaa ei oltu saatu vuorokauteen, se oli kärsinyt pahoja tappioita ja lääkintätarvikkeet olivat lopussa. Vichyn joukkone keskeytettyä hyökkäyksensä yöksi kolme miestä läpäisi saartorenkaan päästen Gentforcen esikuntaan tuoden tiedon joukon tilasta. Varhain 20. kesäkuuta palasi Lloyd prikaatin komentoon luovutettuaan taisteluosaston komentajuuden Evettsille. Hän lähetti apujoukon Mezzehiin, mutta se eteni hyvin hitaasti panssarivaunujen aiheuttaman uhan vuoksi.
Vapaan Ranskan joukkojen hyökkäys edellisenä yönä Qadimin valtaamiseksi oli torjuttu ja hyökkääjät olivat kärsineet raskaita tappioita, joten he eivät kyenneet helpottamaan etenemisellään painetta vetämällä Vichyn joukkoja pois Mezzehistä. Qadim saatiin kuitenkin vallattua aamulla 21. kesäkuuta panssarintorjunta- ja ilmatorjuntatykkien tukiessa hyökkäystä.
Mezzehin puolustajat pitivät pintansa aina 20. kesäkuuta iltapäivään, jolloin ammukset loppuivat ja ruokaa ei oltu tarjottu kahteen vuorokauteen. Puolustajat yrittivät saada aikaan aselevon haavoittuneiden evakuoimiseksi ja ajan voittamiseksi avustusretkikunnalle, mutta Vichyn joukot olettivat valkoisen lipun tarkoittavan antautumista. Ainoastaan pistimin varustetut puolustajat riisuttiin aseista ja vietiin sotavankeuteen. Pelastusretkikunta valtasi Mezzehin uudelleen samana iltana.

Damaskos

Seuraavaan puoleen päivään mennessä liittoutuneet olivat Damaskoksessa ja Vichyn joukot vetäytyivät länteen seuraten Beirutiin vievää tietä.