google/wiki40b huggingface dataset:
Amegilla dawsoni

Koko ja ulkonäkö

Aikuiset mehiläiset ovat pituudeltaan korkeintaan 20 millimetriä. Kooltaan ne kuuluvat Australian mehiläislajeista suurimpien joukkoon. Eri aikuisten urosten koko voi vaihdella voimakkaasti. Niiden naamassa on keltaista väritystä ja vatsassa punaisenruskeaa. Lajin naaraiden rintaa peittää valkoinen larvoitus. Urosten karvoitus on vaaleanruskeaa.

Levinneisyys

Amegilla dawsoni-lajin mehiläisiä tavataan Länsi-Australiassa alueen luoteisosista Paynes Findiin etelässä.

Elinympäristö ja elintavat

Amegilla dawsoni-mehiläisiä tavataan kuivilla mutatasangoilla. Aikuisia mehiläisiä esiintyy vain heinäkuun ja syyskuun välisenä aikana, jolloin ne pölyttävät tuolloin kukkivia Trichodesma zeylanicum- ja Eremophila-kasveja. Muun vuoden mehiläiset viettävät toukkavaiheessa maakoloissa. Naaraat rakentavat pesäkolot. Mehiläiset asuvat koloissaan yksin, mutta rakentavat pesäkolonsa usein lähelle toisiaan. Paikoittan pesäkoloja saattaa olla samalla alueella jopa 10 000. Aikuisista mehiläisistä koloja käyttävät vain naaraat, kun taas aikuiset urokset nukkuvat kasvillisuudessa.
Urokset eivät rakenna pesäkoloja tai etsi ravintoa jälkikasvulle. Niiden ainut tehtävä on naaraiden hedelmöittäminen. Aikuisiksi kasvaneet mehiläiset tulevat ulos koloistaan talvella tai alkukeväästä. Urokset ilmaantuvat maan pinnalle hieman naraita aikaisemmin. Urokset pyrkivät parittelemaan naaraiden kanssa heti näiden tuöllessa ulos koloistaan. Kookkaamat urokset taistelevat kiivaasti toisiaan vastaan naaraiden kanssa paritellakseen, kun taas pienemmät koiraat tyytyvät usein vain pölyttämään kasveja. Suuri osa naaraista taistelevista koiraista saa surmansa ja parittelun jälkeen koko loppuvuoden jäljellä on lähes pelkästään naaraita. 
Pariteltuaan naaraat alkavat rakentaa omaa pesäkoloaan. Kovaan maahan kaivautuminen onnistuu kostuttamalla maata medellä. Koloa rakentaessa sen suulle muodostuu keko. Kololla on syvyyttä 15–30 senttimetriä ja sen pohjalla on kammio. Naaras tekee kammiosta sisältä vesitiiviin erittämällään vahalla ja täyttää sen tämän jälkeen medellä ja siitepölyllä, jonka päälle naaras laskee munan. Yhdessä kolossa voi olla seitsemän kammiota. Lopuksi naaras tukkii kolonsa mudalla ja tasoittaa sen keon. Kolon valmistuttua naaras kuolee. Munat kuoriutuvat muutamassa päivässä ja toukat käyttävät ravinnokseen kammion mettä ja siitepölyä. Ravinto on käytetty loppuun muutamassa viikossa, jolloin toukat ovat saavuttaneet koko mittansa. Tämän jälkeen toukat ovat liikkumatta kammiossaan seuravaan vuoteen saakka, jolloin ne viimein koteloituvat ja tulevat lopulta täysikasvuisiksi kaivautuen ulos kolostaan.
Mustaolkakäpinkäinen

Levinneisyys

Mustaolkakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
William Edward Parry

Sir William Edward Parry (19. joulukuuta 1790 – 8. tai 9. heinäkuuta 1855) oli brittiläinen kontra-amiraali, arktisten alueiden tutkimusmatkailija, evankelikaalinen kristitty ja kiihkeä laivaston moraaliarvojen kohotuskampanjan vetäjä.
Parry syntyi Bathissa Caleb Hillier Parryn ja Sarah Rigbyn perheeseen. Hän kävi King Edward's School -koulua Bathissa. Kolmetoistavuotiaana hän otti pestin amiraali Cornwallisin lippulaivalta, vuonna 1806 hänet ylennettiin upseerikokelaaksi ja vuonna 1810 luutnantiksi palvelemaan fregatti Alexanderilla seuraavat kolme vuotta. Laivan tehtäviin kuului pääasiassa Huippuvuorten valaanpyynnin turvaaminen. Palvellessaan Pohjoisella jäämerellä hän opiskeli tähtitiedettä ja teki havaintoja pohjoisilla leveysasteilla. Hän kirjoitti vuonna 1816 havainnoistaan julkaisuun Nautical Astronomy by Night.
Vuonna 1818 Parry otti pestin priki Alexanderilta, joka John Rossin komennuksessa tutki arktisia alueita. Tutkimusmatka ei tuottanut mainittavia tuloksia tai uusia löytöjä. Tästä huolimatta Parry oli innostunut arktisten alueiden tutkimuksesta ja uskoi niiden onnistumismahdollisuuksiin. Seuraavana vuonna hän onnistui saamaan komentoonsa luoteisväylää etsimään lähteneen tutkimusmatkan. Ryhmään kuului HMS Griper ja HMS Hecla laivat. Retkikunta onnistui kulkemaan luoteisväylää Grönlannista lähes puoleenväliin Beringinsalmelle tutkien ja kartoittaen eurooppalaisille tuntemattomia alueita.
Retkikunnan palattua Britanniaan Parry ylennettiin komentajakapteeniksi. Vuonna 1821 hän otti komentoonsa toisen retkikunnan, jonka tarkoituksena oli kartoittaa loput luoteisväylästä. Retkikuntaan kuuluivat laivat HMS Fury ja HMS Hecla. Retkikunta ei saavuttanut tavoitettaan ja joutui palaamaan takaisin elokuussa 1823. Palattuaan hänet nimitettiin laivaston meritieteilijäksi.
Parry teki kolmannen luoteisväylän etsintäyrityksen vuonna 1824, mutta Fury-laivan haaksirikon jälkeen joutui palaamaan takaisin seuraavana vuonna.
Bijou Phillips

Yksityiselämä

Hänen isänsä oli hippiajan kuuluisimpien yhtyeiden joukkoon kuuluvassa The Mamas & the Papas -yhtyeessä aikoinaan toiminut hippimuusikko John Phillips. Hänen äitinsä oli eteläafrikkalainen malli Genevieve Waite.
Phillips on naimisissa pokeri-turnauksessa tapaamansa näyttelijä Danny Mastersonin kanssa, ja he molemmat kuuluvat Tom Cruisen uskonnon julkkiskeskuksen piiriin.
James Francis Stephens

James Francis Stephens (16. syyskuuta 1792, Lontoo – 22. joulukuuta 1852, Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä.
Stephens työskenteli meriministeriön toimistossa Somerset Housessa 1807–1845. Vapaa-aikanaan hän avusti William Elford Leachia British Museumin hyönteiskokoelman järjestämisessä. Hän keräsi itselleen laajan hyönteiskokoelman, jonka hän virastaan luovuttuaan myi British Museumille.
1833 hän oli perustamassa Royal Entomological Society of Londonia ja toimi seuran puheenjohtajana 1837–1838.
Hyönteisten ohella Stephens tutki myös lintuja, ja nimesi viitarastaan (Catharus fuscescens) 1817.
Elinkaarimalli

Elinkaarimalli on suomalainen versio kansainvälisestä Public Private Partnership (PPP) -hankintamallista.
Elinkaari- tai PPP-mallilla toteutettavassa hankinnassa yksityinen yritys vastaa julkisen hankkeen toteutuksesta kokonaisuutena ja tyypillisesti huomattavasti tavanomaisia sopimuksia pidemmän ajan. Useimmissa elinkaarimallihankkeissa yksityisen palvelutuottajan vastuulle kuuluvat hankkeen suunnittelu, rahoitus, toteutus sekä ylläpito ja palvelujakson pituus on useista vuosista kymmeniin vuosiin.

Yleistä

Elinkaarimallin kaikki kustannukset jaetaan tavallisesti palvelumaksuina koko sopimusjaksolle eikä toteutus vaadi tilaajalta suuria alkuinvestointeja, kuten tavanomaisissa julkisrahoitteisissa hankkeissa. Tämän ansiosta elinkaarimallit tarjoavat hyvän keinon kalliiden hankkeiden toteuttamiseen myös esimerkiksi laskusuhdanteen aikana. Riippumattomuus vuosittaisista investointibudjeteista mahdollistaa myös monissa tapauksissa tiiviimmän toteutuksen, jonka ansiosta lopputuote saadaan aikaisemmin käyttöön ja hankkeen takaisinmaksu alkaa nopeammin. 
Elinkaarimallin etuna pidetään parempaa fokusta hankkeen elinkaaren kokonaiskustannuksiin, kun sekä suunnittelun, rakentamisen, käytön ja ylläpidon riskit ja vastuut ovat samalla osapuolella. Näin esimerkiksi rakentamiskustannuksissa säästämällä ei epäsuorasti aiheuteta ylläpidon kustannusten kohtuutonta nousua. Lisäksi elinkaarimalli tarjoaa julkiselle tilaajalle kokonaispaketin, jonka kustannukset ovat tunnettuja koko sopimuskauden ajan. Tämä helpottaa julkisen toimijan budjetin suunnittelua.
Suomessa suurimmat elinkaarimallihankkeet ovat olleet tiehankkeita. Vuosina 1997-2012 toteutettu Valtatie 4:n osuus Järvenpää-Lahti oli ensimmäinen Suomessa elinkaarimallilla toteutettu tieprojekti. Viime aikoina erityisesti erilaisten julkisten palveluyksiköiden, kuten sairaaloiden ja koulujen toteutus on elinkaarimallilla on kasvattanut suosiotaan. Esimerkiksi Espoon kaupunki on soveltanut elinkaarimallia jo yli kymmenessä hankkeessa. Tunnetuin niistä on Kaivomestarin kiinteistö, jossa toimivat lukio, uimahalli ja kuntosali.

Kritiikkiä

Elinkaarimallia on arvosteltu köyhän miehen osamaksukauppana, joka syö budjettirahat pitkälle tulevaisuuteen. Sen sanotaan olevan kallis toteuttamismuoto, koska yksityissektorin toimijoiden tulee maksaa voittoa omistajilleen ja niiden lainarahoitus tulee aina kalliimmaksi kuin valtion. Myös elinkaarimallihankkeen tarjouskilpailuun liittyvät kustannukset ovat usein tavanomaista rakentamis- tai suunnittelu- ja rakentamishanketta korkeammat.
Jyllands-Postenin pilapiirrokset

Jyllands-Postenin pilapiirrokset, jotka julkaistiin 30. syyskuuta 2005 aiheuttivat pilapiirrosjupakan, mikä 25. lokakuuta 2005 johti yli kymmenen islamilaisen suurlähettilään kirjeeseen Tanskan pääministerille ja tammikuussa 2006 ensin norjalaisen lehden Magazinetin ja sitten noin 30 muun lehden tultua avuksi Jyllands-Postenille kansainväliseen diplomaattiseen kriisiin.

Tausta

Kåre Bluitgen on tanskalainen vasemmistolainen kirjailija ja toimittaja, joka kirjoittaessaan vuonna 2006 julkaistua profeetta Muhammedista kertovaa lastenkirjaa Koranen og profeten Muhammeds liv (Koraani ja profeetta Muhammedin elämä) kohtasi vaikeuksia löytää kuvittajaa kirjalleen. Useat kuvittajat pelkäsivät ääri-islamilaisten reaktioita ja siksi he kieltäytyivät kuvitustyöstä. Tanskalainen sanomalehti Jyllands-Posten sai Bluitgenin vaikeuksista idean pyytää pilapiirtäjiä tekemään oman karikatyyrinsä profeetta Muhammedista.
Flemming Rose, kulttuuritoimittaja, tilasi 40 pilapiirtäjältä profeetta Muhammad-aiheisia pilapiirroksia.
Pitkäjärvi (Virrat, Karttiperä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Havanganjärven valuma-alueeseen (35.416) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 190,3 metriä mpy.
Korppoon säätutka

Historia

Korppoon säätutka korvasi Maskun vesitornissa 12 vuotta sijainneen tutkan, joka oli jo vanhentunut. Uuden tutkan sijoituspaikaksi valittiin Korppoo, koska sadealueet ja matalapaineet saapuvat Suomeen tavallisimmin lännen tai lounaan suunnalta. Tutkatorni maksoi yli viisi miljoonaa markkaa, ja se toteutettiin Ilmatieteen laitoksen ja Tielaitoksen Turun piirin yhteishankkeena. Tiepiiri saa tärkeää tietoa säähäiriöistä tutkan avulla: se auttaa muun muassa talvikunnossapitotöiden ennakointia. Tutkan ansiosta vuosisäästöt nousivat jopa miljooniin markkoihin. Säästöt tulivat lisääntyneestä toiminnan luotettavuudesta, liikenneturvallisuuden parantumisesta ja ympäristöystävällisyyden tehostumisesta. Liukkauden torjuntaan käytettävän suolan määrä uskottiin putoavan noin kolmanneksella Turun tiepiirissä.

Tekniikka

Tutkan antenni pyörii 1–4 kertaa minuutissa ja antaa tutkakuvan viiden minuutin välein. Tutka pystyy mittaamaan kahdensadan kilometrin säteellä ja kesällä vielä sata kilometriä tätäkin kauemmas. Talvisin se pystyy mittaamaan lähestyvät lumisateet 150 kilometrin päästä. Havaintoalueen ydinalue on Saaristomeri, mutta sen reuna-alueet ulottuvat Saarenmaan eteläkärkeen, Tukholmaan ja Suomessa Porvooseen, Lahteen ja Kristiinankaupunkiin.
Korppoon tutkan antennin halkaisija on 4,5 m ja antennikeilan leveys noin 1 asteen. Tutkan toimintataajuus on 5,5–5,7 GHz, pulssiteho 250 kW ja keskimääräinen teho enintään 300 W. Aseman kansainvälinen tunnusnumero (WMO) on 02933 ja kansallinen tunnusnumero (LPNN) 0021.

Matkailukohde

Säätutkatorni hallitsee näkyvästi saaren maisemaa, ja se on suosittu matkailukohde Saariston rengastien varrella. Tornin yläosassa on sen kiertävä näköalatasanne, josta voi kirkkaalla säällä nähdä jopa Utöhön asti. Näköalatasanne on 14 metrin korkeudessa. Tornissa ei ole hissiä, vaan ylös päästäkseen on käytettävä portaita. Tornin juurella on lisäksi kahvikioski, sekä saariston luontoa ja geologiaa esittelevä luontopolku.
Elina Rouhiainen

Elina Rouhiainen (s. 25. maaliskuuta 1988 Vantaa) on suomalainen nuortenkirjailija.
Vuosina 2012–2015 ilmestyi Rouhiaisen neliosaisen ihmissusiaiheisen Susiraja-fantasiakirjasarja. Kirjoja on pidetty uuskumman lajityyppiin kuuluvina. Vuonna 2017 ilmestyi Väki-trilogian ensimmäinen osa Muistojenlukija. Se sai Topelius- ja Kuvastaja-palkinnot vuonna 2018. Teos oli myös Tulenkantaja-palkintoehdokkaana. Kirjoja on kuvattu urbaaniksi fantasiaksi ja niistä on kehitteillä myös televisiosarja. 
Rouhiainen valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta 2007. Syksyllä 2009 hän aloitti sosiologian opinnot Helsingin yliopistossa ja kirjoittamisen perusopinnot Jyväskylän avoimessa yliopistossa. Rouhianen valmistui valtiotieteden maisteriksi keväällä 2017.
Kohma

Kohma (ven. Ко́хма) on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Uvodin varrella 6 kilometriä Ivanovosta kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Ivanovon ja Novkin välinen rautatie. Asukkaita on 28 500 henkeä (vuonna 2008).
Kohman kylä tunnetaan vuodesta 1619 lähtien. Vuonna 1719 sinne perustettiin seudun ensimmäinen kutomo. Vuonna 1925 Kohmasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on tekstiili- ja konepajateollisuutta.
Toivo Aronen

Poliittinen toiminta

Aronen työskenteli Porissa Osuusliike Kansan ajomiehenä sekä rakennusmiehenä ja metallitehtaan työläisenä. Hän toimi myös Sosialidemokraattisen nuorisoliiton Satakunnan piirijärjestön puheenjohtajana. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Aronen kuului Porin punakaartiin, minkä vuoksi hän joutui sodan jälkeen vankileirille vuoteen 1919 saakka. 
Vapautumisensa jälkeen Aronen jatkoi poliittista toimintaansa SSTP:n riveissä ja hänet valittiin eduskuntaan vuoden 1922 vaaleissa. Arosen kansanedustajakausi jäi kuitenkin lyhyeksi, kun hänet vangittiin poliittisin perustein lokakuussa 1923. Kesäkuussa 1924 Aronen sai viiden vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta, josta hänet vapautettiin ehdonalaiseen neljä vuotta myöhemmin. Lisäksi Aronen tuomittiin menettämään kansalaisluottamuksensa 12 vuoden ajaksi. Hän jatkoi kuitenkin edelleen poliittista toimintaansa, saaden vielä lokakuussa 1935 puolen vuoden vankeustuomion valtiopetokseen tähtäävästä toiminnasta.

Perhe

Aronen avioitui vuonna 1912 Ellen Eufemia Sillanpään (s. 1894) kanssa, joka oli sisällissodan jälkeen myös mukana politiikassa. 1920-luvulla hän toimi muun muassa Porin sosialistisessa naisjärjestössä ja oli ehdokkaana kunnallisvaaleissa.
Hannu Suhonen

Hannu Uolevi Suhonen (15. maaliskuuta 1943 Turku – 10. elokuuta 2015 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka edusti muun muassa Suomen Maaseudun Puoluetta (SMP). Hän toimi kansanedustajana 1991–1995.

Poliittinen ura

Ennen politiikkaan ryhtymistä Suhonen työskenteli Turussa postilaitoksen palveluksessa 1960–1966, SDP:n kunnallisjärjestön ammattiyhdistystoimitsijana 1967–1970 ja ulosottoviraston avustavana ulosottomiehenä 1970–1994.
Suhonen oli kansanedustajana SMP:n eduskuntaryhmässä 1991–1994 ja omassa ryhmässään 1994–1995. Suhonen oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1988 vaalissa. Hän oli Turun kaupunginvaltuustossa 1977–1996 ja toimi myös useissa yhteiskunnallisissa luottamustehtävissä. Suhosen aviopuoliso oli niin ikään kansanedustajana ollut Tina Mäkelä. Suhosella on aikaisemmasta avioliitostaan kaksi poikaa.
Vuonna 1983 Suhosesta tuli SMP:n puoluetoimiston ja Pientalonpoika Oy:n hallintopäällikkö. Hän oli tässä työssä vuoteen 1993. Vuodesta 1983 hän oli valtioneuvoston kansliassa ministeri Pekka Vennamon poliittinen sihteeri kunnes siirtyi 1987 liikenneministeriön ylitarkastajaksi ja ministeri Vennamon erityisavustajaksi. Vuonna 1990 liikenneministeriksi tuli Raimo Vistbackan jälkeen kokoomuksen Ilkka Kanerva ja Suhosen pesti päättyi.
Suhonen valittiin eduskuntaan Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vaaleissa 1991 SMP:n listalta. Hän erosi 29. elokuuta 1994 SMP:stä ja perusti oman eduskuntaryhmänsä, jossa toimi vaalikauden loppuun asti. Eduskunnassa hän oli liikennevaliokunnassa jäsenenä 1991–1994 sekä valtiovarainvaliokunnassa varajäsenenä 1991 ja Suomen Pankin tilintarkastajissa varajäsenenä 1991–1993 ja 1994–1995.

Järjestötoiminta

Politiikan ulkopuolella Suhonen osallistui partiojärjestön ja raittiusjärjestöjen toimintaan.

Säätiöt

Hannu Suhonen oli Ida ja Lauri Reinikaisen säätiön asiamies ja hän on Aino-Maria Rannan säätiön hallituksessa. Vuonna 2013 Aamuset uutisoi, että Patentti- ja rekisterihallitus katsoi Suhosen säätiön hallituksen jäsenenä ja asiamiehenä toimineen lainvastaisesti lainatessaan säätiöiden varoja 1,5 miljoonaa euroa  vaimonsa Tina Mäkelän yrityksille. Uutisen mukaan lainat on maksettu takaisin, eikä niistä ole aiheutunut vahinkoa säätiölle.
No Remorse (Motörheadin albumi)

Kappaleet

Albumista on olemassa useampia versioita, joiden kappalemäärä ja -sisältö hieman vaihtelevat.
Anders Regnell

Anders Fredrik Regnell (1807–1884) oli ruotsalainen lääkäri, luonnontieteilijä ja lahjoittaja. Samalla kun hän vuodesta 1840 oli lääkärinä Brasiliassa, hän havainnoi ilmastoa ja eläinkuntaa, perehtyi geologisiin kysymyksiin sekä keräsi kasvikokoelman, josta suurimman osan luovutti Tukholman Riksmuseetille, jonkin verran kasveja muillekin Pohjoismaiden museoille. Lisäksi hän luovutti noin 800 000 kruunua tieteen edistämiseksi enimmäkseen Upsalan yliopistolle ja tiedeakatemialle.
SwissCube

SwissCube on sveitsiläinen Ecole Polytechnique Fédérale de Lausanne -yliopiston opiskelijoiden kehittämä nanosatelliitti.
Satelliitti mittaa avaruudesta ilmakehässä 100 km:n korkeudella esiintyvää hohdetta (airglow). Satelliitti, joka painaa vain yhden kilogramman verran, toimii 3 kuukaudesta yhteen vuoteen ja ehtii tehdä tieteellisesti merkittävän määrän mittauksia tässä ajassa. Satelliitin koko on 10 cm x 10 cm x 10 x 10 cm. Sen toteutus maksoi, mukaan lukien laukaisu avaruuteen, 300 000 euroa. Satelliitin kehitys maksoi noin 400 000 euroa.
SwissCube 1 laukaistiin 23. syyskuuta 2009 Intiasta PSLV-kantoraketilla usean muun kokoisensa satelliitin kanssa. SwissCube 2 laukaistaan vuoden 2010 alkupuolella Kourousta ESAn kehitämällä Vega-raketilla.
Mannanmäen näkötorni

Historia

Ajatus näkötornista esitettiin kymmenen vuotta sodan päättymisen jälkeen, mutta sen rakentaminen aloitettiin kuitenkin vasta yleisen ilmapiirin rauhoittumisen myötä vuonna 1937. Torni rahoitettiin lahjoitusvaroin, joita kertyi noin 100 000 markkaa. Varsinaisen tornin rakentamiseen käytettiin 81 000 markkaa ja loput kuluivat pihatöihin sekä kalusteisiin. 
Näkötorni vihittiin käyttöön Mannanmäen taistelun 20-vuotispäivänä 24. maaliskuuta 1938. Tilaisuudessa kerrotaan olleen paikalla 2 000 ihmistä. Näkötornin toisessa kerroksessa oli alun perin Lotta Svärd -järjestön ylläpitämä kahvila. Toisen maailmansodan aikana tornia käytettiin ilmavalvonta-asemana, jossa päivystäneiden lottien muistolaatta paljastettiin elokuussa 2014.
Vuosikymmenten aikana torni pääsi rapistumaan pahoin, kunnes se peruskorjattiin talkootyönä vuosina 2012–2013 ja avattiin jälleen yleisölle syyskuussa 2013.
Tapani Valkonen

Yrjö Tapani Valkonen (s. 26. joulukuuta 1941 Loimaa) on suomalainen sosiologi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston sosiologian ja tarkemmin väestötieteen professori vuodesta 1977. Hän tutki kuolleisuutta ja muuttoliikettä.
Valkonen työskenteli Helsingin yliopiston sosiologian assistenttina 1963–1970. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1970 ja toimi sosiologian, erityisesti väestötieteen, professorina 1977–2007. Valtiotieteellisen tiedekunnan dekaani hän oli 1987–1990. Hän työskenteli Suomen Akatemian akatemiaprofessorina 1991–1996. Hän on väestötieteen alan tienraivaaja.
Jalo (priki)

Alkuvaiheet

Jalon pituus oli 93,3 ja leveys 27,5 jalkaa. Aluksen uppouma oli 120 lästiä. Alus oli vakuutettu vuonna 1859 Suomen merivakuutusyhdistyksessä 12.500 hopearuplasta ja vuonna 1863 24.000 markasta. Laivan omistajina toimi huosina 1857-1866 yhtiö (yhtiön asiakirjat tuhoutuneet, joten nimi ei käy selville), jonka osakkaina olivat laiva- ja tervaporvari Carl E. Junnelius (1857-1860), H. E. Höckert, C. H. Messman, Karl Ranberg ja C. G. Lundman. Alus kuljetti pääasiallisesti tervalasteja Oulusta. Kapteeneina toimivat: A. J Jessberg (1857-1858) , Nils G. Pettersson (1859-1860), Alex Strad (1860-1864) ja J. A. Boman (1864-1866). Alus myytiin vuonna 1866 Kööpenhaminassa 24 tuhannen markkan kauppasummasta
Nikolai Rubinštein

Nikolai Grigorjevitš Rubinštein (ven. Николай Григорьевич Рубинштейн; 14. kesäkuuta (J: 2. kesäkuuta) 1835 Moskova – 23. maaliskuuta (J: 11. maaliskuuta) 1881 Pariisi) oli juutalais-venäläinen pianisti ja säveltäjä Anton Rubinšteinin nuorempi veli. 
Nikolai Rubinštein opiskeli vuosina 1844–1846 pianonsoittoa saksalaisen pianopedagogin Theodor Kullakin ja sittemmin myös sävellystä saksalaisen musiikkiteoreetikon Siegfried Dehnin johdolla. Samanaikaisesti hän opiskeli lakitiedettä vuoteen 1855 saakka. Rubinšteinin merkittävin elämäntyö oli Moskovan konservatorion perustaminen ja johtaminen (yhdessä ruhtinas Nikolai Petrovitš Trubetskoin kanssa). Hänet luettiin aikansa parhaimpiin pianisteihin, vaikka nykyään hän on jäänyt kuuluisamman veljensä varjoon. 
Säveltäjä Pjotr Tšaikovski halusi omistaa ensimmäisen pianokonserttonsa alun perin ystävälleen Nikolai Rubinšteinille. Tšaikovskin soitettua teoksen Rubinšteinille Moskovan konservatorion luokkahuoneessa jouluaattona 1874 Rubinštein kuitenkin haukkui sen hänelle "miltei täysin pataluhaksi". Rubinštein piti teosta mahdottomana esitettäväksi, mutta lupasi soittaa sen julkisesti, mikäli Tšaikovski tekisi siihen määräajassa hänen vaatimansa lukuisat muutokset. Suutuspäissään Tšaikovski pyyhki Rubinšteinin nimen omistussivulta ja kirjoitti tilalle saksalaisen pianistin ja kapellimestarin Hans von Bülowin, joka puolestaan kehui konserttoa kaikin puolin onnistuneeksi ja esitti sen ensimmäisen kerran julkisesti lokakuussa 1875. Myöhemmin Tšaikovski ja Rubinštein sopivat riitansa; Tšaikovski muokkasi konserttonsa piano-osuutta hieman vaivattomammaksi, ja Rubinštein puolestaan myönsi ensiarvostelunsa olleen epäoikeudenmukainen ja soitti teoksen Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Rubinšteinin kuoltua Tšaikovski omisti viululle, sellolle ja pianolle säveltämänsä trion (a-molli, opus 50) "suuren taiteilijan muistolle".
Rotterdamin suomalainen merimieskirkko

Toiminta

Kirkko toimii pääasiassa vapaaehtoistoiminnan varassa, ja koska merimieskirkoilla ei ole oikeutta kerätä kirkollisveroa, se joutuu itse hankkimaan käyttövaransa. Oma varainhakinta koostuu pääasiassa lahjoituksista, avustuksista, myyjäisistä, yhteistyösopimuksista sekä kanttiinitoiminnasta.
Rotterdamin suomalainen merimieskirkko on Merimieskirkon toiminnan keskus Alankomaissa. Kirkko harjoittaa kaikille Alankomaissa asuville ja oleskeville tarkoitettua diakonista, sosiaalista ja kulttuurista palvelutyötä. Haagissa sijaitseva Suomen suurlähetystö ja Alankomaat-Suomi-yhdistys tekevät yhteistyötä kirkon kanssa.
Zakaria Paliašvili

Zakaria Paliašvili (georg. ზაქარია ფალიაშვილი; 16. elokuuta (J: 4. elokuuta) 1871 Kutaisi - 6. lokakuuta 1933 Tbilisi) oli georgialainen säveltäjä, joka yhdisti klassista eurooppalaista musiikkia georgialaiseen kansanmusiikkiin. Häntä pidetään georgialaisen taidemusiikin perustajana. 
Paliašvili syntyi Kutaisin kaupungissa ja opiskeli Tbilisin musiikkikoulussa ja Moskovan konservatoriossa. Hän toimi kapellimestarina ja musiikinopettajana vuodesta 1903 alkaen. Myöhemmin hän nousi Georgian filharmonikkojen ja Tbilisin konservatorion johtoon ja lopulta Tbilisin oopperan pääkapellimestariksi. Ooppera on nimetty myöhemmin hänen mukaansa. 
Paliašvilin tärkeimpiin sävellyksiin kuuluvat muun muassa oopperat Abesalom ja Eteri (1919), Daisi (1923) ja Latavra (1928). Georgian nykyisessä kansallislaulussa (Tavisupleba) on motiiveja hänen oopperoistaan. Hänet on kuvattu kahden larin seteliin.
Myös kahdesta Paliašvilin veljestä tuli huomattavia säveltäjiä: Ivane Paliašvili (1868–1934) toimi useiden oopperaseurueiden johdossa Itä-Euroopassa ja Polikarp Paliašvili (1875–1941) työskenteli Tbilisin oopperassa ja konservatoriossa.