google/wiki40b huggingface dataset:
Voitoinen

Voitoinen (ruots. Voidus) on kylä Säkylässä, Satakunnassa entisen Köyliön kunnan alueella. Se käsittää noin 85 kotitaloutta ja on Säkylän pohjoisin kylä. Sen rajanaapureita ovat entisen Köyliön, nykyisen Säkylän Tuiskulan kylä, entisen Kiukaisten kunnan alue, Eura ja Kokemäki.

Yleistä

Voitoisten toimintakeskus on vanha kyläkoulu, jossa yhdistykset - mm. vireästi toimiva Voitoisten kyläyhdistys-, kokoontuvat ja järjestävät toimintaa. Koulun pihalla on talvisaikaan ahkerassa käytössä oleva jääkiekkokaukalo, jota hoitaa vapaaehtoinen voitoislainen. Voitoisissa ei ole enää palveluita, ja siksi kyläkoulun säilyminen on kyläläisille erittäin tärkeää. Kyläyhdistys järjestää yhdessä Pienviljelijäyhdistyksen kanssa voitoislaisille sekä Pienviljelijäyhdistyksen jäsenille joka joulu yhteisen joulujuhlan. Joulujuhlassa ruokaillaan joululounas ja Joulupukkikin saapuu vierailulle. Joulujuhlan yhteydessä järjestetään myös yhdessä Köyliön seurakunnan kanssa Kauneimmat joululaulut -tilaisuus. Lisäksi kyläyhdistys järjestää vuosittain jo perinteisen Elomarkkinat-tapahtuman noin elokuun puolivälin sunnuntaina. Tilaisuudessa lähialueen tuottajat myyvät sadonkorjuutuotteitaan ja paikalla on myös kirpputori sekä erilaista ohjelmaa pomppulinnasta arpajaisiin ja Wanhoihin autoihin.

Maatalous

Voitoisten pellot soveltuvat erinomaisesti avomaavihannesten viljelyyn. Pelloilla viljellään myös sokerijuurikasta, perunaa ja viljaa. Voitoisissa toimii kotieläintiloja, joissa kasvatetaan muun muassa broilereita, sikoja, hevosia sekä Voitoisista löytyy myös iso lypsykarjatila. Kylässä on muutakin kuin maatalouteen liittyvää vilkasta yritystoimintaa.
Muntra Musikanter

Muntra Musikanter (MM) on suomenruotsalainen mieskuoro, jonka perusti Gösta Sohlström vuonna 1878 aluksi pienempänä kokoonpanona nimellä P. C. eli Petersburgs Concerten. Nimivalinta johtui aikomuksesta lähteä konserttimatkalle Pietariin. Matka ei toteutunut, mutta kuoro jäi pysyväksi. Ensimmäinen konsertti esitettiin 11.5.1878 Helsingin Yliopiston juhlasalissa.
Vuonna 2010 kuoron tulevaisuus oli vaakalaudalla, kun valtaosa jäsenistä lähti pitkäaikaisen kuoronjohtajan Markus Westerlundin kanssa perustamaan uutta Manifestum-kuoroa. Tällä hetkellä kuoroon kuuluu noin 100 jäsentä.

Historiaa

MM koottiin alun perin Akademiska Sångföreningenin laulajista. Nimi Muntra Musikanter (”hilpeät musikantit”) keksittiin kuoron samannimisestä suosikkilaulusta, jonka on säveltänyt August Ferdinand Riccius. Vuosina 1891–1896 kuoro oli tauolla, mutta koottiin uudelleen ja on sen jälkeen toiminut keskeytyksettä.
Muntra Musikanter on konsertoinut alusta alkaen sekä kotimaassa että ulkomailla. Alkuvuosinaan se esiintyi Venäjän keisariperheelle sekä Peterhofissa että Suomen rannikkoseuduilla ja teki konserttimatkoja Moskovaan, Tukholmaan ja Tallinnaan. Vuonna 1889 kuoro matkusti esiintymään Pariisin maailmannäyttelyssä.
Vuonna 1997 kuoro teki esiintymismatkan Yhdysvaltoihin ja esiintyi muun muassa Floridan Disney Worldissä. Kuoro sai pronssia vuoden 2000 kansainvälisillä kuorofestivaaleilla Maltalla. Kesällä 2004 se teki  konserttikiertueen Pietariin, jossa esitettiin Igor Stravinskyn oratorio-ooppera Oidipus Rex yhdessä Pietarin filharmonikkojen kanssa. 
Vuonna 2006 kuoro sai hopeaa Italian Veronassa järjestetyssä kuorokilpailussa.
MM-kuoron perinteisiin kuuluvat joulukonsertit Temppeliaukion kirkossa, kevät- ja syyskonsertit ja kiertueet etenkin Suomen rannikkoalueilla. Kuoron ikääntyville jäsenille on oma seniorikuoro, johon siirrytään 62-vuotiaana. 78-vuotiaana siirrytään niin sanottuun kellarikuoroon.
Kuoroa johtaa syksyn 2010 jäsenkadosta alkaen Henrik Wikström. Kuoro toimii yhdistysmuotoisena, viralliselta nimeltään Sällskapet MM rf.
MM on julkaissut kaksiosaisen laulukirjan Blå boken, johon on koottu Suomen ruotsinkielisille mieskuoroille sopivaa ohjelmistoa, yhteensä 250 laulua.
Koresos

Koresos oli boiotialainen pappi, kuka rakastui nymfiin Kallirhoë, mutta hänet torjuttiin halveksivasti. Silloin Koresosen palvelema jumala suuttui ja lähetti maahan ruton. Delfoin oraakkeli kertoi, että rutto raivoaisi kunnes Kallirhoë uhrattaisiin jumalalle. Boiotialaiset vangitsivat hänet ja veivät uhrialttarille. Koresos työnsi tikarin rintaansa estääkseen uhrauksen. Nymfin sydän heltyi, ja hän seurasi pappia kuolemaan. Koresoksen teon on maalannut Fragonard.
Pygathrix cinerea

Levinneisyys ja elintavat

Pygathrix cinereaa tavataan ikivihreissä ja lehtimetsissä Quảng Namin, Quảng Ngãin, Bình Địnhin, Kon Tumin ja Gia Lain maakunnissa Keski-Vietnamissa. Se syö enimmäkseen lehtiä, mutta myös silmuja, hedelmiä, kukkia ja siemeniä.
Richard Norman

Richard Norman on brittiläinen filosofi ja moraalifilosofian professori emeritus. Hän on opettanut useita vuosia Kentin yliopistossa teoreettista ja käytännöllistä etiikkaa sekä yhteiskuntafilosofiaa. Hän on julkaissut etiikkaa, vapautta, tasa-arvoa, oikeudenmukaisuutta ja humanismia käsitteleviä teoksia ja toiminut British Humanist Associationin varapuheenjohtajana.
De arte venandi cum avibus

De arte venandi cum avibus (Haukkametsästyksen käsikirja, sananmukaisesti Lintujen metsästyksen taidosta) on Fredrik II:n 1240-luvulla kirjoittama, pojalleen Manfredille omistama latinankielinen tutkielma, jonka aiheena on ornitologia ja haukkametsästys.
Fredrik II tunsi Aristoteleen eläimiä koskevan tutkielman Liber animalum latinankielisen käännöksen, jonka on kääntänyt Mikael Skotlantilainen arabiankielisestä käännöksestä Kitāb al-Hayawān. Hän tunsi myös arabihaukanmetsästäjä Moaminin tutkielman De scientia venandi per aves, jonka mestari Teodoros Mopsuestialainen käänsi latinaksi hänen hovissaan ja jota on kopioitu paljon.
On merkittävää, että Fredrik II luottaa pääasiassa omiin havaintoihinsa ja kokeisiinsa. Hän teki kokeita munilla nähdäkseen, voisiko niitä hautoa auringon lämmöllä. Peittämällä kotkien silmät hän yritti selvittää, käyttävätkö linnut saalistaessaan hajuaistia. Kirjoittaja pitää kiinni alkusanoissa ilmaisemastaan tavoitteesta kuvata asioita sellaisina kuin ne ovat (”que sunt, sicut sunt”). Se on tieteellinen kirja, joka lähestyy Aristoteleen aiheita, jonka hän haluaa haastaa. Se on kuitenkin samalla skolastinen kirja, tarkka ja jaotukseltaan suorastaan mekaaninen.
Fredrik II:n alkuperäinen käsikirjoitus katosi 1248 Parman piirityksessä. De arte venandi cum avibuksen käsikirjoituksesta on olemassa kahden kirjan versio (käsikirjoitukset Roomassa, Wienissä, Pariisissa (2x), Genevessä ja Stuttgartissa) ja kuuden kirjan versio (käsikirjoitukset Bolognassa, Pariisissa, Nantesissa, Valenciassa, Rennesissä ja Oxfordissa).
Tutkielman tunnetuin kopio on kuvitettu käsikirjoitus, jonka teetti Fredrikin poika Manfred. Kaksipalstainen, 111 folion kokoinen pergamenttikoodeksi on nykyisin Vatikaanin kirjastossa Bibliotheca Palatinassa. Käsikirjoitus on kahden kirjan versio, ja se on kuvitettu värikkäin, elävin, tarkoin, hyvin pienin kuvin linnuista, niiden hoitajista ja aiheeseen liittyvistä välineistä. Käsikirjoitus sisältää Manfredin lisäyksiä, jotka on merkitty selkeästi alkuun sellaisin merkinnöin kuin "Rex", "Rex Manfredus" ja "addidit Rex".
Teoksen ensimmäinen käännös tehtiin ranskaksi, ja sen teetti noin vuonna 1300 Jean II Damperrelainen. Englanniksi se on käännetty kuusikirjaisesta versiosta, kääntäjinä Casey A. Wood ja F. Marjorie Fyfe, ja julkaistu nimellä The Art of Falconry by Fredrik II of Hohenstaufen (Stanford University Press) 1943. Latinankielisen käännöksen ensimmäisen painetun edition (kaksikirjainen versio) julkaisi Velser, Augsburg, 1596.
Kirjassa on kuva valkoiseta kakadusta, joka on joko kultatöyhtökakadun (Cacatua galrita) tai celebesinkakadun eli keltatöyhtökakadun (Cacatua sulphurea) alalaji. Linnun lahjoitti Fredrik II:lle Babylonian sulttaani al-Kamil. Lajin kotiseuduksi määritellään Australian pohjoiskärki, Uusi-Guinea ja Sulawesin saaret. Tutkijat ovat lahjoituksen perusteella voineet osoittaa varhaisimman kulttuuriyhteyden Euroopan ja Wallacen linjan itäpuolisten alueiden välillä.
Carl Magnus Creutz

Carl Magnus Creutz (10. syyskuuta 1821 Pernaja – 20. maaliskuuta 1893 Pernaja) oli suomalainen kreivi, kuvernööri ja historiantutkija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1850. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862, vaikka olikin vastustanut valiokunnan asettamista. Hän oli sukunsa edustajana valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Hän oli yksi aatelissäädyn tärkeimmistä edustajsta, vuosina 1863–1864 aatelissäädyn varapuhemies ja 1867 säätyjen perustuslakivaliokunnan puheenjohtaja. Hän kannatti aatelin erioikeuksien purkamista. Vuosina 1866–1889 hän oli Turun läänin kuvernööri. Hän hoiti vuodesta 1851 alkaen Pernajassa sijaitsevaa Malmgårdin kartanoa, joka on kuulunut Creutzin suvulle vuodesta 1614, ja rakennutti sinne 1880–1885 näyttävän linnarakennuksen. Creutz oli yksi Suomen historiallisen seuran perustajajäseniä vuonna 1875.
Kurt Koffka

Kurt Koffka (18. maaliskuuta 1886 Berliini, Saksa – 22. marraskuuta 1941 Northampton, Massachusetts, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen psykologi. Hänet tunnetaan erityisesti hahmopsykologian perustajana Max Wertheimerin ja Wolfgang Köhlerin ohella.

Ura

Koffka aloitti filosofian opinnot Berliinin yliopistossa 1903 ja suoritti filosofian tohtoritutkinnon 1908 Carl Stumpfin oppilaana. Hän vietti myös vuoden Edinburghissa opiskellen englantia ja tutustuen brittiläiseen psykologiaan. Tämä mahdollisti Koffkan helpomman verkostoitumisen kansainvälisesti ja myös hänen työnsä tulivat esitellyksi kansainväliselle tutkijayhteisölle. Koffka työskenteli Johannes von Kriesin psykologialaboratorion assistenttina 1908-1909 Freiburgissa, jonka jälkeen hän siirtyi assistentiksi Würzburgiin Oswald Külpen ja myöhemmin Karl Marben alaisuuteen 1909-1910.
Vuodesta 1910 tuli käänteentekevä Koffkan psykologinuran kehittymisessä. Hän siirtyi Frankfurt am Mainiin, missä hän solmi pitkäkestoisen suhteensa Wertheimeriin ja Köhleriin. Heidän yhteistyönsä johti Wertheimerin kuuluisaan julkaisuun liikkumisen havainnoimisesta vuonna 1912, josta hahmopsykologian käsitteen on laskettu juontavan juurensa. Koffka siirtyi kolmen lukukauden jälkeen Gießeniin vuonna 1911, jossa hänet nimitettiin ensin Privatdozentiksi ja myöhemmin ylimääräiseksi professoriksi (saks. Außerplanmäßiger Professor). Hän pysyi Gießenissä vuoteen 1924 saakka lukuun ottamatta joitakin tutkimuskausia sotatutkimuksen parissa Ensimmäisen maailmansodan aikoina. Koffka alkoi vierailla Yhdysvalloissa 1920-luvulla ja hän siirtyi lopulta pysyvästi maahan. Hän oli Cornellin yliopiston Schiff-professuurin haltija 1924-1925 ja piti vuonna 1925 kuuluisan luentosarjan Clark Universityssa yhdessä Köhlerin kanssa, joka julkaistiin myöhemmin nimellä Psychologies of 1925 (1926). Työskenneltyään Wisconsinin yliopistossa 1926-1927 hänestä tuli uuden William Allan Neilsonin mukaan nimetyn professuurin haltija Smith Collegessa Massachusettsissa. Hän työskenteli Smith Collegessa aina kuolemaansa saakka vuoteen 1941. Koffka vieraili Uzbekistanissa tutkimusmatkalla kesällä 1932 Neuvostoliiton hallituksen kutsumana ja Oxfordin yliopistossa 1939-1940.
Hannoverinhevonen

Ominaisuudet

Väriltään hannoverinhevonen on aina yksivärinen: yleisimmät värit ovat rautias ja musta. Sen säkäkorkeus vaihtelee välillä 160–172 cm. Hannoverinhevonen on jalo, hyvärakenteinen hevonen ja hienostunut, vahva ratsu. Sillä on joustavat ja tehokkaat liikkeet ja hiukan liioitellut liikeradat. Yhteisiä piirteitä ovat myös rauhallinen luonne, lihaksikkuus ja jykevyys.

Historia

Hannoverinhevonen sai alkunsa Hannoverissa 1700-luvulla ja polveutuu muiden muassa keskiajan raskaista sotaratsuista, holsteininhevosesta ja englannintäysiverisestä. Rodun ensimmäinen siittola perustettiin vuonna 1735, kun Englannin kuningas Yrjö II, Hannoverin vaaliruhtinas, perusti Cellen valtionsiittolan. 1700-luvun lopulla hannoverinhevosesta tuli suosittu vaunuhevonen. Vuonna 1844 haluttiin parantaa siitosoriiden tasoa ja annettiin valintasääntö, jonka mukaan vain tarkastuksessa hyviksi todetut oriit saivat jatkaa sukua. Tätä sääntöä noudatetaan vielä nykyisinkin: vuosittain järjestetään orikatselmus 2,5-vuotiaille oreille. Vuonna 1867 hannoverinhevosen yksityiset kasvattajat perustivat jalostusyhdistyksen, ja vuonna 1899 myös tammoista alettiin pitää kantakirjaa. 
Hannoverinhevosta on jalostettu aina aikakauden jalostustarpeiden mukaan: ennen ensimmäistä maailmansotaa hevosta tarvitsi armeijan ratsuväki, kun taas ensimmäisen ja toisen maailmansodan välissä painottui hevosen soveltuminen ratsastuksen ja ajon lisäksi maatalouskäyttöön ja toisen maailmansodan jälkeen hannoverinhevosta on kasvatettu nimenomaan ratsuksi. Ratsutyyppisen hannoverinhevosen jalostuksessa on käytetty paitsi englannintäysiverisiä myös jonkin verran arabi- ja trakehneroriita.

Käyttö

Hannoverinhevosta käytetään nykyään lähinnä ratsuna, aiemmin myös ajo- ja työhevosena. Se on erinomainen koulu- ja esteratsu, ja monet kansainvälisesti menestyneet kilparatsut ovatkin rodultaan juuri hannoverilaisia.
Komea ulkomuoto ja laajat, ilmavat liikkeet ovat tehneet rodusta suositun etenkin kouluratsastuksessa. Myös esteratsuna hannoverinhevonen on suosittu. Hannoverinhevonen on myös hyvä jalostushevonen, joka on vaikuttanut muista saksalaisista roduista muiden muassa oldenburginhevosen, brandenburginhevosen, reininhevosen ja westfaleninhevosen syntyyn ja kehitykseen. Paitsi Saksassa, hannoverinhevosta on käytetty risteytysjalostukseen myös Pohjoismaissa ja Sveitsissä.
Kulju

Kulju on yksi Lempäälän kylistä. Asukasmäärältään voimakkaassa kasvussa oleva, tällä hetkellä noin 3 000 asukkaan kylä sijaitsee enimmäkseen Tampereentien varrella, mutta sen aluetta on myös valtatie 3:n molemmin puolin. Kuljusta on matkaa Lempäälän keskustaan noin yhdeksän kilometriä ja Tampereen keskustaan noin 15 kilometriä. Kuljua sivuaa Riihimäki–Tampere-junarata, jonka varteen on suunniteltu pysäkkiä, kun tulevaisuudessa Tampereen seutuliikenteen pitäisi enenevässä määrin tukeutua myös raideliikenteeseen. Kuljussa aikaisemmin sijainnut, vuoden 1899 tienoilla avattu rautatieliikennepaikka suljettiin vuonna 1991 ja paikalla ollut rakennus purettiin. 
Suomalaisen yleisradiotoiminnan pioneeri insinööri Arvi Hauvonen aloitti radiolähetyskokeilunsa syksyllä 1922 Perälän huvilassa Kuljussa. 
Kuljun alueita ovat Vanattara, Kukkolanmäki, Ketunmäki, Palomäki, Rutaperä, Veräjäntausta, Saviahde, Kiimakallio, Väinölä, Kukonkorpi, Ahonperä, Asemakylä, Myllykolu ja Ruotasjärven seutu. Asuntokanta on omakotitalovaltaista, vaikkakin myös rivitaloja on alueella paljon esimerkiksi Asemakylässä, Myllykolussa ja Ketunmäessä.
Kuljussa sijaitsee nykyisin kauppakeskuksena toimiva Kuljun kartano. Alueen asukkaita palvelee myös lähellä sijaitseva Ideapark. Kuljussa on ala-aste, kirjasto ja baari/kebab-pizzeria. Nähtävyyksiin kuuluu Pirunlinnan muinaislinna ja alueella sijaitsee myös Kukonkivi-niminen siirtolohkare.

Liikenneyhteydet

Kuljuun pääsee Tampereen seutuliikenteen linjoilla 50, 52 ja 53.
Gustaf Otto Wasenius

Gustaf Otto Wasenius (4. kesäkuuta 1789 Hämeenlinna – 19. huhtikuuta 1852 Helsinki) oli suomalainen liikemies. 
Wasenius perusti 1823 Helsinkiin Pohjois-Esplanadille Waseniuksen kirjakaupan, 1828 kirjapainon sekä 1829 lehden Helsingfors Tidningar ja kustansi myös kirjoja. Hän kauppasi viljaa Itämeren alueella ja kävi kauppaa ranskalaisilla viineilä.
Waseniuksen poika oli professori Valfrid Vasenius.
JP Siili

Jukka-Pekka Siili (s. 17. syyskuuta 1964), tunnetaan myös nimellä JP Siili, on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Ganes (2007) ja Hymypoika (2003) sekä televisiosarjat Rakastuin mä luuseriin (2005), Juulian totuudet (2002), Uusi päivä (2010) ja Tellus (2014).
Siili on myös voittanut käsikirjoittamallaan ja ohjaamallaan kolmiosaisella tv-minisarjalla Juulian totuudet (2002) arvostetun kansainvälisen Prix Italia -palkinnon parhaana draamasarjana. Lisäksi Juulian totuudet voitti myös Telvis-palkinnon.
Alain Connes

Alain Connes (s. 1. huhtikuuta 1947) on ranskalainen matemaatikko. Hän on nykyään professorina College de Francessa (Pariisi, Ranska), IHESissä (Bures-sur-Yvette, Ranska) ja Vanderbiltin yliopistossa (Nashville, Tennessee).

Työ

Hän on erikoistunut Von Neumannin algebroihin ja on onnistunut luokittelemaan injektiiviset tekijät.
Linkin näiden kahden välille, jolla voitiin myös tutkia teoreettista fysiikkaa hiukkasfysiikkaa ja differentiaaligeometriaa,  tarjosi epäkommutatiivinen geometria, josta hän on myös kirjoittanut kirjan.

Palkinnot ja kunnianosoitukset

Alain Connes palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 1982, Crafoord-palkinnolla vuonna 2001 ja kultamitalilla CNRS:ssä vuonna 2004. Hän on jäsenenä useissa ulkomaisissa akatemioissa, kuten esimerkiksi Ranskan tiedeakatemia, Tanskan tiedeakatemia, Norjan tiedeakatemia, Venäjän tiedeakatemia ja Yhdysvaltain tiedeakatemia.
Henry van de Velde

Henry Clemens Van de Velde (3. huhtikuuta 1863 – 25. lokakuuta 1957) oli belgialainen arkkitehti, muotoilija ja taidemaalari. Hän oli Victor Hortan ja Paul Hankarin ohella Belgian art nouveau -liikkeen tärkeimpiä edustajia. Van de Velde työskenteli pitkään myös Saksassa ja vaikutti merkittävällä tavalla maan arkkitehtuuriin ja muotoiluun 1900-luvun alussa.
Van de Velde opiskeli 1881–1884 maalaustaidetta Antwerpenin taideakatemiassa. Vuonna 1893 hän kuitenkin päätti hylätä taidemaalarin uran ja suuntasi sen sijaan mielenkiintonsa arkkitehtuuriin ja sisustukseen. Hän suunnitteli vuonna 1895 itselleen Bloemenwerf-nimisen talon, jossa oli vaikutteita arts and crafts -suuntauksesta. Samana vuonna Van de Velde suunnitteli sisustuksen Samuel Bingin L'Art Nouveau -taidegalleriaan. Tämä suunnittelutyö antoi nimen uudelle tyylisuuntaukselle.
Vuonna 1906 Van de Velde oli perustamassa Weimariin Kunstgewerbeschule Weimar -taideteollisuuskoulua. Hän toimi koulun johtajana ja suunnitteli myös sen päärakennuksen. Vuonna 1917 Van de Velde lähti Saksasta. Hän asui Sveitsissä ja Alankomaissa ja työskenteli arkkitehtina. Van de Velde toimi Gentin yliopiston arkkitehtuurin professorina 1926–1936.
Hänen huomattavimpia töitään ovat Bloemenwerf (1895), L'Art Nouveau -gallerian sisustus (1895), Villa Esche (1902–1903), Kölnin Werkbund-näyttelyn teatteri (1914), Otterlon Kröller-Müller-museo (1936–1953) ja Gentin yliopiston kirjasto (1933–1936).
Tikkurilan Palloseura

Tikkurilan Palloseura (TiPS) on Itä-Vantaalla Tikkurilan ja Hakunilan alueella toimiva erityisesti jalkapalloon erikoistunut urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1958.
Tikkurilan Palloseuran miesjoukkue on pelannut Ykkösessä vuosina 1996–1997 ja Kakkosessa 1980–1985, 1991–1992, 1995, 1998, 2004 ja 2011.Tällä hetkellä TiPS:n miehet pelaavat miesten Kolmosta.
Seuran naisjoukkue TiPS-naiset pelaa 13:sta kauttaan ylimmällä sarjatasolla, nykyisessä Naisten Liigassa. Seuran miesjoukkue on pelannut miesten Ykkösessä vuosina 1996–1997 ja miesten Kakkosessa 1980–1985, 1991–1992, 1995, 1998, 2004 ja 2011. 
Tikkurilan Palloseura, Vantaan Jalkapalloseuran ja joukko muita vantaalaisseuroja perustivat AC Vantaan vuonna 1998.

Toiminta-ajatus

Tikkurilan Palloseuran tavoitteena on antaa alueen lapsille ja nuorille turvallinen ja sosiaalinen kasvuympäristö jalkapallon parissa ja luoda heille mahdollisuudet kehittyä pelaajana valmennuslinjansa avulla.
Kaikilla halukkailla on mahdollisuus liittyä seuraan. Seura kouluttaa valmentajansa ja toteuttaa Suomen Palloliiton Kaikki pelaa -ohjelmaa.
Josef Wimmer

Josef Wimmer (s. 20. elokuuta 1926) on entinen itävaltalainen pikajuoksija.
Wimmer voitti Itävallan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1954, 1955 ja 1956 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1952, 1953, 1954, 1955 ja 1956. Hän sivusi 100 metrin juoksussa Itävallan ennätystä 10,6 s kerran vuonna 1955 ja toistamiseen vuonna 1956.
Suolilammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,5 metriä mpy.
Pikkujalohaikara

Tuntomerkit

Pikkujalohaikara on 60-72 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 105-115 senttimetriä. Sen höyhenpuku on valkoinen ja jalat kokotummat. Se muistuttaa jalohaikaraa, mutta on kooltaan pienempi ja sen nokka on tummaa kärkeä lukuun ottamatta keltainen. Lisäksi pikkujalohaikaran pää om pyöreämpi sekä sen kaula ole niin voimakkaasti S-mutkalle kaartunut.

Levinneisyys

Pikkujalohaikaroita elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Australiassa. Pikkujalohaikaran maailmanlaajuiseksi populaatioksi on arvioitu 180 000-1 300 000 yksilöä. Kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Ravinto

Kosteissa ympäristöissä pikkujalohaikara syö pääasiassa kaloja, äyriäisiä, sammakoita ja vesihyönteisiä. Kuivemmilla paikoilla se syö heinäsirkkoja ja muita hyönteisiä, hämähäkkejä, käärmeitä ja poikkeuksellisesti myös lintuja.

Lisääntyminen

Pikkujalohaikarat pesivät yhdyskuntina muiden lintulajien kanssa. Ne eivät kuitenkaan muodosta tiheitä ryhmiä ja pesät sijaitsevat noin puolen metriä päässä toisistaan. Pesät rakennetaan oksista ja muista kasvinosista. Pesä sijaitsee usein puussa 3-6, joskus jopa 20 metrin korkeudessa. Joskus pesä voi olla myös kallionkielekkeellä, kaislikossa tai pensaassa.
Doka

Doka Finland Oy

Suomessa yritys toimii Vihdin Selkissä nimellä Doka Finland Oy, työllistäen noin 45 henkilöä. Suomen Dokan merkittävimpiä asiakkaita ova suuret rakennusalan toimijat, esim. Skanska. Nykyisenä toimitusjohtana toimii Risto Lehikoinen. Yhtiön liikevaihto ja tuottavuus kärsi laman seurauksena vuosina 2009–2010, jolloin henkilökuntaa jouduttiin irtisanomaan.
Kevytsavukeoikeudenkäynti

Kevytsavukeoikeudenkäynti oli oikeusjuttu, jota käytiin tupakkayhtiöiden ja neljän naisen välillä. Juttu päättyi vuonna 2010 sopimukseen, jonka tuloksena kaksi naista avustajineen ilmoittivat korkeimmalle oikeudelle vetävänsä pois valituslupahakemuksensa.
Naiset vaativat kahdelta tupakkayhtiöltä, Amer Sports ja British American Tobacco Finland (BAT),  korvauksia tupakoinnin aiheuttamista vakavista sairauksista, kuten keuhkoahtaumataudista ja keuhkosyövästä. Jutussa oli alkujaan neljä naista, mutta yksi heistä kuoli ennen kuin juttu ehti käräjäoikeuteen. Lokakuussa 2008 Helsingin käräjäoikeus hylkäsi toukokuussa 2010 naisten korvausvaatimukset. Kaksi naisista valitti hovioikeuteen. Helsingin hovioikeus hylkäsi toukokuussa 2010 naisten korvausvaatimukset.
Oikeudenkäynnin kannalta yksi keskeinen kysymys oli ovatko tupakkayhtiöt markkinoineet kevytsavukkeita harhaanjohtavasti. Helsingin hovioikeuden tuomion mukaan tupakointi oli aiheuttanut tai ainakin merkittävästi myötävaikuttanut naisten sairastumiseen. Tupakkayhtiöillä ei kuitenkaan ollut oikeuden mukaan velvollisuutta varoittaa kuluttajia savukkeiden vaaroista, koska vaarat olivat tupakkayhtiöiden Pertti Haapalalta tilaaman tutkimuksen mukaan  yleisesti tiedossa jo 1950-luvun lopulla.
Haapalalta tilattu tutkimus on salainen ja se sai kritiikkiä mm. Heikki Hiilamolta Tieteessä tapahtuu -lehdessä siitä, että tutkimukseen oli valikoitu haluttua johtopäätöstä tukevaa aineistoa.  Myös johtopäätöstä jossa suomalaiset tiesivät 1950-2000 luvuilla tupakan terveyshaitoista silloin kun tupakkayhtiöt eivät ole niitä julkisesti tunnustaneet tietäneensä on pidetty ironisesti ristiriitaisena. 
Naisia edusti emeritusprofessori Erkki Aurejärvi, joka oli aikaisemmin toiminut myös  Pentti Ahon edustajana.
Bo von Willebrand

Ura

Hän tuli ylioppilaaksi 31. toukokuuta 1924 Nya svenska samskolanista Helsingissä.
Hän oli vuodet 1924 - 1926 Helsingin suojeluskunnan jäsen. Hän suoritti asevelvollisuutensa Ilmavoimissa 10.1.1927 - 10.4.1928. Hän suoritti RUK:n jalkaväkilinjalla 14.5.1927 - 6.10.1927 , hänestä tuli 30.4.1928 reservin vänrikki. Tämän jälkeen hän jatkoi Kadettikoulun ilmailulinjalla 6.10.1927 - 16.5.1929 tullen vänrikiksi 16.5.1929. 16.5.1929 - 1.6.1934 hän oli sotilaslentäjänä maalentoeskaaderissa, jossa yleni 16.5.1931 luutnantiksi.
Hän toimi myös Valtion lentokonetehtaan koelentäjänä. Hänet oli ennen Kalevan tuhoa nimitetty Malmin lentoaseman päälliköksi.