Itsenäisyyden leijona

Taustaa

Vuonna 1908 Viipuriin oli saatu kaupungin ruotsinkielisten aloitteesta Viipurin linnan perustajan Torkkeli Knuutinpojan patsas. Sen johdosta venäläiset viranomaiset päättivät pystyttää oman muistomerkin myös Pietari Suurelle, jonka johdolla Venäjä oli valloittanut kaupungin Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1710. Patsaan sijoituspaikaksi valittiin Pyhän Annan kruunun linnoituksessa sijainneen Pyhän Annan torin viereinen kallio, jonka huipulta on näköyhteys sekä Viipurin keskustaan että linnaan. Paikalla on kallioon kaiverrettu Pietari Suuren monogrammi, jonka hänen väitetään tehneen Viipurin piirityksen yhteydessä 1710.
Pietari Suuren patsas paljastettiin kesäkuussa 1910, jolloin tuli kuluneeksi 200 vuotta kaupungin siirtymisesta Venäjän alaisuuteen. Suomen sisällissodan jälkeen kaupungista poistettiin kaikki venäläisyyteen liityvät muistomerkit ja myös Pietari Suuri sai väistyä paikaltaan heinäkuussa 1918. Alkuperäisenä tarkoituksena oli kuljettaa pronssipatsas sulatettavaksi Saksaan, mutta se päädyttiin kuitenkin sijoittamaan Viipurin historialliseen museoon, josta veistos vuonna 1930 siirrettiin vastaperustettuun taidemuseoon.

Itsenäisyyden leijona

Alkuperäinen sijainti: 60.717009°N, 28.722296°E
Monumenttia Suomen itsenäisyyden kymmenvuotisjuhlan kunniaksi alettiin Viipurissa suunnitella jo 1920-luvun alussa ja vuonna 1924 siitä järjestettiin kilpailu. Voittajaksi valittiin Gunnar Finnen ehdotus, jonka kustannukset olivat 100 000 silloista markkaa. Rahoittajaksi saatiin Suomen ensimmäisenä sotaministerinä toiminut kenraali Vilhelm Aleksander Thesleff. Hän myös tiettävästi määräsi teoksen paikaksi saman Tervaniemen puistossa sijaitsevan kallion, josta Pietari Suuren patsas oli yhdeksän vuotta aikaisemmin poistettu.
Itään päin katsova veistos paljastettiin Suomen itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1927. Karjalan vaakunaa tassuissaan pitelevä Itsenäisyyden leijona oli sijoitettu noin neljä metriä korkean jalustan päälle pienelle kummulle, jonne johtivat kiviset portaat. Patsaan jalustaan oli kaiverrettu teksti "SUOMEN ITSENÄISYYSJULISTUKSEN MUISTOKSI 6 · XII · 1917". Kumpu oli päällystetty kivilaatoin ja sen jyrkimmällä reunalla oli takorautainen aita. Itsenäisyyden leijonalle kuljettiin kahden graniittisen pylvään välistä ja ennen kummulle nousevia portaita oli vielä pieni kivetty aukio puistonpenkkeineen. Itse veistos oli tehty Espoosta Albergan kartanon mailta louhitusta punaisesta graniitista, ja sen oli valmistanut helsinkiläinen Kiviveistämö Forsman. Kyseessä oli alansa johtava kotimainen yritys, jonka palveluja käyttivät aikanaan lähes kaikki merkittävät suomalaiset kuvanveistäjät.

Veistoksen myöhemmät vaiheet

Talvisodan jälkeen keväällä 1940 Viipuri siirtyi Neuvostoliiton haltuun, ja Itsenäisyyden leijona vaihdettiin Pietari Suuren patsaaseen. Se ei ollut paikallaan pitkään, vaan jatkosodan sytyttyä kesällä 1941 suomalaiset valtasivat kaupungin takaisin, ja Pietari Suuri revittiin taas alas. Operaation yhteydessä päänsä menettänyt patsas vietiin säilöön Viipurin linnaan, mutta pahoin vaurioitunutta leijonaa ei kuitenkaan enää nostettu paikalleen. Sodan jälkeen Pietari Suuri kunnostettiin ja pystytettiin seitsenmetriseksi korotetulle jalustalle vuonna 1954.
Itsenäisyyden leijonan vaiheet sotavuosien jälkeen eivät tarkalleen ole selvillä, mutta Viipurin kaupungin työntekijät löysivät sen vuonna 1989 Monrepos’n puistoon haudattuna. Nykyään veistos on edelleen Monrepos’sa puiston huoltorakennuksen pihamaalla. Se on kärsinyt pahoja vaurioita, kun muun muassa Karjalan vaakunaa ei enää ole jäljellä ja leijona on menettänyt kaikki raajansa. Viipurin kaupunginmuseon tiloissa Viipurin linnassa on patsaasta kertovia valokuvia ja osa sen tekstikilvestä. Itsenäisyyden leijonan pienoismalli on nähtävissä Helsingin Arkadiankadulla Gunnar Finnen entisen ateljeen tiloissa sijaitsevassa ravintolassa.