Velleius Paterculus

Elämä

Velleiuksen oma teos on tärkein lähde hänen elämästään. Velleiuksen suku kuului ritarisäätyyn ja oli kotoisin Capuasta Campaniassa. Velleius oli äitinsä puolelta samnilaissukua, joka oli roomalaismielinen ja kunnostautunut toisen puunilaissodan ja liittolaissodan aikana. Velleiuksen isoisä Gaius Velleius oli Pompeiuksen, Marcus Brutuksen ja keisari Tiberiuksen isän Tiberius Claudius Neron armeijoissa piiritysjoukkojen prefektinä (praefectus fabrum). Velleiuksen isän tiedetään komentaneen erästä ratsuväkiyksikköä vuonna 3/4 eaa. jolloin Velleius seurasi isäänsä tämän yksikön komentajana. Velleiuksen tiedetään ottaneen osaa sodissa Traakiassa. Vuonna 1 eaa. Velleius seurasi Gaius Caesarin mukana tämän matkalla itäisten provinssien läpi. Velleius oli mukana kun Gaius tapasi Parthian kuninkaan Fraatakeen vuonna 1 jaa. Tämän jälkeen Velleius seurasi isäänsä ratsuväenkomentajana (praefectus equitum) Germaniassa kun Tiberius soti siellä vuonna 4 jaa. Velleius johti aluksi ratsuväkeä ja lopuksi legioonaa. Vuonna 6 Velleius toimi kvestorina, minkä jälkeen hänestä tuli senaatin jäsen. Augustus perusti useita uusia sotilasyksikköjä Tiberiuksen sotaa varten ja yksi Velleiuksen tehtävä kvestorina oli viedä joukkoja Pannoniaan. Velleius väittää että hän olisi saanut provinssin hallittavakseen, mutta luopui tästä ja pyysi päästä Tiberiuksen armeijaan päällystöupseeriksi. Velleius seurasi Tiberiuksen mukana, kun tämä kukisti kapinat Pannoniassa ja Dalmatiassa. Vuonna 14 Tiberius seurasi Augustusta keisarina ja Velleius valittiin seuraavana vuonna preettoriksi. Velleiuksen seuranneesta urasta ei ole varmaa tietoa. Algeriassa on löydetty piirtokirjoitus, joka kertoo erään Gaius Velleius Paterculuksen johtaneen Legio III Augustaa Afrikassa. Ei ole varmaa onko kyseessä sama henkilö. Velleius saattoi olla Africa-provinssin maaherrana ja komensi provinssissaan ollutta legioonaa. African maaherrana toimi kuitenkin yleensä konsulina toiminut senaattori, mutta ei tiedetä toimiko Velleius koskaan konsulina. Provinssi oli kuitenkin tuohon aikaan rauhaton ja Tiberius oli ehkä nimittänyt tämän takia luotettavan sotilaan johtamaan provinssia. Velleiuksen myöhemmästä urasta tiedetään vain sen verran että hän julkaisi Rooman historiaa käsitelevän Historiaen vuonna 30. Hän omisti teoksensa saman vuoden konsulille Marcus Viniciukselle, joka myös oli kotoisin Campaniasta. Velleiuksen kuolinvuotta ei tiedetä, mutta kaksi Velleiuksen poikaa tai pojanpoikaa olivat konsuleina vuosina 60 ja 61.

Velleiuksen lähteet

Velleius mainitsee lähteinään ainoastaan Caton ja Hortensiuksen. On luultavaa että Velleius käytti Atticusta ja Cornelius Neposta. Sisällissotien ajasta Velleius käytti lähteenään ehkä Messala Corvinusta. Augustuksen hallituskaudesta hän käytti luultavasti lähteenään keisarin omaa elämäkertaa. Velleiuksen kuvaus Tiberiuksen hallituskaudesta perustui hänen omiin kokemuksiinsa. Velleius käytti ehkä myös Liviusta lähteenään.

Julkaisu

Velleiuksen historian teksti perustuu yhteen ainoaan käsikirjoitukseen, jonka Beatus Rhenanus löysi benediktiiniluostarista Murbachissa Alsacessa vuonna 1515. Käsikirjoitus oli peräisin 700-luvulta. Tämä käsikirjoitus on kuitenkin nykyään kadonnut. Rhenanus kertoo käsikirjoituksen olleen "niin hirveässä kunnossa" ettei sitä pystyttäisi koskaan korjaamaan. Rhenanuksen mukaan käsikirjoituksen kaikki osat olivat jollain tavalla vaurioituneita ja hän arvelee ettei käsikirjoituksen laatija ollut ymmärtänyt sanaakaan sen sisällöstä. Rhenanus viivytteli julkaisun kanssa koska hän sai kuulla että Georgius Merula oli löytänyt toisen version tekstistä Milanossa. Tämä ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa ja Rhenanus julkaisi Velleiuksen Historiaen editio princepsin vuonna 1520. Tämä julkaisu sisälsi myös Rhenauksen sihteerin Burerin, joka vertasi julkaistavaa tekstiä käsikirjoitukseen ennen julkaisua, laatiman liitteen, joka sisälsi vaihtoehtoisia versioita tekstistä. Rhenanuksen editio princeps oli ainut versio Velleiuksen kirjasta vuoteen 1834 asti, jolloin löydettiin Bonifacius Amberbachin tekemä kopio alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Näiden kahden version avulla nykytutkijat ovat pystyneet arvioimaan alkuperäisen käsikirjoituksen sisällön. Tästä huolimatta Velleiuksen historia on yksi eniten vaurioituneista nykypäivään säilyneistä antiikin aikaisista teksteistä.

Vaikutus eri aikakausina

Velleiusta ei mainita usein antiikin aikaisissa ja keskiaikaisissa lähteissä. Tacitus ei mainitse Velleiusta, vaikka onkin todisteita siitä että hän käytti tämän Rooman historiaa lähteenä. 300-luvulla elänyt Sulpicius Severus käytti Velleiuksen teosta lähteenään. 1200-luvulla Roger Bacon ylisti Velleiusta siitä että hän sisällytti yleisesti historiaa käsittäneeseen teokseensa myös kirjallisuuden historiaa. Vuosien 1520 ja 1933 välillä Velleiuksen teoksesta painettiin jopa 47 eri versiota, mikä osoittaa että sitä arvostettiin, erityisesti 1600- ja 1700-luvuilla.