Jehovan todistajien kuri seurakunnissa

Merkitseminen

Jos joku jäsen toimii Jehovan todistajien raamatuntulkinnan mukaan epäraamatullisella tavalla, mutta ei kuitenkaan niin vakavasti, että hänet voitaisiin erottaa, hänet merkitään. Tällaista voi olla esimerkiksi toisten asioihin sekaantuminen tai taloudelliset keinottelut. Merkitsemisen tarkoitus on rajoittaa muiden järjestön jäsenten seurustelua häiritsevästi käyttäytyvän kanssa, saada hänet häpeämään, ymmärtämään väärän toimintansa ja samalla estää muita omaksumasta samanlaisia vääränlaisia toimintatapoja.Merkitseminen tapahtuu yleensä kokouksessa pidetyn puheen välityksellä, jossa käsitellään kyseistä väärää toimintaa, mainitsematta väärintekijän nimeä. Tämän puheen jälkeen ne seurakuntalaiset, jotka ovat asiasta selvillä, rajoittavat sosiaalista kanssakäymistä kyseistä toimintaa harjoittavien kanssa.

Julkinen ojennus

Julkinen ojennus liittyy Jehovan todistajien käytännössä vakavampiin synteihin kuin ne, joista seuraa merkitseminen. Julkinen ojennus tapahtuu seurakunnan palveluskokouksessa, jossa joku vanhin käy ilmoittamassa, ketä on ojennettu. Jos synti ei ole muiden tiedossa, ojennus annetaan yksityisesti. Jos synnistä tietää vain pieni joukko, silloin vanhimmat saattavat kutsua joukon koolle ja ojentaa syntistä pienen joukon edessä. Jos synti on suurimman osan tiedossa, nuhtelu tapahtuu julkisesti. Yleensä silloin pidetään nuhtelun lisäksi puhe, joka käsittelee kyseistä väärintekoa mainitsematta nimiä. Kaikissa tapauksissa, joissa jotakin seurakunnan jäsentä ojennetaan, siitä seuraa jonkinlaisia rajoituksia. Rajoituksia saattavat olla esimerkiksi kielto pitää puheita, käyttää julkisia puheenvuoroja tai pitää rukouksia seurakunnan kokouksissa. Rajoitusten pituuden määrittelevät vanhimmat tapauskohtaisesti. Ojennettu henkilö ei voi osallistua vakituiseen tai osa-aikaiseen kokoajanpalvelukseen (ns. tienraivauspalvelukseen) ainakaan vuoteen siitä lähtien kun nuhtelu on annettu.

Erottaminen seurakunnasta

Jos joku seurakunnan jäsen tekee jonkin vakavan synniksi eli väärinteoksi kutsutun asian, hänen tulisi Jehovan todistajien kurinpitoohjeiden mukaan tunnustaa se rukouksessa Jumalalle ja myös kertoa siitä vanhimmistolle. Jos joku jäsen näkee toisen jäsenen tekevän vakavan väärinteon, hänen tulisi kehottaa kyseistä väärintekijää katumaan ja tunnustamaan väärintekonsa seurakunnan vanhimmistolle. Jos väärintekijä ei toimi näin, ja teosta on todisteita, tulisi väärinteon nähneen tai muuten siitä tietoiseksi tulleen kertoa asiasta vanhimmistolle. Tilanteessa, missä juridisen vaitiolovelvollisuuden piirissä oleva Jehovan todistaja saa tietää vakavasta väärinteosta, joka hänen kuuluisi ilmoittaa eteenpäin, kyseessä olevan henkilön on tehtävä oma henkilökohtainen ratkaisunsa, ilmoittaako hän siitä vanhimmistolle vai ei, vai puhuuko hän ensin väärinteon tehneelle. Tällainen tapaus voisi olla esimerkiksi naimattomalle Jehovan todistaja -potilaalle tehty abortti.
Kun vanhimmisto saa tiedon väärinteosta, he käyvät keskustelemassa väärintehneen kanssa. Mikäli teolle on vähintään kaksi todistajaa tai tekijän tunnustus, asiassa ryhdytään toimenpiteisiin. Myös voimakas aihetodiste, esimerkiksi aviorikostapauksessa avioliiton ulkopuolinen raskaus tai vähintään kahden silminnäkijän todistus siitä, että syytetty on yöpynyt kahdestaan samassa asunnossa vastakkaista sukupuolta olevan ei-sukulaisen kanssa, on riittävä todiste.  Tapauksen käsittelyssä voidaan päätyä seurakunnasta erottamiseen, mikäli tehty rikkomus on vakava ja henkilö ei osoita katumusta. Erottaminen seurakunnasta vaatii aina oikeuskomitean käsittelyn, jossa vanhimmistosta valittu ei-asianosaisten vanhinten ryhmä arvioi synnin vakavuutta, henkilön katumusta ja halua toimia Jehovan todistajana.

Erottamisen jälkeen

Kerran vuodessa vanhimmiston jäsenet pyrkivät käymään kunkin seurakunnan alueella asuvien erotettujen luona keskustelemassa tarkoituksenaan ohjata erotettua hakeutumaan takaisin Jehovan todistajien seurakunnan piiriin. Mikäli erotettu päättää hakeutua takaisin seurakunnan yhteyteen, tulee hänen muun muassa lopettaa sen synnin harjoittaminen, jonka takia hänet erotettiin ja osallistua seurakunnan kokouksiin säännöllisesti. Tänä aikana kukaan jäsenistä ei saa keskustella erotetun kanssa.

Suhtautuminen seurakunnasta erotettuihin ja eronneisiin

Jehovan todistajat suhtautuvat erittäin jyrkästi seurakunnastaan erotettuihin henkilöihin, ja useimmissa tapauksissa heille puhumisesta kieltäydytään kokonaan. Liikkeestä eronneisiin ja erotettuihin suhtaudutaan samalla tavalla.
Poikkeukset koskevat lähinnä sukulaisten kanssa asioimista välttämättömissä perheasioissa. Jehovan todistajat näkevät jyrkän suhtautumisen seurakunnasta erotettuihin ylläesitettyjen jälkeen viimeisenä keinona auttaa heitä katumaan ja noudattamaan järjestön oppeja ja moraalia.  Jehovan todistajat kehottavat seurakuntalaisia suhtautumaan erittäin jyrkästi seurakunnastaan erotettujen henkilöiden tekemiin synteihin, koska heidän katsotaan harjoittaneen pahaa tietoisina siitä, mitä heidän tekonsa merkitsee. Käytännössä tämä tarkoittaa useimmissa tapauksissa sitä, että heille puhumisesta tarpeettomasti kieltäydytään kokonaan. Jos erotettu tulee valtakunnansalille päästäkseen takaisin seurakunnan yhteyteen, hänet ohjataan seurakunnan vanhinten luo. Seurakunnan jäsenten ei tulisi Jehovan todistajien näkemyksen mukaan keskustella erotetun kanssa myöskään valtakunnansalilla sinä aikana, kun erotettu osoittaa katumustaan käymällä kokouksissa. Tämä aika saattaa kestää muutamista kuukausista vuosiin, riippuen täysin tapauksen luonteesta. Takaisin ottamisen jälkeen hengellisessä toiminnassa voi olla jonkin aikaa rajoituksia, mutta alkuperäistä erottamisen syytä ei koskaan tuoda julki seurakunnalle. Niinpä suurin osa seurakunnasta tietää kustakin takaisinottotapauksesta vain sen, ettei henkilö enää harjoita vakavaa syntiä. Käytännössä huomiota kiinnitetään myös siihen, ettei aiemmin erotettuna olleen ja takaisin otetun menneitä tekemisiä enää kaiveltaisi.
Humanitaariset suhteet, kuten perheenjäsenyys, kehotetaan pitämään erotetun henkilön karttamisesta huolimatta: "Joissakin tapauksissa erotettu perheenjäsen voi yhä asua samassa taloudessa muun perheen kanssa. Koska erottaminen ei katkaise perhesiteitä, perheen normaali päivittäinen kanssakäyminen voi jatkua. " "- - Omalla toiminnallaan erotettu on kuitenkin katkaissut hänen ja uskovien perheenjäsenten välisen hengellisen siteen. Uskolliset perheenjäsenet eivät siksi voi enää nauttia hengellisestä toveruudesta hänen kanssaan."  Mikäli erotettu sukulainen ei asu samassa taloudessa, kuten olisi esimerkiksi kotoa pois muuttaneen aikuisen lapsen suhteessa vanhempiinsa tai aikuisten sisarusten suhteessa toisiinsa, yhteydenpitoa vähennetään ohjeiden mukaan niin paljon kuin mahdollista: "Vaikka jonkin välttämättömän perheasian hoito voikin joissakin harvinaisissa tilanteissa vaatia yhteydenpitoa, tällainen kanssakäyminen tulisi pitää mahdollisimman vähäisenä."  Itse seurakunnasta eronnutta kastettua kohdellaan samalla tavalla kuin erotettua, riippumatta eroamisen syystä tai henkilön maailmankatsomuksesta.