Operaatio Menace

Tausta

Ranskan ja Saksan kesäkuussa 1940 tekemä aseleposopimus jätti epäselväksi useiden Ranskan siirtomaiden hallinnan. Jotkin alueet kuten Ranskan Kamerun ja Ranskan Päiväntasaajan Afrikka liittyivät Vapaaseen Ranskaan, mutta pääosa Ranskan Pohjois-Afrikka, Ranskan Länsi-Afrikka, Syyria ja Ranskan Indokiina jäivät Vichyn Ranskan valvontaan. Samoin Ranskan laivasto Välimerellä oli toiminut vastapainona Italian laivastolle ja siten vapauttanut Kuninkaallisen laivaston yksiköitä Pohjanmerelle ja Pohjois-Atlantille. Aseleposopimuksen seurauksena Kuninkaallisen laivaston tuli varmistaa, että Ranskan laivasto ei joutuisi Saksan laivaston haltuun, mikä johti hyökkäykseen Ranskan laivaston yksiköitä vastaan(Operaatio Catapult). Vaikka hyökkäys poisti varsinaisen uhan niin joitakin raskaita yksiköitä jäi edelleen Vichyn Ranskan valvontaan ja näiden poistaminen käytöstä tai siirtäminen Vapaan Ranskan laivastolle vaati edelleen toimia.
Kenraali Charles de Gaulle uskoi Ranskan Länsi-Afrikassa olevien Vichyn Ranskan joukkojen siirtyvän Vapaan Ranskan joukkoihin. Esimerkkinä muille siirtomaille puolen vaihtamisesta se olisi merkittävä, mutta lisäksi alue olisi tarjonnut nopeamman huoltotien Egyptissä oleville joukoille ja mahdollistanut Italian Pohjois-Afrikassa olevien joukkojen uhkaamisen uudesta suunnasta. Lisäksi Ranskan pankin ja Puolan valtion kultavarannot oli talletettu Dakariin ja Dakarin satama oli erittäin suojainen.
Liittoutuneet päättivät lähettää Dakariin laivasto-osaston (Force M), jossa olivat lentotukialus HMS Ark Royal, taistelulaivat HMS Barham ja HMS Resolution, viisi risteilijää ja kymmenen hävittäjää. Osastoon kuului lisäksi joukkojenkuljettamista varten aluksia, joilla oli 4 200 brittiläistä ja 2700 Vapaan Ranskan sotilasta. 
Osaston oli ensin määrä yrittää neuvottelemalla alueen kuvernöörin kanssa saada Vichyn joukot antautumaan, ja elleivät onnistuisi niin sitten hyökätä.
Alueella oli viimeistelemätön taistelulaiva Richelieu, joka oli lähtenyt Brestistä Etelä-Ranskasta 18. kesäkuuta. Ennen Vichyn hallituksen muodostamista Dakarissa oli Ranskan laivaston rinnalla toiminut pieni Kuninkaallisen laivaston osasto, jonka runkona oli lentotukialus HMS Hermes. Vichyn hallituksen astuttua virkaan HMS Hermes poistui Dakarin satamasta ja jäi valvomaan Vichyn Ranskan laivastoa sataman edustalle. Risteilijä HMAS Australia liittyi Dakaria valvovaan osastoon.
HMS Hermeksen torpedokoneet hyökkäsivät Dakarin satamaan ja saivat osuman Richelieuhon tehden siitä liikuntakyvyttömän, mutta sen tykit olivat edelleen toimintakuntoiset. Dakarissa oli myös kolme sukellusvenettä sekä keveitä yksiköitä. Toulonin satamasta Ranskasta olivat lähteneet risteilijät Gloire, Georges Leygues ja Montcalm sekä kolme hävittäjää Dakariin. Gloireen tuli kuitenkin tekninen vika, joka pudotti nopeutta ja HMAS Australia pakotti aluksen Casablancaan. Loppuosasto pääsi Dakariin.

Yhteenotto

Kuninkaallisen laivaston lentokoneet pudottivat 23. syyskuuta lentolehtisiä Dakariin. Vapaan Ranskan väreissä ollut lentokone nousi tukialukselta ja laskeutui Dakariin. Heti laskun jälkeen lentäjä vangittiin. De Gaullen neuvottelijat pyrkivät veneellä satamaan, mutta heitä vastaan avattiin tuli.
Vichyn laivaston alukset pyrkivät ulos satamasta, mutta HMAS Australian tykkituli pakotti alukset takaisin. Vichyn laivaston alusten palatessa satamaan rannikkolinnakkeet avasivat tulen HMAS Australiaa kohti, jolloin liittoutuneiden laivasto-osaston ja rannikkolinnakkeiden välille syntyi tulitaistelu.
Iltapäivällä Vapaan Ranskan joukot suorittivat maihinnousun Dakarin koillispuolelle Rufisquen rannalle, mutta yritys epäonnistui joukkojen joutuessa kovaan tulitukseen.
Seuraavat kaksi päivää liittoutuneiden laivasto ja rannikkolinnakkeet kävivät tulitaistelua. Taisteluiden aikana Vichyn laivaston sukellusveneet Persée ja Ajax upotettiin ja hävittäjää vaurioitettiin. Liittoutuneiden laivasto kärsi myös vaurioita sukellusvene Bévéziers torpedoi HMS Resolutionin ja HMS Barhamiin osui Richelieun ampuma 380 millimetrin kranaatti. HMS Resolution jouduttiin hinaamaan Kapkaupunkiin. Samoin kaksi risteilijää vaurioitui.

Seuraukset

Usko kenraali Charles de Gaullen kykyyn ranskalaisten edustajana horjui liittoutuneiden päättävissä elimissä. Luottamus ei täysin palautunut, vaikka Gabonissa saavutettiin vastaavassa tilanteessa voitto.