HMCS Niagara

Valmistus

Yhdysvaltain laivasto tilasi Wickes-luokan (Newport-luokan tyypin C) aluksen USS Thatcherin (Destroyer  No. 162 ja runkonumero DD-162) Bethlehem Shipbuildin Corporationin Fore Riverin telakalta, Quincystä Massachusettsista. Sen köli laskettiin 8. helmikuuta 1918 ja alus laskettiin vesille 31. elokuuta kumminaan kontra-amiraali Thatcherin jälkeläinen neiti Doris Bentley. Alus liitettiin Yhdysvaltain laivastoon 14. tammikuuta 1919 ensimmäisenä virkaatekevänä päällikkönään komentajakapteeni Henry M. Kiefer. Aluksen varsinainen päällikkö komentajakapteeni Francis W. Rockwell otti aluksen vastaan 25. tammikuuta.

Palvelus Yhdysvaltain laivastossa

Vastaanottotestien päätyttyä USS Thatcher palveli Yhdysvaltain Atlantin laivastossa keväästä 1919 alkaen. Alus oli sijoitettuna pelastusalukseksi toukokuusta 1919 alkaen Atlantin ylilentäneiden NC-lentoveneiden turvana. Newfoundlandin ja Azorien välille oli perustettu 20 valvonta- ja pelastuspistettä ja alus oli pisteessä 9 vuorotellen sisaralustensa USS Walkerin ja USS Crosbyn kanssa. Alus otti radio- ja näköyhteyden lentoveneisiin, jotka jatkoivat matkaansa Lissaboniin Portugaliin.
Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi normaaliin rauhanajan palvelukseen koulutukseen Yhdysvaltain itärannikolle, josta se siirrettiin länsirannikolle Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon syksyllä 1921. USS Thatcher osallistui koulutukseen ja harjoituksiin San Diegon edustalla, kunnes se poistettiin San Diegossa palveluksesta 7. kesäkuuta 1922.
Alus makasi ankkuroituna San Diegossa aina kesään 1939 saakka. Toisen maailmansodan alettua Euroopassa Saksan aloitettua hyökkäyksensä Puolaan  1. syyskuuta 1939 Yhdysvallat päätti nostaa valmiuttaan. USS Thatcher palasi palvelukseen 18. joulukuuta San Diegossa päällikkönään komentajakapteeni Henry E. Richter aloittaen länsirannikolla koeajot ja kouluttautumisen.
Alus siirrettiin Atlantille seuraavana keväänä ja se läpäisi Panaman kanavan 1. huhtikuuta 1940. Alus aloitti puolueettomuuden valvonnan sekä jatkoi koulutusta itärannikolla ja Meksikonlahdella läpi kesän. Euroopan tilanteen muuttuessa Ranskan luhistumisen ja Italian sotaan liittymisen jälkeen sekä Britannian kuninkaallisen laivaston saattajiksi kelpaavien alusten kärsittyä merkittäviä tappioita Norjan rannikolla sekä Dunkerquen evakuoinnissa Britannian pääministeri Winston Churchill pyysi Yhdysvalloilta apua.
Yhdysvaltain presidentti Roosevelt tarjosi viittäkymmentä hävittäjää maksuna tukikohdista Karibianmerellä. USS Thatcher merkittiin luovutettavaksi ja se irrotettiin Atlantin laivueen hävittäjäviirikkö 69:stä siirrettäväksi Kanadan laivastolle. Alus saapui viiden sisaraluksensa kanssa 20. syyskuuta Halifaxiin Nova Scotiaan, jossa se poistettiin 24. syyskuuta Yhdysvaltain laivaston palveluksesta. Alus poistettiin Yhdysvaltain alusluettelosta vasta 8. tammikuuta 1941.
Alus liitettiin 24. syyskuuta 1940 Kanadan laivastoon mahdollisesti nimellä HMCS Thatcher ennen alusten virallista nimeämistä, jolloin sen nimeksi tuli HMCS Niagara.

Palvelus Kanadan laivastossa

Alus palveli lokakuun paikallissaattajana Halifaxissa, kunnes se määrättiin Britteinsaarille muutostöitä varten. Alus siirrettiin 30. marraskuuta Devonportin telakalle, mistä se palasi palvelukseen maaliskuussa 1941 liitettynä 4. saattajaryhmään (engl. 4th Escort Group, EG4) suojaamaan läntisen reitin (engl. Western Approach Command) alaisia saattueita. Syynä tähän oli Newfoundlandin saattajaosaston (engl. Newfoundland Escort Force, NEF) kokoamisen viiveet.
HMCS Niagara lähti toukokuussa länteen matkanneen saattueen suojana St. Johnsiin Newfoundlandiin liittyäkseen perustettuun NEF:iin, jossa se aloitti palveluksensa. Alus saattoi 28. elokuuta yhdessä HMS Burwellin ja neljän sukellusveneentorjuntatroolarin kanssa antautuneen Saksan laivaston sukellusveneen U570 Islantiin.
Alus siirrettiin 15. syyskuuta Halifaxissa telakalle huoltoon, mistä se palasi palvelukseen 15. marraskuuta liittyen koeajojen päätyttyä läntiseen saattajaosastoon (engl. Western Escort Force) suojaamaan Atlantin saattueita. Alus kärsi rakenteellisia vaurioita myrskyssä 12. tammikuuta 1942 ja se siirrettiin 14. tammikuuta Clydessä telakalle. Alus palasi 10. helmikuuta palvelukseen aloittaen matkansa St. Johniin liittyäkseen osastoonsa.
Alus siirrettiin maaliskuussa läntiseen saattajaosastoon (engl. Western Local Escort Force). Se pelasti 9. maaliskuuta yhdysvaltalaisen rahtialuksen Independence Hallin, joka oli haaksirikkoutunut 7. maaliskuuta ollessaan saattueessa SC73, eloonjääneet. Alus pelasti huhtikuussa kahdesta pelastusveneestä rahtialus Rio Blancon eloonjääneet. Huhtikuusta heinäkuuhun alus oli telakalla Halifaxissa.
Palattuaan palvelukseen alus jatkoi palvelustaan WLEF:ssä, josta se siirrettiin toukokuussa 1943 kanadalaiseen saattajaosasto W2:een (engl. Canadian Escort Group Unit W2). Alus oli tammi-helmikuussa 1944 telakalle ja se poistettiin maaliskuussa operatiivisesta käytöstä sekä siirrettiin torpedokoulutukseen Halifaxiin.
Niagara poistettiin palveluksesta ja se sijoitettiin poistolistalle 15. syyskuuta 1945. Alus myytiin International Iron and Steelille romutettavaksi 27. toukokuuta 1946 ja se hinattiin Hamiltoniin, jonne alus saapui 12. joulukuuta 1947 romutettavaksi.