google/wiki40b huggingface dataset:
Priapos

Priapos (muinaiskreikaksi Πρίαπος) on kreikkalaiseen mytologiaan kuuluva vähäisempi hedelmällisyyden jumala - puutarhojen, karjan ja mieskunnon suojelija. Priapoksen symboli oli fallos, ja hänet kuvattiin yleensä jatkuvassa erektiossa, mistä on johdettu lääketieteen käsite priapismi. Priapokseen suhtauduttiin humoristisesti: hänen uhrieläimensä oli aasi, jota pidettiin hekuman ja tyhmyyden vertauskuvana.
Kreikkalaisen jumaltaruston mukaan Priapos oli Dionysoksen poika, ja hänen äitinsä joko Afrodite tai jokin nymfeistä. Hänen kulttinsa kehittyi ja oli tärkeä Hellespontoksen Lampsakosissa, josta se levisi Aleksanteri Suuren valloitusten vanavedessä muualle hellenistiseen maailmaan. Priapoksen kultilla oli merkittävä sijansa Aleksandriassa. Myöhemmin kultti levisi Italiaan ja yhdistyi osaksi roomalaista jumaltarustoa.
Henry Boucha

Ura

Boucha pelasi high school -aikoinaan koulunsa Warroad Warriors -joukkueessa, jonka jälkeen kaudella 1969–70 hän pelasi WCJHL:n Winnipeg Jetsissä. Seuraavaksi hän liittyi Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueeseen, jossa pelasi vuoteen 1972 asti. Hän edusti maataan vuoden 1970 MM-kisojen B-sarjassa, 1971 MM-kisojen A-sarjassa ja oli voittamassa hopeaa vuoden 1972 olympiakisoissa.
Detroit Red Wings varasi Bouchan vuoden 1971 NHL:n varaustilaisuudessa 16. vuorolla. WHA:ssa hänet varasi Minnesota Fighting Saints vuonna 1972 koko tilaisuuden ensimmäisenä. Olympiakisojen jälkeen, talvella 1972, Boucha aloitti NHL-uransa Detroit Red Wingsin paidassa. Hän teki ensimmäisessä ottelussaan maalin ja ensimmäisen kokonaisen kauden jälkeen keväällä 1973 hänet valittiin Detroitin vuoden tulokkaaksi. Bocha pelasi Detroitissa vielää yhden kokonaisen kauden, jonka jälkeen elokuussa 1974 hänet myytiin Minnesota North Starsiin, josta tuli vaihdossa Danny Grant.

Loukkaantuminen

Kaudella 1974–75 Boucha tuli kuuluisaksi, kun Boston Bruinsin Dave Forbes hyökkäsi Bouchan kimppuun, löi häntä silmään mailan päällä ja hakkasi Bouchan päätä jäähän. Tapaus oli ensimmäinen, jossa jääkiekkoväkivallasta nostettiin syyte oikeudessa. Valamiehistö ei päässyt sopuun rangaistuksesta, joten Forbes vapautettiin syytteistä.
Bouchan näkö ei ikinä palautunut ennalleen, joten hänen jääkiekkouransa kärsi. Hän yritti palata kaukaloon ensiksi WHA:n Minnesota Fighting Saintsin paidassa seuraavalla kaudella, mutta seura lopetti toimintansa kesken kauden helmikuussa 1976. Boucha siiryi NHL:n Kansas City Scoutsin riveihin, jossa pelasi loppukauden. Kansas Citykin oli vaikeuksissa ja muutti ennen seuraavan kauden alkua Denveriin, jossa Boucha pelasi vielä 9 peliä, ennen kuin lopetti uransa.
Boucha käytti ensimmäisenä NHL:ssä otsanauhaa. 1995 hänet valittiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen.
Tradenomiliitto TRAL

Organisaatio

Tradenomiliitto TRAL ry:n ylintä päätösvaltaa käyttää valtuusto, jonka jäsenet valitsevat vaaleilla. Valtuustoon kuuluu 35 jäsentä. Valtuuston toimikausi alkaa liittovaltuuston vaalin tuloksen vahvistamisesta ja kestää kolme vuotta. Viimeisimmät vaalit järjestettiin keväällä 2017. 
Valtuuston opiskelijaedustajat nimittää Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry).
Valtuusto valitsee liiton hallituksen. Hallituksen toimikausi on 3 vuotta. 
Liiton palveluksessa on 21 työntekijää, jotka vastaavat jäsenten edunvalvonnasta ja jäsenpalvelusta.

Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry)

Tradenomeihin kuuluu itsenäisenä yhdistyksenä Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry.), johon opiskelijat järjestäytyvät pääosin itsenäisten alueellisten yhdistysten kautta. Tradenomiopiskelijat toimii tradenomiopiskelijoiden etuja valvovana ammatillisena opiskelijajärjestönä.
Lielahden kartano

Lielahden kartano sijaitsee Tampereella Hiedanrannan kaupunginosassa. Se ja alueen vesitorni ovat valtakunnallisesti merkittäviä rakennuksia, ja alue kuuluu Pirkanmaan maakunnallisesti arvokkaisiin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Metsä Board edeltäjineen omisti Lielahden kartanon muiden maa-alueiden ohella, kunnes yhtiö myi alueen rakennuksineen Tampereen kaupungille vuonna 2014 26 miljoonalla eurolla.
Kartano on ollut ratsutila. Kartanon ja läheiset talot omisti 1872-1904 von Nottbeck -suku, ja päärakennuksen suunnitteli Maria Lydia von Nottbeck. Kartanon osti von Nottbeckeiltä tehtailija J. W. Enqvist, ja sen maille perustettiin Ab J. W. Enqvist Oy:n sellutehdas vuonna 1913. Tehdas osti viereisen Niemen kartanon, joka varsinaisesti oli tavallinen maalaiskartano. Tehtaan työntekijöiden asuinalue rakennettiin Niemen alueelle. Sinne rakennettiin myös mahtava navetta, sillä tila alkoi huolehtia yhtiön elintarvikeomavaraisuudesta. Kartanon nykyisen päärakennuksen rakennutti Finlaysonin tehtailijan poika. Merkittäviä rakennuksia päärakennuksen lisäksi ovat esimerkiksi myös suojeltu vesitorni sekä Nottbeckien hautausmaa ja kappeli.
The Evil Within

Pelaaminen

Peli koostuu Chaptereistä eli luvuista. Lukuja on yhteensä 16. Useimmat viholliset, joita pelaaja kohtaa ovat riivattuja (The Haunted). He ovat vaarallisia laumoina ja voivat saartaa helposti saartaa pelaajan nurkkaan. Pelissä on myös mekaniikka, joka on tuttu ensimmäisestä Resident Evil- pelistä. Surmatut riivatut voi tuhota kokonaan polttamalla heidät tulitikuilla. Tulitikkuja on vain rajattu määrä, joten pelaajan on valittava viisaasti, mitkä ruumit hän polttaa. Niillä voidaan myös kätevästi tappaa joukon riivattuja, sillä tuli tarttuu lähellä oleviin vihollisiinkin. Aseita on pelissä viisi: kaksi revolveria (joista toinen on huipputehoisempi), haulikko, tarkkuuskivääri ja jalkajousi. Jalkajousen avulla voi ampua erilaisia nuolityyppejä, esimerkiksi tuhoisia räjähdenuolia ja sokaistaviin sähkönuoliin. Pelin keräilyesineistä ja läpäisemisestä voi avata lisää aseita, kuten esimerkiksi konepistoolin ja raketinheittimen. Ammukset löytyvät pieninä määrinä, pakottaen pelaajaa käyttämään lähitaistelua tai tarkkoja pääosumia. Pulloilla voi hämätä vihollisia ja jopa tainnuttaa hetkellisesti. Ympärillä lojuvia tai vihollisilta pudotettuja kirveitä ja soihtuja voi myös käyttää hyväksi. Pelissä voi myös päivittää Sebastianin taitoja, Green Gelin avulla. Green Geliä saa rikotuista laatikoista, arkuista ja surmatuilta vihollisilta sekä päävastuksilta. Sen avulla voi päivittää mm. ammusten enimmäismäärää, aseiden latausaikoja tai vaikkapa kestävyyttä. Pelissä on myös muutamia palapelejä ratkottavaksi, jotka avaavat tien eteenpäin. Pelin aikana Sebastiania jahtaa moniraajainen hirviö, jolta voi joko juosta pakoon tai kukistaa hetkellisesti.
Karl Gustaf Kyrklund

Karl Gustaf Kyrklund (4. elokuuta 1854 Turku – 18. maaliskuuta 1916 Tampere) oli suomalainen lääkäri ja yksi Duodecim-seuran 12 perustajajäsenestä.
Kyrklundin vanhemmat olivat suutarioltermanni Gustaf Henrik Kyrklund (1804–1881) ja Maria Wilhelmiina Malmström (1821–1900). Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 Turun lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1877, lääketieteen kandidaatiksi 1879, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen lisensiaatiksi 1883 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1887. Kyrklundin väitöskirja käsitteli rasvan imeytymistä ohutsuolesta ja se oli yksi ensimmäisiä ruoansulatuksen fysiologiaa käsittelleitä suomalaisia tutkimuksia. 
Kyrklund oli Helsingin yliopiston patologian laitoksella vt. assistenttina 1882–1883 ja hän oli Turun kuritushuoneen vt. lääkärinä 1883 sekä Turun vt. piirilääkärinä 1885 ja 1891–1892. Hän toimi myös yksityislääkärinä Turussa sekä rautatielääkärinä Turussa vuodesta 1890 alkaen ja Turun kuritushuoneen vakinaisena lääkärinä vuodesta 1893. Viimeksi Kyrklund toimi Tampereen piirilääkärinä vuodesta 1914 alkaen. Kyrklund sai aivohalvauksen hoitaessaan potilaita Tampereen lavantautiepidemian aikana kevättalvella 1916 ja hän kuoli sydänkohtaukseen muutamaa päivää myöhemmin. Hänet on haudattu Turun vanhalle hautausmaalle.
Kyrklund oli perustamassa vuonna 1886 Turun Lastensuojeluyhdistystä ja hän toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän kuului 1881 Duodecim-seuran perustajajäseniin. Turussa ollessaan Kyrklund teki vuonna 1887 Suomen ensimmäisen onnistuneen suolitukoksen leikkaushoidon.
Kyrklund oli naimisissa vuodesta 1883 kauppias Gustaf Albert Herlinin tyttären Aline Herlinin (1863–1931) kanssa. Heillä oli kolme lasta joista Karl Rafael Kyrklund, vuodesta 1933 Kyrki (1889–1957) oli lääketieteen tohtori ja Turun lääninsairaalan lastentautien ylilääkäri sekä Turun Duodecim-seuran puheenjohtaja ja Karl Magnus Kyrklund, vuodesta 1935 Kyrki (1891–1937) oli varatuomari ja asianajaja. Kyrklundin tytär Margareta Kyrklund (1885–1959) oli naimisissa lehtori, filosofian tohtori Rafael Hellströmin (1880–1954) kanssa. Karl Gustaf Kyrklundin eno oli pappi ja runoilija Karl Robert Malmström ja serkku taidemaalari Tyra Malmström.
Kati Hagros

Kati Hagros (s. 1970) toimii Aalto-yliopistossa tietotekniikapalveluissa digitalisaatiojohtajana. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri ja valtiotieteiden maisteri.
Hänen työuransa koostuu kansainvälisistä johtotehtävistä logistiikan, strategian, laadun ja IT:n alueilla. Ennen Aalto ylipistoa hän toimi mm. kuusi vuotta Koneen kehitysjohtajana ja CIO:na. Hän on toiminut myös Nokian laatujohtajana ja Nokia Mobile Phonesin Aasian strategiajohtajana.  Vuonna 2016 hänet valittiin 50 inspiroivimman naisen joukkoon tekniikan alalla Pohjoismaissa.
Hagros toimii usean hallituksen jäsenenä mm Tokmanni Oyj:ssä, Siili Solutions Oyj:ssä ja Nixu Oyj:ssä.
Saint-Julien-le-Pauvre

Saint-Julien-le-Pauvre on yksi Pariisin vanhimmista kirkoista. Se sijaitsee Latinalaiskorttelissa, 5. arrondissementin alueella, vain kivenheiton päässä Seinen etelärannasta. Paikalla on ollut kirkko 500-luvulta alkaen. Normannit tuhosivat ensimmäisen kirkon hävitysretkellään vuonna 886, mutta se rakennettiin uudelleen 900-luvulla. Nykyinen kirkko rakennettiin noin vuosina 1165–1220, mikä tekee siitä yhden Pariisin vanhimmista kirkoista. Läheisen Sorbonnen yliopiston viralliset kokoukset pidettiin keskiajalla Saint-Julien-le-Pauvren tiloissa. Opiskelijoiden aiheutettua vahinkoja Pariisin parlamentti kielsi vuonna 1524 yliopistolaisten kokoontumiset kirkossa. Vuodesta 1655 aina Ranskan vallankumoukseen saakka kirkko oli Hôtel-Dieu-sairaalan käytössä. Se palautettiin kirkoksi vuonna 1826. Vuodesta 1889 kirkko on kuulunut kreikkalaiskatoliselle melkiittien lahkolle. Kirkon bysanttilaistyylinen ikonostaasi on vuodelta 1900.
Ei ole varmaa, kehen Julianus (Julien) -nimiseen pyhimykseen kirkon nimi on alun perin viitannut.
Kirkon luona on säilynyt katukiveystä roomalaisaikaisesta maantiestä.
Hullu rakkaus

Sisältö

Hullu rakkaus koostuu esseistä, joissa Breton liikkuu vapaasti sekä omien kokemustensa ja elämystensä että taiteen kentällä. Hän analysoi omia rakkauskokemuksiaan, vaeltelee Pariisin kaduilla ja kujilla ja tekee löytöjä, ihailee Teneriffan luontoa, palaa varhaiseen Auringonkukka-runoonsa, jota hän pitää enteellisenä, tarkastelee Paul Cézannen maalausta Hirttäytyneen miehen talo ja kirjoittaa kirjeen 16-vuotiaalle tyttärelleen. Tekstin lomassa on aiheeseen liittyviä mustavalkoisia valokuvia.
Breton pohtii rakkauden etiikkaa unen ja valveen rajamaastossa liikkuen. Teksti on vapaasti assosioivaa, kiemuraista ja vahvalla eroottisella pohjavireellä varustettua. Myös tummasävyinen huumori esiintyy teoksessa toisinaan.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jarkko Koskelaisen mukaan teos vaipuu itsekeskeisyyteen ja sen keskipiste on André Breton ja hänelle merkitykselliset asiat.
Tu bandera es un lampo de cielo

Tu bandera es un lampo de cielo (”Lippusi on taivaan valo”) on Hondurasin kansallislaulu, joka otettiin käyttöön vuonna 1915. Laulun on sanoittanut Augusto Constantio Coella ja sen on säveltänyt saksalaissyntyinen säveltäjä Calros Hartling. Hondurasin hymni on tyyliltään tyypillinen latinalaisamerikkalainen kansallislaulu, joka muistuttaa säveleltään ja sanoiltaan ooppera-aariaa.
Laulussa on kertosäe sekä seitsemän säkeistöä. Koululaisten oletetaan koulussa oppivan laulun ulkoa kokonaisuudessaan, vaikka laulusta käytetäänkin virallisissa yhteyksissä vain sen viimeistä, seitsemättä säkeistöä. Tällöin kertosäe lauletaan sekä säkeistöä ennen että sen jälkeen. Mikäli laulu esitetään kokonaisuudessaan, lauletaan kertosäe ennen laulua ja jokaisen säkeistön jälkeen.
Hondurasin kansallislaulu esittää maan historian tiivistetyssä runomuodossa. Ensimmäinen säkeistö kuvailee maata sellaisena, jollaiseksi Kristoffer Kolumbus olisi sen kokenut. Toinen kertoo, miten miehet ”maassa, jossa aurinko nousee” unelmoivat Hondurasista ja lähtivät sinne, mutta löysivätkin maan yllä jo liehuvan (Espanjan) lipun. Kolmas säkeistö kertoo maan alkuperäisväestön vastarinnasta espanjalaisia conquistadoreja vastaan. Neljäs säkeistö kertoo Espanjan siirtomaavallasta sekä siitä, miten siirtomaiden toiveet uudistuksesta kaikuivat kuuroille korville, kunnes vapauden aatteet saapuivat Euroopasta uudelle mantereelle. Viides säkeistö jatkaa tätä, kertoen kuinka Ranskan vallankumous oli Hondurasille innostava esimerkki sen pyrkiessä vapauteen. Kuudes kertoo vallankumouksesta, joka kukisti Espanjan vallan ja toi siirtomaille - kuten Hondurasillekin - vapauden. Viimeinen säkeistö, joka siis yleensä lauletaan maan kansallislauluna, kutsuu kaikkia hondurasilaisia puolustamaan maataan, jos tarpeen, aina kuolemaan. Kuoron laulamaksi tarkoitettu kertosäe on lyyrinen kuvaus maan lipusta ja vaakunasta - aiheista joihin myös laulun viimeinen säkeistö palaa.
Esa Mäki-Tulokas

Ura

Mäki-Tulokkaan kasvattajaseura oli Forssan Koripojat, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kaudeksi 2001–2002. Ensimmäisenä kautena hän teki 14,2 pistettä ottelua kohden. Mäki-Tulokas edusti seuraa kaksi kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Long Islandin yliopistoon, joka pelasi NCAA:n I-divisioonassa. Mäki-Tulokas pelasi yliopistossa neljä kautta ja siirtyi tämän jälkeen Porvoon Tarmoon kaksivuotisella sopimuksella. Hän pelasi seurassa vain puolitoista kautta ja jatkoi loppukauden 2008–2009 Forssan Koripojissa. Kauden päätyttyä hän palasi I-divisioonaan pudonneeseen Tarmoon, jonka hän nosti kaudeksi 2010–2011 takaisin pääsarjaan.
Mäki-Tulokas on edustanut Suomea maajoukkuetasolla yksitoista kertaa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 2004 Ruotsia vastaan.
Mäki-Tulokas lopetti koripallouransa vuonna 2011 Porvoon Tarmossa. Tämän jälkeen hän siirtyi Keravan Kori-80:n naisten SM-sarjajoukkueen päävalmentajaksi.
Valkeinen (Ähtäri)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 145 hehtaaria eli 1,5 neliökilometriä. Se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Sen järvenselkä on avoin ja saareton. Sen rannat ovat alavaa kangasmaastoa, jossa ei ole mainittavia mäkiä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 4,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0044 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 6,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee aivan keskellä järveä.
Järven rantaviivan pituus on 5,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata paitsi kolmessa kohtaa, missä peltomaat ulottuvat järven rantaan. Järven ympäristön haja-asutus muodostuu kahdeksasta taloudesta, joista kolme on maatiloja. Asutus muodostavat Soidinperän, Valkeisperän ja Reijon. Rannoille on rakennettu 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 17281 tai 7091.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Hankaveden–Väliveden alueeseen (35.432) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 168,7 metriä mpy. Järvi saa pääosan vedestään omasta lähiympäristöstään, missä metsiin ja Kylkisuolle on kaivettu kuivatusojia. Vaikka Niemisjoki virtaa läheltä ohi, ei järvi laske siihen vaan se laskee Peurakankaan muodostaman 1,5 kilometriä leveän kannaksen yli Väliveteen Jatapuroa pitkin. laskuojalle tulee pudotusta 15,2 metriä.
Dave Redding

Dave Redding on brittiläinen Williamsin Formula 1 -tallin manageri. Redding aloitti uransa Benettonilla vuonna 1988. Redding siirtyi McLarenille vuonna 1995 ja sen jälkeen Stewartille vuonna 1997. Redding palasi takaisin McLarenille vuonna 2000 ja 2009 lähtien hän työskenteli tiimimanagerina. Helmikuussa 2017 vahvistettiin Reddingin siirtyvän Williamsille tiimimanageriksi, ja hänet korvasi McLarenilla tehtävässään Paul James.
Tiuhti ja Viuhti

Tiuhti ja Viuhti Tove Janssonin tuotannossa

Muumikirjoissa Tiuhti ja Viuhti tavataan ensi kerran teoksessa Taikurin hattu (1948). Heidän aivan ensimmäinen esiintymisensä oli kuitenkin Tove Janssonin Ny Tid -lehteen vuosina 1947–1948 piirtämässä sarjakuvassa Jorden går under! (suomennettu nimellä Maailmanloppu tulee! vuonna 2007), joka perustuu aiempaan Muumipeikko ja pyrstötähti -kirjaan. Jansson piirsi sarjakuvaa samaan aikaan kun hän kirjoitti Taikurin hattua. Tiuhti ja Viuhti nähtiin ensi kerran 5. joulukuuta 1947 ilmestyneessä stripissä, jossa he kömpivät yllättäen esiin perhosia keräävän hemulin lasipurkista. Toisin kuin muumikirjoissa, tässä sarjakuvassa Tiuhti ja Viuhti kiroilevat. Lisäksi sarjakuvassa Niiskuneiti ymmärtää heidän puhettaan, sillä "hänellä oli naisen vaisto".
Kirjassa Taikurin hattu Tiuhti ja Viuhti tulevat Muumilaaksoon paetessaan Mörköä. He kantavat mukanaan suurta matkalaukkua, jossa he piilottelevat Mörön himoitsemaa kuningasrubiinia. Tässä kirjassa vain Hemuli osaa puhua heidän kanssaan. Tove Janssonin teoksista Tiuhti ja Viuhti nähdään myöhemmin vielä kuvakirjassa Vaarallinen matka, jossa heidät on kuvattu hieman eri näköisiksi kuin aiemmin.
Tiuhti ja Viuhti perustuvat osin Tove Janssoniin ja Vivica Bandleriin, johon Janssonilla oli lyhyt suhde 1947. Hahmojen nimet olivat alkujaan salanimiä, joita Jansson oli käyttänyt kirjeissään (Tofslan = Tove, Vifslan = Vivica). Tove Janssonin elämäkerturi Boel Westin on tulkinnut, että Tiuhtin ja Viuhtin salaisuus (matkalaukun kätketty sisältö) kuvaa vertauskuvallisesti Janssonin ja Bandlerin salattua suhdetta.

Tiuhti ja Viuhti muualla

Muumilaakson tarinoita -sarjassa Tiuhti ja Viuhti esiintyvät jaksoissa ”Pikkuruiset vieraat” (osa 6), ”Matkalaukku” (osa 7), ”Taikurin taika” (osa 8) ja ”Ihana lahja” (osa 72), joista kaikki paitsi viimeinen perustuvat Taikurin hattu -kirjaan. Sarjan suomenkielisessä versiossa Tiuhti ja Viuhti puhuvat normaalisti, mutta ruotsinkielisessä versiossa he puhuvat sla-kieltä. Sarjassa hahmojen suomenkielisinä ääninä ovat Yleisradion dubbauksessa Marja Packalén (Tiuhti) ja Leena Uotila (Viuhti). MTV:n dubbauksessa hahmojen ääninä ovat Ella Pyhältö (Tiuhti) ja Katja Aakkula (Viuhti).
Tiuhti ja Viuhti esiintyvät myös tietokonepelissä Muumit ja Taikurin hattu, jossa he puhuvat samoin kuin kirjoissa.
Jumindan majakka

Historia

Jumindan majakka sijatsee Viro pohjoisella rannalla Jumindan niemimaan kärjessä, keskellä metsää. Ensimmäinen majakka rakennettiin rajavartioston valvontatornin kulmalle 1931, siinä oli valonlähteenä 10 metrin korkeudella oleva asetyleenilamppu, jonka valonkanto oli 8 merimailia ja se vilkkui 150 kertaa minuutissa.
Vuonna 1937 rakennettiin uusi majakka, joka oli 24 metriä korkea ja 2 metriä halkaisijaltaan oleva teräsbetonitorni, asetyleenilampun valonkanto oli 8 merimailia. Sen suunnitteli insinööri Armas Luige. Hän on suunnitellut Viron rannikolle myös 30 muuta majakkaa. 
Kun metsä alkoi varjostaa majakkaa, siihen asennettiin teräksinen 8 metrin korotus vuonna 2006 ja siihen rakennettiin uusi parveke entisen lisäksi, sekä uusi valaisin.
Nousiaisten kaularengas

Nousiaisten kaularengas on rautakautinen kullasta valmistettu kaularengas, joka löydettiin Nousiaisista vuonna 1770. Sitä pidetään hienoimpana Suomesta löydettynä rautakautisena esineenä. 200-luvulta peräisin oleva koru on ilmeisesti valmistettu jossakin päin Skandinaviaa, mutta tiedossa ei ole, miten se päätyi Suomeen. Nousiaisten kaularengas on löytymisestään saakka ollut ruotsalaisissa kokoelmissa ja nykyään se kuuluu Tukholmassa toimivan Historiallisen museon perusnäyttelyyn.

Historia

Kaulanrenkaan löysi kesällä 1770 korpraali Jakob Ekebom ollessaan kaivamassa ojaa Nousiaisissa sijainneen sotilastoppansa peltoon. Samassa yhteydessä hän löysi myös muita rautakautisia esineitä, kuten kultaisen rannerenkaan, mutta niiden nykyinen olinpaikka ei ole selvillä, koska ainoastaan kaularengas lunastettiin kruunulle, jolle se silloisen muinaismuistolain mukaan kuului. Suomessa ei tuolloin vielä ollut museoita, vaan ainoastaan Turun akatemialla oli oma kokoelma. Muut esineet päätyivät kuitenkin todennäköisesti yksityishenkilöiden haltuun. Tukholmassa kaularengas oli aluksi Ruotsin kansallismuseon ja myöhemmin Historiallisen museon kokoelmissa, jonka perusnäyttelyssä se on ollut vuosikymmenien ajan.

Koru

210 grammaa painava kaularengas on yksi harvoista Suomesta löydetyistä rautakautisista kultaesineistä. Yksi samantyyppinen koru on löydetty myös Salon Uskelasta, mutta Tanskassa vastaavia on useampia. Kaularenkaan arvellaan päätyneen Suomeen turkiskaupan myötä. Sen alkuperäinen omistaja ei ole tiedossa, mutta koru on kuulunut arvovaltaiselle ja varakkaalle henkilölle.
Kaularengas on koristeltu kahdella käärmeen tai lohikäärmeen päällä. Koru on muutoin hyväkuntoinen, mutta se on katkennut yhdestä kohdasta niin, että toinen pääkoriste on irrallaan. Esine on todennäköisesti valmistettu Skandinaviassa, mutta siihen käytetyn kullan arvellaan olevan peräisin Rooman valtakunnasta, joka tuolloin ulottui nykyisen Saksan alueelle. Koristelussa on vaikutteita roomalaisesta kulttuurista. Eläinaiheiset kuviot taas viittaavat germaaniseen koristelutyyliin ja tekotapa skandinaaviseen perinteeseen.

Näyttelyt Suomessa

Suomen kansallismuseo on yrittänyt pitkään saada Nousiaisten kaularengasta näyttelyynsä ja se saatiin vihdoin lainaan viiden vuoden ajaksi syksyllä 2017. Edellisen kerran koru oli näytteillä Suomessa vuonna 1977 Kalevala Korun järjestämässä muinaiskorujen näyttelyssä Helsingin Osakepankin pääkonttorissa.
Iisalmen jalkapallohalli

Iisalmen jalkapallohalli on vuonna 2002 valmistunut ylipainehalli Iisalmessa, Parkatin kaupunginosassa. Hallissa on kooltaan 45 x 90 metriä oleva kumirouhepintainen jalkapallokenttä, tekonurmi. Hallissa ei ole katsomoita, ja huoltotilat sijaitsevat sisäänkäynnin läheisyydessä hallin ulkopuolella. Vuonna 2017 halli painui kasaan hetkellisesti sähkökatkon vuoksi, koska varavoimakone ei käynnistynyt normaalisti. Hallia käyttävät muun muassa joukkueet PK-37 ja Klubi-36.
Kansallinen mediatutkimus

Kansallinen Mediatutkimus KMT on printtimedia-alan yhdessä toteuttama tutkimuskokonaisuus, jossa selvitetään sanoma- ja aikakauslehtien lukijamääriä sekä lukijakunnan rakennetta ja lukutapoja. Lisäksi KMT:ssä kerätään tietoa myös yleisestä median käytöstä, kuluttamisesta, asenteista, harrastuksista sekä kiinnostuksenkohteista. Tutkimuksen omistaa MediaAuditFinland ja tiedonkeruun toteuttaa TNS Gallup Oy. KMT:ssa on kaksi pääosiota: KMT Lukija ja KMT Kuluttaja.
KMT Lukijassa kerätään puhelinhaastattelujen avulla valtakunnallisten ja alueellisten lehtien lukemistietoja sekä perustietoja vastaajista. Puhelinhaastatteluja tehdään vuosittain noin 24 000 kappaletta. Lukijatiedot raportoidaan kaksi kertaa vuodessa, helmi- ja syyskuussa.
KMT Kuluttajassa selvitetään mm. vastaajien käyttämiä aikakaus- ja sanomalehtien lukukanavia, eri tiedotusvälineiden seuraamista, netin käyttötarkoituksia, kiinnostuksen kohteita ja harrastuksia sekä kuluttamista ja yleistä median käyttöä. KMT Kuluttajassa tiedonkeruu tapahtuu puhelinhaastatteluihin liittyvällä nettikyselyllä, johon vastaa vuosittain noin 9 000 henkilöä. Kyselylomake on räätälöity kullekin vastaajalle puhelinhaastattelussa saatujen tietojen perusteella.
Kansallista Mediatutkimusta on tehty vuodesta 1972. Nykyisin KMT tuottaa viralliset lukijamäärät noin 200 lehdelle ja niiden digijulkaisulle. KMT-organisaatiossa ovat mukana sanomalehtien, aikakauslehtien, mainostoimistojen ja mainostajien edustajat.
Kirlian Camera

Kirlian Camera Suomessa

Kirlian Camera on esiintynyt Suomessa yhden kerran: 27. kesäkuuta 2008 Lumous Gothic Festivalissa Tampereella.