google/wiki40b huggingface dataset:
Alfonso López Michelsen

Elämä

Alfonso López Michelsen syntyi Bogotássa, Kolumbiassa. Hänen isänsä Alfonso López Pumarejo toimi Kolumbian presidenttinä vuosina 1934–1938 ja 1942–1945. López Michelsen opiskeli lakitiedettä useissa korkeakouluissa ympäri maailmaa, mutta valmistui lopulta kolumbialaisesta Universidad del Rosariosta. Hänelle tarjottiin vastaperustetun Movimiento Revolucionario Liberal (MRL) -puolueen johtajuutta ja presidenttiehdokkuutta vuonna 1962. López Michelsen suostui, mutta hävisi presidentinvaalit konservatiivipuolueen ehdokkaalle Guillermo León Valencialle. 
Vuonna 1966 López Michelsen valittiin senaattoriksi, vuonna 1968 Cesarin departementin kuvernööriksi ja vuonna 1969 ulkoministeriksi. Hän sulautti MRL:n takaisin liberaalipuolueeseen vuonna 1967. López Michelsen voitti vuoden 1974 presidentinvaalit ja toimi Kolumbian presidenttinä vuoteen 1978 asti. López Michelsen pyrki uudelleen presidentiksi vuonna 1982, mutta konservatiivien ehdokas Belisario Betancur voitti vaalit. 
Presidenttikautensa jälkeen Lopez Michelsen yritti neuvotella Kolumbian kapinallisten kanssa panttivankien vapauttamisesta. 
López Michelsen kuoli 11. heinäkuuta 2007 sydäninfarktiin Bogotássa. Hän oli kuollessaan 94-vuotias.
Woman's Christian Temperance Union

The Woman's Christian Temperance Union (”Naisten kristillinen raittiusliitto”, lyh. WCTU, tunnetaan myös nimellä Valkonauhaliike) on vanhin yhtämittaisesti toiminut vapaaehtoinen yleishyödyllinen naisjärjestö maailmassa. Se syntyi niin sanotun naisten ristiretkitalven 1873–1874 aikana Yhdysvaltojen Ohiossa vuonna 1873. Se on kristillinen järjestö, joka ajoi aluksi raittiusaatetta, mutta on myöhemmin vastustanut alkoholin lisäksi myös muun muassa tupakointia, huumausaineita, aborttia, prostituutiota, uhkapeliä ja samaa sukupuolta olevien avioliittoja. Myös naisten äänioikeuteen, siirtolaisiin ja terveydenhuoltoon liittyvät asiat ovat olleet järjestön asialistoilla. Järjestön toiminta laajeni huomattavasti Frances Willardin puheenjohtajakaudella 1879–1898, ja sen kansainväliseksi katto-organisaatioksi perustettiin vuonna 1891 Valkonauhan maailmanliitto (World´s Woman´s Christian Temperance Union, WWCTU).
Järjestö toimii 30 maassa. Suomessa sillä ei ole virallista toimintaa. Vuonna 1905 perustettu Suomen Valkonauhaliitto kuuluu kuitenkin Valkonauhan maailmanliitto WWCTU:hun.
Montbrun-les-Bains

Montbrun-les-Bains on kunta Ranskan Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Drômen departementissa. Sen asukasluku vuonna 2014 oli 421. Kunta kuuluu Nyons et Baronnies -kantoniin Nyonsin arrondissementissa. Se on yksi 86 kunnasta, jotka muodostavat vuonna 2015 perustetun alueellisen luonnonpuiston Parc naturel régional des Baronnies provençales.
Montbrun-les-Bainsin naapurikuntia ovat pohjoisessa Aulan, koillisessa Mévouillon, idässä Barret-de-Lioure, kaakossa Ferrassières, etelässä Vauclusen departementin Aurel, lounaassa ja lännessä Reilhanette sekä luoteessa Plaisians. 
Kukkulan rinteellä keskellä laventeliviljelmiä sijaitseva Montbrun-les-Bains on vanhojen kaupunginmuurien ympäröimä. Kylään kuljetaan kellotornin juuressa olevan portin kautta. Kylä on antiikin Rooman ajoista tunnettu lähteistään ja kylpylöistään, mutta kylpylätoiminnan kaupallinen huippu ajoittui 1800-luvulle.
Montbrun-les-Bains on kauneimpien ranskalaiskylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäsen. Drômen departementissa on kolme muutakin järjestön jäsenkylää: La Garde-Adhémar, Mirmande ja Le Poët-Laval.
Maurice Herzog

Maurice Herzog (15. tammikuuta 1919 Lyon – 13. joulukuuta 2012 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen vuorikiipeilijä ja poliitikko.
Herzogista tuli 3. kesäkuuta 1950 yhdessä Louis Lachenalin kanssa ensimmäinen yli 8 000 metrin korkuisen vuoren valloittanut henkilö. Kyseisenä päivänä kaksikko saavutti maailman kymmenenneksi korkeimman vuoren, Annapurnan huipun Himalajalla.
Herzog on Annapurnan valloituksellaan yksi merkittävimmistä sodanjälkeisistä vuorikiipeilijöistä. Hän on myös poliitikko: hän toimi Ranskan nuoriso- ja urheiluministerinä vuosina 1958–1963 sekä Chamonix’n pormestarina. Hän kuului vuosina 1970–1995 kansainväliseen olympiakomiteaan.
Shaun Maloney

Lapsuus

Maloneyn perhe muutti Aberdeeniin hänen ollessaan 5-vuotias. Nuorena Maloney löysi rakkauden jalkapalloon ja tennikseen. 10-vuotiaana hän liittyi ensimmäiseen joukkueeseensa nimeltään Kincorth Boys.

Celtic

Maloney aloitti Celticissä harjoittelijana, ja pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa huhtikuussa 2001 Rangersia vastaan Ibrox Stadimilla, jossa Celtic voitti 3-0. Seuraavien parin vuoden ajan Maloney yritti murtautua Celticin edustusjoukkueeseen, mutta vietti suuren osan ajastaan vaihtopenkillä. 
Helmikuussa 2004 Maloney sai pahan ristisidevamman. Hän palasi loppuvuodesta 2004 ja pelasi vain yhden ottelun koko kaudella. Vuonna 2005 manageri Gordon Strachan vaihtoi Maloneyn pelipaikan hyökkääjästä vasemmaksi keskikenttäpelaajaksi. Hänen peliesityksensä saivat kehuja joukkuetovereilta, faneilta sekä toimittajilta sinä vuonna ja hän sai SPFA:n pelaajien vuoden pelaaja- ja Vuoden nuoren pelaajan -palkinnot, joita kukaan ei ollut aiemmin voittanut samana vuonna. Maloney voitti myös Celticin Kannattajien vuoden pelaaja -palkinnon ja Pelaajien vuoden pelaaja -palkinnon.
Maloneyn sopimus päättyi vuoden 2006 lopussa ja Celtic tarjosi hänelle jatkosopimusta. Sopimusneuvottelut jatkuivat kuukausia, mutta osapuolet eivät päässeet yksimielisyyteen. Lopulta Maloney siirtyi Aston Villaan yhden miljoonan punnan siirtosummalla. 
Kaikkiaan Maloney pelasi Celticissä 139 ottelua ja teki niissä 37 maalia.

Aston Villa

Maloney allekirjoitti sopimuksen Aston Villaan tammikuussa 2007 juuri ennen siirtoikkunan sulkeutumista. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Villassa helmikuussa 2007 2-0 tappioon päättyneessä ottelussa Readingiä vastaan. Huhtikuussa 2007 Maloney teki ensimmäisen Villa-maalinsa ja auttoi joukkueensa voittoon Manchester Citystä. 
Maloneyllä oli ongelmia sopeutua Aston Villaan. Hän paransi ajan mittaan otteitaan, mutta kärsi samalla koti-ikävästä. Hän auttoi kahdella maalillaan Villan 4-4 tasapeliin Chelsea vastaan Stamford Bridgella 26. joulukuuta 2007, mutta sen jälkeen Maloney ei pelannut montaakaan ottelua. Loppukauden otteluissa hän esiintyi ainoastaan vaihtopelaajana ja kevään aikana hän ilmaisi halunsa palata takaisin Skotlantiin.

Paluu Celticiin

Elokuussa 2008 Celtic ilmoitti hankkineensa Maloneyn kolmen miljoonan punnan siirtosummalla ja tehneensä hän kanssaan neljän vuoden sopimuksen. Maloney valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi Falkirkiä vastaan 3-0 voittoon päättyneessä paluuottelussaan.

Maajoukkueura

Maloney pelasi Skotlannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 20 ottelua ja teki 6 maalia. Aikuisten maajoukkueessa hän esiintyi ensimmäisen kerran 8. lokakuuta 2005 Valko-Venäjää vastaan. Kaikkiaan hän pelasi 47 A-maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia.
Dawn French

Ura

French tunnetaan sketsisarjasta French and Saunders, jota hän teki yhdessä näyttelijä Jennifer Saundersin kanssa vuosina 1987–2005. French ja Saunders olivat mukana myös sarjan käsikirjoittamisessa. Hän näytteli pääosaa televisiosarjassa Dibleyn kirkkoherra vuosina 1994–2007. Hän on näytellyt Lihavaa Leidiä elokuvassa Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004) ja antanut äänensä elokuvaan Narnian tarinat: Velho ja leijona (2005).
French on ollut kuusi kertaa ehdolla BAFTA TV -palkintoon. Vuonna 2009 hän ja Saunders saivat BAFTA Fellowship -kunniapalkinnon mittavasta urastaan.

Yksityiselämä

French on naimisissa näyttelijä Lenny Henryn kanssa. Heillä on yksi lapsi, adoptoitu tytär Billie.
Medusan verkko (vuoden 2002 elokuva)

Juoni

Tapahtumat kietoutuvat yhdysvaltalaisen tiedustelupalvelu CIA:n salaisen Treadstone-operaation ja erityisesti sen ensimmäisen agentin Jason Bournen (Matt Damon) ympärille.
Kalastajat löytävät Välimerestä ammutun miehen, joka on yhä elossa. Hän ei kuitenkaan muista henkilöllisyyttään eikä sitä, miten on joutunut ammutuksi. Miehen mukanaan kantamien tavaroiden joukosta löytyy Sveitsissä olevan pankkitilin tiedot. Sieltä hän löytää muun muassa oman passinsa, jonka mukaan hän on yhdysvaltalainen Jason Bourne. Bourne joutuu virkavallan kanssa kahnauksiin ja pakenee Yhdysvaltain lähetystöön ja sieltä edelleen tapaamansa Marie Helena Kreutzin (Franka Potente) kanssa Pariisiin. Lopulta selviää, että Bourne on tehtävässään epäonnistunut salamurhaaja ja että hänen työnantajansa, joka osoittautuu olevan jonkinlainen CIA:n salainen hanke, pyrkii tappamaan tämän. Kreutzin kanssa Bourne selvittää lisää menneisyyttään ja alkaa jäljittää takaa-ajajiaan ja lopulta tappaa heidät.
Savon pataljoona

Savon pataljoona oli ensin Valkoisen armeija Hämeen ryhmän 5. Mäntän pataljoonaan kuulunut joukko-osasto ja myöhemmin valkoisten länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmän 2. krenatöörirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli majuri W. Stjernschantz, v.t. komentaja jääkäriluutnantti Otto Jalmari Iivarinen

Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Konekivääriosaston johtajana jääkärivänrikki Toivo Johannes Eloranta (siirrettiin 2. komppaniaan joukkueenjohtajaksi).
Uuvana

Ulkonäkö ja koko

Uuvana muodostaa tiheitä, puolipallomaisia patjoja. Se kasvaa 2–6 senttimetriä korkeaksi. Tiheässä olevat nahkea- ja kiiltäväpintaiset lehdet ovat 0,5–1 cm pitkiä, tasasoukkia, pyöreäkärkisiä ja ehytlaitaisia. Lehdet ovat ainavihannat. Kaksineuvoiset kukat sijaitsevat yksittäin varsien päissä ja ovat väriltään valkoiset. Kukan teriö on kaksi kertaa verhiötä pidempi ja kota on pitkähkö ja monisiemeninen. Uuvana kukkii kesä–elokuussa.

Levinneisyys

Uuvana on levinnyt laajalle pohjoisen pallonpuoliskon arktisille alueille ja etelämpänä vuoristoalueille. Euroopassa lajia tavataan Pohjois-Venäjällä sekä Pohjoismaissa, jossa sitä kasvaa Ruotsissa ja Norjassa Skandien vuoriston alueilla,  Pohjois-Islannissa ja Suomessa. Suomessa uuvanaa tavataan melko yleisenä Lapin tuntureilla, erityisesti Enontekiön ja Inarin alueilla.

Elinympäristö

Uuvana kasvaa tuntureiden tuulenpieksemillä, kuivilla harjanteilla ja varpukankailla. Se on sopeutunut erityisen hyvin kylmiin ja tuulisiin kasvupaikkoihin. Uuvanan tiiviin lehtipatjan sisälle muodostuu ympäröivästä ilmastosta täysin erilainen pienilmasto. Lämpötila lehtipatjan sisällä voi parhaimmillaan olla parikymmentä astetta ilman lämpötilaa korkeampi ja myös ilman suhteellinen kosteus voi olla suuri. Lehtipatja myös estää tuulta puhaltamasta kuolleita lehtiä pois, jolloin ne vähitellen muuttavat kasvualustan runsasravinteiseksi. Tutkimuksissa uuvanan on todettu kestävän kylmää erittäin hyvin. Kasvi sietää kevättalvella jopa 60–70 asteen pakkasia.
Esihistoria

Esihistoria tarkoittaa aikaa ennen kirjoitustaidon käyttöönottoa. Historiaksi nimitetään esihistorian jälkeistä  aikaa, jota voidaan tutkia kirjallisista lähteistä. Yli 99 % ihmiskunnan olemassaolon ajasta on ollut esihistoriaa. Esihistoriaa tutkivista tieteistä merkittävin on arkeologia. 
Esihistoria päättyi Mesopotamiassa ja Egyptissä noin vuonna 3000 eaa. Muualla maailmassa siirtyminen esihistoriasta varhaishistoriaan tapahtui huomattavasti myöhemmin. Suomessa katsotaan historian alkavan 1100- ja 1200-lukujen mittaan. Jotkin Amazonin sademetsien ja Papua-Uuden-Guinean eristäytyneet alkuperäiskansat elivät esihistoriallista aikaa ainakin 1950- tai 1960-luvulle saakka.
Kivikausi on useimmiten esihistoriallinen aikakausi, ja esimerkiksi Pohjoismaissa sitä ovat myös pronssikausi ja rautakausi. Esimerkiksi Lähi-idän korkeakulttuureissa pronssikausi puolestaan oli jo historiallista aikaa.
Anna Massey

Anna Raymond Massey, CBE (11. elokuuta 1937 – 3. heinäkuuta 2011) oli englantilainen näyttelijä.

Nuoruus

Massey syntyi Thakehamissa, West Sussexissa, Englannissa näyttelijä Adrianne Allenille ja kanadalaissyntyiselle näyttelijä Raymond Masseylle. Hänen veljensä Daniel Massey oli myös näyttelijä.
Joe Smith (Martti Innanen)

Joe Smith on Martti "Huuhaa" Innasen luoma fiktiivinen lontoolainen kansainvälinen seikkailija.
Hahmo esiintyi Innasen kirjoittamissa ja esittämissä parodisissa seikkailuaiheisissa radiokuunnelmissa. Kuunnelmat Joe Smith seikkailu viitakossa ja Joe Smith Rasilian satemetsässä julkaistiin myös C-kasetti- ja LP-formaatissa.
Osa kuunnelmista julkaistiin Innasen vuonna 1967 julkaisemassa kirjassa Seikkailu viitakossa. Vuonna 2015 Yle Radioteatteri tuotti Joe Smithistä kuunnelman, johon sisältyy kolme tarinaa: Tartsan ja Pielaveten salainen aarre, Joe Smith Ekyptissä ja Joe Smith Intiassa.
Raku-keramiikka

Poltto

Ennen varsinaista lasituspolttoa esineet poltetaan raakapoltossa kuten perinteiset keramiikkaesineet. Lasite levitetään esineen pintaan ja asetetaan polttouuniin. Lasitteen ja esineen tulee olla kuivaa ennen polttoa, koska märät esineet menevät erittäin herkästi rikki polton aikana.
Poltettaessa esineet kuumennetaan nopeasti korkeaan lämpötilaan ja sitten tulikuumat esineet nostetaan esim. sahanpuruun savustumaan ja pelkistymään ja noin viiden minuutin kuluttua esineet jäähdytetään nopeasti kylmässä vedessä tai lumessa. Tämä saa aikaiseksi raku-esineille tyypillisen pinnan, jossa lasitus on täynnä pieniä halkeamia.
Pieniä raku-esineitä voi polttaa myös mikroaaltouunissa, jossa on pyörivä alusta. Mikroaaltouunin käyttö ei eroa tavallisesta raku-poltosta muuten kuin että poltettavat esineet ovat hyvin pieniä (esimerkiksi koruja) ja uunin tilalla on pieni, mikroaaltouuniin sopiva uuni.

Saven valinta

Raku-keramiikassa on suositeltavaa käyttää karkeaa savea, eli siinä tulee olla myös erikokoisia rakeita. Hieno savi ei kestä suuria lämpötilan vaihteluita, joita tekniikan käytössä on. Esineet menevät yleensä rikki viimeistään veteen laitettaessa.

Ulkonäkö

Jokainen raku-astia on ainutkertainen tuote, koska esimerkiksi lämpötilanvaihteluita on mahdotonta toistaa täsmälleen samalla tavalla. Myös savustuksen taso vaikuttaa raku-esineen väritykseen. Jos savustus onnistuu hyvin, lasittamattomat kohdat ovat hyvin tummia, jopa mustia. Esimerkiksi kuparilasitteen väriin voidaan vaikuttaa savustuksella. Jos kuparilasitteella lasitettu esine peitetään kokonaan puruilla se on kuparinvärinen, jos esinettä ei peitetä, esine on vihreä. Myös poltolla on vaikutusta lasitteiden väriin. Esimerkiksi kuparilasitteella saadaan punainen pinta, jos polttovaiheessa uunista poltetaan happi pois kokonaan. Lopputuloksena on punainen pinta, härän veri.
Raku-esineissä käytettävät lasitteet sisältävät metallioksideja, joten polton ja pelkistyksen jälkeen niissä on kaunis kiiltävä pinta. Metallioksideista johtuen raku-esineet ovat kuitenkin myrkyllisiä, joten niitä ei tule käyttää elintarvikkeiden säilytykseen. Myös poltossa ja savustuksessa syntyvät savut ovat myrkyllisiä, joten niiden hengittämistä tulee välttää.
Alan Ladd

Alan Walbridge Ladd (3. syyskuuta 1913 Arkansas – 29. tammikuuta 1964 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Laddin tunnetuimpia rooleja ovat Philip Raven elokuvassa Vainottu (1942) ja Shane elokuvassa Etäisten laaksojen mies (1953).

Elämä ja ura

Ladd syntyi 1913 Arkansasissa, ja Laddin isän kuoltua perhe muutti Kaliforniaan. Nuoruudessaan Alan Ladd menestyi uinnissa ja kilpajuoksussa ja oli osallistumassa vuoden 1932 olympialaisiin. Loukkaantuminen kuitenkin esti osallistumisen, ja Ladd alkoi elättää itseään erilaisilla hanttihommilla.
Ladd päätyi lopulta Warner Bros.in 1930-luvun puolessavälissä, ja hän onnistui saamaan pieniä sivurooleja kymmenistä elokuvista, muun muassa Vaarojen laiva (1937), Citizen Kane (1941) ja Rautahermoisia ruutiukkoja (1941). 168-senttistä Laddia pidettiin alkuun liian pienikokoisena tähtirooleihin, mutta Hollywood-agentti Sue Carol (hänen toinen vaimonsa) vakuuttui Laddin potentiaalista ja lopulta Laddin ura alkoi saamaan tuulta alleen. 
Laddin läpimurtorooli oli raa’an murhaajan osa elokuvassa Vainottu (1942), ja Ladd tähditti vastanäyttelijättärensä Veronica Laken kanssa myös seuraavia menestyselokuvia Lasiavain (1942) ja Sinisen dahlian mysteeri (1946). Hiljaisen karismaattisesta Laddista tuli yksi 1940- ja 1950-lukujen suosituimmista elokuvatähdistä ja hän soveltui luontevasti esim. toimintaelokuviin ja lännenelokuviinkin. Ladd pääsi esittämään myös mm. Jay Gatsbya Kultahattu-sovituksessa Kohtalokasta valtaa (1949) ja kapteeni Careyta elokuvassa Pettäjän jäljillä (1950), ja vuonna 1953 hän teki ehkä tunnetuimman roolityönsä salamyhkäisenä Shanena klassikossa Etäisten laaksojen mies. 
Suurimman menestyksen hiivuttua 1950-luvun puolivälissä Ladd työskenteli kuitenkin aktiivisesti kuolemaansa asti. Ladd nähtiin mm. Sophia Lorenin vastanäyttelijänä elokuvassa Poika delfiinin selässä (1957) ja Olivia de Havillandin vastanäyttelijänä elokuvassa Ylpeä kapinallinen (1958).Laddin myöhäisuran kuuluisin roolityö oli hänen viimeisessä elokuvassaan Tyydyttämättömät (myös toisinaan nimellä Häikäilemättömät, 1964), missä hän näytteli juopottelevaa mykkäelokuvan tähteä.
Lisäksi 1948–1949 Laddilla oli oma radiokuunnelmasarjansa Box 13, jossa hän esitti yksityisetsivä Dan Holidayta.
Ladd oli naimisissa kahteen otteeseen, ensin Marjorie Jane Harroldin (1936–1941, yksi lapsi) ja Sue Carolin (1942–1964, kaksi lasta) kanssa. Laddin kolme lasta (Alan Ladd Jr, David Ladd ja Alana Ladd) ovat myös onnistuneet luomaan uraa tuottajina ja näyttelijöinä, sekä hänen lapsenlapsensa Jordan Ladd on näyttelijätär. Viimeisinä vuosinaan masennuksesta ja alkoholiongelmista kärsinyt Ladd menehtyi vain 50 vuoden iässä alkoholin ja lääkkeiden yliannostuksen aiheuttamaan aivoödeemaan Palm Springsissä, Kaliforniassa vuonna 1964. Alan Ladd sai uraltaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Kalajoki (Karjalan tasavalta)

Maantiede ja asutus

Kalajoen kunnan pinta-ala on 188,98 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Äänisenrannan piirin Soutjärven kuntaan, idässä Äänisen kautta Puudožin piirin Krasnoborskin kuntaan sekä etelässä ja lounaassa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seudun jokia ovat Nila, Munduksa, Kukovka, Himjoki (ven. Gimreka) ja Kalajoki (Rybreka). Järviä ovat Äänisen lisäksi Nilskojärvi (Nilskoje). Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabro-diabaasi ja kvartsiittihiekkakivi. Kunnan alueella sijaitsee Kakkorvan rauhoitusalue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu kaksi kylää: Kaskesoja (ven. Kaskesrutšei, veps. Kaskez) ja Toisjoki (ven. Drugaja Reka, veps. Toižeg). Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 49 % on kansallisuudeltaan vepsäläisiä, 45 % venäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.

Historia

Kalajoki mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1496. Ennen 1920-lukua se kuului Aunuksen kuvernementin Soutjärven kuntaan ja myöhemmin Soutjärven piiriin. Vuosina 1994–2005 kylät muodostivat Vepsän kansalliseen volostiin kuuluneen Kalajoen kylähallintoalueen. Nykyinen Kalajoen vepsäläinen maalaiskunta (ven. Ryboretskoje vepsskoje selskoje poselenije) on perustettu vuonna 2006.

Liikenne, talous ja palvelut

Kalajoen kautta kulkee Petroskoin ja Oštan välinen päällystetty maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Petroskoihin. Äänisen rannalla on Ruoppaojan laivalaituri.
Kunnassa louhitaan rakennuskiveä ja hiekkaa sekä tuotetaan sepeliä. Kaskesojalla ja Toisjoella on karjatilat. Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, pieni poliklinikka, posti ja muutama kauppa.

Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan alueella sijaitsevat Kalajoen ja Jamehrutšein kivikautiset asuinpaikat. Kalajoen, Kaskesojan ja Toisjoen kylillä on historiallisen asutuksen status. Niissä on säilynyt 1800–1900-lukujen vaihteen asuin- ja talousrakennuksia. Kalajoen kylässä on siellä syntyneen Neuvostoliiton sankarin Anna Lisitsynan muistomerkki. Muita nähtävyyksiä ovat Kalajoen ja Kaskesojan karsikkometsät. Kaskesojalla on lomakylä ja kalastusmaja
Frans Jousi

Frans Oskar Jousi (12. toukokuuta 1890 Mäntsälä – 23. marraskuuta 1931 Tampere) oli suomalainen rakennusmestari joka suunnitteli 1920-luvulla useita rakennuksia tamperelaiselle Osuusliike Voimalle.
Jousi suunnitteli 1920-luvulla Tampereelle useita punatiilisiä pelkistettyä klassismia edustavia rakennuksia. Jousen suunnittelemista rakennuksista tunnetuin on vuonna 1920 Tammelantorin itälaitaan valmistunut Tammelan Voiman nelikerroksinen asuin- ja liiketalo.
Fasioskapulohumeraalinen lihasdystrofia

Fasioskapulohumeraalinen lihasdystrofia (FSHD) on perinnöllinen lihastauti.
Sairauden ensioireet ilmaantuvat lapsuudessa tai varhaisessa aikuisiässä. Lapaluiden siirrotus (”enkelinsiivet”) on yleensä ensimmäinen oire, ja sen seurauksena olkavarsien nosto olka-hartiatason yläpuolelle vaikeutuu. Lihasheikkoutta yläraajojen rintakehän lihaksissa ei varsinaisesti siis esiinny. Lihasheikkous painottuu lähinnä kasvojen lihaksiin, erityisesti silmäluomiin ja huuliin. Silmien sulkeminen jää usein epätäydelliseksi, ja osa potilaista ei pysty koskaan viheltämään. Mikäli sairaus alkaa lapsuudessa, voi osalle potilaista ilmaantua liitännäisoireina kuulohäiriö ja verkkokalvon rappeutuminen. Yleensä sairaus on hyvänlaatuinen ja hitaasti etenevä eikä vaikuta eliniän pituuteen. Sairauteen ei yleensä liity hengitysvajetta.
Sairaus periytyy autosomeissa vallitsevasti. Taudin kliininen kuva on tyypillinen ja johtaa usein oikeaan diagnoosiin. Varmentavia tutkimuksia ja lisätutkimuksia ovat DNA-analyysi, ENMG, seerumin kreatiinikinaasin määritys ja EKG. Fysioterapia on olennainen osa hoitoa ja seurantaa. Lapaluiden asentoa voidaan tarvittaessa korjata kirurgisesti.
Altyn-Köl

Altyn-Köl (ven. Телецкое озеро) on Altain tasavallan ja myös koko Altain vuoristoalueen suurin järvi Keski-Aasiassa Venäjällä. Altyn-Köl on 78 kilometriä pitkä, 5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 233 km². Järven pinta on 434 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen syvin kohta on 325 metriä. Altyn-Köl sijaitsee Korbun- ja Altyntu-nimisten vuoriharjanteiden välisessä laaksossa. Järveä ympäröivät vuoret ovat pohjoispuolella 600–1 300 metriä ja eteläpuolella 1 700–2 400 metriä korkeita.
Altyn-Köliin laskee 70 jokea ja 150 kuumaa lähdettä. Suurin näistä joista on Tšulyšman, joka tuo yli puolet järveen laskevista vesistä. Järven laskujoki on Biya, joka laskee Obiin. 
Altyn-Köl kuuluu Altain luonnonsuojelualueeseen, joka yhdessä Belukhavuoren lähellä sijaitsevan Katunin luonnonsuojelualueen ja Ukokin tasangon suojelualueen kanssa on listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon nimellä Altain kultaiset vuoret.
Suomalainen kirjailija Kerttu-Kaarina Suosalmi on kirjoittanut romaanin Ihana on Altyn-köl (1988). Aiheen teoksen nimeen hän sai suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön Altain matkakuvauksista.

Tutkimusta

Kuvia Tomskin valtionyliopiston tutkimusretkiltä Altyn-Kölille.
Dryasmarakatti

Ulkonäkö ja koko

Dryasmarakarin vartalo on 40–55 senttimetriä pitkä, häntä lisää siihen 50–75 senttimetriä. Aikuiset painavat 4–7 kilogrammaa. Alaselkä on harmaanvihreä, muuten väritys muistuttaa dianamarakattia.

Levinneisyys

Dryasmarakatteja elää vain Kongojoen keskijuoksun varrella. Lajista tunnetaan vain kaksi toisistaan erillään olevaa elinaluetta.

Elintavat

Dryasmarakatit elävät puissa 10–30 jäsenen perheryhminä, joihin kuuluu yksi aikuinen koiras ja naaraita sekä keskenkasvuisia alle kolmivuotiaita poikasia.
Gorongosan kansallispuisto

Gorongosan kansallispuisto on kansallispuisto Mosambikin keskiosassa, Itä-Afrikan Itä-Afrikan hautavajoaman eteläpäässä. Puiston pinta-ala on  3 770 neliökilometriä, ja se on osa Sofalan maakuntaa.
Ensimmäiset ponnistukset alueen suojelemiseksi tehtiin jo 1920-luvulla, jolloin Mozambique Company rajoitti alueen käyttöä muiden kuin komppanian johdon ja vieraiden metsästysalueena. Virallinen kansallispuisto siitä tuli vuonna 1960.
Gorongosan alueesta noin kaksi kolmasosaa on savannia, 14 % metsää ja loput ruohikkoa, josta noin viidennes on tulvavesien alla lähes koko vuoden.
Puistossa oli ennen Mosambikin sisällissotaa noin 2 200 norsua, sisällissodan jälkeen vuonna 1994 niitä löydettiin enää sata. Vuoteen 2008 mennessä määrä oli noussut jo kolmeensataan. Puistoon istutetaan myös naapurimaista tuotuja yksilöitä.