google/wiki40b huggingface dataset:
Niilin legioonat

Juoni

Roomalainen kenturio Curridio saapuu Aleksandriaan varoittamaan Kleopatran kanssa liittoutunutta Marcus Antoniusta sodasta Augustuksen kanssa. Majatalossa hän rakastuu salaperäiseen tanssijaan Bereniceen. Antonious torjuu Curridion varoitukset ja Curridio havaitsee, että Berenice on itse asiassa kuninkaallisen elämänsä rajoituksia uhmaava Kleopatra. Pettynyt mies siirtyy Augustuksen leiriin, ja roomalaiset murskaavat taistelussa Egyptin armeijan. Lopussa Curridio palaa Aleksandriaan pelastamaan häneen rakastuneen Teyrè-tytön ja löytää palatsista Kleopatran ja Antoniuksen ruumiit.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Madridin CEA-studiolla ja Rooman Cinecittàssa Supercinescope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä kuvattu Niilin legioonat on Cottafaville ominaiseen tapaan enemmän kuin pelkkä värikäs peplum-seikkailu. Komeista lavasteistaan ja toimintajaksoistaan huolimatta se on pohjimmiltaan inhimillinen ja sodanvastainen draama, jossa huomio keskittyy päähenkilöiden moraalisiin valintoihin. Elokuva menestyi Italiassa kohtalaisesti tuottaen yhteensä 472 miljoonan liiran pääsylipputulot. Yhdysvalloissa 20th Century Fox osti Niilin legioonien oikeudet miljoonalla dollarilla ja hyllytti elokuvan, jotta se ei häiritsisi yhtiön oman Kleopatran markkinointia. Eräät kriitikot ovat pitäneet Cottafavin elokuvaa jopa Joseph L. Mankiewiczin ja Elizabeth Taylorin filmiä parempana.
Vire-Normandie

Historia

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun 8 kuntaa Coulonces, Maisoncelles-la-Jourdan, Roullours, Saint-Germain-de-Tallevende-la-Lande-Vaumont, Truttemer-le-Grand, Truttemer-le-Petit, Vaudry ja Vire yhdistyivät.
Kultalavastaja

Levinneisyys

Kultalavastajaa tavataan Australiassa Queenslandin koillisosissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Vaikka kultalavastajan levinneisyysalue on pieni, ei sen uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Danaos

Danaos (muinaiskreikaksi Δαναός) oli kreikkalaisessa mytologiassa Egyptin kuningas, Beloksen poika ja Aigyptoksen veli. Danaoksen myytti liittyy mykeneläisen Argoksen kaupungin perustamislegendaan. Homeroksen Iliaassa "Danaoksen heimo" ja argoslaiset edustavat usein Kreikan joukkoja troijalaisia vastaan.
Danaoksella oli viisikymmentä tytärtä, joita kutsuttiin danaideiksi, usean eri puolison kanssa. Aigyptos halusi heidät puolisoiksi viidellekymmenelle pojalleen, jolloin Danaos pakeni purjehtimalla Argokseen tyttäriensä kanssa. Täällä hänet otti vastaan kaupungin kuningas Pelasgos. Danaos, joka oli Pelasgoksen kanssa samaa sukua Ion kautta, vaati itselleen kaupungin kuninkuutta sukujuuriensa perusteella, ja näin tapahtuikin Apollonin ennusmerkin jälkeen.
Aigyptoksen saapui Argokseen Danaoksen perässä, ja Danaos joutui lupaamaan tyttärensä vaimoiksi veljensä pojille. Hän kuitenkin käski tyttäriensä surmata miehensä hääyönä. Ainoastaan Hypermnestra (tai Amymone) säästi miehensä Lynkeuksen. Danaos suuttui tästä, mutta Afrodite puuttui tilanteeseen ja pelasti tyttären. Myöhemmin Lynkeus surmasi Danaoksen kostona veljiensä kuolemasta. Tämän jälkeen Lynkeus ja Hypermnestra perustivat Argoksen kuningasdynastian.
HMS Grampus (1910)

Palvelus

Alus liitettiin valmistuttuaan 1. hävittäjälaivueeseen, josta se siirrettiin 5. hävittäjälaivueeseen 1911 ja alus siirtyi laivueen mukana Välimerelle. Aluksen nimeksi vaihtui HMS Grampus 16. joulukuuta 1913. Alus myytiin romutettavaksi 21. syyskuuta 1920.
Battle-luokka (hävittäjä)

Suunnittelu

Toisen maailmansodan alun tapahtumat osoittivat, että Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjien ilmatorjunta ei kyennyt torjumaan keskitettyä ilmahyökkäystä, ja siten laivasto kärsi suuria tappioita. Vuonna 1941 tehdyt päätökset ongelman ratkaisemiseksi johtivat uusiin hävittäjille asetettaviin vaatimuksiin, kuten ilmatorjuntakykyisen riittävällä tulnejohdolla varustetun pääaseen käyttöönottoon. Samalla päätettiin tykkien asentamisesta etukannelle yliampuvina, jotta kaikilla tykeillä voitaisiin tarvittaessa ampua samaan maaliin. Tykkien ampuma-alaa kasvatettiin siirtämällä komentosiltaa taaemmas. Lisäksi esitettiin asennettavaksi kahdeksan 40 millimetrin 60 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina asennuksina keskilaivaan sekä takakannen rakenteiden päälle, mikä mahdollistaisi kattavan ja toisiaan täydentävän ampuma-alan. Lähisuojaa täydennettiin vielä eri puolille alusta asennetuin 20 millimetrin ilmatorjuntatykein. Alukselle asennettiin lisäksi vakaajat, jotka mahdollistivat parhaan mahdollisen alustan tulitoiminnalle. Merimaalitorjuntaa täydennettiin asentamalla kahdeksan 21 tuuman torpedoputkea asennetuina kahteen neljän ryhmään. Sukellusveneentorjunta-aseistuksena oli kaksi syvyyspommikiskoa sekä neljä heitintä.
Yllä olevan aseistuksen pohjalta suunniteltiin uusi alus, joka hyväksyttiin keväällä 1941. Alukset olivat merkittävästi aiempaa suurempia ja niitä pidettiinkin lähinnä Tribal-luokan alusten tappioiden korvaajina. Suunnitelman mukaisina alukset olivat 116 metriä pitkiä ollen reilun puoli metriä Tribal-luokan aluksia pidempiä. Alusten leveys oli kuitenkin lähes metrin suurempi.
Kalle Järvinen

Armeija ja sota-aika

Kalle Järvinen suoritti asepalveluksensa vuosina 1922–1923. Hän oli saanut arestirangaistuksia juopumuksesta ja epäsotilaallisesta käyttäytymisestä. Tällaisista tekijöistä huolimatta hänet kelpuutettiin muutamaa vuotta myöhemmin kanta-aliupseeriksi.
Jatkosodassa alikersantti Järvinen kuului 10. Tienhoitokomppaniaan, jossa hänet opittiin tuntemaan hankalana ja äkkipikaisena luonteena. Tämä oli vaikuttamassa siihen, että hänet ampui oma palvelustoveri. Sekä tekijä että uhri olivat vahvasti juopuneita, ja Järvinen oli yrittänyt ampua asetelineestä tempaisemallaan kiväärillä, joka oli kuitenkin lataamaton. Järvisen surmannut sotamies tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Kenttäsairaala ei suostunut ottamaan ruumista vastaan, mistä johtuen asetoverit hautasivat Järvisen Ruskealan multiin. Hautakivi on kuitenkin Tampereella Kalevankankaan hautausmaalla.

Muuta

Kalle Järvisen veljet Matti, Akilles ja Yrjö olivat myös urheilijoita. Matin laji oli keihäänheitto, Akilles tuli tunnetuksi kymmenottelijana ja Yrjö myös keihäänheittäjänä. Veljesten isä oli Verner Järvinen, joka oli myös oman aikansa huippu-urheilija. Akilles kuoli niin ikään toisen maailmansodan aikaan lento-onnettomuudessa 7. maaliskuuta 1943.
Pöytätennis kesäparalympialaisissa 2020

Karsinnat

Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhteen yksinpelikilpailuun. Joukkueturnauksiin maa saa lähettää yhden joukkueen. 55 mies- ja 50 naisurheilijaa tullaan valitsemaan alueellisten (Eurooppa, Amerikka, Aasia, Afrikka ja Oseania) mestaruusturnausten kautta. 72 miesurheilijaa ja 28 naisurheilijaa valitaan rankingien perusteella. 11 mies- ja 10 naisurheilijaa valitaan erillisen karsintaturnauksen kautta. Neljä paikkaa on varattu naisten joukkuekilpailuihin siten, että saadaan tarpeeksi maita turnauksiin. 36 miestä ja 14 naista kutsutaan paralympialaisiin erillisellä kutsulla.
The Wizard

Juoni

Jimmy Edwards on nuori poika joka on kärsinyt vakavasta henkisestä sairaudesta siitä asti kun hänen kaksoissiskonsa hukkui. Hän ei seurustele kenenkään kanssa ja käyttää suurimman osan ajastaan rakentelemalla jotain palikoista ja laatikoista, hän myös kantaa eväslaatikkoaan mukanaan koko ajan. Hän yritti karata Kaliforniaan useasti. Muisto hukkumisesta ja Jimmyn sairaus ovat hajottaneet perheen, Jimmy asuu äitinsä ja isäpuolensa kanssa, kun taas hänen velipuolensa Corey ja Nick asuvat isänsä luona. Kun Jimmy laitetaan mielisairaalaan, Corey auttaa hänet ulos ja pakenee hänen kanssaan Kaliforniaan. Heitä kuitenkin seuraa ahne ja törkyinen yksityisetsivä Putman (Will Seltzer), jonka Jimmyn äiti ja isäpuoli, sekä Coreyn isä ja isoveli ovat palkanneet kilpaillessaan siitä kuka löytää pojat.
HMS Hunter (H35)

Palvelus

HMS Hunter liitettiin palvelukseen otettaessa H-luokan aluksista muodostettuun Välimeren laivaston 2. Hävittäjälaivueeseen. Alus vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan Espanjan etelärannikolla maan sisällissodan aikana. Aluksen korjaaminen kesti puolitoista vuotta, minkä jälkeen se palasi laivueeseensa. Alus oli huollettavana telakalla Devonportissa, josta se palasi palvelukseen 27. elokuuta 1939.
HMS Hunter siirtyi syyskuun alussa Freetowniin, jonne laivue oli määrätty saattueiden suojaksi. Alus siirtyi 23. lokakuuta Länsi-Intiaan Bermudalle, jonne se saapui 4. marraskuuta itäisen Atlantin saattueiden suojaksi. Se oli 4. joulukuuta Halifaxissa Kanadassa, josta se saattoi yhdessä HMS Herewardin kanssa taistelulaiva HMS Valiantin Bermudalle koulutukseen.
HMS Hunter aloitti 23. tammikuuta 1940 matkan Bermudalta Halifaxiin suojaten yhdessä risteilijä HMS Enterprisen ja HMS Herewardin kanssa HMS Valiantia. Osasto saapui 30. tammikuuta määränpäähänsä, josta ne aloittivat 2. helmikuuta matkansa Plymouthiin. Alus siirrettiin 8. helmikuuta Falmouthissa telakalle huoltoon.
HMS Hunter palasi 9. maaliskuuta palvelukseen, jolloin se määrättiin liittymään laivueeseensa Scapa Flowssa. Alus suojasi 17. maaliskuuta HMS Warspitea Greenockista Scapa Flowhun, jossa se liittyi laivueeseensa aloittaen laivaston suojaustehtävät. Se määrättiin 31. maaliskuuta suojaamaan miinoitusosasto WV:tä operaatio Wilfredissä.
HMS Hunter, HMS Hardy, HMS Hotspur ja HMS Havock lähtivät 6. huhtikuuta Sullom Voesta tankkauksen jälkeen suojaamaan HMS Eskiä, HMS Impulsivea, HMS Icarusta ja HMS Ivanhoeta miinanlaskussa Vestfjordiin Norjaan. Suojaus erkani seuraavana päivänä miinanlaskijoista. Alus liittyi 8. huhtikuuta taisteluristeilijä HMS Renownin suojaukseen Narvikin edustalla.
HMS Hunter osallistui 10. huhtikuuta Narvikin ensimmäiseen taisteluun Saksan laivaston hävittäjiä vastaan Ofotfjordissa. Alukseen osui useita kranaatteja, jotka tuhosivat aluksen ohjauksen sekä sytyttivät tulipalon. Se törmäsi HMS Hotspuriin, minkä jälkeen siihen osui uudelleen. Alus ajettiin rantaan uppoamisen estämiseksi. Aluksen miehistöstä sai surmansa 107 taistelussa ja viisi kuoli myöhemmin saamiinsa vammoihin. Miehistöstä 46 joutui sotavangeiksi, jotka vapautettiin 13. huhtikuuta. Miehet palasivat myöhemmin Ruotsin kautta kotimaahan.
Norjan merivoimien miinojen etsintäalus KNM Tyr löysi keskiviikkona 5. maaliskuuta 2008 aluksen hylyn 305 metrin syvyydestä monikansallisen harjoituksen aikana. Seuraavana lauantaina alue merkittiin hautapaikaksi.
Helttatalekana

Ulkonäkö ja elintavat

Hlttatalekana voi kasvaa korkeintaan noin 42 cm pitkäksi. Tyypillisiä piirteitä ovat naaman paljas valkoinen iho, ja tumman ruskeaa perää lukuun ottamatta kokonaan musta ruumis.
Helttatalekanaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät tyypillisesti 300–2 800 metrin korkeudessa. Helttatalekanan ravintoa ovat maahan pudonneet hedelmät ja siemenet sekä hyönteiset.
Fermioninen kondensaatti

Fermionisessa kondensaatissa aineen atomit pariutuvat ja käyttäytyvät keskenään yhdenmukaisesti. Tällainen tila saavutetaan hyvin matalassa lämpötilassa, magneettisen sekä optisen käsittelyn avulla. Käyttäytyminen parillisina on tuttua suprajohteista, joissa elektronit pariutuvat ja alkavat liikkua ilman vastusta. Tämä aineen olomuoto on myös Bose-Einstein kondensaatin tavoin löydetty Coloradon Boulder-yliopistossa.
XTC

XTC oli brittiläinen uuden aallon musiikkia soittanut yhtye. Yhtye perustettiin Swindonissa Englannissa vuonna 1976 nimellä The Helium Kidz, ja se jatkoi toimintaansa vuoteen 2005 asti.
Yhtyeen jäsenet olivat: Andy Partridge, Colin Moulding, Dave Gregory, Terry Chambers, Barry Andrews. XTC tunnetaan muun muassa kappaleista Making Plans for Nigel (1979) ja Senses Working Overtime (1982). Yhtyeen esikoisalbumi White Music julkaistiin vuonna 1978 John Leckien tuottamana ja Virgin Recordsin kustantamana.
Johan August Arfwedson

Johan August Arfwedson (12. tammikuuta 1792 – 28. lokakuuta 1841) oli ruotsalainen kemisti, joka löysi litiumin vuonna 1817. Hänen mukaansa on nimetty harvinainen mineraali arfvedsoniitti.
Arfwedson opiskeli Uppsalan yliopistossa lakia ja mineralogiaa, ja työskenteli kuninkaallisessa kaivoskomiteassa sekä notaarina. Tukholmaan muutettuaan hän pääsi käyttämään kemisti  Jöns Jacon Berzeliuksen laboratoriota ja analysoi siellä petaliitti-nimistä mineraalia, joista löysi litiumin. Vuosina 1818–1818 Arfwedson matkusteli Euroopassa, ja kotiin palattuaan hän rakennutti oman laboratorionsa.
Hoofdwacht

Historia

Hoofdwacht rakennettiin 1200-luvulla ja sitä pidetään Haarlemin vanhimpana rakennuksena. Vuodesta 1250 noin vuoteen 1350 sitä käytettiin Haarlemin ensimmäisenä kaupungintalona. Kyltti oven yläpuolella kertoo:
»Wanneer de Graef hier op het Sand Sijn Princenwoning had geplant, So was dit loflijk oud gesticht. Tot Haerlems Raedhuys opgericht»
Rakennusta on tämän mukaan käytetty kaupunginvaltuuston kokouspaikkana aina kun Hollannin kreivi yöpyi kaupungintalossa aukion toisella laidalla. Tämän jälkeen talossa asui useita merkittäviä sukuja. Alempaa osaa käytettiin kirjapainona, sekatavarakauppana ja olutvarastona. Humanisti Dirck Volckertszoon Coornhert työskenteli kerran Hoofdwachtissa. Barokkifasadi on peräisen n. vuodelta 1650.
17. toukokuuta 1755 kaupunki osti rakennuksen kaupungin vartijoiden päämajaksi (schutterij). Joka aamu ja ilta kaupungin siellä asuvat järjestyksenvalvojat avasivat ja sulkivat kaupungin portit. Ennen kuin Spaane-vankila (Koepelgevangenis) rakennettiin joen itäpuolelle vuonna 1899, talon yläkerroksissa oli vankisellejä. Ennen vuotta 1755 vankeja pidettiin varsin kosteassa kaupungintalon kellarissa. Vankien olot kohenivat huomattavasti, kun heidät siirrettiin yläkerran huoneisiin.
Vuodesta 1919 rakennus on ollut Historische vereniging Haerlem historiallisen yhdistyksen käytössä. Yhdistys käyttää tiloja nykyisin kokouksiin ja pieniin näyttelyihin Haarlemin historiasta. Toukokuusta syyskuuhun se on avoinna yleisölle ilmaisena "mini-museona".
Friðþjófr Uljaan saaga

Friðþjófr Uljaan saaga [fri:dthjoufr] (isl. Friðþjófs saga ins frækna) on  keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se sijoittuu aikaan ennen Islannin asuttamista ja luetaan siksi muinaissaagoihin. Saaga kertoo Friðþjófr Þorsteinninpojasta, sognevuonolaisen talonpojan pojasta, joka ansaitsee lisänimensä rohkeudellaan, ja rakastuu Sognin kuninkaaksi kutsutun Belin tyttäreen Ingibjörgiin. Tämä on kuitenkin luvattu Sveanmaan (isl. Svíþjóð) kuningas Hringrille, ja alhaissyntyinen Friðþjófr saa siksi Ingibjörgin puolisokseen vasta lukuisten eri käänteiden jälkeen. Friðþjófr Uljaan saagasta on säilynyt kaksi versiota. Näistä lyhyempi on laadittu Islannissa 1200-luvun loppupuolella tai 1300-luvun alussa, mutta sen varhaisimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1400-luvun lopulta (AM 510 4to). Saagan pitempi versio on todennäköisesti 1400-luvulta, ja se on säilynyt vain paperikopioina (AM 173 fol; Stock. Papp. fol. no. 56). Kaiken kaikkiaan saagasta on säilynyt useita kymmeniä käsikirjoituksia, mikä kertoo Friðþjófr Uljaan saagan olleen hyvin suosittu. Saagan lisäksi on säilynyt myös Friðþjófrin tarinaan liittyvää rímur-runoutta, josta saadut vaikutteet näkyvät saagan nuoremmassa versiossa.  Friðþjófr Uljaan saagaa ei ole suomennettu.
Jonathan Edwards (teologi)

Jonathan Edwards (5. lokakuuta 1703 – 22. maaliskuuta 1758) oli Britannian Pohjois-Amerikan siirtokunnissa vaikuttanut teologi, saarnaaja ja lähetystyöntekijä. Häntä on kuvattu Amerikan mantereen merkittävimmäksi filosofiseksi teologiksi. Edwards kirjoitti monista aiheista, mutta hänet tunnetaan erityisesti kalvinistisen teologian puolustamisesta sekä teologisen determinismin metafysiikasta.
Orjuus oli Edwardsin aikaan hyvin polttava kysymys, jonka keskelle hän itsekin joutui. Hänellä oli orjia, mutta hänen poikansa Jonathan Edwards nuorempi vastusti orjuutta hyvin voimakkaasti.
Tutkijoiden mukaan hänellä oli esifeministisiä näkemyksiä.
Edwardsin kaikki teokset, myös aiemmin julkaisemattomat, ovat saatavissa verkossa.
Edwardsin tyttärenpoika on Yhdysvaltojen varapresidentti Aaron Burr. Burrin isä, myös nimeltään Aaron Burr, kuoli hyvin varhain, ja Edwards kutsuttiin tämän seuraajaksi New Jerseyn collegen (nykyinen Princetonin yliopisto) rehtorinvirkaan.
Edwards kuoli isorokkorokotuksen jälkiseurauksiin.
Koulukatu (Tampere)

Koulukatu on pohjois-eteläsuuntainen katu Tampereen keskustassa, Kaakinmaan kaupunginosassa. Se on 1890-luvulla kaavoitettu bulevardityyppinen puistokatu, jota reunustavat lehtipuut. Koulukatu alkaa Pyynikin kirkkopuistosta ja johtaa Eteläpuistoon, Pyhäjärven läheisyyteen. Sen poikkikatuja ovat Hallituskatu, Ristikatu, Satamakatu, Tiiliruukinkatu, Pyhäjärvenkatu, Kurilankatu ja Eteläpuisto.
Koulukadulla on useita arkkitehtuurin ja kaupungin historian kannalta merkittäviä kohteita, kuten tunnettujen suunnittelijoiden piirtämiä koulu- ja oppilaitosrakennuksia. Siellä sijaitsee myös perinteikäs Koulukadun kenttä, jossa otettiin vuonna 1956 käyttöön Suomen ensimmäinen tekojäärata.  
Vireillä olevassa Pirkanmaan maakuntakaavassa (2040) Tampereen Koulukatu on määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Raja (romaani)

Romaanin taustaa

Pulkkinen ryhtyi kirjoittamaan esikoisteostaan vuonna 2000. Aluksi hänellä oli käsissään vain monta lyhyttä tekstikappaletta ja irrallisia henkilöitä, mutta kuudessa vuodessa näistä katkelmista muodostui kokonainen romaani. Pulkkinen on myöhemmin kertonut kirjailija Joel Haahtelan olleen tärkeä taustavaikuttaja, joka sai Nuoren Voiman Liiton kirjoittajapiirissä hänet vakuuttumaan kirjoittamisen mielekkyydestä ja antoi tärkeää itseluottamusta. 
Vaikka teoksen kirjoittaminen kesti kuusi vuotta, sen julkaisemiseen johtanut prosessi sujui nopeasti. Gummerus solmi kustannussopimuksen Pulkkisen kanssa helmikuussa 2006, vain viikko käsikirjoituksen lähettämisen jälkeen. Pulkkinen sai teoksen ilmestyttyä osakseen runsaasti mediahuomiota, ja hänestä tehtiin haastatteluja useisiin sanoma- ja aikakauslehtiin.

Romaanin henkilöt

Romaanin kerronta rakentuu neljän päähenkilön (Anja, Mari, Julian ja Anni) mukaan niin, että jokainen kirjan luku on nimetty yhden päähenkilön mukaan. Kirjassa käytetään kaikkitietävän kertojan tekniikkaa, mutta jokainen luku on aina jotakin päähenkilöä lähellä. Pulkkisen mukaan henkilöhahmoja yhdistää traagisuus, ja taustana vaikuttavat antiikin tragediat, erityisesti Antigone.

Anja

Anja Aropalo on 53-vuotias kirjallisuuden professori Helsingin yliopistossa. Hänen Alzheimerin tautia sairastava miehensä asuu hoitokodissa. Anja on luvannut miehelleen auttavansa tätä kuolemaan, kun sairaus on edennyt niin pitkälle ettei tämä enää muista juuri mitään.
Anjalle läheisiä henkilöitä ovat sisko Marita ja tämän tytär Mari. Omia lapsia hänellä ei ole. Anja tutustuu myös noin 40-vuotiaaseen Johannekseen, jonka äiti on samassa hoitokodissa kuin Anjan mies.

Mari

16-vuotias Mari on Anjan sisarentytär, joka opiskelee ensimmäistä vuotta lukiossa. Hänen on vaikea hyväksyä itseään, ja hän purkaa ahdistustaan viiltelemällä. Marin läheisin ystävä on Tinka, jonka varjoon hän tuntee usein jäävänsä.
Marille tärkeitä asioita ovat kirjallisuus ja kirjoittaminen, mikä osaltaan johtaa hänen ja äidinkielenopettaja Julianin välien lähenemiseen. Mari rakastuu opettajaansa, joka yllättäen myös vastaa tunteisiin.

Julian

Julian Kanerva on 29-vuotias lukion äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja, jota useat lukiolaistytöt ihailevat. Hän esittelee äidinkielen tunneilla antiikin tragedioista ja suunnittelee niistä väitöskirjaa.
Julianin perheeseen kuuluu vaimo Jannika ja kaksi lasta, Anni ja Ada. Suhde Jannikaan on hyvin ailahtelevainen, mikä edesauttaa Julianin ja Marin suhteen syntymistä.

Anni

Julianin 6-vuotias tytär Anni on romaanin nuorin näkijä ja kokija. Hän viettää paljon aikaa Sannan, naapurissa asuvan pikkutytön kanssa.
Anni on ikäistään tarkkanäköisempi, ja huomaa monia asioita, vaikkei kaikkea ymmärräkään. Hän kantaa huolta muista perheenjäsenistään ja uskoo voivansa toimillaan vaikuttaa siihen, ettei näille tapahdu mitään pahaa.
Tulimyrsky (elokuva)

Juoni

Riitaisat McCaffreyn veljekset ovat molemmat seuranneet edesmenneen palomiesisänsä jalanjälkiä ja päätyvät työskentelemään samalle paloasemalle. Vanhempi veli Stephen on aseman karski esimies, joka haluaa taistella tulta vastaan paljain nyrkein, kun taas herkemmän nuoremman veljen Brianin on vaikea sopeutua vaaralliseen työhön. Brian löytääkin uuden uran päästessään eksentrisen palotutkija Rimgalen avuksi tutkimaan ihmishenkiä vaatineita outoja tulipaloja.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä arvostaa elokuvan tulitehosteita, mutta pitää elokuvan sivujuonta (pyromaanijahtia) kiinnostavampana kuin veljeksiin keskittyvää pääjuonta. Hän antaa Tulimyrskylle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
2127 Tanya

2127 Tanya on ukrainalaisen tähtitieteilijän Ljudmila Tšernyhnin 29. toukokuuta 1971 löytämä asteroidi. Se on nimetty Tanja Savitševan mukaan, jonka Leningradin piirityksen aikana tekemät päiväkirjamerkinnät kertovat sodan kauhuista. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1971 KB1. Asteroidi kiertää Aurinkoa asteroidien päävyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin välissä. Asteroidin läpimitta on 39,28 kilometriä ja kiertoaika 5,76 vuotta.
Kiskojen kaiku

Kiskojen Kaiku on Mervi Pakkasen viimeisin romaani, joka julkaistiin keväällä 2019 . 
Kiskojen kaiussa puhuu Sinikka-tytön sisäinen ääni. Tytön ajatukset kartoittaa matkaa Myllykosken ja Kouvolan välillä kahden isoäitiensä välillä junalla 1950-luvulla. Äiti ja isä ovat töissä ja vanhemmat jäävät tytölle etäiseksi .  
Toinen isoäiti asuu Myllykoskella aseman lähellä, jossa ahdistuksen kohteeksi nousee salaperäinen  matkustajakoti Rauhala. Verhojen takana tapahtuu outoja asioita, joista ei puhuta. Toinen isoäiti asuu Kouvolassa Töröstin mäen lähellä, jossa myös puhumattomuus on hyve. Puhumattomuus saa tytön mielikuvituksen liikkeelle ja herättää kafkamaista pelkoa pikkutytössä . 
Kirjan paikat pohjaa Pakkasen omiin lapsuusmuistoihin, ja rautatieläisten tarinoihin. Veturin kuljettajaa traumatisoi junan alle jättäytyvät ihmiset. Veturimies piti mukanaan köyttä tarjotakseen sitä vaihtoehdoksi. 
Myllykosken yhteiskoulun voimistelusalin tunti perustuu omaan välittömään kokemukseen. Kirja päättyy traumaattiseen kuvaukseen oppitunnista, jossa voimistelunopettaja panee tytön kiipeämään köyttä pitkin voimistelusalin kattoon, ja alas tullessa kömpelö lapsi polttaa kätensä vereslihalle .
"Pysähtyä ei saa. Pitää keskittyä. Kuka nyt huutaa? Puhuva nukke. Minä en osaa keskittyä yhtaikaa jalkoihin ja käsin. Kiipeäminen raastaa minut kappaleiksi. Kehoni osat alkavat hajota. Vielä yksitellen, kunnes lopulta läiskähtävät päin naamaa kuin kaivon mustiin peilivesiin. Väräjävät silmät korvat jalat.
Onko tämä jo katto. Sinikka liukui alas. Ei hallitusti, ei hitaasti otetta siirtämällä ja naru siivosti jalkojen välissä, vaan täysin otteensa menettäneenä. Aivan katon rajassa hän tajusi korkeutensa, voima katosi käsivarsista ja hän alkoi valua raskaasti suhunnaan alas ja sai vaarallisesta todellisuuden katoamisesta vereslihan kirveltävänä näkyviin kämmenissään. Sai kämmeniinsä samanlaiset ihmisen verityön jäljet kuin pulu jalkoihinsa" .
Todellisuudessa kävi huonommin. Luokkakaverit kertovat kuinka voimistelun opettaja kiusasi ja nimitteli fyysisesti kömpelöä tyttöä luokan edessä. Voimistelutunnin päätyttyä luokkatoveri ihmetteli, miksi tyttö käveli rataa pitkin, sillä ratahan piti ylittää poikittain eikä pitkittäin. Kun tyttö kuoli junan alle, seuraavalla voimistelutunnilla opettaja vaan totesi etteihän tyttö vaan hänen takiaan junan alle jäänyt. Se onkin merkittävää, mitä jäi sanomatta .
Anteeksianto voimaannuttaa, mutta vääryyksiä ei pidä unohtaa, vaan oppia niistä. Siksi nämä omakohtaiset muistelmateokset ovat tärkeitä. Oman merkittävän tilityksen julkaiseminen on helppoa. Siitä on osoituksena tämä Mervi Pakkasen Books on Demand julkaisema teos, jota painetaan yksilöllisesti  kysynnän mukaan. Pakkasen teos on syntynyt kirjoittajakurssin tuotoksena. Se on esimerkkiteos niille, jotka ovat kirjoittaneet tai aikeissa kirjoittaa ylös omat muistonsa."