google/wiki40b huggingface dataset:
Derrick: Metsätie

Derrick: Metsätie (alkup. Waldweg) on saksalaisen rikossarja Derrickin pilottijakso. Jakso on uusittu Saksassa useita kertoja, ja se on vuodesta 2010 asti ollut saatavilla DVD-muodossa. Jakso sai ensi-iltansa Saksassa sunnuntaina 20. lokakuuta 1974, jolloin se keräsi yli 31 miljoonaa katsojaa.

Juoni

Ellen Theiss, nuori opiskelijatyttö palaa myöhään illalla junalla Münchenistä. Hän huomaa kuitenkin polkupyöränsä renkaan olevan puhki, joten hänen on taluutettava pyörä metsän läpi. Ellen on peloissaan, sillä toinen tyttö on surmattu lähialueella puoli vuotta sitten. Metsässä Ellen törmää Rudolf Mangeriin, yhteen opettajistaan, ja tämä houkuttelee tytön kotiinsa luvaten lainata polkupyörän pumppua. Manger kuristaa Ellenin talossaan, ja toimittaa ruumiin metsään. Ruumis löydetään vielä samana yönä, ja poliisitutkinta alkaa.

Tuotantoryhmä

Jakson, kuten koko sarjan, on käsikirjoittanut Herbert Reinecker ja tuottanut Helmut Ringelmann. Ohjaajana toimii Dietrich Haugk. Päärooleja näyttelevät Lina Carstens, Herbert Boetticher, Karl Lieffen, Hilde Weissner sekä Wolfgang Kieling, joka esiintyi aiemmin eräässä Alfred Hitchcockin elokuvassa.

Sensuuri

Jakson murhakohtausta on leikelty ensiesityksen jälkeen, ja se on lyhennetty myös DVD-julkaisuun. Alkuperäinen murhakohtaus pyöri ainakin Ranskan televisiossa vuoteen 2010 asti, mutta sittemmin siitä on luovuttu kokonaan.
Väinö J. Vatanen

Väinö Johannes Vatanen (6. joulukuuta 1900 Lappee – 1961 Helsinki) oli suomalainen lehtimies ja kirjailija. Hän kirjoitti muun muassa Itsenäinen Suomi- ja Lotta Svärd -lehteen.
Vatasen vanhemmat olivat kauppias Armas Eemil Vatanen ja Helena Mikkola. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1920 ja opiskeli Helsingin yliopistossa historiaa, kansantaloutta, valtio-oppia ja vieraita kieliä. Vatanen teki useita ulkomaanmatkoja Baltiaan ja Saksaan 1920- ja 1930-luvuilla. Vatanen oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen.
Vatanen työskenteli 1929–1939 Uuden Suomen ulkomaantoimituksessa ja vieraili muun muassa 1934 Neuvostoliitossa. Hän toimi 1940–1941 vuoteen 1942 saakka ilmestyneen saksalaismielisen ulkopoliittisen viikkolehden Suomen tie päätoimittajana ja toimitti myös Yleisradion sotilaspoliittisia katsauksia vuoteen 1944 saakka. Vatanen oli myös 1937–1945 ilmestyneen Asemies-lehden toimitussihteerinä. Lehteä kustansi sotaväen alipäällystön perustama ja omistama Kustannusosakeyhtiö Säilä.
Vatanen muutti perheineen vuonna 1944 Ruotsiin Uumajaan ja kirjoitti siellä kolmisen vuotta paikalliseen Västerbottens-Kuriren-lehteen. Tämän jälkeen Vatanen oli Tukholmassa Högerpressens Nyhetsbyrå-tietotoimiston ulkopoliittisena asiantuntijana. Hän toimi myös Uuden Suomen sikäläisenä kirjeenvaihtajana  Vatanen hankki 1950-luvun lopulla asunnon Helsingistä, jonne hän asettui asumaan vaimonsa kanssa. Hän kuoli halvauskohtaukseen vuonna 1961.
Japaninruttojuuri

Ulkonäkö

Japaninruttojuuren kukintoverso kasvaa 15–40 senttimetriä korkeaksi. Sen alaosassa on runsaasti lehtiä, varsilehtiä/suomulehtiä, jotka ovat puikeita, pyöreäkärkisiä ja vaaleanvihreitä. Kukintoverson päässä kasvava mykeröstö on kukinta-aikana tiheä ja koostuu 25–35 mykeröstä. Mykerön kaikki kukat ovat samanlaisia: pieniä, torvimaisia, viisiliuskaisia, kellertävän värisiä. Japaninruttojuuri kukkii maalis-toukokuussa. Kesäksi kasvavat ruusukelehdet ovat hyvin suurilapaisia, jopa 80 senttimetriä leveitä, munuaismaisen muotoisia, sahalaitaisia.

Levinneisyys

Japaninruttojuuri esiintyy alkuperäisenä Itä-Aasiassa: Japanissa, Etelä-Koreassa, Kiinassa, Venäjällä Sahalinin ja Kuriilien saarilla. Se kasvaa lisäksi viljelykarkulaisena monin paikoin Pohjoismaissa sekä joissain Keski-Euroopan maissa. Suomessa tavataan koristekasvina, viljelykarkulaisena ja -jäänteenä japaninruttojuuren alalaji giganteus.
Yli-intendentinvirasto

Yli-intendentinvirasto (ruots. Överintendentsämbetet) oli Tukholmassa toiminut Ruotsin valtion virasto, jonka tehtävänä oli valvoa julkisin varoin toteutettavaa rakentamista valtakunnassa. Suunnitelmat oli lähetettävä virastoon tarkastusta varten ja lisäksi kuninkaan tuli hyväksyä ne. Yli-intendentinvirastossa myös suunniteltiin julkisia rakennuksia.
Kun Suomi liitettiin osaksi Venäjää vuonna 1809, julkisen rakentamisen valvonta Suomessa siirtyi rakennushallituksen edeltäjälle, syyskuussa 1811 perustetulle Intendentinkonttorille.

Historia

Ruotsin noustua 1600-luvun jälkipuoliskolla suurvallaksi valtion kiinteistöjä hallinnoi kamarikollegio. Vuonna 1697 arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi sai kuningas Kaarle XII:lta tehtäväkseen suunnitella uuden kuninkaanlinnan tulipalossa tuhoutuneen tilalle. Samalla perustettiin myös yli-intendentinvirasto ja Tessinistä tuli ensimmäinen yli-intendentti, jolla oli komealta kalskahtava virkanimike ja ennenäkemätön toimivalta. Myöhempiä viranhaltijoita olivat muun muassa Carl Hårleman, Carl Johan Cronstedt ja Carl Fredrik Adelcrantz. Ruotsi menetti Suomen 1809. Vuonna 1818 yli-intendentinvirastosta tuli itsenäinen virasto, joka oli suoraan kuninkaan alainen ja jolla oli oma talousarvio. Yli-intendentinviraston tärkeimmäksi tehtäväksi tuli tarkastaa julkisten rakennusten suunnitelmat, suurin osa näistä oli kirkkoja. Valtakunnanmarsalkanvirasto hoiti linnat, yli-intendentinvirasto kruunun muut rakennukset Tukholmassa ja kuninkaankartanot muualla maassa. Yli-intendentti ei enää välttämättä ollut arkkitehti, vaan saattoi olla taiteesta kiinnostunut virkamies. 1800-luvun lopulla hyvinvointi kasvoi ja valtion rakennusten määrä lisääntyi, mutta suurimmasta osasta rakennuksia vastasi tuolloin jokin muu valtion virasto kuin yli-intendentinvirasto. Siitä muodostettiin vuonna 1918 Kuninkaallinen rakennushallitus (Kungliga  byggnadsstyrelsen).
Runar Långbacka

Runar Emanuel Långbacka (11. lokakuuta 1905 Terjärv – 4. marraskuuta 1970 Närpiö) oli suomalainen kansakoulunopettaja, rauhanaktivisti ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Långbacka valmistui kansakoulunopettajaksi 1927 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista. Hän toimi sitten 40 vuotta opettajana Närpiön Finbyssä jääden eläkkeelle 1967. Långbacka toimi aktiivisesti raittiusliikkeessä ja rauhanliikkeessä sekä harrasti musiikkia. Hän osallsitui myös poliittiseen keskusteluun lehtien palstoilla ja kirjoitti erityisesti Kaskö Tidning-lehteen.
Teatterinjohtaja Ralf Långbacka on Runar Långbackan poika.
Maatiaisperuna

Maatiaisperuna on luonnossa kasvatettu perunalajike ilman tietoista kasvinjalostusta. Suomessa Euroopan unionin tavaramerkkisuojan on saanut puikula nimellä Lapin puikula. Suomessa oli 1900-luvun alussa runsaasti maatiaisperunoita, vaikka jo 1800-luvun lopulta jalostettuja brittiläisiä ja yhdysvaltalaisia lajikkeita kasvatettiin. Ensimmäiset Suomessa jalostetut perunat jalosti Hankkijan kasvinjalostuslaitos Tammiston koetilalla.
Leo Mäkelä

Ura

Vuonna 2004 curlingin aloittanut Mäkelä on osallistunut urallaan kaksiin MM-kilpailuihin. Parhaimmillaan hän on ollut niissä neljäs, vuonna 2015 Halifaxissa. EM-kilpailuihin hän on osallistunut niin ikään kahdesti. Hän oli myös mukana vuoden 2009 kesäuniversiadeissa, ollen tuolloin kahdeksas. SM-kilpailuista Mäkelällä on kaksi kultaa ja yhteensä viisi palkintosijoitusta.
Maria do Couto Maia-Lopes

Maria do Couto Maia-Lopes (24. lokakuuta 1890 – 25. heinäkuuta 2005) oli portugalilainen henkilö. Hän syntyi Grijóssa, Vila Nova de Gaiassa lähellä Porton kaupunkia. Hän kuoli 114 vuoden ja 274 päivän iässä ollen toiseksi vanhimmaksi elänyt portugalilainen. Häntä vanhemmaksi on elänyt vain Maria de Jesus, joka kuoli 115 vuoden ja 114 päivän iässä vuonna 2009.
Ichirō Suzuki

Ichirō Suzuki (鈴木 一朗 Suzuki Ichirō) (s. 22. lokakuuta 1973) on japanilainen baseballpelaaja, joka edustaa Major League Baseballin New York Yankeesia. Hänellä on hallussaan useita liigan lyöntiennätyksiä ja ensimmäisellä MLB-kaudellaan 2001 hänet valittiin sekä vuoden tulokkaaksi että vuoden arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Monesti pelkällä etunimellään Ichiro tunnettu Suzuki on supertähti kotimaassaan Japanissa.

MLB-ura

Oikeana kopparina pelaava Suzuki pelasi lähes 12 kauden ajan Seattle Marinersin joukkueessa, kunnes hänet vaihdettiin heinäkuussa 2012 New York Yankeesin joukkueeseen, toiselle puolelle Yhdysvaltoja. Ensimmäisen ottelunsa Yankeesin paidassa Suzuki pelasi entistä joukkuettaan vastaan Safeco Fieldillä, Marinersin kotikentällä.
Freddy Fender

Baldemar Huerta eli Freddy Fender (4. kesäkuuta 1937 – 14. lokakuuta 2006) oli yhdysvaltalainen laulaja ja kitaristi. Hän yhdisti countryyn ja rockmusiikkiin meksikolaisia vaikutteita ja lauloi sekä englanniksi että espanjaksi.
Fender syntyi San Benitossa, Teksasissa. Vuonna 1959 levytetty bluesballadi "Wasted Days and Wasted Nights" oli menestys, mutta lupaavasti alkaneen uran keskeytti toukokuussa 1960 tapahtunut pidätys marihuanan hallussapidosta Louisianassa. Lähes kolme vuotta vankeudessa vietettyään hän sai silloisen kuvernööri Jimmie Davisin armahduksen.
1960-luvun lopulla Fender asui Teksasissa, jossa hän opintojensa ohella työskenteli mekaanikkona. Hän oli tuolloin vain sivutoiminen muusikko.

Ura

Fenderin vuonna 1974 levyttämä laulu "Before The Next Teardrop Falls" nousi listaykköseksi. Sitä seurasi joukko uusia hittejä, joista eräitä olivat "Secret Love", "You'll Lose a Good Thing", "Since I Met You Baby", "Vaya Con Dios", "Livin' It Down" ja "The Rains Came". 
Vuonna 1989 Fender liittyi tejano-superyhtye Texas Tornadosiin. Sen kokoonpanoon kuuluivat hänen lisäkseen Doug Sahm, Flaco Jiménez ja Augie Meyers. Yhtye julkaisi neljä albumia ja voitti vuonna 1990 Grammy-palkinnon laulusta "Soy de San Luis". 
Myöhemmällä urallaan Fender kuului toiseen superyhtyeeseen, niin ikään Grammy-palkittuun Los Super Seveniin. Hänen viimeinen studiolevytyksensä on vuodelta 2001. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Viimeiset vaiheet

Ikääntyvän Fenderin terveys rapistui vähitellen. Hänelle suoritettiin vuonna 2002 munuaisen- ja vuonna 2004 maksansiirto. Hän teki viimeisen esiintymisensä 31. joulukuuta 2005. Fender toipui kahdesta elinsiirrosta, mutta pian hänellä havaittiin keuhkosyöpä, joka ei hoidoista huolimatta parantunut. Hän kuoli 69 vuoden ikäisenä lokakuussa 2006.
Vaaksa vaaraa

Tausta

Vaaksa vaaraa on Aito Mäkisen esikoisohjaus. Sitä edelsi Onnelliset leikit, jossa on hänen osuutenaan 41-minuuttinen lyhytelokuva Juulia. Kuvaaja Heikki Katajisto, joka osallistui tässäkin kuten usein myöhemminkin käsikirjoituksen tekoon, on sittemmin tehnyt yhteistyötä ennen kaikkea Anssi Mänttärin kanssa. Carola esitti yökerholaulajan roolissa elokuvassa kappaleet, "Keskitie" sekä "Vastakohdat", joka  julkaistiin myös levynä.

Tarina

Tarina alkaa kun puhelinlaitoksen työntekijä insinööri Paavo Kostiander (Pekka Sahenkari) saa postipaketin, jossa on pommin laukaisukoneisto. Väärään paikkaan joutunutta laitetta hamuavat rikolliset lähtevät Paavon perään. Itse pommi on Puhelinlaitoksella, jonne Paavo sekä tyttöystävä Liisa (Elina Salo) ja iskelmälaulaja Nina (Carola) päätyvät. Takaa-ajo ja maanalaiset käytävät luovat jännitystä.

Vastaanotto

Erään kriitikon mukaan se on "huvittavaa kuusikymmentäluvun Suomi-coolia", toisen mielestä "juoni on typerä", mutta toisaalta se on nousemassa harrastajien kulttielokuvaksi. Sitä on kuitenkin pidetty suomalaisen uuden aallon virstanpylväänä, jolla on tekniset ansiot ja joka edustaa hienosti aikansa elokuvaa.
Max Papis

Muuta

Papis tunnetaan kilpailijoiden keskuudessa myös nimellä Mad Max. Lempinimensä hän sai vuoden 1996 Daytonan 24 tunnin ajoissa, kun hän ajoi kilpailun johtopaikalla olleita kuskeja kiinni rikkoutuneella Ferrarillaan.
Stan Lynde

Myron Stanford "Stan" Lynde (23. syyskuuta 1931 Billings, Montana, Yhdysvallat – 6. elokuuta 2013 Helena, Montana) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija, joka tunnettiin muun muassa sarjakuvistaan Rick O'Shay ja Latigo.

Tausta

Myron Stanford Lynde syntyi 23. syyskuuta 1931 Montanan Billingsissa. Lynden vanhemmat lukivat hänelle usein sanomalehtien sunnuntainumerojen sarjakuvia. Stan Lynde on myöhemmin kertonut halunneensa sarjakuvapiirtäjäksi jo viisi- tai kuusivuotiaana. Perhe omisti karja- ja lammastilan lähellä Montanan Lodge Grassia ja Crow-intiaanien reservaattia. Lynde julkaisi sarjakuvia jo lukionsa sanomalehdessä ja palvellessaan Korean sodassa hän loi sarjakuvan nimeltä "Ty Foon", jota painettiin laivaston sanomalehdessä. Korean sodan jälkeen Lynde opiskeli journalistiikkaa Montanan yliopistossa. Opiskelujen jälkeen hän työskenteli jonkin aikaa vanhempiensa tilalla, ennen kuin päätti ruveta sarjakuvapiirtäjäksi.

Ura

Ostettuaan yhdensuuntaisen lipun New Yorkiin 1950-luvulla, Lynde työskenteli päivisin Wall Street Journalin kuluttaja-asioiden toimittajana. Hän suoritti samalla iltaopintoja School of Visual Arts:issa. Hän kehitteli Rick O'Shay -sarjakuvaa, joka pohjautui hänen nuoruutensa kokemuksiin ja hahmoihin. Sarjakuvaa aloitettiin levittää sanomalehtiin vuonna 1958.
Vuonna 1962 Rick O'Shayta julkaistiin jo sadassa sanomalehdessä, muun muassa The Timesissa. Lynde palasi kotitilalleen Montanaan ja hankki 160 eekkerin karjatilan kotitilansa yhteyteen. Rick O'Shay -sarjakuvaa julkaistiin 20 vuoden ajan, ja sen on arvioitu saavuttaneen 15 miljoonaa lukijaa. Lynde lopetti Rick O'Shayn piirtämisen vuonna 1977 jouduttuaan sopimuskiistoihin sarjakuvan lisensointiyhtiön kanssa. Sarjakuvaa julkaisivat muut piirtäjät ja käsikirjoittajat vuoteen 1981 saakka. Lynde aloitti uuden Latigo-sarjakuvan vuonna 1979 ja piirsi sitä neljän vuoden ajan. Sarjakuvan lopettaminen johtui Lynden mukaan pidempien sarjakuvaseikkailujen suosion laskusta.
Sarjakuvauransa jälkeen Lynde kirjoitti kahdeksan villin lännen romaania, joiden päähahmona oli lakimies Merlin Fanshaw. Hän julkaisi vuonna 2002 myös Vigilante Moon -nimisen Montanasta kertovan historiallisen romaanin.

Yksityiselämä

Lynde oli naimisissa ja hänellä oli yhdessä Lynda-vaimonsa kanssa kahdeksan lasta. Hän kuoli syöpään.
Nissan Cube

Nissan Cube on Japanin markkinoilla myytävä Nissanin valmistama pieni tila-auto. Nimensä mukaisesti se on erittäin kulmikas. Ennen vuotta 2014 sitä myytiin Pohjois-Amerikka. Cuben myynti Euroopassa lopetettiin 2011.

Z10 (1998–2001)

Ensimmäinen Cuben korimalli Z10 esiteltiin vuonna 1998. Se oli tehty samalle alustalle Nissan Micran kanssa. Siinä oli myös sama 1,3-litrainen moottori. Lisävarusteena sai CVT-vaihteiston ja nelivedon. Cube oli kooltaan Nissan Micran ja Nissan Sunnyn väliltä.

Z11 (2002–2008)

Seuraava Cuben korimalli oli tilavampi sisältä ja se oli moderni yhdistelmä kulmikkaita ja pyöreitä pintoja. Se perustuu Nissan Marchin kolmanteen (K12) -malliin ja siinä on 1,4-litrainen moottori. CVT-vaihteiston saa myös tähän malliin lisävarusteena. Cubesta on olemassa myös pidennetty seitsemän hengen versio, nimeltään Cube³. 
Molemmat mallit saivat vuonna 2005 uuden MR-sarjan 1,5-litraisen moottorin, joka on myös Nissan Tiidassa. Lisäksi tuli markkinoille uusi nelivetoinen e4WD-malli, joka on muulloin etuvetoinen, mutta jos etupyörät alkavat sutia tulee autosta nelivetoinen.

Z12 (2008–)

Cuben kolmas sukupolvi esiteltiin vuonna 2008, ja se oli ensimmäinen, jota vietiin Japanin ulkopuolelle. Vuoden 2014 jälkeen mallia ei ole kuitenkaan myyty kuin ainoastaan Japanissa. 

Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Cube sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Théodore Monod

Théodore André Monod (9. huhtikuuta 1902 Rouen, Ranska – 22. marraskuuta 2000 Versailles, Ranska) oli ranskalainen luonnontieteilijä, tutkimusmatkailija ja humanisti. Monod toimi Institut d'Afrique noiren johtajana, Muséum national d'Histoire naturellen professorina, ja hän oli Académie des sciences d'outre-merin jäsen vuodesta 1949, Académie de Marinen jäsen vuodesta 1957 ja Ranskan tiedeakatemian Académie des Sciencesin jäsen vuodesta 1963. Vuonna 1960 hän oli perustamassa World Academy of Art and Science -järjestöä.
Monodin ura alkoi hylkeiden tutkijana Mauritaniassa Cap Blanc niemimaalla. Pian hänen mielenkiintonsa kääntyi sisämaahan Saharan autiomaahan, jota hän tutki kuusi vuosikymmentä etsien metoriitteja. Vaikkei hän löytänyt etsimäänsä meteoriittia, hän löysi useita uusia kasvilajeja ja tärkeitä neoliittisia asuinpaikkoja. Ehkä merkittävin näistä löydöksistä oli 6 000 vuotta vanha Asselarin ihminen Adrar des Ifoghas -vuorilla Malissa.
Monod oli pasifisti ja ydinaseiden vastustaja, ja hän kirjoitti useita artikkeleita, jotka on vaikuttaneet myöhemmin muun muassa ympäristöliikkeen nousuun.   
Monod on sukua biologi Jacques Monodille, muusikko Jacques-Louis Monodille, poliitikko Jérôme Monodille ja elokuvaohjaaja Jean-Luc Godardille.
Ekologinen kynnysarvo

Ekologinen kynnysarvo voidaan määritellä muutoskohdaksi, jossa suhteellisen pieni ulkoisten olojen muutos aiheuttaa nopean muutoksen ekosysteemissä. Kun ekologinen kynnysarvo on ylitetty, ekosysteemi ei välttämättä enää palaudu alkuperäiseen tilaansa. Ekologisen kynnysarvon ylittyminen johtaa usein nopeaan muutokseen ekosysteemin terveydessä.

Ekologisen kynnysarvon määritelmiä

Ekologiselle kynnysarvolle on monia määritelmiä. Yhteistä useimmille määritelmille muutosten epälineaarisuus. Näitä muutoksia aiheuttavat sekä ihminen että luonnon omat prosessit.
Groffman määrittelee ekologisen kynnysarvon sellaiseksi muutoskohdaksi, jossa tapahtuu raju muutos ekosysteemin laadussa, ominaispiirteissä tai ilmiöissä, tai jossa pieni muutos ympäristökuormituksessa aiheuttaa suuren vasteen ekosysteemissä. Yleisellä tasolla ekologiset kynnysarvot voidaan määritellä ekosysteemien murroskohdiksi joissa kuormitus johtaa rajuun ja äkilliseen muutokseen ekosysteemissä.
Kriittinen kuormitus on esimerkki läheisesti kynnysarvoihin liittyvästä termistä.

Ekologisten kynnysarvojen ominaispiirteitä

Kynnysarvoja voidaan luonnehtia pisteinä tai vaihettuma-alueina. Vaihettumatyyppinen kynnysarvo kuvastaa vähittäistä muutosta tai siirtymää yhdestä tilasta toiseen, eikä niinkään rajua muutosta jossakin tietyssä pisteessä. Ekologiset kynnysarvot ovat herättäneet huomiota koska monissa tapauksissa ympäristön tilan katastrofaalinen heikentyminen on osoittautunut vaikeaksi tai miltei mahdottomaksi korjata. Ekologinen sukupuutto on esimerkki täysin palautumattomasta muutoksesta.
Ekologisiin kynnysarvoihin liittyy usein hystereesi, eli systeemin tilan riippuvuus systeemin aiemmista tiloista. Silloinkin kun muutokset eivät ole palautumattomia, palautuminen uudesta tilasta aiempaan voi tapahtua hyvin eri tavoin verrattuna kehityskulkuun, joka johti uudenlaiseen tilaan.
Ekologisissa kynnysarvoissa on oleellista yhteiskuntien ja ekosysteemien dynaaminen vuorovaikutus, joka kehittyy eri tasoilla heijastellen ihmisen ja luonnon rakenteiden ajallisia ja paikallisia muutoksia. Äkilliset muutokset ekosysteemien tilassa voivat synnyttää muutoksia ihmisten ekosysteemien hoitoa koskevassa ymmärryksessä. Nämä muutokset puolestaan voivat muuttaa yhteiskunnallisia käytäntöjä ja johtaa uusiin muutoksiin ekosysteemeissä.

Kynnysarvojen havaitseminen

On olemassa hyvin monenlaisia kynnysarvoja, eikä niitä voida aina havaita suoraviivaisesti. Yksi kynnysarvon todentamisen tapa on tutkia aikasarjoja, jotka näyttävät ilmentävän jonkinlaista äkillistä hypähdystä. Tällaisten hypähdysten tunnistamiseen ja havaitsemiseen on kehitetty erityisiä menetelmiä.

Esimerkkejä ekologisista kynnysarvoista

Jotkut esimerkit kynnysarvojen ylityksistä on kuvattu tarkoin, kuten kirkkaiden järvien muutokset sameavetisiksi. Monia muitakin esimerkkejä luultavasti on olemassa. Resilience Alliancen ja Santa Fe Instituten kynnysarvotietokanta sisältää yli sata esimerkkiä.
Fabian Johnson

Fabian Marco Johnson (s. 11. heinäkuuta 1987 München, Saksa) on yhdysvaltalainen jalkapallopuolustaja, joka pelaa Bundesliigan Borussia Mönchengladbachissa ja Yhdysvaltain maajoukkueessa. Hän on pelannut 56 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuosina 2011–2017.
Krk

Muuta

Tietokonepelissä Operation Flashpoint: Cold War Crisis Krk on ollut topografisena mallina kuvitteelliselle Everonin saarelle.
Naoki Hattori

Japanin sarjat

Hattori voitti vuonna 1990 Japanin Formula 3 -sarjan mestaruuden. Vuonna 1990 hän siirtyi ajamaan Japanin Touring Caria ja voitti mestaruudet All Japan Touring Car Class 3 -luokassa vuonna 1993 ja Japanin Touring Car Championshipissa vuonna 1996.

CART

Lyhyeksi jääneen F1-uran jälkeen Hattori siirtyi kilpailemaan Pohjois-Amerikkaan CART-sarjaan vuonna 1999. Hänen parhaaksi saavutukseksi jäi 14. sija.
Eva Marie Saint

Ura

Saint opiskeli näyttelemistä Bowling Green State Universityssä ja teki joitakin töitä radiossa ja televisiossa ennen Drama Critics Awardin voittoa roolistaan näytelmässä A Trip to Bountiful (1953). Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Alastomassa satamassa (1954) vastanäyttelijänään Marlon Brando. Saintin suoritus palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla. Hän teki tunnetuimmat elokuvansa uransa alkuaikoina: Kourallinen lunta (1957) vastanäyttelijänä Don Murray, Alfred Hitchcockin Vaarallinen romanssi (1959) vastanäyttelijänä Cary Grant ja Exodus (1960) vastanäyttelijänä Paul Newman. Saint näytteli myös vuonna 1966 ilmestyneessä Formula 1:stä kertovassa Grand Prix -elokuvassa.
Jouduttuaan 1970-luvulla näyttelemään vain toisen luokan elokuvissa Saint palasi 1980-luvulla televisioon ja teatteriin. Hän näytteli useissa televisioelokuvissa ja sai vuonna 1990 Emmyn minisarjasta Harkittu murha. Saint näytteli Martha Kentiä, Teräsmiehen äitiä, elokuvassa Superman Returns (2006).
Saintillä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famellä, yksi elokuvista (6624 Hollywood Boulevard) ja toinen televisiosta (6730 Hollywood Boulevard).

Yksityiselämä

Eva Marie Saint oli naimisissa Jeffrey Haydenin kanssa vuodesta 1951 lähtien aina Haydenin kuolemaan joulukuussa 2016 saakka. Heillä oli kaksi lasta.
Ghost Rider – aaveajaja

Juoni

Elokuva alkaa, kun Carter Slade on menossa noutamaan San Venganzan sopimusta. Sopimus on niin paha, ettei Slade voi antaa sitä paholaisen käsiin, joten hän karkaa hevosensa kanssa kauas pois. Paljon myöhemmin 17-vuotias Johnny Blaze ja hänen isänsä Barton Blaze ovat Sirkuksessa vetämässä moottoripyöräshow’ta. Temppu onnistuu, mutta Barton ei tykkää että Johnny yrittää hurmata hänen tyttöystäväänsä Roxanne Simpsonia kesken show’n. Johnny ja Roxanne menevät erään ison puun alle, johon Johnny kaivertaa tekstin ”J&B Forever”. Roxanne kertoo, että hänen isänsä lähettää hänet asumaan mummonsa luokse, koska pitää Johnnya niin villinä. Johnny ehdottaa, että he karkaisivat yhdessä pois seuraavana päivänä samassa paikassa. Kun Johnny palaa illalla kotiin ja hänen isä nukkuu tuolilla, Johnny huomaa roskakorissa paperin josta hän saa tietää että hänen isällään on syöpä, joka etenee hitaasti. Johnny menee korjamaan pyöriä jolloin vanha mies tulee kysymään että jos Johnny myy sielunsa hänelle, niin hän lupaa parantaa Johnnyn isän syövän. Johnny suostuu sopimukseen ja hänen kädestään lentää verta sopimukseen, ikään kuin allekirjoituksena. Seuraavana aamuna Barton tulee herättämään Johnnyn ja kertoo olleensa sairas, mutta on nyt terve. Johnny muistaa edellisillan tapahtuneet ja hämmentyy. Kun Barton valmistautuu näytökseen, Johnny kertoo karkaavansa Roxannen kanssa pois. Barton antaa Cracie moottoripyörän avaimet ja menee esiintymään. Juuri kun Johnny on menossa pois, hän kuulee meteliä. Kun hän menee sirkustelttaan hän löytää kuolemaisillaan olevan isänsä jonka temppu meni pieleen. Johnny kuulee Mefiston (vanhan miehen) nauravan jonka jälkeen katoaa. Kun Johnny on menossa hakemaan Roxannea hän kaatuu pyörän kanssa ja huomaa Mefiston hänen edessään. Mefisto kiroaa Johnnyn jonka takia Johnny unohtaa miltä tuntuu ystävyys, rakkaus ja perhe. Johnny ajaa vesisateessa Roxannen ohi ja jättää hänet puunjuurelle.