google/wiki40b huggingface dataset:
Man-sivut

Manuaalisivut ovat Unix-käyttöjärjestelmien sähköisessä muodossa oleva manuaali. 
Unixin lisäksi Unixin kaltaiset käyttöjärjestelmät kuten BSD ja Linux käyttävät manuaalisivuja.
Manuaalisivuja luetaan man-komennolla tekstipäätteessä komentoriviltä.
Manuaalisivut sisältävät paitsi käyttäjän komentojen dokumentoinnin, myös manuaalit järjestelmäkutsuista (sektio 2), aliohjelmakutsuista (sektio 3), konfiguraatiotiedostoista (sektio 5), standardeista (sektio 7) ja ylläpitokomennoista (sektio 8). Esimerkiksi /etc/resolv.conf-tiedostolla manuaalisivunsa, joka luetaan komennolla man resolv.conf.

Yleistä

Manuaalisivut on itse asiassa nroff-taitto-ohjelman dokumentteja, jotka man-komento muotoilee näytöllä esitettäväksi. Esim. Solariksessa on kuitenkin siirrytty käyttämään SGML-muotoa käyttöjärjestelmän dokumentaatiossa, vaikka man-ohjelma osaakin näyttää myös vanhanmalliset nroff-sivut.
Man-ohjelma käynnistää taitto-ohjelman, joka muotoilee sivun, ja man näyttää sen käyttäjälle jollain sivutusohjelmalla (kuten more tai less). Dokumentin muotoilun raskauden vuoksi valmiiksi muotoillut dokumentin tallennetaan yleensä välimuistiin.
Manuaalisivuja hyödyntävät myös komennot apropos ja whatis.

Haku

Man-ohjelma osaa näyttää oikean sivun vain jos käyttäjä tietää komennon nimen. Johonkin tiettyyn käyttötarkoitukseen oikean käskyn hakeminen ei voi olla ongelmallista. Jos käyttäjä ei tiedä, miltä man-sivulta aloittaisi halutun tiedon etsimisen, manuaalisivujen kuvauksista voi etsiä komennolla apropos:
$ apropos editor
ed              ed (1)          - text editor
edit            edit (1)        - text editor (variant of ex for casual users)
ex              ex (1)          - text editor
ld              ld (1)          - link-editor for object files
ld              ld (1b)         - link editor, dynamic link editor
ld_atexit       ld_support (3ext)   - link-editor support functions
...
Manuaalisivuja voi hyödyntää selvittämään eri komentojen ja ohjelmien tehtäviä. Näin voidaan tehdä komennolla  whatis ohjelma.
$ whatis cupsd
cupsd (8)            - common unix printing system daemon

Nimi ja tiedot

Sisältää yleiset komennot ja ohjelman lyhyen kuvauksen.

Kuvaus

Kertoo tarkennetun kuvauksen ohjelmasta syventyen sen toimintaan, ominaisuuksiin ja erityispiirteisiin.

Tiedostot

Unix-käyttöjärjestelmien konfiguraatiotiedostot ovat usein tekstimuodossa ja niitä pitää muokata tekstieditorilla.

Sekalaista

Näyttää muut man-sivut, joita voidaan hyödyntää komennon kanssa ja ovat samankaltaisia tai välttämättömiä komennon toiminnan kannalta sekä man-sivut, jotka ovat esiintyneet kyseisillä man-sivuilla.

Järjestelmänhallinnan komennot ja daemonit

Sisältää tietoa järjestelmänhallinnollisista komennoista ja taustalla toimivista prosesseista, daemoneista.
Pahalammi (Ylöjärvi, Länsi-Aure)

Maantietoa

Lammen pituus on 250 metriä, leveys 50 metriä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se sijaitsee Valkeajärven itäpuolella siihen rajautuvalla suolla ja on sen laskuojan läpivirtauslampi. Lampeen laskee yksi metsäoja. Rantaviivan pituus on 600 metriä ja rantaa kiertää kapea avosuon vyöhyke. Lampi on aivan autio eikä sinne johda teitä.

Vedenlaatu

Pahalammin vedenlaatu seuraa eri säillä aina Valkeajärven päällysveden vedenlaatua.
Australian Associated Press

Australian Associated Press (AAP) on Australiassa toimiva kansallinen uutistoimisto. Sen perustivat vuonna 1935 kustantamot Fairfax ja The Herald and Weekly Times (HWT).
AAP työllistää yli 175 toimittajaa, jotka työskentelevät kaikissa Australian osavaltioissa ja territorioissa. Sillä on kirjeenvaihtajat Port Moresbyssä, Lontoossa, Aucklandissa, Jakartassa ja Los Angelesissa. Lisäksi AAP:llä on avustajia Yhdysvalloissa, Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa. AAP: n kotimaista uutisointia täydentävät suuret kansainväliset uutistoimistot.
AAP:n omistaa neljä Australialaista uutistoimistoa - News Limited (45%), Fairfax (45%), The West Australian -lehden julkaisija West Australian Newspapers (8%) sekä Rural Press Limited (2%). Yhdessä nämä yritykset julkaisevat valtaosan Australiassa ilmestyvistä sanomalehdistä.
AAP: n pääpaino on päivittäisten uutisten toimittaminen, mutta se toimittaa myös viihdeuutisia, reportaaseja, mielipidekirjoituksia, täytetarinoita sekä valokuvia. sen päätoimittajana työskentelee Tony Gillies.
Vuonna 1990 AAP:n Telekommunikaatio-liiketoiminta yhtiöitettiin AAPT:hen, jonka nykyään omistaa Telecom New Zealand.
Ted Honderich

Ted Honderich (s. 1933) on brittiläinen filosofi, joka on keskittynyt logiikkaan, mielenfilosofiaan ja metafysiikkaan. Hän on University College Londonin Grote-oppituolin mielenfilosofian ja logiikan emeritusprofessori ja Bathin yliopiston vieraileva professori.
Honderich on käsitellyt ennen kaikkea determinismiä, tietoisuutta, nykyajan etiikkaa, valtion rankaisuvallan oikeutusta sekä poliittisen konservatiivisuuden perinnettä.
Jaro Karkinen

Jaro Karkinen (s. 1993) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu historiallista fantasiaa sekä scifiä. Hänen esikoisteoksensa Krysanteemisyksy julkaistiin vuonna 2016 lahtelaisen Marketiimin kustantamana. Karkisen seuraava teos Eräs maailmankaikkeuksien ylipresidentti Richard 3. William ilmestyi puolestaan 2019 kouvolalaisen Varjon kustantamana. 
Karkinen on opiskellut historiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän on kirjoittanut ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta vuonna 2012 ikäluokkansa parhaana poikana. Asepalveluksensa hän on suorittanut ilmavoimissa Tikkakoskella valmistuen 94. ilmavoimien reserviupseerikurssin priimuksena. Karkinen on myös toiminut vuonna 2018 Kirkon Ulkomaanavun nuorisoverkoston Changemakerin puheenjohtajana. 
Karkinen on ministeri Seija Karkisen pojanpoika. Hän on naimisissa Ronja Karkisen kanssa ja heillä on yksi lapsi. Karkinen on kotoisin Kirkkonummelta.
James C. Greenway, Jr.

James Cowan Greenway, Jr. (7. huhtikuuta 1903 New York City – 1989) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
James Greenwayn isä oli Yalen yliopiston lääkäri ja James kasvoi yliopiston tuntumassa Greenwichissä Connecticutissa. Hän valmistui Phillips Exeter Academysta 1922 ja Yalesta 1926. Sitten hän toimi Brooklyn Eagle sanomalehden toimittajana muutaman vuoden. 1929 hän osallistui amerikkalais-ranskalaiselle tutkimusmatkalle Madagaskariin. Loppuvuodesta 1929 hän jatkoi matkaa Indokiinaan.
Greenway työskenteli Harvardin yliopiston vertailevan eläintieteen museossa 1932–1960, ensin lintuosaston apulaiskuraattorina ja James Lee Petersin kuoltua kuraattorina vuodesta 1952 alkaen. Näiden vuosien aikana hän osallistui useille tutkimusretkille Länsi-Intian saaristoon, etenkin Bahamalle. Toisessa maailmansodassa Greenway palveli merivoimien luutnanttina muun muassa Uudella-Kaledonialla. Sodan jälkeen hän palasi virkaansa, mutta erosi 1960 ja muutti kotitilalleen Greenwichiin.
Greenway toimi American Museum of Natural Historyn johtokunnassa 1960–1971 ja lintuosaston tutkimusapulaisena vuodesta 1962 aina kuolemaansa saakka. Hän aloitti valtavan urakan selvittääkseen ja luetteloidakseen museon kaikki lintunäytteet. Hän julkaisi aiheesta kolme luetteloa (1973, 1978 ja 1987). Vuonna 1958 Greenway julkaisi suurta huomiota herättäneen teoksen maailman hävinneistä ja uhanalaisista linnuista Extinct and Vanishing Birds of the World. Vuosina 1960 ja 1962 hän toimitti Ernst Mayrin kanssa Peters Check-list of Birds of the Worldin yhdeksännen ja 15. osan. Vuonna 1978 Greenway matkusti Uuteen-Kaledoniaan Francois Vuilleumierin kanssa
Greenway liittyi American Ornithologists' Unionin 1930. Hänen vaimonsa oli Mary Frances Oakes.
Greenway nimesi useita lintujen alalajeja, muun muassa ruskopunavarpusen alalajin rubicundus.
Savitri Devi

Savitri Devi Mukherji (30. syyskuuta 1905, Lyon, Ranska – 22. marraskuuta 1982 Sible Hedingham, Englanti) oli ranskalaisen kirjailijan Maximiani Portasin pseudonyymi.
Savitri Devi pyrki ajattelussaan yhdistämään keskenään hindulaisuuden ja kansallissosialismin. Pääteoksessaan The Lightning and the Sun (1958) hän pitää Adolf Hitleriä hindujumala Vishnun avatarana. Hän kirjoitti myös muun muassa eläinten oikeuksista ja ekologiasta. Devin mukaan eläinoikeusrikkeistä olisi tullut rangaista kuolemalla.
Savitri Devin kirjoitukset ovat vaikuttaneet uusnatsismiin ja natsimystiikkaan.
Marian kanavisto

Marian kanavisto eli Marian kanavajärjestelmä eli Marinskin kanavareitti (ven. Mariinskaja vodnaja sistema) on osittain luonnollinen ja osittain kaivettu vesitie Venäjällä. Vesitie avattiin liikenteelle vuonna 1808 ja sitä pitkin pääsee Volgajoelta Suomenlahdelle reittiä, johon kuuluvat Šeksnajoki, Valgetjärven eteläranta, Vytegrajoki, Äänisjärvi, Syvärijoki, Laatokan eteläranta ja Nevajoki. Kanaviston pituus on 1 146 km, josta on kaivettua tai padottua jokea 874 km. Siinä on 53 sulkua ja sen kulkusyvyys on 1,8 metriä. Vesitie on vanhentunut ja poistunut käytöstä.
Portlandsementti

Portlandsementti on yleisin sementtityyppi. Sitä valmistetaan hienoksi jauhetusta Portlandklinkkeristä, johon on lisätty sitoutumisen säätöä varten kipsiä.

Historia

Portlandsementin nimi tulee siitä, että se muistuttaa portlandkiveä, jota louhittiin Portlandin saarella Dorsetissa Englannissa. Vuonna 1824 englantilainen Joseph Aspdin patentoi portlandsementin valmistuksen. Nykyisen tyyppisen portlandsementin valmistuksen voidaan katsoa alkaneen vasta vuonna 1843, kun niin ikään englantilainen Isaac Johnson paransi Aspdinin menetelmää polttamalla raaka-aineseoksen sintrauslämpötilaan asti. Kolmas portlandsementin valmistuksen yleistymiseen vaikuttanut englantilainen oli Frederick Ransome, joka vuonna 1885 patentoi raaka-aineseoksen polttamisen kiertouunissa. Tämä uusi valmistustekniikka paransi sementin laatua ja alensi merkittävästi kustannuksia. Menetelmä kehittyi nopeasti, ja 1900-luvun alussa kiertouuneja alettiin valmistaa teollisesti.

Portlandsementin valmistus Suomessa

Vuonna 1869 aloitettiin Saviolla sementin valmistus. Vuosituotanto oli vain 4000 tonnia vuodessa, ja tehdas joutui lopettamaan 1894 huonon menekin vuoksi. Vanhimmat yhä toiminnassa olevat tehtaat ovat Finnsementin omistamat Paraisten sementtitehdas (1914) ja Lappeenrannan sementtitehdas (1938). Sementtiä on valmistettu myös Virkkalassa 1919–1994 ja Kolarissa 1968–1989.
Johan Segercrantz

Johan Werner Segercrantz (17. elokuuta 1874 Hamina – 2. huhtikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja taidemaalari.
Segercrantzin vanhemmat olivat kruununvouti, majuri Johan Gustaf Emil Segercrantz (1826–1901) ja Marfa Melechin (1832–1912). Hän pääsi ylioppilaaksi Haminan yksityislyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900. Segercrantz toimi pankinjohtajana Haminassa, Porissa ja Helsingissä. Viimeksi hän oli Yhdyspankin Privatbankenin haarakonttorin johtajana Helsingissä vuodesta 1925 alkaen. Haminassa ollessaan Segercrantz toimi myös Norjan ja Tanskan varakonsulina 1915–1918.  Segercrantz osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1930 ja 1931.
Segercrantz oli naimisissa 1902–1951 Selma Karolina Ahlqvistin (1879–1951) kanssa. Heidän poikansa oli Suomen Paperitehtaiden Yhdistyksen palveluksessa ollut pääkonsuli Anders Segercrantz (1909–2008).
Rautavaaran lukio

Toiminta ja opetus

Rautavaara on ollut yksi kieltenopetuksen 40 pilottikunnasta. Tähän Kimmoke-projektiin liittyen lukiossa on laadittu englannin, ruotsin ja saksan kielissä suullisen kielitaidon kurssit. Vuodesta 1996 alkaen ovat Rautavaaran koulut olleet Suomi tietoyhteiskunnaksi -hankkeessa ja sitä seuranneessa Tietoyhteiskunta-ohjelmassa. Sen rahoituksella on tietotekniikkavarustus saatu ajan tasalle. Lukio osallistuu myös Itä-Suomen lukioiden ISO-hankkeeseen. Heti alussa uudet oppilaat perehdytetään sen verkkokursseille Moodle-ympäristössä. 
Rautavaaran lukion opetussuunnitelmassa soveltavia kursseja on mm. ympäristöön ja luonnontieteisiin, tietotekniikkaan ja myös kieliin liittyen. 
Lukio on yhteistyössä Koillis-Savon lukioiden kanssa. Esimerkiksi yhteisesti on järjestetty vaelluskurssi, visailuita, liikuntatapahtumia ja muita kursseja. Valtimon lukion kanssa on videoneuvottelun avulla toteutettu yhteisiä saksan kielen kursseja ja 2006–2007 matematiikan kursseja. 
Yhteisiä hankkeita lukiolla on ollut myös saksalaisen Neuklosterin Gymnasium Am Sonnenkamp -koulun ja walesilaisen koulun kanssa, jonka merkeissä on järjestetty muun muassa oppilasvierailuita.
James McTeigue

James McTeigue (s. 29. joulukuuta 1967 Sydney) on australialainen elokuvaohjaaja. Hänen debyyttinsä ohjaajana oli vuoden 2005 V niin kuin verikosto, mutta hän oli jo aiemmin toiminut apulaisohjaajana muun muassa Wachowskien Matrix-trilogiassa.
McTeigue opiskeli elokuva-alaa Wagga Waggan kampuksella Charles Sturtin yliopistossa. Hänen elokuvauransa alkoi 1980-luvun lopussa. Hän sai Wachowskien kanssa Prometheus-palkintojen erikoispalkinnon vuonna 2007 V niin kuin verikostosta.
V niin kuin verikoston jälkeen McTeigue ohjasi seuraavaksi elokuvan Ninja Assassin (2009). Vuonna 2012 valmistui Korppi, jossa esitetään kuvitteellinen tarina Edgar Allan Poen viimeisistä päivistä. Sen jälkeen hän teki jälleen yhteistyötä Wachowskien kanssa ohjaten osia heidän ja J. Michael Straczynskin Netflix-sarjasta Sense8 (2015). Samana vuonna ilmestyi myös McTeiguen ohjaama vakoojaelokuva Survivor.
Lube Macerata

Historia

Vuonna 1993 Lube Macerata pelasi A2-liigassa historiansa ensimmäisen kautensa. A2-liiga on toiseksi korkein mahdollinen sarjataso Italiassa. Joukkue sijoittui historiansa ensimmäisellä kaudellaan liigassa hienosti kolmanneksi. Seuraavalla kaudellaan A2-liigassa Macerata jatkoi hyviä otteitaan ja nousi lopulta maailman arvostetuimpaan lentopalloliigaan, Italian A1-liigaan jo kahden ensimmäisen kauden jälkeen A2-liigassa pelattuaan.
Ensimmäisellä kaudellaan A1-liigassa nuori joukkue eteni play-off -peleihin asti, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella, Cuneon viedessä ottelun 3-1.  Cuneon joukkue voitti lopulta A1-liigan mestaruuden puhtalla pelillä play-offeissa. Toisella kaudellaan A1-liigassa Lube Maceratan joukkue pelasi jälleen loistavasti ja eteni välieriin asti. Välierissä joukkueen pudotti lopulta mestariksi rynninyt Modenan joukkue.
Kaudella 1998 Lube Macerata oli jo sarjan ns. suurjoukkue. Joukkueesa pelasi muun muassa maailmanmestari ja maailmanliigan voittaja Alessandro Fei ja Mirko Corsano. Kausi päättyi lopulta katkerasti taas välierissä 1-3 otteluvoitoin Cuneon joukkueelle. Seuraavalla kaudellaan joukkue putosi jo ensimmäisellä kierroksella pudostuspeleissä Modenalle. Tuolloin joukkueessa pelasi muun muassa Betancourt Nalbert. Kaudella 2000 joukkue ei vieläkään edennyt finaalipeleihin asti vaan putosi taas katkerasti ensimmäisellä pudotuspelikierroksella.
Lube Macerataan hankittiin kaudella 2001 todellinen huippunimi, kun Jugoslavian olympiavoittaja Ivan Miljkovic hankittiin Italiaan Jugoslaviasta. Miljkovicia pidettiin tuolloin maailman parhaimpana juniorilentopalloilijana, eikä syyttä. Olihan tämä vasta 20-vuotias nuorukainen loistanut Olympialaisissa ja päättänyt tiukan finaalin Venäjää vastaan. Miljkovicin tulo Maceratan joukkueeseen nosti joukkueen tasoa valtavasti ja Maceratassa alkoi tapahtua. Macerata voitti historiansa ensimmäisen mestaruuden Italian Cupissa ja vei arvostetun CEV Cupin nimiinsä, mutta A1-liigan mestaruus sai vielä odottaa.
Seuraavalla kaudella joukkue voitti isoimman palkinnon mitä lentopallossa voi voittaa, Mestareiden Liigan. Mutkia kuitenkin voiton tiellä oli paljon ja yksi niistä oli suomalainen joukkue Perungan Pojat. Macerata saapui Suomeen pelaamaan Mestareiden Liigan paikasta, mutta Perpo pamautti todellisen lentopallopommin ilmoille. Perungan Pojat voittivat italialaisen tähtijoukkueen kotonaan 3-2. Lopulta Macerata eteni Mestareiden Liigaan paremmin erä suhteen ansiosta Perpoon nähden. 
Kaudella 2003 Macerata voitti jälleen kerran Italian cupin. Joukkueeseen oli tullut muun muassa 2002 kaudella Luigi Mastrangelo joka toi uutta potkua torjuntapeliin. Kaudella 2005 joukkue vei jo toisen kerran CEV Cupin nimiinsä. Joukkuetta valmensi tuolloin Mauro Berruto, joka toimi samaan aikaan Suomen maajoukkueen valmentajana. Kaudella 2006 joukkueen palkintopotti räjähti. Lube Macerata voitti historiansa ensimmäistä kertaa A1-liigan mestaruuden ja vei samalla nimiinsä CEV Cupin kolmannen kerran sekä Italian SuperCupin.
Kausi 2007 oli joukkueella pettymys, kun se ei juhlinut mitaleilla. Kausi kuitenkin kirkastui kaudella 2008 kun joukkue vei Italian cupin mestaruuden.
Piña Colada

Piña Colada on makea, rommipohjainen drinkki. Piña Colada valmistetaan vaaleasta rommista, makeutetusta kookoskermasta ja ananasmehusta.
Ina Claire

Ina Claire (15. lokakuuta 1893 Washington, D.C. – 21. helmikuuta 1985 San Francisco Kalifornia) oli yhdysvaltalainen filminäyttelijä.
Afrikanhiirihaukka

Ulkonäkö ja koko

Aikuisen afrikanhiirihaukan vatsa ja kurkku ovat valkoisia. Selkä ja siivet ovat mustia. Afrikanhiirihaukan voi helposti tunnistaa lennossa punaisesta pyrstöstä, joka on afrikkalaisilla hiirihaukkalajeilla ainoa laatuaan. Sen jalat ovat paljaat ja keltaiset. Pää on musta lukuun ottamatta ruskeita silmiä.
Aikuisen afrikanhiirihaukan pituus on 55-60 senttimetriä ja paino yksi kilogramma. Sen siipiväli on 125-135 senttimetriä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Afrikanhiirihaukkaa tavataan nimensä mukaisesti vain Afrikassa. Lajista on tehty havaintoja Etelä-Angolassa, Etiopiassa, Eritreassa, Keski-Namibiassa, Kongossa, Somaliassa, Sambiassa, Ugandassa ja Zimbabwessa. Kaikkiaan lajia tavataan yli 20 000 neliökilometrin laajuisella alueella.
Se suosii saalistukseen avoimia alueita ja pesintään metsäisiä rinteitä sekä eksoottisia puuviljelmiä. Afrikanhiirihaukka viihtyy korkealle vuoristoissa, ja sitä onkin tavattu jopa viiden kilometrin korkeudesta, korkeammalta kuin mitään muuta afrikkalaista petolintua. Päästäkseen ylös se käyttää hyödykseen lämpimiä ilmavirtauksia.

Ravinto

Afrikanhiirihaukka saalistaa pääasiassa matelijoita (liskot, käärmeet), mutta myös nisäkkäitä (jänikset, jyrsijät ja tamaanit), lintuja ja hyönteisiä. Pienet linnut jäävät kuitenkin harvoin saaliiksi, koska ne osaavat väistellä haukkaa. Afrikanhiirihaukka voi syödä myös auton alle jääneitä eläimiä. Sen ruokavalio on samantapainen kuin amerikanhiirihaukan.

Pesintä

Afrikanhiirihaukan haudonta alkaa heinäkuussa ja kestää marraskuuhun asti. Useimmiten pesintä ajoittuu elo-lokakuuhun. Se tekee kalliolle tai puuhun pesän, joka koostuu suurista oksista ja niitä reunustavista lehdistä. Pesään se munii 1–3 munaa, useimmiten kaksi. Munat ovat valkoisia ja niissä on ruskeita tai punaisia kuvioita. Munia ja poikasia saalistavat Python natalensis -käärme ja valkoniskakorppi. Kuoriutuneista poikasista useimmiten vain yksi selviää, koska poikaset tappavat toisiaan. Heikompi poikanen kuolee usein jo 5–8 päivän ikäisenä. Poikanen saa sulat 45-55 päivän ikäisenä ja lähtee pesästä viimeistään 60 päivän ikäisenä. Afrikanhiirihaukka on yksiavioinen.
Björn Feiring

Björn Feiring (6. maaliskuuta 1903 Helsingin maalaiskunta − 12. heinäkuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lakimies ja pitkäaikainen eduskunnan taloudenhoitaja.
Björn Feiring tuli ylioppilaaksi vuonna 1921, suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1929 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1931. Vuosina 1929−1931 hän toimi notaarina valtiovarainministeriössä, vuosina 1932−1939 toimistopäällikkönä valtiontalouden tarkastusvirastossa, vuosina 1939−1940 toimistosihteerinä ulkoministeriössä ja vuodesta 1940 eduskunnan taloudenhoitajana. 
Björn Feiring joutui jättämään virkansa vakavan sairauden vuoksi syksyllä 1967, jolloin eduskunnan oli palkattava hänelle sijainen. Sijainen löysi eduskunnan taloustoimiston kassaholvista − pöytälaatikoista, kirjekuorista, matkalaukuista, pahvilaatikoista ja lattialla lojuneiden paperien alta − käteistä rahaa yli 16 miljoonan markan arvosta. Oikeuskansleri Jaakko Enäjärven asiassa keväällä 1968 tekemästä tutkimuksesta ilmeni, että Feiring oli vuosina 1944−1947 osittain ja sen jälkeen kokonaan jättänyt suorittamatta valtiolle ennakonpidätyslain mukaiset verot ja sosiaaliturvamaksut maksettuaan sitä ennen kansanedustajille palkat käteisenä. Tästä huolimatta eduskunnan tilintarkastajat olivat vuosittain hyväksyneet tilit; tilintarkastuskertomuksia ei kuitenkaan löytynyt kaikilta vuosilta.  Tapahtuneen paljastuminen vasta sen jatkuttua pitkälti yli 20 vuotta johtui siitä, että Suomen Pankin virkamiehet olivat eduskuntaa kohtaan tuntemansa kunnioituksen vuoksi uskoneet kaiken olleen kunnossa. Feiring ei myöskään ollut päästänyt ketään muita kassaholviin. Hän ei kuitenkaan ollut käyttänyt rahoja millään tavoin hyväkseen, vaan oli itse elänyt erittäin vaatimattomasti, miltei kurjasti. 
Tapahtuneesta nosti eduskunnassa erityisen kovan melun Suomen Maaseudun Puolueen puheenjohtaja ja silloin ainoa kansanedustaja Veikko Vennamo. Vuoden 1970 eduskuntavaalien jälkeen SMP:n 18-henkinen eduskuntaryhmä laati asiasta syytekirjelmän Björn Feiringiä, eduskunnan pääsihteeriä Olavi Salervoa ja eduskunnan tilintarkastajia vastaan. Tällöin oikeuskansleri Jaakko Enäjärvi rajoitti syytteen asiasta koskemaan vain taloudenhoitajana toiminutta Feiringiä. Syksyllä 1971 SMP:n eduskuntaryhmä vaati syytteen nostamista syksyllä 1970 eläkkeelle jäänyttä Enäjärveä vastaan valtakunnanoikeudessa hänen vapautettuaan syytteestä jutun asianosaiset Feiringiä lukuun ottamatta. Eduskunnan perustuslakivaliokunta katsoi tämän jälkeen, ettei asian viemiseksi valtakunnanoikeuteen ollut perusteita, mutta antoi Enäjärvelle huomautuksen. Eduskunta hyväksyi perustuslakivaliokunnan kannan äänin 158−18 SMP:n jäädessä yksin vähemmistöön.  Juttu siirtyi Feiringin osalta keskusrikospoliisille, mutta asian poliisitutkimus kesti niin kauan, että Feiring kuoli ennen kuin jutun oikeuskäsittely ehti alkaa.
Bismarckinmeri

Bismarckinmeri (engl. Bismarck Sea, saks. Bismarcksee) on Tyynenmeren sivumeri Uuden-Guinean saaren koillispuolella. Bismarckinmereä rajaa IHO:n merialuejaottelun mukaan etelässä Uusi-Guinea, pohjoisessa Eteläinen Tyynimeri ja Uuden-Irlannin saari sekä kaakossa Uuden-Britannian saari ja Salomonmeri.
Merialueen pinta-ala on noin 40 000 neliökilometriä ja syvyys tyypillisesti 2 000 metriä, enimmillään 2 500 metriä. Meri oli vuosina 1885–1914 Saksan hallinnassa ja on nimetty valtakunnankansleri Otto von Bismarckin mukaan. Merialueen pohjois- ja itäreunan Uusi-Britannia ja Uusi-Irlanti kuuluvat Bismarckinsaariin. 
Merialueen pohjassa on mineraaleja hyödyntävää kaivostoimintaa.
Paniikkihäiriö

Esiintyminen

Paniikkihäiriö alkaa usein nuoressa aikuisuudessa: karkeasti noin puolilla paniikkihäiriöstä kärsivillä sairaus on alkanut ennen 24. ikävuotta. Naiset saavat sairauden kaksi kertaa todennäköisemmin kuin miehet. Vanhat miehet sairastuvat pahemmin kun nuoremmat.
Paniikkihäiriö voi kestää kuukausia, jopa vuosia, riippuen siitä, kuinka ja milloin hoito aloitetaan. Jos häiriö jätetään hoitamatta, se saattaa vaikeuttaa siitä kärsivän henkilön elämää paniikkikohtausten peittely- tai välttely-yritysten vuoksi. Itse asiassa monilla sairaudesta kärsivillä on ollut vaikeuksia ihmissuhteiden kanssa heidän yrittäessään selvitä sairauden kanssa. 
Joillain oireita saattaa esiintyä kuukausien tai vuosien jaksoissa, jonka jälkeen seuraa vuosia kestävä oireeton jakso. Toisilla taas oireet pysyvät jatkuvasti samalla tasolla. On myös todisteita siitä, että ne, jotka ovat kärsineet paniikkihäiriöstä nuorina, mahdollisesti kärsivät niistä myös vanhemmalla iällä, yli 50-vuotiaana.
Henkilöillä, jotka etsivät hoitoa aktiivisesti jo sairauden alussa, hoito voi auttaa jo muutamassa viikossa, ilman kielteisiä sivuvaikutuksia.