google/wiki40b huggingface dataset:
Shibuya-kei

Shibuya-kei (jap. 渋谷系, ’Shibuya-tyyli’) on Japanissa etenkin 1990-luvun loppupuolella suosiota nauttinut popmusiikin tyylisuunta. Se sai alkunsa Tokion trendikkäässä Shibuyan kaupunginosassa, jossa toimi lukuisia vaate- ja levykauppoja. Nimitys viittaa pikemminkin tunnelmaan, johon liittyy urbaani katukulttuuri eri piirteineen, kuin tarkasti määriteltyyn indie popin tyyliin.
Shibuya-kei syntyi vähitellen Shibuyan kaupunginosan kontekstissa. Sinne avattiin uusia, nuorille suunnattuja tavarataloja (kuten Parco vuonna 1973), live-musiikkipaikkoja ja lukuisia levykauppoja. Niissä levitettiin tietoa uusista indieartisteista. Musiikin, artistien ja kuunteijoiden kohdatessa uudella tavalla Shibuya-kei muodostui kayōkyokusta erilliseksi tyylilajikseen.
Shibuya-kei-artistit kasvoivat kuunnellen lajaa, länsimaisen populaarimusiikin kirjoa, ja tyyli yhdisteleekin lukuisia erilaisia, toistaan voimakkaasti poikkeaviakin vaikutteita etenkin 1960-luvun suurilta popsäveltäjiltä: muun muassa brasilialaista bossa novaa, ranskalaista Serge Gainsbourgin edustamaa yé-yé-musiikkia ja Van Dyke Parksin ja Brian Wilsonin kaltaisten säveltäjien orkesterille sovitettua popmusiikkia. Se on lähes aina elektronista musiikkia. Shibuya-kein tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat Pizzicato 5, Cornelius, jota on kutsuttu Shibuya-kein kuninkaaksikin, Towa Tei, Fantastic Plastic Machine, Takako Minekawa, Cibo Matto ja Buffalo Daughter.
Ahvenuslampi (Parkano)

Maantietoa

Lampi on 350 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Se sijaitsee keskellä suoaluetta, jonka suo-ojat laskevat siihen. Lammen vedet laskevat pois näitä ojia nyöten päättyen kahden kilometrin päässä olevaan Poikkeusjärveen. Se rantaviivan pituus on 850 metriä. Lammen rannoilla ei ole rakennuksia ja ainoa tie sinne tulee viereiseltä varastoalueelta.

Historiaa

Kahdesta lähellä toisiaan sijanneista Ahvenuslammesta vain Riuttas-Ahvenus on saanut myöhemmin muunnetun nimen. Tämä lampi on vanhassa pitäjänkartassa vuodelta 1849 piirretty samanlaisena kuin se on nykyäänkin ja sillä oli tuolloin samanlainen laskuoja kuin nykyäänkin, joka laski Poikkeusjärveen.
Antaisakat

Antaisakat (myös taisakat, tesakit) ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heihin luetaan myös antaifasyt, antaimorot ja antambahoakat. Antaisakoja arvioidaan olevan yli 650 000 henkeä.
Antaisakat asuvat etupäässä Madagaskarin kaakkoisosassa Intian valtameren rannikolla Farafanganan eteläpuolella. He rajoittuvat pohjoisessa antaifasyihin, lännessä baroihiin ja etelässä antanosyihin. Nykyään heitä on muuttanut eri puolille maata.
Alkuperältään antaisakat ovat sakalavoja. Ylimystö kuuluu sukuihin, jotka muuttivat alueelle 1600-luvulla saaren länsitasangolta. Alemmat sosiaaliryhmät ovat sekoittuneita. Antaisakat viljelevät riisiä, kahvia ja banaaneja. He muodostavat myös valtaosan maan siirtotyöläisistä.
Snežnogorsk

Snežnogorsk (ven. Снежногорск) on suljettu kaupunki Murmanskin alueella Kuolan niemimaalla. Kaupunki sijaitsee 26 km Murmanskista pohjoiseen, Kuolanvuonon länsipuolella vähän Poljarnyistä sisämaahan päin. Asukkaita on 14 300 (2008).
Asutus perustettiin vuonna 1964 Vjužnyi-nimisenä (ven. Вьюжный) lähellä sijaitsevan Venäjän pohjoisen laivaston telakan henkilöstön asuinalueeksi. Vähän kaupungista pohjoiseen, Olenja guba -vuonon rannalla, on vuodesta 1970 toiminut Nerpa-niminen telakka, joka korjaa ja huoltaa ydinkäyttöisiä sukellusveneitä. Nerpa tarkoittaa norppaa, joka myös esiintyy kaupungin vaakunassa ja lipussa. Paikkakunnalla on 1990-luvulta korjattu myös kalastusaluksia ja siellä toimii Gazpromille betonisia maakaasuputkielementtejä valmistava tehdas.
Neuvostoaikana paikkakunta tunnettiin koodinimellä Murmansk-60 ja vuodesta 1973 se kuului Severomorskin alaisuuteen, kunnes sai kaupunkioikeudet vuonna 1980. Välillä Snežnogorsk oli suoraan Murmanskin alueen hallinnon alainen kaupunkipiirikunta. Vuodesta 2008 Snežnogorsk on osa koko Kuolanvuonon länsirannan kattavaa Aleksandrovskin kaupunkipiirikuntaa, joka sisältää myös Poljarnyin ja Gadžijevon suljetut kaupungit.
Olli Renkonen

Olli Renkonen, alk. Karl-Olof Streng (21. toukokuuta 1905 Helsinki – 27. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Renkosen vanhemmat olivat professori, arkkiatri Oswald Renkonen ja Helena Emilia Brotherus ja puoliso vuodesta 1931 Helvi Kerttu Anttonen. Myös heidän pojastaan Olli-Veikosta (s. 1935) tuli lääkäri, ja heidän poikansa Ossi Renkonen (1933–2011) oli Helsingin yliopiston lipidikemian henkilökohtainen ylimääräinen professori. 
Olli Renkonen pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1935. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1935. Ennen sotia Renkonen työskenteli sekä lääkärinä eri sairaaloissa että Helsingin yliopistossa. Sotien aikana hän johti puolustusvoimien bakteriologista laboratoriota ja veripalvelua, sotilasarvoltaan Renkonen oli lääkintäeverstiluutnantti. Renkonen oli isänsä seuraaja Helsingin yliopiston bakteriologian ja serologian professorina 1942–1971.
Garnet Bailey

Ura

Bailey voitti juniorivuosinaan WCHL:n Memorial Cup-palkinnon vuonna 1966 Edmonton Oil Kingsin paidassa. Stanley Cupin hän saavutti viisi kertaa.

Kuolema

Bailey sai surmansa syyskuun 11. päivän iskuissa. Hän oli mukana United Airlinesin lennolla 175, joka törmäsi World Trade Centerin etelätorniin.
Miguel Ángel Moratinos

Miguel Ángel Moratinos (s. 8. kesäkuuta 1951, Madrid) on espanjalainen diplomaatti ja sosialistisen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi maansa ulkoministerinä 2004 - 2010 ja oli vuonna 2007 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön puheenjohtaja.
Moratinos nimettiin vuonna 2009 Belgradin kaupungin kunnia-asukkaaksi.
Ahr

Viininviljelyalue

Ahrjoen laakso on yksi pienimmistä Saksan kolmestatoista viininviljelyalueesta. Laakson jyrkät rinteen ovat tunnettuja punaviinistään. Viljelyalue ulottuu Bad Neuenahr-Ahrweilerista itään.
Open Platform Communications

Open Platform Communications (OPC) on joukko tiedonsiirron standardeja, jota käytetään teollisuuden automaatiosovelluksissa, lähinnä PC-valvomojen ja ohjelmoitavien logiikoiden välillä. Alkujaan OPC on lyhenne sanoista OLE for Process Control, mutta standardoinnista huolehtiva OPC Foundation antaa OPC:lle nykyään merkityksen open connectivity via open standards eli avointa liitettävyyttä avoimilla standardeilla. Standardi määrittää reaaliaikaisen tuotantotiedonvälityksen eri valmistajien automaatiojärjestelmistä. OPC standardin määritteli vuonna 1996 ryhmä teollisuusautomaation toimittajien edustajia.
Ensimmäisen julkaisun jälkeen perustettiin OPC Foundation -säätiö, joka huolehtii standardin ylläpidosta ja kehityksestä. Tämän jälkeen standardien määrä on kasvanut seitsemään ja kaksi uutta on tekeillä (tilanne 2006).

Alkuperä ja käyttö

OPC perustuu Microsoftin kehittämille OLE, COM, ja DCOM tekniikoille, jotka tarkoitettiin Windows-käyttöjärjestelmäperheelle. Standardi määrittää joukon olioita, liittymiä ja menetelmiä, joita käytetään prosessi- ja valmistavan teollisuuden automaation sovelluksissa. OLE tulee sanoista Object Linking and Embedding viitaten olio-ohjelmointiin. 
OPC-palvelin on ohjelma, joka pystyy lukemaan sen ohjelmoitavan logiikan tietoliikennettä ja rekistereitä, jolle ohjelma on tehty. Tällaisia ohjelmistoja on saatavissa niin automaatiojärjestelmien toimittajilta kuin myös vapailta markkinoiltakin. Myös valmiita kehitystyökaluja ja -komponentteja on saatavilla oman OPC-palvelimen tai -asiakasohjelmiston toteutukseen. Yleensä kaikille laajemmin käytössä oleville logiikkatyypeille on kuitenkin saatavissa OPC-palvelin. PC-valvomo-ohjelmistossa ei silloin tarvita omia liityntäohjelmia, vaan OPC-client rajapinta riittää tiedonvälitykseen eri valmistajien logiikoiden kanssa.

OPC-UA

OPC-UA (Unified Architecture) on vuonna 2008 julkaistu alustariippumaton määrittely, joka integroi kaiken aiemman toiminnallisuuden vanhasta. Uusi rajapinta voidaan toteuttaa Javalla, .NET -ympäristössä  tai C-ohjelmointikielellä, jolloin vältetään aiempien versioiden kaltainen riippuvuus Windows-pohjaisesta alustasta. UA yhdistää aiempien OPC-rajapintojen toiminnallisuuden uudempaan teknologiaan kuten XML ja Web Servicet, tavoitteena tukea ylemmän tason tehtaan ohjausjärjestelmiä kuten MES ja ERP.
OPC-UA on tuettu muun muassa Linux-alustoilla. OPC-UA tukee eri laitealustoja (PC:t, palvelimet, PLC:t, mikro-ohjaimet) sekä eri käyttöjärjestelmiä (Android, Linux, OS X, Windows).
Lori Loughlin

Lori Anne Loughlin ['lɒklɪn] (s. 28. heinäkuuta 1964 Queens, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt paljon televisiossa. Loughlin tunnetaan muun muassa sarjasta Summerland.
Loughlin oli naimisissa vuodet 1989–1996 Michael Burnsin kanssa. Loughlin vihittiin toisen aviomiehensä, Mossimo Giannullin kanssa 25. marraskuuta 1997. Heillä on kaksi tytärtä, Isabella Rose (s. 16. syyskuuta 1998) ja Olivia Jade (s. 28. syyskuuta 1999).

Pääsykoeskandaali

Maaliskuussa 2019 Lori Loughlin nousi esiin yhtenä epäillyistä vanhemmista pääsykoeskandaalissa, jossa satojen rikkaiden perheiden lapsia epäillään autetun maksusta ja vilpillisin keinoin pääsemään opiskelijoiksi Yhdysvaltojen huippuyliopistoihin. Loughlinin epäillään järjestäneen tyttärensä, sosiaalisen median vaikuttajan  Olivia Jade Giannullin pääsyn Etelä-Kalifornian yliopistoon sepittämällä tälle olematon soutuharrastus. Ennen kohun käynnistymistä tytär oli kertonut julkaisemallaan videolla, että on kiinnostunut lähinnä juhlimisesta eikä niinkään opinnoista. Oikeudessa Loughlin kiisti syyllisyytensä.
Momi-luokka

Muutostyöt

Vuodesta 1939 alkaen yhdeksän luokan alusta luokiteltiin partioaluksiksi, jolloin ne muutettiin saattajiksi. Niistä poistettiin yksi höyrykattila, mikä laski tehon tuoton 12 000 hevosvoimaan ja nopeuden 18 solmuun. Lisäksi aluksilta poistettiin toinen sarja torpedoputkia, miinanraivauskalusto sekä yksi tykeistä korvattiin kuudella 25 millimetrin tyypin 96 ilmatorjuntatykillä, 36 syvyyspommilla ja niiden vaatimilla heittimillä. Alusten nimien käytöstä luovuttiin ja niistä käytettiin ainoastaan numeroita.
Vuosina 1941-1942 aluksia muutettiin uudelleen kuljettamaan takakannellaan maihinnousualusta. Perä muotoiltiin uudelleen ja takakannen savunheittimet poistettiin. Aluksille rakennettiin lisäksi majoitustilat 150 merisotilaalle.
Johann II Bernoulli

Johann II Bernoulli (myös Jean, 18. toukokuuta 1710 Basel, Sveitsi – 17. heinäkuuta 1790 Basel, Sveitsi) oli sveitsiläinen matemaatikko, fyysikko ja asianajaja. Hän oli matemaatikko Johann Bernoullin kolmesta pojasta nuorin. Johann II:n isoveljet olivat Nicolaus II Bernoulli (1695–1726) ja Daniel Bernoulli (1700–1782), matemaatikoita hekin.
Johann II opiskeli lakia ja matematiikkaa, ja käytyään Ranskassa hän oli viisi vuotta elokuution professorina Baselin yliopistossa, Sveitsissä. Vuonna 1736 Ranskan akatemia myönsi hänelle palkinnon eetteriä käsittelevistä tutkimuksistaan. Isänsä Johann Bernoulli oli matematiikan professori Baselin yliopistossa, ja tämän kuoltua vuonna 1748 Johann II otti isänsä paikan matematiikan professorina. Ranskalainen matemaatikko Pierre Louis Moreau de Maupertuis (joka asui Johann II:n luona) ja sveitsiläinen matemaatikko Leonhard Euler olivat Johann II:n ystäviä.
Myös Johann II:n pojista Johann III Bernoulli (1744–1807) ja Jakob II Bernoulli (1759–1789) tuli matemaatikoita.
Onneli, Anneli ja orpolapset

Juoni

Onneli, Anneli ja orpolapset on jatkoa teoksille Onnelin ja Annelin talo sekä Onnelin ja Annelin talvi. Eräänä aamuna Ruusukujalle, Onnelin ja Annelin taloa vastapäätä olevalle tyhjälle tontille, aletaan rakentaa uutta taloa. Tontille nousee suuri, ruma tiilitalo, jonka ympärille rakennetaan korkea rauta-aita. Talo on uusi orpokoti, johon muuttaa kaksikymmentä orpolasta sekä ankara johtaja. Myöhemmin Anneli huomaa valitettavasti tuntevansa johtajan entuudestaan – hän on Annelin isän entinen taloudenhoitaja Minna Pinna.
Yhtenä kesäaamuna Onneli ja Anneli ovat menossa uimaan, kun he huomaavat laituriinsa kiinnitetyt lautan ja lautalla vieraan pojan. Poika on Pekki, joka on paennut vanhasta orpokodista. Karatessaan hän ei saanut mukaansa pikkuveljeään Timiä, ja etsiikin nyt uutta orpokotia, johon lapset on siirretty. Pekki suunnittelee ryöstöretkeä, jossa hän vapauttaisi Timin sekä muut lapset. Tytöt päättävät auttaa Pekkiä, ja kolmikko perustaa yhdessä rosvoliiton, jonka tehtävänä on pelastaa orpolapset Minna Pinnan hirmuvallasta. Rosvoliittoa ryhtyy tukemaan myös Vaaksanheimojen perhe, ja perheen poika Putti saakin pian tärkeän tehtävän. Ensimmäinen suunnitelma kuitenkin epäonnistuu, ja lasten pelastamiseksi tarvitaan muidenkin Ruusukujan asukkaiden – Tingelstiina, Tangelstiina ja Vekotiitus Vappusen sekä Urho ja Rosina Ulpukan – apua.
Tähtilumikello

Ulkonäkö ja koko

Tähtilumikello kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Varsi ja lehdet ovat väriltään sinivihreät. Kaksi tasasoukkaa pyöreähkökärkistä tyvilehteä ovat 10–30 millimetriä leveät. Ylempi lehti kiertyy alemman päälle. Tähtilumikellon kukan kehälehdistä ulommat ovat valkoisia, sisemmät valkovihreitä. Sisäkehälehdissä on tyvessä ja kärjessä vihreä laikku, joita voi yhdistää vihreä juova. Kukan sikiäimen tyvi on tylppä ja hieman leveämpi kuin lähilajeilla. Kukan tuoksu on makeahko. Hedelmä on kolmiliuskainen kota. 
Tähtilumikello on lumikelloista aikaisin kukkija Pohjoismaissa viljeltynä.

Levinneisyys

Tähtilumikello kasvaa luontaisesti Kaakkois-Euroopassa (Balkan, Kreikka, Bulgaria ja Ukraina) ja Turkissa.
Vaasalinna

Vaasalinnoiksi (ruots. Vasaslott, Vasaborg) kutsutaan niitä linnoja, jotka Kustaa Vaasa tai hänen poikansa Eerik XIV, Juhana III ja Kaarle IX rakennuttivat tai uudistivat pääasiassa 1500-luvulla.
Linnat rakennettiin renessanssityyliin ja ne olivat usein linnoituksen ja palatsin sekoitus. Muita ajalle tyypillisiä piirteitä ovat tykkien vuoksi puolustustarkoituksessa pyöreiksi muotoillut tornit. Kaikissa Vaasalinnoissa tätä piirrettä ei kuitenkaan ole. Aikaisempien keskiaikaisten linnojen ympärille rakennettiin uusia vallituksia ja vahvoja muureja, koska linnat olivat käyneet vanhanaikaisiksi tykkien käytön yleistyttyä.
Morgan De Sanctis

Ura

De Sanctis aloitti uransa Serie B -joukkueen Pescaran juniorijoukkueessa, josta hänet myöhemmin nostettiin ykkösjoukkueeseen. Hän vietti kolme kautta Serie B:ssä, kunnes Juventus osti nuorukaisen riveihinsä varamaalivahdiksi vuonna 1997. Peliaikaa ei kuitenkaan kertynyt kahden kauden aikana kuin kolmen ottelun verran ja De Sanctisin uusi osoite oli Udinese Calcio. Joukkue oli kuitenkin hankkinut jo edellisellä kaudella kokeneen maalivahdin Luigi Turcin ja näin De Sanctis tyytyi kakkosvahdin rooliin kolmen kauden verran. Udinesen myytyä Turcin Sampdoriaan De Sanctisista tuli joukkueen uusi ykkösmaalivahti ja pelasikin seuraavat viisi kautta joukkueensa kaikki ottelut.
Kauden 2006–2007 jälkeen hän oli valmis siirtymään uuteen seuraan ja vaihtoehtoina olivat muun muassa Lazio, Palermo ja Sunderland AFC, mutta heinäkuussa 2007 juuri Uefa Cupin voittanut Sevilla FC olikin De Sanctisin uusi seura. Vähäisen peliajan vuoksi hänet lainattiin turkkilaisseuraan Galatasarayhin kaudeksi 2008–2009.
Heinäkuussa 2009 De Sanctis siirtyi Sevillasta takaisin Italiaan Napoliin neljän vuoden sopimuksella.
Cristian Darío Álvarez

Ura

Álvarez on Rosario Central junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 23. helmikuuta 2006 Copa Libertadoresin ottelussa paraguaylaista Cerro Porteñoa vastaan. Tämän jälkeen hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi.
Vuonna 2008 Álvarez siirtyi barcelonalaisseura Espanyoliin.
Pekka Seppä

Pekka "Pablo" Seppä (s. 1946) on suomalainen muusikko ja näyttelijä, joka tunnetaan yleensä taiteilijanimensä mukaan Pablo Seppänä. Hän on evakkoperheen poika, joka syntyi junassa Heinolan ja Lahden välissä ja vietti lapsuutensa Kokemäellä. Teini-ikäisenä Seppä alkoi harrastamaan trumpetinsoittoa, esikuvinaan Jörgen Petersen ja Ossi Runne. Keskikoulun ja armeijan jälkeen hän oli YK-joukoissa Kyproksella, jonka jälkeen Seppä opiskeli hetken aikaa Porin kauppaopistossa.

Ura

Vuonna 1968 Seppä liittyi Pentti-Oskari Kankaan pari vuotta aikaisemmin perustamaan Seitsemän seinähullua veljestä -yhtyeeseen ja muutti samalla Tampereelle. Hän oli yhtyeessä vuoteen 1976 saakka, jonka jälkeen Seppä aloitti opiskelun ravintolakoulussa ja valmistui kokiksi. Vuonna 1977 hänellä oli oma Pablo & Publikaanit -niminen yhtye, joka esiintyi yhdessä Pekka Loukialan kanssa, ja vuodet 1979–1982 Seppä soitti Pertti Metsärinteen orkesterissa. Hän oli mukana myös vuonna 1979 perustetun Uuden Iloisen Teatterin toiminnassa ja liittyi 1980-luvun alussa uudelleen Seitsemään Seinähulluun Veljekseen, jossa Seppä tällä kertaa soitti vuoteen 1991 saakka.
Näyttelijänä hänet tunnetaan Uuden Iloisen Teatterin lisäksi muun muassa Tampereen Työväen Teatterista ja Pyynikin Kesäteatterista. Pablo on esiintynyt vuosien varrella monissa muissakin kesäteattereissa ympäri Suomea. Näitä ovat esimerkiksi Imatran, Turun, Lappajärven ja Mikkelin kesäteatterit. Vuosina 1994-1995 Seppä esiintyi TV2:n tuottamassa Kokkelivekkulit-lastenohjelmassa yhdessä Ransu Karvakuonon kanssa.
Pablo on työskennellyt myös risteily- ja viihdeisäntänä eri laivayhtiöiden risteilylaivoilla ja erilaisten matkailukerhojen viihdeisäntänä.
Vuonna 2010 Sepälle myönnettiin Valtion taiteilijaeläke.
Antero Rinne (yhteiskuntatieteilijä)

Antero Rafael Rinne (7. syyskuuta 1896 Turku – 5. elokuuta 1950 Tampere) oli suomalainen yhteiskuntatieteilijä.
Rinteen vanhemmat olivat rakennusmestari Kustaa Anton Rinne ja Elsa Elisabeth Sippola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921, lisensiaatiksi 1931 ja tohtoriksi 1932.
Rinne oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun sosiologian ja sosiaalipsykologian  vt. professori 1944–1947 ja professori 1947–1950. Hän oli lisäksi Yhteiskunnallisen korkeakoulun osuustoimintaopin opettajana 1934–1939 ja toimi korkeakoulun rehtorina 1948–1950. Hän oli Talousneuvoston jäsen 1947–1948 ja sosialisoimiskomitean jäsen 1946–1950. Rinne oli myös Suomen Sosialidemokraatin taidearvostelija 1933–1950, Filosofisen yhdistyksen johtokunnan jäsen ja rahainhoitaja 1935–1947, valtion taidelautakunnan jäsen 1948–1950 ja Taideteollisen yhdistyksen johtokunnan jäsen 1946–1950. Vuonna 1939 hän oli yksi Nykytaide ry:n perustajista. 
Vuonna 1947 valmistunut Rinteen teos Sosiologian pääpiirteet oli ensimmäinen suomenkielinen sosiologian yliopistollinen oppikirja. Se tosin ilmestyi vasta vuonna 1954, Rinteen kuoleman jälkeen. Rinne esitteli siinä saksalaisia ja muita eurooppalaisia alan klassikoita, mutta se ei ulottunut uuden polven yhdysvaltalaiseen tieteilijäpolveen.
Antero Rinne oli naimisissa vuodesta 1934 Aino Marja Veivon kanssa.
Ludvig I Suuri (Unkari)

Ludvig I Suuri oli Unkarin, Kroatian ja Dalmatian kuningas 1342–1382 ja Puolan kuningas 1370–1382. Hän kuului Anjoun sukuun.
Ludvig peri Unkarin kruunun isältään Kaarle Robertilta. Hän oli yksi keskiajan Unkarin vahvimmista hallitsijoista. Hän kävi sotaa Bulgariassa, Bosniassa ja Valakiassa sekä Kultaista ordaa vastaan. 
Ludvigin valtakaudella Unkarin talous kukoisti. Kaivoksista saatiin kultaa ja hopeaa, ammattilaiset järjestäytyivät kiltoihin ja ulkomaankauppa kukoisti. Ludvig perusti maan ensimmäisen yliopiston ja useita kaupunkeja, ja suosi käsikirjoitusten kuvittamista.
Hän oli naimisissa kolme kertaa ja sai neljä lasta, joista kaksi tytärtä selvisi aikuisikään.
Vuonna 1370 hän peri äitinsä veljeltä Kasimir III Suurelta Puolan kruunun. Ludvigin kuoltua vuonna 1382 hänen tyttärensä Maria kruunattiin Unkarin hallitsijaksi ja nuorempi tytär Jadwiga Puolan ”kuninkaaksi”.
Juovaseisojatetra

Koko ja ulkonäkö

Juovaseisojatetra kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Pohjaväriltään se on musta tai tumman ruskea ja kyljissä kulkee keltaisia poikkiraitoja. Muodoltaan kala on pitkulainen ja suu on pieni. Juovaseisojatetran evät ovat väriltään tummanpunaiset. Juovaseisojatetralle on tyypillistä uida pää alaspäin 45 asteen kulmassa.

Levinneisyys ja vesiolot

Juovaseisojatetraa tavataan Etelä-Amerikasta Amazon- ja Orinocojoista. Kala elää vesissä, joiden lämpötila on 22–28 °C ja pH on välillä 5–8.

Elintavat

Juovaseisojatetran ravintoa ovat levät, hyönteiset ja niiden toukat sekä äyriäiset. Laji ei lisäänny akvaariossa kovinkaan usein. Juovaseisojatetralla on oma reviirinsä akvaariossa ja se voi käyttäytyä aggressiivisesti lajitovereitaan kohtaan.
Mirjam Novero-Laine

Mirjam Emma Novero (vuodesta 1941 Novero-Laine, 25. toukokuuta 1915 Tampere – 14. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Tampereen Työväen Teatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa. Hänet muistetaan myös aviomiehensä Edvin Laineen ohjaamien elokuvien Täällä Pohjantähden alla, Akseli ja Elina sekä edellä mainituista koostetun Pohjantähti-elokuvan Kivivuoren Annana. Noveron kuuluisia elokuvarooleja ovat niin ikään Siipirikko Niskavuoren Heta -elokuvassa sekä naispääosa komediassa Isäpappa ja keltanokka. Novero näytteli ainoastaan puolisonsa ohjaamissa elokuvissa.
Novero kirjoitti myös pakinoita sekä kaksi lastenkirjaa.

Taiteellinen ura

Noveron näyttelijänlahjat pantiin merkille vuonna 1939 pääosasta operetissa Preciosa. Erityistä huomiota saivat hänen miimillinen ja äänellinen lahjakkuutensa. Hän sai syksyllä 1939 pääosan raajarikkona tyttönä näytelmässä Katonrajassa. Valinta oli Kosti Elon ja Edvin Laineen. Keväällä 1938 Laine oli kiinnittänyt huomiota Noveroon, joka esiintyi iltanäyttelijänä Salon ruusussa. Katonrajassa -näytelmässä Noverolla ja Laineella oli ensimmäinen yhteinen kohtaus. Novero näytteli Laineen tytärtä. Välirauhan aikana 1940 Novero kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatterin iltanäyttelijäksi.
Novero oli vuosina 1941–1989 naimisissa ohjaaja-näyttelijä Edvin Laineen kanssa. Liitto päättyi Laineen kuolemaan. Novero ja Laine tapasivat toisensa Tampereen Työväen Teatterissa. Laine järjesti puolisolleen useita elokuva- ja teatteritöitä ja Novero sai kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriiin. Novero sai myös muutamia hieman isompia rooleja.

Tragedia

Noveron ja Laineen esikoinen, Jarmo syntyi 1942. Jo vuonna 1943 Jarmo oli avustajana näytelmässä Yrjänän emännän synti. Talvella 1944 Jarmo joutui Helsinkiin hoidettavaksi kurkkukivun ja kuumeen takia. Samaan aikaan sattuivat suurpommitukset, ja pommisuojassa vietetyn yön jälkeen pojan tila heikkeni. Matka takaisin Tampereelle oli uuvuttava ja seuraavana iltana Jarmo Laine kuoli. Tuohon aikaan Novero asui Tampereella, kun taas hänen aviomiehensä oli muuttanut Helsinkiin. Mirjam Novero lopetti teatterityönsä Jarna-lapsen synnyttyä.
Vuonna 1996 Novero kuoli 80-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen. Hänet on haudattu miehensä Edvin Laineen kanssa Helsingin Hietaniemeen: U9-6-16.
Välilammen lampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Lauhjoen valuma-alueeseen (14.147) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Aloja

Historia

Alojan nimi on mahdollisesti johdettu liivin kielen laaksoa tarkoittavasta sanasta. Paikalla sijaitsi vanhastaan pieni kylä, mutta se tuhoutui Baltian ristiretkien aikana. Paikalle rakennettiin kartano, jonka ympärille muodostui uutta asutusta. Ensimmäinen historiallinen maininta kaupungista on vuodelta 1449. Alojaan rakennettiin luterilainen kirkko vuonna 1534 ja ortodoksinen vuonna 1846. Vuonna 1903 Aloja sai kylän oikeudet. Vuodesta 1905 lähtien Aloja kasvoi kartanon ja kirkon aktiivisen tuen ansiosta. Vuonna 1936 kaupunkiin rakennettiin Riikaan vievä rautatie, mutta se suljettiin vuonna 1997. Kaupunginoikeudet Aloja sai vuonna 1992 ja lippu sekä vaakuna otettiin käyttöön vuonna 1998.

Väestö

Alojassa oli vuonna 2004 2572 asukasta. Valtaosa heistä, 2253 henkilöä, oli latvialaisia. Suurimmat vähemmistöt olivat venäläiset (115), valkovenäläiset (56), romanit (52) ukrainalaiset (34), puolalaiset (26) ja liettualaiset (17). Asukkaista 2435 oli Latvian kansalaisia, vieraita kansalaisuuksia oli 135.