google/wiki40b huggingface dataset:
Medardo Luis Luzardo Romero

Medardo Luis Luzardo Romero (s. 17. huhtikuuta 1935) on venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. tammikuuta 1960 ja nimitettiin San Carlos de Venezuelan hiippakunnan piispaksi 16. toukokuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Humberto Quintero Parra, jota avustivat Domingo Roa Pérez ja Mairano José Parra León.
Luzardo Romero sai 20. elokuuta 1979 nimityksen Ciudad Guayanan piispaksi ja 26. toukokuuta 1986 Ciudad Bolívarin arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 27. elokuuta 2011.
Riad as-Salihin

Riad as-Salihin (arab. رياض الصالحين‎, suom. "Vanhurskaiden niityt") on Koraanin säkeiden kokoelma, jota on täydennetty 1200-luvulla eläneen damaskolaisen imaami al-Nawawin kirjoittamilla hadith-kertomuksilla. Kirja sisältää 1896 hadithia, jotka on jaettu 344 lukuun.
Riad as-Salihinissa on 20 aihepiirin mukaan jaoteltua osaa. Osat ovat:
1. Kokoelma
2. Hyvien tapojen kirja
3. Pöytätapojen kirja
4. Pukeutumisen kirja
5. Nukkumiseen, makaamiseen ja istumiseen liittyvien tapojen kirja
6. Tervehtimisen kirja
7. Sairaiden luona vierailun kirja
8. Matkustustapojen kirja
9. Hyveiden kirja
10. I'tikafin kirja
11. Hajj'in kirja
12. Jihadin kirja
13. Tiedon kirja
14. Allahin ylistämisen ja Allahille kiitollisuuden kirja
15. Allahin rukoilemisen kirja Allahin sanansaattajan mainitsemisen ylistämiseksi
16. Allahin muistamisen kirja
17. Du'an kirja
18. Kiellettyjen tekojen kirja
19. Tärkeiden arvojen kirja
20. Anteeksipyytämisen kirja
Riyad as-Salihinia voi opiskella internetissä šeikki Nuh Kellerin opastuksella.
Chuck Kobasew

Ura

Chuck Kobasewin ura käynnistyi juniorina Brittiläisen Kolumbian jääkiekkoliigassa pelaavassa Penticton Panthersissa vuonna 1998. Tykitettyään kaudella 1999–2000 yli sata tehopistettä 58 otteluun, Kobasew muutti Yhdysvaltain puolelle Massachusettsiin. Boston Collegen joukkueessa kanadalaishyökkääjä vietti vuoden, jona aikana hän mm. valittiin NCAA-liigan arvostetun Frozen Four -turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kaudella 2001–2002 Kobasew siirtyi takaisin kotimaahansa, jossa pelipaikka irtosi WHL:ssä kiekkoilevasta Kelowna Rocketsista. Ennen kauden alkua kanadalainen ehdittiin varata NHL:n varaustilaisuudessa Calgary Flamesiin koko tilaisuuden 14. pelaajana. WHL:n pudotuspeleihin päättyneen kauden päätteeksi Flames kutsui Kobasewin riveihinsä ja antoi tälle pelipaikan silloisesta AHL-farmiseurastaan Saint John Flamesista. 2002–2003 laiturille kertyi uudessa joukkueessaan 48 ottelua ja tehot 21+12, kunnes häntä oltiin jälleen viemässä uuteen paikkaan: tällä kertaa NHL-edustusjoukkueen kokoonpanoon.
Kobasew debytoi Calgary Flamesissa loppuvuodesta 2002. Käynnissä ollut kausi jäi kuitenkin kanadalaisen osalta rikkonaiseksi, sillä hän ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa NHL:ssä ja sai palata 23 ottelun jälkeen takaisin AHL:ään. Sen sijaan kausi 2003–2004 tarkoitti Kobasewille lopullista murtautumista NHL-hyökkääjäksi: 70 ottelua, joissa 6 maalia ja 11 maaliin johtanutta syöttöä. Tämän jälkeen ei osoyoosilainen ole toistaiseksi pelannut virallisesti missään muualla kuin NHL:ssä, lukuun ottamatta liigan työsulkukautta 2004–2005, jolloin hän vietti menestyksekkään vuoden Calgary Flamesin jo edesmenneessä AHL-farmiseura Lowell Lock Monstersissa. Kobasew valittiin superkautensa aikana joukkueensa kapteeniksi.
Loppukaudesta 2006–2007 Chuck Kobasew sai siirron Boston Bruinsiin, jonka kanssa hän allekirjoitti sopimuksen 12. helmikuuta 2007. Vaihdossa Calgaryyn siirtyi puolustaja Brad Stuart. Ensimmäinen sopimus päättyi kauteen 2007–2008, mutta toukokuussa 2008 Bruins uusi sopimuksen. Uusi sopimus takasi Kobasewille kolmelta seuraavalta vuodelta yhteensä noin seitsemän miljoonan dollarin tulot. Kanadalaishyökkääjä ei kuitenkaan jatkanut bostonilaisjoukkueessa sopimuksen päivittämisen jälkeen kuin yhden kokonaisen kauden, kun lokakuussa 2009 Minnesota Wild teki tarjouksensa Bruinsin takuumiehestä. 19. lokakuuta siirrosta tuli totta, ja Kobasew muutti Minnesotaan, samaan aikaan, kun laiturit Craig Weller ja Alexander Fallström matkasivat toiseen suuntaan.
Kiekkoiltuaan pari kautta Wildissa vaihtelevalla peliajalla, Kobasewin tie vei jälleen uuteen joukkueeseen. Colorado Avalanche solmi hänen kanssaan kaksivuotisen sopimuksen 1. heinäkuuta 2011.
Murdochin murhamysteerit

Synopsis

Sarja sijoittuu Torontoon ja alkaa vuodesta 1895. Se seuraa ylikonstaapeli William Murdochia, joka selvittää monia tapauksia käyttäen tutkimistapoja, jotka olivat epätavallisia kyseisenä aikana. Näihin lukeutuvat muun muassa sormenjälkien tunnistus, verikokeet, valvontakamerat ja todisteiden jäljitys. Sarjan tapahtumiin nivoutuu usein erilaisia teknisiä keksintöjä, jotka ennakoivat nykypäivän ihmisten tuntemia laitteita, kuten langatonta puhelinta, valheenpaljastinta ja faksia. Murdoch muun muassa keksii käyttää alkeellista kaikuluotaimen tapaista laitetta uponneen laivan löytämiseksi.
Murdochia avustaa kolme muuta päähenkilöä: komisario Brackenreid, tohtori Julia Ogden, sekä konstaapeli George Crabtree, joka kirjoittaa mysteeriromaaneja. Murdochin esimies Brackenreid on suorapuheinen ja skeptinen, viskiin mieltynyt yorkshirelainen mies. Hän puoltaa perinteisiä tutkimusmetodeja Murdochin poikkeuksellisten metodien sijaan, kuitenkin hän on useimmiten ylpeä ja mielissään, kun Murdoch on menestyksekäs. Crabtree on usein hieman yksinkertainen, mutta uskollinen avustaja. Murdochin kasvava ihastus kuolinsyyntutkijaan, tohtori Ogdeniin, ja kyvyttömyys ilmaista tunteitaan, on sarjan läpi kulkeva sivujuoni. 5. tuotantokaudella Murdochin poliisiasema saa uuden kuolinsyyntutkijan, tohtori Emily Gracen.
Murdochin verivihollinen on sarjamurhaaja James Gillies, joka on yrittänyt murhata monta kertaa Murdochin rakkaan, tohtori Ogdenin.
Sarjan juoni sisältää joskus oikeita historian henkilöitä: sarjassa ovat esiintyneet muun muassa Buffalo Bill, Annie Oakley, H. G. Wells, Nikola Tesla, Jack London, Wrightin veljekset, Henry Ford, Winston Churchill, Thomas Edison, Arthur Conan Doyle ja L. M. Montgomery. Toisinaan sarjassa myös viitataan tuleviin tapahtumiin. Esimerkiksi annetaan ymmärtää, että salainen brittiläis-amerikkalainen hallitusten yhteistyö on tuottanut erittäin kehittyneen ilmalaivan kaltaisen lentokoneen, ja Murdoch sekä Crabtree viittaavat salaiseen laitokseen ”Concession 51:een” (viittaus Area 51:een). Hahmot viittaavat myös 1800-luvun oikeisiin keksintöihin ja päättelevät niiden perusteella tulevaisuuden keksintöjä, kuten mikroaaltouuni, optiset pimeänäkökiikarit, tietokoneet, Cluedo- ja Hirsipuu-pelit sekä pienten aseiden äänenvaimennin.
Toinen perustana oleva teema on Murdochin roomalaiskatolilaisuus, kyseisenä aikana pääasiallisesti protestanttisessa kaupungissa, ja siitä seuraavat Murdochin ajoittain kohtaamat ennakkoluulot.
Kuvernementtikomissaari

Kuvernementtikomissaari oli Venäjän väliaikaisen hallituksen vuonna 1917 käyttöön ottama virka entisen keisarikunnan kenraalikuvernöörin arvon tilalle. Kuvernementtikomissaari oli kuvernementin hallinnosta vastaava virkamies.
Karjalan Suunta

Karjalan Suunta oli Viipurissa vuosina 1933–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
IKL:n pää-äänenkannattajan Ajan Suunnan kustannusyhtiö perusti Karjalan Suunnan Etelä-Karjalaa, Laatokan-Karjalaa ja Pohjois-Karjalaa varten tarkoitetuksi järjestölehdeksi. Vuonna 1934 se muuttui Ajan Suunnan määräaikaisen lakkautuksen vuoksi viikkolehdestä kolmipäiväiseksi. Uutislehdeksi pyrkinyt Karjalan Suunta ei pystynyt kilpailemaan samassa kirjapainossa painetun Karjala-lehden kanssa. Syksyllä 1936 sen kustantajaksi perustettiin oma yhtiö ja vuoden 1937 lopulla erillinen kirjapainoyhtiö, joka tuki lehteä omien tilaustöidensä avulla. Kannattamaton lehti lopetettiin talvisodan alettua.
Karjalan Suunnan päätoimittajina työskentelivät Armas Nuolivaara (1933–1936), Lauri Orispää (1936–1937), Ilmari Unho (1937–1938) ja Johan Martikainen (1938–1939). Johtokunnan puheenjohtajina toimivat Bruno Salmiala (1933–1936) ja Eino Heilimo (1936–1939) ja oman julkaisuyhtiön toimitusjohtajana Johan Martikainen.
Vaihe (geologia)

Vaihe on geologisessa ajanlaskussa, epookkia lyhyempi ajanjakso. Epookit käsittävät yleensä useampia vaiheita. Esimerkilsi mesotsooisen maailmankauden ensimmäisen kauden, triaskauden, ensimmäinen epookki varhaistriaskausi käsittää vaiheet Indus ja Olenjok.
Vouziers

Vouziers on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 742 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Vouziersin pinta-ala on 28 neliökilometriä.
Engelbert Humperdinck (laulaja)

Engelbert Humperdinck (s. 2. toukokuuta 1936 Madras, Intia), oikealta nimeltään Arnold George Dorsey, on englantilainen pop-laulaja, joka nousi kansainväliseen maineeseen 1960-luvulla. Hänen tunnetuimpia menestyskappaleitaan ovat "Release Me", "Last Waltz", "Quando, Quando, Quando", "Spanish Eyes" ja "There Goes My Everything", "After The Lovin" ja "When There´s no You". Hän edusti Isoa-Britanniaa vuoden 2012 euroviisuissa.

Varhaisvuodet

Arnold Dorsey syntyi Madrasissa, Intiassa. Hänen isänsä oli brittiarmeijan insinööri ja äitinsä saksalainen. Hän oli kymmenvuotias hänen perheensä muuttaessa Leicesteriin Englantiin. Vuotta myöhemmin hän alkoi harjoitella saksofonin soittoa.

Musiikkiura

1950-luvun alusta lähtien Dorsey soitti yökerhoissa mutta ei uskaltanut yrittää laulamista ennen kuin 17-vuotiaana. Ensimmäisen levytyksensä "I'll Never Fall in Love Again" hän teki Decca Records -levy-yhtiössä vuonna 1958 nimellä Gerry Dorsey, sillä hänen vanhempansa nimittivät poikaa aina Gerryksi. Dorsey jatkoi työskentelyä yökerhoissa vuoteen 1961 asti, jolloin hän sairastui tuberkuloosiin. Tervehdyttyään hän työskenteli ilman suurempaa menestystä yökerhoissa vuoteen 1966, jolloin hän tapasi vanhan kaverinsa Gordon Millsin, joka oli Tom Jonesin manageri.
Gordon Mills suositteli nimen vaihtamista näyttävämmäksi Engelbert Humperdinckiksi (saksalaisen myöhäisromantiikan ajan säveltäjän mukaan). Mills järjesti uuden sopimuksen Decca Recordsin kanssa. Vuoden 1967 alkupuolella Engelbert levytti kappaleen "Release Me", josta tuli listamenestys Atlantin molemmin puolin. "Release Me" nousi listaykköseksi Englannissa lyöden The Beatles -yhtyeen singlen "Penny Lane" / "Strawberry Fields Forever", jotka niin sanottuna tupla-A-singelnä BBC katsoi levymyynnin kannalta kahdeksi eri levyksi. "Release Me" -kappaleen uskotaan myyneen enimmillään 85 000 kappaletta päivässä. "After the Lovin" -kappaleesta tuli yksi suosituimmista hiteistä hänen urallaan vuonna 1976 ja hän sai Grammy-palkinnon tämän johdosta. Hänet valittiin Hollywood Walk of Fameen 1989, ja hän voitti Golden Globe -palkinnon samana vuonna. Vuonna 2000 ilmestyi levyalbumi Engelbert AT His Very Best, joka nousi listojen kärkisijoille.
Humperdinck edusti Isoa-Britanniaa vuoden 2012 euroviisuissa kappaleella Love Will Set You Free, joka sai finaalissa 12 pistettä, sijoittuen toiseksi viimeiselle sijalle.
Piksodaros

Piksodaros (kuoli ennen vuotta 334 eaa.) oli Kaarian satraappi. Hän oli Hekatomnoksen nuorin poika ja Kaariaa hallinneen Hekatomnididynastian jäsen. Hänen vanhemmat veljensä Idrieus ja Mausolos sekä siskonsa Artemisia II olivat myös Kaarian satraappeja ennen häntä. Kun Idrieus kuoli vuonna 334 eaa., kaappasi Piksodaros vallan siskoltaan Adalta, joka oli ollut Idrieuksen vaimo. Piksodaros antoi persialaiselle Orontobatekselle erään tyttärensä vaimoksi. Hän yritti myös saada Makedonian kuninkaan Filippos II:n liittolaisekseen ja ehdotti avioliittoa vanhimman tyttärensä ja Filippoksen pojan Arridaioksen välille. Väitetään että Filippoksen vanhin poika Aleksanteri olisi vaatinut saada tämän kunnian itselleen. Lopulta liitosta ei tullut mitään koska Filippos ei ollut kiinnostunut.
Piksodaros kuoli ennen kuin Aleksanteri Suuri valloitti Kaarian vuonna 334 eaa. Sitä ennen Piksodaroksen vävystä Orontobateesta oli tullut Kaarian satraappi.
Murheellisten laulujen maa

Kappaleen taustasta

Martti Syrjä kertoi televisio-ohjelmassa Lähikuvassa: Eppu Normaali (1983) kappaleen taustasta seuraavaa:
»Mikään ei mua ainakaan itseäni ärsytä jollakin lailla kuin enemmän se, kun suomalainen elokuvantekijä tekee elokuvan, niin se tuntuu, että mikään muu ei oo riittävä henkinen pohja sille, mikään muu ei tunnu riittävältä kuin semmoinen inhimillisen surkeuden kuvaaminen, se että kun menee niin päin helvettiä, että pienemmät asiat ei riitä, eikä kukaan tee Suomessa elokuvia tai musiikkia, tota vanhempien ihmisten iskelmämusiikkia siltä pohjalta, että onnellisista ihmisistä tehtäisiin kuvaus, vaan aina päinvastoin, aina niinkun Elämän valttikortit –laulut ja yksinäinen ja petetty ja mitä näitä lauluja nyt on, ne on aina sitä samaa surkeutta, ja mulla oli ollut tämmönen idea, että tehdä sankariksi siihen lauluun semmonen tän suomalaisen iskelmätyylin sankareitten näkönen sankari, jolla menee kaikki päin helvettiä, alusta loppuun asti, ja nauraa tältä pohjalta sille, samalla sitten tuli mieleen nää vanhat kirvesmentaliteetit, että kirveellähän on maailman sivu ajettu perheet lumihankeen, kun on vähänkin viinaa juotu suomalaisessa perheessä, ja sitten mulle tuli tämmöinen naurettavuus siihen mieleen, että isät ovat ylpeitä pojistaan, kun he noudattavat vanhaa linjaa ja ajavat perheensä lumihankeen, niinkun kerta toisensa jälkeen, ja levynkantta myöten siihen tuli tämmöinen kuva, jossa isän käsi nousee mullasta, niinkun haudasta, ja ojentaa kirvestä pojalleen, että se on semmoinen suomalainen versio tästä Excalibur-tarusta, tästä kuningas Arthurin, kun vedestä nousi käsi, joka antoi sen miekan… no joo, se on tyypillistä meille…» 
Myöhemmin, vuonna 2017 Syrjä kertoi seuraavaa:
»Silloin oli muotia tehdä sellaisia kappaleita kuin Viikonloppuisä ja Elämän valttikortit. Piti mennä mahdollisimman huonosti, että ihmiset saatiin samaistumaan. … Siitä tuli paljon enemmän kuin pilkkalaulu iskelmäkliseistä. Siitä tuli kollaasi koko suomalaisesta synkistelyperinteestä. Siitä tuli paljon isompi juttu kuin alun perin oli tarkoitus.»

Suosio äänestyksissä

”Murheellisten laulujen maa” on Eppu Normaalin tunnetuimpia lauluja ja tavallisesti kärkipäässä äänestyksissä, joissa valitaan kaikkien aikojen suomalaista (rock-)kappaletta. Se valittiin esimerkiksi Suosikki-nuortenlehden parhaaksi suomalaiseksi rock-kappaleeksi vuonna 1982. Kappale pärjäsi hyvin myös Helsingin Sanomien järjestämässä äänestyksessä, jossa etsittiin Suomen synkintä laulua. Äänestyksen perusteella koottiin albumi Synkkien laulujen maa, jolla kappale on mukana.
Leyton House Racing

Kausi 1990

Kausi 1990 osoitti Leyton Houselle, kuinka vaikeaa uuden tallin alku oli pikkutallien nousubuumin aikana. Tallin käyttäma auto, CG901, osoittautui epäluotettavaksi ja kuljettajat, Mauricio Gugelmin sekä Ivan Capelli, kamppailivat aika-ajoissa karsinnoista selviämiseen. Brasilian ja Meksikon GP:ssa molemmat joutuivat karsiutumaan. 
Kauden seitsemännessa osakilpailussa, Ranskassa, tallin autot eivät vain selviytyneet kilpailuun – vaan ajoivat parhaimmillaan kaksoisjohdossa hetken aikaa. Tilanne kuitenkin muuttui Gugelminin auton moottorin hajottua. Capellin voittohaaveet kaatuivat kolme kierrosta ennen maalia, kun Alain Prost ohitti hänet selvästi nopeammalla Ferrari-autollaan.  Capelli kuitenkin ajoi eniten johdossa kilpailun aikana ja saavutti Leyton Housen historian ensimmäisen ja ainoan palkintosijan.
Gugelmin ajoi vielä yhden pistesijan Belgian GP:ssa sijoittumalla kuudenneksi.
Leyton House sijoittui valmistajien mestaruussarjassa seitsemänneksi seitsemällä pisteellä.

Kausi 1991

Leyton House vaihtoi Juddin V8-moottorit uusiin Ilmorin valmistamiin V10-moottoreihin kaudeksi 1991. Muutoksella toivottiin suorituskyvyn ja luotettavuuden parannusta sekä meneystyksen kääntämistä parempaan suuntaan. Kuitenkin kauden edetessä talli sai todeta asioiden menneen täysin eri suuntaan; Capelli keskeytti kaikissa yhdeksässä ensimmäisessä kilpailussa. Unkarin GP:ssa Capelli kuitenkin onnistui saavuttamaan tallin historian viimeiseksi jääneen pistesijan sijoittumalla kuudenneksi. Gugelmin sijoittui kauden aikana kolmesti seitsemänneksi; Ranskassa, Portugalissa ja Espanjassa.
Tallin omistaja Akira Akagi oli sotkeutunut Fuji pankin talousskandaaliin ja hänet pidätettiin lokakuussa 1991. Ken Marrable korvasi Akagin, mutta tallin rahat olivat jo lopussa, eikä pistesijojen ulkopuolelle jääminen kilpailuissa auttanut tilannetta yhtään.
Kauden päätteeksi Ivan Capelli siirtyi Ferrarille ja vapautti kuljettajat paikan tallin testikuljettajalle, Karl Wendlingerille, joka pääsi ajamaan kahdessa viimeisessä kilpailussa. Tallin toinen kuljettaja, Mauricio Gugelmin, siirtyi Jordanille.
Leyton House sijoittui valmistajien mestaruussarjassa sijalle 12 yhden pisteen turvin.
Hugo Dingler

Hugo Albert Emil Hermann Dingler (7. heinäkuuta 1881 München, Saksa – 29. kesäkuuta 1954 München, Länsi-Saksa) oli saksalainen tiedemies ja filosofi. Dingler kannatti arjalaista fysiikkaa ja vastusti Albert Einsteinin suhteellisuusteoriaa.

Elämäkerta

Dingler syntyi vuonna 1881 Münchenissä, Saksassa. Hänen isänsä Hermann Dingler oli Karl Wilhelm von Nägelin assistenssi ja myöhemmin kasvitieteen professori Aschaffenburgissa ja äiti saksalaisen kemistin Emil Erlenmeyerin tytär Maria. Lukio-opintojen loputtua Aschaffenburgissa, Dingler opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Erlangenissa, Göttingenissä ja Münchenissä. Häntä opetti muun muassa Ferdinand von Lindemann, Felix Klein, Johannes Stark ja Walter Lietzmann.
Dingler väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1906 Aurel Vossin ohjaamana. Dingler ei saanut hakemaansa matematiikan dosentin virkaa, hänelle tosin annettiin toinen virka. Dingler kääntyi myöhemmin matematiikasta tieteenfilosofiaan.
Dingler sai professuurin Darmstadtista, mutta hänet erotettiin kaksi vuotta myöhemmin. Dingler uskoi, että juutalaiset olivat syyllisiä. Todellinen syy kuitenkin oli yliopiston yleinen menojensupistaminen. Dingler liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1940 ja sai puolueen kautta itselleen työpaikan. Dinglerin vuonna 1944 julkaistusta teoksesta Lehrbuch der Exakten Naturwissenschaften vain 30 kappaletta säästyi sodan yli.
Vieirinha

Seurajoukkueura

Vieirinha nousi FC Porton juniorijoukkueesta B-joukkueen ja Portugalin kakkosliigan Marcossa vietetyn lainajakson kautta ykkösjoukkueeseen 2006. Hän pelasi Portossa kahdeksan sarjaottelua joukkueen voittaessa Portugalin Superliigan mestaruuden kaudella 2006–2007. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla pääsarjassa pelanneessa Leixõesissa.
Vieirinha pelasi kauden 2008–2009 lainalla Kreikan Superliigan PAOK:ssa. Siirto vakinaistettiin seuraavana kesänä. Hän pelasi PAOK:ssa neljän kauden aikana kaikkiaan 83 pääsarjaottelua, joissa teki 17 maalia. Kesällä 2012 hän siirtyi Bundesliigaseura VfL Wolfsburgiin. Hän voitti Saksan cupin 2015.
Vieirinha on pelannut Mestarien liigaa Portossa yhden ja Wolfsburgissa kahdeksan ottelua, lisäksi PAOK:ssa kaksi Mestarien liigan karsintaottelua. Eurooppa-liigaa hän on pelannut PAOK:ssa ja Wolfsburgissa.

Maajoukkueura

Vieirinha pelasi Portugalin kaikissa ikäkausimaajoukkueissa. Hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta 2003. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Israelia vastaan maaliskuussa 2013. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Irlantia vastaan kesäkuussa 2014. Hän pelasi saman vuoden Brasilian MM-kilpailuissa 21 minuuttia ottelussa Ghanaa vastaan. Ranskan EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi kaikki kolme alkulohkon ottelua, muttei päässyt enää pudotuspeliotteluissa kentälle Portugalin voittaessa Euroopan-mestaruuden.
Elektronidiffraktio

Elektronidiffraktio on valon diffraktiota muistuttava ilmiö, jossa elektronin kulkureitti taipuu, kun sen kulkuun on vaikuttanut jokin kappale, esimerkiksi rako tai kide. Elektronit hajaantuvat osuessaan materiaalin hilassa oleviin atomeihin, ja muodostavat sen jälkeen kalvolle osuessaan symmetrisiä interferenssikuvioita.
Elektronidiffraktiota käytetään, kun tutkitaan kiinteän aineen kidejärjestelmää. Diffraktiokokeissa elektronit kiihdytetään tietyllä jännitteellä, että saataisiin niille haluttu aallonpituus ennen kuin ne läpäisevät tutkittavan aineen.

Historia

Hypoteesin hiukkasten aaltoluonteesta teki ensimmäistä kertaa Louis de Broglie väitöskirjassaan vuonna 1924. Hänen mukaansa kaikella aineella on sekä hiukkas- että aaltoluonne, myös elektronilla. Vuonna 1927 Clinton Davisson ja Lester Germer havaitsivat ensimmäisinä elektronidiffraktion tehdessään sirontakokeita nikkelin pinnasta. Tämä vahvisti de Broglien teorian hiukkasten aaltoluonteesta.

Elektronin siroaminen

Elektronin siroamista hilassa kuvataan Braggin lailla
,
missä  on hilavakio, eli hilatasojen välimatka,  elektronin tulokulma ja  on allonpituuden moninkerta.
Punnus

Punnus on punnituksessa käytettävä massaltaan tunnettu kappale, johon punnittavan kappaleen painoa verrataan tasapainovaa'an avulla. Punnus voi tarkoittaa myös kaappi-, heiluri- tai seinäkellon punnusta, jonka potentiaalienergiasta kello saa käyntiin tarvitsemansa energian.
Käytännön punnitsemista varten on punnussarjoja, joista yhdistelemällä saadaan erikokokoisia vertailupainoja. Tasapainovaa'assa keskenään eri kokoisia punnuksia voidaan sijoittaa myös eri vaakakuppeihin ja eri etäisyyksille tasapainoakselista. Punnitusaluetta voidaan laajentaa myös erilaisten vipujen ja välitysten avulla, joiden avulla punnuksen aiheuttamaa vääntömomenttia voidaan säätää.
Punnukset kalibroidaan tai vaa'itaan vertaamalla niiden painoa mittanormaaliin.
Tavolaran kuningaskunta

Historia

Saaren ensimmäinen asukas genovalainen Giuseppe Bertoleoni asettui Tavolaralle vuonna 1807. Bertoleoni oli nainut kaksi siskosta ja pakeni saarelle karkuun syytettä moniavioisuudesta. Ennen ihmisasukkaita saaren ainoita asuttajia olivat villivuohet, jotka tulivat pian kuuluisiksi. Vuohet elivät merilevällä ja saivat ruokavalionsa takia kullankeltaiset hampaat. Sardinian kuningas Carlo Alberto saapui saarelle metsästämään vuohia vuonna 1836 ja metsästysretkellä hänen oppaanaan toiminut Bertoleonin poika Paolo esittäytyi tälle leikkimielisesti Tavolaran kuninkaana. Metsästysretken jälkeen Carlo Alberto lähetti Paololle asiakirjan, joka vahvisti Bertoleonien monarkian virallisen aseman. Paolo Bertoleoni tekaisi tämän jälkeen hallitsijasuvulleen vaakunan ja sukupuun sekä hautausmaan, jonne Tavolaran hallitsijat oli tarkoitus haudata.
Seuraavien vuosien aikana Tavolaran kuningaskunta saavutti julkisuutta. Kuningassuku tunsi esimerkiksi nykyisen Italian yhtenä perustajana pidetyn Giuseppe Garibaldin, ja kuningas Vittorio Emanuele II kirjoitti jopa "rauhansopimuksen" Tavolaran kuningaskunnan ja sen tuolloisten 33:n asukkaan kanssa. Valtionpäämiesten valokuvia keräillyt kuningatar Viktoria määräsi brittialuksen pysähtymään saarella ikuistamassa "maailman pienimmän kuningaskunnan" johtajat. Valokuva oli pitkään näytteillä Buckinghamin palatsissa. Kuningaskunnan muodollinen itsenäisyys päättyi kuitenkin käytännössä Naton tukikohdan perustamiseen saarelle vuonna 1962. Kuningaskuntaa ei kuitenkaan koskaan virallisesti liitetty Italiaan San Marinon tavoin. Toisaalta mikään maa ei ole myöskään tunnustanut Tavolaran itsenäisyyttä.
Nykyisin Tavolarassa on vain 11 asukasta ja hekään eivät asu saarella vakituisesti. Saari elää nykyisin turismista, jonka toimintaa pyörittää Tavolaran kuningasperhe. Hallitsevan kuninkaan Antonio Bertoleonin poika Giuseppe ja hänen vaimonsa omistavat saaren ainoan ravintolan. Kuninkaan veljenpoika Antonio puolestaan kalastaa ravintolan tarpeita varten veneellään. Saari liitettiin hiljattain merensuojelualueeseen ja siitä on tullut suosittu sukellusturismin kohde.
Pablo Sarabia

Seurajoukkueura

Sarabia pelasi EFMO Boadilla -jalkapallokoulussa Madridin naapurikunnassa Boadilla del Montessa ennen siirtymistään Real Madridin junioreihin vuonna 2004. Hän nousi seuran B-joukkueeseen Castillaan tammikuussa 2010. Edustusjoukkueessa hän debytoi Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa Auxerrea vastaan 9. joulukuuta 2010.
Kesällä 2011 Sarabia siirtyi naapuriseura Getafeen, jonka kanssa hän solmi viisivuotisen sopimuksen. Real Madrid sisällytti sopimukseen takaisinosto-oikeuden.

Maajoukkueura

Sarabia on pelannut myös Espanjan nuorisomaajoukkueissa. Hän kuului alle 17-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2009 voittaneeseen joukkueeseen.