google/wiki40b huggingface dataset:
Guanidiinifosfaatti

Ominaisuudet

Guanidiinifosfaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja muodostuva vesiliuos on hapan. Guanidiinifosfaatin paloaestävät ominaisuudet perustuvat siihen, että sen hajotessa kuumuuden vaikutuksesta muodostuu palamattomia kaasuja, jotka estävät hapen pääsyn palavalle aineelle.
Bio Stara

Bio Stara on Varsinais-Suomen Paimiossa vuodesta 2014 toiminut elokuvateatteri. Paimion Kinon toiminnan loputtua keväällä 2017 Bio Starasta tuli kunnan ainoa elokuvateatteri. Niin sanottuun Poimarin liikekiinteistöön (Pussitie 4) saneeratussa Bio Starassa on kaksi salia, joissa on 118 ja 45 asiakaspaikkaa. Esitystekniikka on digitaalista.

Historiaa

Bio Staran omistaa Jari Mäkilä, joka omistaa myös Salossa toimivat Bio Salon ja Bio Jännän. Mäkilän suku on vastannut elokuvien näyttämisestä Paimiossa jo syksystä 1948, jolloin Väinö Mäkilä alkoi hoitaa Paimion vanhaa Kinoa nykyisen Sähkömuseon kivimakasiinissa. Elokuvateatteri muutti Hirsitielle uuteen Paimion Kino -teatteriin helmikuussa 1955. Väinö Mäkilän poika Jukka suoritti samoihin aikoihin elokuvakoneenhoitajan tutkinnon Helsingissä ja otti teatterin pian hoitoonsa. 1980-luvun puolessavälissä myös Jukan poika Jari Mäkilä kiinnostui elokuvateatterityöstä ja otti Paimion Kinon vastuulleen heti 18 vuotta täytettyään. Vuonna 2014 hän jätti MTK-Paimion omistaman teatterin 25 vuoden jälkeen erimielisyyksien takia ja avasi oman Bio Stara -elokuvateatterin. Kilpailevat teatterit joutuivat konfliktiin suosikkielokuvien levittäjien suosiessa vain toista niistä. Paimion Kino lopetti toimintansa keväällä 2017, jolloin Bio Starasta tuli paikkakunnan ainoa elokuvateatteri.
Harjavallan sairaala

Harjavallan sairaala on vuonna 1903 perustettu psykiatrinen sairaala Satakunnassa Harjavallan kaupungissa. Sairaala sijaitsee Merstolan kaupunginosassa Valtatie 2:n ja Tampere–Pori-rautatien välisellä alueella. Harjavallan piirimielisairaalan nimellä perustettu laitos oli maan ensimmäinen kuntayhtymän perustama sairaala, kaikki vanhemmat olivat valtion omistamia. 
Nykyään Harjavallan sairaalassa toimii neljä akuuttiosastoa sekä päihde-, vanhus- ja kuntoutuspsykiatrian osastoja. Sairaalan alueella toimii myös päiväkoti.  Lisäksi Harjavallan sairaalalla on oma museo.  Harjavallan sairaala on myynnissä
Ilmari Voionmaa

Väinö Ilmari Voionmaa (21. huhtikuuta 1898 Helsinki – 4. heinäkuuta 1976) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Elannon toimitusjohjtaja. 
Ilmari Voionmaan vanhemmat olivat professori Väinö Voionmaa ja Ilma Maria Alin. Voionmaa pääsi ylioppilaaksi 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1923. Hän teki opintomatkan Kanadaan ja Newfoundlandiin 1923–1925.
Voionmaa oli OTK:n teknillisen osaston hoitajana 1926–1931, Elannon johtajana 1931–1946 ja toimitusjohtajana 1946–1953. Sen jälkeen Voionmaa oli Suomen Ulkomaankauppaliiton palveluksessa vuodesta 1953 alkaen. Hän oli Hakan johtokunnan puheenjohtajana 1938–1953, Suomen teknikkojen seuran puheenjohtajana 1947–1951 ja Insinööriyhdistysten valtuuskunnan puheenjohtajana vuodesta 1950.
Ilmari Voionmaa oli naimisissa vuodesta 1923 filosofian maisteri Aura Nylanderin kanssa. Ilmari Voionmaan veljiä olivat suurlähettiläs Tapio Voionmaa ja kanslianeuvos Jouko Voionmaa.
Marjatta Tyrkkö

Eva Marjatta Tyrkkö, o. s. Tulenheimo (10. toukokuuta 1916 Kangasala – 7. lokakuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen lehti- ja radiotoimittaja.
Tyrkön vanhemmat olivat Kangasalan urkutehtaan johtaja, teollisuusneuvos Martti Akseli Tulenheimo, aik. Thulé (1883–1945) ja lääketieteen lisensiaatti Eva Debora Héman (1886–1977).
Tyrkkö oli toimittaja Uudessa Suomessa 1937–1939 ja Aamulehdessä 1941–1946. Hän oli sitten työssä mainostoimisto Erva-Latvalassa ja toimittajana Eeva- ja Hopeapeili-lehdissä. Tyrkkö oli 1950-luvulla Suomen Punaisen Ristin ja Suomen Trikoon tiedottajana sekä Säästöpankkiliiton julkaisemien Lipas-, Työn lomassa- ja Kymppi-lehtien toimitussihteerinä. Hän oli lisäksi Yleisradiossa freelance-radiotoimittajana ja oli muun muassa Niilo Tarvajärven avustajana aamukahvilähetyksissä.
Tyrkkö oli naimisissa toimittaja ja kirjailija Jukka Tyrkön kanssa. Tyrkön veli oli Kangasalan urkutehtaan toimitusjohtaja, insinööri Pertti Tulenheimo (1923–1983). Toimittaja ja kirjailija Maarit Tyrkkö on Tyrkön tytär.
Subway

Tuotteet

Täytettyjen leipien lisäksi Subwayn tuotevalikoimaan kuuluvat salaatit, naposteltavat sekä juomat. Aterian yhteydessä asiakas saa päättää ottaako hän lisukkeeksi cookien, jogurtin vai perunalastuja. Ketju tarjoaa myös aamiaista.

Historia

17-vuotias Fred DeLuca mietti vuonna 1965 Bridgeportissa Yhdysvalloissa, miten rahoittaisi lääketieteen opintojaan. DeLucan perhetuttu, tohtori Peter Buck neuvoi häntä avaamaan Submarine sandwich -ravintolan ja antoi Delucalle tuhannen dollarin šekin alkupääomaksi.
Fred DeLuca avasi ravintolan, jonka nimeksi tuli "Pete's Super Submarines", joka pian muotoutui nykyiseen muotoonsa Subway. Ensimmäisen ravintolan avauduttua ravintoloita ryhdyttiin avaamaan ympäri Connecticutin osavaltiota. Tavoitteena oli avata 32 uutta ravintolaa kymmenen vuoden aikana. Vuonna 1974 syntyi idea franchising-periaatteesta.
Franchising-konseptin käyttöönoton jälkeen ketju alkoi kasvaa voimakkaasti. Vuosina 1974–1984 avautui 600 uutta ravintolaa, vuonna 1987 ravintoloita oli jo yli tuhat. Ravintoloita on 39 591 kappaletta 102 maassa. Vuosittain Subway avaa ympäri maailmaa yli 2 000 uutta ravintolaa. Subwayn oman ilmoituksen mukaan ketjulla on Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa jo enemmän ravintoloita kuin esimerkiksi McDonald'silla.
Subway julkaisi vuoden 2017 alussa mobiilisovelluksen, jolla asiakas saa monenlaisia etuja. Sovellus on saatavilla Androidille sekä iOS:lle.

Subway Suomessa

Suomeen Subway tuli heinäkuussa 2000, kun Helsingin Annankadun ravintola avautui. Suomen sadas Subway-ravintola avattiin lokakuun lopussa 2012 Kuopion Päivärannan K-Citymarketin yhteyteen. Taloustutkimuksen tekemässä tutkimuksessa Subway on ollut useina vuosina paras pikaruokaketju. Vuonna 2014 Subway oli Suomen kolmanneksi suurin pikaruokaketju Hesburgerin ja Kotipizzan jälkeen.
Titus (elokuva)

Juoni

Titus kertoo roomalaisesta kenraalista, Titus Andronicuksesta (Anthony Hopkins), joka palaa sodasta voitokkaana ja tuo mukanaan kuningasperheelle arvokkaita panttivankeja. Goottien kuningatar Tamora (Jessica Lange) on juonittelija, ja Tituksen pystypäisyys johtaa veritaisteluihin ja lopulta tuhoon.

Tuotanto

Tituksen kuvaukset alkoivat 5. lokakuuta vuonna 1998. Näyttelijät olivat harjoitelleet kolme viikkoa ennen kuvausten alkua. Elokuva kuvattiin Floridan Tampassa, Kroatian Pulassa ja Italian Roomassa sekä siellä sijaitsevalla Cinecittàssa 20 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvaukset päättyivät tammikuussa vuonna 1999.

Julkaisu ja vastaanotto

Yhdysvalloissa Titus sai ensi-iltansa 25. joulukuuta vuonna 1999 Los Angelesissa ja New Yorkissa. Rajoitettuun teatterilevitykseen elokuva pääsi seuraavana vuonna 11. helmikuuta. Italiassa elokuva tuli ensi-iltaan 24. maaliskuuta vuonna 2000 ja Isossa-Britanniassa ensimmäiseksi 1. syyskuuta 2000 Lontoossa ja sitten 29. syyskuuta maanlaajuisesti. Titusta ei esitetty Suomessa ollenkaan elokuvateattereissa, mutta elokuva julkaistiin VHS:lle ja DVD:lle.
Ilmestyessään Titus oli taloudellinen floppi. Titus tuotti vain 22 313 dollaria avausviikonloppunaan, joka johtui rajoitetusta teatterilevityksestä. Titusta esitettiin vain kahdessa elokuvateatterissa avausviikonloppuna. Elokuvan laajin teatterilevitys Yhdysvalloissa ylsi ainoastaan 35:een elokuvateatteriin, joka johti vain 2 007 290 dollarin lipputuloihin.
Titus sai ilmestyessään kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Metacriticissä elokuvalla on arvosanana 57, joka perustuu kahteenkymmeneenyhdeksään arvosteluun. Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalla on "tuore" 68 prosentin arvosana, joka perustuu seitsemäänkymmeneenviiteen arvosteluun. Melkein 20 250 arvionsa tehdystä käyttäjästä 86 prosenttia piti elokuvasta. Elokuva sai kritiikkiä muun muassa sen 162:n minuutin pituudesta.
The New York Timesin elokuvakriitikko Stephen Holden antoi elokuvalle myönteisen arvostelun tehden Tituksesta "kriitikkojen valinnan". Chicago Sun-Timesin Roger Ebert ylisti elokuvaa ja antoi Titukselle kolme ja puoli tähteä neljästä.
Tituksesta on saatavilla monia eri DVD-julkaisuja.
Bradfordin piirikunta (Florida)

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 74,8 prosenttia on valkoisia, 19,3 prosenttia mustia ja 3,8 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 3,28 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 98,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 41 vuotta.
Gottfried Reinhold Treviranus

Gottfried Reinhold Treviranus (4. helmikuuta 1776 Bremen – 16. helmikuuta 1837 Bremen) oli saksalainen naturalisti ja fysiologi. Hän oli lajien transmutaation kannattaja ja esitti transmutaation ajatuksen teoksessaan Biologie; oder die Philosophie der lebenden Natur vuonna 1802. Samoihin aikoihin myös Jean-Baptiste Lamarck esitti samanlaisia ajatuksia lajien kehittymisestä.
Treviranus on myös biologia-käsitteen isä Jean-Baptiste Lamarckin ohella, mutta hänestä riippumatta.
Liao (joki)

Liao on joki Koillis-Kiinassa, Mantšurian eteläosassa ja Sisä-Mongolian autonomisella alueella. Se on 1 345 km pitkä ja laskee Liaodangin lahteen Keltaisessameressä.
Joen yli Panjinista Yingkouhun kulkenut 500-metrinen Tianzhuangtai  silta romahti vuonna 2004.
Jusupovin puisto

Jusupovin puisto (ven. Юсу́повский сад, Jusupovski sad) on 4,3 hehtaarin laajuinen puistoalue Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee Sadovajakadun ja Fontankan välillä entisen Jusupovin palatsin yhteydessä.
Puisto on istutettu 1790-luvulla ruhtinas Boris Jusupovin kartanon alueelle. Alkuperäinen muotopuutarha muutettiin pian maisemapuistoksi. Sadovajan puoleinen valurauta-aita pystytettiin 1830-luvun lopussa. Puisto avattiin yleisölle vuonna 1863.
Jusupovin puiston keskellä sijaitsevalla suurella lammella toimi Venäjän ensimmäinen taitoluistelukoulu. Vuodesta 1890 lähtien siellä järjestettiin kauno- ja pikaluistelukilpailuja. Neuvostoaikana alueen nimi oli Lokakuun piirin lastenpuisto. Sen sisäänkäynnin eteen pystytettiin vuonna 1955 Leninin patsas. Puiston alkuperäinen nimi palautettiin vuonna 1990. Samalla poistettiin myös Lenin-patsas.
Puiston ainoa sisäänkäynti sijaitsee Sadovajalla Rimski-Korsakovin prospektin risteystä vastapäätä. Lähimmät metroasemat ovat Sennaja ploštšad ja Sadovaja.
Kaijala

Kaijala (vuodesta 1948 lähtien venäjäksi Токарево, Tokarevo) oli Viipurin läänin Johanneksen pitäjän suurin kylä. Se sijaitsi Rokkalanjoen laaksossa. Matkaa Viipuriin maanteitse oli 25 kilometriä sekä Pietariin 115 kilometriä. Ennen talvisodan syttymistä kylässä asui lähes 1 000 ihmistä, ja siellä oli kansakoulu, kaksi kauppaa, nuorisoseurantalo ja suojeluskuntatalo.

Historiaa

Ensimmäiset asukkaat muuttivat Kaijalaan yli 5 000 vuotta sitten. Kylässä tehtiin 1930-luvulla aktiivisesti kaivauksia, jotka alkoivat, kun vasta 17-vuotias Eino Väntsi löysi noin 50 palaa keramiikkaa kaivaessaan maata omenapuun istuttamista varten kotitalonsa pihassa. Väntsi kirjoitti asiasta kansallismuseoon, joka lähetti Sakari Pälsin toteamaan, millaisesta löytöpaikasta on kysymys. Varsinaisia kaivauksia Väntsin tilalla johti Aarne Äyräpää, jonka mukaan Kaijala on tuohon aikaan sijainnut meren rannalla. Kun maanpinta jääkauden jälkeen jatkoi kohoamistaan, siirtyi asutus hiljalleen loittonevan veden perässä. 
Ennen sotia Kaijala oli Johanneksen pitäjän suurin kylä, jossa oli noin 1 000 asukasta. Maantie kylään erkani Suurmäen risteyksestä kulkien kangastyyppisen metsätaipaleen läpi, kunnes laskeutui kohti kyläaukeaa. Tie ylitti Myllyojan, joka laski metsän ympäröimän Suurjärven vedet Kosen- eli Rokkalanjokeen. Joki sekä sitä seuraileva Viipurin-Kuolemajärven maantie kuuluivat oleellisena osana Kaijalan kylämaisemaan. Joen yli johti kolme puusiltaa: alakylässä Hörkönsilta, keskikylässä Mattilansilta ja yläkylässä Tontinsilta. Neljän kilometrin matkalla joessa oli kuusi koskea: Ilokoski, Mattilankoski, Lahokoski, Lieppikoski, Rastaankoski ja Pyhäkoski. Kylään laskettiin kuuluvaksi joen pohjoispuolella sijainnut Metsäkylä ja siitä kaakkoon oleva laaja Harraissuo, jota oli alettu raivata maanviljelykselle.
Kaijala oli tyypillinen maanviljelyskylä. Sen peltopinta-ala oli noin 1000 hehtaaria. Savimultapellot tuottivat muun muassa perunaa, lanttua, kaalia, naurista, ruista, kauraa, ohraa ja vehnää. Lisäksi puutarhanviljely oli laajinta koko pitäjässä. Karjan päätuote, maito, toimitettiin kulutuskeskuksiin kirkonkylään, Rokkalaan ja Uuraaseen sekä Valiolle, jolle valmistui toimitalo 1930-luvun loppupuolella. Lisätuloja kyläläiset hankkivat Uuraan satamasta sekä Hackmanin selluloosatehtaasta. Kylän omaa teollisuutta edustivat joessa sijainneet Rastaan mylly ja saha, sekä Paakkasen mylly. Kylässä oli myös pajoja. Henkilöautojakin oli neljä.
Johanneksen väestö asutettiin jatkosodan jälkeen Turun seudulle seuraaviin kuntiin: Kaarina, Kuusisto, Lieto, Paimio ja Piikkiö.

Kaijala nykyisin

Nyky-Venäjällä Tokarevo on osa Johanneksen eli Sovetskin kaupunkikuntaa. 790 asukkaan Tokarevo on kaupunkikunnan kolmanneksi suurin taajama Johanneksen ja Nuoraan (Sokolinskoje) jälkeen. Kylässä on pari kauppaa, joitakin Suomen-aikaisia puutaloja, raunioituneita neuvostorakennelmia ja suuri kesken jäänyt betoniluuranko. Taajama on nimetty Puna-armeijan Itämeren-laivaston ilmavoimien laivueen päällikön N. A. Tokarevin (1907–1944) mukaan.
Johannes Koskinen

Ura

Koskinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (1976) ja varatuomari. Hän on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1989–2004 ja uudelleen vuodesta 2009 lähtien. Aiemmin hän oli Janakkalan kunnanvaltuutettu vuosina 1977–1988. Koskinen on toiminut Hämeen maakuntahallituksen puheenjohtajana toukokuusta 2009 lähtien.
Eduskuntavaaleissa 2007 Koskinen oli Hämeen Sosialidemokraattien asettama ehdokas ja oli Hämeen vaalipiirin ääniharava 9 045 äänellä. Hän oli vuosina 2007–2010 eduskunnan toinen varapuhemies. Vuosina 2011–2015 Koskinen toimi eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana.
Lainkäytön emeritusprofessori Jyrki Virolaisen mukaan Koskinen arvosteli oikeusministerinä kymmeniä tuomioistuinten yksittäisiä ratkaisuja ja sai toimistaan nuhteet oikeuskansleri Jaakko Jonkalta. Virolaisen mukaan Koskisen lausunnon voitiin tulkita ottaneen kantaa Alpo Rusin syyllisyyteen tämän vapauttavan tuomion jälkeen, mistä aiheutui valtiolle vahingonkorvausvelvollisuus ihmisoikeussopimusta rikkovan menettelyn vuoksi. Virolainen arvosteli myös sitä, ettei valtio ole perinyt vahingonkorvausta takaisin Koskiselta.
Koskinen valittiin keväällä 2015 Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi, eikä ollut ehdolla eduskuntaan vaaleissa 2015. Hän aloittaa uudessa tehtävässään syyskuussa 2015.
Tie 27 (Viro)

Kantatie 27 kulkee Keski-Virossa Raplan kaupungista Järvakandin kauppalan kautta Põhja-Pärnumaan Kerguun.

Tien kulku

Kantatie 27 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Cruzeiro Esporte Clube

Historia

Cruzeiro Esporte Cluben perustivat italialaiset maahanmuuttajat Belo Horizontessa tammikuussa 1921. Seuran alkuperäinen nimi oli Società Sportiva Palestra Italia ja vuoteen 1925 asti se päästi riveihinsä ainoastaan italialaistaustaisia pelaajia. Ensimmäiset osavaltiomestaruutensa seura voitti 1920-luvun lopulla. Palestra Italia säilyi seuran nimenä aina toiseen maailmansotaan asti, jolloin Brasilian hallitus kielsi kaikkia yhdistyksiä käyttämästä nimessään akselivaltojen maiden nimiä. Niinpä seurasta tuli ensin Palestra Mineiro tammikuussa 1942 ja sitten Cruzeiro Esporte Clube lokakuussa 1942. 
Cruzeiron toinen kultakausi osui sota-aikaan, jolloin seura voitti kolme perättäistä osavaltiomestaruutta 1943–1945. Vuonna 1952 Cruizero joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja se joutui luopumaan kaikista ammattilaispelaajistaan. Se pelasi vuosia amatöörijoukkueella kunnes se jälleen nousi jaloilleen ja voitti muun muassa kolme osavaltiomestaruutta 1959–1961. Seura voitti perättäiset mestaruudet 1965–1969 ja vuonna 1996 se voitti Taça Brasilin, nykyisen mestaruussarjan edeltäjän. 1970-luvun lopulla Cruizero menestyi myös Etelä-Amerikan arvostetuimmassa seurajoukkueturnauksessa, Copa Libertadoresissa. Se voitti Copan 1976 ja pääsi finaaliin 1977. 
1980-luvulla Cruzeiron menestys hiipui, mutta 1990-luvulla se nousi jälleen voittoihin. Vuonna 1993 se voitti ensimmäisen Brasilian cupin nuoren Ronaldon johdolla ja 1996 se voitti toistamiseen Copa Libertadoresin. Seuran menestys on jatkunut 2000-luvulla suurimpana huippunaan 2003 voitettu tripla, johon kuului osavaltiomestaruus, Brasilian cup ja Brasilian mestaruus.
Sean Longstaff

Sean David Longstaff (s. 30. lokakuuta 1997 North Shields) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia.
Longstaff on pelannut Newcastle Unitedin nuorisojoukkueissa. Pääsarjauransa hän aloitti lainasopimuksella Kilmarnockissa, jossa hän pelasi Skotlannin Valioliigaa 16 ottelua ja teki niissä kolme maalia kevätkaudella 2017. Kauden 2017–2018 hän oli lainalla Englannin ykkösliigassa pelaavan Blackpoolin joukkueessa, jossa hän pelasi 42 liigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Englannin Valioliigassa yhdeksän ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Sean Longstaffin pikkuveli Matthew Longstaff kuuluu myös Newcastle Unitedin pelaajistoon.
Adobe Flash Player

Tuetut käyttöliittymät

Adobe Flash Player 10 on suunniteltu Windows 2000:lle sekä myöhemmin Linuxille, Solarikselle ja MAC OS X:lle. Versio 9 on käytettävissä Linux/ARM-pohjaisessa Nokia 770/N800/N810:issa, Mac OS:ssa ja Windows 95/NT:ssä. Muut Flash Playerit ovat OS/2:lle, Symbian OS:lle, Palm OS:lle ja IRIXille. Jopa Sony ja Nintendo ovat hyödyntäneet Playeria konsoleissaan.

Historia

Aiemmat versiot (2–8) ovat nimeltään Macromedia Flash Player. Flash Player 2 on tehty vuonna 1997, ja se sisälsi rajoitetun äänen ja koostui lähinnä vektoreista ja liikkeestä. Flash Player 5:een (vuonna 2000) tuli mukaan ActionScript, mikä toi merkittävää edistystä. Kun Adobe Flash Player 7 (vuonna 2003) julkaistiin, kännykät pystyivät toistamaan Flash-sisältöä. Nykyään Flashin mobiiliversiota ei enää tueta.

Tietoturva-aukot

Adobe Flash Playerista on löytynyt monia vakavia tietoturva-aukkoja, ja suuren suosionsa takia se on myös hakkereiden suosiossa. Firefoxin Flash-liitännäinen estettiin oletuksena heinäkuussa 2015 tietoturva-aukkojen vuoksi. Facebookin tietoturvapomo Alex Stamos totesi Twitterissä, että ”Adoben on aika julkistaa Flashin kuolinpäivä”. Flashin korvaaminen tulee kuitenkin olemaan hidasta, sillä liitännäistä käytetään yhä monilla sivustoilla.

Yksityisyys Internetissä ja tunnistamiselementit

Adobe Flash Player tarvitsee toimiakseen internetyhteyden, ja se on yhteydessä sivuihin, jotka sisältävät Flashin. Se sallii tiedostojen jäljittämisen (PIE ja Paikalliset jaetut objektit), jotka ovat säilössä kovalevyllä, ja se voi lähettää henkilökohtaista tietoa internetiin käyttäjän tietämättä. Näin tehdessään se rikkoo internetyksityisyyttä. Flash Playerissa on kuitenkin sen estämiseen asetuksia.
Ari Pulkkinen (säveltäjä)

Elämäkerta

Pulkkinen aloitti pianon opiskelun kuusivuotiaana ja sävelsi ensimmäisen kappaleen 12-vuotiaana. Hän oli kiinnostunut tietokoneilla tehdystä musiikista ja alkoi tehdä musiikkia Tracker-ohjelmistolla. Hän voitti useita kilpailuja ja teki ensimmäisen tunnusmusiikin peliin nimeltä Starfight VI: portinvartijoita vuonna 1999. Pulkkinen ei ole opiskellut musiikin sävellystä. Hän sanoo, että teoksissaan hän ei halua luokitella tai merkitä tiettyjä tyylejä tai genrejä, vaan säveltää musiikkia, joka erottuu massasta.

Tunnustukset

Pulkkinen valittiin vuonna 2011 vuoden suomalaiseksi pelinkehittäjäksi. Tuomaristo totesi valinnan perusteluissa: ”Ari Pulkkisen panos peliteollisuuteen on myös todistanut sen, että pelit ovat, ehkä suuremmassa määrin kuin mitkään muut sisältötuotteet, tuotteita joissa jokaisella elementillä on omassa roolissaan suuri merkitys. Pulkkinen on onnistunut omalla sarallaan tekemään osuutensa siten, että hänen tuotoksensa on toiminut yhteydessä pelien kokonaisuuteen luoden tunnelmaa, mielikuvia ja pelaamisen iloa.”

Yritys

AriTunes on Ari Pulkkisen vuonna 2008 perustama yritys, joka keskittyy musiikkiin ja äänituotantoon videopeleihin.
Nenähuuhtelu

Nenähuuhtelu on toimenpide, jossa kehonlämpöistä miedosti suolaista vettä kierrätetään nenän väliseinän takaa toisesta sieraimesta sisään ja toisesta ulos. Nenähuuhtelu tehdään nenäkannulla.
Nenähuuhtelua käytetään nenän sivuontelotulehduksen, virusperäisen ylähengitystieinfektion ja allergisen nuhan oireiden helpottamiseen, sekä nenään tai sivuonteloihin kohdistuneen leikkauksen jälkihoitoon. Nenähuuhtelun vaikutusmekanismia ei tunneta tarkasti.

Menetelmä

Huuhtelussa käytettyyn puhtaaseen ja kädenlämpöiseen vesijohtoveteen sekoitetaan 0,9–3 prosenttia tavallista ruokasuolaa (natriumkloridia NaCl), esimerkiksi hienokiteistä merisuolaa. Jos huuhteluvesi ei ole kehonlämpöistä, toimenpide tuntuu epämiellyttävältä. Erikoissuolat kuten Pansuola, Seltin, mineraalisuola yms. eivät sovellu nenähuuhteluun. Jodia sisältävä suola ei myöskään sovellu nenähuuhteluun. Liuos syntyy, kun puoleen litraan vettä lisätään 1–2 teelusikallista merisuolaa. Lisäksi voidaan myös lisätä puoli teelusikallista ruokasoodaa, koska isotoninen liuos ärsyttää vähiten limakalvoja.
Nenähuuhtelu tapahtuu yksinkertaisimmillaan ryystämällä vesi kämmenestä sieraimeen ja puhaltamalla pois. Mukavuussyistä käytetään siihen erityisesti suunniteltua nenäkannua. Lavuaarin päällä kasvot käännetään alaspäin, kannun nokka painetaan toista sierainta vasten ja päätä kallistetaan vastakkaiselle puolelle, jolloin vesi valuu painovoimalla toisesta sieraimesta sisään ja toisesta sieraimesta ulos. Toimenpiteen aikana hengitetään suun kautta. Huuhtelun jälkeen kaikki jäljelle jäänyt vesi poistetaan nenäontelosta pitämällä päätä alaspäin, sulkemalla vuorotellen toinen sierain sormella ja niistämällä kevyesti. Molempien sierainten samanaikaista sulkemista ja voimakasta niistämistä on vältettävä, ettei nenäontelossa paine aja kosteutta vääriin paikkoihin.

Historia

Nenähuuhtelu on vanha joogatekniikka (alkuperäiseltä nimeltään Jala Neti), joka on Intiassa yleisesti osa jokapäiväistä henkilökohtaista hygienian hoitoa. Huuhtelu suoritetaan joko aamulla tai illalla muun pesun yhteydessä tai toisinaan myös työpäivän jälkeen, jos henkilö on työskennellyt erityisen likaisissa tai pölyisissä olosuhteissa.
Tapa on yleistymään päin myös länsimaissa lääkäreiden huomattua sen terveyshyödyt. Luontaistuotekaupoista ja apteekeista saa tarkoitukseen sopivia "nenäkannuja", joidenkin valmistajien tuotenimi on "sarvikuono". Kannulla ei varsinaisesti voi yleensä huuhdella poskionteloita, mutta käsittely voi helpottaa myös poskiontelopotilaan vointia.

Haitat

Vakavia sivuvaikutuksia ei ole todettu. Joskus voi ilmetä nenän limakalvojen kirvelyä, harvoin nenäverenvuotoa. Myös korvien tukkoisuuden tunnetta voi esiintyä.
Yhdysvalloissa keittämättömän hanaveden käyttö nenähuuhtelussa on aiheuttanut altistumisen tappavalle Naegleria fowleri -ameballe. Tartunta on kuitenkin äärimmäisen harvinainen: esimerkiksi Yhdysvalloissa ameba aiheuttaa karkeasti yhden kuolemantapauksen 100 miljoonaa asukasta kohti vuodessa. Naegleria fowleri -ameba elää lämpimissä vesissä eikä sitä tavata pohjoisen viileän ilmaston maissa.