google/wiki40b huggingface dataset:
Zittau

Historia

Ennen siirtymistään Böömin kruunun alle vuonna 1241 Zittaun alue kuului Meissenin rajakreivikuntaan. Varhaisin tunnettu maininta kaupungista on peräisin vuodelta 1238. Keskiajalla kaupunkia ympäröi kaupunginmuuri. 
Zittau kuului vuodesta 1346 kuuden ylälausitzilaisen kaupungin muodostamaan liittoon. Liittoon kuului Zittaun lisäksi Bautzen, Görlitz, Kamenz, Lauban ja Löbau. 1300-luvun toisella puoliskolla ja 1400-luvulla kaupunkia runtelivat useat tulipalot. Rutto puolestaan surmasi sen asukkaita vuonna 1555 sekä myöhemmin 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa. Katolisen liigan ja böömiläisten yhteenoton Valkeavuoren taistelun vuonna 1620 jälkeen Zittauhun muutti huomattava joukko böömiläisiä protestantteja, joiden ansiosta kaupungissa toimi 1800-luvun keskivaiheille saakka tšekinkielinen evankelinen seurakunta.
Vuonna 1635 Zittau siirtyi Saksin vaaliruhtinaskunnan hallintaan. Seitsenvuotisessa sodassa itävaltalaiset joukot sytyttivät kaupungin tuleen 23. heinäkuuta 1757. Tulipalon myötä tuhoutui niin Johanniskirche ja raatihuone kuin noin 80 prosenttia kaupungin asuintaloistakin. Johanniskirchen jälleenrakentamistyöt käynnistettiin vuonna 1767 ja uuden raatihuoneen vuonna 1840. Zittaun kaupunginmuurit purettiin suurimmilta osin vuosien 1820 ja 1869 välillä.
Vuonna 1945 toisen maailmansodan jälkeen Potsdamissa sovittujen uusien valtiorajojen myötä Zittau menetti Neissejoen itäpuolisen kaupunginosansa Grossporitschin Puolalle.
Jemenin juutalaiset

Genetiikka

Tutkimuksissa Jemenin juutalaisilla on todettu geneettisiä yhtäläisyyksiä muiden juutalaisryhmien kanssa, ja isälinjat näyttäisivät olevan lähtöisin samasta lähi-itäisestä väestöstä.
Ansaru

Hyökkyäykset

Ansarun on ilmoittanut toteuttaneensa vankilapaon Omaisuusrikosten erikoisyksikön päämajasta Abujasta marraskuussa 2012 ja tammikuussa 2013 se hyökkäsi Pohjois-Maliin islamistien vastaisiin taisteluihin suunnannutta Nigerian armeijan sotilassaattuetta vastaan.
Järjestö on toteuttanut useita ihmissieppauksia Nigeriassa. Toukokuussa 2011 se sieppasi britin ja italialaisen Kebbin osavaltiossa, toukokuussa 2012 se sieppasi ranskalaisen insinöörin Katsinan osavaltiossa ja helmikuussa 2013 se kidnappasi seitsemän ulkomaalaista libanonilaisen rakennusyhtiö Setraconin työntekijöiden asuinalueelta Bauchin osavaltiossa. Ansaru teloitti sekä toukokuussa 2011 ja helmikuussa 2013 otetut panttivangit brittien ja nigerialaisten tekemän epäonnistuneen vapauttamisoperaation jälkeen maaliskuun alussa 2013 vastalauseena länsimaiden toimille Malissa ja Afganistanissa. Näiden surmattujen Setraconin työntekijöiden on kerrottu olleen Britannian, Kreikan, Italian, Libanonin ja Syyrian kansalaisia.
David Limberský

David Limberský (s. 6. lokakuuta 1983 Plzeň, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut muun muassa Tšekin Gambrinus ligassa FC Viktoria Plzeňia ja Sparta Prahaa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2009 alkaen 40 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Martin Brushane

Karl Martin Ragnar Brushane (salanimi Kari Tammi, 4. tammikuuta 1946 – 15. elokuuta 2008) oli suomalainen jazzrumpali ja trumpetisti, jonka alaa olivat erityisesti swing, jazz ja blues. Hän on ollut mukana suomalaisissa yhtyeissä 1960-luvulta lähtien, ja ensimmäinen niistä oli The Savages, joka voitti 1964 kitarayhtyeiden SM-kilpailut. Muita yhtyeitä olivat  The Islanders ja The Sounds. Hänellä oli myös omia yhtyeitä, joista merkittävin oli Martin Brushane Big Band. Hän perusti 1974 äänitysstudion (BG Studio) yhdessä Robi de Godzinskyn kanssa. Muutaman vuoden kuluttua Martin jatkoi studion pyörittämistä yksin ja nimeksi tuli Studio Brushane. Brushane kuului musikaaliseen sukuun ja oli koko elämänsä tekemisissä musiikin ja viihteen kanssa. Erinomaisena rumpalina nuori Brushane oli mukana alusta lähtien rautalankamusiikissa. 1960–1970-luvulla Brushane toimi televisiossa studio-ohjaajana kymmenkunta vuotta.
Martin Brushanen vanhemmat kuuluivat sodanjälkeiseen jazz-muusikkosukupolveen ja tätä kautta lapset saivat vaikutteet ja rakkauden bigband-musiikkiin. Martin Brushane Big Band perustettiin jo 1967 ja oli pitkäaikaisin ja ehkä tunnetuin hänen orkestereistaan. Orkesterin kiinteään runkoon kuuluivat vuosien mittaan äiti Anneli, isä Ole, setä Åke, sisko Annika, poika Mika ja lisäksi suuri joukko kavereita ja tunnettuja jazz-muusikoita. Parhaimmillaan orkesterissa oli kolme polvea Brushaneja. Martin Brushane Big Band raivasi tietä ja markkinoita muille orkestereille televisioesiintymisillä ja konserteilla solisteinaan muun muassa Katri Helena, Anneli Sistonen ja Inga Sulin. Martin johti orkesteria aina tyylikkäästi valkoiseen smokkiin pukeutuneena ja soitti myös trumpettisooloja sekä steppasi.
Martinin synnynnäinen musikaalisuus oli erinomainen avu äänittäjän työssä, jossa hän toimikin muusikontyönsä ohella elämänsä loppuun. Martinin luonteen peruspiirteisiin kuului ystävällinen optimismi ja kyky tulla toimeen kaikkien kanssa. Erityisen arvostettu oli hänen kykynsä äänittää puhaltimia ja muuta akustista musiikkia. Vuosien mittaan Studio Brushanessa vierailivatkin suunnilleen kaikki Esa Pakarisesta UMO-jazzorkesteriin. 
Martin Brushane on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Puhdelammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön keskellä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet kantatieltä 66 haarautuvalta metsätieltä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Huikonjoen valuma-alueeseen (35.754) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 177,9 metriä mpy.Siihen laskee kolme lyhyttä metsäojaa ja sen laskuoja on 60 metriä pitkä ja se laskee Vähä Vuorijärveen.
Christ of the Ozarks

Christ of the Ozarks (suom. Ozarksin Kristus) on Jeesus-patsas Magnetic Mountain -vuoren huipulla Eureka Springsin kaupungissa Arkansas’n osavaltiossa Yhdysvalloissa. Nimi Ozark viittaa Ozarkvuoriin, joiden alueella patsas ja sen patsashankkeen alullepanijan Gerald Lyman Kenneth Smithin maatila sijaitsee. Patsas valmistui vuonna 1966. Patsas on 20 metriä korkea, ja sen on valmistanut Emmet Sullivan. Se on yksi Smithin perustamista "pyhistä hankkeista", jotka hän tarkoitti houkuttelemaan matkailijoita seudulle.
Joku taidearvostelija on sanonut veistoksesta, että se on kuin maitopurkki jonka päällä on tennispallo.
Lichtenhagen (Rostock)

Lichtenhagen on Mecklenburg-Etu-Pommerissa sijaitsevan Rostockin kaupungin kaupunginosa, joka sijaitsee keskustasta noin 10 kilometriä luoteeseen.
Lichtenhagen on DDR:n ajalla rakennettu betonilähiö. Se on rakennettu vuosina 1972 – 1976 ja siellä asuu noin 14 000 asukasta. Lichtenhagen tuli tunnetuksi vuoden 1992 elokuussa mellakoissa, joissa uusnatsit heittelivät polttopulloja ulkomaalaisten asuttamiin rakennuksiin. Erityisen vihan kohteeksi joutui suurikokoinen Sonnenblumenhaus, joka syttyi osittain tuleen. Nimensä talo on saanut talon päätyä koristavista auringonkukkakuvioista.
Tessen

Historia

Tessen kehittyi alun perin tavanomaisesta viuhkasta, joka oli suosittu esine sekä Kiinassa että Japanissa. Aseeksi tessen kehittyi Japanissa Sengoku-kaudelta (1467-1568), mutta niiden suosio itsepuolustusvälineinä pääsi huippuunsa Edo-kaudella. Koska viuhka oli yleinen esine jota käyttivät sekä naiset että miehet, pystyi tesseniä kantamaan mukanaan myös silloin kun muuten olisi aseeton. Tällaisia tilanteita tuli vastaan toisen talossa tai korkea-arvoisemman henkilön luona vieraillessaan jolloin aseet odotettiin jätettäväksi palvelijalle.

Käyttö

Tessenin käyttötavat olivat monipuoliset. Armeijan komentaja saattoi sen avulla annettaville merkeillä välittää käskyjä ja ohjeita alaisilleen. Helteisellä ilmalla tessen auttoi viilentämään oloa ja tarpeen tullen sillä kyettiin myös torjumaan vihollisen iskuja, mikäli joutui yllätetyksi ilman muita aseita.
Kertomuksen mukaan Takeda Shingen käytti tesseniä torjumaan ratsailla olevan hyökkääjänsä iskut vuonna 1561 Kawanakajiman neljännessä taistelussa. Ratsailla olleen soturin uskotaan olleen Uesugi Kenshin, vaikkakin toisen tarinan mukaan hän oli samurai nimeltään Arakawa.
Tesseniä kannettiin tavallisesti vyössä, obi, viuhkaosa näkyvissä. Rauhan aikana tessenistä kehittyi myös arvon merkki ja se koristeltiin symboleille ja piirustuksilla. Erityisesti aurinko, kuu ja tähdet olivat suosittuja.

Tessenin rakenne

Tessen voi olla joko kokoontaitettava, menbarigata tessen, tai kiinteä, ei avattava tenarashi.
Blue Nun

Blue Nun on saksalainen viinimerkki. Hermann Sichel perusti vuonna 1857 oman viiniyrityksen Mainzissa.

Historia

Merkki sai alkunsa, kun yhtiö päätti juhlistaa vuoden 1921 vuosikertaansa erikoisella etiketillä. Tarinan mukaan etiketin nunnasta piti alun perin tulla ruskea, mutta etiketin painaja kuuli väärin ja nunnasta tuli sininen. Näin sai alkunsa Blue Nun. Merkki sai tunnustusta Englannissa, ja sitä löytyi nopeasti parhaista lontoolaisista ravintoloista ja hotelleista. Myynti kasvoi, ja 1930-luvun alussa yksistään Englantiin myytiin 1 000 koria viiniä, mikä oli tuohon aikaan iso saavutus. Myynti kasvoi ja saavutti huippunsa 1970-luvulla, kun Blue Nun -viinejä myytiin pelkästään Englantiin noin 3,5 miljoonaa pulloa.

Merkin uudistus

Kysyntä laski 1980-luvulla, kun merkki ei kyennyt vastaamaan kuluttajien muuttuviin vaatimuksiin, ja myynti putosi ennätysalas, vain 800 000 pulloon. Langguth ja Sichel saivat kuitenkin yrityksen suunnan muutettua, ja merkki päivitettiin vanhoja arvoja kuitenkaan menettämättä. Aiemmin Liebfraumilch (puolimakea viini) -luokituksen saanut Blue Nun nostettiin Qualitätswein (laatuviini) -luokitukseen, ja tyyli muutettiin nykyaikaiseksi ja maku valtavirran maun mukaiseksi. Lisäksi yhtiö yhdisti voimansa Langguthin kanssa, jolla oli espanjalaisia ja ranskalaisia yhteyksiä. Näin Blue Nun -perhettä laajennettiin. Myös merkin pullojen tyyli ja etiketit muuttuivat sekä yhteistyötä maahantuojien ja jälleenmyyjien kanssa lisättiin, ja virallisesti merkki lanseerattiin uudelleen vuonna 1997. Muutokset onnistuivat, ja vuonna 2005 Blue Nunin levikki oli noussut 5 miljoonaan pulloon Englannissa, mikä ylitti vanhan ennätyksen. Nykyään Blue Nunia myydään yli sadassa maassa ympäri maailman.
M/S Swegard

Käyttöhistoria

Vuonna 2001 alus valmistui alankomaalaiselta telakalta. Aluksen ensimmäinen nimi oli Merwedelta. Lokakuussa 2007 suomalainen Bore osti aluksen ja rekisteröi sen Swegard -nimisenä Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina.
Heikki Jartti

Heikki Ilmari Jartti (22. tammikuuta 1887 Virrat – 17. tammikuuta 1951 Pihlajavesi) oli pohjoishämäläinen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Virtain Hauhuunkylän Jartissa syntyneen Heikki Jartin vanhemmat olivat maanviljelijä Robert Emanuel Jartti ja Keuruulta kotoisin ollut Johanna Harjula. Jartti valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista vuonna 1911 ja toimi sen opettajana Pihlajaveden aseman kansakoulussa vuoteen 1925 saakka jolloin hän ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi.
Jartin kirjallinen tuotanto alkoi näytelmillä joista ensimmäisenä ilmestyi 1920 näytelmä Opettajan emännöitsijä. Vuonna 1922 Jartti julkaisi ensimmäisen romaaninsa Pimeässä erehtyy joka sai arvostelijoilta hyvän vastaanoton. Myös seuraava Jartin romaani 1923 ilmestynyt Herra Johtaja oli arvostelumenestys. Jartti sai Alfred Kordelinin säätiöltä 7500 markan apurahan ja useita pienempiä rahapalkintoja muun muassa Suomen Kuvalehden novellikilpailusta. Jartti ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi tämän menestyksen kannustamana ja kirjoitti vuosien 1926-1937 välillä pääteoksensa ns. Saunakirjat (Joulusaunassa 1-3 ja Juhannussaunassa), joissa Jartti kuvasi humoristisesti hyvin tuntemaansa pohjoishämäläistä maalaiselämää.
Ryhtyessään kirjailijaksi Jartti myi rakenteilla olleen Piilo-nimisen talonsa ja muutti Artjärvelle, jossa hän asui pienessä Fiinula -nimisessä mökissä nuoremman veljensä kodin lähellä. Seuraavana keväänä Jartti muutti toisen veljensä luo Virtain Ala-Herraselle, jossa hän teki kirjallisia töitä jopa 18 tuntia päivässä ja kirjoitti muun muassa Herra Johtaja-romaaninsa siellä kolmeen kertaan. Jartin kirjallinen luomiskausi päättyi 1930-luvun lopulla ja viimeiset vuotensa Jartti vietti Pihlajavedellä Kömin talossa asuneiden sisariensa luona. Jartti kuoli tammikuussa 1951 ja hänet on haudattu Pihlajaveden uudelle hautausmaalle.
Jartin syntymän satavuotispäivänä 1987 paljastettiin hänen muistolaattansa, joka on Pihlajaveden ala-asteen seinässä.
Timanttivaltaistuin

Tarina

Tarina alkaa Cimmurasta, Elenian pääkaupungista, jonne ritari Sparhawk palaa maanpaosta. Elenian kuningatar Ehlana on sairastunut vakavasti ja Pandioni Sparhawkin kuningattaren puolustajana on velvollisuus lähteä etsimään ritariystäviensä kanssa parannuskeinoa.
Kikin lähettipalvelu

Juoni

Kiki on 13-vuotias noitakokelas, joka asuu pienessä kylässä yhdessä isänsä (Kōichi Yamadera) ja kasviparantajana työskentelevän äitinsä (Mieko Nobusawa) kanssa. Noidilla on tapana asua vuosi yksikseen, kun he täyttävät 13 vuotta. Elokuvan alkaessa Kiki lähtee suurkaupunkiin parhaan ystävänsä Jijin (Rei Sakuma), puheliaan mustan kissan, kanssa.
Kiki asettuu Korikoon, joka on meren rannalla sijaitseva kaunis kaupunki. Hankalan alun jälkeen epävarma Kiki löytää lopulta ystäviä sekä asunnon. Kiki ei kuitenkaan hallitse kuin yhden noitataidon: hän osaa lentää luudalla, muttei hallitse sitäkään vielä aivan täysin. Saadakseen rahaa elämiseen Kiki ryhtyy pyörittämään lähettipalvelua.
Kiki kokee useita takaiskuja, ja hänellä on myös aikuistumiseen liittyviä huolia. Eräs lentämiseen hurahtanut paikallinen poika nimeltä Tombo (Kappei Yamaguchi) jahtaa Kikiä, sillä hän on ihastunut tähän ja tämän lentotaitoihin. Ennen pitkää Kiki lämpenee pojalle. Myöhemmin Kiki kuitenkin kohtaa epämiellyttävissä merkeissä joukon Tombon ystäviä, jotka hän tapasi melko ikävissä olosuhteissa jo aiemmin. Kohtaamisen jälkeen Kiki sairastuu ja menettää kykynsä lentää ja puhua Jijille. Kiki on murheenmurtama. Yksi Kikin ystävistä, nuori taiteilija nimeltä Ursula (Minami Takayama), kutsuu tytön luokseen metsämökkiin. Siellä Ursula päättelee, että Kikin kriisi johtuu jonkinlaisesta ”taiteilijan blokista”. Koska monet asiat eivät ole sujuneet toivotunlaisesti, Kiki tuntee itsensä epävarmaksi ja yksinäiseksi ja on siksi menettänyt voimansa. Jos Kiki löytää itselleen uuden tarkoituksen, hän saa voimansa takaisin.
Innostunut Kiki palaa takaisin kaupunkiin. Käydessään erään asiakkaansa luona Kiki näkee televisiosta uutisten vastikään tapahtuneesta onnettomuudesta: kaupungin läpi on puhaltanut voimakas tuulen puuska, joka on nostanut Tombon ilmaan, niin että poika on päätynyt roikkumaan erääseen ilmalaivaan. Epätoivoinen Kiki pakottaa itsensä lentämään jälleen. Hän ottaa erään kadunlakaisijan luudan, onnistuu saamaan voimansa takaisin ja pelastaa Tombon.
Tarina jatkuu lopputekstien aikana. Yleisö näkee, että Kiki on kotiutunut Korikoon hyvin ja että hänestä on tullut kaupungin oma paikallinen julkkis. Eräässä kohtauksessa Kiki ja Tombo lentävät yhdessä Tombon rakentamalla poljettavalla lentokoneella. Elokuva päättyy Kikin lähettäessä vanhemmilleen kirjeen, jossa hän kertoo saaneensa itsevarmuutta vaikeuksista huolimatta ja päättäneensä jäädä kaupunkiin pysyvästi.
Sagamiharan puukotukset

Sagamiharan puukotukset tapahtuivat kun veitsellä aseistautunut mies hyökkäsi vammaisten hoitolaitokseen Tokion lähistöllä Sagamiharassa, Japanissa 26. heinäkuuta 2016. Hyökkäyksessä kuoli 19 ihmistä.
Romeo Castelen

Romeo Castelen (s. 3. toukokuuta 1983 Paramaribo, Suriname) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edusti kuuden vuoden ajan Bundesliiga-seura Hamburger SV:tä. Castelenin pelipaikka on keskikentällä.
Castelen aloitti ammattilaisuransa ADO Den Haagissa vuonna 2000. Kauden 2002–2003 jälkeen ADO nousi Eredivisieen, ja seuraavalla kaudella Castelen pelasi ensimmäiset liigapelinsä. Vuonna 2004 hän siirtyi Feyenoordiin, jossa hän pelasi vuoteen 2007. Tämän jälkeen hän siirtyi Hamburger Sport-Vereiniin kuudeksi vuodeksi. Sen jälkeen hän pelasi vuoden Venäjällä ja vuoden Hollannissa ennen muuttamistaan Australiaan sekä edelleen Etelä-Koreaan ja Kiinaan.
170 senttimetriä pitkä Castelen on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua  vuosina 2005-2007 ja tehnyt yhden maalin.
Ilari Ainiala

Ilari "Ilpo" Ainiala (k. helmikuu 2002) oli suomalainen säveltäjä-sanoittaja sekä suomirock-yhtye Popedan toinen perustajajäsen. Ainiala soitti kyseisessä yhtyeessä bassoa vuosina 1977–1979. Toisena Popedan perustajajäsenenä tunnetaan laulaja Pate Mustajärvi. Ainiala asui Vammalassa ennen kuolemaansa.
Alkuvaiheessa Ainiala teki suurimman osan Popedan kappaleista. Aikaisessa vaiheessa tapahtuneen yhtyeestä lähtönsä jälkeenkin hän jatkoi kappaleiden tekoa ja kääntämistä yhtyeelle. Ainoa Popedan levy, jossa Ainiala soittaa bassoa ja laulaa, on yhtyeen debyyttialbumi Popeda vuodelta 1978. Ainialan kynästä on lähtöisin myös kappale Naisten superpesis, joka on Raaka-Arska & Rengasraudat -yhtyneen samannimisellä singellä vuodelta 1994.
Ainiala sanoitti tai käänsi yhteensä 29 kappaletta.
Suvilahti (Suojärvi)

Suvilahti oli kylä Suojärven kunnassa Suojärven etelärannalla luovutetussa Karjalassa. Suvilahtea ympäröivät Lietteen Välikylän, Lietteen, Kaipaan Välikylän ja Kaipaan kylät. Suvilahdessa oli Suojärven asema, jonne valmistui rautatie 1923. Siitä kehittyi pitäjän keskus, ja silloisten mittapuiden mukaan se oli kaupungin veroinen. Kylästä vetäydyttiin talvisodan aikana 5. joulukuuta 1939 mennessä. 
Suojärven kylien, myös Suvilahden, perinteitä vaalii Suojärven Pitäjäseura ry
Atlantiksen kostajat

Juoni

Atlantiksen kostajat sijoittuu vuoteen 1994. Elokuvan alussa kaksi rikollista, muslimiksi vastikään kääntynyt Washington (ja joka siksi haluaisi ihmisten kutsuvan häntä nimellä Mohammed) ja Mike Ross tekevät kidnappauksen Miamin lähistöllä. Saamansa palkkion turvin he päättävät lähteä rentoutumaan veneilyreissulle. Rentoutuminen kuitenkin keskeytyy lyhyeen, kun öljynporauslautalta operoivat yhdysvaltalaistiedemiehet yrittävät nostaa neuvostoliittolaista sukellusvenettä pintaan. Vahingossa tiedemiehet kuitenkin nostavat pinnalle sukellusveneen mukana Atlantiksen. Uponneen mantereen nouseminen aiheuttaa valtavan hyökyaalloon joka kaataa öljynporauslautan. Tsunamista kuin ihmeen kaupalla selvinneet Washington ja Mike päätyvät nostamaan joukon selvinneitä tiedemiehiä omaan veneeseensä.
Kun joukkio saapuu takaisin Miamiin, he saavat havaita että tsunamin tuhojen lisäksi kaupungissa on riehunut joukko terroristeja, jotka ovat polttaneet rakennukset ja tappaneet kaikki kiinni saamansa ihmiset. Aseita sattumalta löytänyt joukko myös joutuu välillä taisteluun terroristien kanssa, jotka paljastuvat atlantislaisiksi moottoripyöräjengiläisiksi. Atlantislaisten johtaja "kristallikallo" (Crystal Skull) on vihastunut ihmisiin, jotka ovat loukanneet vuosituhannet meren pohjassa maanneen Atlantiksen rauhaa – rangaistuksena on kuolema. Miken ja Washingtonin johdolla eloonjääneet kuitenkin aiheuttavat raskaita tappioita moottoripyöräjengiläisille, mutta lopulta näiden ylivoima alkaa tuottaa tulosta ja näyttää siltä, että atlantislaiset voittaisivat. Oudon, hieroglyfejä sisältävän kiven löytänyt tohtori Cathy Rollins kuitenkin aavistelee tietävänsä miten atlantislaisten hyökkäyksen voisi pysäyttää. Eloonjääneet aloittavat matkan kohti Atlantista.
Mike ja Washington etunenässä joukot onnistuvat varastamaan helikopterin, jolla he lähtevät kohti Atlantista. Cathy kuitenkin jää atlantislaisten vangiksi. Atlantikseen saavuttuaan taistelut jatkuvat edelleen, mutta lopulta "kristallikallo" saa surmansa ja Mike ja Washington tunkeutuvat muinaiseen katakombiin Atlantiksen keskustassa. Siellä he onnistuvat monien ansojen jälkeen pääsemään sen keskukseen, mistä he löytävät myös Cathyn, joka tosin on oudosti vangittuna valtavien lasiseinien taakse. Kaksikko saa Atlantiksen vajoamaan takaisin merenpohjaan, mutta Cathyä he eivät voi pelastaa. Tämän kehotuksesta kaksikko juoksee helikopterilleen ennen kuin Atlantis vajoaa lopullisesti. Viimeisenä yllätyksenä helikopterista löytyykin Cathy, joka ei muista tapahtuneesta mitään. Atlantiksen vajotessa takaisin mereen kolmikko lentää pois paikalta.
Curral das Freiras

Curral das Freiras (suom. Nunnien laakso) on kylä Câmara de Lobosin kunnassa Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella. Kylän asukasluku oli vuonna 2001 noin 1 600. Se sijaitsee vuorten ympäröimässä laaksossa ja oli hyvin vaikeapääsyinen ennen tieyhteyden saamista 1960-luvulla.
Johtuen laaksoon pääsyn vaikeudesta sitä aluksi asuttivatkin paimenet ja orjat, joko orjuudesta vapautetut tai siitä karanneet. Eristyksissä asuneet ihmiset rakensivat itselleen majoja ja muodostivat kyläyhteisön. 1400-luvun lopulla kylän asema virallistettiin ja se sai pian uusia pysyviä asukkaita. Portugalilainen siirtomaaisäntä João Gonçalves Zarco luovutti vuonna 1462 maan viljeltäväksi uudisasukkaille João Ferreiralle ja hänen vaimolleen Branca Diasille. Maat lahjoitettiin edelleen heidän lapsenlapselleen vuonna 1474. Vuonna 1480 maat osti Zarcon poika João Gonçalves da Câmara, joka antoi ne edelleen tyttärilleen jotka olivat päättäneet ryhtyä nunniksi. Kylä tunnettiin varhain nimellä Curral da Serra, vaihtuen sittemmin nykyiseen. Ajankohdasta on kaksi eri näkemystä, ensimmäisen mukaan uusi nimi tuli käyttöön maiden siirryttyä nunnien omistukseen 1492–1497, toisen mukaan 1566, jolloin laakso toimi turvapaikkana Funchaliin hyökänneiltä ranskalaisilta merirosvoilta.
Nykyään kylä on hyvin suosittu matkailijoiden keskuudessa maisemiensa ja vaellusreittien ansiosta. Liikenneyhteydet ovat kohentuneet huomattavasti uuden entistä pidemmän tietunnelin myötä. Kylään on päivittäin useita linja-autovuoroja saaren pääkaupungista Funchalista. Ensimmäinen tieyhteys valmistui 1960-luvun alussa, sitä ennen kylään pääsi ainoastaan jalan kuljettavaa polkua. Uusi 2 404 metriä pitkä tietunneli valmistui 2000-luvun alussa, jolloin vanha ja erittäin mutkainen tieyhteys hylättiin. Uuden tunnelin louhintatöissä vuonna 2003 sai surmansa neljä tunnelinrakentajaa, joilla ei ollut pätevyyttä  räjähdysaineiden käsittelyyn. Ensimmäinen televisio kylään saatiin vuonna 1986.
Avalon (kappale)

”Avalon” on amerikkalainen popkappale vuodelta 1920. Sen sävelsivät ja sanoittivat Al Jolson, B. G. DeSylva ja Vincent Rose. Ensimmäinen joka äänitti kappaleen oli Jolson, joka käytti sitä myös musikaaleissa Sinbad ja Bombo. Jolsonin versio nousi listakakkoseksi vuonna 1921. Rose sävelsi kappaleen mahdollisesti yksin, ja Jolson sai suosittuna esittäjänä osansa tekijänoikeudesta. Alun perin kappaleen säveltäjiksi oli merkitty vain Jolson ja Rose; DeSylvan nimi lisättiin myöhemmin.
Kappale on suosittu jazzstandardi ja sen ovat levyttäneet muun muassa Cab Calloway (1934), Coleman Hawkins (1935) ja Eddie Durham (1936). Benny Goodmanin kvartetti soitti kappaleen kuuluisassa vuoden 1938 Carnegie Hallin konsertissaan. Kappaletta on käytetty myös elämäkertaelokuvissa Al Jolson (1946) ja Rytmin kuningas – Benny Goodman (1956).
Kappaleen alkumelodia on alun perin Giacomo Puccinin aariasta E lucevan le stelle, oopperasta Tosca, vain pienin muutoksin. Puccinin kustantajat haastoivat Rosen ja Jolsonin oikeuteen vuonna 1921 melodian käytöstä, ja säveltäjät joutuivat maksamaan korvauksina 25 000 dollaria ja oikeuden kaikkiin senjälkeisiin tekijänoikeuspalkkioihin.
Universal Studios Florida

Universal Studio Florida on yhdysvaltalainen Floridan Orlandossa sijaitseva teemapuisto, jonka teemana on viihdeteollisuus, erityisesti elokuvat ja televisio. Puisto avattiin 7. kesäkuuta 1990. Sen omistaa NBC Universal-viestintäyhtiö.