google/wiki40b huggingface dataset:
Naisten holhousjärjestelmä

Naisten holhousjärjestelmä on perinteinen menettely, jossa miespuoliset henkilöt holhoavat naista. Holhousjärjestelmässä naisen täytyy hyväksyttää päätökset miespuolisella sukulaisella, eikä nainen voi solmia sopimuksia ilman miespuolisen sukulaisen suostumusta. Naisten holhousjärjestelmä on osa länsimaisen kulttuurin pohjaa, sillä se on ollut käytössä Antiikin Kreikassa ja Antiikin Roomassa. Nykyisin naisten holhousjärjestelmä yhdistetään islaminuskoon, erityisesti šaria-lain tiukkoihin tulkintoihin.
Historiankirjoitus tuntee Antiikin Kreikan naisten holhousjärjestelmän, jossa se yhdistyi ajatukseen perheestä, kotitaloudesta sekä kotitalouden isännästä, joka vastasi myös kotitalouden hyödyntämistä orjista. Tätä kokonaisuutta kutsuttiin nimellä oikos (οἶκος). Antiikin Roomassa naisten holhousjärjestelmä oli lainsäädäntöön kirjattu tutela mulierum, jossa isän valtaa kutsuttiin patria potestas ja aviomiehen valtaa manus; naisen holhoojaa kutsuttiin tutor mulieris ja hänen antamaansa valtuutusta auctoritas. Antiikin Roomassa naisten holhousjärjestelmä oli käytössä naisen suojelemiseksi. Sitä perusteltiin naissukupuolen heikkoudella, kevytmielisyydellä ja taloudelliseen toimintaan ja oikeusistuimiin liittyvien asioiden huomiotta jättämisellä.
Holhottava nainen voi olla vielä naimaton täysi-ikäinen tytär, vaimo tai leski. Holhousjärjestelmässä naisen holhous siirtyy naisen isältä aviomiehelle avioliitossa. Holhooja voi myös olla vielä naimattoman nuoren naisen veli. Kun naisen aviomies kuolee, lesken (eli suvun isoäidin) holhoaminen lankeaa hänen pojalleen. Tähän vaikuttaa naisten tavanomaisesti miehiä pidempi elinikä sekä naisen ja miehen ikäero naimisiin mennessä. Nykyään naisten holhousjärjestelmä on täydessä muodossaan käytössä Saudi-Arabiassa. Turkin ja Egyptin sekä itäisen Välimeren alueilla naisten holhousjärjestelmällä on pitkät perinteet, kun tapa on levinnyt sinne Antiikin Kreikasta. 
Länsimaissa naisten holhousjärjestelmää on purettu 1800-luvulta lähtien. Kehitys sai alkunsa porvarisnaisten keskuudessa (esimerkiksi ruotsalainen Sofie Sager). Suomessa naisten oikeudet alkoivat parantua 1800-vuosisadan puolivälillä. 1864 säädettiin laki, että 25-vuotias naimaton nainen oli täysvaltainen. Naimisissa olleet naiset olivat yhä miehensä holhouksen alaisia vuoteen 1930 saakka jolloin avioliittolaki uusittiin.
Rivière-du-Loup

Maantiede

Rivière-du-Loup sijaitsee samannimisen joen ja Saint Lawrencen estuaarin yhtymäkohdassa, kaksisataa kilometriä Québecin kaupungista itään.
Kaupunki on rakennettu terassimaisesti kohoavalle rinteelle lähelle Notre-Damenvuoria, ja sieltä avautuu komea näköala Saint Lawrencen joelle ja Laurentideille. Sen tärkeimpiä elinkeinoja ovat metsäteollisuus, matkailu ja palvelualat, suurimpina ryhminä kauppa, koulutus ja julkishallinto.

Historia

Rivière-du-Loupin seutu oli vielä asumatonta erämaata, kun Uuden-Ranskan äveriäin kauppias Charles Aubert de La Chesnaye sai sen läänityksenä vuonna 1673. Vuonna 1683 sinne perustettiin lähetysasema, josta tuli pian tärkeä pysähdyspaikka Atlantin rannikolla sijainneisiin siirtokuntiin matkaaville. Vuosina 1744–1763 sen kautta kulki paljon sotilaallisia retkikuntia levottomalle Acadien alueelle, jossa ranskalaiset uudisasukkaat kapinoivat brittejä vastaan.
Seitsemän vuoden sodan (1756–1763) jälkeen Rivière-du-Loupin maat päätyivät osana Québeciä kuvernööri James Murraylle. Kuvernööri vuokrasi ne vuonna 1774 irlantilaissyntyiselle Henry Caldwellille, joka puolestaan alivuokrasi ne Malcolm Fraserille ja lopulta möi tämän pojalle Alexanderille (1802). Paikalle rakennettiin ensin postiasema (1828) ja myöhemmin Fraservillen kylä (1850), josta tuli kaupunki vuonna 1874. Vuosina 1860–1900 siitä kehittyi rautatieliikenteen tärkeä risteyskohta, jossa Grand Trunk Railwayn lännestä tuleva rautatie kohtasi Intercolonial Railwayn rannikkoprovinsseihin johtavan rautatien. Kaupungin nimi muutettiin Rivière-du-Loupiksi lopullisesti vuonna 1919.

Väestö

Kanadan vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan Rivière-du-Loupin asukasluku oli 19 507 ja vuonna 2011 vastaava lukema oli 19 447.
Asukkaiden suuri valtaosa, yhteensä 18 905 henkilöä, puhui vuonna 2016 äidinkielenään ranskaa. Vuonna 2016 kysyttiin myös kanadalaisten etnistä taustaa. Rivière-du-Loupissa 14 940 henkilöä ilmoitti taustakseen kanadalaisen ja 4 930 ranskalaisen. 570 henkilöä ilmoitti kuuluvansa alkuperäiskansoihin ja 290 niin sanottuihin näkyviin vähemmistöihin, joka Kanadassa käsittää muut etniset ryhmät, kuin valkoiset ja alkuperäiskansat.
Jeffrey Zaslow

Jeffrey Zaslow (6. lokakuuta 1958 – 10. helmikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kolumnisti.
Zaslow työskenteli The Wall Street Journalissa 1983–1987. Sen jälkeen hän siirtyi Chicago Sun-Timesiin, joka järjesti kirjoituskilpailun kolumnisti Ann Landersin korvaamiseksi. Zaslow voitti kilpailun yli 12 000 ehdokkaan joukosta, ja hän toimi Chicago Sun-Timesin kolumnistina 1987–2001. Hänet palkittiin vuonna 2000 Will Rogers Humanitarian Awardilla. Palkinto annettiin Zaslow'lle siitä, että hän tuki kolumneillaan hanketta, joka auttoi 47 000 vähäosaista chicagolaislasta.
Vuosina 1994–2002 Zaslow kirjoitti kolumneja myös USA Weekend -julkaisuun, joka ilmestyi sunnuntaisin noin 550 sanomalehden mukana. Chicago Sun-Timesin jälkeen hän palasi Wall Street Journaliin. Hän kirjoitti lehteen "Moving On" -kolumnia, joka käsitteli takaiskuista eteenpäin siirtymistä. Vuonna 2003 National Society of Newspaper Columnists palkitsi Zaslow'n kolumnin parhaana yhteistä hyvää käsittelevänä kolumnina, joka ilmestyy lehdessä, jonka levikki on yli 100 000.
Zaslow oli kuuntelemassa syyskuussa 2007 haimasyöpää sairastavan Randy Pauschin luentoa "Kuinka todella toteutat lapsuudenhaaveesi". Zaslow kirjoitti aiheesta kolumnin seuraavana päivänä. Wall Street Journalin verkkosivuilla oli kolumnin ohella viiden minuutin leike luennosta. Kolumni rikkoi verkkosivujen luku- ja video katseluennätyksen. Zaslow kirjoitti lopulta Pauschin kanssa luennosta kirjan nimellä Jäähyväisluento, joka nousi The New York Timesin bestseller-listalle. Zaslow kirjoitti vuonna 2009 Chesley Sullenbergerin muistelmat Highest Duty sekä teoksen The Girls from Ames, joka käsitteli amesilaisen naisryhmän pitkää ystävyyttä.
Zaslow kuoli 10. helmikuuta 2012 sattuneessa auto-onnettomuudessa Pohjois-Michiganissa. Hän oli kuollessaan 53-vuotias.
Äksymmät vanhat herrat

Juoni

Naapurukset John Gustafson (Lemmon) ja Max Goldman (Matthau) tulevat nykyään paremmin toimeen. He yrittävät järjestää lapsilleen (Hannah ja Pollack) häitä ja estää uuden asukkaan (Loren) avaaman ravintolan käynnin, koska se tuli entisen viehekaupan tilalle.
Knipi

Knipi (oik. Zachris Alexander Stierncreutz ['šä:rnkröits], s. 10. huhtikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja, joka on Egotrippi-yhtyeen perustajajäsen ja kitaristi-laulaja. Egotripin ohella hän on soittanut yhtyeissä The Krispies ja The Tunes.
Egotripin perustajajäsenenä ja kitaristina tunnettu Knipi on saavuttanut tähänastisella urallaan neljä Emma-palkintoa sekä lukuisia kulta- ja platinalevyjä. Knipi on Egotripin ohella säveltänyt kappaleita myös monille muille artisteille, muun muassa Anna Puulle, Irinalle, Jenni Vartiaiselle ja Jonna Tervomaalle. Knipin tunnetuimpia sävellyksiä ovat muun muassa Matkustaja (Egotrippi), Mestaripiirros (Anna Puu, Egotrippi, Chisu), Kaunis päivä, Linnuton puu (Anna Puu), Hiljaisuus (Irina, Samu Haber), Myöhemmin (Jonna Tervomaa) ja Tunnoton (Jenni Vartiainen).
Oman soololevynsä Knipi julkaisee lokakuussa 2019. Tältä Jukka Immosen tuottamalta albumilta julkaistiin ensimmäinen single “Katkoviivoja” 13.9.2019. Tulevalla albumilla ovat mukana Knipin lisäksi kosketinsoittaja Jussi Liimatainen, rumpali Heikki Kytölä ja basisti Anssi Maasalo.
Knipin vanhemmat ovat taidemaalari Mikael Stierncreutz (1936–1976) ja valokuvamallina tunnettu May-Britt o.s. Seitava. Nimen Knipi hän sai äidiltään yksivuotiaana, kun äiti joutui toistuvasti sanomaan pojalleen “knip inte” eli ‘älä nipistele’.
Musiikkiuransa lisäksi Knipi on suunnitellut useita levyjen kansia lukuisille suomalaisille artisteille (muun muassa Zen Café, Tiktak, Lemonator, The Rasmus, Matti Johannes Koivu, Jukka Poika, Anna Puu, Anna Eriksson, Mamba, Jenni Vartiainen, Jonna Tervomaa, Rajaton jne). Hän on suunnitellut myös Egotripin albumien kannet ja monia nuottikirjojen kansia.
Vapaa-aikanaan Knipi toimii vapaaehtoisena Laajasalon Palloseurassa.
Kivistönlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Paloselän alueeseen (35.332) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,6 metriä mpy.
Dennis Haysbert

Dennis Dexter Haysbert (s. 2. kesäkuuta 1954 San Mateo, Kalifornia) on afroamerikkalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan roolistaan presidentti David Palmerina televisiosarjassa 24. Haysbert on pituudeltaan 194 senttimetriä.
Sotavallan kartano

Sotavallan kartano (ruots. Såtevalla, Sotawald, Sotawalda) sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven rannalla, noin viisi kilometriä Lempäälän kirkolta Valkeakoskelle johtavan ikivanhan maantien varrella. Osa tiestä linjattiin uudelleen moottoritien rakentamisen yhteydessä ja nyt kartano sijaitsee sivutieksi jääneellä vanhan maantien osalla, Sotavallantiellä.

Historiaa

Sotavalta on ollut alun perin keskiaikainen yksinäistila Ylä-Satakunnan ja Hämeen rajalla. Nimi Sotavalta on sille vakiintunut viimeistään 1300-luvulla. Ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1439, jolloin yksi lempääläisistä ns. Davidin kapinan takuumiehistä oli ilmeisesti nimeltään Henrik Sotavalta. 1500- ja 1600-luvulla Sotavalta oli 3-4 talon muodostama kylä, josta kihlakunnantuomari Johan Spoof muodosti kartanon 1670-luvulla yhdistämällä kaksi kylän taloista. Myöhemmin 1700-luvulla loputkin kylän taloista yhdistettiin kartanoon ja tällaisena suurtilana se säilyi aina 1920-luvun alkuun torppien lunastukseen asti.
Sotavalta on Lempäälän monista kartanoista maineikkain ja historialtaan mielenkiintoisin. Kartanon 1700-luvun alkupuolella omistanut eversti Mårten Segercrantz loi Sotavallasta yhden aikansa komeimmista suomalaisista kartanoista. Sotavallan päärakennus oli silloin ikkunaluvulla mitaten toiseksi suurin rakennus Louhisaaren kartanon jälkeen koko Turun ja Porin läänissä.
Kartanon seuraava kukoistuskausi oli toisen pitkäaikaisen isännän J.A. Sotavallan (vuoteen 1906 Richter) isännyysajan alkupuoli 1882-1918. Silloin kartanossa vierailivat ja asuivat monet aikansa kulttuuripersoonat, kuten Paavo Cajander, Bertel Gripenberg, Lauri Pohjanpää ja Frans Emil Sillanpää. Tämä vaihe päättyi, kun keväällä 1918 sisällissodan rintama muodostui Sotavallan kohdalle noin kuukaudeksi ja lähes kaikki kartanon rakennukset paloivat. Nykyinen päärakennus valmistui palaneen tilalle 1928.
Sotavalta on edelleen huomattava maanviljelystila.
Earle’s Shipbuilding

Historia

Veljekset Charles ja William Earle perustivat yrityksen 1845 Hullissa. Insinöörien perustama yritys keskittyi laivojen rakentamiseen ja korjaamiseen. Sen tärkein yhteistyökumppani oli Wilson Line, jolle se valmisti useita aluksia. Telakalta valmistui aluksia useille muillekin yhtiöille ja erityisesti Pohjanmeren liikenteeseen esimerkiksi Great Eastern Railwaylle ja Hull and Netherlands Steamship Companylle.
1870-luvun alussa telakalta valmistui Sir Henry Bessemerin kokeellinen siipiratasalus SS Bessemer, joka teki neitsytmatkansa ja samalla ainoan matkansa 1875.
Yrityksen toiminnan supistuminen alkoi Charlesin kuoltua ja Williamin sairastuttua. Yritys hakeutui 1890 vapaaehtoiseen konkurssiin, jolloin Charles Wilson osti sen. Yritys oli kokonaisuudessaan Wilson Linen omistama, mutta se säilytti kuitenkin nimensä. Telakka suljettiin lopullisesti 1932.
FCK Salamat

FCK Salamat oli vuonna 1987 perustettu kirkkonummelainen jalkapalloseura. Aiemmin seura tunnettiin nimellä FC Kirkkonummi. Seuran viimeisenä puheenjohtajana toimi Gustaf Åberg. FCK Salamoiden sisarseura HC Salamat toimii edelleen pelaten jääkiekkoa nykyään kolmanneksi ylimmällä sarjatasolla. FCK Salamoilla oli myös faniryhmä nimeltään Öky-Möykkä. Seura voitti vuonna 2003 Suomen Cupin pikkufinaalin ja sijoittui Kakkosen lohkossaan kolmanneksi kaudella 1994. Kotiotteluitaan se pelasi Kirkkonummen keskuskentällä. 
Kaudella 2006 seura pelasi Kolmosessa, jonne se putosi kaudella 2005 Kakkosesta. Kaudeksi 2007 seura putosi Neloseen, mutta nousi sieltä kaudeksi 2008 takaisin Kolmoseen. Sarjapaikka siirtyi keväällä seuran talousvaikeuksien vuoksi toiselle kirkkonummelaisseura KyIF:lle. Myös seuran junioritoiminta sulautettiin KyIF:iin ja FCK Salamat lakkasi toimimasta itsenäisenä seurana.
Riina Vilén

Riina Susanna Vilén (o.s. Tolonen, s. 4. toukokuuta 1983 Vantaa) on suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija, joka edusti Suomea aikuisten maaotteluissa ja Euroopan cupin kilpailuissa vuosina 2000–2006. Hän edusti seuratasolla Kenttäurheilijat-58:aa ja Viipurin Urheilijoita, ja häntä valmensivat Eero Hosio, Glen Grant ja Esa Tikkanen.
Vilén sijoittui maastojuoksun EM-kilpailuissa Ferrarassa 1998 alle 20-vuotiaiden sarjassa 41:nneksi ja Suomi joukkuekilpailussa kymmenenneksi. Vuonna 1999 hän oli maastojuoksun MM-kilpailuissa Belfastissa samassa ikäluokassa 60:s ja Suomi joukkueena kymmenes. Velenjen EM-maastoissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 18:nneksi ja Suomi joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Vilén oli 2000 Vilamouran maastojuoksun MM-kilpailuissa alle 20-vuotiaiden sarjassa 49:s ja Suomi joukkuekilpailussa 17:s. Santiago de Chilen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui 3 000 metrillä 13:nneksi. Kauden päätteeksi hän oli Malmön maastojuoksun EM-kilpailuissa 20-vuotiaissa 25:s ja Suomi joukkuekilpailussa viides. Vuonna 2001 hän sai pronssia Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 1 500 metrillä ajalla 4.14,48. Hän voitti saman ikäluokan maastojuoksun Pohjoismaiden-mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa Perniössä. Thunin EM-maastoissa hän sijoittui 39:nneksi ja Suomi joukkuekilpailussa neljänneksi.
Vilén sijoittui aikuisten maaotteluissa parhaimmillaan kolmanneksi 1 500 metrillä Uumajan halli- ja Göteborgin ulkoratamaaotteluissa 2001. Hän sai Kalevan kisoissa pronssia 5 000 metrillä 2005. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän voitti 3 000 metrillä 1999, 2000 ja 2001.
Vilénillä on nimissään useita yleisurheilun Suomen ikäkausiennätyksiä: 800 metrillä (15-vuotiaiden ylipitkän radan halli-SE 2.13,91 ja 17-vuotiaiden halli-SE 2.10,55), 1 500 metrillä (17-vuotiaiden halli-SE 4.26,5, 17-vuotiaiden ylipitkän radan halli-SE 4.21,78, 19-vuotiaiden halli-SE 4.23,07 ja 19-vuotiaiden SE 4.14,48), 2 000 metrillä (14-vuotiaiden SE 6.22,50 sekä 15-, 17-, 19- ja 22-vuotiaiden SE 6.12,66) ja 10 kilometrin tiejuoksussa (17-, 19- ja 22-vuotiaiden SE 34.42).
Plug-in-hybridiauto

Plug-in-hybridiauto (myös pistokehybridi, ladattava hybridi tai lataushybridi) tarkoittaa hybridiautoa, jonka akut on mahdollista ladata ulkoisesta sähkönlähteestä.
Plug-in-hybridin akusto on tavallista hybridiä isompi. Akuston turvin autolla voi ajaa kymmeniä kilometrejä polttomoottoria edullisemmin.

Älykkään autotallin käsite

Plug-in-hybridin merkittävimpiä etuja on sen mahdollisuus tasata sähkönkulutusta. Esimerkiksi tuulivoiman ja aurinkosähkön ongelmana on se, ettei sähköä saada tasaisesti. Plug-in-hybridit voisivat toimia uusioenergian varastona silloin kun sitä on saatavana ja luovuttaa energiaa sitten kun sitä kipeimmin tarvitaan. Rocky Mountain Institute arvioi, että kulutushuipun tasaamisen rahallinen arvo olisi yli 400 euroa autoa kohden. Tähän tarvittava teknologia ei kuitenkaan ole vielä kehitetty käyttövalmiiksi . Tämän toteuttaminen vaatisi voimakasta siirtymistä kohti uusiutuvan energian käyttöä; hajautettuja energiantuotannon muotoja; sähköverkon muuttamisen hajautettua energiaa vastaanottavaksi smart gridiksi; sekä koko autokannan nykyistä nopeampaa uusiutumista.

Plug-in-hybridiautojen laajan käyttöönoton esteitä

Tekniikka: Akkujen turvaama toimintamatka on lyhyt ja lataaminen hidasta. Akusto on myös vaihdettava, mutta nykytekniikalla vaihtoväli on 10 vuoden pituinen ja kustannus on laskenut 2 000-8 000 euroon. Pistokehybridin kanssa ei myöskään pääse eroon polttomoottorin suuresta huoltotarpeesta. Plug in hybridin takuu raukeaa jos sen jättää seisomaan yli 3 kuukaudeksi.
Hinta: Akkujen lataaminen on halpaa, mutta itse akut kalliita. Akkujen hintataso on kuitenkin laskenut, ja tasokkaan plug-in-hybridin saa jo itselleen esimerkiksi 48 000 eurolla (Opel Ampera). Hinta on kuitenkin vastaavaa täyssähköautoa (esimerkkinä Nissan Leaf) 10 000 euroa suurempi, sillä plug-in-hybridiin tarvitaan sähköauton komponenttien lisäksi polttomoottoriauton moottori ja osat. Näin ollen plug-in-hybridin hintaa ei ole mahdollista saada laskettua edes sähköautojen tasolle.
Picnic (ketju)

Picnic, virallisesti Picnic Finland Oy, on suomalainen leipomokahvilaketju, jolla on yli 50 toimipistettä ympäri Suomea. Ensimmäinen testiyksikkötoimipiste avattiin Helsingin keskustaan 1980-luvun puolivälissä, ja sen jälkeen ketju on laajentunut franchising-periaatteen mukaisesti itsenäisten yrittäjien perustaessa uusia toimipisteitä.
Liikkeen tuotevalikoimaan kuuluvat erilaiset sämpylät, täytetyt patongit, salaatit, keitot ja leipomotuotteet.
ŁKS Łódź

Jalkapallo

ŁKS Łódź pelaa kaudella 2018–2019 Puolan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I Ligassa tehtyään konkurssin vuonna 2013.
USS Terrebonne Parish (LST-1156)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 29. lokakuuta 1971 ja se poistettiin alusluettelosta 1. marraskuuta 1976.

Espanjan laivasto

Alus lainattiin 29. lokakuuta 1971 Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Velasco (L11). Espanja lunasti aluksen 17. toukokuuta 1978. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1980, minkä jälkeen se oli koululaivana La Carracassa Cadizissa. Alus romutettiin vuonna 1994.
Sixtus Syrjänen

Simeon Sixtus Syrjänen (30. toukokuuta 1876 Sääksmäki – 4. syyskuuta 1970 Tampere) oli suomalainen insinööri ja teollisuusmies.
Sixtus Syrjänen työskenteli aluksi paperi- ja konetehtaissa ja kävi Helsingin teknillisen koulun. Syrjänen muutti 1906 Tampereen Epilään ja oli työssä Tampereen Konetehtaan piirustuskonttorissa. Hän perusti yhdessä kunnallisneuvos Otto Thunebergin kanssa Epilään sahanteriä ja muita koneenteriä valmistaneen Oy Sahanterän vuonna 1910. Thunebergin maille rakennettu yhtiön tehdas aloitti toimintansa 1911. Syrjänen toimi yhtiön teknillisenä ja toimitusjohtajana. Vuonna 1911 Syrjänen ja Thuneberg perustivat myös viereisellä tontilla toimineen Epilän Konepaja Oy:n.
Oy Sahanterä valmisti kehäsahoja ja sirkkeleitä, pilkkomiskoneen teriä ja vuodesta 1930 alkaen myös viiloja. Yhtiö kasvoi nopeasti ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän viennin ansiosta ja tehdasta laajennettiin 1917. Suomen sisällissodan aikana Sahanterän konttori ja varastorakennukset sekä Epilän Konepajan tehdasrakennus ja isännöitsijän talo paloivat 29. maaliskuuta 1918 Epilässä käytyjen taisteluiden aikana. Molempien yhtiöiden toimitilat rakennettiin uudelleen sodan jälkeen.
1930-luvun lamakauden aikana Sahanterän tilaukset vähenivät ja työväkeä jouduttiin samoin vähentämään. Syrjänen järjesti osalle työntekijöistä väliaikaista työtä aloittamalla asuintalonsa Rauhanlinnan puistossa Porin radan vieressä roomalaistyylisen kylpylän rakennustyöt. Puutarhaan muodostuneen lammen rannalle rakennettiin betoninen puolipyöreä paviljonki ja lammen yli takorautainen kaarisilta. Suhdanteiden parannuttua kylpylän rakentajat palasivat työhön takaisin tehtaalle. Sahanterän palveluksessa oli 1930-luvun lopulla 69 henkilöä.
Syrjänen siirsi jo 1930-luvulla osan Sahanterän osakkeista pojalleen Tauno Syrjäselle (1905–1988). Vuonna 1979 yhtiön osakkeet siirtyivät kaupalla Säästöpankkien Kiinteistönvälitys Oy:lle. Yhtiö muutettiin asunto-osakeyhtiöksi ja tehtaan paikalle rakennettiin rivitaloja. Syrjäsen asuintalo Rauhanlinna purettiin 1988 ja sen tilalle rakennettiin rivitaloja. Rauhanlinnan puutarhaan rakennetun kylpylän rauniot ovat säilyneet.
Namco

Historia

Masaya Nakamura perusti yhtiön Tokiossa vuonna 1955. Nimi oli tuolloin Nakamura Manufacturing Ltd, jolloin yhtiö valmisti huvipuistolaitteita ja leluja.
1970 luvulla liittyi videopelimarkkinoille Galaxian pelillä. Nimeksi vaihdettiin Namco vuonna 1972.
Koeru

Entinen kunta

Koerun kunta sijaitsi maakunnan itäosassa Paiden itäpuolella. Koerussa oli arviolta 2 110 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 236,94 neliökilometriä.
Koeruun kuului Koerun pienkauppala (alevik) ja 26 kylää: Abaja, Aruküla, Ervita, Jõeküla, Kalitsa, Kapu, Koidu-Ellavere, Kuusna, Laaneotsa, Liusvere, Merja, Norra, Preedi, Puhmu, Rõhu, Salutaguse, Santovi, Tammiku, Tudre, Udeva, Vahuküla, Valila, Vao, Visusti, Vuti ja Väinjärve.

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Koerun kunnassa oli 2 203 asukasta, joista 2 091 (94,9 %) oli virolaisia, 60 (2,7 %) venäläisiä ja 51 (2,3 %) muita kansallisuuksia.
Jaakobin protoevankeliumi

Ajoitus

Evankeliumin kirjoittajaksi on mainittu Jeesuksen veli Jaakob, mikä ei todennäköisesti kuitenkaan pidä paikkaansa. Evankeliumi on todennäköisesti syntynyt kuitenkin ennen vuotta 165, sillä jo Justinus Marttyyri tunsi sen. Jaakobin protoevankeliumista on säilynyt 150 kreikankielistä käsikirjoitusta, joista vanhin on 200- tai 300-luvulta.

Sisältö

Evankeliumi kertoo lähinnä Neitsyt Marian syntymästä, lapsuudesta ja nuoruudesta. Se päättyy Jeesuksen syntymään. Kertomusta on pitkään pidetty sepitettynä legendana. Esimerkiksi Adolf von Harnackin mukaan teksti olisi yhdistetty 300-luvulla kolmesta lähteestä. Sen sijaan tekstilöydöt ja tekstin sisäinen aineisto osoittavat, että evankeliumi on huomattavasti varhaisempi ja yhtenäisempi.

Käyttö

Varhaiskirkossa Jaakobin protoevankeliumi oli hyvin kunnioitettu. Se on jättänyt jälkensä sekä hymnografiaan että ikonografiaan. Jaakobin evankeliumia on käytetty varhaiskirkossa kuin se olisi ollut kanoninen kirjoitus.
Jaakobin evankelumi käännettiin syyriaksi, koptiksi, armeniaksi, etiopiaksi, georgiaksi, slaaviksi ja arabiaksi. Myös iirinkielinen käännös tehtiin ilmeisesti latinalaisen käännöksen pohjalta. Latinalainen käännös joutui kuitenkin epäsuosioon paavi Gelasiuksen bulla Decrentum Gelasium määritteli evankeliumin epäluotettavaksi. Tässä oli ilmeisesti taustalla kirkkoisä Hieronymuksen tekstille esittämä kritiikki. Jaakobin evankelumista tehtiin uusi latinannos vasta 1500-luvulla. Serafim Seppälän mukaan tämä oli yksi syy, minkä takia traditio Joosefin ensimmäisestä avioliitosta hylättiin läntisessä kristikunnassa.
Katolinen ja ortodoksinen kirkko hyväksyvät tekstissä esitetyistä asioista esimerkiksi tiedot Marian vanhemmista Annasta ja Joakimista. Katolinen kirkko määrittelee kertomuksen apokryfiseksi, Raamatun kaanonin ulkopuolelle kuuluvaksi kirjaksi.

Kritiikki

Jaakobin protoevankeliumia on kritisoitu siitä, että se ei tuntisi ajanlaskun alun Palestiinan juutalaisuutta. Kirjan kuvauksessa Joakim ei pääse uhraamaan, koska hänellä ei ole lasta:

»Niin lähestyi Herran suuri päivä ja Israelin lapset toivat lahjojaan. Ja Ruuben seisoi hänen (Joakimin) edessään ja sanoi:"Sinun ei ole lupa tuoda lahjojasi, koska et ole antanut siementä Israelille."» 
(Jaakobin protoevankeliumi I, käännös: Johannes Seppälä 1979)
Viittausta on pidetty toisen temppelin juutalaisuuteen kuulumattomana, koska Toorassa tai Talmudissa ei ole sellaista käskyä, että lapsettomat juutalaiset eivät pääsisi uhraamaan. Serafim Seppälän mukaan ongelma on teennäinen, koska Joakimia kielletään uhraamasta ensimmäisenä. Sen sijaan ajatus lapsettoman miehen syrjimisestä sopii hyvin ajanlaskun alun juutalaisuuteen, koska lisääntymiskäsky (1. Moos. 1:28) on nimenomaan miehen vastuulla.