google/wiki40b huggingface dataset:
Catedral de la Santísima Concepción

Catedral de la Santísima Concepción on katolinen katedraali Concepciónin kaupungissa Chilessä.
Kai Latvalehto

Kai Latvalehto (s. 1967) on ruotsinsuomalainen kitaristi ja opettaja, joka tuli tunnetuksi Laulu koti-ikävästä -dokumenttielokuvan päähenkilönä.

Tausta

Latvalehto vietti lapsuutensa Ruotsin Göteborgissa, mutta muutti Suomeen teini-iässä. Latvalehdon suvun juuret ovat Taivalkoskella ja hän on perheensä ainoa lapsi. Perhe muutti Ruotsiin Kain ollessa kaksivuotias. Hänen äitinsä teki Ruotsissa töitä Volvolla ja isänsä välillä merillä, välillä tehtailla. Elämä pyöri isän alkoholismin ympärillä. Suomeen palatessaan perhe muutti Haukiputaalle. 
Kai omaksui lapsuutensa seurauksena ruotsinsuomalaisen identiteetin. Mukaan jäi myös tunne ulkopuolisuudesta. Latvalehto on asunut Oulussa vuodesta 1980 ja hän määrittelee itsensä Suomessa asuvaksi ruotsinsuomalaiseksi.
Lukion jälkeen Latvalehto opiskeli englantia Oulun yliopistossa. Latvalehto on koulutukseltaan kielten opettaja ja filosofian maisteri. Opettajan töidensä lisäksi Latvalehto on toiminut projektityöntekijänä Ruotsin kirkolle. Hän on tehnyt myös käännöstöitä oman yrityksensä kautta.

Ura

Kitaran soiton Latvalehto aloitti lukiossa. Latvalehto on soittanut kitaraa ja toiminut taustalaulajana Aknestik-bändissä vuosina 1984-2002.
Latvalehto on kääntänyt kirjan Kaaoksen ruhtinaat. Latvalehto on toiminut kääntäjänä Freetime Machos -dokumenttielokuvassa 2010 ja taustatoimittajana Suomirokin sankarit: Wigwam -dokumentissa 2006. 
Latvalehto on esiintynyt isänsä Taunon ja poikansa Oivan kanssa elämästään ja suomalaissiirtolaisuudesta Ruotsissa kertovassa Laulu koti-ikävästä -dokumenttielokuvassa vuonna 2013. Elokuvassa Latvalehto matkusti isänsä kanssa lapsuutensa maisemiin Göteborgiin. Elokuvan keskiössä on kulttuurinen juurettomuus. Elokuvan ohjaaja oli Mika Ronkainen. Dokumenttia käsiteltiin Inhimillinen tekijä- ohjelmassa 2015. Siitä tehtiin myös versio teatteriin. 
Latvalehto valittiin tämän johdosta vuoden 2013 ruotsinsuomalaiseksi. 
Kun Pudasjärvi Ruotsiin lähti- siirtolaiskertomuksia muuttovirran varrelta, kirjaan Latvalehto on osallistunut kirjoittamalla. Hän on ollut myös kirjoittamassa kirjaa Monta oksaa, joka kertoo ruotsinsuomalaisten tarinoita. 
Matka-apurahaa Latvalehto sai vuonna 2012 1200 euroa tutkimustyötään varten Oulun yliopiston tutkijakoululta. Latvalehto sai Pohjois-Pohjanmaan kulttuurirahastolta apurahan toisen sukupolven ruotsinsuomalaista kulttuuri-identiteettiä käsittelevää väitöskirjaa varten vuonna 2013. Projekti alkoi Oulun yliopiston kautta ja siinä haastateltiin toisen polven ruotsinsuomalaisia. Se jatkui Åbo Akademissa. Latvalehto väitteli tohtoriksi toisen polven ruotsinsuomalaisten kulttuuri-identiteetistä 2018. 
Vuonna 2019 Latvalehto sai Pohjois-Pohjanmaanrahastolta apurahaa 40 000 euroa ruotsinsuomalaisen taiteilijaresidenssin perustamiseksi Ouluun.

Yksityiselämä

Hän on naimisissa Päivi Latvalehdon kanssa ja hänellä on yksi, vuonna 2003 syntynyt poika.
Risto Kare

Muuta mainittavaa

Vuosina 1946–1948 Kare oli yli 14 kuukautta pidätettynä asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä.
Kutujärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarajärven eteläpuolella ja Kutukallion pohjoispuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja siinä on kaksi järvenosaa, joita yhdistää toisiinsa keskellä sijaitseva salmi. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen etelärannassa sijaitsee vapaa-ajan asunto. Sinne tulee metsäautotie, joka alkaa yhdystieltä 3282 Lievejärven pohjoispuolella.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,7 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi suo-ojaa. Toinen ojista yhdistää viereisen Kutulammin tähän ja tuo samalla yli kilometrin päässä sijaitsevien järvien Iso Hankalammin ja Vähä Hankalammin vedet. Järven oma laskuoja laskee suoraksi kaivettua ojaa pitkin 500 metrin päässä olevaan Pukarajärven Sammalisenlahteen.
Soveltava Liikunta SoveLi

Soveltava Liikunta SoveLi ry on valtakunnallinen liikuntajärjestö. Järjestön tavoitteena on edistää  pitkäaikaissairaiden ja vammaisten mahdollisuuksia terveyttä edistävään liikuntaan ja aktiiviseen elämäntapaan. SoveLi tekee tiivistä yhteistyötä jäsenjärjestöjensä kanssa ja luo edellytyksiä niiden liikuntatoiminnalle. Toiminnallaan SoveLi lisää yhdenvertaisia liikuntamahdollisuuksia, luo edellytyksiä terveyttä ja hyvinvointia edistävän liikunnan sekä soveltavan liikunnan toteuttamiselle sekä kehittää soveltavaa liikuntaa. 
SoveLin perustehtäviä ovat vaikuttamis- ja kehittämistyö sekä asiantuntija-, koulutus- ja viestintäpalvelut. SoveLin toiminta perustuu verkostomaiseen työotteeseen sekä yhteistyön tekemiseen jäsenistön kanssa.
SoveLin jäsenjärjestöinä on 18 valtakunnallista terveys-, vammais- ja liikuntajärjestöä. Jäsenjärjestöissä on jäseniä yhteensä 322 000.

Henkilöstö

SoveLissa työskentelee kolme työntekijää: toiminnanjohtaja Tommi Yläkangas, tiedottaja Heidi Hölsömäki ja soveltavan liikunnan asiantuntija Virpi Mäkinen.
Axayacatl

Axayacatl oli asteekkien kuudes hallitsija (tlatoani) vuosina 1469–1481. Hän nousi hallitsijaksi 19-vuotiaana Montezuma I:n kuoltua. Axayacatlin tärkeimpiä sotilaallisia voittoja olivat Tehuantepecinkannaksen sota sekä sotaretket Pueblanlaaksossa, Meksikonlahden rannikolla, Tolucanlaaksossa, Guerrerossa ja Meksikon laakson pohjoispuolella. Axayacatlin aikana Tlatelolcon ja Tenochtitlánin kaupunkien väliset jännitteet purkautuivat lyhyenä sisällissotana, jonka seurauksena Tlatelolco antautui vuonna 1473. Asteekit kävivät Axayacatlin johdolla vuosina 1478–1479 sotaretkelle läntisten taraskien kimppuun, mutta he joutuivat palaamaan suurtappion kärsineenä.
Miroslav Berić

Seurajoukkueet

Berić nousi KK Partizanin edustusjoukkueeseen vuonna 1993. Hän voitti seuran kanssa Jugoslavian-mestaruuden kolme kertaa vuosina 1995–1997. Lisäksi Berić voitti cup-mestaruuden kahdesti vuosina 1994 ja 1995. Vuosiksi 1997–1999 hän siirtyi espanjalaiseen Saski Baskoniaan, jossa hän voitti yhden Copa del Reyn-mestaruuden. Lisäksi seura sijoittui Espanjan liigassa parhaimmillaan hopealle. Kauden 1999–2000 Berić vietti italialaisessa Scaligera Basket Veronassa, josta hän siirtyi vuodeksi takaisin Partizaniin. Vuosiksi 2001–2003 hän siirtyi Scavolini Pesaroon. Kauden 2003–2004 Berić pelasi liettualaisessa Žalgiriksessa. Tämän jälkeen hän edusti muun muassa Azovmaš Mariupolia ja Gijón Baloncestoa.

Maajoukkue

Berić edusti maajoukkueurallaan Jugoslaviaa. Hän voitti EM-kilpailuista kultaa vuosina 1995 ja 1997. MM-kilpailuissa Berić voitti MM-kultaa vuonna 1998. Lisäksi hän voitti olympiahopeaa vuonna 1996.
Rose McIver

Ura

McIver aloitti näyttelemisen jo kaksivuotiaana ja esiintyi mainoksissa aina nelivuotiaaksi saakka. Sittemmin noin kuusivuotiaasta lähtien McIver esiintyi elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän näytteli uransa alussa televisioelokuvissa, kuten Hercules ja Amatsoni, Hercules ja kuoleman valtakunta sekä Murha Greenwichissä. Hänellä oli myös vierailevia rooleja Herculesissa ja Xenassa.
McIver esitti pääosaa 13-osaisessa seikkailu-fantasiasarjassa Maddigan's Quest sekä Disneyn tuottamassa elokuvassa Johnny Kapahala: Back on Board vuonna 2007. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai toisen roolinsa Disneyn tuotannosta, kun hän esitti Summer Landsdownia, Keltaista Rangeria televisiosarjassa Power Rangers RPM. Vuonna 2013 McIver sai usean jakson pituisen roolin amerikkalaisesta Olipa kerran -draamasarjasta, jossa hän näytteli Helinä-keijua.
Maaliskuussa 2014 McIver valittiin näyttelemään pääosaa televisiosarjassa iZombie. Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa maaliskuusta 2015 alkaen.
Cambo-les-Bains

Cambo-les-Bains on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 416 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Cambo-les-Bainsin pinta-ala on 22 neliökilometriä.
Uutelanvuoren kalliomaalaukset

Sijainti

Maalausalue sijaitsee Ansalahden suulla Peltosaaren vastaisella puolella. Maalauskenttä I on tehty kapeikon kohdalle matalaan kallioon säälle alttiiseen seinämään. Kallion vieressä on 2,5 metriä korkea kivipilari, jonka muodoissa on havaittu antropomorfisia piirteitä. Tätä voisi kutsua "seitakiveksi". Noin 25 metriä oikealle maalauksista sijaitsee puoliluola.
Noin 80 metriä etelään sijaitsee toinen maalauskenttä matalan kallion jyrkäneen alla kapean metsäkaistaleen takana. Molemmat maalauskentät aukeavat länsilounaaseen ja niiden lähellä on useita mökkejä. Karijärvi laskee Verlan ohi Pyhäjärveen.

Maalauskenttä I

Pari metriä rannasta ja noin 3 metrin korkeudella löytyy yksi 28 senttimetriä pitkä ihmishahmo, jolla on kädet sivuille ylös kohotettuina ja polvet taivutettuina. Jalkaterät erottuvat selvästi. Pää on maalattu täyteisenä ympyränä. Jakojen välissä oleva lyhyt veto saattaa viitata mieheen. Sen vieressä näkyy pari pystyviivaa ja punaväriä.
Edellä mainitussa "seitakivessä" löytyy punamaalilla tehtyjä merkintöjä kohdassa, jotka muodostaisivat silmän ja voisivat korostaa seitaihmisen muotoja.

Maalauskenttä II

Täälläkin on 42 senttimetriä pitkä ihmishahmo sekä hännällinen eläin. Ihmishahmon pää on maalattu ympyräksi ja kädet ovat ylhäällä ja jalat suoria. Näiden ympärillä on epäselviä maalausjälkiä. Eläinhahmo muistuttaa poikkeuksellisesti hännällistä eläintä, ehkä kettua tai majavaa, ja se katsoo vasemmalle. Sillä on pitkä häntä, pistemäiset korvat ja lyhyet jalat. Eläimen oikealla puolella saattaa olla katkelmia toisesta ihmishahmosta. Kuviot muodostanevat ryhmän.
Amurintokko

Kuvaus

Aavikkotokko jää yleensä hyvin pienikokoiseksi; keskipituus on noin 5 senttimetriä. Väritys on selästä kylkiin hiekanvärinen, mutta vatsan lähialueet ovat huomattavasti vaaleampia. Koko ruumiissa selästä vatsaan on selviä valkoisia laikkuja.

Elinympäristö

Laji elää Aasiassa, Japanissa, Kiinassa, Taiwanissa ja Vietnamissa. Aavikkotokoille ominaisin elinympäristö on järvi tai joki. Lajin edustajat viihtyvät vesissä parhaiten, kun pH-arvo ei laske alle 7:n ja lämpötila pysyttelee 16 ja 20 celsiusasteen välillä.
Jaroslav Drobný (jalkapalloilija)

Jaroslav Drobný (s. 18. lokakuuta 1979 Počátky, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Saksan Bundesliigan Werder Bremeniä.
Erkki Vasama

Erkki Vasama (4. elokuuta 1933 Joensuu – 9. huhtikuuta 2015 Jämsä) oli suomalainen opettaja, maakuntaliiton johtaja ja kansalaisaktivisti. 
Erkki Vasama syntyi rakennusmestari Lauri Eenokki Vasaman ja opettaja Aune Hanhiniemen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1957 oli lehtori Marja Alma Helena Holopainen. Vasama tuli ylioppilaaksi 1953 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1960. Hän työskenteli lehtorina Jyväskylän lyseossa 1960–1975 ja Keski-Suomen maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1976–1981. Kansalaisten oikeusturvayhdistyksen toiminnanjohtaja Vasama oli 1988–1993 ja puheenjohtaja vuodesta 1993.  Hän oli yhdistyksen johtotehtävissä aina vuoteen 2004 saakka. Puoluekannaltaan sosiaalidemokraattinen Vasama oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1973–1982. Kaupunginvaltuustossa hän toimi vuodesta 1969 vuoteen 1983 asti, kirkkovaltuustossa 1967–1978. Vasamalla oli yhteensä peräti nelisenkymmentä luottamustehtävää, mukaan lukien Jyväskylän Talvi ja Jyväskylän Kesä. Hän oli 1980-luvulla myös Suomen Vesitieyhdistyksen toiminnanjohtaja. 
Vasama julkaisi vuonna 1963 teoksen Sanankäytön opas.
Rudy Toth

Rudy Toth (16. joulukuuta 1925 Stare Karasnow – 9. heinäkuuta 2009 Lisle, Ontario) oli kanadalainen säveltäjä, sovittaja, kapellimestari, pianisti ja cimbalominsoittaja. Hänen isänsä oli Carl Toth. Hän opiskeli 1940-luvulla Toronton musiikkikonservatoriossa, jossa hänen opettajinaan olivat pianonsoitossa Boris Berlin, harmoniassa John Weinzweig ja orkesterinjohdossa Ettore Mazzoleni. Samanaikaisesti hän työskenteli torontolaisissa tanssiyhtyeissä, joita johtivat muiden muassa Stan Patton, Ellis McLintock ja Bert Niosi. 
Vuonna 1950 Toth opiskeli pianonsoittoa Pariisissa Gaby Casadesuksen johdolla. Hän viimeisteli orkesterinjohdon opintonsa Leonard Bernsteinin johdolla Tanglewoodissa ja Walter Susskindin johdolla Torontossa. 
Toth aloitti 1940-luvun lopussa uran CBC:llä Howard Cablen pianistina. Hänellä oli oma radio-ohjelma vuonna 1951, ja hän työskenteli vuoteen 1965 saakka musiikillisena johtajana ohjelmissa, joissa esiintyivät muiden muassa Joan Fairfax, Wally Koster ja Denny Vaughan. 1960-luvun puolessavälissä Toth erikoistui jinglejen säveltämiseen. Vuosina 1965–1970 hänen työkumppaneinaan olivat hänen veljensä Jerry Toth, Dolores Claman ja Richard Morris Quartet Productions -nimellä. Vuosina 1970–1980 hän ja Jerry työskentelivät Seven-O Productions -nimellä. 
Toth työskenteli myöhemmin muun muassa Emmy-palkintoehdokkuuden saaneen Once Upon the Brothers Grimmin orkestroijana ja kapellimestarina. 1950-luvun lopussa hän soitti pianoa Phil Nimmonsin kokoonpanossa. Hän esitti cimbalomilla Béla Bartókin, Zoltán Kodályn ja Igor Stravinskyn teoksia. Hän esiintyi Toronton sinfoniaorkesterin, Ottawan filharmonikkojen, Buffalon sinfoniaorkesterin ja Ivan Romanoffin orkesterin kanssa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1989.
Constantin Wilhelm Lambert Gloger

Constantin Wilhelm Lambert Gloger (17. syyskuuta 1803 Kasischka, Sleesia – 30. joulukuuta 1863 Berliini) oli saksalainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.
Gloger opiskeli luonnonhistoriaa Berliinissä ja Breslaussa 1824–1830, jolloin hänet promovoitiin Breslaussa. 1831 hänet valittiin saksalaisen luonnontieteilijöiden akatemian Deutsche Akademie der Naturforscher Leopoldina, Halle jäseneksi. Hän työskenteli Berliinissä Eläinmuseossa 1834 alkaen ja julkaisi artikkeleitaan Journals für Ornithologiessa.
Hän oli ensimmäinen, joka huomasi rakenteelliset erot pääskyjen (Hirundinidae) ja tervapääskyjen (Apus) välillä.
Hänen teoriaansa perustuu ns. Goglerin sääntö, jonka mukaan eläimissä esiintyvän tumman pigmentin osuus kasvaa mentäessä lämpimämmille ja kosteammille seuduille.
Gloger nimesi linnuista muun muassa kääpiötinamin suvun Taoniscus 1832.
May-Britt Seitava

May-Britt Seitava-Stierncreutz (s. 24. helmikuuta 1942) on suomalainen valokuvamalli ja näyttelijä, joka oli 1960-luvulla yksi muotikuvissa useimmin nähdyistä malleista. Suomen lisäksi Seitava oli 1960- ja 1970-luvun vaihteessa hollantilaisen mallitoimiston listoilla. 
Seitava näyttelee sivuosia Maunu Kurkvaaran elokuvissa Naiset (1964), Kielletty kirja (1965) ja Rottasota (1968) sekä Jörn Donnerin elokuvassa Täällä alkaa seikkailu (1965).
May-Britt Seitava oli naimisissa taidemaalari Mikael Stierncreutzin (1936–1976) kanssa. Heidän poikansa on Egotrippi-yhtyeen Knipi.
Kosterhavetin kansallispuisto

Kosterhavetin kansallispuisto on Ruotsissa Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva merellinen kansallispuisto. Se sijaitsee Strömstadin ja Tanumin kuntien alueella sekä rajautuu Norjan puolella olevaan Ytre Hvalerin kansallispuistoon.
Vuonna 2009 perustettu puisto on kooltaan 38 878 hehtaaria. Samaan aikaan perustetun Ytre Hvalerin puiston kanssa yhteenlaskettu pinta-ala on noin 80 000 hehtaaria.
Kosterhavet on Ruotsin ensimmäinen kansallispuisto, joka on merenpinnan alapuolella ja sieltä löytyy myös maan ainoa koralliriutta. Puistosta löytyy veden pinnan alta yli 6000 erilaista eläin- ja levälajia, joista silmäkoralli ja noin 200 muuta lajia esiintyvät Ruotsissa vain siellä.
Dumarillumarei

Sisältö ja tyylilajit

Levyn nimikappale viittaa rillumareikulttuuriin, joka 1950-luvulla aiheutti kulttuurisotia. Levyn tyylilajeina ovat mm. blues, surumarssi, humppa ja rap, joista viimemainittua edustaa levyn nimiraita. Levyllä esiintyvät nistit, sotilaat, raivotautiset ja elämän nurja puoli muutenkin:
»Tuon aihepiirin käsittely on jollain tavalla mulle aika luontevaa. Mun on vaikea sanoa, onko se rappioromantiikkaa vai onko se naturalismia, mutta en mä ajattele sitä niin, että mun pitäisi tai kuuluisi käsitellä sitä. Tätä levyä tehdessä tuntui välillä siltä, että ei enää spurgukamaa, mutta se oli kuin jonkun pakon sanalemaa.» 
Levy käsittelee Suomea “about kolmen sukupolven ajalta”. “Joutavia jorinoita” käsittelee netin nimettömiä vihapuheenvuoroja: “Toi on käsittämättömästi päässyt handusta toi paskanjauhanta.” Kappale “Tsaari“ käsittelee nyky-Venäjää.
Levylle on haluttu hieman leveämpää soundia, ja siksi mukana on iso bändi, mikä tarkoittaa Spuget-yhtyeen lisäksi puhallinsoittajia eli Stadin slangilla blosareita.

Vastaanotto

Muutaman sisäsiistiksi ja romanttisiksi sanotun levyn jälkeen Tuomari Nurmion sanotaan tällä levyllä kuulostavan jälleen itseltään: levy on rujo, raavas ja raateleva. “Dumarillumarei ei pidättele, se on porttikongeissa suihkuavaa rappioromantiikkaa. Kohtalot ovat koruttomia, kuolema on kuski ja Manala määränpää”, kirjoittaa Suomen Kuvalehti. “Tuomari ei todellakaan ole jäähdyttelemässä. Hänellä on paljon annettavaa.
Helsingin Sanomien arvostelu oli niinikään positiivinen: 
»Kitarat kirskuvat, rytmit muljahtelevat ja puhaltimet pauhaavat, kun hän rusikoi uuteen uskoon niin hiphopia, bluesia, rockia kuin vaikka iskelmää. […] Yhdistävää teemaa ei tällä kertaa ole edes teksteissä, vaan Nurmio suhaa rintamamiesten kauhutarinoista laitapuolen kulkijoiden rappioromantiikkaan ja paksusta stadin slangista rikkaan kirjalliseen suomeen. Sanankäyttö on niin runsaasti rönsyilevää, että se jaksaa riemastuttaa, vaikka tarina olisi epämääräistä hölynpölyä. […] Sisällöstä viis, kunhan teksti svengaa!»
Ramundebodan luostari

Ramundebodan luostari on entinen luostari, joka sijaitsee Ruotsissa nykyisen Laxån kunnan alueella Bora-järven rannalla. Luostari kuului Antoniittojen konventille ja on peräisin 1400-luvulta. Rauniot on restauroitu vuosina 2009-2010. Paikalla on sijainnut vuosina 1686-1688 rakennettu Ramundebodan kirkko, joka siirrettiin Laxån taajamaan vuonna 1899.
Takalanlammi (Pienilampi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 11,7 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149,3 metriä mpy.
Victoriano Huerta

José Victoriano Huerta Márquez (22. joulukuuta 1850 – 13. tammikuuta 1916) oli meksikolainen kenraali ja presidentti vallankaappauksen jälkeen.

Elämäkerta

Huerta oli kotoisin Colotlánista Jaliscosta, Jesús Huertan ja Refugio Márquezin poika, jotka olivat mestizosukujuurta. Hän liittyi armeijaan seitsemäntoistavuotiaana, kunnostautui ja pääsi Chapultepecin sotilasakatemiaan kotikaupunkinsa rikkaiden tuella, sillä nämä huomasivat jo varhain hänen älykkyytensä.
Porfirio Díazin diktatuurin aikana hän kohosi kenraaliksi ja taisteli Yucatánin mayoja vastaan kastisodassa (Guerra de Castas) ja Emiliano Zapatan kapinallisia vastaan. Vuoden 1910 vallankumouksen aattona Huerta oli kuitenkin suunnittelemassa uusia univormuja.
Díazin paettua Huerta vannoi aluksi uskollisuutta uudelleen Francisco I. Maderon hallitukselle, mutta solmi salajuonen – el Pacto de la Ciudadela – Yhdysvaltain lähettilään Henry Lane Wilsonin ja Porfirio Díazin veljenpojan Félix Díazin kanssa Maderon syrjäyttämiseksi.
Armeijan kapinallisten ja lojalistien välisten taisteluiden aikana Huerta vangitsi Maderon ja varapresidentti José María Pino Suárezin. 18. helmikuuta 1913 hän julisti itsensä presidentiksi. Neljän päivän kuluttua yöllä ruralesit eli liittovaltion ratsupoliisit vievät Maderon ja Pino Suárezin vankilasta. Madero ja Suárez ammutaan.
Huerta järjesti tiukan sotilasdiktatuurin. Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson pettyi Huertan hallitukseen, kutsui lähettiläänsä kotiin ja vaati Huertaa järjestämään demokraattiset vaalit. Huerta kieltäytyi ja tilannetta pahensi Tampicon tapaus (ns. Tampico Affair), jossa Meksikon armeija pidätti kymmenisen Yhdysvaltain merimiestä Tampicossa. Tämä antoi Yhdysvalloille syyn miehittää maan tärkein satama, Veracruz puoleksi vuodeksi.
Huertaa vastaan nousi myös lukuisia kotimaisia kapinoita, muun muassa Zapatan, Pancho Villan ja Venustiano Carranzan. Kun Zapata eteni etelässä ja Carranzan perustuslailliset pohjoisessa, joutui Huerta luopumaan vallasta 14. heinäkuuta 1914.
Huerta lähti maanpakoon, ensin Kingstoniin, Jamaikaan saksalaisella risteilijä SMS Dresdenillä ja sieltä Englantiin, Espanjaan ja Yhdysvaltoihin. Hän jäi kiinni suunnitelmista palata valtaan sekä Espanjassa että Washingtonissa ja neuvotteluista Saksan keisarin, joka oli Huertan tärkein tukija, agenttien kanssa saada keisarin tuki vallankaappaukselle. Hänet pidätettiin Yhdysvalloissa Newmanissa New Mexicossa maan puolueettomuuslakien rikkomisesta. Huerta vapautettiin Fort Blissista ja asetettiin kotiarestiin. Hän kuoli maksakirroosiin El Pasossa Texasissa.
Niklas Peltomäki

Ura

Peltomäki on Espoo Bluesin kasvatti. Hän voitti seurassa kauden 2013–2014 päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kauden 2015–2016 päätteeksi Peltomäki voitti B-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2017–2018 hän toimi Bluesin A-nuorten varakapteenina. Peltomäki sijoittui tehoilla 8+22=30 koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Peltomäki debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan kahdeksan runkosarjaottelua Mestis-joukkue Espoo Unitedissa tehden yhden maalin.
Huhtikuussa 2018 Peltomäki teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Porin Ässien kanssa. Hän aloitti kauden 2018–2019 seuran A-nuorissa. Peltomäki teki liigadebyyttinsä 17. marraskuuta 2018 Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin Ässien seitsemänneksi puolustajaksi. Peltomäki sai ottelussa jääaikaa 10.21 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki seitsemännessä ottelussaan 5. joulukuuta 2018 kahden miehen ylivoimalla Saimaan Palloa vastaan. Peltomäen osuma jäi Ässien 2–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Tuomo Kyhä valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Peltomäki vakiinnutti paikkansa Ässien puolustuksessa ja hänen tulokaskautensa toi 36 runkosarjaottelussa tehot 1+8=9.
Ruotsin kansallissosialistinen rintama

Puolueohjelma

NSF ilmoitti tavoitteekseen ”pelastaa Ruotsi ja ruotsalainen kansa sukupuutolta”. Sukupuutolla NSF tarkoitti monikulttuurisuutta: se pelkäsi Euroopan ulkopuolelta tulevien maahanmuuttajien tuhoavan maan alkuperäisen kulttuurin rikastamalla sitä omilla perinteillään. Monikulttuurisuushankkeen pääarkkitehdeiksi NSF syytti demokraatteja, jotka olivat heidän mukaansa olleet liian anteliaasti avaamassa ovia muille kulttuureille oman kulttuurinsa kustannuksella, sekä kansainvälisiä sionisteja. Pelastuskeinoksi NSF esitti ruotsalaisen kulttuurihistorian yhä suurempaa vaalimista, pohjoismaisten perinteiden kunnioitusta sekä maahanmuuttopolitiikan jyrkkää tiukentamista.

Toiminta

NSF järjesti useita mielenilmauksia, marsseja ja julkisia kokoontumisia ympäri Ruotsia. Aatetta levitettiin eteenpäin myös muun muassa lentolehtisten ja konserttien avulla. NSF:n jäsenet vierailivat myös suuremmissa kansallissosialistissa kokoontumisissa, muun muassa Tanskassa ja Saksassa.
Puolueen tavoitteena oli saavuttaa lähitulevaisuudessa paikkoja paikallisista parlamenteista; rakentaa alusta, josta olisi voinut ponnistaa ja laajentua lopulta koko valtion kattavaksi puolueeksi. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa he odottivat saavansa edes muutaman paikan parlamenteista ympäri Ruotsia, eritoten eteläisiltä alueilta, mutteivät saaneet yhtään.

Muuta

NSF julkaisi nimellä Den Svenske Nationalsocialisten (”ruotsalaiset kansallissosialistit”) kulkevaa sanomalehteä, jonka avulla se pyrki herättämään ruotsalaisia aatteeseensa. Lehteä julkaistiin myös internet-painoksena.
Steyr GB

Steyr GB (saks. Gas Bremse) on itävaltalaisen Steyr-Mannlicherin valmistama kaasuhidasteinen, kaksitoiminen itselataava pistooli. Asetta valmistettiin vuosien 1981–1988 välillä 15 000–20 000 kappaletta. Sen toimintaperiaate on peräisin Saksassa toisen maailmansodan loppuvaiheessa kehitetystä Volkspistolesta. Steyr GB oli kilvassa Itävallan asevoimien palveluspistooliksi, mutta hävisi Glock 17:lle.