google/wiki40b huggingface dataset:
Mario Party: Island Tour

Pelaaminen

Peli on pelattavuudeltaan samanlainen aiempien Mario Party-sarjan pelien kanssa. Heittämällä virtuaalista arpakuutiota pelaaja kulkee pelilaudalla ja avaa minipelejä. Minipelejä pystyy pelaamaan millä hetkellä hyvänsä, vaikka ei olisi pelilaudalla: peli sisältää myös AR:n (lisätty todellisuus) ja StreetPassin.

Vastaanotto

Mario Party: Island Tour on saanut ristiriitaisia vastaanottoja. GameRankingsin keskiarvoksi pelille muodostui 62,78% ja Metacriticin keskiarvoksi puolestaan 60/100. GameRevolution antoi pelille arvosanaksi 3/5, kehuen seitsemää uutta pelilautaa ja loppuvastus minipelejä, mutta kritisoi puolestaan toistuvaa pelattavuutta, hahmojen ääninäyttelyä ja pelilautojen musiikkeja. GamesRadar palkitsi pelin 3/5 tähdellä, mainiten että "Island Tour ei ole sen kaltainen Mario Party kuin voisitte muistaa, ja se ei ole huono juttu. On sanottu, että pelissä on joitakin puuttuvia paloja, jotka tekevät siitä vähemmän mieleenpainuvan peliosan sarjassaan." GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7/10. IGN antoi pelille arvosanaksi 5.5/10, sanoen että "Mario Party: Island Tourin mullistavat moninpelivalinnat on täydennetty tylsillä minipeleillä ja moitittavalla liikeohjaimella." Nintendo World Report antoi pelille 8.5/10 pistettä. Pocket Gamer UK antoi pelille 6/10 pistettä, sanoen "Mario Party: Island Tour antaa itsellesi ja kaverijoukollesi suuren naureskeluillan, mutta suuremman osan ajasta sinä naurat enemmän "SILLE" kuin sen mukana."
Suomalaisilta peli sai vaihtelevia vastaanottoja ristiriitaisista negatiivisiin. Gamereactor antoi pelille arvosanaksi 6/10 pistettä, kehuen mukavia lautapelivariaatioita, hyviä minipelejä sekä nättiä ja kivaa ulkoasua, mutta kritisoi minipelien lyhyyttä, rampauttavaa moninpeliä ja minipelien liian vähäistä vaihtelua. KonsoliFIN antoi pelille 2/5 tähteä sanoen että "Mario Party: Island Tour on kohtalainen yritys uudistaa itseään toistavaa kaavaa. Ideasta ei valitettavasti saada tämän enempää irti. Mario Partyt ovat aina olleet kuluttajien suosiossa ja kriitikkojen hampaissa." Iltalehti antoi pelille arvosanaksi 6/10, sanoen että "Mario Partyn tuttua konseptia olisi voinut pohtia uudestaan käsikonsolille ja pyrkiä löytämään siihen yllättävää pelillistä näkökulmaa. Rakennetta olisi voinut ravistella." Dome.fi antoi pelille 2/5 tähteä todeten että "Kun tylsään pelaamisen lisätään mitäänsanomaton ulkoasu ja vaatimaton ääniraita, niin pelistä jää ontto vaikutelma. Jos minipeleissä olisi panostettu enemmän laatuun kuin määrään, voisi pelin parissa viettää tulevaisuudessakin aikaa."
Turun kaupunginsairaala

Mäntymäen sairaala-alue

Mäntymäen sairaala-alueen vanhimpia rakennuksia on alun perin sairaala-alueen talousrakennukseksi 1910 valmistunut jugendtyylinen tiilirakennus numero 5, jonka suunnitteli tiettävästi Turun kaupunginarkkitehti Eskil Hindersson. Kolmikerroksisen rakennuksen pohjakerroksessa olivat aikoinaan varastohuoneet, jääkellari ja pesutilat. Toisessa kerroksessa olivat keittiöt ja liinavaatteiden huoltotilat, kolmannessa palvelusväen asunnot. Vuonna 1987 siihen muutti psykiatrian klinikka Kurjenmäen sairaala-alueelta.
2010-luvulla rakennuksessa ovat toimineet TYKSin nuorisopsykiatrian osastot ja mielenterveystoimiston päivätoiminta.

Kurjenmäen vanha sairaala-alue

Kurjenmäen vanha sairaala-alue sijaitsee Uudenmaantien ja Kaskentien välissä ja muodostuu neljästä suuresta ja muutamasta pienemmästä uusrenessanssityylisestä kivirakennuksesta. Alue alkoi rakentua vuonna 1893, kun sinne perustettiin kunnallinen köyhäintalo, jossa vähävaraiset ihmiset tekivät saamansa elatusavun vastineeksi maataloustöitä. Alueen vanhimmat rakennukset ovat Uudenmaantien varren kaksi vierekkäistä taloa, jotka 1950-luvulla yhdistettiin betonisella väliosalla Kurjenlinnaksi kutsutuksi kokonaisuudeksi (rakennus n:o 33). Rakennukset on alun perin tehty kasarmeiksi. Vuodesta 2009 Kurjenlinna on rapistunut tyhjillään, kun siinä toiminut, Kurjenlinnan hoivasairaalaksi kutsuttu Turun kaupunginsairaalan pitkäaikaissairaiden yksikkö muutti Vähäheikkiläntielle uuteen Kaskenlinnan sairaalaan.
Alueen länsilaidalla sijaitsee vuonna 1899 valmistunut arkkitehti Arthur Kajanuksen suunnittelema rakennus. Se rakennettiin alun perin köyhäintalon työlaitokseksi, jossa tehtiin puu-, nahka- ja tekstiilitöitä. 1920-luvulla työlaitos muutettiin miesten hoidokkirakennukseksi ja sitä korotettiin yhdellä kerroksella. Vuosien 1955–1959 muutostöissä siihen sijoitettiin Turun kaupungin B-mielisairaala. 1990-luvulla siinä sijaitsivat geropsykiatrian hoito-osastot, nykyisin kasvatus- ja perheneuvola, lasten puheterapia sekä kotihoidon toimistot.
Näiden lisäksi Kurjenlinnan ja työlaitosrakennuksen välissä sijaitsee kolmikerroksinen vaalea rakennus. Alueen pienempiin rakennuksiin kuuluvat työpaja-korjaamo, autotalli ja luonnonkivestä tehty ruumishuone.
Kronos

Kronos (m.kreik. Κρόνος) oli kreikkalaisessa mytologiassa vahvin titaaneista. Kukistettuaan isänsä Uranoksen leikkaamalla irti tämän peniksen Kronos nousi maailman valtiaaksi.
Kronos nai sisarensa Rhean ja heidän lapsiaan olivat Hestia, Demeter, Hera, Haades, Poseidon ja Zeus. Tietäen kohtalon määränneen, että yksi hänen lapsistaan tulee kukistamaan hänet, Kronos nieli lapsensa, mutta Rhea toimitti Zeuksen turvaan. Myöhemmin Rhea petkutti Kronoksen oksentamaan nielemänsä lapset. Zeuksen johdolla lapset lopulta kukistivat Kronoksen ja sulkivat hänet sekä muut titaanit Tartarokseen. Siellä fuuriat eli raivottaret kiduttavat häntä ikuisesti Kreikan mytologian mukaan.
Kronos tunnettiin Roomassa Saturnuksena.
Ympäristönsuojelu

Ympäristönsuojelun historiaa

Ensimmäiset ympäristölait ovat vanhaa perua: jo heprealaisessa Raamatussa tulee esille niin kutsuttu tilanhoitajaetiikka, jossa ihmisen tehtäväksi katsotaan luomakunnan varjelu. Keskiajan Lontoossa rajoitettiin kivihiilen polttoa ja Venetsiassa kiellettiin lailla 1418 rikin käyttö esimerkiksi noituudessa. Yksi merkittävä ympäristönsuojelun keino on luonnontilaisten alueiden rauhoittaminen: ensimmäinen kansallispuisto perustettiin Yhdysvalloissa Yosemiten laaksoon vuonna 1864. Voimakas ympäristölliikehdintä sai alkunsa ydinkokeiden, otsonikadon, ympäristömyrkkyjen ja luonnonvarojen ehtymisen aiheuttamasta huolesta 1960-luvulla. Rion kestävää kehitystä koskenut ympäristökokous 1992 ja Pariisin ilmastosopimus 2015 ovat olleet ympäristönsuojelun merkittävimpiä virstanpylväitä. 2000-luvulla suurimmaksi ympäristöuhaksi on noussut ilmastonmuutos.
Suomessa, kuten useissa muissakin maissa, ympäristönsuojelu oli aluksi maisemansuojelua. Venäjän tsaari Aleksanteri I vieraili 1802 Punkaharjulla ja maisemista vaikuttuneena rauhoitti alueen luonnon. Tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordeskiöld vaati, että Suomessa oli säilytettävä alkuperäistä luontoa jälkipolville. Ensimmäinen metsälaki astuikin voimaan 1884 ja ensimmäiset kansallispuistot perustettiin 1938. Ensimmäinen luonnonsuojelulaki kirjattiin 1923 ja vesiensuojelulaki 1963. Ympäristöministeriö perustettiin 1983.

Kokemuksia julkisen vallan toimista

Vaikka Pigou ja Marshal ehdottivat päästöjen verottamista tehokkaimmaksi keinoksi torjua ulkoishaittoja jo vuosikymmeniä ennen ympäristöliikkeen nousua, on valtioiden pääasiallinen keino puuttua päästöihin silti ollut määräykset ja rajoitukset. Sittemmin verotuksen vaihtoehdoksi on kehitetty kaupattavien päästöoikeuksien järjestelmä, joka tietyin edellytyksin johtaa myös tehokkaaseen lopputulokseen. Empiiriset tutkimukset käytössä olevista julkisen vallan toimenpiteistä ovat osoittaneet taloudelliset ratkaisut rajoituksia ja määräyksiä pääsääntöisesti huomattavasti edullisemmaksi tavaksi rajoittaa saasteita.
Kwame Brown

Kwame James Brown (s. 10. maaliskuuta 1982) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän aloitti NBA-uransa vuonna 2001. Hän pelasi vuoteen 2005 Washington Wizardsissa ja on sen jälkeen kuulunut Los Angeles Lakersiin, Memphis Grizzliesiin, Detroit Pistonsiin, Charlotte Bobcatsiin ja Golden State Warriorsiin. Vuonna 2012 hän siirtyi Philadelphia 76ersiin.
Brown on afroamerikkalainen ja 2,11 metrin mittainen.
Brownia epäiltiin heinäkuussa 2006 sukupuolisesta häirinnästä, mutta syytteitä ei nostettu, sillä ainoa todiste oli koripalloilijan sana väitetyn uhrin sanaa vastaan.
Isosarvikuono

Alalajit

Isosarvikuonoa on kahta alalajia: zairenleveähuulisarvikuono (C. simum cottoni) ja etelänleveähuulisarvikuono (C. simum simum). Ne luokitellaan toisinaan kahdeksi erilliseksi lajiksi. Zairenleveähuulisarvikuonon korvat ovat pyöreämmät, kuonon ja selän profiilit vähemmän kuperat ja olemus vähemmän ryppyinen kuin etelänleveähuulisarvikuonolla.

Piirteet

Isosarvikuono on lähes karvaton ja väriltään harmaa. Se painaa 1 800–2 700 kilogrammaa ja sillä on korkeutta 1,5–1,8 metriä. Sillä on kuonossaan kaksi sarvea, joista suurempi on pohjoisella zairenleveähuulisarvikuonolla noin metrin mittainen ja etelänleveähuulisarvikuonolla jopa 1,5 metriä pitkä. Isosarvikuonot lisääntyvät hitaasti mutta elävät 40–60-vuotiaiksi. Raskaus kestää 16 kuukautta, ja poikasia syntyy kahdesta kolmeen vuoden välein.
Toisin kuin pensassarvikuono, isosarvikuono ei ole ihmistä kohtaan kovin hyökkäävä.

Ekologia

Isosarvikuonot elävät melko kuivissa ja avoimissa ympäristöissä, kuten puusavanneilla, harvaa akaasiaa kasvavissa metsiköissä ja ruohostomailla. Isosarvikuono syö mieluiten lyhyttä ruohoa. Myös vettä on oltava saatavilla. Urosten reviiri on laajuudeltaan 0,8–2,6 neliökilometriä, mutta vastaavasti naaraiden 10–12. Sarvikuono syö päivittäin ainakin 25 kilogrammaa ruohoa.

”Valkoisuus”

Isosarvikuonoa kutsutaan toisinaan valkoiseksi sarvikuonoksi. Nimi johtuu väärinkäsityksestä: englantilaiset sekoittivat afrikaansin sanan weit eli leveä – viitaten eläimen kuonoon – englannin kielen sanaan white valkoinen. Nimi ei siis kuvaa eläimen väriä, vaikka isosarvikuono onkin jonkin verran vaaleampi kuin toinen afrikkalainen laji pensassarvikuono, jota joskus on sanottu myös mustasarvikuonoksi.
Kalifornian talous

Kalifornian talous on Yhdysvaltain osavaltioiden talouksista suurin. Vuonna 2006 toiseksi suurin, Texasin talous, oli 60 % Kalifornian osavaltion taloudesta.
Merkittävä osa Kalifornian tuotteista viedään ulkomaille. Vuonna 2006 tuotteita vietiin Aasiaan 52 miljardin dollarin arvosta, Eurooppaan 25 miljardin, Meksikoon 18 miljardin ja Kanadaan 13 miljardin dollarin arvosta.
Tärkein talouden sektori on palveluelinkeinot, jotka tuottavat suurimman osan osavaltion budjetista (samoin kuin useimmissa muissakin Yhdysvaltojen osavaltioissa). Maatalouden tuotanto on suurempi kuin missään muussa osavaltiossa. Siitä 27 % tulee karjanhoidosta, 73 % maanviljelystä. Liikevaihdossa mitaten viisi tärkeintä maatalouden tuoteryhmää ovat maitotuotteet, kasvihuonetuotteet, rypäleet, mantelit ja karja. Tärkeimpiä vihanneslajeja ovat lehtisalaatti ja tomaatti, niiden jälkeen tulevat parsakaali ja porkkanat. Monista hedelmälajeista lähes koko Yhdysvaltain tuotanto saadaan Kaliforniasta. Näihin kuuluvat mantelit, aprikoosit, taatelit, viikunat, nektariinit, oliivit, luumut ja saksanpähkinät.
Kalifornian rannikon pituus on 1 350 km, joten kalastus on luonnollisesti tärkeää. Arvokkaimpia kaloja ovat tonnikalat ja miekkakalat.
Tuotantotalouden tärkeimpiä osa-aleita ovat elektroniikan ja sen komponenttien, tietokoneiden ja elintarvikkeiden valmistus.
Kaivosteollisuuden tärkein tuote on raakaöljy. Kaikki Yhdysvaltojen tuottama boori tulee Kaliforniasta.
Osavaltion talous on alijäämäinen, toukokuussa 2012 kuvernööri Jerry Brown ilmoitti että tulevan budjettivuoden alijäämä nousee jopa 16 miljardiin dollariin, vaikka ennusteissa veikattiin määräksi noin yhdeksää miljardia. Samalla Brown ehdotti veronkorotuksia.
Anola

Anola on kylä Nakkilan kunnassa. Se sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella noin kolmen kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta Ulvilaan vievän Yhdystie 2440:n varrella.    
Anola mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1410.  Alun perin Ulvilaan kuulunut kylä on muodostunut samalla vuosisadalla perustetun Anolan kartanon ympärille. Se käsittää kartanon lisäksi muutamia pien- ja maalaistaloja sekä laajat viljelysmaat. Kartanon kakkoispuolella levittäytyy laaja peltoaukea, ns. Anolan aukee, joka erottaa kylän Nakkilan keskustaajamaan kuuluvasta Viikkalasta.
Anolan kartanon edustalla Kokemäenjoessa sijaitsee Kirkkosaari, jossa on tiettävästi sijainnut toinen keskiaikaisen Ulvilan kirkoista.
Anolassa toimi ala-asteen koulu vuoteen 1995 saakka, jolloin se lakkautettiin ja oppilaat siirrettiin samana vuonna toimintansa aloittaneeseen Viikkalan kouluun. 
Nakkilalainen rockyhtye Penniless julkaisi vuonna 2001 Anola-nimisen albumin.
Greater Blue Mountains -alue

Greater Blue Mountains -alue (engl. Greater Blue Mountains Area) on Unescon maailmanperintökohde Blue Mountains -vuoristossa Australian Uudessa Etelä-Walesissa. Se koostuu 1,03 miljoonasta hehtaarista enimmäkseen metsäistä maastoa syväänuurretulla hiekkakivitasangolla 60–180 kilometriä Sydneystä sisämaahan. Alueella esiintyy 90 erilaista eukalyptuslajia (13 % maailman kaikista eukalyptuslajeista) ja 114 kotoperäistä sekä 120 kansallisesti harvinaista ja uhanalaista lajia.
Kohde on valittu maailmanperintöluetteloon vuonna 2000.
Jules Hoffmann

Nuoruus ja opiskeluaika

Hoffmann syntyi Luxemburgissa, missä hän kävi koulunsa. Hänen isänsä oli lukion opettaja ja innokas entomologi. Hän keräsi ja tunnisti usein vapaa-ajallaan erilaisia hyönteisiä. Hoffmanin mukaan hänen isänsä tartutti häneen kiinnostuksen hyönteisiin.
Lukion jälkeen Hoffmann muutti Luxemburgista ja aloitti yliopisto-opiskelunsa Strasbourgin yliopistossa. Hän opiskeli siellä eläintiedettä, yleistä biologiaa ja kemiaa. Yliopistossa Hoffmann kiinnostui Pierre Jolyn laboratoriosta, joka tutki idänkulkusirkan kehitystä ja lisääntymistä. Joly tarjosi 1964 Hoffmannille paikkaa Ranskan kansallisesta CNRS-tutkimusorganisaatiosta, ja Hoffmann alkoi tutkia kulkusirkkojen puolustusjärjestelmää.
Hoffmann väitteli biologiasta tohtoriksi Strasbourgin yliopistossa 1969 ja suoritti väitöskirjan jälkeisen harjoittelun Marburgin yliopistossa 1973–1974.

Ura

Marburgista Hoffmann palasi Strasbourgiin, missä hänen ensimmäisensä tutkimuksensa koskivat idänkulkusirkan verisoluja. Seuraavaksi hän alkoi tutkia hyönteisten hormoneja, erityisesti steroidihormoni ekdysonia. Hänestä tuli 1978 CNRS:n tutkimusyksikkö 9022:n johtaja. Hoffmannin laboratorio, ”hyönteisten endokrinologia ja immunologia”, suuntautui kahteen tutkimushaaraan, ekdysoniin biosynteesiin ja hormonin rooliin lisääntymisessä ja kehityksessä sekä hyönteisten mikrobipuolustuksen tutkimiseen.
Laboratorio kasvoi 1980-luvun aikana, ja samalla tutkijat päättivät keskittyä enemmän immunologiaan, hylätä aiemmat mallihyönteisensä ja jatkaa tutkimuksia Drosophila-suvun kärpäsillä. Hoffmann johdatti yksikkönsä tutkimaan erityisesti Drosophila-kärpästen luonnollista immuniteettia. Vuonna 1992 Hoffmannista tuli Ranskan tiedeakatemian jäsen.
Hoffmann nimettiin 1994 CNRS:n Strasbourgin yliopiston yhteydessä toimivan Molekyyli- ja solubiologian instituutin johtajaksi. Hoffmannin tutkimusryhmä teki uraauurtavan löydön 1996, kun he tutkivat, miten Drosophila-kärpäset taistelivat sieni-infektioita vastaan. He olivat aiheuttaneet kärpäsiin mutaatioita, muun muassa Christiane Nüsslein-Volhardin aiemmin löytämään Toll-geeniin. Kärpäset, joiden Toll-geeni ei toiminut, kuolivat infektioon, koska niiden puolustusjärjestelmä ei käynnistynyt. Hoffmann päättelikin, että Toll-geenin aktivoituminen oli tärkeässä asemassa taistelussa mikro-organismeja vastaan.

Merkitys

Hoffmann oli 2007–2008 Ranskan tiedeakatemian presidentti, ja hänet on palkittu 2000-luvulla useilla palkinnoilla, kuten William B. Coley-, Robert Koch- ja Balzan-palkinnolla. Hoffmann sai Nobel-palkinnon 2011. Hänen ja Beutlerin työn myötä ihmisestä ja hiiristä on löytynyt kymmeniä Tollin kaltaisia reseptoreita, jotka ovat merkittävä osa luonnollista immuniteettia.
Hoffman valittiin 2012 Ranskan akatemian 7. tuolille, joka oli ollut Jacqueline de Romillyn kuoleman jälkeen vapaana joulukuusta 2010.
David Beatty

David Beatty, jaarli Beatty (17. tammikuuta 1871 – 11. maaliskuuta 1936) oli brittiläinen laivastoamiraali, joka toimi ensimmäisenä merilordina eli merivoimien komentajana 1919–1927.
Beatty syntyi Stapeleyssa, Cheshiressa ja meni kadetiksi kuninkaalliseen laivastoon 1884. Hän palveli Egyptissä, oli valtaamassa takaisin Sudania 1897–1899, jossa pääsi Lordi Kitchenerin varamieheksi tämän Khartumin retkelle. Hänet ylennettiin komentajaksi sotaretken aikana. Hän oli brittiläisen merijalkaväen prikaatin mukana kukistamassa kiinalaisten boksarikapinaa 1900.
Hän nai 1900 rikkaan perijättären, tavaratalonomistaja Marshall Fieldin ainoa tyttären Ethel Treen. Pariskunnalla oli asunnot Lontoossa, Leicestershiressa ja Skotlannissa ja he jopa lounastivat joskus kuninkaan kanssa.
Beatty oli HMS Duke of Wellingtonin kapteeni 1900–1902 ja risteilijöiden HMS Juno, HMS Arrogant 1903–1904 ja HMS Suffolkin 1904–1905. Tämän jälkeen hänet nimitettiin armeijan neuvoston laivastoneuvontajaksi 1906. Hänestä tuli HMS Queenin kapteeni 1908 ja vara-amiraali 1.1.1910, 39-vuotiaana ja nuorimpana amiraalina Royal Navyssa sitten Nelsonin ja kuninkaallisen perheen jäsenten.
Hänelle tarjottiin Atlantin laivaston varakomentajan paikkaa, mutta hän pyysi päästä kotilaivastoon, mikä lähes pilasi hänen uransa, koska Atlantin komentajan paikkaa pidettiin arvokkaampana. Beatty laitettiin puolelle palkalle, mutta hänet pelasti meriministeri Winston Churchill, jonka hän tunsi on Sudanista, ja joka nimitti hänet yksityissihteerikseen.
Beatty sai 1912–1916 1. taisteluristeilijälaivueen komentajan paikan. Hän otti osaa Helgolandin, Doggermatalikon ja Skagerrakin taisteluihin. Kuninkaallisen laivaston komentaja John Jellicoen kanssa hänen osuttaan Skagerrakkissa on arvosteltu voimakkaasti. Hän menetti kaksi taisteluristeilijää ja hänen kerrotaan taistelun aikana todenneen pirun laivoissa olevan tänään jotain vikaa, kun kaksi oli räjähtänyt puolen tunnin sisään ("there seems to be something wrong with our bloody ships today").
Hänet nimitettiin suuren laivaston (Grand Fleet) komentajaksi 1916. Hän otti vastaan Saksan laivaston antautumisen Scapa Flow'ssa marraskuussa 1918 ja nyöryytti saksalaisia.
Ensimmäisenä merilordina ja laivastoamiraalina (1919–1927) hän leikkasi merivoimien vahvuuden rauhanajan mittoihin. Hänet aateloitiin 1919 arvonimillä Beattyn ensimmäinen jaarli, Borodalen varakreivi sekä paroni Beatty of the North Sea and Brooksby.
Maureen Stapleton

Lois Maureen Stapleton (21. kesäkuuta 1925 Troy, New York – 13. maaliskuuta 2006 Lenox, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä sekä Oscar-voittaja.

Ura

Stapleton aloitti näyttelemisen teatterissa high schoolin jälkeen. 18-vuotiaana hän muutti New Yorkiin ja elätti itseään tekemällä mallintöitä. Stapleton teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1946 Burgess Meredithin tuotannossa The Playboy of the Western World.
Stapleton voitti vuonna 1951 Tony-palkinnon Tennessee Williamsin näytelmästä The Rose Tattoo. Hän oli saanut roolin näytelmään, koska Anna Magnani oli kieltäytynyt roolista huonon englantinsa takia. Stapleton näytteli myös muissa Williamsin näytelmissä sekä muun muassa Lillian Hellmanin näytelmässä Toys in the Attic ja Neil Simonin The Gingerbread Ladyssä, josta Stapleton voitti toisen Tonynsä.
Elokuvadebyyttinsä Stapleyon teki vuonna 1958 elokuvassa Yksinäisiä naisia, josta hän sai heti Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. Stapleton sai myös Oscar-ehdokkuuden elokuvista Kiitorata (1970) ja Sisäkuvia (1978). Vuoden 1981 elokuvasta Punaiset, jossa hän näytteli liettuassa syntynyttä anarkistia Emma Goldmania, hän voitti naissivuosasta sekä Oscarin että BAFTA:n.
Stapleton oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli tuottaja Max Allentuck, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta (Daniel, Katherine), ja toinen näytelmäkirjailija David Rayfiel. Stapleton kärsi useita vuosia ahdistuksesta ja alkoholismista. Ahkerana tupakoijana tunnettu Stapleton kuoli 80-vuotiaana keuhkoahtaumatautiin kotonaan.
Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoona

Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoona (eli SPKRP) oli sosialistien Ruotsissa 1918 perustama aseellinen, vapaaehtoisista muodostettu joukko-osasto, jonka tarkoituksena oli valmistella hyökkäystä Ruotsista Pohjois-Suomen alueelle. Pataljoonalla oli oma ohjesääntö ja myös erillinen sotilaallinen päiväkäsky, jossa määriteltiin joukko-osaston tavoitteet.
Pataljoonan esikuntaan kuului seuraavia, salanimiä käyttäneitä, mutta myöhemmin tunnistettuja henkilöitä: komentaja Mäntymäki (Jussi Railo), suomalainen apulainen Heino (Mauno Heimo), ruotsalainen apulainen Fredriksson (Henrik Johan Paulin), adjutantti Korpela (Yrjö Karppanen), taloudenhoitaja Vinter (Herman Hurmevaara), apulaistaloudenhoitaja Bohlin (nimeä ei tiedetä), instruktöri eli sotilasohjaaja Kivi (jääkäri Heikki Feodor Repo) ja terveysasiamies Feld (nimeä ei tiedetä).
Osastoon kuuluvia harjoitteli Luulajassa, Malmivaarassa, Jällivaarassa ja Kiirunassa sekä Seittenkarissa. Pataljoonan komentajana toimi 1919–1920 Jussi Railo. Sen toiminta hiipui vuoteen 1921 mennessä, kun Ruotsin valtiollinen poliisi oli paljastanut organisaation ja sen hyökkäyksen valmistelun.
Mukbang

Mukbang tarkoittaa live-lähetystä, jossa syödään isoa annosta ruokaa ja keskustellaan samaan aikaan seuraajilleen.
Ilmiö tulee Etelä-Koreasta.
James McPake

Ammattilaisura

Vuonna 2000 ensimmäisen ammattilaissopimuksensa solminut McPake on pääasiassa pelannut synnyinmaassaan Skotlannissa. Vuosina 2009–2012 hän edusti englantilaista Coventry Cityä, mutta jäi seurassa osittain loukkaantumisten vuoksi melko vähälle peliajalle.
Nykyiseen seuraansa Dundeehen McPake teki vapaana pelaajana sopimuksen toukokuussa 2014, ja tammikuussa 2015 solmi seuran kanssa jatkosopimuksen kesään 2017 saakka.

Maajoukkueura

McPake pelasi Pohjois-Irlannin A-maajoukkueessa yhden 6-0 -tappioon päättyneen ottelun Alankomaita vastaan kesäkuussa 2012. Hän on edustuskelpoinen toisen isovanhempansa kautta.
Mikkelin viljasiilot ja valssimylly

Mikkelin viljasiilot ja valssimylly on rakennuskokonaisuus Mikkelissä Mannerheimintien ja Raatihuoneenkadun kulmauksessa. Rakennukset puretaan talven 2018–2019 aikana. Tontille tulee taidemuseo, palvelutalo Saga, asuinkerrostaloja ja pysäköintilaitos. Rakennukset saivat purkuluvan vaikka säilyttämistäkin pohdittiin. Valssimyllyn vanhemman osan on suunnitellut arkkitehti Väinö Vähäkallio.
Rakennusten purkutyömaata on valmisteltu syyskuussa 2018, ja purkaminen saataneen päätökseen kevättalvella 2019.
Myllyrakennuksen on rakennuttanut Savon Valssimylly Oy vuonna 1921 Mannerheimintien varteen, suunnittelijana arkkitehti Väinö Vähäkallio. Alkuperäinen rakennuksen vasemmalle puolelle tehtiin jatko-osa vuonna 1941, jolloin myllyn omisti Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta. Teräsbetonirakenteisen siilorakennuksen pääpiirustukset ovat signeeranneet 1963 SOK:n rakennusosastolla Armas Lehtinen ja Arthur Elg.
Vuonna 2015 pidetyn tarjouskilpailun ehtona oli rakennusten säilyttäminen. Ely-keskus ja Museovirasto vastustivat purkamista. Tutkimukset osoittivat, ettei siilon sisäosien mikrobeja pystytä poistamaan, ja toisaalta valssimylly ei kestä uudisrakentamisen yhteydessä aiheutuvaa tärinää ja se oli arvioitua huonommassa kunnossa, joten rakennukset saivat purkuluvat.
Sikunaöljy

Sikuna- eli finkkeliöljy (ruots. finkelolja) tarkoittaa käymisessä muodostuvia korkeampia alkoholeja (enemmän kuin kaksi hiiliatomia), joita esiintyy vaihtelevissa määrin siiderissä, simassa, oluessa, viinissä ja tisleissä kuten pontikassa.