google/wiki40b huggingface dataset:
Akseli Isohiisi

Axel Rafael (Akseli) Isohiisi (alun perin Örnmark, 26. elokuuta 1886 Perniö – 22. huhtikuuta 1918 Iitti) oli veljensä Eelo Isohiiden (1883–1918) kanssa tunnetuimpia ja merkittävimpiä Suomen tolstoilaisia.

Elämä

Akseli Isohiisi oli varakkaan tenholalaisen tilanomistajan poika. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Helsingin Reaalilyseosta ja opiskeli Ateneumissa ja Helsingin yliopistossa. Luvut eivät kuitenkaan maittaneet hänelle kovin pitkään, vaan Isohiisi etsi konkreettisempaa ja maanläheisempää elintapaa. Isohiisi tutustui suomennettuihin Tolstoin teoksiin ja löysi niistä ihanteensa: ”tehdä hyvää”. 
Isohiisi muutti 1908 aluksi veljensä Kalle Örnmarkin omistamaan Massin kartanoon Etelä-Iittiin, jossa teki maa- ja käsitöitä. Hänen veljensä Eelo Isohiisi, joka oli käynyt Harjun maamieskoulun, muutti Massiin vuonna 1909. Akseli ja Eelo rakensivat kartanon länsipuolella sijainneeseen metsään kaksi taloa, Armolan ja Eelolan. Armolaan muutti Venny Soldan-Brofeldtin veli, taiteilija August L. Soldan perheineen, ja Eelolassa asuivat Isohiiden veljekset itse.
Veljekset elivät omavaraistaloudessa ja pyrkivät henkiseen kehitykseen erityisesti seuraamalla vuorisaarnan oppeja. Akseli käytti paljon aikaa naapurien ja ventovieraidenkin auttamiseen, tehden talkootöitä ja valmistaen käsityöesineitä niitä tarvitseville. Kertoman mukaan veljesten talon "Eelolan" ovet olivat aina auki vieraille ja veljesten rahat avoimesti esillä kaikkien käytettäviksi. Yksityisomaisuus ja esivalta olivat Isohiisille vieraita ja lähimmäisenrakkaus kaikki kaikessa. Isohiisi ei perustanut perhettä, jotta saattoi keskittyä kokonaan omavaraisuuteen ja lähimmäisten auttamiseen. Eelola muodostuikin eräänlaiseksi kristilliseksi ja tolstoilaiseksi keskukseksi. Eelolassa kävi paljon vieraita ja sen lähelle asettui asumaan jonkin verran muita samanhenkisiä ihmisiä.
Akseli Isohiiden tunteneet luonnehtivat häntä ainutlaatuiseksi ihmiseksi, jossa ihmisen hyvyyden mahdollisuudet olivat toteutuneet poikkeuksellisella tavalla. Arvid Järnefelt kuvasi tapaamisiaan Isohiiden kanssa elähdyttäviksi ja kirjoitti: "Näimme edessämme rakastetun tien, jota olimme pitäneet olemattomana, epätodellisena. Näimme utuisen ihanteemme maahan tuoduksi." Järnefeltin kanssa Isohiisi osallistui myös Tolstoin teosten suomentamiseen ja kustantamiseen. 
Sisällissodan aikana Isohiisi vetosi osapuoliin väkivallasta luopumiseksi. Koska Akseli ja Eelo eivät ehdottomina pasifisteina suostuneet punaisten sotaväen pakko-ottoon, kotkalaiset punaiset joukot teloittivat heidät 22. huhtikuuta 1918. Ampujilleen jo etukäteen anteeksi antaneet veljekset haettiin asunnostaan ja heidät ammuttiin metsänlaitaan Haapa-Kimolan ja Kausalan välisen tien varrella (60.82993°N, 026.34091°E ). Heidät on haudattu Iitin Sääskjärvelle Eelolan talon takana sijaitsevaan metsikköön.
Rožle Prezelj

Rožle Prezelj (s. 26. syyskuuta 1979 Maribor) on slovenialainen korkeushyppääjä.
Prezelj voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2001 tuloksella 221 ja oli kuudes alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ljubljanassa 1997. Hän sijoittui 12:nneksi Pekingin olympialaisissa 2008. Hän on karsiutunut loppukilpailusta Ateenan 2004 ja Lontoon 2012 olympialaisissa, Pariisin 2003, Osakan 2007, Daegun 2011 ja Moskovan 2013 MM-kilpailuissa, Münchenin 2002, Göteborgin 2006, Barcelonan 2010 ja Helsingin 2012 EM-kilpailuissa sekä sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 ja EM-kilpailuissa 2002, 2005, 2007 ja 2011.
Prezelj hyppäsi Slovenian ennätyksen 232 cm Mariborissa 17. kesäkuuta 2012. Sisäradoilla hän on hypännyt maansa ennätyksen 231 Ljubljanassa 24. tammikuuta 2004. Hän on voittanut Euroopan cupin 1. divisioonan korkeushyppykilpailun 2004 ja 2006. Slovenian-mestaruuden hän on voittanut ulkoradoilla 2000 ja 2002–2013 sekä sisäradoilla 2004, 2006, 2007, 2010–2012.
Denny Landzaat

Denny Landzaat (s. 6. toukokuuta 1976 Amsterdam, Pohjois-Hollanti, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa FC Twenteä.
Landzaat on Amsterdamin Ajaxin junioriakatemian kasvatteja. Vuonna 1996 Alankomaiden mestaruuden voittanut Landzaat on edustanut myös MVV Maastrichtia, Willem II:sta ja AZ Alkmaaria. Hän kuului Alankomaiden maajoukkueen vakiokalustoon, ja oli mukana vuoden 2006 MM-kilpailuissa.
Viherukonkorento

Koko ja ulkonäkö

Viherukonkorennon ruumiin pituus on noin 65–75 mm. Koiras on kirkkaanvärinen ja eksoottinen ukonkorento. Silmät ovat kirkkaan siniset, keskiruumiin sivut kokonaan vihreät ja olkajuovat ovat leveät, kirkkaanvihreät. Musta takaruumis on suurten sinisten täplien kirjoma. Siivet ovat ruskeasävyiset.
Naaras on himmeämpi; silmät ovat kullankeltaiset, paksu takaruumis on vihreä. Keskiruumis on muuten vihreä, mutta siipien edessä on ruskeaa. Keskiruumiissa on vihreät, leveät olkajuovat. Laji muistuttaa suomalaisista korentolajeista eniten kirjoukonkorentoa, mutta tämän silmät eivät ole kirkkaansiniset ja keskiruumiin sivuilla on aina selviä mustia pystyraitoja.

Levinneisyys

Levinnyt laajalle Keski- ja Itä-Eurooppaan ja siitä Aasiaan. Esiintyy paikoittaisena, johtuen tiukoista elinpaikkavaatimuksista. Suomesta tunnetaan vain alun toistakymmentä esiintymää, suurin osa Hämeessä. Tunnetuin esiintymä lienee Parikkalan Siikalahdella.

Elinympäristö ja elintavat

Viherukonkorento elää vain vesistöissä, joissa kasvaa sahalehteä (Stratiotes aloides). Tämä kasvi viihtyy vain rehevillä, suhteellisen kirkasvetisillä järvillä joilla on kalkkipitoinen vesi. Tämän takia lajit ovat hyvin paikoittaisia. Viherukonkorentonaaras munii sahalehtituppaisiin, ja toukka elää sahalehtikasvustoissa. Sahalehti suojaa toukkia piikikkäänä kasvina kaloilta ja muilta korentojen toukilta. Lajin koko populaatio lentää tavallisesti iltahämärissä hankkimassa ravintoa.
Veikkolan pesäpallostadion

Historiaa

Vuonna 1920 Lappajärven Veikot osti suojekuskunnan kanssa tontin ja ensimmäiset yleisurheilukilpailut kentällä käytiin vuonna 1921.  Stadio Nissin valmistuttua vuonna 1985 kenttä on jäänyt yksinomaan pesäpallokentäksi. Hiekkatekonurmi valmistui kentälle kesällä 2011 ja samalla kenttä nimettiin Veikkolaksi.  Naisten Superpesis-joukkueen noustua Superpesikseen kaudeksi 2017 päätettiin syksyllä 2016 purkaa vanha huoltorakennus ja rakentaa uusi huoltorakennus ja kuuluttamo sekä laajentaa katsomoita.
Abel Hernández

Seurajoukkueura

Hernández aloitti ammattilaisuransa Central Españolissa vuonna 2007. Hän aloitti uransa tehokkaasti tehden viisi maalia ensimmäisten neljän ottelun aikana. Kauden jälkeen Hernández siirtyi Peñaroliin, jossa hän vakiinnutti pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa nopeasti. 2. helmikuuta 2009 hän teki sopimuksen italiasseura Palermon kanssa, jossa pelasi jo ennestään hänen maanmiehensä Edinson Cavani.
Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 15. maaliskuuta 2009 ottelussa Lecceä vastaan.

Maajoukkueura

27. heinäkuuta 2010 Hernández sai ensimmäisen kutsunsa Uruguayn maajoukkueeseen ystävyysotteluun Angolaa vastaan. Ystävyysottelu pelattiin 11. elokuuta 2010 Lissabonissa. Hernández onnistui ottelussa myös maalinteossa viemällä joukkueensa 2–0-johtoon.
Harri Vainio

Harri Uolevi Vainio (s. 2. heinäkuuta 1947 Pertteli) on suomalainen lääkäri, joka toimi Työterveyslaitoksen pääjohtajana.
Harri Vainion puoliso vuodesta 2001 on professori Elisabete Weiderpass. Vainio valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1973 ja väitteli samana vuonna lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Hän toimi WHO:n yksikön päällikkönä Lyonissa 1983–1987, 1996–1998 ja 2000–2003. Karoliinisen instituutin professori Vainio oli 1998–2000. Työterveyslaitoksen pääjohtajaksi hänet nimitettiin 2003, Jorma Rantasen jälkeen. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 2015 ja työskenteli vielä sen jälkeen Kuwaitissa. Työterveyslaitoksen johtajana Vainiota seurasi Antti Koivula.
Hi-hat

Hi-hat on rumpusetin osa. Hi-hat koostuu kahdesta päällekkäisestä symbaalista, joista toinen on käännetty ylösalaisin. Näitä symbaaleja voidaan soittaa joko pedaalilla polkien tai kapulalla lyöden. Kahdesta hi-hat symbaalista alempi on yleensä paksumpi, jolloin saadaan aikaan kirkkaampi sekä selkeämpi ”klik”-tyyppinen efekti poljettaessa symbaaleja yhteen. Yleisimmät hi-hatit ovat 14-tuumaisia, mutta saatavilla on useita eri kokoja. Hi-hat on bassorummun, virvelin sekä ride-symbaalin ohella rumpusetin tärkeimpiä osia tempon ylläpitämiseen.
Haapajärvi (Janakkala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 393 hehtaaria ja se on 3,7 kilometriä pitkä ja 2,1 kilometriä leveä. Järvellä on kaksi pitempää niemeä, Piiliönniemi ja Kirkkosaari, sekä järvenselällä oleva Isosaari, jotka tekevät järvestä monimuotoisen. Saaria on 10, joista kaksi ovat yli hehtaarin, 7 ovat yli aarin ja yksi alle aarin kokoinen. Saarten yhteispinta-ala on 16 ha. Isosaari on lähes 700 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Muita saaria ovat Taimisaari, Koivusaari, Haapasaari ja Pirttisaari.  
Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 3,77 miljoonaa m³. Sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 4,0 metriä. Syvin kohta sijaitsee kartan mukaan järven länsipäässä Isosaaresta 400 metriä länteen. Toinen syvänne on Kovaskallion edustalla sijaitseva 3,3 metriä syvä kohta. Kovaskallio kohoaa yli 49 metriä vedenpunnan yläpuolelle.
Sen rantaviivan pituus on 18,8 kilometriä, joista saarten rantaviivan yhteispituus on 3,9 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa kapeaa metsäkaistaletta, jonka takana on peltomaata. Osa rannoista ovat soistuneita ja osa rannoista ovat peltoa. Järven lähiympäristössä sijaitsee kahdeksan maatilaa ja rantojen tuntumaan on rakennettu lähes kaksikymmentä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa yhdysteiltä 2872 ja 2873 haarautuvat tiet. Jankkalan ja Hämeenlinnan välinen raja ylittää järven niin, että pieni osa järven länsiosaa kuuluu Hämeenlinnaan.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Haapajärven alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 80,9 metriä mpy. Haapajärvestä 200 metriä alajuoksulle on rakennettu pato, jolla on vaikutusta järven vedenkorkeuteen.
Järven kaakkoispäähän lahdenpohjukkaan laskee samalla korkeudella oleva Rehakka. Järveen tuo merkittävästi vettä Sakalahteen laskeva Kaartjoki, joka on Kaartjärven laskujoki. Kaartjoki kulkee vaihtelevan peltomaiseman läpi ja virtaa esimerkiksi Paloniitunjärven ja Korvenalustanjärven läpi. Samaan lahteen laskee myös Renkajoki, joka saa alkuunsa Renkajärvestä ja virtaa Renkon läpi. Pohjoisrantaan laskee Kahilammi omaa laskuojaansa myöten. Haapajärven oma laskujoki on Hyvikkälänjoki, joka laskee 5,8 kilometrin päässä Tuulensuunjoen nimisenä Kernaalanjärveen. Laskennallinen veden keskiviipymä järvessä on 17 vuorokautta.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Haapaniemi träsk”. Silloin oli puolet sen rannoista raivattu niityksi ja pieni osa peltomaaksi.
Helsingin tiedemuseo

Helsingin tiedemuseo on vuonna 2013 Helsinkiin suunniteltu tieteen ja tekniikan museo. Sen taustavoimina olivat Helsingin yliopisto, Aalto-yliopisto, Helsingin kaupunki ja Tekniikan museo. Museon piti avautua Suomen itsenäisyyden juhlavuonna 2017, mutta hanke kaatui rahoituspulaan ja on toistaiseksi jäissä. Hankkeen selvitysmies tiedekeskus Heurekan entinen johtaja, professori Per-Edvin Persson laati hankkeesta samana vuonna 36-sivuisen selvityksen.
Helpus

1999–2002

Helpus perustettiin Länsi-Pasilassa vuonna 1999. Aluksi sen muodostivat DJ Illuusiopoika, Mestari Tikku sekä Mc Emci. Ensimmäinen kokoonpano nauhoitti vain yhden kappaleen, "Testi 1", jonka jälkeen Mc Emci jätti yhtyeen.
Tikku ja DJ Illuusiopoika nauhoittivat 7 kappaleen demon nimeltä Tha First Demo, jota painettiin kaksi kappaletta. Yhtye halusi kokeilla miten hip hop  onnistuu livebändin kanssa, niinpä yhtyeeseen liittyi Johannes (piano), Omar (basso) sekä Sampsa (kitara). Illuusiopoika soitti rumpuja, lisäksi Tikku pyysi mukaan toisen MC:n, Elmiz-E:n. Tämäkin kokoonpano nauhoitti vain yhden kappaleen, "Olen Robin".
Vuonna 2000 Helpus jatkoi nelihenkisenä: Omar, Johannes, Illuusiopoika ja Tikku. Kesällä 2000 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen levy, Testi. Levyä painettiin noin 60 kappaletta. Loppuvuodesta 2000 JayPee tuli bassoon ja Omar siirtyi kitaraan.
Kesällä 2001 julkaistiin yhtyeen toinen levy, Teille. Levyä painettiin 200 kappaletta. Tuolloin Profeettana tunnettu Ezra otettiin mukaan keikoille tuplaamaan Tikkua ja niin hänestäkin tuli Helpuksen jäsen.
Lokakuussa 2002 julkaistiin yhtyeen kolmas levy, Helpus.

2003–2004

Helpus liittyi Rockin da Northiin vuonna 2003 ja julkaisi Kingsize-levy-yhtiön kautta neljännen albuminsa Huomenna. Helpus oli mukana vuonna 2004 julkaistulla Royal Familyn Pyöreän pöydän ritarit -albumilla.
Otetšestvennyje zapiski

Otetšestvennyje zapiski (ven. Оте́чественные запи́ски, ”Isänmaallisia kirjoituksia”) oli Pietarissa vuosina 1839–1884 ilmestynyt venäläinen aikakauslehti.
Otetšestvennyje zapiski oli alaotsikoltaan vuoteen 1859 saakka ”tieteellis-kaunokirjallinen” ja sen jälkeen ”tieteellis-kaunokirjallinen ja poliittinen” aikakauslehti. Sen julkaisijoina toimivat vuoteen 1867 saakka Andrei Krajevski ja sen jälkeen Nikolai Nekrasov, Mihail Saltykov-Štšedrin ja Grigori Jelisejev. Kritiikin ja bibliografian osastoa johti aluksi Vissarion Belinski. Lehdessä julkaistiin muun muassa Mihail Lermontovin, Vladimir Odojevskin, Vladimir Sollogubin, Aleksei Koltsovin sekä myöhemmin Aleksandr Herzenin, Nekrasovin, Fjodor Dostojevskin, Nikolai Ogarjovin ja Ivan Turgenevin teoksia. Levikki kohosi 1840-luvulla 8 000 kappaleeseen.
1840-luvun alussa Otetšestvennyje zapiski oli lähinnä zapadnikkien lehti. Myöhemmin sen sivuilla esiintyivät sekä liberaalit että Belinskin, Herzenin ja Nekrasovin kaltaiset vallankumoukselliset demokraatit. Belinski siirtyi vuonna 1846 Sovremennik-lehteen, minkä jälkeen arvosteluosastoa johti Valerian Maikov. Vallankumousvuoden 1848 jälkeen lehdestä tuli poliittisesti väritön. Vuoden 1861 talonpoikaisreformin jälkeen se oli maltillinen ja vastusti vallankumouksellisia suuntauksia.
Nekrasovin johdolla vuosina 1868–1877 Otetšestvennyje zapiskista tuli Venäjän johtava demokraattinen aikakauslehti. Sen sivuilla julkaistiin muun muassa Saltykov-Štšedrinin, Aleksandr Ostrovskin, Gleb Uspenskin, Vsevolod Garšinin ja Dmitri Mamin-Sibirjakin teoksia. Arvosteluosastoa johti Dmitri Pisarev sekä myöhemmin Aleksandr Skabitševski ja Nikolai Mihailovski. Otetšestvennyje zapiski tuki narodnikkeja ja kävi ankaraa polemiikkia varsinkin taantumuksellisen Russki vestnikin kanssa. Nekrasovin kuoltua toimittajina työskentelivät Mihailovski, Saltykov-Štšedrin ja Jelisejev. Viranomaiset lakkauttivat lehden huhtikuussa 1884. Perusteluiksi esitettiin ”vahingollisten ajatusten” levittäminen sekä toimittajien kuuluminen salaseuroihin.
Otetšestvennyje zapiski -nimellä on ilmestynyt myös kaksi muuta aikakauslehteä: Pavel Svinjinin lehti vuosina 1820–1830 sekä toinen lehti vuosina 2001–2014.
Gagaatti

Gagaatti on kivettynyttä hiiltä tai puuainesta. Gagaattia saattaa muodostua myös mustasta ruskohiilestä, mutta yleisesti gagaatti on ruskohiilen muunnos. Gagaatti on väriltään musta ja kiven pinta on kiiltävä. Sitä käytetään korukivenä ja sen kovuus on 3,5 Mohs'in asteikolla. Sitä on käytetty koruihin varhaisista ajoista asti ja sitä on käytetty muun muassa munkkien rukousnauhoissa.
Gagaattia kutsutaan myös mustaksi meripihkaksi ja sitä esiintyy Englannissa, Espanjassa, Ranskassa, Saksassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa.
Thomas Taylor

Thomas Taylor (15. toukokuuta 1758 – 1. marraskuuta 1835) oli englantilainen uusplatonilainen filosofi ja kääntäjä. Hän oli ensimmäinen, joka käänsi Platonin ja Aristoteleen teokset sekä orfilaiset katkelmat englannin kielelle.

Elämä

Taylor syntyi Lontoossa ja opiskeli St Paul's Schoolissa. Hän omistautui klassisen kirjallisuuden ja matematiikan tutkimukselle. Hän työskenteli aluksi pankkivirkailijana. Myöhemmin hän pääsi Society for the Encouragement of Artin (Royal Society of Artsin edeltäjä) sihteeriksi, missä toimessa hän tutustui useisiin vaikutusvaltaisiin henkilöihin, ja mahdollisti käännöstensä julkaisemisen.
Taylor oli hellenistisen pakanuuden ja erityisesti Platonin ja uusplatonilaisten filosofisen järjestelmän ihailija ja kannattaja. Taylor ja hänen vaimonsa puhuivat kotona keskenään pelkästään klassista kreikkaa. Taylor oli myös aikansa kristillisyydessä näkemiensä turmeltuneisuuksien ja paheiden sekä sen pinnallisuuden, epäaitouden ja hengellisen tehottomuuden suorasanainen kriitikko. Taylorin mielipiteiden vuoksi häntä pilkattiin usein ja hänellä oli paljon vihollisia, vaikka monien muiden asioiden suhteen hän saikin hyvän vastaanoton.
Taylorin ystäviin Lontoossa kuului muun muassa eksentrinen matkailija ja filosofi John "Walking" Stewart. Taylor otti vaimoineen teini-ikäisen Mary Wollstonecraftin asumaan luokseen.

Käännökset ja omat teokset

Taylorin tavoitteena oli kaikkien aikaisemmin kääntämättömien antiikin filosofisten teosten kääntäminen englanniksi. Platonin ja Aristoteleen lisäksi Taylor käänsi Prokloksen, Iamblikhoksen, Porfyrioksen, Apuleiuksen, Ocellus Lucanuksen ja muiden uusplatonilaisten ja pythagoralaisten teoksia.
Taylorin käyttämiä käsikirjoituksia oli toimitettu 1500-luvulta saakka, mutta niissä oli aukkokohtia. Taylorilla oli kuitenkin laajat tiedot platonilaisesta ajattelusta ja hän täydensi aukkokohtia oppineilla arvauksilla. Kun myöhemmin löydettiin parempia käsikirjoituksia, arvaukset osoittautuivat usein oikeiksi. Taylorin käännöksillä oli vaikutusta muun muassa William Blaken, Percy Bysshe Shelleyn ja William Wordsworthin ajatteluun. Yhdysvalloissa niitä lukivat muun muassa Ralph Waldo Emerson, Bronson Alcott ja G. R. S. Mead, H. P. Blavatskyn sihteeri.
Taylor julkaisi myös useita omaperäisiä filosofisia teoksia, erityisesti Prokloksen ja Jamblikhoksen uusplatonismista, sekä matematiikkaa käsitteleviä teoksia.
Metsäkaktukset

Tuntomerkit

Metsäkaktukset ovat kiipeileviä köynnöksiä tai epifyyttejä eli päällyskasveja, runsaasti haaroittuvia, pensasmaisia ja usein ilmajuurellisia. Ne ovat varsin kookkaita ja voivat kasvaa kymmenenkin metrin pituisiksi. Varsi on tavallisesti kolmipalteinen tai kolmisärmäinen, nivelikäs, vihreä ja usein harmahtava sekä reunoiltaan kova. Areoleissa on lyhyttä villakarvaa. Piikit ovat lyhyitä ja harvalukuisia tai puuttuvat tyystin. Kukat ovat hyvin suuria, suppilomaisia, tavallisesti yöllä kukkivia, valkoisia tai harvoin punaisia. Pohjusmalja ja perikarpelli ovat tukevia, ja niissä on leveitä, kolmiomaisia ja lehtimäisiä suomuja. Kookas hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, tavallisesti punainen, mehevä, leveiden suomujen peittämä, usein syötävä ja epäsäännöllisesti avautuva; hedelmässä voi olla jäljellä kukan jäänteitä. Siemenet ovat pieniä, pitkänomaisia tai munuaisen muotoisia, kiiltävän mustia ja toisinaan sileitä.

Levinneisyys

Metsäkaktukset ovat kotoisin Etelä-Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosiin ulottuvalta ja Karibian alueelta.

Käyttö

Suvun tärkeimpiä lajeja kasvatetaan Suomessakin usein myytävien hedelmien vuoksi. Erityisesti Kaakkois-Aasiassa viljeltävän Hylocereus undulatuksen hedelmä tunnetaan punaisena pitahayana. Keltaisen pitahayan nimellä puolestaan myydään Hylocereus megalanthuksen (= Selenicereus megalanthus, ks. yökaktukset) hedelmiä.
An Lushanin kapina

Tausta

Tang-dynastiaa An Lushanin kapinan alkupuolella hallinnut keisari Xuanzong tunnettiin Tang-dynastian kulta-ajan taiteiden ja kirjallisuuden tukijana, mutta myös tuestaan tuolloiselle pääministeri Li Linfulle, jonka poliittiset ja sotilaalliset uudistukset heikensivät keskusvallan otetta levottomista Kiinan luoteisalueista, jotka toimivat sittemmin An Lushanin tukialueina. Ennen Li linfun uudistuksia armeijan sotilaat viljelivät maata viljelykauden ajan ja osallistuivat muuna aikana sotaharjoituksiin ja palvelukseen maan pääkaupungissa. Järjestelmä maksoi valtiolle vain vähän sotilaiden kasvattaessa itse ruuan omiin tarpeisiinsa, sekä toivat palvelukseen omat aseensa ja hevosensa. Uudistuksilla armeijan sotilaat korvattiin kokonaan palkkasotilailla, joiden palkat, ruoka ja varustus jouduttiin nyt maksamaan valtion kassasta. 85 % sotilaista palveli sotilaskuvernöörien alaisuudessa, jotka maksoivat sotilaiden palkat tehden näistä näin uskollisempia itselleen kuin keskushallinnolle.
An Lushan oli taustaltaan turkkilais-sogdi. Ennen kapinaansa Lushan toimi keisari Xuanzongin alaisuudessa Pinglun, Fanyangin ja Hebein provinssien sotilaskuvernöörinä.

Kapina

An Lushan julisti itsensä keisariksi ja johti 150 000-200 000 miehen armeijansa etelään Fanyangista eli nykyisen Pekingin alueelta 16. joulukuuta 755. Lushanin joukot katkaisivat nopeasti Tang-dynastian yhteydet taloudellisesti tärkeälle Keisarinkanavalla, joka yhdisti Kiinan pohjois- ja eteläosia. Lushanin joukot valtasivat alkuvuodesta 756 Tang-dynastian itäisen pääkaupunki Luoyangin ja valtasivat vielä samana vuonna varsinaisen pääkaupunki Chang’anin. Keisari Xuanzong pakeni joukkoineen Sichuaniin. Sichuanissa keisarin joukot pakottivat keisarin jalkavaimon Yang Guozhongin tekemään itsemurhan, sillä he pitivät tämän tuhlailevaisuutta kapinan kipinänä. Keisari Xuanzong luovutti asemansa pojalleen Suzongille, joka kapinalliset kukistaakseen pyysi uiguurien apua. An Lushan murhattiin vuonna 757, mutta hänen tilalleen kapinan johtoon nousi ensin hänen poikansa An Qingxu ja hänen jälkeensä yksi Lushanin kenraaleista nimeltä Shi Siming ja sittemmin tämän poika Shi Chaoyi. Sota loppui vuonna 763, jolloin Tang-dynastia salli kapinalliskenraalien säilyttää asemansa sotilaskuvernööreinä.

Seuraukset

Tang-dynastia selvisi itse kapinasta, mutta kapina heikensi valtiota siinä määrin, ettei se enää siitä toipunut. Keskushallinto joutui hyväksymään luoteisalueiden autonomian ja menetti näin huomattavan osan verotuloistaan. Väestönliikkeet sodan runtelemasta pohjoisesta etelään kasvattivat Kiinan eteläalueiden merkitystä. Kapinan todelliset voittajat olivat tiibetiläiset ja uiguurit. Tang-dynastian vedettyä joukkonsa lähemmäksi pääkaupunkia tiibetiläiset valtasivat maan reuna-alueella sijaitsevat Gansun ja Ningxian maakunnat. Vuonna 760 Tiibetin kuningas Trisong Detsen hyökkäsi Sichuaniin ja vaati vuosittaisia silkkilahjuksia Tang-dynastialta. Vuonna 763 hän hyökkäsi Chang’aniin ja asetti Tang-dynastian valtaistuimelle kruununtavoittelijan. Kiinalaiset maksoivat sittemmin uiguureille kapinallisten ja tiibetiläisten kukistamisesta.
Oskar Kirmes

Karl Oskar Kirmes (s. 19. joulukuuta 1995 Reykjavik, Islanti) on suomalainen telinevoimistelija, joka edustaa Espoon Telinetaitureita. Häntä valmentaa hänen isänsä Mati Kirmes.
Kirmes aloitti voimistelun kuusivuotiaana vuonna 2000 Ruotsissa äitinsä ohjaamassa voimistelukerhossa. Hän on edustanut Suomea vuodesta 2013, mitä ennen hän kuului vuodet 2007–2013 Ruotsin maajoukkueeseen.
Vuonna 2012 Kirmes voitti moniottelussa SM-pronssia. Vuonna 2013 hän voitti moniottelun, permannon, nojapuiden ja rekin Suomen mestaruudet ja renkailta pronssia. Hän osallistui myös MM-kisoihin ollen moniotelussa 32:s. Vuonna 2014 Kirmes voitti Pohjoismaiden mestaruudet permannolla, renkailla, nojapuilla ja joukkuekilpailussa ja kilpaili samana vuonna sekä MM- että EM-kilpailuissa. Hän saavutti kaudella myös rekin SM-hopeaa ja pronssia renkailta ja nojapuilta. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Kirmes oli permannolla yhdeksäs ja ylsi kuusiottelun loppukilpailuun.
Huhtikuussa 2015 Kirmes ylsi ensimmäisen kerran urallaan maailmancupin palkintokorokkeelle, kun hän voitti hopeaa Ljubljanan permantokilpailussa pistein 14,725.
Huhtikuussa 2016 Kirmes voimisteli kuusiottelussa Rion olympiakarsinnoissa ennätyspisteensä 84,999. Tulos varmisti Suomelle ensimmäisen miestelinevoimistelun olympiapaikan 44 vuoteen. EM-kilpailuissa 2016 Kirmes sijoittui permannolla 14:nneksi.
Kirmeksen virolainen isä on edustanut voimistelussa Neuvostoliittoa ja äiti Lina Ruotsia. Myös hänen nuorempi veljensä Robert on voimistelija. Perhe muutti Suomeen Ruotsista vuonna 2008 ja Kirmes sai Suomen edustusoikeuden vuonna 2013. Kirmes valmistui ylioppilaaksi keväällä 2015.