Nikita Bergenström

Nikita Bergenström (alk. Juha Veikko Valjakkala, ent. Aslak Valdemar Ahonen, ent. Nikita Joakim Fouganthine; s. 13. kesäkuuta 1965 Pori) on suomalainen henkirikollinen. Valjakkala tuli osaksi Suomen ja Ruotsin rikoshistoriaa vuonna 1988, kun hän murhasi kolme perheenjäsentä nelihenkisestä Nilssonin perheestä pohjoisruotsalaisen Åmselen kylän hautausmaalla. Perheestä jäi eloon vain 11-vuotias poika, joka oli tapahtumahetkellä nukkumassa teltassa kotitalonsa pihalla. Juha Valjakkala ja hänen porilainen tyttöystävänsä ja rikoskumppaninsa Marita Routalammi (s. 1966 Pori) olivat heinäkuussa 1988 Pohjoismaiden etsityimmät henkilöt.

Nuoruusvuodet

Juha Valjakkala syntyi vuonna 1965 Porissa ja asui myöhemmin myös Mikkelissä ja Ruotsissa. Koulunsa Valjakkala kävi Porissa, Ulvilassa ja Mikkelissä.
Valjakkala aloitti rikosuransa 15-vuotiaana Äänekoskella, jossa hän varasti viisi ajoneuvoa. Hän sai vuonna 1980 ehdollisen vankeustuomion näistä rikoksista. Myöhemmin Valjakkala varasteli autoja ainakin Lapualla, Jämsässä, Imatralla, Ulvilassa, Juvalla, Piikkiössä, Espoossa ja Helsingissä.
Huhtikuussa 1981 Valjakkala sai puolen vuoden ehdottoman vankeustuomion, jonka hän vietti Keravan silloisessa nuorisovankilassa.
Valjakkala vietti osan lapsuudestaan äitinsä kanssa Ruotsissa, jossa hän syyllistyi myös autovarkauksiin ja sai vankeustuomioita niistä.
Valjakkala tutustui Marita Routalammiin vuonna 1984. He tehtailivat rikoksia Ruotsissa ja saivat vankeustuomion.

Åmselen kolmoismurha

Murhiin johtanut tapahtumasarja alkoi, kun 22-vuotias Valjakkala vapautui Turun vankilasta 1. toukokuuta 1988 ja lähti kiertelemään Ruotsissa ja Suomessa 21-vuotiaan Marita Routalammin kanssa.
He saapuivat Västerbottenin maakunnassa, Vindelnin kunnassa sijaitsevaan Åmseleen 3. heinäkuuta. Yöllä Valjakkala varasti polkupyörän. 49-vuotias Sten Nilsson ja hänen 16-vuotias poikansa Fredrik lähtivät ajamaan autollaan Valjakkalaa takaa. Ajojahti päättyi hautausmaalle, missä Valjakkala pakotti Stenin ja Fredrikin haulikolla uhaten polvistumaan. Ensin hän ampui Stenin, minkä jälkeen Fredrik yritti anoa armoa valehtelemalla ikänsä. Tästä huolimatta Valjakkala ampui hänetkin. Laukaukset kuuluivat kylään saakka. Perheen 42-vuotias äiti Ewa Nilsson lähti katsomaan, mitä oli tapahtunut. Hän näki, että Valjakkala istui Stenin autossa, ja koputti ikkunaan. Valjakkala tempaisi oven niin raivokkaasti auki, että Ewa kaatui, mutta tämä pääsi juoksemaan pakoon. Valjakkala sai hänet kiinni ja löi häntä haulikolla niin voimakkaasti, että se pirstoutui. Tämän jälkeen hän puukotti Ewan hengiltä viiltämällä tältä kaulan auki.
Valjakkala ja Routalammi otettiin kiinni 10. heinäkuuta Odensessa, Tanskassa, kun junan konduktööri tunnisti heidät. Kiinniotossa kumpikaan ei tehnyt vastarintaa.

Oikeudenkäynti ja tuomiot

Oikeudenkäynnissä Valjakkalan asianajajana toimi Pelle Svensson ja Routalammin asianajajana Gunnar Falk. Valjakkala ja Routalammi syyttivät toinen toistaan murhista, mutta oikeus uskoi Routalammin tarinaa. Psykiatrisessa tutkimuksessa todettiin kummankin olevan henkisesti ymmärryskykyisiä oikeudessa. Oikeuspsykiatri kuitenkin totesi, että Valjakkalalla oli psykopaattinen persoonallisuus ja että hän oli hyvin aggressiivinen.
Valjakkala sai elinkautisen vankeusrangaistuksen kolmesta murhasta sekä lisäksi ikuisen kiellon palata Ruotsiin. Valjakkala aloitti tuomionsa kärsimisen Uumajan vankilassa, mutta hänet siirrettiin kesällä 1989 Suomeen Turun vankilaan.
Routalammi sai kaksi vuotta vankeutta avunannosta törkeään pahoinpitelyyn. Hän oli aikaisemmista rikoksistaan saanut kiellon palata Ruotsiin ennen lokakuun 15. päivää 1997, eikä oikeus katsonut tarpeelliseksi muuttaa määräaikaa.
Routalammi vapautui vankilasta istuttuaan puolet tuomiostaan, jonka jälkeen hän vaihtoi nimensä ja muutti takaisin Poriin. Hän on myöntänyt vapautumisensa jälkeen Iltalehdelle kolme haastattelua; ensimmäisen kesällä 2003, toisen marraskuussa 2006 ja kolmannen 12. helmikuuta 2008.

Pahoinpitely vankilassa

Valjakkala joutui pahoinpitelyn kohteeksi Helsingin keskusvankilassa 21. huhtikuuta 1998. Vankitoveri kävi Valjakkalan kimppuun tämän ollessa poistumassa vankilan ruokalasta. Valjakkala toimitettiin hoidettavaksi Töölön sairaalaan. Häneltä murtui pahoinpitelyssä poskiluu.

Oikeudenkäynti valtiota vastaan

Valjakkala vaati vuonna 2004 Iisalmen käräjäoikeudessa Sukevan vankilan ylivartijalta ja valtiolta 1 500 euron korvausta kipuun ja särkyyn verrattavasta henkisestä kärsimyksestä, koska häntä ei viety vankilasta terveyskeskuslääkärin puheille tammikuussa 2004. Valjakkala olisi halunnut kriisiapua, koska hänen vaimonsa oli joutunut liikenneonnettomuuteen, jossa hän ei tosin loukkaantunut vakavasti. Päivystävä ylivartija ei suostunut sunnuntai-iltana esitettyyn pyyntöön. 
Käräjäoikeus hylkäsi kanteen 3. kesäkuuta 2004 vedoten siihen, ettei Valjakkala enää seuraavana arkipäivänä hakeutunut lääkärinhoitoon. Mitään lääkärinlausuntoa Valjakkalalla ei ollut esittää väittämästään kärsimyksestä. 
Valtio joutui maksamaan Valjakkalan oikeuskuluja vajaat 2 400 euroa.

Armahdusanomukset

Valjakkala anoi vankeutensa aikana armahdusta presidenteiltä useita kertoja, mutta tammikuuhun 2006 saakka korkein oikeus (KKO) katsoi, ettei anomusta tule hyväksyä. Lopulta tammikuussa 2006 KKO otti kannan, jonka mukaan anomus voitaisiin hyväksyä. Valjakkalan vapautuminen oli kiinni enää presidentti Tarja Halosen päätöksestä, jota KKO:n kanta ei sitonut millään tavoin. Ruotsin viranomaiset ja muun muassa oikeusministeri Beatrice Ask ilmaisivat tuolloin julkisesti vastustavansa Valjakkalan armahdusta. KKO:n kannanoton jälkeen Valjakkala pakeni jälleen vankilasta marraskuussa 2006. Tasavallan presidentti Tarja Halonen hylkäsikin Valjakkalan armahdusanomuksen 12. lokakuuta 2007.

Elinkautisesta ehdonalaiseen vapauteen

Lokakuussa 2006 voimaantullut laki mahdollisti ehdonalaisen vapautuksen hakemista Helsingin hovioikeudelta. Valjakkala haki vapautusta kesäkuun 2007 alkupuolella ja asiaa puitiin oikeudessa saman vuoden marraskuussa. Hovioikeus ilmoitti 3. joulukuuta 2007, että Valjakkala päästetään ehdonalaiseen vapauteen 1. heinäkuuta 2008. Lain mukaan Rikosseuraamusvirastolla on kaksi kuukautta aikaa hakea muutosta päätökseen, mutta Rikosseuraamusviraston päällikkö, Vankeinhoitolaitoksen pääjohtaja Esa Vesterbacka ilmoitti että ei aio hakea muutosta. 
Valjakkalan koevapaus alkoi 25. helmikuuta 2008. Saman vuoden toukokuun alussa poliisi etsintäkuulutti hänet. Häntä ei löytynyt asunnostaan, ja hänen valvontapuhelimensakin oli jäänyt asuntoon. Pian Valjakkala jäi kiinni Pohjois-Suomessa Inarissa 11. toukokuuta. Etelä-Suomen aluevankilan johtaja Marjatta Kaijalaisen mukaan karkaaminen ei kuitenkaan vaikuta ehdonalaiseen pääsemiseen, vaan päätös kumoutuu vain, jos Valjakkalaa epäillään niin vakavasta rikoksesta, että hänet vangitaan sen takia. Kesäkuun loppupuolella 2008 Helsingin hovioikeus kuitenkin perui Valjakkalan ehdonalaisen vapauden. 
Valjakkala valitti päätöksestä korkeimpaan oikeuteen ja se päätti 17. joulukuuta 2008, että Valjakkala voidaan laskea ehdonalaiseen 2. helmikuuta 2009, koska hänen koevapaudellaan tekemät rikokset olivat lieviä.
21. lokakuuta 2009 Valjakkala jäi vaimonsa kanssa kiinni näpistyksestä Kannelmäen Prismassa. He olivat kätkeneet lihatiskiltä ottamansa tuotteet kärryihin takin alle. Tapauksesta lankesi pariskunnalle sakot.
Heinäkuussa 2010 Valjakkala tuomittiin muun muassa törkeästä rattijuopumuksesta, rattijuopumuksesta sekä laittomasta uhkauksesta kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen. Moninkertaisena lainrikkojana hän istuu siitä kaksi kolmasosaa. Saman kuun 5. päivä Helsingin käräjäoikeus hylkäsi Valjakkalan valtiota vastaan nostaman vahingonkorvauskanteen. Hän oli vaatinut 30 000 euron korvauksia, koska hänen ehdonalaiseen pääsynsä lykkääntyi puolella vuodella Rikosseuraamuslaitoksen aloitteesta.
Toukokuussa 2011 Fouganthine tuomittiin tammikuussa 2011 tapahtuneesta muun muassa kulkuneuvon kuljettamisesta oikeudetta ja törkeästä rattijuopumuksesta 90 tunniksi yhdyskuntapalveluun. Saman kuun 13. päivä Valjakkala syyllistyi tuhotyöhön sytytettyään tahallaan Helsingin Vallilan kaupunginosassa sijaitsevan kerrostaloasuntonsa palamaan. Asunto tuhoutui asuinkelvottomaksi. Kesäkuun alussa 2011 edelleen ehdonalaisessa vapaudessa oleva Fouganthine joutui jälleen poliisin kanssa tekemisiin ja poliisin kiinniottamiseksi heiluttuaan aseen kanssa baarissa. Ase paljastui pian leikkiaseeksi. 15. kesäkuuta Fouganthine tuomittiin törkeästä rattijuopumuksesta ja laittomasta uhkauksesta neljän kuukauden ja 20 päivän ehdottomaan vankeuteen.
Kesäkuussa 2012 Fouganthine tuomittiin kahdeksi vuodeksi vankilaan asuntonsa polttamisesta, tästä rikosnimike oli tuhotyö, kulkuneuvon kuljettamisesta oikeudetta, rattijuopumuksesta sekä kahdesta pahoinpitelystä. Tuomio tuli kesäkuulta 2011, jolloin hän pahoinpiteli kahden muun miehen kanssa ravintolasta raahaamansa miehen sekä sumutti kaasusumuttimella tätä auttanutta naista. Heinäkuussa 2013 hovioikeus alensi tuomion vuoden ja 10 kuukauden ehdottomaksi vankeudeksi.
Heinäkuussa 2014 Fouganthine tuomittiin vuosina 2012 ja 2014 tehdyistä yhdeksästä rikoksesta vuoden ja kahden kuukauden ehdottoman vankeusrangaistukseen. Rikosnimikkeitä oli muun muassa varkaus, pahoinpitely, törkeä liikenneturvallisuuden vaarantaminen ja moottorikulkuneuvon käyttövarkaus. Fouganthine valitti rangaistuksestaan Helsingin hovioikeuteen, joka vahvisti vankeusrangaistuksen toukokuussa 2015.
Tammikuussa 2019 Fouganthine jäi verekseltään kiinni murtautumisesta ravintola Kaisaniemeen, josta hän oli anastamassa alkoholia. Häntä vaadittiin rikosten jatkamisvaaran ja rikoskierteen katkaisun perusteella vangittavaksi, mutta Helsingin käräjäoikeus ei siihen suostunut.

Avioliitot

Valjakkala on ollut useita kertoja naimisissa. Toukokuussa 2008 hän solmi seitsemännen avioliittonsa.

Yenon Levin murha 1988

Vuonna 2012 Ruotsin poliisi alkoi tutkia onko Fouganthinella osuutta vuonna 1988 Ruotsissa tapahtuneeseen israelilaisen Yenon Levin murhaan. Thomas Quick oli tuomittu Levin murhasta, mutta oikeus purki tuomion vuonna 2010. Poliisin mukaan Fouganthine ja Routalammi liikkuivat tapahtuma-aikaan alueella, sillä mm. huoltoaseman valvontakamera oli tallentanut heidät tankkaamassa varastettua autoa. Suomen poliisi kuulusteli Fouganthinea Levin murhasta jo kesällä 1988, mutta näyttöä ei löytynyt.

Elokuva ja kirjat

Vuonna 1991 Jan Troell ohjasi Åmselen murhista elokuvan nimeltä Il Capitano. Pääosaa esitti Antti Reini.
Ruotsalainen toimittaja David Lagercrantz kirjoitti murhista reportaasikirjan Änglarna i Åmsele (1998). Valjakkalan asianajajana toiminut Pelle Svensson puolestaan kirjoitti teoksen Utan nåd vuonna 2005. Kirjaan sisällytetyt ruumiinavauskuvat aiheuttivat Ilta-Sanomien mukaan järkytystä Ruotsissa. Vuonna 2014 ruotsalainen kirjailija Victoria Larsson julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen Ett norrländskt trauma, jossa hän kertoo muun muassa kirjeenvaihdostaan Valjakkalan kanssa.