google/wiki40b huggingface dataset:
John Barker

John Barker (13. heinäkuuta 1791 Haslingden, Englanti – 2. joulukuuta 1854 Turku) oli Suomessa toiminut englantilaista syntyperää ollut liike- ja teollisuusmies.
Barkerin vanhempien tiedetään kuuluneen työväestöön, mutta heidän nimiään ei tunneta. Barkerista kehittyi mekaanisten kutoma- ja villankehruukoneiden asiantuntija ja rakentaja, joka monien muiden vastaavien tavoin lähti työskentelmään ulkomaille. Mentyään ensin Belgiaan 1817 ja sieltä Tukholmaan 1833, jonne Barker perusti konepajan, hän muutti 1836 Tampereelle Finlaysonin palvelukseen. Hän osallistui uuden suuren tehdasrakennuksen suunnitteluun, rakensi sinne koneet ja opetti työntekijät käyttämään niitä. 1843 hän siirtyi Turkuun, perustaakseen sinne oman puuvillatehtaan. Tätä varten hän sai Suomen Pankilta 20000 hopearuplan korottoman lainan. Uusi kolmikerroksinen tehdasrakennus valmistui 1847 ja Barkerin liikekumppaniksi tuli entinen apteekkari L.E. Stigzelius, joka lunasti Barkerin kuoltua myös tämän osuuden yrityksestä. Lähes sata vuotta myöhemmin eli 1941 siitä tuli fuusion kautta Barker-Littoinen -teollisuusyritys. Koska Barker oli Tampereella järjestänyt Finlaysonin tehtaisiin kaasuvalon, hän tarjoutui varustamaan koko Turun kaupungin katuvalaistuksen. Itämainen sota teki kuitenkin tämän aikeen tyhjäksi.
Barkerin tiedetään olleen naimisissa ja että hän oli jo ennen vuotta 1833 jäänyt leskeksi, mutta puolison nimi ei ole tiedossa.
Leonid Bashmakov

Leonid Bashmakov (1. huhtikuuta 1927 Terijoki – 4. joulukuuta 2016 Tampere) oli suomalainen säveltäjä. 
Bashmakov syntyi luovutettuihin alueisiin kuuluvalla Terijoella. Hän siirtyi Helsinkiin ja opiskeli 1947–54 Sibelius-Akatemiassa sävellystä mm. Aarre Merikannon johdolla. Bashmakov toimi Kotkan seudun musiikkiopiston opettajana 1955–59 ja Tampereen musiikkiopiston, sittemmin Tampereen konservatorion opettajana ja lehtorina 1959–79. Bashmakov oli Tampereen konservatorion rehtori 1979–90.
Bashmakov toimi Kotkan kaupunginteatterin kapellimestarina 1955–59 ja Tampereen Työväen Teatterin kapellimestarina 1969–84.
Bashmakovin monipuoliseen tuotantoon kuuluu mm. seitsemän sinfoniaa, useita soitinkonserttoja, Requiem Lassi Nummen tekstiin, ortodoksista kirkkomusiikkia, baletti-, näyttämö- ja elokuvamusiikkia.  Lisäksi hän sävelsi musiikin mm. televisiosarjoihin Pertsa ja Kilu ja Sodan ja rauhan miehet.
Helsingin metropoliitta Ambrosius myönsi vuonna 2009 director musices -arvonimen Leonid Bashmakoville. Arvonimi myönnettiin tunnustuksena Bashmakovin ansioista kirkkomuusikkona ja hänen vuosia jatkuneesta ahkerasta kirkkomusiikin sävellystyöstään.
Jangal-liike

Jangal-liike oli Mīrzā Kūchik Khānin johtama kapinaliike Persiassa vuosina 1917−1921. Ideologiselta taustaltaan liike yhdisti vasemmistolaisia ja islamisteja. Qajarit kukistivat kapinan vuonna 1921.

Historia

Mīrzā Kūchik Khān, oikealta nimeltään Mirza Yunus, aloitti taistelun hallintoa vastaan vuonna 1908 kuningasmielisten vallankaappauksen jälkeen. Vuonna 1917 hän perusti Gīlānissa oman kapinallisjoukkonsa. Jangal-nimen liike sai alueen metsien mukaan. Kapina oli tähdätty paitsi Qajarien hallintoa, myös brittejä ja venäläisiä vastaan. Liikkeen julkaiseman Jangal-lehden mukaan kapinan tarkoitus oli iranilaisten oikeuksien suojeleminen ja muslimien valistus. Liikkeen ideologinen tausta ei ole täysin selvä. Siinä yhdistyivät kommunismi ja islamilaisuus. Liikkeeseen kuuluikin monia Persian ensimmäisen sukupolven marxisteista. Kapinan huippuaikoina liike hallitsi Gīlānin ohella myös osia Māzandarānista, ja sen muodostama hallinto sai de facto tunnustuksen briteiltä. Aseistautuneita kapinallisia oli enimmillään noin 6 000, ja liike sai tukea Venäjän bolševikeilta. Kesäkuussa 1920 kapinoitsijat julistivat Gīlānin neuvostotasavallan perustetuksi. Kapina kukistettiin kuitenkin lopullisesti vuoden 1921 lokakuussa, kun aiemmin vallankaappauksella valtaan noussut Ahmad Shah Qajar valloitti kasakoiden tukemana Raštin.
Bioasekonventio

Bioasekonventio on kansainvälinen sopimus bioaseista. Sopimuksen tarkoitus on ehkäistä bioaseiden käyttöä ennalta. Bioasekonventio laadittiin vuonna 1972 ja sen on ratifioinut yli 100 valtiota.
Sopimus kieltää bioaseiden kehittämisen, valmistamisen ja varastoinnin. Se käsittelee myös jo olemassa olevien bioaseiden hävittämistä. Sopimus sallii ainoastaan rauhanomaisen tutkimuksen.
Pekka Jokinen (professori)

Pekka Jokinen (s. 1961) on luonnonvarapolitiikan professori Itä-Suomen yliopiston historia- ja maantieteiden laitoksessa. Hän on suorittanut valtiotieteiden tohtorin tutkinnon ympäristösosiologian alalta Turun yliopistossa 1995. Väitöskirja käsitteli suomalaista maatalouden ympäristöpolitiikkaa ajanjaksolla 1970–1994.

Ura

Pekka Jokinen on vuodesta 1989 alkaen ollut tutkijana Turun yliopistossa, erikoistutkijana Turun kauppakorkeakoulussa sekä yliassistenttina, vanhempana tutkijana ja professorina Tampereen yliopistossa. Vuodesta 2008 Jokinen on työskennellyt Joensuun yliopiston (sittemmin Itä-Suomen yliopiston) ja Suomen ympäristökeskuksen yhteisenä luonnonvarapolitiikan professorina. Jokinen on Turun yliopiston (ympäristösosiologia, 1997 alkaen) ja Tampereen yliopiston (ympäristöpolitiikka, 1998 alkaen) dosentti.

Asiantuntemus

Pekka Jokisen tutkimuksen ja asiantuntemuksen ala on yhteiskuntatieteellinen ympäristötutkimus, erityisesti ympäristö- ja luonnonvarapolitiikka. Hänen nykyisten tutkimushankkeidensa aiheita ovat ympäristöpolitiikan instituutiot, sääntelymallit ja verkostot, maaseudun monitasoinen ympäristöhallinta, luonnonvarat ja rakennemuutos sekä ekosysteemipalvelut. Jokisen julkaisuluettelossa on 125 nimekettä, ja hän on pitänyt 50 esitelmää kansainvälisissä konferensseissa.
Valfrid August Vilhelm Blåfield

Valfrid August Vilhelm Blåfield (26. elokuuta 1868 Myttäälä, Pälkäne – 23. huhtikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari, senaattori ja oikeusneuvos.
Blåfieldin vanhemmat olivat laamanni Berndt Gustaf Emil Blåfield (1816–1884) ja Anna Aurora Karolina Blåfield (1830–1908). Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Hämeenlinnan normaalilyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1891. Blåfield sai varatuomarin arvon 1894.
Blåfield oli Suomen senaatin kanslistina 1900–1904 ja senaatin oikeusosaston protokollasihteerinä 1904–1908. Hän oli eduskunnan uudistuskomitean sihteerinä 1905–1906 ja oppivelvollisuuskomitean jäsenenä 1906–1907. Blåfield oli kesällä 1907 Mikkelin läänin kuvernöörin viransijaisena ja vuonna 1908 hänet nimitettiin Hauhon tuomiokunnan tuomariksi. Blåfield oli senaatin oikeusosaston senaattorina 1917–1918 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1918–1927. Hän toimi sitten vuodesta 1927 alkaen Lohjan tuomiokunnan tuomarina.
Blåfield oli mukana säätyvaltiopäivillä 1897, 1900 ja 1905–1906 ritariston ja aatelin jäsenenä. Hän toimi lisäksi pappissäädyn sihteerinä vuosien 1904–1905 ja 1905–1906 valtiopäivillä.
Blåfield oli naimisissa vuodesta 1913 filosofian maisteri Irene Aleksandra Nyqvistin (1882–1959) kanssa.
Mihail Golitsyn

Mihail Mihailovitš Golitsyn (ven. Михаи́л Миха́йлович Голи́цын; 1. marraskuuta 1675 Moskova – 10. lokakuuta 1730) oli venäläinen sotapäällikkö. Hän komensi suuren Pohjan sodan aikana vuosina 1713–1714 Suomen miehittänyttä venäläisarmeijaa (isoviha). Hän toimi Suomessa olleiden venäläisten joukkojen ylipäällikkönä vuoteen 1721, jolloin sota päättyi Uudenkaupungin rauhaan.
Golitsyn kohteli miehitettyä Suomea säästeliäästi ja yritti ehkäistä venäläisten sotilaitten tekemiä vääryyksiä.
Vuonna 1721 Golitsyn nimitettiin Pietarin kuvernööriksi ja vuonna 1725 hän sai sotamarsalkan arvon. Hänet nimettiin vuonna 1730 Venäjän sotakollegion johtajaksi.
Kunlun Fight

Keskisarjan turnaukset

Yksi Kunlun Fightin erikoisuuksista on vuosittain järjestettävä 70 kg turnaus. Vuonna 2014 ensimmäisen 16 miehen turnauksen voitti Valko-Venäläinen Dzianis Zuev, joka voitti Australialaisen Victor Nagben turnauksen finaalissa. Vuonna 2015 turnaus laajennettiin 64 miehen turnaukseksi ja voittajaksi selviytyi Thaimaalainen Sitthichai Sitsongpeenong. Joitakin merkittäviä turnaukseen osallistuneita ottelijoita ovat olleet esimerkiksi K-1 mestarit Andy Souwer, Marat Grigorian, Chingiz Allazov, Enriko Kehl, Murthel Groenhart ja GLORY mestari Davit Kiria. Muita arvostettuja sekä korkealla maailman rankking listoilla olleita osallistujia ovat olleet esimerkiksi Enriko Gogokhia, Yodsanklai Fairtex, Dzhabar Askerov, Superbon Banchamek, Amancio Paraschiv,  ja Aikpracha Meenayothin.

Liiketoiminta

Maaliskuussa 2016, Kunlun Fight julkisti viimeistelleensä B rahoituskierroksen Morningside Ventures, IDG Capital Partners sekä Northern Light Venture Capital yrityksien kanssa. B rahoituskierroksella yhtiö arvioitiin yli 350 miljoonan dollarin arvoiseksi, mikä teki Kunlun Fightistä Kiinan arvokkaimman kamppailu-urheilu organisaation.

Säännöt

Kunlun Fight otteluita käydään enimmäkseen potkunyrkkeily säännöin, mutta organisaatio järjestää myös MMA otteluita. Myös yksittäisiä Thainyrkkeily, Nyrkkeily ja Lethwei otteluita on käyty Kunlun Fight tapahtumissa.
Lipputetra

Koko ja ulkonäkö

Lipputetra kasvaa noin kuusi senttiä pitkäksi. Sen vartalo on hopeanharmaasävyinen, pyrstön tyvi lähes musta ja evät suurikokoiset ja oranssinsävyiset "liput".

Alkuperä

Lipputetroja elää luonnossa Etelä-Amerikassa Parana- ja Uruguay-jokien vesistöissä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Lipputetra sopii seura-akvaarioon muiden pehmeän veden kalojen joukkoon. Lipputetra syö usein hentolehtiset kasvit. Se viihtyy vähintään kuuden yksilön parvessa. Jos lipputetroja on liian vähän, ne voivat ärhennellä muiden lajien kaloille - lajitoverien seura rauhoittaa niiden käytöstä.

Vesiolot ja ravinto

Lipputetralle sopeutuu monenlaisiin vesioloihin: sopiva pH on 5,8–8,5 ja lämpötila 18–30 °C. Se syö sekä kasvi- että eläinperäistä ruokaa: hiutaleita ja pakasteruokaa.
Demagnetointi

Demagnetointi on magneettisuuden poistamista eli magneettisen kappaleen muuttamista ei-magneettiseksi. Demagnetisoinnin voi suorittaa esimerkiksi kuumentamalla haluttua kappaletta tai toisen magneettikentän avulla.
Demagnetointia voidaan käyttää tiedon hävittämiseen magneettinauhoilta.
Sähköinen potentiaali

Sähköinen potentiaali (tunnus V) on muuttumattoman sähkökentän potentiaalienergia yksikkövarausta kohden. Sähköistä potentiaalia mitataan volteissa. Fysikaalisesti ainoastaan kahden pisteen välinen sähköinen potentiaaliero eli jännite on merkitsevä.
Sähköisen potentiaalin käsitteen ja Kirchhoffin lakien avulla voidaan helposti analysoida sähköisiä virtapiirejä.

Yleistä

Kappaleilla voi olla ominaisuus, joka tunnetaan sähkövarauksena. Sähkökenttä kohdistaa voiman varattuihin kappaleisiin. Jos varatulla kappaleella on positiivinen varaus, kappaleeseen kohdistuva voima on samansuuntainen sähkökentän suunnan kanssa. Negatiivisesti varautuneilla kappaleilla suunta on päinvastainen. Voiman suuruus on kappaleen sähkövarauksen suuruus kerrottuna sähkökentän voimakkuuden suuruudella. Sähköinen potentiaali sähkökentän pisteessä on määritelty työksi, joka tehdään siirrettäessä positiivinen yksikkövaraus nollapotentiaalista tähän pisteeseen.
Voima ja potentiaalienergia liittyvät läheisesti toisiinsa. Kun kappale liikkuu suuntaan, johon voima kiihdyttää sitä, sen potentiaalienergia pienenee. Esimerkiksi kappaleen potentiaalienergia Maan gravitaatiokentässä on mäen päällä suurempi kuin mäen juurella. Kun kappale putoaa, sen potentiaalienergia muuttuu liike-energiaksi. Vastaavasti varautuneen hiukkasen sähköinen potentiaalienergia muuttuu hiukkasen liike-energiaksi sähkökentän tekemän työn takia hiukkasen siirtyessä korkeammasta potentiaalista matalampaan potentiaaliin. Positiivisesti varautuneen hiukkasen potentiaalienergia pienenee sen siirtyessä sähkökentän suuntaan kun taas negatiivisesti varautuneella hiukkasella suunnan tulee olla päinvastainen.

Sähköstatiikassa

Sähköinen potentiaali pisteessä b staattisessä sähkökentässä E saadaan viivaintegraalista
kun piste a on nollapotentiaalissa.
Rambler

Rambler oli vuosina 1900–1914 ja 1958–1969 valmistettu amerikkalainen automerkki. 1962–1983 Rambler-autoja valmistettiin lisenssillä Australiassa, Meksikossa ja Argentiinassa. Vuosina 1950–1954 AMC valmisti autoa nimellä Nash Rambler.  
1897 chicagolainen Thomas B. Jeffery rakensi ensimmäisen autonsa. Saatuaan myönteistä palautetta ensimmäisestä New Yorkin autonäyttelystä 1899 Jeffery päätti ryhtyä autoalalle. 1902 Jeffery aloitti autojen massatuotannon Kenoshassa Wisconsinin osavaltiossa. Vuoden 1902 loppuun mennessä Ramblereita oli valmistunut 1 500 kappaletta, kuudennes Yhdysvaltain autoista. Tehdas oli tuolloin maan toiseksi suurin autojen valmistaja Oldsmobilen jälkeen.
Rambler keksi autojen ohjauspyörän.
Vuonna 1914 Rambler-merkki korvattiin Jefferyllä. 1916 autotehtaan osti Charles W. Nash, joka nimesi tehtaan Nash Motors Companyksi 1917.
Vuonna 1954 American Motors Corporation (AMC) muodostettiin Nash-Kelvinator ja Hudson Motor Car Company -yhtiöiden fuusiosta. Yhtiö päätti 1958 valmistaa Rambler-autoja. Viimeinen Yhdysvalloissa valmistettu Rambler tuotettiin 30.6.1969. Kaikkiaan Kenoshan tehdas valmisti yli 4,2 miljoonaa Rambler-autoa 1900–1914 ja 1958–1969.
Ramblerit olivat luotettavia, hyvin tehtyjä ja niillä oli hyvä jälleenmyyntiarvo.
Marcela Serrano

Marcela Serrano (s. Santiago 1951) on chileläinen kirjailija. Hän opiskeli kuvataidetta Chilen katolisessa yliopistossa ja vietti välillä pitkän ajan Meksikossa.
Väinö Lahtinen

Väinö Vilho Lahtinen (23. lokakuuta 1897 Jyväskylä – 11. lokakuuta 1989) oli suomalainen voimistelunopettaja, kouluneuvos vuodesta 1957. Hän oli vuodesta 1937 Helsingin normaalilyseon voimistelunopettaja ja Helsingin opettajakorkeakoulun voimistelunopettaja 1947–1953. Suomen Voimisteluliiton puheenjohtaja hän oli 1946–1958, Suomen olympiajoukkueen ja muiden voimistelujoukkueiden johtaja.
Lahtinen julkaisi Kaarina Karin kanssa kouluille oppikirjan Terveysoppi (1949), ja lisäksi hän julkaisi voimisteluoppaita. Hän toimi Kouluvoimistelu ja -urheilu -lehden päätoimittajana.
Lahtinen oli Suomen Olympiakomitean jäsen. Hän sai ansioistaan kunnianosoituksena muun muassa Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuren ansioristi 1964 ja Suomen Urheilun kultaisen ansioristin 1949.
Dieter Herzog

Dieter Herzog (s. 15. heinäkuuta 1946 Oberhausen) on saksalainen jalkapalloilija, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1974. 
Laitamies Herzog pelasi 250 Bundesliigan ottelussa Fortuna Düsseldorfin ja Bayer 04 Leverkusenin miehistöissä ja teki niissä 46 maalia. Uransa aikuisten tasolla hän oli aloittanut Sportfreunde Hamborn 07 -joukkueessa alemmalla sarjatasolla ennen kuin siirtyi Düsseldorfiin vuotta ennen kuin seura palasi Bundesliigaan 1971.
Hän tuli Düsseldorfin joukkueen mukana kolmanneksi sekä kaudella 1972-1973 että 1973-1974; jälkimmäistä pidettiin Herzogin todellisena huippukautena. Vuonna 1976 keskikentän vasemmalla laidalla viihtyvä Dieter Herzog siirtyi Bayer 04 Leverkuseniin, joka rakensi joukkuetta, joka nostaisi seuran Bundesliigaan. Nousuaie onnistuikin ja Herzog pelasi vielä neljä kautta Länsi-Saksan korkeimmalla sarjatasolla.
Valmentaja Helmut Schön kutsui uransa parasta jalkapalloa pelanneen Herzogin Saksan liittotasavallan edustusmiehistöön vuoden 1974 MM-kisojen alla. Herzog pääsi kentälle lopputurnauksessa otteluissa Jugoslaviaa ja Ruotsia vastaan välierälohkossa. Turnaus päättyi isäntäjoukkue Länsi-Saksan kultajuhliin.
Camilo Lorenzo Iglesias

Camilo Lorenzo Iglesias (s. 7. elokuuta 1940) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. joulukuuta 1966 ja nimitettiin Astorgan hiippakunnan johtoon 14. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Tagliaferri, jota avustivat Gabino Díaz Merchán ja José Diéguez Reboredo.
Miriam Lichtheim

Elämäkerta

1930-luvulla Lichtheim opiskeli Hans Jakob Polotskyn johdolla Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Vuonna 1941 hän muutti Yhdysvaltoihin, missä hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon egyptologiasta Chicagon yliopistossa. Hän toimi yliopiston kirjastonhoitajana Yalen yliopistossa ja sitten Lähi-idän luennoitsijana Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa, mitä virkaa hän piti eläköitymiseensä asti vuonna 1974. Vuonna 1982 hän palasi Israeliin, missä hän opetti heprealaisessa yliopistossa. Hän kuoli vuonna 2004.
Vuonna 1973 Lichtheim julkaisi ensimmäisen osan sarjaa Ancient Egyptian Literature ("Muinaisen Egyptin kirjallisuus", lyhenne AEL), joka sisälsi käännöksiä vanhan valtakunnan ja keskivaltakunnan aikaisista teksteistä. Vuonna 1976 ilmestynyt sarjan toinen osa sisälsi uuden valtakunnan aikaisia tekstejä, ja vuonna 1980 ilmestynyt kolmas osa käsitteli Egyptin ensimmäisen vuosituhannen eaa. aikaista kirjallisuutta.
Giánnis Pários

Elämä ja ura

Pários, oikealta nimeltään Ioánnis Varthakoúris syntyi Pároksen saarella Kykladeilla vuonna 1946. Hän teki ensiesiintymisensä laulajana vuonna 1969.
Pários levytti kreikaksi ranskalaisen laulajan Alain Barrieren laulun ”Tu t'en vas” vuonna 1976, nimellä ”Tóra pia”. Laulu muodostui suureksi hitiksi. Pários työskenteli myöhemmin useiden kreikkalaissäveltäjien, kuten Mános Loḯzoksen, Míkis Theodorákiksen ja Stávros Xarchákoksen kanssa. Hän on tehnyt kiertueita maailmalla, ja on esiintynyt muun muassa Kanadassa, Australiassa, Lontoon Albert Hallissa ja New Yorkin Carnegie Hallissa.
Pários on ollut kahdesti naimisissa ja hänellä on neljä poikaa. Hänen vanhin poikansa Cháris ”Harry” Varthakoúris on niin ikään muusikko.
Cactoideae

Tuntomerkit

Alaheimon kasvit vaihtelevat suuresti ulkonäöltään (habitukseltaan); alaheimoon kuuluu puumaisia, pensasmaisia, mätästäviä, kiipeileviä ja päällyskasveina kasvavia (epifyyttisiä) kaktuksia. Niiden juuret ovat rihmamaisia tai mukulamaisia. Varret eivät tavallisesti ole nivelikkäitä ja ovat muodoltaan pallomaisia tai pylväsmäisiä (ja kaikkea siltä väliltä), pitkittäisuurteisia tai kyhmyisiä. Verson osa, johon kukat kehittyvät, voi olla erilaistunut ja erottuu tällöin kasvullisesta varren osasta; sitä sanotaan kefalioksi. Lehdet ovat alaheimon kasveilla hyvin surkastuneita tai puuttuvat kokonaan, eikä Opuntioideae-alaheimolle tyypillisiä väkäskarvoja (glokidioita) esiinny. Kukat ovat Cactoideae-alaheimossa perättömiä ja päivisin tai öisin kukkivia. Kukkapohjus on emin vartalon ympäriltä (perikarpelli) suomuinen tai paljas. Pohjuksen maljamainen osa on lyhyt tai pidentynyt. Hedelmät ovat avautumattomia tai avautuvia, meheviä tai kuivia sekä kooltaan ja muodoltaan vaihtelevia. Siemenet ovat niin ikään vaihtelevanlaisia, läpimitaltaan 0,4–5 mm, toisinaan lisäkkeellisiä, ja niiden kuori (testa) on rakenteeltaan vaihteleva.

Levinneisyys

Cactoideae-alaheimon kasveja tavataan suurimmassa osassa Uutta maailmaa. Yksi laji, hiuskorallikaktus (Rhipsalis baccifera), on levinnyt myös Afrikkaan, Madagaskariin ja Intian valtameren saarille Sri Lankaa myöten.
Edistyksellinen blokki

Edistyksellinen blokki (ven. Прогрессивный блок, progressivni blok) oli Venäjän keisarikunnan neljännessä duumassa ensimmäisen maailmansodan aikana toiminut liberaalien ja maltillisten konservatiivisten puolueiden liittouma. Se pyrki painostamaan Venäjän johtoa uudistuksiin, jotka olisivat lisänneet kansalaisten luottamusta hallitukseen ja parantaneet sotamenestystä. Blokkiin kuuluneet puolueet pitivät hallussaan noin puolta duuman paikoista ja sillä oli kannatusta myös valtakunnanneuvostossa ja paikallishallinnossa. Merkittävimmät blokkiin kuuluuneet ryhmät olivat progressistit, oktobristit ja kadettipuolue.
Edistyksellinen blokki muodostettiin elokuussa 1915 ja sen johtajana toimi kadettipuolueen johtaja Pavel Miljukov. Blokin 7. syyskuuta 1915 julkistetussa ohjelmassa vaadittiin tsaari Nikolai II:a nimittämään kansalaisten luottamusta nauttiva ja parlamentaarinen hallitus. Ohjelmassa vaadittiin myös kansallisia ja uskonnollisia vähemmistöjä sortavan politiikan lopettamista. Tsaari kuitenkin reagoi ohjelmaan määräämällä duuman istuntokauden keskeytettäväksi 16. syyskuuta. Vuoden 1916 aikana edistyksellisen blokin näkemys Venäjän hallituksesta muuttui koko ajan entistä kriittisemmäksi. Helmikuun vallankumouksen aikana blokin jäsenet valitsivat 12. maaliskuuta 1917 duuman väliaikaisen komitean, joka nimitti Venäjän väliaikaisen hallituksen kolme päivää myöhemmin.
.is

.is on Islannin Internet-maatunnus, jota ylläpitää ISNIC. McAfeen tutkimuksen mukaan se lukeutuu viiteen turvallisimpaan tunnukseen maailmassa. Kesäkuussa 2010 oli rekisteröity 29,400 tunnusta. Tunnusta on käytetty jonkin verran domain hack'eihin, kuten who.is ja time.is. Tunnus otettiin käyttöön 1987.
Jyväskylän kotitalousoppilaitos

Jyväskylän palvelualan opisto

Jyväskylän palvelualan opisto on Jyväskylän Talouskouluyhdistys ry:n omistama yksityinen toisen asteen ammatillinen oppilaitos Jyväskylän Köhniöllä osoitteessa Salokatu 20. Oppilaitoksen historia alkaa jo 1920-luvulta, jolloin käynnistettiin talouskouluopetus vastaamaan sen ajan nuorison tarpeita. Sama tausta-ajattelu toimii edelleen 2000-luvulla. Edelleen tavoitteena on antaa opiskelijoille "Eväitä elämään ja Taitoja tulevaisuuteen".

Koulutustarjonta

Oppilaitoksella on 145 opiskelijapaikkaa. Koulutustarjontaan kuuluu tutkintoon johtava ammatillinen peruskoulutus matkailu-, ravitsemis- ja talousalalla
Ammatillinen perustutkintokoulutus on laajuudeltaan 180 osp ja perustutkinnon voi suorittaa  Ravintola- ja catering- alalle kokin koulutusohjelmassa tai Puhtaus- ja kiinteistöpalvelualan perustutkinnossa kiinteistönhoitajaksi, kodinhuoltajaksi tai toimitilahuoltajaksi. 
Haku oppilaitokseen tapahtuu jatkuvan haun kautta sekä yhteishaulla.
Pronssimanikki

Levinneisyys

Pronssimanikkia tavataan luonnonvaraisena laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajia on kuvattu laajalle levinneeksi ja yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Johan Wilhelm Runeberg

Johan Wilhelm (J. W.) Runeberg (8. helmikuuta 1843 Porvoo – 3. tammikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen lääketieteen professori, valtioneuvos ja RKP:n kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.

Henkilöhistoria

Runebergin vanhemmat olivat professori, runoilija Johan Ludvig Runeberg ja Fredrika Charlotta Tengström. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1860 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1863 ja maisteriksi 1864. Runeberg suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon 1866, lisensiaatin tutkinnon 1870 ja hänestä tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori 1871.
Runeberg oli naimisissa vuodesta 1872 lähtien vaasalaisen kauppaneuvos August Aleksander Levónin tyttären Edith Alexandra Levónin (1853–1927) kanssa. Heillä oli kuusi lasta, joista Birger Runeberg (1875–1938) toimi myöhemmin Helsingin yliopiston kirurgian dosenttina ja professorina, Lars Runeberg (1881–1939) oli metsänhoitaja ja Einar Runeberg (1877–1938) kaupunginlääkäri; tytär Anne-Marie (1885–1976) avioitui taidehistorioitsija Tancred Boreniuksen kanssa.

Ammattiura

Runeberg toimi aluksi lääkärinä Vaasassa, Porvoossa ja Helsingissä. Hän oli Helsingin yleisen sairaalan assistentti 1873–1874 ja Suomen Lääkäriseuran sihteeri 1873–1875. Vuosina 1877–1907 Runeberg toimi Helsingin yliopiston sisätautiopin professorina ja oli lisäksi Henkivakuutusyhtiö Kalevan ylilääkäri 1881–1914. Runeberg toimi myös Suomen Lääkäriseuran ja Suomen Tiedeseuran puheenjohtajana. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1907. Hänen mukaansa on nimetty suomalainen lääketieteellinen huomionosoitus J. W. Runebergin palkinto.

Toiminta poliitikkona

Runeberg osallistui säätyvaltiopäiville pappissäädyn jäsenenä vuosina 1882, 1885, 1894 ja 1897–1906. Hän oli kansanedustajana 1907–1908 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Runeberg oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosien 1878–1903 välillä ja valtuuston puheenjohtajana 1888–1891.