google/wiki40b huggingface dataset:
Sharpevillen verilöyly

Sharpevillen verilöyly tapahtui Sharpevillen townshipissä nykyisen Gautengin provinssin alueella 21. maaliskuuta 1960, kun Etelä-Afrikan poliisi avasi tulen aseistautumattomia mustia mielenosoittajia vastaan. Verilöylyssä kuoli 69 ihmistä ja yli 180 haavoittui. Sharpevillen verilöylyn vuosipäivää vietetään Etelä-Afrikassa nykyisin kansallisena ihmisoikeuksien päivänä, engl. Human Rights Dayna. Siitä on tullut YK:n Kansainvälinen päivä rotusyrjinnän poistamiseksi. Tämä aloittaa rasisminvastaisen viikon, jota vietetään Suomessa mm. kouluissa.
Vuonna 1959 Robert Sobukwen johtama ryhmittymä pakotettiin pian eroamaan ANC:stä ja he perustivat uuden järjestön Pan-Africanist Congressin, PAC:n. Heti perustamisensa jälkeen PAC ryhtyi organisoimaan kampanjaa passilakeja vastaan. He kehottivat ihmisiä kerääntymään poliisiasemien eteen ilman passejaan ja vaatimaan poliisia pidättämään heidät.
21. maaliskuuta 1960 eräs tämänkaltainen mielenosoitus Sharpevillen townshipissä Johannesburgin eteläpuolella päättyi verisesti, kun poliisi avasi tulen väkijoukkoon ja ampui 30 sekunnin aikana yli 700 laukausta tappaen 69 ja haavoittaen 186:ta. Suurinta osaa kuolleista ja haavoittuneista oli ammuttu selkään väkijoukon paetessa tulitusta. Tapahtuma aikaansai suuria protestimielenosoituksia, jotka huipentuivat 30 000 ihmisen mielenosoitukseen parlamenttitalon edessä Kapkaupungissa. Pääministeri Hendrik Verwoerd vastasi mielenosoituksiin julistamalla hätätilan, pidättämällä 18 000 mielenosoittajaa ja julistamalla sekä ANC:n että PAC:n laittomiksi järjestöiksi.
Alessandro Albani

Alessandro Albani (15. lokakuuta 1692 Urbino – 11. joulukuuta 1779 Rooma) oli katolisen kirkon italialainen kardinaali ja taiteiden suojelija. Hän oli paavi Klemens XI:n serkku ja kardinaali Annibale Albanin veli. Hänen suvustaan tuli myös muita kardinaaleja. Hänestä itsestään tehtiin kardinaali vuonna 1721. Hän osallistui konklaaveihin vuosina 1724, 1730, 1740, 1758, 1769 ja 1774–1775. Hän keräsi vuonna 1760 rakentamaansa Villa Albaniin kokoelman kreikkalaista ja roomalaista taidetta.
Mafian otteessa

Juoni

Jack Grimaldi (Gary Oldman) on New Yorkin poliisin todistajansuojelussa työskentelevä korruptoitunut rikosetsivä, joka elää enemmän kuin kaksoiselämää: hän on kokenut poliisi, syrjähyppyjä harrastava aviomies ja mafian tietolähde, joka ottaa suuria lahjuksia mafialta ja välittää todistajien olinpaikoista tietoja, jotka vievät jopa viattomilta hengen. Grimaldin ahne elämäntyyli mutkistuu, kun liittovaltio määrää hänet venäläisen palkkamurhaajan Mona Demarkovin (Lena Olin) suojelijaksi, kun taas mafia määrää hänet murhaamaan kyseisen naisen. Tilanne mutkistuu entisestään, kun vaarallinen ja viettelevä Demarkov kietoo Grimaldin pauloihinsa ja omiin tappaviin suunnitelmiinsa.

Tuotanto

Mafian otteessa -elokuvan kuvaukset alkoivat 24. elokuuta 1992. Elokuva kuvattiin kokonaan New Yorkissa, jossa sen kuvauspaikkoina olivat Brooklyn, Manhattan ja Queens. Brooklynissä elokuvaa kuvattiin Bushwickissä ja Coney Islandilla, Manhattanilla Lower Manhattanilla ja Queensissä Maspethissa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen 6. marraskuuta 1992. Elokuvan budjettina oli noin 10 miljoonaa dollaria, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat PolyGram Filmed Entertainment ja Working Title Films.

Julkaisu ja vastaanotto

Mafian otteessa sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 13. syyskuuta 1993. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli 4. helmikuuta 1994 ja Ison-Britannian 29. huhtikuuta 1994. Gramercy Pictures vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa ja Rank Film Distributors Isossa-Britanniassa. Mafian otteessa tuotti avausviikonloppunaan Yhdysvalloissa 247 elokuvateatterissa 1 225 737 dollaria. Elokuva tuotti yhteensä Yhdysvalloissa 3 275 585 dollarin lipputulot. Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta Europa Vision Oy julkaisi elokuvan videolle vuonna 1994. FS Film Oy julkaisi elokuvan DVD:lle vuonna 2003. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa ensi kerran VHS:lle 6. heinäkuuta 1994 ja DVD:lle 23. maaliskuuta 1999.
Mafian otteessa on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä kielteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 22% kriitikoista oli antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 4,5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 36 arviointiin. 7 519 käyttäjästä 62% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,3/5 keskiarvolla. Vaikka itse elokuva saikin heikon vastaanoton niin elokuvakriitikoilta kuin lippuluukuillakin, Gary Oldmanin ja Lena Olinin roolisuoritukset korruptoituneena poliisina ja femme fatalena ovat saaneet kehuja.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa yllättäväksi uusnoiriksi, joka yhdistää mielenkiintoisesti trilleriperinnettä nykyajan kauhuun. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helsingin Sanomien videouutuusesittelyssä 1994 Jaana Rinne sanoi Lena Olinin valintaa femme fataleksi käsittämättömänä, piti Medakia taitavana mutta epävarmana ohjaajana ja kirjoitti Oldmanin roolityön pelastavan elokuvan.
Aldo Vergano

Aldo Vergano (27. elokuuta 1891 Rooma – 21. syyskuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Elämäkerta

Vergano osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, työskenteli vasemmistolehtien toimittajana ja oli vuonna 1925 mukana epäonnistuneessa suunnitelmassa Benito Mussolinin murhaamiseksi. Myöhemmin hän toimi Alessandro Blasettin Cinematografo-lehdessä ja teki käsikirjoituksen tämän elokuvaan Sole (”Aurinko”, 1929). 1930-luvulla Vergano työskenteli käsikirjoittajana ja ohjasi vuonna 1938 ensimmäisen näytelmäelokuvansa Pietro Micca.
Partito d’azione -puolueessa toiminut Vergano osallistui toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja ohjasi sodan jälkeen klassisena pidetyn vastarintakuvauksen Il sole sorge ancora (”Aurinko nousee vielä”, 1946). Elokuva sai Kokeellisen elokuvakeskuksen palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla ja Nastro d’argenton parhaasta ohjauksesta. Verganon myöhemmät elokuvat eivät enää herättäneet huomiota. Hänen muistelmansa Cronache di anni perduti (”Hukkaan menneiden vuosien kronikka”) julkaistiin vuonna 1958.
Toukola

Nähtävyydet

Kumtähden kentällä on Maamme-laulun muistomerkki sen kunniaksi, että paikalla laulettiin Maamme-laulu ensimmäisen kerran ylioppilaitten Flooran päivän juhlassa 13. toukokuuta 1848.
Freddy Milton

Freddy 'Fred' Milton (s. 18. huhtikuuta 1948 Viborg, Tanska) on tanskalainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan Aku Ankka-, Nakke Nakuttaja- ja lohikäärmeperhe Gnuff -sarjoistaan.
Hänen uransa alkoi vuonna 1972 sarjakuvalla Zenit, jota hän teki yhdessä veljensä Ingo Miltonin kanssa Jyllands-Posten -sanomalehteen. Vuonna 1974 Freddy Milton alkoi julkaista fanzinea Carl Barks & Co, joka nimensä mukaisesti oli omistettu suositulle sarjakuvapiirtäjä Carl Barksille. Seuraavana vuonna Milton alkoi itse piirtää ja käsikirjoittaa Ankka-sarjoja hollantilaiselle kustannusyhtiö Oberonille yhdessä hollantilaisen Daan Jippesin kanssa.
1980-luvulla Milton teki pari Nakke Nakuttaja -albumia, joita pidetään yleisesti varsin korkeatasoisina. Hän alkoi samoihin aikoihin tehdä Gnuff-sarjakuvia. Lohikäärmeperhe Gnuff perustuu Miltonin kokonaan itse kehittämiin hahmoihin.
Teemu Suviala

Teemu Suviala (s. 1977 Helsinki) on suomalainen palkittu graafinen suunnittelija, joka työskentelee yhtenä Facebookin luovista johtajista Kaliforniassa. Sitä ennen hän työskenteli New Yorkissa Omnicom-ryhmään kuuluvassa brittiläisessä Wolff Olinsissa ja Collins-bränditoimistossa. Suviala tunnetaan myös yhdessä Antti Hinkulan kanssa perustamastaan Kokoro & Moi -suunnittelutoimistosta, joka palkittiin Vuoden graafikkona  2012, sekä Tanja Sipilän ja Lasse Laineen kanssa perustamastaan World of Tre -markkinointiyrityksestä.
Suviala on syntynyt Helsingissä, mutta kävi koulunsa Espoossa ja Turussa. Teini-iässä hän piti Pahkasika-lehdessä omaa Mies Suviala -palstaa. Lukion jälkeen Suviala opiskeli Lahden muotoiluinstituutissa ja on työskennellyt vuodesta 2015 Yhdysvalloissa. Hänellä on vaimo ja kaksi lasta.
Suviala on kuvittanut neljä Juha Ruusuvuoren kirjoittamaa ”Topi Tarhakäärme” -lastenkirjaa. Alkuvuodesta 2015 hän toimi graafisen suunnittelun kilpailun Vuoden huiput 2014 ylituomarina.
Sairaala Lapponia

Sairaala Lapponia on sairaala, joka syntyi Kemijärven aluesairaalan ja terveyskeskuksen yhdistäessä toimintansa. Se toimii Itä-Lapin alueellisena sairaalana. Sairaalan palveluihin kuuluvat fysioterapia, kirurgia, laboratoriopalvelut, neuvolapalvelut sekä lääkehuolto, ja sen osastoihin kuuluvat mm. radiologian, suun terveydenhuollon sekä työterveyshuollon osastot.
Leimusiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Leimusiilikäs on helposti tunnistettava perhoslaji, jota ei oikeastaan voi sekoittaa muihin lajeihin. Etusiivet ovat kanelinruskeat, ja niiden etureunassa on neljä vaaleankeltaista laikkua. Takasiivet ovat kirkkaankeltaiset, ja niissä on kaksi riviä tummia täpliä sekä yksinäinen keskitäplä rivien välissä. Siiven tyven puoleinen täplärivi saattaa olla heikosti kehittynyt. Perhosen pää ja takaruumis ovat räikeän karmiininpunaiset, mutta keskiruumis on musta ja siinä on kaksi punaista olkajuovaa. Siipiväli on koiraalla 69–84 mm ja naaraalla 75–90 mm.
Toukka on täysikasvuisena 90–100 mm pitkä. Se on väritykseltään nuorena keltainen, myöhemmin tummanharmaa ja kauttaaltaan noin 15 mm pitkien ruskeiden karvojen peittämä.

Levinneisyys ja lentoaika

Leimusiilikäs on mantereisen ilmastoalueen laji, jota tavataan Itä-Ranskasta keskisen Euroopan läpi Karpaateille ja Baltiaan. Levinneisyyden pääpaino on Itä- ja Kaakkois-Euroopassa. Euroopan ulkopuolella levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Siperian poikki Japaniin asti.
Pohjoismaissa lajia on tavattu vain muutamia kertoja. Ruotsin toistaiseksi ainoa havainto on Gotlannista vuonna 2003. Suomessa leimusiilikäs on tavattu Dragsfjärdissä vuonna 2005 sekä Helsingissä ja Hankoniemellä vuonna 2006. Lentoaika on kesäkuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin, Suomessa yksilöitä on tavattu heinäkuun alkupuolella.

Elinympäristö ja elintavat

Laji on piilottelevaa elämää viettävä ja sen tyypillinen elinympäristö on usein jalopuuvaltainen, kostea lehtimetsä. Laji on paikoittainen, ja esiintymät ovat usein erillään toisistaan. Perhoset lentävät aurinkoisina aamupäivinä sekä uudelleen iltapäivästä pitkälle yöhön, tyypillisesti useita metrejä maanpinnan yläpuolella. Koiraat liikkuvat huomattavasti naaraita enemmän ja lentävät toisinaan valolle.
Naaras munii 500–600 munaa ravintokasvien lehtien alapinnoille. Toukka talvehtii kaksi kertaa. Ensimmäisen kerran keskenkasvuisena, toisen täysikasvuisena. Toukokuussa toukka lopulta koteloituu kuivien lehtien sekaan maahan.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, jonka ravintokasvit muuttuvat sen kasvaessa. Ensimmäisenä kesänään toukka syö mm. pähkinäpensasta (Corylus avellana), kuusamia (Lonicera) sekä pyökkiä (Fagus sylvatica). Toisena kesänä pääasiallisia ravintokasveja ovat voikukat (Taraxacum), mustikka (Vaccinium myrtillus) sekä keltanot (Hieracium). Toisen kerran talvehdittuaan toukka ei nauti enää ravintoa.
Kitšmengski Gorodokin piiri

Kitšmengski Gorodokin piiri (ven. Ки́чменгско-Городе́цкий райо́н, Kitšmengsko-Gorodetski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 7 025 neliökilometriä. Asukkaita on 20 100 henkeä (vuonna 2010).
Kitšmengski Gorodokin piiri sijaitsee Vologdan alueen itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Veliki Ustjugin piiriin, idässä Kirovin ja kaakossa Kostroman alueisiin sekä etelässä Nikolskin, lounaassa Babuškinin ja lännessä Njuksenitsan piireihin. Pinta-alasta 80 % on metsää. Suurin joki on Jug. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi ja turve.
Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Gorodok (keskuspaikka Kitšmengski Gorodok), Jenangsk (Nižni Jenangsk), Jugski, Kitšmenga (Kitšmengski Gorodok), Kurilovo, Ploskaja (Koskovo), Pogosskoje (Kobylsk), Sarajevo, Šestakovo (Kiltšenga), Šonga, Trofimovskoje (Svetitsa), Verhnjaja Jentala ja Zaharovo (Kitšmenga). Hallinnollinen keskus on Kitšmengski Gorodokin kylä, josta on maanteitse 477 kilometriä alueen pääkaupunkiin Vologdaan. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun kautta kulkee Nikolskin ja Veliki Ustjugin välinen maantie. Vologdan ja Kitšmengski Gorodokin välillä on lentoyhteys. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja pellavan viljelyyn. Elintarviketeollisuutta edustavat lihanjalostamo ja muutama leipomo. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa.
Piirissä on 18 lastentarhaa, 9 perus- ja 9 keskikoulua, taidekoulu, urheilukoulu ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja kerhotalot, kansanperinnekeskus, kirjastolaitos, elokuvakeskus ja kotiseutumuseo. Terveyspalveluihin kuuluu piirisairaala ja kolme aluesairaalaa, neljä lääkärin vastaanottoa ja 29 ensiapuasemaa. Sosiaalipalveluja tarjoavat sosiaalipalvelukeskus, vanhainkoti ja lastenkoti.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat Kitšmengski Gorodokin linnoituksen jäänteet, Aleksanteri Nevalaisen ja Jumalansynnyttäjän kirkot, Jelovinon kylän puukirkko, Kobylskin ja Koskovon kirkot sekä kauppias Spirinin talo Voroninossa.
Paikallislehtenä ilmestyy Zarja Severa (”Pohjoisen aamunkoitto”).
Richard Burns Rally

Arvosteluja

Richard Burns Rallyn PC-versio sai ilmestyttyään kiittävät arvostelut sekä eri verkko- että paperimedioilta. PC Gamer -lehti antoi pelille arvosanaksi yhdeksän pistettä kymmenestä, mutta toisaalta taas Edge-pelijulkaisu arvioi RBR:n vain seitsemään pisteen arvoiseksi. Arvosteluissa kiitosta keräsi erityisesti pelin palkitseva ajotuntuma. 
Game Rankings -sivustolla pelin Windows-versiolla on 80% arvosana, kun taas PlayStation 2 ja Xbox versioiden arvosanat ovat 75.14% ja 66.88%.

Harrastustoiminta

Pelin Windows-versioon on julkaistu harrastajien toimesta satoja autopäivityksiä, modeja ja jopa uusia erikoiskokeita. Vielä vuonna 2019 RBR on yksi aktiivisimmin pelatuista rallipeleistä hyvän ajotuntumansa ja laajat mahdollisuudet antavan muokattavuutensa ansiosta. Suomessa on erittäin laaja kulttuuri RBR:n ympärillä, ja pelissä ollaan järjestetty useita palkintosarjoja.
Marjorie Scardino

Dame Marjorie Morris Scardino, DBE, FRSA, (s. 25. tammikuuta 1947 Flagstaff, Arizona) on Pearson PLC:n entinen toimitusjohtaja. Hänestä tuli ensimmäinen naispuolinen  FTSE 100 -yhtiön toimitusjohtaja, kun hänet nimitettiin Pearsonin toimitusjohtajaksivuonna 1997. Scardino on ollut myös Nokian hallituksen varapuheenjohtaja ja aikaisemmin Economist Groupin toimitusjohtaja.

Perhe

Scardinolla ja hänen puolisollaan Albertilla on kolme lasta. Scardino asuu perheensä kanssa Lontoossa.

Opinnot

Marjorie Scardino valmistui Baylor Universitystä ja University of San Francisco School of Law’sta ja on vuoden 2002 Benjamin Franklin -mitalin voittaja. Ennen vuotta 1985 oli hän The Georgia Gazette -sanomalehden kustantajana.
Hän on myös Victoria and Albert Museumin edunvalvoja, on MacArthur Foundationin ja Carter Centerin hallitusten jäsen sekä Royal Society of Artsin kunniajäsen.

Kansalaisuus

Scardino on syntyjään yhdysvaltalainen, mutta hän on hakenut myös Britannian kansalaisuuden, jotta voisi vastaanottaa Dame Commander of the British Empire -arvonimen.
Circus Maximus (teatteri)

Historia

Circus Maximus sai virallisesti alkunsa keväällä 1997 Tampereella. Perustajanelikko Mikko Kanninen, Elisa Piispanen, Pinja Flinck ja Lorenz Backman olivat silloisia Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksen opiskelijoita. Alusta asti mukana olivat myös lavastaja Jyrki Pylväs, äänisuunnittelija Jussi Saivo sekä valosuunnittelija Samuli Hytönen. Ryhmä oli jo aiemmin puuhaillut yhdessä pienimuotoisia juttuja, mutta oman teatterin perustaminen antoi mahdollisuuden manifestoitumiseen aivan uudella tasolla. Yhdistysmuoto puolestaan helpotti ennen kaikkea apurahaprosesseissa.
Maximuksen perustajajäsen näyttelijä-ohjaaja-tutkija Mikko Kanninen kuvailee, kuinka ryhmän tarkoitus oli edustaa ammattimaista taiteellista teatteria, jossa juttuja ajateltaisin länsimaisessa, vähintäänkin Euroopan kokoisessa kulttuurikontekstissa. “Emme olleet niinkään kiinnostuneita suomalaisen teatterin skenestä vaan seurasimme tuolloin enemmänkin mitä tapahtui esim. Espanjassa, Prahassa ja Saksassa”, Kanninen toteaa. Suuntautuminen suomalaisista tarinoista ja ihmiskohtaloista kohti laajempaa maantieteellistä ja kulttuurista elinalaa erotti Circus Maximuksen monista muista sen aikaisista suomalaisista teatteriryhmistä.
Ryhmä on esiintynyt esimerkiksi Teatteri Jurkassa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Q-teatterissa ja Vaihtolavalla. Ryhmään kuuluvat muun muassa näyttelijät Lorenz Backman, Henry Hanikka ja Piitu Uski sekä ohjaajat Minna Harjuniemi, Mikko Kanninen, Tuomas Timonen ja Miko Jaakkola.
Tollanderin palkinto

Karl Emil Tollanderin palkinto ja Tollanderin mitali on suomalainen kirjallisuuspalkinto, jonka myöntää Svenska litteratursällskapet Runeberginpäivänä 5. helmikuuta. Palkinto on nimetty lahjoittajan, pankkiiri Karl Emil Tollanderin (1854–1911) mukaan. Palkintoa on jaettu vuodesta 1913, ja vuodesta 1971 se on ollut seuran suurin vuosittain jaettava palkinto. 2010-luvulla palkinnon suuruus on ollut 40 000 euroa.
National Oilwell Varco

Historia

Yrityksen kaksi pääedeltäjää, John Eaton Company (tunnettiin myös nimellä Oil Well) ja National Supply, perustettiin vuosina 1862 ja 1894. Jo alusta saakka kyseiset yritykset valmistivat ja jakelivat öljynporauslaitteistojen osia. Olemassaolonsa aikana National Oilwell Varco on laajentunut useiden yritysostojen ja fuusioiden kautta. Vuonna 2005 silloiset National Oilwell ja Varco fuusioituivat, josta yrityksen nykyinen nimi on peräisin.
Vuonna 2007 National Oilwell Varco oli Yhdysvaltojen suurin öljynporauslaitteistojen valmistaja.
Cygnus (avaruusalus)

Cygnus on Orbital Sciences Corporation-yhtiön valmistama avaruusalus, jolla lähetetään rahtia Kansainvälistä avaruusasemalle. Kapseli laukaistaan yhtiön omalla Antares-raketilla. Aluksen ensimmäinen laukaisu ja samalla telakoituminen avaruusasemalle tapahtui syyskuussa 2013. Ensimmäinen varsinainen huoltolento tapahtui tammikuussa 2014.
Alus on nimetty Joutsenen tähtikuvion kreikankielisen nimen mukaan. Cygnus on osa NASAn Commercial Orbital Transportation Services (COTS)-ohjelmaa, jonka tarkoitus on kehittää kaupallista avaruutoimintaa. Cygnus on Dragon-kapselin jälkeen toinen kaupallinen avaruusaseman huoltoalus. Niiden lisäksi asemaa huolletaan avaruussukkulan käytöstä poiston jälkeen venäläisellä Progress-aluksella, ESA:n ATV-aluksella ja japanilaisella HTV-aluksella.
Cygnusia ei laukaista Floridan Cape Canaveralista vaan laukaisupaikkana toimii NASAn Virginiassa sijaitseva Wallops Flight Facility-tukikohta.
Alus ei telakoidu itsenäisesti, vaan avaruuaseman miehistö ohjaa kapselin telakointiporttiin aseman Canadarm2-robottikäsivarren avulla. Cygnus ei laskeudu Maahan, vaan tuhoutuu pudotessaan ilmakehään.
Karl Ludwig Harding

Karl Ludwig Harding (29. syyskuuta 1765 – 31. elokuuta 1834) oli saksalainen tähtitieteilijä. Hänen merkittävyytensä perustuu asteroidi 3 Junon löytöön 1. syyskuuta 1804.
John Aniston

John Anthony Aniston (syntyjään Ioannis Anastasakis, s. 24. heinäkuuta 1933 Kreeta) on kreikkalais-amerikkalainen näyttelijä ja näyttelijä Jennifer Anistonin isä.
Aniston syntyi Kreetan saarella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin kun hän oli kahden, ja hänen isänsä Antonios Anastassakis vaihtoi perheen sukunimeksi Aniston. John Aniston valmistui Pennsylvanian osavaltionyliopistosta ja palveli Yhdysvaltain merivoimissa tiedustelu-upseerina muun muassa Panamassa.
Aniston on tuttu roolisuorituksistaan saippuasarjoissa. Hänet tunnetaan parhaiten Victor Kiriakisin roolista saippuasarjassa Päivien viemää. Aniston on esiintynyt myös monissa muissa sarjoissa kuten Gilmoren tytöissä.
Sergei Kirijenko

Sergei Vladilenovitš Kirijenko (ven. Серге́й Владиле́нович Кирие́нко, s. 26. heinäkuuta 1962) on venäjänjuutalainen poliitikko ja liikemies. Hän oli Venäjän pääministeri Boris Jeltsinin aikana 23. maaliskuuta – 23. elokuuta 1998. Duuma vahvisti hänen nimityksensä vasta 24. huhtikuuta. Ennen pääministerikauttaan Kirijenko oli 1997–1998 energiaministeri, marraskuusta 2005 atomienergiatoimiston (Rosatom) johtaja, ja oikeistovoimien liiton johtaja.
Kirijenko on kotoisin Suhumista, Abhasiasta ja kasvoi Sotšissa. Koulun jälkeen hän muutti Nižni Novgorodiin, jossa hänen isänsä opetti. Näihin aikoihin hän otti käyttöön äitinsä ukrainalaisen sukunimen juutalaisen Israitelin tilalle, mikä oli puolestaan hänen georgianjuutalaisen isänsä nimi. 1980-luvulla hän ryhtyi liikemieheksi ja Komsomolin AMK-yhtiön johdossa ja järjesti arpajaisia. Vuonna 1993 hän sai taloustieteen arvosanan ja oli pian perustamassa Garantija-pankkia. Hän suostutteli kuvernööri Boris Nemtsovin ottamaan haltuunsa konkurssikypsän Norsi-öljy-yhtiön, jonka johtoon tuli 1996. Nemtsov siirtyi 1997 Moskovaan varapääministeriksi ja otti Kirijenkon mukaansa.
Kirijenkosta tuli varaenergiaministeri 1997 ja marraskuussa täysi ministeri. Maaliskuussa 1998 tuntematon ja kokematon Kirijenko nousi pääministeriksi kesken talouskriisin, esitteli kriisintorjuntapakettinsa, mutta hänen pääministerikautensa jäi viiden kuukauden mittaiseksi, kun rupla päästettiin kellumaan 17. elokuuta. Syytä eroon ei annettu. Jeltsin nimitti uudeksi pääministeriksi Viktor Tšernomyrdinin, joka duuma ei hyväksynyt. Hallituskriisin jälkeen pääministeriksi tuli Jevgeni Primakov.
Kirijenko johti oikeistovoimien liiton kohtuulliseen menestykseen duuman vaaleissa. Putin nimitti Kirijenkon toukokuussa 2000 presidentin täysivaltaiseksi edustajaksi Volgan federaatiopiiriin ja 2001 kemiallisten aseiden hävityksestä vastaavaan komissioon.
Kirijenko on esittänyt kunnianhimoisen suunnitelman nostaa ydinvoimalla tuotettavan energian osuutta nykyisestä 16–17% neljännekseen vuoteen 2030 mennessä. Tähän tarvitaan 40 uutta reaktoria, joiden hinnaksi tulee 60 miljardia dollaria. Venäjän nostamiseksi "energiasupervallaksi" Kirijenko on ehdottanut kaiken ydinvoimatoiminnan ja tutkimuksen keskittämistä yhteen valtion yhtiöön.
Zəngilanin piirikunta

Zəngilanin piirikunta (ven. Zəngilan rayonu, ven. Зангеланский район, Zangelanski raion) on Azerbaidžaniin de jure kuuluva hallintoalue. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 707 neliökilometriä.
Zəngilanin piiri sijaitsee Azerbaidžanin lounaisosan vuoristoseudulla. Maan virallisen hallinnollisen jaon mukaan se rajoittuu pohjoisessa Qubadlın ja koillisessa Cəbrayılin piireihin, etelässä Iraniin ja lännessä Armeniaan. Etelärajalla virtaa Araksjoki.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Zəngilanin piirissä oli 32 700 asukasta. Sen hallinnollinen keskus oli Zəngilanin kaupunki. Toinen merkittävämpi paikkakunta oli Mincivanin taajama. Armenialaiset joukot miehittivät alueen Vuoristo-Karabahin sodan aikana lokakuussa 1993.
Nykyään Zəngilanin piiri on osa de facto itsenäistä Vuoristo-Karabahin tasavaltaa. Sen alue kuuluu tasavallan Kašatagin piiriin.
Milano – San Remo

Historia

Kilpailun ensimmäisinä vuosina reitin vaativin kohta oli nousu Passo de Turchino, mutta reittiä muutettiin vuonna 1960, koska nousu oli liian kaukana maalista, eikä sillä ollut kokonaiskilpailun kannalta merkitystä. Reitti muutettiin kulkemaan vain muutamaa kilometriä ennen maalia sijaitsevan Poggion kautta. Vuonna 1982 reittiä muutettiin jälleen, kun siihen lisättiin yksi uusi nousu Cipressa. Muita nousuja reitillä ovat: Capo Mele, Capo Berta ja Capo Cerva. Nousuista huolimatta kilpailu yleensä päättyy massakiriin.
Eniten voittoja, seitsemän, Milano – San Remossa on Eddy Merckxillä. Viime vuosina kilpailussa on parhaiten menestynyt Erik Zabel, joka on voittanut La Primaveran neljästi. Vuonna 2004 Zabel hävisi Óscar Freirelle, koska hän nosti kätensä, voittoaan juhliakseen, hieman liian aikaisin. Freire on voittanut kilpailun myös 2007 ja 2010.

Reitti

Milano – San Remo on pisin yhden päivän mittaisista kilpailuista lähes 300 kilometrin reitillään. Milano – San Remo on poikkeuksellisen raskas ajajille paitsi reitin pituuden takia, myös siitä syystä, että kilpailu järjestetään aikaisin keväällä.