google/wiki40b huggingface dataset:
Hopeamarkka

Hopeamarkka on nimitys markan kolikosta, joka sisältää hopeaa. Ensin se oli Suomen suuriruhtinaskunnan rahajärjestelmän perusta 1860–1877 ja myöhemmin ilmestyneitä vuoden 1964–1968 markkoja alettiin nimittämään hopeamarkoiksi.

Suomen suurruhtinaskunnan aika

Aluksi markan arvo oli sidottu Venäjän ruplaan. Metallirahan puute, vaihtelevat valuuttakurssit hampurin markan ja ruplan välillä olivat ongelmia. Myös ulkomaisen luoton saannin vaikeudet sekä pankin perustamisvaikeudet olivat ongelmia. Vuonna 1859 Henrik Borgström vaati hopeakannalle paluuta ja suomalaiset kauppiaat lähettivät anomuskirjeitä senaatille. Hypoteekkiyhdistyksen perustavan kokouksen julkilausuma ja senaatti käsitteli asiaa 1.12.1859. Samassa kuussa senaatin finanssitoimituskunnan päällikkö Fabian Langenskiöld ehdotti hopeakantaan paluuta. Langenskiöld sai keisarilta suostumuksen Suomen omaan rahayksikköön 4.4.1860 sekä keisarilta ehdollisen suostumuksen paluusta hopeakantaan elokuussa 1862. Vielä Samana vuonna Langenskiöld otti Saksasta 16 milj. markan hopealainan. Langenskiöld suositteli seuraajakseen Snellmania. Vuonna 1860, markka oli määritelty kiinteästi neljäsosaksi ruplaa. Markka sidottiin hopeakantaan vuonna 1865, jolloin siitä tuli itsenäinen valuutta. 
Aleksandr Fadejev suunnitteli ensimmäinen hopeamarkan vuonna 1861 ja se lyötiin Suomen Rahapajalla 15.10.1864. Hopeamarkka painoi 5,18g, halkaisijaltaan 24 mm ja sen metalliseos oli 86,8 % Ag, 13,2 % Cu. Hopeisia markkoja lyötiin vuosina 1864-1867, 1870, 1872, 1874, 1890, 1892, 1893, 1907 ja 1915. Yhden hopeamarkan hopeamäärä määriteltiin ilmoittamalla, että yhdestä naulasta (n. 425 g) hopeaa voi lyödä 94,48 kappaletta yhden markan hopeakolikoita. Rahasarjan muut hopearahat olivat arvoltaan 2 markkaa, 50 penniä ja 25 penniä. Kahden markan kolikot olivat markkaa suurempia halkaisijaltaan ja painoltaan ja pennit vastaavasti pienempiä. Nämä hopearahat poistuivat käytöstä laillisena maksuvälineenä 1.1.1994.
Ensimmäinen maailmansota aiheutti käytännössä kultakannasta luopumisen. 1918 kolikotkaan eivät olleet enää hopeisia eivätkä kultaisia, koska inflaatio oli tehnyt markan nimellisarvosta niin vähäarvoisen, että vanhat jalometalliset kolikot olivat romumetalliarvoltaan arvokkaampia kuin rahalliselta nimellisarvoltaan.

Itsenäisyyden aika

Olof Eriksson ja Heikki Häiväoja suunnittelivat vuonna 1964 julkaistun markan. Sen ulkoasu oli kilpailun tulosta, jossa yhdistettiin näiden kahden osallistujan ehdotukset. Sen hopeapitoisuus oli 35 % (metalliseos 35 % Ag, 57 % Cu, 8 % Zn), läpimitta 24 mm ja paino 6,4 g. Näitä hopeamarkoiksi kutsuttuja kolikoita lyötiin vuosina 1964–1968 sisältäen hopeaa, mutta tämän jälkeen niitä lyötiin myös ilman hopeaa, aina vuoteen 1993 asti seoksella 75 % Cu, 25 % Ni. 
Myöhemmin hopeiset markat tai eurot ovat olleet juhlarahoja tai sijoituskolikoita.
Nytheatre.com

Nytheatre.com on teatterien tieto- ja arvostelusivusto, joka perustettiin vuonna 1997. Se on omistettu indie-teattereiden parantamiseen New Yorkissa.

Arviot

Vuonna 2000,The Washington Post kehui sitä: faneille omistautuneeksi.
Vuonna 2001, The Salt Lake Tribune kirjoitti, että sivustolla on "näytteenotto Manhattan on uskomaton runsaudensarvi teatteri tarjoukset helpompaa kuin koskaan ennen". 
Vuonna 2005, Gothamist kirjoitti: "Teatterifanit ovat jo jonkin aikaa voineet saada ainakin jonkinlainen käsityksen siitä ketkä esiintyvät ensi vuonna lavalla, muidenkin kuin brändi-nimien esityksistä". 
Vuonna 2007 Cincinnati CityBeat kutsui sivustoa "erinomaiseksi lähteeksi. Se on ajantasalla, sekä luotettava luettelo teatteripiirin ulkopuolellekin. Tämä riippumaton sivusto ei ota vastaan lahjontaa. Se on suodattamaton tietolähde."
Jasherin kirja

Jasherin kirja on alun perin mahdollisesti vuonna 1552 mutta kuitenkin todennäköisemmin 1625 ilmestynyt midras eli juutalaista opetusta sisältävä kirja. Vuoden 1840 englanninkielisessä käännöksessä sen esitettiin virheellisesti olevan sama kuin muinainen kadonnut Oikeamielisen kirja, johon viitataan Joosuan kirjassa ja Toinen Samuelin kirjassa. Kirjassa itsessään ei näin väitetä. Kyseessä ei myöskään ole sama teos kuin vuonna 1751 julkaistu Jasherin kirja, jonka myös väitettiin olevan alkuperäinen mutta joka paljastui ilmestyttyään väärennökseksi.

Historia

Vanhin tunnettu versio versio Jasherin kirjasta on painettu vuonna 1625 Venetsiassa. Sen johdannossa viitataan aiempaan Napolissa painettuun laitokseen, josta tosin ei ole olemassa mainintaa muualla. Vuoden 1652 käsikirjoitusta pidettiin heti tuoreeltaan väärennöksenä ja johdannossa esitettyä tarinaa alkuperästä, eli että kirja olisi alun perin löydetty Rooman rauniosta vuonna 70, ainakin liioiteltuna.

Sisältö

Kirja sisältää raamatullisen historian maailman luomisesta aina Tuomarien kirjan tapahtumiin. Kirjassa käytetyt paikannimet ovat kuitenkin tuoreempia ja teksti etenkin 10. luvussa noudattaa 900-luvun jälkeen rabiinisessa kirjallisuudessa käytettyjä nimityksiä.

Moses Samuelin englanninkielinen käännös

Ensimmäisen englanninkielisen käännöksen Jasherin kirjasta julkaisivat Mordecai Manuel Noah ja A.S.Gould vuonna 1840. Kääntäjä Moses Samuel uskoi itse, että kyseessä on Vanhassa Testamentissa mainittu ja sittemmin kadonnut teos. Käännöstä markkinoitaessa väitettiin, että kyseinen teos on mainittu historioitsija Josefuksen tekstissä. Näin ei todellisuudessa ole vaan viittaus koskee Joosuan kirjaa.

Jasherin kirja mormonismissa

Joseph Smith, Myöhempien aikojen pyhien liikkeen perustaja piti Jasherin kirjaa aitona. Smithin ns. Innoitettu raamatunkäännös sisältää kohtia, jotka ovat yhteneviä Jasherin kirjan kanssa. Nykyään mormonismin pääsuuntaus eli Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko tunnustaa käännöksen innoitetuksi mutta pitää lisäyksiä selittävinä. Myöskään Jasherin kirjaa ei pääsuuntauksessa pidetä aitona.
Sanna Kiiski

Sanna Kiiski (s. 6. syyskuuta 1974 Kotka) on suomalainen juontaja ja toimittaja. Hän on työskennellyt muun muassa Radio Nova-, Kiss FM- ja Radio City -radiokanavilla. Lisäksi hän on juontanut 4-0 -televisio-ohjelmaa kaupalliselle Nelonen-televisiokanavalle. Kiiski toimi juontajana MTV3-kanavan Huomenta Suomi -aamuohjelmassa vuodesta 2007 alkaen vuoteen 2014 saakka . Aiemmin Kiiski on juontanut myös MTV3:n Viihdeuutiset-ohjelmaa. Hänellä on kolme lasta, joulukuussa 2010 syntynyt poika Ben, joka sairastui vuonna 2013 imusolmukesyöpään, vuonna 2012 syntynyt Maj-niminen tyttö ja 2014 syntynyt Liv-niminen tyttö. Kiiski erosi lasten isästä keväällä 2018.
Vuonna 2015 Kiiski tuotti Liv-kanavalle sarjan Suomen täydelliset venäläisnaiset.
Sanna Kiiski oli yhdessä ravintoloitsija Mehdi Younesin kanssa perustamassa Mumin Kaffe -nimisiä lastenkahviloita, ensin lokakuussa 2016 Helsinkiin ja loppuvuodesta 2016 Tukholmaan. Heinäkuussa 2018 yhtiön piensijoittajat jättivät tutkintapyynnön yhtiön johdon toimista Ruotsin poliisille, epäillen johdon taloudellisia väärinkäytöksiä. 
 Yhtiö asetettiin omaehtoiseen konkurssiin 31.10.2018
Selma Abrahamsson

Selma Sofia Abrahamsson (12. heinäkuuta 1872 Kaarlela – 15. joulukuuta 1911 Korpilahti) oli suomenruotsalainen opettaja ja kirjailija joka käytti nimimerkkiä Flavia.
Abrahamsson kävi vuoden verran Kruunupyyn kansanopistoa ja hän toimi pienten lasten koulun opettajana Alavetelissä ja Kaarlelassa. Hän oli mukana raittiusliikkeessä ja kirjoitti artikkeleita muun muassa Husmodern- ja Nutid (Astra)-lehtiin.
Guava

Viljely ja käyttö

Monissa trooppisissa maissa viljellään guavaa. Hedelmän voi syödä sellaisenaan. Guavan lehdistä ja hedelmistä valmistetaan myös teetä, jota käytetään hoitona vatsavaivoihin.
Guavaa voi myös viljellä Suomessa huonekasvina, jolloin kaupasta ostetun hedelmän siemeniä kylvetään kukkamultaan isoon reikäpohjaiseen kukkaruukkuun valoisalle paikalle. Kastellaan säännöllisesti, mutta mullan annetaan kuivahtaa kastelukertojen välillä. Kesäisin sitä voi pitää ulkona suojaisassa paikassa tai parvekkeella, mutta kylmää se ei kestä. Kukkii ja tuottaa hedelmää 2-3 vuodessa.
Guava sisältää runsaasti C-vitamiinia, jopa 228 mg sataa grammaa kohden. Täten yksi keskikokoinen guava, joka painaa n. 55 g, sisältää 126 mg C-vitamiinia, joka on 209 % suositellusta 60 mg:n päivän saantisuosituksesta.
Thielle

Yläjuoksu

Thielle saa alkunsa Talent- ja Orbejokien yhdistyessä Orben kunnan alueella Vaud’n kantonissa. Kanavoitu uoma kulkee yhdeksän kilometriä koilliseen ja laskee Yverdon-les-Bains’ssa Neuchâtelinjärveen.

Zihlkanal

Toinen osa Neuchâtelinjärvestä Bieljärveen on oikaistu ja muutettu 7-kilometriseksi kanavaksi (ransk.  Canal de la Thielle, saks. Zihlkanal). Alkuperäisestä uomasta on jäljellä lyhyt osuus. Kanava on veneily- ja rahti- ja risteilyliikenteen käytössä.
Zihlkanal on Neuchâtelin ja Bernin kantonien raja ja samalla myös kieliraja: kanavan länsipuolen kunnat La Tène, Cornaux, Cressier ja Le Landeron ovat ranskankielisiä, itäpuolen Gampelen ja Gals ovat saksankielisiä.

Nidau-Büren-Kanal

Alkuperäisestä Thiellestä on jäljellä osuuksia Nidaussa ja Biel/Biennen etelä- ja itäpuolella. Bieljärvestä laskiessaan joki virtaa Nidaun halki parin kilometrin matkalla. Pääuoma on kuitenkin Bieljärvestä Aareen rakennettu kanava (saks. Nidau-Büren-Kanal), joka rakennettiin Aaren tulvasuojelutöiden yhteydessä vuosina 1868–1891 ja 1962–1973. Kanava on osa Aaren pääuomaa.

Arkeologiset löydöt

Thiellen rantamailla Galsissa, Orpundissa, La Tènessä, Thielle-Wavressä ja Portissa on tehty Thiellen kanavointitöiden yhteydessä merkittäviä arkeologisia löytöjä. Rautakautinen La Tènen kulttuuri on nimetty löytöjen mukaan.
Per Wiberg

Per Wiberg (s. 8. kesäkuuta 1968) on ruotsalainen kosketinsoittaja. Hän on soittanut ruotsalaisessa progressiivisessa metalliyhtye Opethissa. Hän on myös jäsenenä Arch Enemystä tunnetun kitaristi Michael Amottin stoner rock -yhtyeessä Spiritual Beggars. 
Wiberg liittyi Opethiin vuonna 2005, ja hän soittaa samana vuonna ilmestyneellä Ghost Reveries -albumilla. Ennen liittymistään hän oli soittanut yhtyeessä kiertueilla jo vuodesta 2003, muun muassa albumien Damnation ja Deliverance kiertueella. Kosketinsoiton lisäksi Wiberg lauloi Opethissa taustalaulua sen keikoilla. Wiberg erosi Opethista vuonna 2011.
Wiberg käyttää Korg Triton- ja Clavia Nord Electro 2 -koskettimia.

Muut esiintymiset

Wiberg soitti kosketinintron death metal -yhtye Arch Enemyn Wages of Sin -albumin introkappaleeseen ”Enemy Within” vuonna 2003. Lisäksi hän soitti pianoa progressiivisen rock -yhtyeen Anekdotenin albumilla Vemod vuonna 1993.
Fosforibosyylipyrofosfaatti

Biosynteesi ja biologinen rooli

Eliöiden soluissa fosforibosyylipyrofosfaattia tuotetaan riboosi-5-fosfaatista ja ATP-molekyylin ja magnesiumioninkompleksista. Reaktiota katalysoiva entsyymi on riboosifosfaattidifosfokinaasi eli fosforibosyylipyrofosfaattisyntaasi.
Fosforibosyylipyrofosfaatti toimii fosfaattiryhmän luovuttajana puuriinimonofosfaattinukleotiden synteeseissä. Yhdisteestä pyrofosfaattiryhmä voi liittyä suoraan muun muassa adeniiniin, guaniiniin ja hypoksantiiniin, jolloin muodostuu AMP:tä, GMP:tä ja IMP:tä. Reaktioita katalysoivat entsyymit ovat adeniinifosfosribosyylitransferaasi ja hypoksantiini-guaniinifosforibosyylitransferaasi. IMP-molekyyli ja siitä muut nukleotidit voivat muodostua fosforibosyylipyrofosfaatista myös toista reittiä pitkin, jonka yhtä vaihetta katalysoi amidofosforibosyylitransferaasi, joka käyttää substraattinaan fosforibosyylipyrofosfaattia.
Kansalaisinfo

Eduskunta

Kansalaisinfo tarjoaa tietoa ja maksuttomia esitteitä eduskunnasta ja sen toiminnasta, eduskuntatyöstä, Eduskunnan kirjastosta ja eduskunnan oikeusasiamiehestä. Kansalaisinfon auditoriossa voi tutustua eduskuntaa esittelevän videoon. Hieman yli 8 minuuttia kestävän videon voi katsoa suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi, espanjaksi, ranskaksi, venäjäksi tai kiinaksi. Suomenkielisessä videossa on lisäksi suomalainen tekstitys.
Kansalaisinfo on auki maanantaista perjantaihin 10–16. Kun eduskunnan täysistunto on käynnissä samaan aikaan, eikä Kansalaisinfossa ole mitään tilaisuutta käynnissä, voi tilassa seurata istuntolähetystä. Kansalaisinfo on suljettu eduskunnan istuntotaukojen aikana eli silloin kun eduskunta ei ole koolla.

Tilaisuudet

Kansalaisinfon auditoriossa järjestetään eduskuntatyöhön liittyviä keskustelutilaisuuksia, luentoja, tapahtumia ja teemapäiviä. Tilaisuuksia järjestävät eduskuntaryhmät, kansanedustajat, eduskunnan yksiköt ja kerhot, usein yhteistyössä kansalaisjärjestöjen kanssa. Viikko-ohjelman voi katsoa muun muassa eduskunnan sivuilta. Voi myös liittyä eduskuntatiedotuksen sähköpostilistalle.
Thomas Vermaelen

Pelaajaura

Vermaelen aloitti jalkapallouransa kotimaassaan Germinal Ekerenissä (myöh. Germinal Beerschot). Vuonna 2004 hän siirtyi Ajaxiin, jossa hän debytoi 15. helmikuuta FC Volendamia vastaan. Se olikin ainoa peli, jossa hän pääsi pelaaman kaudella, jolla Ajax voitti Eredivisien mestaruuden. Seuraavaksi kaudeksi hänet lainattiin RKC Waalwijkin joukkueeseen, jossa hän kaudella 2004-2005 pelasi yhteensä 13 ottelua, joissa kaksi tehtyä maalia.
Kaudeksi 2005–2006 Vermaelen palasi Ajaxiin, jossa hän teki läpimurron ykkösjoukkueeseen, ja oli voittamassa Hollannin cupia. Hyvät peliesitykset Ajaxissa toivat hänelle mahdollisuuden pelata Belgian maajoukkueessa, jossa hän on esiintynyt kesäkuun 2019 loppuun mennessä 74 kertaa ja tehnyt yhden maalin.
Kesäkuussa 2009 Vermaelen siirtyi Ajaxista Arsenaliin 10 miljoonalla eurolla (8,45 miljoonalla punnalla). 
Vermaelen teki debyytin 15. elokuuta 2009 Evertonia vastaan tekemällä maalin vapaapotkusta Robin van Persien syöttämänä. 19. syyskuuta Vermaelen teki kaksi maalia Wigan Athletica vastaan: ensimmäisen päällä kulmapotkusta ja toisen laukomalla ylänurkkaan boxin ulkopuolelta. Peli päättyi lopulta 4–0 Arsenalin hyväksi. 
Kausi 2010–2011 meni Vermaelenilta ohi maaottelussa saadun pitkään jatkuneen akillesjänne-vamman takia. Hän pelasi vain kolmessa ottelussa. 17. maaliskuuta 2011 Arsene Wenger ilmoitti seuran sivuilla Vermaelenin kauden olevan ohi. 15. Huhtikuuta pidetyssä lehdistötilaisuudessa Wenger ilmoitti, että Vermaelen on mukana joukkueen harjoituksissa ja hänellä on hyvät mahdollisuudet pelata vielä tällä kaudella. Vermaelen palasikin pelikentille ja pelasi kauden kaksi viimeistä ottelua, näin ollen hän pelasi kaudella kaikkiaan viisi ottelua.
Elokuussa 2014 Vermaelen siirtyi Arsenalista viisivuotisella sopimuksella katalaaniseura Barcelonaan. Siirtosumma oli 10 miljoonaa euroa (plus 8,8 miljoonaa euroa suorituksesta riippuvia bonuksia).
Javan

Javan oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan Jafetin poika. Javan tarkoittaa Raamatuntutkijoiden mukaan Kreikkaa.
Vaalankurkun rautatiesilta

Vaalankurkun rautatiesilta sijaitsee rataosalla Oulu–Kontiomäki Vaalan keskustaajaman länsipuolella Oulujoen luusuassa Vaalankurkussa, paikassa jossa Oulujärvi muuttuu Oulujoeksi. Silta on otettu käyttöön 1929, kun rautatie Utajärveltä Vaalaan valmistui. Vaalan rautatieasema sijaitsee sillan itäpuolella, ja itse silta sijaitsee kokonaan Vaalan liikennepaikalla. Silta on ainoastaan rautatieliikenteen käytössä, ja sen omistaa Liikennevirasto.
Silta on neliaukkoinen terässilta. Kaksi keskimmäistä jännettä ovat teräsristikkoja, jotka lepäävät graniitista muurattujen siltapilareiden päällä. Sillan molemmissa päissä on teräspalkkisiltakannet. Sillan vapaa alituskorkeus on 5,0 metriä keskiveden aikaan. Teräsristikkojen kulkuaukkoja on suurennettu sähköistysvaatimusten laajuisiksi ylimpiä tukipalkkeja kohottamalla.
Talvisodan aikana siltaa suojeli Flygflottilj 19 Neuvostoliiton ilmapommituksilta Ulrik-2 -työlentokentältä.
Salomo Kortetniemi

Salomo Kortetniemi (1819–1904) oli 1800-luvun lestadiolaissaarnaaja ja -johtaja.
Kortetniemi toimi Ylitornion suntiona vuosina 1845-1852, mutta hänet erotettiin, kun hänen ei katsottu huolehtivan hautojen riittävästä syvyydestä ja koska häntä pidettiin heränneistä pahimpana rauhanhäiritsijänä. Hän oli nimittäin lestadiolaisuutta levittääkseen turvautunut niin sanottuun 'nyrkkikristillisyyteen', uskosta osattoman väkivaltaiseen taivutteluun. Hän muutti perheineen Norjan Hammerfestiin 1866 ja Pohjois-Amerikan Calumetiin, Michiganin osavaltioon vuonna 1871. Täällä hän syrjäytti aiemman lestadiolaisjohtajan Antti Vitikkohuhdan ja nousi kuuden vuoden ajaksi Kuparisaaren lestadiolaisten vapaaseurakunnan maallikkopapiksi. Hänen vaikutuksensa näkyi myös seurakunnan nimessä Salomo Kortetniemen luterilainen seura (Salomo Kortiniemi Lutheran Society) Seurakunta toimi alkuvaiheessa jopa kaikkien Michiganin kaivosalueen suomalaisten seurakuntana, Kortetniemen suorittaessa kaikki kirkolliset toimitukset.
Koska Jaakko Rovaisen kannattajat epäilivät Kortetniemeä liljebladin eriseuraan menneeksi puoliheränneeksi, eivätkä hyväksyneet hänen autoritääristä johtamistapaansa, eivätkä Jumalan palvelusten muotomenoja tai Barbergin toimintatapoja, alkoivat Rovaisen kannattajat järjestää Cokatossa vuonna 1876 omia erillisiä seuroja. Sen johdosta Amerikan lestadiolaisuus jakaantui vuoden 1876 hajaannuksessa kahteen osaan, joista ylivoimaisesti suurempaa johtivat Kortetniemi ja Barberg, mutta pienempää oppositioryhmää johtivat Jaakko Rovainen ja N. P. Stark. Euroopan lestadiolaisjohtajat puolustivat kuitenkin hajaannuksessa Rovaisen ja Starkin johtamaa vähemmistöryhmää. Juhani Raattamaa lähetti Juho Takkisen Amerikkaan syrjäyttämään Kortetniemen papin virasta, jonka seurauksena Amerikan hajaannus päättyi vastentahtoiseen sovintoon vuonna 1878. Takkisesta tulikin Calumetin seurakunnan maallikkopappi vuoden 1877 marraskuun loppuun mennessä. Kortetniemi liittyi myöhemmin haalilaisuuteen.
Tyttökirja

Tyttökirja on tytöille kirjoitettu kirja. Varhaisten tyttökirjojen tarkoituksena oli kasvattaa tyttöjä äitiyttä ja perhe-elämää varten.
Yhdysvaltalaisen Louisa May Alcottin kirjoittama Pikku naisia (1868–1869) on tyttökirjallisuuden klassikko. Muita kuuluisia tyttökirjoja ovat esimerkiksi kanadalaisen L.M. Montgomeryn 1900–1930-luvuilla kirjoittamat Anna-sarja ja Runotyttö-sarja, brittiläisen Frances Hodgson Burnettin Salainen puutarha (1911) sekä suomalaisen Anni Polvan kirjoittama 29-osainen Tiina-kirjasarja (1956–1986). 2000-luvulla tyttökirjoja kirjoittaa esimerkiksi suomalainen Tuija Lehtinen (s. 1954), joka tunnetaan muun muassa Laura-sarjasta ja Rebekka-sarjasta.
Merimieshuone

Merimieshuone oli laitos, joka suoritti laivaväen otto- ja päästökatselmuksen, piti luetteloa merimiehistä ja suoritti merimiesten työnvälitystä, ellei kaupungin työnvälityksessä ollut merimiesosastoa. Lisäksi se kokosi tilastotietoja piirinsä aluksista ja merimiehistä sekä varojensa salliessa avusti paikkakunnan puutteessa eläviä merenkulkijoita ja heidän omaisiaan.
Merimieshuoneet perustettiin Ruotsin kauppalaivureille ja meriväelle annetulla ohjesäännöllä vuonna 1748 ja kuninkaallisella selityksellä vuonna 1752. Suomessa merimieshuoneet lakkautettiin vuoden 1938 alussa, ja niiden varat siirrettiin valtion hoitamaan merimiesten avustusrahastoon. Merimieshuoneiden arkistot siirrettiin maakunta-arkistoihin.

Suomen merimieshuonelaitos

Suomen merimieshuonelaitos uudistettiin vuonna 1874 annetulla asetuksella. Sen mukaan merimieshuone tuli olla jokaisessa kaupungissa, jonka satamista harjoitettiin ulkomaille suuntautuvaa kauppamerenkulkua. Merimieshuoneita valvoi senaatin valtiovaraintoimikunta läänien kuvernöörien avustuksella. Kaupungeissa, jotka eivät kyenneet ylläpitämään merimieshuonetta, merimieshuoneen tehtävät hoiti maistraatti tai järjestysoikeus. Merimieshuone voitiin perustaa myös maalaiskuntaan, jos laivanisännät niin halusivat.
Merimieshuonetta johti johtokunta, johon kuului viisi merenkulun ja kaupan tuntevaa jäsentä. Johtokunnan apuna oli yksi asiamies ja tarpeellinen määrä muita palvelijoita. Johtokunnan valinta tapahtui kaupungeissa maistraatin tai järjestysoikeuden edessä ja maalaiskunnissa kunnalliskokouksen edessä. Laivanisännät saivat valita johtokuntaan kaksi jäsentä, merimieshuoneeseen kuuluvat laivanpäällysmiehet myös kaksi jäsentä ja merimieshuoneeseen kuuluvat merimiehet yhden jäsenen. Johtokunnan jäsenet valittiin neljäksi vuodeksi kerrallaan, ja johtokunta kokoontui puheenjohtajan kutsusta tarvittaessa.
Asiamiehen tuli olla purjehdusaikana joka päivä ja muulloin tarpeen vaatiessa merimieshuoneen toimistossa. Hän piti luetteloa laivoista, joiden pääisännät asuivat kaupungissa, sekä merimieshuoneeseen kuuluvista päällysmiehistä, perämiehistä, merimiehistä, konemiehistä ja lämmittäjistä. Luetteloon merkittiin henkilön nimi, syntymävuosi ja -paikka, oliko hän naimisissa vai naimaton, missä tehtävissä hän oli merellä palvellut, tiedot hänen maineestaan ja muista elinoloista.
Merimieshuoneeseen otettiin ja sen eduista pääsi nauttimaan jokainen kauppalaivalla palveleva merenkulkija, ellei häntä ollut syytetty tai rangaistu häpeällisestä rikoksesta tai ellei hän ollut niin pahamaineinen, ettei häntä sen vuoksi voitu ottaa merimieshuoneeseen. Henkilö, jota ei otettu merimieshuoneeseen, saattoi työskennellä laivoilla, mutta hän ei päässyt osalliseksi merimieshuoneen tarjoamista eduista. Laivaväkeen kuuluville merimieshuoneen jäsenille annettiin mainekirja, joka laivaan pestattaessa jätettiin laivan päällikölle.
Kirkollishallitus

Kirkollishallitus on Suomen ortodoksisen kirkkokunnan ja sen kolmen hiippakunnan yhteinen hallintoelin, jonka toimipaikka on Kuopiossa.
Kirkollishallitukseen kuuluu kolmen hiippakuntapiispan lisäksi neljä valittua jäsentä, joista yhden tulee olla pappi ja yhden juristi.
Eräät kirkollishallituksen kanslian virkamiehet toimivat kirkollishallituksen istunnoissa asioiden esittelijöinä.
Kirkollishallitus toimeenpanee kirkolliskokouksen päätökset.
Suomen euroviisukarsinta 2010

Viisukuppilan fanipalkinto

Viisukuppilan fanipalkinnon voitti Heli Kajo.
Visesio Moeliku

Visesio Moeliku (s. 1922) oli Wallisin ja Futunan Sigaven alueen kuningas vuosina 2004-2009.
Balto (elokuva)

Juoni

Balto on Alaskassa, Nomen kylässä elävä koirasusi. Baltolla ei ole perhettä. Balto elelee Boris-hanhen kanssa. Baltoa ei kukaan huoli lemmikikseen susimaisen ulkonäkönsä takia. Ilkeä Kiilu-koira on aina tekemässä ilkeyksiä Baltolle ja yrittää saada Balton näyttämään epäluotettavalta ihmisten silmissä.
Vetokoirat lähtevät hakemaan kylän sairaille lapsille kurkkumätälääkkeitä, mutta lumimyrkyssä Kiilu johtaa koirat väärään suuntaan. Balto lähtee Boriksen, Mucin ja Lucin kanssa etsimään eksyneitä tovereitaan. Jotta Balto ei sekoittaisi reittiä, hän raapii puihin kynnenjälkiä aikeenaan seurata niitä ystäviensä ja vetokoirien kanssa takaisin kylään. Metsässä koiria vastaan tulee suuri vihainen karhu ja valtataistelun aikana osa koirista jää valtavan puunoksan alle. Balto ja Jenna taistelevat karhua vastaan ja Balto onnistuu upottamaan pedon jäihin. Balto tippuu karhun mukana jäihin myös mutta selviää urheasti. Jenna antaa Baltolle lämmikkeeksi huivinsa. Sen jälkeen Balto jatkaa etsimistään yksin. Kun Balto vihoin löytää valjakon, Kiilu hyökkää sen kimppuun. Lopulta muut vetokoirat ymmärtävät kummalla on paremmat aikeet, Kiilulla vai Baltolla. Balto pudottaa Kiilun alas vuorelta.
Kotimatkalla Kiilu on raapinut puita ja yrittää eksyttää koirat, mutta Balto ystävineen löytävää kotikylään. Koirat vievät asukkaille lääkkeet ja lapset saadaan vihdoin paranemaan.