Oiva Willamo

Perhetausta

Willamon vanhemmat olivat kauppias Johannes Willamo (aik. Wilander) ja Johanna Mathilda Friman. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1922 Hellin Maria Haaralan kanssa, joka kuoli vuonna 1938, ja toisen kerran vuonna 1944 kirjailija Annikki Kariniemen kanssa.

Opinnot

Willamo kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1911–1914 Teknillisen korkeakoulun maanmittausosastolla sekä Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisella osastolla. Hän kävi Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuosina 1926–1927. Nuoruudessaan hän kuului myös Voimaliittoon.

Pfadfinder

Willamo oli yksi ensimmäisistä vapaaehtoisista, joiden päämääränä oli sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin Willamo sijoitettiin Kuninkaallisen preussilaisen jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan, josta hänet komennettiin 4. syyskuuta 1915 värväys- ja etappitehtäviin Ruotsiin. Siellä hän toimi Seittenkarin, Tornionjoen ja Haaparannan etappiasemilla. Hän palasi takaisin komppaniaansa Saksaan 20. tammikuuta 1916. Hänet komennettiin 4. toukokuuta 1916 Saksan meriesikunnan erikoiskursseille Berliiniin, mistä hänet komennettiin toukokuussa 1916 erikoistehtäviin Ruotsiin ja Suomeen.

Sisällissodan jälkeinen aika

Willamo toimi sisällissodan jälkeen Sallan rykmentin Kuolajärven pataljoonan komentajana, josta hänet määrättiin edelleen 20. heinäkuuta 1918 alkaen Lapin I rajavartiopataljoonan 13. ryhmän päälliköksi. Lapin ryhmän esikuntapäälliköksi hänet nimitettiin 7. lokakuuta 1918. Lapin ryhmässä hänet siirrettiin edelleen 20. joulukuuta 1918 alkaen 4. komppanian ja 1. huhtikuuta 1919 alkaen 1. komppanian päälliköksi. Lapin rajavartioston talouspäällikön tehtävät hän vastaanotti 1. lokakuuta 1920, mistä tehtävästä hän siirtyi Lapin rajavartioston komentajaksi ja rajakomendantiksi jääkärimajuri Kurt Martti Walleniuksen tilalle 30. syyskuuta 1921.

Talvi-, jatko- ja Lapin sota

Willamo osallistui talvisotaan Erillisen pataljoona 16:n komentajana ja myöhemmin Lapin Ryhmän komentajan K. M. Walleniuksen apulaisena sekä Osasto Willamon komentajana.
Välirauhan aikana hän toimi 11. Divisioonan virkaatekevänä komentajana ja myöhemmin Jalkaväkirykmentti 32:n komentajana, mistä tehtävästä hänet siirrettiin Rajavartiosto 6:n komentajaksi ja edelleen rajavartiostojen päälliköksi.
Jatkosodan kynnyksellä Mannerheim määräsi eversti Willamon yhteysupseeriksi saksalaisten XX Armeijakunnan esikuntaan (AOK), vaikka kyseessä oleva tehtävä olisi kuulutun kenraalikuntaan kuuluvalle, mutta Mannerheim katsoi Willamon Pohjois-Suomen tuntemuksen ajavan arvojärjestyksen edelle. Myöhemmin hän toimi yhteysesikunta Roi:n komentajana aina Lapin sodan alkuun saakka. Kyseistä tehtävää hoitaessaan Willamo kutsuttiin päämajaan antamaan tilannearvio 26. lokakuuta 1941, jolloin hän arvosteli muun muassa ankarasti kenraalieversti Nikolaus von Falkenhorstia saamattomaksi. Toisaalta hän kehui armeijakuntien komentajia, joilla oli ilmeisiä hankauksia Falkenhorstin kanssa, mistä syystä XXXIV AK:n komentaja ratsuväenkenraali Hans Feige siirtyi tehtävästään syrjään.
Willamo toimi isäntänä SS-valtakunnanjohtaja Heinrich Himmlerin Pohjois-Suomen vierailulla alkuvuonna 1942, jolloin Himmler tarkasti Kiestingin joukot. Willamo myös saunotti Himmlerin, jonka hän vielä muisti ja otti puheeksi Mannerheimin vastavierailulla Saksassa 27. kesäkuuta 1942.
Sotien jälkeen Willamo toimi Erillisen Rajavartioston komentajana, josta hänet siirrettiin Pääesikuntaan erikoistehtäviin vuonna 1945 ja oli tehtävässä kunnes erosi vuonna 1947 vakinaisesta palveluksesta. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.