google/wiki40b huggingface dataset:
Sebastian Sjöholm

Ura

Sjöholm aloitti jääkiekkoilun Imatran Ketterässä. Hän pelasi juniorina sittemmin Ketterän ja Saimaan Pallon yhdistelmäjoukkueessa sekä myöhemmin SaiPassa. Sjöholm oli kaudella 2013–2014 B-nuorten Mestiksessä joukkueensa paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Santeri Suikkasen jälkeen tehoilla 15+34=49.
Kaudella 2016–2017 Sjöholm debytoi SaiPan SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 28. helmikuuta 2017 Porin Ässiä vastaan. Sjöholmille avautui paikka SaiPan kokoonpanosta, kun joukkue kärsi lukuisista poissaoloista. Lisäksi joukkueen SaiPan oli poistunut siirtotakarajalla viisi kenttäpelaajaa. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.03 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Sjöholm teki neljännessä ottelussaan, runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 11. maaliskuuta 2017 alivoimalla Turun Palloseuraa vastaan. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa neljä runkosarjaottelua tehden yhden maalin.
Sjöholm jatkoi SaiPassa kaudella 2017–2018 vuoden mittaisella juniorisopimuksella. Hänet nimettiin seuran A-nuorten varakapteeniksi. Sjöholm voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 11+29=40. Hän pelasi kauden aikana neljä SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Sjöholm pelasi myös kaksi Mestis-ottelua lainalla kasvattajaseuransa Imatran Ketterän paidassa.
Syksyllä 2018 Sjöholm harjoitteli Ketterän Mestis-joukkueen kanssa, kunnes syyskuussa hän teki joukkueen kanssa kauden 2018–2019 kattavan sopimuksen. Sjöholmin ensimmäinen kokonainen kausi miesten peleissä toi 46 runkosarjaottelussa tehot 1+9=10, 14 playoff-ottelussa tehot 1+2=3 ja kolmessa Suomen Cupin ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän voitti sekä Mestiksen mestaruuden että Suomen Cupin.
Sambian presidentinvaalit 2011

Presidenttiehdokkaat

Istuva presidentti Rupiah Banda Movement for Multi-Party Democracy -puolueesta valittiin ensimmäiselle kokonaiselle presidenttikaudelleen lokakuussa 2008. Sitä ennen hän oli toiminut sijaispresidenttinä maan entisen presidentin Levy Mwanawasan kuollessa elokuussa 2008.
Michael Sata oli Patriotic Front -puolueen ehdokas ja Hakainde Hichilema oli United Party for National Development -puolueen ehdokas.
Wallander – Ennen routaa

Juoni

Elokuva kertoo komisario Kurt Wallanderista ja tämän tyttärestä Lindasta, joka on juuri valmistunut poliisikoulusta ja aloittaa työt isänsä rinnalla Ystadin poliisilaitoksella. Kadonneen naisen etsintä muuttuu murhatutkinnaksi, kun metsästä löytyy ruumis. Ystadissa vaikuttava kiivas uskonlahko, jossa Lindan ystävä Anna on mukana, osoittuu vaaralliseksi ja väkivaltaakin käyttäväksi.
Miguel Pardeza

Ura

Pardeza valittiin 14-vuotiaana Espanjan parhaaksi juniorijalkapalloilijaksi, jonka jälkeen Real Madrid hankki hänet junioreihinsa. Kaudella 1983–1984 hän pelasi seuran reservijoukkueessa Castillassa, kun joukkue sijoittui Segunda Divisiónin ensimmäiseksi. Castillassa hän muodosti kuuluisan Quinta del Buitren (suom. korppikotkan viisikko) yhdessä Emilio Butragueñon, Míchelin, Manolo Sanchísin ja Rafael Martín Vázquezin kanssa. Samalla kaudella 31. joulukuuta 1983 hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa. Kaudeksi 1985–1986 Pardeza lainattiin Real Zaragozaan, jossa hän oli mukana voittamassa cup-mestaruutta. Vuonna 1986 hän voitti myös alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Espanjan paidassa.
Kaudella 1986–1987 Pardeza kuului Real Madridin vakiokokoonpanoon ja pääsi kauden päätteeksi juhlimaan liigamestaruutta. Seuraavaksi kaudeksi hän päätti kuitenkin palata takaisin Zaragozaan, jota hän edusti aina vuoteen 1997 asti. Pardeza toimi joukkueen kapteenina vuodesta 1990 ja oli tärkeä osa joukkueen menestystä 1990-luvulla. Joukkue sijoittui kolmanneksi liigassa ja voitti cup-mestaruuden kaudella 1993–1994 sekä Cup-voittajien cupin kaudella 1994–1995. Uransa viimeiset vuodet 1998–1998 Pardeza pelasi Meksikon pääsarjan Pueblassa.
Espanjan maajoukkueessa Pardeza esiintyi viidessä ottelussa, ja oli mukana vuoden 1990 MM-kilpailuissa.
Pardeza on opiskellut lakia ja kielitiedettä Zaragozan yliopistossa. Vuosina 2002–2008 hän toimi Real Zaragozan urheilutoimenjohtajana. Kesäkuusta 2009 lähtien hän on toiminut samassa tehtävässä Real Madridissa.
Eva-Lisa Viljanen

Eva-Lisa Viljanen (1911–1981) oli suomalainen ohjaaja ja elokuvaaja, joka teki joitakin lyhyitä dokumenttielokuvia.
Eva-Lisa Viljasta pidetään Suomen ensimmäisenä naispuolisena elokuvantekijänä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Kalastusta Jäämerellä (1932). Hän ohjasi tai kuvasi vuosien 1932–1940 aikana kaikkiaan kuusi elokuvaa. Elokuvat olivat pääosin eräänlaisia matkadokumentteja. Hänestä kirjoitettiin jo aikanaan elokuva-ajan julkaisuissa. Viljasen kuvaama Karoliinien jäljillä (1940) oli Suomi-Filmin tuottama lyhytdokumentti. Siinä selostajana toimi Veikko Itkonen. Viljasella oli myös rooli Valentin Vaalan elokuvassa Neiti Tuittupää.
Eva-Lisa Viljanen oli vuorineuvos Matti Viljasen tytär. Vuonna 1937 hän meni naimisiin Suomi-Filmin teatteripäällikön Erik Lönnbergin kanssa.
Musta (koiraväri)

Musta koiravärinä viittaa kokomustaan koiraan. Väritys voi syntyä geneettisesti kahdella eri tavalla, joiden fenotyypit eivät kuitenkaan eroa toisistaan mitenkään.
Termiä musta voidaan käyttää myös viittaamaan kuviollisen koiran eumelaniinin sävyyn erotuksena maksanruskeasta, sinisestä ja liilasta: esimerkiksi ”merkkivärinen musta” (black and tan) viittaa merkkiväriseen koiraan, jonka eumelaniini on mustaa.
Väritykseltään mustan koiran karvapeite on sysimusta, kirsu, silmänympärykset ja anturat ovat mustanharmaat. Väritystä voi olla vaikea erottaa erityisen tummasta sinisestä, tällöin väri voidaan määritellä esimerkiksi koiran sukupuun tai jälkeläisten perusteella: kaksi diluuttiväristä (sinistä tai liilaa) voi yhdessä tuottaa vain diluuttivärisiä pentuja.
Geneettisesti musta koira on aina E_ tai Eᵐ_ (E-lokus sallii eumelaniinin tuotannon), lisäksi joko aa (resessiivinen musta: A-lokus ei määrää feomelaniinia lainkaan) tai Bᴷ_ (dominanttimusta: B-lokus korvaa kaiken A-lokuksen määräämän feomelaniinin eumelaniinilla).

Dominanttimusta

Useimmat kokomustat-, -maksanväriset, -siniset ja -liilat koirat ovat genotyypiltään dominanttimustia. Dominanttimustan koiran värityksen tuottaa K-lokuksen dominoivin alleeli B. Dominanttimusta genotyyppi (KB_) on epistaattinen eli peittävä A-lokuksen suhteen.
K-lokuksen B-alleelia esiintyy yli 50 koirarodulla. Joillain roduilla B on K-lokuksen ainoa alleeli, ja väritys on aina musta, elleivät B-, D-, tai E-lokuksien resessiiviset tekijät muunna sitä.
Dominanttimustan luultiin ensin liittyvän A-lokukseen. 2000-luvun alussa tehdyt tutkimukset vahvistivat dominanttimustan olevan epistaattisen A-lokuksen suhteen, ja tekijälle nimettiin oma lokus, K (blacK).
Hiljattain tunnistettu cockerspanielilla esiintyvä E-lokuksen alleeli ʰ tuottaa yhdessä dominanttimustan genotyypin kanssa dominokuviota muistuttavan värityksen. Toistaiseksi kyseessä on ainoa geenitekijä, joka muuttaa geneettisesti dominanttimustan yksilön fenotyyppiä olematta sen suhteen täysin epistaattinen.

Resessiivinen musta

Resessiivinen musta on melko harvinainen väritys koirilla, mutta sitä esiintyy varmuudella ainakin saksanpaimenkoirassa. Resessiivinen musta syntyy, kun koiralla on A-lokuksessa homotsygootti aa-genotyyppi. Mustan värityksen tuottava a-alleeli on lokuksen resessiivisin alleeli, mistä johtuu värityksen nimitys. Lokuksen yleisemmät alleelit tuottavat esimerkiksi soopeli-, riista- ja merkkiväritykset.
Pirjo Lyytikäinen

Pirjo Riitta Lyytikäinen (s. 10. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professori. Hän on saanut vuonna 2014 Suomen Tietokirjailijat ry:n myöntämän Tietokirjailijapalkinnon.
Lyytikäinen on valmistunut filosofian kandidaatiksi 1986 ja väitellyt 1992 Helsingin yliopistosta filosofian tohtoriksi kotimaisen kirjallisuuden alalta tutkimuksella Mielen meri, elämän pidot: Volter Kilven Alastalon salissa.
Lyytikäinen on ollut Koneen säätiön tutkija 1987–1990, Helsingin yliopistossa assistentti 1990–1993, apulaisprofessori 1993–1994 ja Suomen akatemian vanhempi tutkija 1994–1998 sekä Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professori vuodesta 1998.
Suomen Tietokirjailijat ry myönsi Lyytikäiselle vuonna 2014 Tietokirjailijapalkinnon teoksista Volter Kilvestä, suomalaisesta symbolismista ja dekadenssista, Seitsemästä veljeksestä ja Leena Krohnista.
Ivan Šuvalov

Ivan Ivanovitš Šuvalov (ven. Иван Иванович Шувалов; 12. marraskuuta (J: 1. marraskuuta) 1727 Moskova – 26. marraskuuta (J: 15. marraskuuta) 1797 Pietari) oli venäläinen poliittinen vaikuttaja, koulutuksen kehittäjä ja taiteiden ja kulttuurin suosija, joka perusti muun muassa Moskovan yliopiston ja Pietarin taideakatemian.
Ivan Šuvalov kuului Šuvalovin aatelissukuun. Šuvalov kutsuttiin paašipojaksi keisarilliseen hoviin vuonna 1742, vuotta sen jälkeen kun hänen serkkunsa Pjotr Šuvalov oli auttanut keisarinna Elisabetia nousemaan valtaan. Ivan Šuvalovista tuli vuonna 1749 Elisabetin suosikki. Hänet nimitettiin hallituskomitean (”konferenssin”) jäseneksi ja hän sai suuren vaikutusvallan Venäjän päätöksenteossa. Šuvalovia on luonnehdittu pyyteettömäksi henkilöksi juonittelujen täyttämän hovielämän keskellä. Hän sai vuonna 1760 kenraaliadjutantin arvon, mutta torjui hänelle tarjotun korotuksen kreiviksi.
Šuvalov perusti vuonna 1755 Moskovan yliopiston ja hänestä tuli sen ensimmäinen kuraattori. Hän perusti samalla myös yliopiston kirjapainon, joka alkoi julkaista Moskovskije vedomosti -lehteä. Keisarillinen taideakatemia perustettiin yliopiston yhteyteen Moskovaan vuonna 1757 ja Šuvalov toimi sen johtajana vuoteen 1763. Hänet tunnettiin muutenkin suuresta taidekokoelmastaan ja taiteilijoiden tukemisesta. Hän lainasi laajan kirjastonsa taideakatemian käyttöön, ja kun taideakatemia vuonna 1763 erotettiin yliopistosta ja siirrettiin pääkaupunkiin Pietariin, se toimi aluksi Šuvalovin palatsin tiloissa. Šuvalovin aloitteesta perustettiin myös Kazanin kymnaasi vuonna 1758. Lisäksi hän tuki Mihail Lomonosovin tieteellistä toimintaa ja antoi Voltairelle idean tämän Venäjän historiaa käsitelleeseen teokseen Histoire de l'empire de Russie sous Pierre le Grand.
Katariinan Suuren tultua Venäjän hallitsijaksi Šuvalov joutui aluksi epäsuosioon ja hän oleskeli vuosina 1763–1777 ulkomailla. Palattuaan Venäjälle hänet nimitettiin ylikamariherraksi. Myöhempinä vuosinaan hän auttoi muun muassa Jekaterina Daškovaa venäjän kielen sanakirjan laatimisessa.
Teurgia

Teurgia (muinaiskreikaksi θεουργία, jumalan työ, ihme. lat. theurgia) tarkoittaa sellaisten rituaalien suorittamista, joiden tarkoituksena on pakottaa tai taivutella jumala tai muu yliluonnollinen olento tekemään jokin haluttu asia tai ”vetää henget maan päälle”. Teurgilla tarkoitetaan ”ihmeiden tekijää” tai ”henkien manaajaa”.
Länsimaisen teurgian juuret ulottuvat antiikin uusplatonismiin. Tunnettuja teurgeja olivat muun muassa Ammonios Sakkas, Plotinos, Porfyrios ja Iamblikhos. Iamblikhoksen nimiin on laitettu aihetta käsittelevä teos Teurgia eli Egyptiläisistä mysteereistä.
Helena Blavatskyn mukaan teurgin oli oltava ”ehdottoman puhdas ja epäitsekäs vaikuttimiensa puolesta, voidakseen toteuttaa työnsä”. Teurgia on teosofiassa ensimmäinen magian kolmesta alalajista, jotka ovat teurgia, goetiikka ja luonnon magia.
Sinfonia nro 9 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 9 d-molli op. 125 valmistui vuonna 1824. Se on säveltäjän viimeinen sinfonia, ja se tunnetaan varsinkin viimeisestä osastaan, jossa kuullaan Friedrich Schillerin Oodi ilolle kuoron laulamana. Beethovenin 9. sinfonia on romanttinen teos, mutta kuoron käyttö sinfoniassa oli tuohon aikaan äärimmäisen harvinaista. Yhdeksäs sinfonia on ensimmäinen huomattavan säveltäjän sinfonia, jossa käytetään kuoroa ja solisteja tasavertaisesti instrumenttien kanssa. Kuoroa ja solisteja käytetään ainoastaan viimeisessä osassa. Beethoven oli jo 1790-luvun lopusta alken kärsinyt etenevästä kuulon menetyksestä, ja yhdeksännen sinfoniansa valmistuessa hän oli jo täysin kuuro. Euroopan hymnin melodia on peräisin teoksen finaalista.

Historia

Beethovenin mielessä oli ollut vuodesta 1793 asti säveltää Schillerin ”Oodi ilolle” -runo. Vuodelta 1798 peräisin olevassa luonnosvihossa siihen viitataan, ja vuonna 1808 Beethoven sävelsi fantasian kuorolle ja orkesterille (Kuorofantasia), jossa hän yritti ensimmäisen kerran aloittaa hymnin säveltämisen. Kahdeksannesta sinfoniasta löytyy melodia joka oli tarkoitettu hymnin aloitukseksi.
Ensimmäiset luonnokset yhdeksänteen sinfoniaan ovat vuodelta 1816, mutta työ oli keskeytettävä moneen kertaan Missa solemniksen ja viimeisten pianosonaattien säveltämistä varten. Sinfonia valmistui helmikuussa 1824.

Kantaesitys

Wieniläiset olivat nyt ihastuneita Gioacchino Rossinin musiikkiin, ja niinpä Beethoven, saatuaan vihdoin valmiiksi yhdeksännen sinfonian, uhkasi että se kantaesitettäisiin Berliinissä. Silloin wieniläiset saivat kootuksi vetoomuksen kotikaupunkinsa puolesta. Beethoven mietti, pitääkö konsertti Theater an der Wienissä vai Kärntnertorissa. Lopulta hän valitsi viimeksi mainitun, koska hänen ystävänsä olivat sen kannalla. Harjoituksissa ilmapiiri oli myrskyisä. Laulajat valittivat, että heiltä vaadittiin liikaa ponnistusta ja soittajat vastustivat täysin uutta roolia.
Toukokuun 7. päivänä ongelmat oli jo ratkaistu. Esitys sovittiin alkavaksi 7. toukokuuta kello 7. Teatteri oli täynnä ja vain poissa Wienistä oleva arkkiherttua Rudolph puuttui. Beethoven oli luvannut itse johtaa esityksen, mutta lopulta hän johti esityksen Michael Umlaufin kanssa. Soolo-osuuksissa lauloivat 18-vuotias Henrietta Sontag (sopraano), 21-vuotias Caroline Unger (altto), Anton Haitzinger (tenori) ja Joseph Seipelt (baritoni). Toinen osa jouduttiin keskeyttämään hetkeksi yleisön suosionosoitusten vuoksi. Esityksen loputtua oli hetken hiljaista. Sitten yleisö puhkesi suosionosoituksiin. Beethoven itse havaitsi tämän vasta, kun Caroline Unger juoksi näyttämölle, tarttui häntä kädestä ja käänsi yleisöön päin. Kun yleisö puhkesi suosionosoituksiin viidettä kertaa, poliisipäällikkö huusi: ”Hiljaa!”
Louis Le Prince

Louis Aimé Augustin Le Prince (28. elokuuta 1842 – 16. syyskuuta 1890 (katoamispäivä)) oli ranskalainen keksijä ja varhainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi maailman ensimmäiseksi elokuvaksi mainitun Roundhay Garden Scenen vuonna 1888. 
Metzissä syntyneellä Le Princellä oli myöhemmin myös Yhdysvaltain kansalaisuus. 
Le Prince katosi Ranskassa vuonna 1890. Tapaus jäi selvittämättä, vaikkakin hukkumista on myöhemmin epäilty.
Aitamännikkö

Aitamännikkö on seitsemän asukkaan kylä Kolarissa Lapin maakunnassa. Se sijaitsee noin 39 kilometriä Kolarin kirkonkylästä etelään. Paikallisen perimätiedon mukaan Aitamännikkö on nimetty poronhoidossa käytetyn aidan mukaan. Kylässä toimi aiemmin Aitamännikön kansakoulu.
Alasimenlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 9,4 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Pato-ojan valuma-alueeseen (14.134) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 79,9 metriä mpy.
Mikkelin ravirata

Mikkelin ravirata sijaitsee Mikkelin keskustan pohjoispuolella Kalevankankaan kaupunginosassa. Se rakennettiin nykyiselle paikalleen 1960-luvun alussa. Katsomorakennukset ovat vuodelta 1979. Radan omistaa ja sitä hallinnoi Mikkelin Ravirata Oy. Aivan sen tuntumassa sijaitsee Mikkelin jäähalli.
Radan tunnetuin kilpailu on vuosittain heinäkuussa juostava kansainvälinen St. Michel. Suomen suurin ravitapahtuma Kuninkuusravit on Mikkelissä järjestetty vuosina 1979, 1996 ja 2012.
Vuonna 1975 Mikkelissä toteutettiin suuri uudistustyö. Uusi rataprofiili teki siitä maailman nopeimman 1000 metrin raviradan. Radan nopeus johtuu kaviouran erikoisen pyöreästä muodosta. Sen johdosta hevoset eivät joudu kaarteisiin tullessaan hidastamaan vauhtia yhtä paljon kuin tavallisilla radoilla.
Ensimmäinen ennätysjuoksu Mikkelissä tehtiin heinäkuussa 1977, kun Charme Asserdal ravasi uuden Euroopan ennätyksen 13,9. Ennätys oli poikkeuksellinen nelivuotiaan tamman juoksemana.  Kaiken kaikkiaan Mikkelissä on juostu uusi maailmanennätys kolme kertaa. Ennätystä on sivuttu kahdesti. Vuonna 2002 italialainen Varenne juoksi St. Michel-ajossa 1000 metrin ratojen maailmanennätyksen 09,3, joka rikottiin vasta vuonna 2012.  Ennätysjuoksua oli seuraamassa lähes 27 000 katsojaa.
Mikkelin raviradan keskikentällä on kaksi jalkapallonurmea, jotka ovat paikallisten alasarja- ja juniorijoukkueiden käytössä.
Gene Amdahl

Gene Myron Amdahl (16. marraskuuta 1922 Flandreau, Etelä-Dakota – 10. marraskuuta 2015 Palo Alto, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tietokonesuunnittelija. Hän oli työskennellyt IBM:n leivissä ennen oman Amdahl Corporationsinsa perustamista vuonna 1970.
Amdahl syntyi Flandreaussa, Etelä-Dakotassa. Hänellä oli ruotsalaisia ja norjalaisia sukujuuria. Hän palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain laivastossa ja sai vuonna 1948 oppiarvon insinöörifysiikasta South Dakota State Universityssa.
Amdahl opiskeli vielä teoreettista fysiikkaa Wisconsinin–Madisonin yliopistossa, josta hän sai tohtorinarvonsa vuonna 1952. Hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin Amdahlin laista.
Munkers

Oy Munkers Ab oli Pietarsaaressa vuosina 1945–1961 toiminut kitaratehdas. Sen pohjana oli Ernst ja Emuanuel Mattsonin Veljekset Mattsson Oy joka toi Suomeen polkupyörätarvikkeita sekä Levin-kitaroita vuodesta 1942. Nimi tuli väännöksenä Pietarsaaren "Muntersgatanista". Virallinen perustamispäivä oli 17. marraskuuta 1945. Ensimmäisen kitaran Munkers tuotti 28. helmikuuta 1946.
Tehdas valmisti muun muassa veneenosia, metrimittoja, ovisaranoita ja kitaroita. Työkoneet ja valmistuslaitteistot olivat pitkälti omistajien itse kehittämiä. Esimerkiksi Rafael Stranden loi tehtaalle oman pylväsporakoneen, jonka luova käyttö loi tehtaalle koko joukon erilaisia tuotteita.
Munkers lanseerasi 1940-luvulla Landola-tuotenimen, josta kehittyi myöhemmin tunnetuin suomalainen kitaramerkki. Munkersin soittimien tuotenimi oli siis alusta alkaen Landola. Nimi keksittiin pitkän pähkäilyn jälkeen "ilmasta". Kymmenestuhannes Landola-kitara ilmestyi vuonna 1952, ja muiden alojen tuotteet jäivät Munkersilla pian soitintuotannon syrjäyttämiksi. Vuoden 1952 katalogissa oli jo 16 erilaista kitaramallia. 1950-luvulla tuotannossa oli myös erilaisia mandoliineja, Munkers-luuttu sekä ukulele. Kontrabassoja tehtiin erillistilauksena. Kitaramallit nimettiin sarjanumeroiden mukaan, ensimmäinen tuotantomalli oli nimeltään 462.
Munkers-kitarat kilpailivat Jaakko Noson kitaroiden kanssa Suomen markkinoista. Jälleenmyyjiä olivat Westerlund ja Fazer. Osassa kitaroista on lavassa jälleenmyyjien tunnus tehtaan logon sijaan. Myös kristillisten herätysliikkeiden kitarakuorot ostivat Munkers-kitaroita suoraan isoina erinä.
Akustisten ohella Munkers teki myös orkesterikitaroita, esimerkiksi kokopuisen Landola 1-kitaran 1950-luvulla. Muita malleja olivat esim. Klangola, Zandelin, Torren Solisti ja Special-Solist. Mallien suunnittelussa tehdasta avusti ruotsalainen kitaranrakentaja-soittaja Egon Zandelin. Yhteys Zandeliniin syntyi herätyskristillisistä piireistä, joihin osa Munkersin omistajista kuului.
Kitarat valmistettiin pääosin kotimaisista puista, pyökki- ja ruusupuuotelautoja lukuun ottamatta. Virityskoneet tulivat Ruotsista. Munkers sai myös patentin kaulan tukiraudasta vuonna 1951. Gibson oli julkaissut oman tukirautapatenttinsa jo vuonna 1923, mistä Munkersissa oltiin ilmeisen epätietoisia.
1950-luvulla Munkers-kitaroita vietiin myös ulkomaille, ja uusia vientimaita lisättiin vuosittain. Suurin vientimaa oli Norja.
Yhtiöstä tuli vuonna 1961 Oy Landola Ab. Tähän johti toimitusjohtaja S. Höglundin kuolema lento-onnettomuudessa.

Munkers-kitaroiden ajoittaminen sarjanumeron perusteella

Yksittäisten Munkers-kitaroiden valmistusvuosi voidaan päätellä kitaran valmistussarjanumeron avulla vuosilta 1946–1952. Kitaran iän voi tarkistaa Landolan sivulla olevasta taulukosta.
Ruma (kaupunki)

Historia

Ensimmäistä asutusta alueelle perustivat osmanit, jotka perustivat Rumaksi nimitetyn asutuksen sinne vuonna 1566. Silloin Ruma oli 49 talon kylä, ja asukkaat lähinnä serbejä. Kylässä oli myös kirkko ja kolme pappia.
Ruma siirtyi Habsburgien vallan alle vuonna 1718.  Ruman kylän lähelle perustettiin Ruman kaupunki vuonna 1746. Väestö koostui serbeistä ja saksalaisista. Vuoteen 1910 mennessä Ruma oli kasvanut 49 000 asukkaan kokoiseksi. 23 000 puhui serbiaa, 15 500 saksaa, 6 000 unkaria ja 4 000 kroatiaa.
Itävalta-Unkarin hajottua 24. marraskuuta 1918 Rumasta tuli osa Sremin aluetta, Srem osana Serbian kuningaskuntaa.
Changeant

Changeant ([ʃɑ̃ʒɑ̃], ranskaa, suom. vaihteleva) on kangaslaji, jonka loimi- ja kudelangat ovat erivärisiä, jolloin kangas läikehtii tai ”shiftaa” kahta eri väriä katsomiskulmasta ja valon suunnasta riippuen. Ilmiötä kutsutaan myös irisoinniksi (engl. iridescence). Värit valitaan usein kirkkaiksi ja toistensa vastaväreiksi, kuten vihreä ja punainen.
West Felicianan piirikunta

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 52,1 prosenttia on valkoisia, 44,9 prosenttia mustia ja 1,52 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 2,87 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 99,1 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 40,5 vuotta.
Linnajärvi (Lempäälä)

Maantietoa

Järvi on 450 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Se sijaitsee Kuljun taajamasta noin 3 kilometriä itään. Järvellä on kaksi järviallasta, jotka sijaitsevat kaakossa ja luoteessa. Niitä erottavat kapea salmi, joka on pikemminkin oja. Kakkoispää on ruohottumassa umpeen, mutta luoteispäässä on vielä avovettä. Järven kaakkoispäähän laskee kaksi suo-ojaa ja luoteisosaan kolme suo-ojaa. Laskuoja on nimeltään Linnajoki ja se lähtee luoteispään lounaisrannasta, josta se laskee 2,5 kilometriä Ruotasjärveen. Järvien korkeusero on 14 metriä. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Lounaispuolella sijaitsee maatilan peltoja, mutta järvi on autio. Sen lähelle pääsee tilan peltoja pitkin, mutta muita tietä ei ole. Noin 600 metriä lounaaseen sijaitsee Pirunlinna, joka on muinaislinna.

Historiaa

Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa Linnajärven muoto ja koko olivat nykyistä paljon suuremmat. Koska järvi on nykyään melkein kosteikkoa, voi tämä tarkoittaa, että järvelle on suoritettu järvenlasku. Samaan lopputulokseen voidaan päätyä Lempäälän pitäjänkartasta vuodelta 1842, missä Linnajärvi on kuvattuna suurempana. Kartassa järven kaakkoispää on laajempi kuin luoteispää.
Vuoden 1954 peruskartassa järvi oli kuvattu ruohottuneeksi järveksi. Sen länsi- ja pohjoisrannoille ulottui lounaasta peltoauean pellonreuna. Vuoden 1975 rantojen suot kutistivat avoveden aluetta. Seuraavassa kartassa suurin osa pelloista oli metsitettyjä ja seuraavassa vuoden 1991 kartassa oli jäljellä enää yksi peltopalsta.
Vuorenalanen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 161,1 metriä mpy.