google/wiki40b huggingface dataset:
Lauri Ruuskanen

Lauri Pietari Ruuskanen (9. tammikuuta 1893 Tampere – 24. maaliskuuta 1974 Tampere) oli suomalainen kauppaneuvos ja vaatetusalan tukkukauppaa ja pukujen valmistusta harjoittaneen tamperelaisen K. P. Ruuskanen Oy:n toimitusjohtaja.
Ruuskasen vanhemmat olivat tukkukauppias Kaarle Petter (Pietari) Ruuskanen (1848–1909) ja kansakoulunopettaja Tekla Johanna Bange (1858–1897). Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja opiskeli kauppakorkeakoulussa 1911–1912.
Lauri Ruuskasen isä Kaarle Petter Ruuskanen oli syntynyt Rantasalmella ja hän muutti Tampereelle 1873. Hän perusti 1880 Tampereelle oman kauppaliikkeen ja hankki sille vuonna 1890 tontin uudesta Kyttälän kaupunginosasta. Hän rakennutti tontille 1892–1901 Ruuskasen talon nimellä tunnetun liike- ja asuinrakennuksen. Vähittäiskauppana ja lyhyttavaraliikkeenä toimintansa aloittanut Ruuskasen liike K. P. Ruuskanen Oy kehittyi ajan oloon yhdeksi Suomen merkittävimmäksi vaatetusalan tukkuliikkeeksi. Lauri Ruuskanen perusti 1940 yrityksen yhteyteen miesten pukuja valmistaneen pukutehtaan.
Lauri Ruuskanen oli K. P. Ruuskanen Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1916, yhtiön johtokunnan jäsenenä vuodesta 1914 ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1916. Ruuskanen oli Suomen tukkukauppiaiden liiton kangas- ja lyhyttavara-jaoston johtokunnan, Vaatetusteollisuuden 1iiton johtokunnan ja Tukkukauppojen oy:n hallintoneuvoston jäsenenä. Hän oli Tampereen
kauppaseuran johtokunnan jäsen 1932–1951 ja puheenjohtaja 1949–1951. Lauri Ruuskanen sai kauppaneuvoksen arvon 1948.
Lauri Ruuskanen oli naimisissa laulajatar Vappu Saliba Rosvallin (1897–1988) kanssa. Heidän poikansa Lauri-Juhani Ruuskanen (1932–1970) toimi ohjaajana Kansallisoopperassa ja esiintyi sivuosissa elokuvissa.
Legioonateatteri

Legioonateatteri on tamperelainen harrastajateatteri. Teatterin perustivat teatteriohjaajat Virpi Koskela ja Timo Seppälä työttömille nuorille järjestetyn näytelmäkurssin päätteeksi syksyllä 1993. Toiminnan tarkoituksena on ehkäistä syrjäytymistä ja passivoitumista.

Rahoitus

Legioonateatteri rahoitetaan julkisin, sekä lahjoitusvaroin. 2010 suurimmat rahoittajat olivat Pirkanmaan ja Pohjanmaan ELY-keskukset, Tampereen kaupunki, sekä opetusministeriö.
Legioonateatterilla on toiminut vuodesta 2006 lähtien nuorten ilmaisupainotteinen työpaja, joka järjestetään kaksi kertaa vuodessa. Ilmaisupainotteinen työpaja valmistaa yhdessä osallistujien kanssa näytelmän, jota esitetään avoimissa tilaisuuksissa yleisölle.
Nuorten työpajat ovat alle 29-vuotiaille, työttömille nuorille tarkoitettuja työharjoittelupaikkoja. Nuorten työpajatoiminnan sisällöllinen kehittäminen kuuluu opetus- ja kulttuuriministeriössä nuorisoyksikön toimialaan. Nuorisotyön kannalta työpajat ovat nuorille hyviä paikkoja elämäntaitojen kehittämiseen, aikuistumiseen, yhteisölliseen kasvuun ja työssäoppimiseen. 
Työpajojen rahoitus jakautuu opetus- ja kulttuuriministeriön sekä työ- ja elinkeinoministeriön kesken. Työhallinto ohjaa nuoria työharjoitteluun ja työmarkkinatuella pajaan. Opetus- ja kulttuuriministeriö vastaa pajatoiminnan kehittämisestä ja perusrahoituksesta. Pajojen rahoitus koostuu ylläpitäjän osuudesta, myytävistä palveluista, myyntituloista ja erikseen myönnettävästä tulosperusteisesta avustuksesta. 
Opetus- ja kulttuuriministeriö on siirtänyt nuorten työpajatoiminnan kehittämishankkeiden pajakohtaisen päätöksenteon, kuten avustamisen, ELY-keskuksille.
Longyi

Longyi (burmaksi လုံချည်, lum hkany [lòʊɴdʑì]) on Myanmarissa miesten ja naisten käyttämä vaate, joka valmistetaan ompelemalla parin metrin mittaisen kangaspalan päät yhteen. Nainen kietoo sen vyötärölleen hameeksi ja työntää ylimääräisen kankaan yläosan vyötärön kohdalta sisäpuolelle. Mies sitoo vaatteen ympärilleen solmimalla ylimääräisen kankaan yläosan päät löysästi eteen vyötärölle. Vaate sopii väljyytensä puolesta trooppiseen ilmastoon.
Aaro Harju

Aaro Harju (6. marraskuuta 1954) on filosofian tohtori ja Sivistysliitto Kansalaisfoorumin pääsihteeri. Hänen toimenkuvaansa ja kiinnostuksen kohteisiinsa ovat kuuluneet kansalais- ja järjestötoiminnan kehittäminen, kansalaisyhteiskunnan edistäminen, osallisuuden, yhteisöllisyyden ja osallistuvan demokratian edistäminen sekä ihmisten omaehtoisen opiskelun tukeminen.
Supertec

Supertec oli moottoritoimittaja Formula ykkösissä 1999 ja 2000. Supertecin toimittamat moottorit olivat F1-kausille 1999 ja 2000 päivitettyjä versioita Renault'n suunnittelemista, Mecachromen rakentamista kauden 1998 moottoreista.
Vuonna 1998 Flavio Briatoren yhtiö, Super Performance Competition Engineering, allekirjoitti vuonna 1999 alkavan moottorisopimuksen Mecachromen kanssa. Moottorit julkaistiin Supertecin nimellä. Supertecin moottoreita käytti Williams kaudella 1999, BAR 1999 ja Arrows 2000. Moottoreilla ajettiin kolme palkintosijaa.
Yhteensä Supertecin moottoreilla ajettiin 96 Grand Prix’ta.
Bitten

Juoni

Sarjassa seurataan naispulisen ihmissuden Elena Michaelsin tasapainottelua normaalin elämän ja ihmissusilauman tuoman vastuun välillä.

Tuotanto

Toukokuussa 2014 vahvistettiin Spacen tilanneen toisen tuotantokauden. Kolmannen tuotantokauden tilaus vahvistettiin 25. toukokuuta 2015.
Joulukuussa 2015 vahvistettiin kolmannen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.
Gabriel Sayaogo

Gabriel Sayaogo (s. 9. tammikuuta 1962) on burkinafasolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ouahigouyan hiippakuntaan 13. heinäkuuta 1991 ja nimitettiin Mangan hiippakunnan piispaksi 28. joulukuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. huhtikuuta 2011. Pääkonsekraattorina toimi Vito Rallo, jota avustivat Philippe Ouédraogo ja Wenceslas Compaoré.
Telewizja Polska

Historia

Vuonna 1935 Państwowy Instytut Telekomunikacji eli PIT alkoi työskennellä Puolan radion kanssa yhteistyössä oman televisioyhtiön perustamiseksi. Toinen maailmansota tuhosi hankkeen kokonaan. Työt aloitti PIT uudestaan vuonna 1947.
Yhtiö aloitti säännölliset televisiolähetykset 25. lokakuuta 1952. Vuonna 1960 yhtiön nimeksi tuli Polskie Radio i Telewizja. Vuonna 1971 TVP aloitti värilliset televisiolähetykset. Nimi muuttui TVP:ksi vuonna 1992.
Yhtiön toimintaa säätelevää lakia muutettiin vuoden 2016 alussa siten, että yhtiön johdon nimittää hallitus. Sen jälkeen johto vaihdettiin ja toimittajia irtisanottiin. Hallitusvastuussa oleva Laki ja oikeus -puolue nimitti johtoon sille mieluisat henkilöt. Toimittajat ilman rajoja -järjestön mukaan Puolan lehdistönvapaus on pudonnut sijalta 18 sijalle 47.
Tell Hamoukar

Tell Hamoukar oli muinainen kaupunki Luoteis-Syyriassa Eufratin sivuhaaran Khabur-joen altaassa, pohjoisessa Mesopotamiassa. Kaupunki on nykyisellä Jaziran alueella, Al Hasakahin kuvernöörikunnassa lähellä Irakin rajaa.
Khabur-joen allas sijaitsee sadeviljelyvyöhykkeen rajalla, mutta siellä on myös joen tulvatasankoa.
Kaupungin uskotaan kasvaneen 32 eekkerin kokoiseksi vuoteen 3700 eaa. mennessä, mutta seuraavana 200 vuotena siellä ei näkynyt saviastioissa lainkaan Urukin vaikutusta, ja vuoden 3200 eaa. jälkeen vain hiukan.  Keskustan ala oli 16 ha, jota ympäröi 280 ha asutus. Kaupunginmuurit ajoittuvat myöhäiselle kalkoliittiselle eli myöhäiskuparikaudelle.
Kaupunki lienee ollut pitkään Urukia suurempi. Tämä muuttaa perinteistä kuvaa siitä, että kaupungistunut yhteiskunta olisi syntynyt eteläisessä Mesopotamiassa. Hamoukarissa oli erikoistunutta työvoimaa, massatuotantoa, hallitus ja lait, sekä taiteilijoita. Arvellaan, että kaupunki syntynyt huomattavsti ennen kirjoituksen keksimistä, toisin kuin Sumerin kaupunkien on tähän asti uskottu syntyneen kirjoituksen keksimisen aikoihin. 
Vastaava vanha kaupunki samalla alueella oli Tell Brak. Urukin uskotaan vallanneen kaupungin 3500 eaa. päätellen sieltä löydetyistä lukuisista lingon ammuksista. Kulttuurikehityksen painopiste siirtyi etelään.
Piikkikampelat

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat piikkikampeloiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle, Heimoon kuuluu 4 sukua ja 8 lajia. Lajeja ovat muun muassa pikkukampela (Phrynorhombus norvegicus), lehtikampela (Scopthalmus aquosus), mustanmerenkampela (S. maeoticus), piikkikampela (S. maxima), silokampela (S. rhombus) ja kalliokampela (Zeugopterus punctatus). Ruumiinmuodoltaan ne ovat ovaalinmallisia ja litteitä kaloja. Suurin laji piikkikampela voi saavuttaa noin metrin pituuden. Heimon lajien silmät sijaitsevat vasemmalla kyljellä, suu on suuri ja alaleuka esiintyöntyvä.
B-solu

B-solut kuuluvat immuunijärjestelmän soluihin eli lymfosyytteihin. Ne huolehtivat osaltaan elimistön spesifisen puolustusjärjestelmän humoraalisesta eli vasta-ainevälitteisestä immuniteetista. B-soluista käytetään myös nimityksiä B-imusolu ja B-lymfosyytti, ja niiden osuus on noin 20 % veren kaikista imusoluista.

Muodostuminen

B-imusolut muodostuvat luuytimessä olevista kantasoluista ja jäävät myös kypsymään luuytimeen toisin kuin T-imusolut. Kypsymisen jälkeen B-solut kulkevat veren mukana sekundaarisiin imukudoselimiin, joihin ne pysähtyvät ja alkavat jakautua. Muodostuminen ja kypsyminen jatkuvat koko elämän ajan.
Kun B-imusolut aktivoituvat, suurin osa niistä erilaistuu vasta-aineita tuottaviksi plasmasoluiksi ja osasta kehittyy B-muistisoluja.

Toimintaperiaate

Jokaisen B-imusolun solukalvossa on tuhansia samanlaisia antigeenireseptorimolekyylejä, jotka sitoutuvat kukin omaan antigeenityyppiinsä. Sitoutumisen jälkeen B-solu erilaistuu plasmasoluksi, joka alkaa tuottaa solun pinnan antigeenireseptorien kaltaisia vasta-aineita. Vasta-aineet kiertävät imunesteen ja veren mukana ja sitovat kohtaamiaan antigeenejä aiheuttaen niiden tuhoutumisen.
Orion-projekti

Käyttötarkoitukset

Koska Orion-moottorilla voitaisiin saavuttaa sekä suuri työntövoima että korkea pakoissuihkun nopeus, sitä suunniteltiin käytettäväksi tähtiluotaimissa ja miehitetyillä planeettalennoilla. Orion-tyyppiset alukset olisivat voineet mahdollistaa halvan planeettojen välisen kuljetuksen. Projetilla oli aikoinaan haaveena päästä Marsiin 1965 ja Saturnukseen 1970.

Ongelmat

Toistuvat ydinräjähdykset aiheuttavat puskurilevyn kulumista, mutta laskelmien ja tutkimusten mukaan tämä on vähäistä. Kuluminen voitaisiin estää kokonaan sumuttamalla grafiittipohjaista voiteluainetta puskurilevyn pinnalle jokaisen räjäytyksen välillä. Lisäksi ydinlaskeuman vaikutukset ovat epäselvät. Polttoaineeksi tarvittavia ydinräjähteitä voisi sellaisenaan tai hyvin vähäisin muutoksin käyttää myös pieninä ydinaseina.
Eräs ongelma aiheutuu lisäksi sähkömagneettisista pulsseista, jotka saattavat rikkoa satelliitteja.
International Tech Park Bangalore

International Tech Park Bangalore eli ITPB on Ascendas-yhtiön perustama ja johtama teknologiapuisto Bangaloressa. Se on Intian ensimmäinen teknologiapuisto, jossa on "tee työtä ja leiki"-ympäristö informaatioteknologian kehittämistä varten. Aluetta varten on oma voimalaitos ja ympäristönsuojelu, muun muassa jäteveden puhdistus.
ITPB-alueella on 200 000 nelimetriä työtilaa, jossa toimii 145 yhtiötä ja 20 000 ihmistä. Rakennusten englanninkieliset nimet ovat Discoverer, Inventor, Explorer, Navigator, Creator ja Pioneer. Alueella on myös 5 tähden hotelli Vivanta By Taj.
Kesäkuussa 2002 "World Teleport Property of the Year"-palkinto myönnettiin ITBP:lle.
Juho Keski-Pukkila

Juho Jaakko Keski-Pukkila eli Pukkilan Jaska tai Oskarin Jaska (1885 Kauhajoki – 1. elokuuta 1923 Kauhajoki) oli Kauhajoella, Etelä-Pohjanmaalla elänyt puukkojunkkari, joka syyllistyi ilkivaltaan, varkauksiin ja luultavasti myös henkirikoksiin. Hänet on usein sekoitettu 1831 syntyneeseen kauhavalaiseen puukkojunkkariin Jaakko Pukkilaaan, jolla oli sama kutsumanimi Pukkilan Jaska.
Pukkilan Jaska oli kotoisin Kauhajoen Pukkilankylän Keski-Pukkilan talosta. Hänen isänsä Oskari Keski-Pukkila oli ollut vankilassa laittomasta viinan myynnistä ja pahoinpitelyistä. Jaska oli talon vanhin poika, ja hänkin syyllistyi jo varhain ilkivaltaan ja rikoksiin. Hän joutui ensimmäisen kerran käräjille vuonna 1900 yhdessä isänsä kanssa joutuen tuomituksi kasvatuslaitokseen. Isää syytettiin tällöin pahoinpitelystä ja kotirauhan rikkomisesta ja Jaskaa osallisuudesta samaan rikokseen. Jaskan epäiltiin myös jo pikkupoikana tappaneen nelivuotiaan siskonsa Sigrid Justinan, kun tämän huivi oli takertunut tahkon akseliin ja Jaska oli pyörittänyt tahkoa, niin että sisko oli tukehtunut.
Vuonna 1907 Pukkilan Jaska sai vajaan seitsemän vuoden vankeustuomion pienistä varkauksista ja ilkivallasta; hän oli varastanut muun muassa polkupyörän, vaatteita sekä eräältä juopuneelta isännältä häissä rahaa ja taskukellon. Pukkila oli myös terrorisoinut kotikyläänsä ajelemalla humalassa reellä pitkin kylänraittia ja ammuskelemalla rakennusten seiniin revolverillaan. Hän harjoitti viinan salamyyntiä ja kävi häissä kuokkavieraana tappelemassa ja riehumassa.
Kuudentena heinäkuuta 1915 löytyi Kauhajoesta lakanoihin kääritty ja köytetty nuorehkon tuntemattoman miehen ruumis. Epäilykset kohdistuivat heti Pukkilan Jaskaan, sillä edellisenä talvena oli Keski-Pukkilan talossa ollut jotain hälinää ja talon lattioilta oli pesty useampaan kertaan joka paikassa ollutta verta. Asiasta järjestettiin poliisitutkinta, ja lähitalojen asukkaita samoin kuin Keski-Pukkilan talonväkeä kuulusteltiin. Koska todistajien kertomukset olivat keskenään ristiriitaisia, tapauksen tutkinta lopetettiin vuonna 1916. Myöskään ruumista ei onnistuttu varmasti tunnistamaan.
Pukkila lähti luultavasti heti murhajutun tutkimusten päätyttyä 1916 Yhdysvaltoihin, missä hän meni naimisiin vuonna 1918. Hän palasi yksin ilman vaimoaan muutamaa vuotta ennen kuolemaansa Suomeen ja ehti vielä toimia Kauhajoella autonkuljettajana jonkin aikaa. Pukkilan Jaska kuoli keuhkotautiin 37-vuotiaana elokuun alussa 1923.
Trikosaani

Trikosaani eli n-trikosaani (C₂₃H₄₈) on 23-hiilinen suoraketjuinen  hajuton alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää valkoista ainetta. Trikosaanin rakennekaava on CH₃(CH₂)₂₁CH₃, moolimassa 324,637 g/mol, sulamispiste 47,4 °C, kiehumispiste 381 °C, leimahduspiste 113 °C (c.c), tiheys 0,7969 g/cm³ (vesi = 1,0 g/cm³) ja CAS-numero 638-67-5. Trikosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee hieman etanoliin ja on liukoinen dietyylieetteriin ja hiilitetrakloridiin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Stanisław Przybyszewski

Stanisław Feliks Przybyszewski (7. toukokuuta 1868 – 23. marraskuuta 1927) oli puolalainen kirjailija ja runoilija, joka kirjoitti sekä puolan että saksan kielellä.
Przybyszewski kuului Nuori Puola -liikkeeseen ja edusti kirjallisuudessa dekadenttia ja naturalistista koulukuntaa. Hänen näytelmiään on yhdistetty myös symbolistiseen liikkeeseen.
Éric Caritoux

Éric Caritoux (s. 16. elokuuta 1960) on ranskalainen entinen maantiepyöräilijä.
Caritoux'n ammattiuran huipentuma oli Espanjan ympäriajon voitto vuonna 1984. Hän kilpaili Ranskan ympäriajossa yksitoista kertaa ja saavutti vuonna 1989 parhaan sijoituksensa, 12. paikan.
Caritoux'n voitto Espanjan ympäriajossa oli sikäli yllättävä, että kyseessä oli vasta miehen toinen vuosi ammattilaisena. Hän vetäytyi vuonna 1994.
Sankarivainaja

Sisällissota 1918

Vuonna 1918 käydyssä Suomen sisällissodassa sekä hallituksen joukot, valkoiset että kapinaan nousseet punaiset hautasivat sankarivainajansa asianmukaisin menoin, joissa esiintyi kummallakin puolella samoja rituaaleja: kukkien ja seppeleiden laskeminen sankarihaudalle, suojeluskunnan tai työväenjärjestön lippu, papin tai työväenjärjestön edustajan puhe, virsi tai työväenlaulu. Sisällissodan jälkeen hautajaiset saivat sisäpoliittisen merkityksen. Tuolloin kiellettiin punaisten hautajaismenot, jotka tulkittiin hävinneiden tehdyiksi väitettyjen valtiorikosten ylistämiseksi, esimerkiksi Helsingissä punaiset olivat haudanneet sankarivainajiaan Mäntymäelle, mutta sodan päätyttyä vainajat oli siirrettävä Malmin hautausmaalle. Myös sankarimuistomerkkien pystyttäminen pidettiin valkoisten yksinoikeutena: vielä kymmenen vuotta sodan jälkeen punaisten hautamuistomerkkejä oli vain neljä.
Talvisodan päätyttyä puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim antoi keväällä 1940 päiväkäskyn, jonka mukaan toukokuun kolmatta sunnuntaita tuli viettää ”nyt päättyneessä sodassa kaatuneiden sankarivainajien sekä myös kaikkien murroskautena vuonna 1918 molemmin puolin vakaumuksensa puolesta henkensä uhranneitten yhteisenä uskonnollisena muistopäivänä”. Tällöin syntyi kaatuneiden muistopäivän vietto Suomessa ja alettiin käyttää käsitettä vakaumuksensa puolesta sisällissodan takia kuolleille.
Vakaumuksena puolesta kuolleiden – varsinkin punaisten – hautakivissä ei useissa tapauksissa ole vainajien nimiä, yleensä niissä on merkittynä vuosiluku 1918. Kaikki kuolleet eivät ole tiedossa, koska tietoja ei ollut ja niiden säilyttäminen oli sisällissodan jälkeen aina 1930-luvun lopulle saakka kuolleiden punaisten omaisille erittäin raskauttavaa. Tilanne kuitenkin lientyi talvisodan myötä ja muuttui täysin vuonna 1944 Suomen kärsittyä tappion jatkosodassa Neuvostoliittoa vastaan.

Toinen maailmansota 1939–1945

Suomen osalta toisen maailmansodan eli talvi-, jatko- ja Lapin sodan 1939–1945 vuoksi menehtyneet sankarivainajat pyrittiin hautaamaan kotipaikkakuntiensa sankarihautoihin. Jos sodassa kaatuneiden jäännöksiä ei saatu talteen rintamalla eikä näin ollen voitu laskea sankarihautoihin, ne siunattiin rintamalle jääneinä. Heti Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvun alussa avautui mahdollisuus etsiä vainajien jäännöksiä jatkosodan sotatoimialueelta, lähinnä Karjalankannakselta.
Avainasemassa kaatuneitten kotiin tuomiseen oli toisen armeijakunnan esikunnan pastori Johannes Sillanpää, joka perusti talvisodassa ensimmäisen kaatuneiden evakuointikeskuksen. Virallisesti ennen sotaa esikunnasta oli määräys haudata kaatuneet kentälle kuten yleisesti maailmalla oli tapana.
Nykyisin Kansallisarkisto ylläpitää ensimmäisen maailmansodan, sisällissodan ja heimosotien sotatoimissa tai jälkitapahtumissa surmansa saaneiden suomalaisten tietokantaa Suomen sotasurmat 1914–1922. Sen lisäksi on Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta, josta voi erilaisin tiedoin hakea henkilöitä. Hakutietoina voi olla muun muassa nimi, joukkoyksikkö, kuolinpaikka, kuolinaika tai sotilasarvo.
Álvaro del Portillo

Álvaro del Portillo (11. maaliskuuta 1914 Madrid – 23. maaliskuuta 1994 Rooma) oli espanjalainen katolinen pappi ja piispa.

Elämä

Piispa Álvaro del Portillo syntyi Madridissa Espanjassa 11. maaliskuuta 1914 kristilliseen perheeseen. Hän oli kolmas kahdeksasta lapsesta. Hän liittyi katolisessa kirkossa toimivaan Opus Dei -järjestöön vuonna 1935. Hän sai tohtorinarvon niin tekniikasta, filosofiasta kuin kirkkolaistakin. Hänet vihittiin papiksi 25. kesäkuuta 1944. Álvaro del Portillo oli Opus Dein yleisneuvoston jäsen 1940–1975. Vuosina 1940–1947 ja 1956–1975 hän toimi tuon neuvoston pääsihteerinä.
Álvaro del Portillo toimi neuvonantajana Pyhän istuimen eri virastoissa. Hän työskenteli Vatikaanin II kirkolliskokouksessa, ensin maallikkokysymyksiä käsittelevän valmistelukomission puheenjohtajana, sen jälkeen pappeuskysymyksiä käsittelevän komission sihteerinä ja joidenkin muiden komissioiden neuvonantajana. Hänen kirjansa Uskovat ja maallikot kirkossa (1969) ja Kirjoituksia pappeudesta (1970) ovat suurelta osin tämän työn hedelmiä.
Vuonna 1975 hänet valittiin monsignore Josemaría Escriván seuraajaksi. Kun Opus Deistä tehtiin personaaliprelatuuri, paavi nimitti hänet Opus Dein prelaatiksi. Vuonna 1990 paavi Johannes Paavali II nimitti hänet piispaksi. Paavi vihki hänet piispaksi 6. tammikuuta 1991. Vuonna 1985 Álvaro del Portillo perusti Roomassa Rooman Pyhän Ristin akateemisen keskuksen, josta myöhemmin tuli Paavillinen Pyhän Ristin yliopisto. Álvaro del Portillon oltua yhdeksäntoista vuotta Opus Dein johdossa prelatuurin pastoraalista työtä laajennettiin kahteenkymmeneen uuteen maahan.
Álvaro del Portillo kuoli Roomassa 23. maaliskuuta 1994 palattuaan pyhiinvaellusmatkalta Pyhään maahan. Paavi Johannes Paavali II kävi vielä samana päivänä rukoilemassa hänen ruumiinsa vierellä. Pian sen jälkeen aloitettiin tutkimusprosessi hänen autuaaksi- ja pyhäksijulistamistaan varten. 28. kesäkuuta 2012 Pyhäksi julistamisen kongregaatio julkaisi paavi Benedictus XVI:n vahvistaman dekreetin. Sen mukaan Álvaro del Portillo harjoitti elämässään hyveitä sankarillisella tavalla ja hänestä voi siksi käyttää arvonimeä ”venerabile, kunnianarvoisa”.
Paavi Franciscus allekirjoitti 5. heinäkuuta 2013 dekreetin, jossa todetaan chileläisen pojan parantuneen selittämättömästi Álvaro del Portillon esirukousten ansiosta.

Vierailut Suomessa

Suomessa Opus Dein toiminta alkoi 1987. Jo vuonna 1983 prelaatti del Portillo oli käynyt silloisen Helsingin piispan Paul Verschurenin luona. He tapasivat uudestaan prelaatin muiden Suomen vierailujen yhteydessä vuosina 1989, 1991 ja 1993. Vierailujen aikana prelaatti kävi myös rukoilemassa monissa eri kirkoissa, muun muassa Pyhän Henrikin katedraalissa, Uspenskin katedraalissa, Vantaan Pyhän Laurin kirkossa sekä Espoon vanhassa kirkossa.
Ilmapudotus

Ilmapudotus tai lentopudotus tarkoittaa tarvikkeiden pudotusta ilma-aluksesta, tyypillisesti laskuvarjon varassa. Tavallisimpia ilmapudotuksen käyttökohteita ovat avustustarvikkeiden kuten ruoka-avun tai lääkkeiden pudottaminen lentokoneesta laskuvarjoilla alueille, jotka ovat muutoin vaikeasti saavutettavissa joko luonnonolojen tai poliittisen tilanteen vuoksi. Toinen tyypillinen ilmapudotuksen käyttökohde on sotajoukkojen huoltaminen pudottamalla näille lentoaluksesta täydennyksiä. Ilmapudotuksella sijoitettavia sotajoukkojen kutsutaan maahanlaskujoukoiksi.
Henrik Mustonen

Henrik Mustonen (s. 6. marraskuuta 1990 Hollola) on suomalainen squashin pelaaja. Suomessa hänen seuranaan on Turun Seudun Squash (TSSq) ja hän on pelannut ammattilaisena vuodesta 2008 lähtien. Parhaimmillaan Mustosen sijoitus on maailmanlistalla ollut 35. helmikuun 2014 listauksessa.
Hamnøya

Hamnøya on saari Vevelstadin kunnassa Nordlandin läänissä. Saari sijaitsee Brønnøysundin kaupungista noin 30 kilometriä pohjoiseen. Hamnøyan pinta-ala on 16,6 km² ja vuonna 2010 saarella asui 29 ihmistä.