google/wiki40b huggingface dataset:
Meurthe (departementti)

Meurthe on entinen Ranskan departementti, joka oli olemassa 1790–1871. Alueen läpi virtaavan Meurthe-joen mukaan nimetty departementti muodostui osasta historiallista Lothringenin provinssia. Sen pääkaupunki oli Nancy. Departementti oli jaettu viiteen arrondissementtiin, joiden keskuspaikat olivat Nancy, Château-Salins, Lunéville, Sarrebourg ja Toul. Vuonna 1866 Meurthessä oli 714 kuntaa, sen pinta-ala oli 6 070 km² ja väkiluku 428 387.

Historia

Meurthen departementti perustettiin Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790 yhtenä alkuperäisestä 83 departementista. Ranskan–Preussin sodan seurauksena Meurthen departementin koillisosa (suunnilleen Château-Salinsin ja Sarrebourgin arrondissementit) sekä pääosa Mosellen departementista liitettiin yhdessä Elsassin kanssa 1871 vasta perustettuun Saksan keisarikuntaan ja osaksi Elsass-Lothringenin valtakunnanmaata. Departementin Ranskalle jääneeseen osaan yhdistettiin Mosellesta Brieyn ja Longwyn alueet, ja näistä muodostettiin uusi Meurthe-et-Mosellen departementti. Tilapäiseksi tarkoitettu järjestely jäi voimaan siitä huolimatta että Saksalle 1871 luovutetut alueet palautettiin Ranskan osaksi ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Penaeaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat puita tai pensaita, joiden varret ovat nelikulmaisia ja toisinaan uurteisia. Nivelet ovat turvonneita, ja lehtilavan kärjessä on rauhanen.

Levinneisyys

Heimo kasvaa Itä- ja Etelä-Afrikassa sekä St. Helenan saarella.

Luokittelu

Penaeaceae käsittää yhdeksän sukua ja 29 lajia, jotka muodostavat kolme tribusta:

Tribus 1. Rhynchocalyceae Beusekom

Rhynchocalyx lawsonioides on tribuksen ainoa laji, ja se kasvaa Etelä-Afrikassa Natalin ja Transkein rannikkoalueella. Sen oksat ovat tavallisesti ryhmissä, ja kasveihin kerääntyy alumiinia. Solukoissa on kivisoluja. Lehden korvakkeet ovat rauhasmaisia. Kukat ovat kuusilukuisia, verholehdet ovat teräväkärkisiä, terälehdet liuskaisia. Sikiäin koostuu kahdesta tai kolmesta yhteen kasvaneesta emilehdestä, ja laitaistukoissa on paljon siemenaiheita. Luotti on enemmän tai vähemmän pistemäinen. Kota on litteä ja siinä on useita siivellisiä siemeniä.

Tribus 2. Penaeeae A. de Candolle

Tribuksen kasvit ovat pieniä ja kanervamaisia pensaita. Lehdet ovat usein ruodittomia ja korvakkeet enemmän tai vähemmän rauhasmaisia. Kukat sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat nelilukuisia. Verholehdet ovat terämäisiä ja varsinaiset terälehdet puuttuvat. Erillisiä emejä on neljä, ja kussakin on vähintään kaksi siemenaihetta. Siemenissä on elaiosomi, öljyjä sisältävä uloke; muurahaiset levittävät niitä. 
Penaeeae-tribuksessa on seitsemän sukua ja 23 lajia, joista kahdeksan on suvussa Stylapterus. Tribus kasvaa Etelä-Afrikassa Kapmaan etelä- ja lounaisosissa.

Tribus 3. Olinieae Horaninow

Tribuksen ainoa suku, Olinia, käsittää viisi afrikkalaista ja St. Helenalla kasvavaa lajia. Niiden lehdet ovat korvakkeellisia. Kukat ovat neli- tai viisilukuisia, verholehdet enemmän tai vähemmän lusikkamaisia, terälehdet koveria, paksuja ja karvaisia. Kehänalainen sikiäin koostuu 2-5 emilehdestä, ja luotti on vaihtelevissa määrin nuijamainen. Kussakin emilehdessä on 2-10 suoraa tai luokkimaisesti taipunutta siemenaihetta. Hedelmä on luumarjamainen, yksisiemeninen.
Saksin Sveitsi

Saksin Sveitsi (saks. Sächsische Schweiz) on hiekkakivivuoristo Saksin osavaltion kaakkoisosassa Saksassa. Se sijaitsee Elben varrella lähellä Dresdeniä ja jatkuu Tšekin puolelle Böömin Sveitsinä. Saksin Sveitsin korkein huippu on 562 metrin korkeuteen yltävä Große Zschirnstein. Luonnonmuodostumien ohella alueen suurimpia nähtävyyksiä on Königsteinin linnoitus, yksi Euroopan suurimmista vuorilinnoituksista.

Kansallispuisto

Saksin Sveitsin kansallispuisto (saks. Nationalpark Sächsische Schweiz) muodostettiin vuoden 1990 syyskuussa. Se on pinta-alaltaan 93,5 neliökilometrin suuruinen.
Zou Shiming

Ura

Zou saavutti olympiakultaa alemmasta kärpäsarjasta vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Zou uusi olympiakultansa samasta sarjasta. Jo vuonna 2004 hän voitti olympiapronssia kesäolympialaisista Ateenasta. MM-kilpailuista Zou on saavuttanut kolme kultaa vuosilta 2005, 2007 ja 2011 ja yhden hopean vuodelta 2003. Aasian kisoista hänellä on kaksi mestaruutta.
Zou otteli ammattilaisuransa ensimmäisen ottelun huhtikuussa 2013 Meksikon Eleazar Valenzuelaa vastaan voittaen tuon ottelun. Hän voitti kuusi ensimmäistä ammattilaisotteluaan, kunnes maaliskuussa 2015 hävisi Thaimaan Amnat Ruenrongille.
Tímea Babos

Junioriura

Vuonna 2009 Babos pääsi loppuotteluun Ranskan avointen tyttöjen nelinpelissä Heather Watsonin kanssa. He kuitenkin hävisivät loppuottelun Elena Bogdanille ja Noppawan Lertcheewakarnille. Heinäkuussa Babos pelasi tenniksen Euroopan-mestaruuskilpailujen nelinpelin loppuottelussa Zsofia Susanyin kanssa. He hävisivät ranskalaisparille. Vuonna 2010 Babos pelasi Australian avointen tyttöjen nelinpeliä Gabriela Dabrowskin kanssa. He hävisivät loppuottelussa Jana Čepeloválle ja Chantal Škamloválle. Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelissä Babos pelasi Sloane Stephensin kanssa voittaen turnauksen loppuottelussa Lara Arruabarrena-Vecinon ja María-Teresa Torró-Florin. Babos ja Stephens voittivat myös Wimbledonin ja Yhdysvaltain avoimet. Jälkimmäisessä he saivat luovutusvoiton.

Ammattilaisura

Babos teki debyyttinsä ITF-turnauksissa huhtikuussa 2009. Hän voitti kauden aikana kaksi pelaamistaan viidestä kaksinpelin loppuottelusta. Babos pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa Budapestissa heinäkuussa 2010. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Timea Bacsinszkylle luvuin 4–6, 2–6. Kauden aikana hän voitti kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä. Vuonna 2011 Babos voitti neljä ITF-turnausta sekä kaksinpelissä että nelinpelissä. Hän pääsi toiselle kierrokselle Budapestin WTA-turnauksessa voitettuaan Anna Remondinan. Toisella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Roberta Vincille kolmessa erässä luvuin 6–4, 5–7, 2–6. Helmikuussa 2012 Babos pääsi välieriin Bogotán WTA-turnauksessa, jossa hän hävisi Aleksandra Panovalle. Seuraavalla viikolla hän saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa, kun hän päihitti Monterreyn loppuottelussa Alexandra Cadanțun.
Tilausliikenne

Tilausliikenne tarkoittaa pääasiassa linja-autolla mutta myös esimerkiksi raitiovaunulla suoritettavaa  reittiliikenteen ulkopuolista ajoa, jossa kuljetetaan ennalta sovittua matkustajaryhmää. Tilausajot ovat asiakkaan tilaamia kuljetuksia, joissa aikataulu, reitti, autokalusto ja mahdolliset oheispalvelut ovat asiakkaan tarpeiden mukaan määriteltyjä, eivätkä reittiliikenteen tapaan noudata liikennöitsijän asettamia kriteerejä. Lainsäädännön määritelmä tilausliikenteelle on “luvanvaraista henkilöliikennettä, jota harjoitetaan vain tilauksesta tilaajan määräämällä tavalla, sekä muuta luvanvaraista henkilöliikennettä, joka ei ole linjaliikennettä eikä ostoliikennettä.” Linja-autolla tilausajoja suorittavalta yritykseltä vaaditaan voimassa oleva joukkoliikennelupa, joka on autokohtainen. Lisäksi muihin EU-maihin ja Norjaan suuntautuvilta henkilöliikenteen kuljetuksilta vaaditaan yhteisölupa, joka myös on autokohtainen. Tilausajoa ajava liikenneväline on yleensä varustettu Tilausajo-kilvellä, jotta reittiliikennettä odottavat matkustajat eivät turhaan pyrkisi tilausajon kyytiin.
Kuljetusta tarvitseva ryhmä, kuten harrastusseura tai koulu, tilaa ajon liikennöitsijältä. Keväisin tärkeän osan linja-autojen tilausajoista muodostavat luokkaretket mm. huvipuistoihin ja leirikeskuksiin. Tilausliikenteen ajot voivat olla yksittäisiä ajomatkoja tai ennakkoon tietyn sopimuksen perusteella ajettavia toistuvia ajoja, esimerkiksi matkatoimistojen asiakaskuljetukset laivaristeilyille. Monella tilausajoja harjoittavalla liikennöitsijällä on oma matkatoimisto tai muu yhteistyökumppani, joka voi järjestää ryhmän majoitukset, ruokailut, laivaliput sekä muut etukäteen tilattavat ohjelmanumerot. Varuskuntien lomakuljetukset ovat usein varuskunnan tilaamia linja-autojen tilausajoja. Vaikka liikenne kulkee sovittuja reittejä ja säännöllisin väliajoin, se on suljettu varuskunnan ulkopuolisilta matkustajilta.
Nykyaikaisessa tilausajolinja-autossa on usein ilmastointi, WC, kahvinkeitin, jääkaappi sekä viihdejärjestelmä, sisältäen esimerkiksi DVD-soittimen, CD-vaihtimen ja radion. Suomessa tilausajoliikenteessä esiintyviä alusta- ja korimerkkejä ovat muun muassa Carrus, Lahden Autokori, MAN, Mercedes-Benz, Neoplan, Scania, Setra ja Volvo.
Tilausajojen yksi suurimpia etuja on joustavuus ryhmämatkoilla – reitiltä voidaan poiketa, matkanjohtajan niin halutessa, tai matkaohjelmaan voidaan tehdä muita tarvittavia muutoksia lennossa, mikäli käytettävissä oleva aika sen sallii. Tilausliikenteen tarjoukset ja sopimukset on suositeltavaa pyytää kirjallisesti ja niistä tulisi käydä ilmi seuraavat asiat: matkan aikataulu, matkan alkamis- ja päättymispaikka, linja-auton varustus, matkustajamäärä, hinta ja muut sopimukseen vaikuttavat tekijät.
Kuusilammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 167,8 metriä mpy.

Luontoarvoja

Lammen etelärannat kuuluvat Helvetinjärven kansallispuistoon, mutta sen vesialue ei ole suojeltua aluetta. Järvi sijaitsee suojelualueen eteläpuolella.
Linköpingin käräjäoikeus

Linköpingin käräjäoikeus (ruots. Linköpings tingsrätt) on ruotsalainen käräjäoikeus, jonka on toimipaikka Linköpingissä. Käräjäoikeudella oli vuoden 2008 loppuun saakka toimipaikka myös Motalassa. Käräjäoikeuden viranomaispäällikkö (ruots. myndighetschef) on Rolf Holmgren.
Käräjäoikeuden piiriin kuuluvat seuraavat kunnat: Boxholm, Kinda, Linköping, Mjölby, Motala, Vadstena, Ydre, Åtvidaberg ja Ödeshög.
Vuonna 2002 Mjölbyn käräjäoikeus ja Motalan käräjäoikeus yhdistettiin Linköpingin käräjäoikeuteen.
Paikallinen korroosio

Paikallinen korroosio on korroosiota, joka on keskittynyt vain pienelle alueelle. Paikallinen korroosio on yleistä korroosiota vaarallisempaa ja saattaa aiheuttaa hyvin odottamattomia vaurioita. Paikallinen korroosio voidaan vielä jakaa makroskooppiseen korroosioon (galvaaninen korroosio, eroosiokorroosio, rakokorroosio, pistekorroosio, selektiivinen korroosio (esimerkiksi sinkinkato ja grafitoituminen)) sekä mikroskooppiseen korroosioon (raerajakorroosio, jännityskorroosio ja korroosioväsyminen). Tämä jako on tehty sen perusteella, voidaanko aiheutuneet vauriot erottaa paljaalla silmällä.
Japanintilhi

Koko ja ulkonäkö

Japanintilhi muistuttaa kooltaan ja ulkomuodoltaan tilheä. Sen pyrstönkärki on kuitenkin punainen, kun se tilhellä ja amerikantilhellä on keltainen. Pyrstön alapeitinhöyhenet ja siiven yläpuolen keskimmäiset peitinhöyhenet ovat punaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Japanintilhi elää lisääntymisaikana vain Venäjän Kaukoidässä ja mahdollisesti Kiinassa Heilongjiangin maakunnassa. Syksyllä se vaeltaa Japaniin, Koreaan, Taiwaniin ja Kiinan itäosiin. Laji on otettu uhanalaisten lajien listalle pesimäalueilla tapahtuneiden muutosten, lähinnä ylimitoittujen hakkuiden ja pääasiassa Kiinassa tapahtuvan häkkilintupyynnin takia. Eurooppaan tuotiin vuonna 1998 noin 5 390 japanintilheä.

Elinympäristö

Lisääntymisaikana japanintilhet elävät havumetsissä. Syksyllä ne vaeltavat erilaisille marjamaille ja tulevat myös kaupunkeihin.

Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto

Japanintilhet syövät marjoja ja hedelmiä, pesimäaikana myös hyönteisiä.
J. H. Erkon palkinto

J. H. Erkon palkinto oli kirjallisuuspalkinto, joka myönnettiin vuosina 1964–1994 parhaasta esikoisteoksesta. Palkinnon jatkaja on Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinto.
Metsämurmeli

Lisääntyminen

Metsämurmelin kiinnostus lisääntymiseen herää pian talvihorroksen päätyttyä. Koiraat tappelevat naaraista ja voivat paritella usean naaraan kanssa. Kuukautta myöhemmin toukokuussa naaras synnyttää ruoholla vuorattuun pesään joukon sokeita karvattomia poikasia. Viikon kuluessa niiden iho muuttuu ruusunpunaisesta mustaksi. Kahden viikon kuluttua karvojenkasvu alkaa näkyä, ja neliviikkoisena poikaset avaavat silmänsä. Kuuden viikon iässä poikaset vieroitetaan, ja ne hajaantuvat omille tahoilleen.
Emmanuel Agyemang-Badu

Seurajoukkueura

Berekum Arsenalissa ammattilaisuransa aloittanut Agyemang-Badu kävi vuonna 2008 englantilaisseuroissa testeissä ja hän siirtyikin seurastaan vuonna 2009 lainalle espanjalaiseen Recreativo de Huelvaan. Tammikuussa 2010 italialaisseura Udinese Calcio osti Agyemang-Badun riveihinsä. Hän pääsi joukkueen avaukseen kaudella 2011-12, SSC Napoliin siirtyneen Gökhan Inlerin paikalle. Nykyisin hän on yksi joukkueen vakiokasvoja.

Maajoukkueura

Agyemang-Badu kuului Ghanan joukkueeseen vuoden 2009 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Ghana voitti ensimmäisenä afrikkalaismaana kyseisen turnauksen. Agyemang-Badu teki ratkaisevan maalin rangaistuspotkusta Brasiliaa vastaan. Tätä ennen hän oli jo ehtinyt, vuonna 2008, tekemään debyyttinsä Ghanan jalkapallomaajoukkueessa, jossa hän on pelannut kolmet Afrikan-mestaruuskilpailut. Vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän iski upean maalin Guineaa vastaan. Maali oli ehdolla jopa vuoden maaliksi. Agyemang-Badu kuului Ghanan joukkueeseen myös vuoden 2014 MM-kilpailuissa Brasiliassa. Hän pelasi turnauksessa kahdessa Ghanan kolmesta alkulohko-ottelusta.
Olavi Tuomi

Matti Olavi "Ola" Tuomi (22. toukokuuta 1932 Helsinki – 14. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja ja näyttelijä.

Ura

Ola Tuomi aloitti Suomen Filmiteollisuudessa jo 15-vuotiaana. Pian Tuomi toimi jo kuvausassistenttina, ja aloitti B-kuvaajana Matti Kassilan, Aarne Tarkaksen ja Edvin Laineen varhaisissa filmeissä. Ensimmäinen merkittävä työ oli Tuntemattoman sotilaan (1955) kuvaajana Pentti Unhon ja Osmo Harkimon rinnalla.
Tuomi harjoitti uraansa monissa filmeissä, esimerkiksi Pekka ja Pätkä -elokuvissa sekä useissa sotilasfarsseissa. Tuomi kuvasi myös 1960-luvulla monia filmejä, esimerkiksi elokuvat Komisario Palmun erehdys] (1960), Kuu on vaarallinen (1962) ja Pojat (1962). 1960-luvun loppupuolella ja 1970-luvun alussa hän toimi Laineen filmeissä Täällä Pohjantähden alla (1968) ja Akseli ja Elina (1970), joissa hän myös näytteli.
Ola kuvasi vielä loppu-urallaan Laineen viimeisiä elokuvia, ja toimi myös apulaisohjaajana. Myöhemmin Ola oli Aki Kaurismäen elokuvien valaisijana ja kuvauspäällikkönä. Urallaan hän kuvasi kaikkiaan nelisenkymmentä elokuvaa, ja sai Jussi-patsaan kuvauksesta kolmesti. Ola näytteli myös noin kymmenessä suomalaisessa elokuvassa. Hän oli naimisissa kuvaussihteeri Maila Toivon (myöh. Tuomi) kanssa.
Tomas Alfredson

Elämäkerta ja ura

Alfredsonin vanhemmat ovat Gunilla ja näyttelijä, ohjaaja Hans Alfredson ja veli ohjaaja Daniel Alfredson. Hän on aiemmin ollut naimisissa Cissi Elwinin kanssa, ja heillä on kaksi lasta.
Alfredson oli lapsena mukana isänsä kuvauksissa ja sai pieniä rooleja. Alfredsonin oma ura käynnistyi Svensk Filmindustrissa. Sittemmin hän työskenteli uudelleen käynnistetyssä TV4:ssä ja Ruotsin televisiossa. Hänen läpimurtonsa tapahtui 1995 elokuvalla Bert – viimeinen viaton, joka oli hänen ensimmäinen pitkä ohjauksensa. Hän liittyi 1999 Killinggängetiin ohjaajana, ja siellä hänen ensimmäinen elokuvansa oli Haku päällä Tallinnassa 1999. 
Alfredsonin Ystävät hämärän jälkeen herätti kansainvälistä huomiota ja sai 2008 palkinnon vuoden parhaana elokuvana Tribecan elokuvajuhlilla New Yorkissa, European Fantastic Film Festival’s Federationin Méliès d’Or -palkinnon Sitgesissä Espanjassa ja neljä palkintoa FantAsia-juhlassa Montrealissa Kanadassa. Samana vuonna hänelle myönnettiin siitä viisi Guldbaggea, muun muassa parhaasta ohjauksesta. Tämä nosti Alfredsonin ohjaajien eturiviin sekä Ruotsissa että kansainvälisesti.
Alfredson ohjasi John le Carrén romaanin Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja pohjalta vuonna 2011 ensi-iltansa saaneen elokuvan Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja. Se sai muun muassa parhaan brittiläisen elokuvan Bafta-palkinnon. 
Alfredson osti vuonna 2012 filmatisointioikeudet Astrid Lindgrenin kirjaan Veljeni, Leijonamieli. Elokuvan teon piti alkaa alun perin vuonna 2012, mutta se on lykkääntynyt. Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja -elokuvan jälkeen meni kuusi vuotta Alfredsonin seuraavaan elokuvaan. Veljeni, Leijonamielen sijaan vuonna 2017 Alfredsonilta ilmestyi Jo Nesbøn dekkariin perustunut Lumiukko, joka sai todella heikon vastaanoton kriitikoilta. Alfredson on kertonut tuotannon olleen hankala, sillä kuvausaika Norjassa oli liian lyhyt ja jälkituotantovaiheessa kävi selväksi, että 10–15 prosenttia käsikirjoituksesta oli jäänyt kuvaamatta, mikä jätti tarinaan monia aukkoja.
Hopearilli

Ulkonäkö

Lintu on pienikokoinen ja väritykseltään vihreän-harmaankirjava. Nokka on kapea ja teräväkärkinen.

Lisääntyminen

Kuppimainen pesä on tehty heinistä pieneen puuhun tai pensaaseen. Naaras munii pesään 2–4 vaalean sinistä munaa. Sekä naaras että koiras hautovat ja ruokkivat poikasia.

Elintavat ja ravinto

Hopearilli on vilkas lintu. Linnut kerääntyvät poikasten vartuttua suuriksi parviksi ja lähtevät muuttamaan kohti pohjoista rannikkoja pitkin. Muutto tapahtuu öisin. Uudessa-Seelannissa lintu on yleensä paikkalintu tai muuttaa vain lyhyitä matkoja. Pääosin hopearillit syövät hyönteisiä, mutta myös hedelmät ja mesi kelpaavat.

Uuden-Seelannin valloitus

Vuonna 1832 nähtiin Uudessa-Seelannissa ensimmäinen hopearilli. Vuonna 1856 saapui lintuja suuri parvi Tasmaniasta. Linnut valtasivat vähitellen koko saaren ja nykyään se on yksi maan yleisimmistä linnuista. Hopearillit kilpailevat ravinnosta saaren muiden lintujen kanssa. Toisinaan suuret lintuparvet aiheuttavat suurtakin vahinkoa hedelmätarhoilla.
Ollikkala

Ollikkala on Salon kaupunginosa kantatien 52 molemmin puolin, rajoittuen Uskelanjokeen ja seututiehen 110, Uhrilähteenkatuun, Halikon rajaan tullen tonttien reunoja pitkin takaisin Uskelanjokeen. Ollikkalassa sijaitsee runsaasti omakoti-, kerros- ja rivitaloja. Kun puhutaan Ollikkalan kaupunginosasta, puhutaan helposti Ylä-Ollikkalasta ja Ala-Ollikkalasta, joiden rajana on kantatie 52. Ollikkalaan on rakennettu erikokoisia halleja, jotka on vuokrattu kauppapaikoiksi. Ollikkalassa on pääosa Salon kaupungin vuokra-asunnoista.

Palvelut

Ollikkalassa sijaitsee koulu, päiväkoti, Salon paloasema, ruokakauppa, pub ja grilli.

Historiaa

Ollikkalan kaupunginosa on ollut suurimmaksi osaksi peltoa mutta siellä on sijainnut esimerkiksi tiilitehdas ja vanutehdas. Alueen rakennustyöt aloitettiin 1970-luvulla, jonka jälkeen alueelle nousi nopeassa tahdissa elementtikerrostaloja Saloran tehtaiden tulemisen myötä ja myös Nokian nousukaudella.
Kuopion taidemuseo

Kokoelmat

Kuopion taidemuseon kokoelmiin kuuluu noin 6 700 teosta. Kokoelmat muodostuvat pääosin suomalaisesta taiteesta. Kokonaisuus muodostuu Kuopin taidemuseon, Kuopion kaupungin, Osk. Huttusen, Leonardo da Vilhun ja Pekka Halosen kokoelmista sekä muista yksittäisistä kokoelmista.
Kuopion taidemuseon omaa kokoelmaa on kartutettu vuodesta 1981. Se sisältää yli 800 teosta, joista valtaosa on pohjoissavolaista nykytaidetta ja taihdehistorian klassikoita 1800-luvulta nykypäivään. Kokoelma on esillä Lintukoto-perusnäyttelyssä. Siihen kuuluu muiden muassa Juho Rissasen ja Von Wrightin veljesten töitä.
Kuopion kaupungin kokoelmaa on kartutettu vuodesta 1949 alkaen ja siihen kuuluu yli 1 900 teosta. Teokset ovat pääasiassa esillä ympäri kaupunkia muun muassa virastoissa, laitoksissa ja muissa julkisissa tiloissa.
Osk. Huttusen taidekokoelmaan kuuluu 91 teosta, jotka Huttunen testamenttasi Kuopion kaupungille ”Savon taidemuseon aluksi”. Leonardo da Vilhun eli Risto Vilhusen kokoelma kattaa yli 2 000 teosta, pääasiassa piirrostaidetta ja grafiikkaa suomalaisilta nykytaiteilijoilta. Kokoelma lahjoitettiin taidemuseolle vuonna 2010. Vuonna 2008 taidemuseo sai talletuksena Pekka Halosen 150 teoksen kokoelman, joka sisältää erityisesti 1980-luvun kotimaista ja kansainvälistä maalaustaidetta.
Muita kokoelmia ovat muun muassa Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistyksen ja J. Fr. Tuhkasen kokoelmat.
Saastamoisen säätiön teoksia oli museon hallussa 1980–1999, mutta tilojen puutteen vuoksi kokoelma talletettiin Espoon kaupungille ja sijoitettiin EMMAan vuonna 1999.

Näyttelyt

Vuoden 2008 suuri näyttely oli Kuopion Kuvataiteilijat ry Ars Libera 50-vuotisnäyttely. Näyttely oli esillä 10.10.2008-1.2.2009.
Kim Clijsters

Perhe-elämä

Kim Clijsters on menestyneen jalkapalloilija Lei Clijstersin ja voimistelija Els Vandecaetsbeek Clijstersin tytär. Lei Clijsters menehtyi syöpään 4. tammikuuta 2009. Kim Clijsterslla on sisko, Elke Clijsters, joka siskonsa tapaan oli menestyvä junioripelaaja, joka voitti vuonna 2002 ITF World Junior Doublesin mestaruuden, mutta selkäongelmat pakottivat Elken lopettamaan ammattilaistennisuransa vuonna 2004.
Kim Clijsters ilmoitti kihlautumisesta pitkäaikaisen kumppaninsa Lleyton Hewittin kanssa marraskuussa 2003, mutta he erosivat lokakuussa 2004. Kesällä 2007 Clijsters meni naimisiin yhdysvaltalaisen ammattilaiskoripalloilijan Brian Lynchin kanssa. He saivat lapsen helmikuussa 2008.
Raimo Honkanen

Raimo Ilmari Honkanen (s. 10. elokuuta 1938 Turku) on entinen suomalainen kilpapyöräilijä.
Honkanen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Roomassa 1960 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa 20:nneksi yhdessä Paul Nymanin, Unto Hautalahden ja Matti Herrosen kanssa sekä henkilökohtaisessa 175,3 kilometrin maantieajossa 55:nneksi. Méxicossa 1968 hän sijoittui joukkueajossa 19:nneksi yhdessä Raimo Suikkasen, Mauno Uusivirran ja Ole Wackströmin kanssa sekä henkilökohtaisessa 196,2 kilometrin maantieajossa parhaana suomalaisena 37:nneksi.
Honkanen edusti Suomea vuosien 1956, 1959 ja 1961 MM-kilpailuissa. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti mitaleja ainoastaan nuorten sarjassa.
Seuratasolla "Rapa" Honkanen edusti Turun Pyöräilijöitä ja Turun Urheiluliittoa. Hän voitti vuosina 1961–1967 yhteensä 17 Suomen-mestaruutta, joista kuusi tuli henkilökohtaisista lajeista. Hän teki Suomen ennätyksiä yhden kilometrin aika-ajossa (1.12,5), neljällä kilometrillä (5.03,8) ja viidellä kilometrillä (6.43,8 ja 6.41,4). Hän voitti Porvoon ajon vuosina 1964 ja 1966 sekä Tunturi–Haka-ajon vuonna 1966.
Fable

Hahmo

Pelin edestessä sankari kasvaa. Pelaajan taistellessa paljon miekalla, pelihahmon lihakset kasvavat. Taikurina pelatessa voima rätisee hahmon sormenpäissä. Jos hahmo piileskelee varjoissa jousen kanssa, iho vain kalpenee. Parturissa pelaaja voi valita hahmolleen erilaisia partoja ja viiksiä. Hahmon voi myös tatuoida.

Juoni

Fable kertoo pojasta, jonka kylään hyökkää ryhmä rosvoja. Rosvot tappavat jokaisen paitsi pojan äidin ja siskon, jotka eivät suostu kertomaan missä poika on. Yksi Heroes Guildin jäsen hakee pojan palavasta kylästä ja vie hänet Heroes Guildin linnaan. Siellä poika opettelee taistelutaitoja (miekkailu, jousella ampuminen ja taikuus). Kun poika on oppinut taistelemaan, hän pääsee Guildin jäseneksi. Siitä alkaa seikkailu, jossa hän yrittää pelastaa siskoaan ja äitiään.