Uloste

Nimityksiä

Lähinnä biologiaan liittyvän, oppitekoisen uloste-sanan puhekielinen vastine on paska. Nykyisin paskaa pidetään yleensä alatyylisenä nimityksenä, mutta todellisuudessa se on erittäin vanha suomalais-ugrilainen sana. Sanan vastineita on esimerkiksi saamen kielissä bâi'kâ, joka merkitsee ulostetta ja ripulia, ja unkarissa fos, joka merkitsee ripulia. Marin kielestä tunnetaan sana puškedaš, joka on ulostamista merkitsevä verbi. Suomen kirjakielessä paska on esiintynyt Agricolasta alkaen (vuodesta 1551). Paskantaa-verbi on ensi kerran mainittu Ericus Schroderuksen tulkkisanakirjassa vuodelta 1637. Ulosteesta käytetään myös lapsekasta nimitystä kakka, joka on vierasperäinen lainasana. Monien kotieläinten ulosteesta käytetään nimitystä lanta tai sonta; lehmän jättämä vetelä ulostekasa tunnetaan myös leikkisällä nimityksellä liukumiina. Säännöllisestä, tasapaksusta ja suhteellisen kiinteästä ulosteesta käytetään nimitystä kakkapökäle tai paskaläjä. Pökäleen muotoilevat suoliston ja peräaukon pinnat.
Kakka on varsinkin ihmisen ulosteesta käytetty nimitys. Kakalla viitataan erityisesti lasten ulosteeseen. Lasten sanotaankin käyvän läpi pissa- ja kakkavaiheen kehityksessään. Tässä vaiheessa lapsi on kiinnostunut ruumiineritteistään, mikä saattaa aiheuttaa vanhemmille kiusallisia tuntemuksia. Vaihe ajoittuu suunnilleen samaan ikäkauteen kuin Sigmund Freudin aikanaan kuvailema anaalivaihe eli yhden ja kolmen ikävuoden välille.

Ulosteen hyödyt ja haitat

Ulostetta, lähinnä nautojen lantaa, käytetään olkiin sekoitettuna joissakin Afrikan maissa eräänä yksinkertaisten asumusten rakennusaineena.
Ulostetta voi käyttää lannoitteena pelto- ja puutarhaviljelyssä. Ennen aikaan karjan ulosteet eli lanta kerättiin erilliseen tilaan lantalaan ja ajettiin sieltä sitten pelloille lannoitteeksi. Hevosen lanta on perunamaalle parempaa kuin lehmänlanta. Kananlanta on sopivaa kukka- ja puutarhakasveille. Kun ei ollut WC:tä vaan ulkokäymälä eli huussi, ihmisen uloste kerättiin käymälän alle ja vietiin pellolle, mutta ei esimerkiksi juurikasvimaahan.
Useat kärpäslajit munivat ulosteeseen.
Naudan, lampaan ja kamelin lantaa käytetään puuttomilla alueilla polttoaineena. Islannissa käytetään lampaan lantaa lihan savustamiseen.
Lannasta voidaan biokaasugeneraattorissa mädättää biokaasua, jota voidaan käyttää polttoaineena maa- tai nestekaasun tapaan.
Lintujen ulosteet saattavat sotkea esimerkiksi patsaita, joiden puhdistamisen voi olla kallista. Lintujen ulosteet voivat olla vahingollisia maalipinnoille. Jos ulostetta joutuu suuhun tai haavaan, siitä voi saada tauteja tai loisia. Lintujen ja matelijoiden uloste koostuu valkoisesta virtsa-aineesta (ei ole ulostetta sen varsinaisessa merkityksessä) ja ruoansulatuksen jätteestä.

Ulosteet ja luonto

Jotkin eläimet, kuten kettu, merkitsevät reviirinsä ulosteiden avulla. Joillakin nisäkkäillä on peräaukon lähellä hajurauhasia, joiden erittämä neste tarttuu ulosteeseen ja näin sukukypsä eläin lähettää merkkejä itsestään kiima-aikana. Monien jyrsijöiden ja päästäisten on todettu tekevän kahdenlaista ulostetta: toisen ne syövät heti ulostettuaan ja toisen jättävät jätöksenä jälkeensä. Esimerkiksi kanit joutuvat syömään kerran ulostetut ulosteet uudelleen, jotta ruuansulatus saisi lisää aikaa. Ruuan käsittely helpottuu ja ravintoaineiden (lähinnä tärkkelys) pilkkoutuminen suolistossa nopeutuu jo osittain sulanutta ruokaa syödessä.
Jotkin eläimet ulostavat minne tahansa, joillakin lajeilla taas on tietyt ulostuspaikat. Kissa ja mäyrä tekevät kuopan ulostusta varten ja kissa vielä peittää ulosteensa. Linnun ulosteet ovat usein veteliä, koska linnuilla virtsajohdin avautuu peräsuolen kanssa samaan viemärisuoleen eli kloaakkiin, ja useimmiten virtsa ja uloste tulevat ulos yhtä aikaa.
Luonnossa kulkijalle ulosteet ovat tärkeä merkki eläimen läsnäolosta. Hirvet, jänikset, teeret, peltopyyt ja muut riistaeläimet jättävät ulosteita, joista metsästäjä voi havaita niiden olleen paikalla. Jos uloste on lämmintä, tietää että eläin on ollut paikalla vasta äskettäin. Metsän lähellä olevissa rakennuksista saattaa löytää eläinten papanoita. Metsämyyrän papanoista voi tarttua myyräkuume. Mökkiterassin kaiteelle voivat pikkulinnut käydä jättämässä valkeat merkkinsä.
Ulosteesta ja oksennuksista saadaan selville paljon eläimen ruokavaliosta, sillä ruuasta jää aina jotain sulamatta. Esimerkiksi petolintujen oksennuspalloista löytyvät saaliseläimen luut ja muut jäänteet kertovat, mitä eläimiä lintu on syönyt.
Ulosteessa on suoliston pinnasta irronneita soluja, joiden sisältämän DNA:n perusteella voidaan selvittää ulosteen tehnyt yksilö. Tätä tietoa voidaan käyttää hyväksi rikosten tutkinnassa.

Ihmisulosteen keskimääräinen koostumus

Keskimäärin ihminen ulostaa 128 grammaa tuoretta ulostetta päivässä. Ulosteen pH arvo on keskimäärin 6.6. Tuore uloste sisältää keskimäärin 75% vettä. Loppu kiinteä osa muodostuu 84–93 % orgaanisesta aineesta.
Orgaanisesta aineesta 25–54 % on bakteerien biomassaa. Loppu on imeytymättä jääneitä ravintoaineita, joiden suhteet vaihtelevat merkittävästi riippuen useista eri tekijöistä, kuten ruokavaliosta, ripulin esiintymisestä ja kehon painosta.