google/wiki40b huggingface dataset:
Rannikkopanssarilaiva

Panssarilaivat käytössä

Tämän tyyppisiä aluksia käytettiin yleisimmin maan rannikon puolustukseen, mihin viittaa myös tyypistä useissa kielissä käytetty nimitys (saks. Küstenpanzerschiff, engl. Coastal Defence Ship, rannikkopuolustusalus). Niitä kutsuttiin eri maissa vaihtelevasti panssarilaivoiksi, Hollannissa myös risteilijöiksi tai taistelulaivoiksi. Useimmat panssarilaivat rakennettiin 1860–1920-luvuilla. Risteilijän koostaan huolimatta alukset olivat hitaampia, mutta ne olivat kokoonsa nähden vahvasti aseistettuja ja panssaroituja. Toisaalta raskas varustelu suhteelliseen pieneen kokoon nähden tekivät aluksista varsin hitaita. Niitä käyttivät erityisesti valtiot, joilla ei ollut mahdollisuutta tai tarvetta raskaampiin sota-aluksiin. Alustyyppi sopi huonosti avomerelle, ja yleensä niitä käytettiinkin liikkuvana rannikkotykistönä. Toisaalta ne olivat omiaan saarien rikkomilla rantaviivoilla.
Itämerellä Tanskan, Ruotsin ja Suomen merivoimat käyttivät rannikkopanssarilaivoiksi luokiteltavia aluksia. Viimeiset panssarilaivat poistettiin käytöstä vasta 1970-luvulla.
Seuraavien maiden laivastot ovat jossain vaiheessa käyttäneet tämän tyyppisiä aluksia suurimpina aluksinaan: Argentiina, Belgia, Brasilia, Ecuador, Suomi, Kreikka, Alankomaat, Norja, Portugali, Ruotsi, Thaimaa sekä Britannian Intian ja Victorian siirtokunnat. Niitä rakennettiin myös Saksassa ja keisarillisella Venäjällä.
Villi lapsi (albumi)

Singlet

Albumin ensimmäinen single ”Ei hävittävää (AEIOUAO)” julkaistiin helmikuun lopussa 2015. Kappale nousi parhaimmillaan 32:nneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Toinen single ”Minä elän” julkaistiin kesäkuussa 2015.
Lokakuussa 2015 julkaistuun kolmanteen singleen ”Carrie” Ellinoora sai inspiraatiota Sinkkuelämää-televisiosarjasta, jonka päähenkilön mukaan kappale on nimetty. Kappale menestyi eri listoilla hyvin: Latauslistalla kappale oli yhteensä 14 viikkoa ja se nousi parhaimmillaan kuudenneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Kappaletta on striimattu yli neljä miljoonaa kertaa, jonka myötä ”Carrie”-single on saanut platinalevyn.
Neljäs single ”Leijonakuningas” julkaistiin helmikuun lopulla 2016. Kappale on menestynyt etenkin radiosoitossa, sillä se on albumin toistaiseksi menestynein radiosingle, sen noustua viikolla 31/2016 neljänneksi radiolistalla. Singleä on striimattu platinalevyyn oikeuttava määrä.
Kahden hyvin menestyneen singlen jälkeen viidentenä singlenä julkaistu ”Rakkauden kesä” on sijoittunut toistaiseksi vain yhdeksi viikoksi latauslistan 29:nneksi.
Viikkoa ennen albumin julkaisua siltä julkaistiin vielä kuudes single ”Elefantin paino”.
Chartismi

Chartismi (engl. chartism) oli Isossa-Britanniassa toiminut poliittista ja sosiaalista uudistusta kannattanut työväenliike, joka toimi vuosien 1838–1850 välillä. Liike vaati poliittisten oikeuksien laajentamista ja äänioikeutta työväelle.
Lehtosalvia

Varsi ja lehdet

Lehtosalvia kasvaa noin 40–60 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat vaaleanvihreät tai vihertävän harmaat. Lehtilavan muoto on suikea tai soikea. Lehtien pituus on noin 10 senttimetriä. Niiden lehtilaita on nyhä- tai sahalaitainen. Lehdistä lähtee aromaattinen tuoksu niitä musertaessa.

Kukat

Lehtosalvia kukkii kesä-elokuussa. Sen kukat ovat väriltään violetinsinisestä siniseen. Kukat ovat pitkässä terttumaisessa kukinnossa.

Levinneisyys

Lehtosalviaa kasvaa Keski-Euroopassa ja Turkissa Anatoliassa, joissa se on luonnonvarainen aurinkoisilla niityillä, lehdoissa ja metsissä paikoilla joissa on hyvin vettä läpäisevä maa.
Sitä kasvatetaan paljon koristekasvina pihoilla polkujen varsilla ja puutarhoissa sekä perhospuutarhoissa sen pitkän ja runsaan kukinnan vuoksi. Lehtosalviasta on paljon lajikkeita jotka ovat näyttävempiä kun luonnonvarainen muoto.
Suolitukos

Suolitukos eli ileus on vakava tila, jossa suolen sisällön kulku estyy.

Aiheuttajat

Suolitukos voi liittyä esimerkiksi Crohnin tautiin, tyrään tai paksusuolen syöpään. Sitä voivat aiheuttaa myös suolen ympärillä olevat yhteenkasvettumat, kasvaimet, suoleen tulleet sappikivet tai esineet suolistossa.
Mekaanisessa suolitukoksessa on kyse siitä, että jokin este tukkii suolen. Paralyyttisessä suolitukoksessa, joka tunnetaan myös suolilamana, on kyse suolen supistelutoiminnan (peristaltiikan) lakkaamisesta.

Oireet ja hoito

Sen merkkejä saattavat olla oksentelu, turvotus ja kipu. Tila voi edellyttää leikkaushoitoa. Jos potilas ei ehdi saada hoitoa, voi seurauksena olla verenkierron pysähtyminen osassa suolistoa. Näin ollen suoli ei saa happea ja ravintoaineita ja menee siten kuolioon.
Silver Ainomäe

Silver Ainomäe (s. 21. tammikuuta 1982 Tallinna) on suomalais-virolainen sellisti.
Vuonna 1988 Ainomäe aloitti sellonsoiton opinnot Tallinnan Musiikkikoulussa ja jatkoi opiskeluaan Turun konservatoriossa. Tämän jälkeen hän siirtyi Sibelius-Akatemiaan nuorisokoulutukseen ja edelleen Solistiseen osastoon. Valmistuttuaan musiikin maisteriksi vuonna 2006, Ainomäe lähti Lontooseen Guilhall School of Music and Drama ja Razumovsky Academy -kouluihin jatkamaan opintojaan.
Ainomäe on esiintynyt Virossa, Suomessa, Ruotsissa, Iso-Britanniassa, Saksassa, Sveitsissä ja Kreikassa. Hän ollut osana kuuluisia orkestereita, mm. Radion sinfoniaorkesteri ja Tampereen Filharmoninen orkesteri.
Kreikan kaupungit

Kreikassa kaupungeilla (kreik. πόλη, póli < m.kreik. πόλις, polis) viitataan yleensä suurempiin asutuskeskuksiin, joissa asuu yli 2 000 asukasta. Tätä pienemmät asutuskeskukset ovat kyliä (χωριό, chorió). Pienemmistä kaupungeista, joissa asuu 2 000–10 000 asukasta, voidaan käyttää nimitystä komópoli (κωμόπολη). Tällöin varsinainen póli-nimitys on varattu niille asutuskeskuksille, joiden väkiluku on yli 10 000. Suuriin kaupunkeihin, käytännössä lähinnä Ateenaan ja Thessalonikiin, voidaan viitata nimityksellä metropoli (μητρόπολη, mitrópoli).
Nimitys "kaupunki" on näin ollen puhtaasti tilastollinen ja yleiseen kielenkäyttöön perustuva, ei lainsäädäntöön perustuva. Kreikassa kaupungeilla ei myöskään ole suoraa suhdetta kuntiin samoin kuin esimerkiksi Suomessa, jossa osa kunnista on kaupunkeja. Kreikassa kunnan hallinnollinen keskus eli kuntakeskus voi olla kaupunki tai kylä, mutta varsinkin vuoden 2011 aluehallinto- ja kuntauudistuksen jälkeen yhdessä kunnassa voi olla useita kaupunkeja. Toisaalta suurkaupungit voivat koostua useasta kunnasta ja varsinaisesta kaupungista. Näin erityisesti Ateenan tapauksessa: varsinaisen Ateenan kunnan asukasluku on 664 046, mutta Ateenan metropolialueen lähes 60 kunnassa asuu yli 3 000 000 asukasta (vuonna 2011).
Kreikkalaisista noin 62% asuu kaupungeissa ja kaupungistuminen lisääntyy 0,63 prosenttia vuodessa. Kaupunkiväestöstä noin puolet asuu Ateenan metropolialueella.
Vožegan piiri

Vožegan piiri (ven. Вожего́дский райо́н, Vožegodski raion) on paikallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 5 500 neliökilometriä ja asukkaita on 18 500 henkeä.
Vožegan piiri sijaitsee Vologdan alueen pohjoisosassa. Idässä se rajoittuu Verhovažjen ja Sjamžan piireihin, etelässä Ust-Kubinskojen ja Harovskin piireihin, lännessä Kirillovin piiriin sekä pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Piirin läpi kulkee Vologdan ja Arkangelin välinen rautatie (Vožegan asema).
Piirin hallinnollinen keskus on Vožegan taajama. Lisäksi siihen kuuluu 14 maalaiskuntaa: Beketovo, Javengskoje (keskuspaikka Pokrovskoje), Jutška, Kadnikov, Lipino-Kalikinskoje (Ivankovo), Marjinskaja, Mišutinskaja, Mitjukovskoje (Sosnovitsa), Nižneslobodskoje (Derevenka), Ogibalovo, Punemskoje (Voskresenskoje), Ramenskoje (Mihailovskaja), Tavengskoje (Pozdejevskaja) ja Tiginskoje (Gridino).
Piirin päämies on Mihail Veselkov.
Pinta-alasta 65 % on metsää. Talouden perustan muodostaa metsänhankinta ja maatalous. Virallinen työttömyysaste oli vuoden 2006 alussa 4,8 %.
Seudulla toimii 23 koulua, joista 7 on keskikouluja. Muita kulttuurilaitoksia ovat kirjastot, kulttuuritalot, kotiseutumuseo, lasten luomistyön keskus ja taidekoulu. Vožegassa on Venäjän ortodoksisen kirkon seurakunta. Vožegassa ilmestyy piirilehti Borba.
The Serpent

Juoni

Maalta kotoisin olevaa Vania Lazaria pahoinpitelee herttua, joka murhaa Vanian rakastajan ja lähettää tytön Lontooseen, missä Vaniasta tulee kuuluisa näyttelijä. Herttua näkee hänen esiintyvän, mutta ei tunnista häntä. Herttua saa tietää, että hänen poikansa on haavoittunut. Tästä Vania keksii suunnitelman kostaakseen häntä kohdistuneet vääryydet.
Kunnian miehet (televisiosarja)

Kunnian miehet (engl. JAG, Judge Advocate General) on yhdysvaltalainen televisiosarja. Sarjaa tuotettiin 11 tuotantokautta vuosina 1995–2005. Sarjassa kuvataan kuvitteellisia oikeudenkäyntejä, jotka liittyvät Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen sotaoikeuden soveltamiseen. Sarjan tuottaja ja luoja on Donald Bellisario. Sarjaa esitettiin 227 jaksoa.
Näyttelijöinä ovat muun muassa David James Elliott, Catherine Bell, Patrick Labyorteaux ja John M. Jackson.
Henri Välimäki

Henri Esko Välimäki (s. 13. kesäkuuta 1984 Teuva) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka on kilpaillut myös vapaapainissa. Hän edustaa seuratasolla Teuvan Rivakkaa.
74 kilogramman painoluokassa painivan Välimäen paras kansainvälinen arvokisasijoitus on vuoden 2009 Herningin MM-kilpailujen seitsemäs sija. Vuoden 2011 EM-kilpailuissa hän oli kahdeksas. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuista Välimäellä on neljä mitalia. SM-kilpailuissa hän on voittanut yhden kreikkalais-roomalaisen painin ja neljä vapaapainin Suomen mestaruutta. Kummankin painimuodon aikuisten SM-mitaleja Välimäellä on yhteensä kymmenen kappaletta.

Painiura

Välimäki syntyi Teuvalla 13. kesäkuuta 1984. Hän aloitti painin vuonna 1990. Välimäki kilpaili vapaapainissa kadettien (alle 17-vuotiaiden) ikäluokassa kaksissa arvokisoissa, vuoden 1999 MM-kilpailuissa sarjassa 46 kg ja vuoden 2000 EM-kilpailuissa sarjassa 54 kg. MM-kilpailuissa hän sijoittui 20:nneksi ja EM-kilpailuissa 16:nneksi.
Seuraavan kerran Välimäki kilpaili kansainvälisessä arvoturnauksessa kahdeksan vuotta myöhemmin. Hän alkoi panostaa kreikkalais-roomalaiseen painiin ja 74 kilogramman painoluokkaan, jossa hän on kilpaillut siitä lähtien. Vuonna 2008 hän paini Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa, joissa sijoittui hopealle tanskalaisen Mark Overgaard Madsenin jälkeen. Seuraavana vuonna hän sijoittui Saksan Grand Prix'ssä viidenneksi ja PM-kilpailuissa hopealle. Herningin MM-kilpailuissa Välimäki ei antanut ensimmäisessä ottelussaan arvokisamenestyjä Armen Vardanjanille pistettäkään, ja toisessa ottelussa hän voitti kuubalaispainijan jaksoin 2–1. Kolmannessa ottelussaan Välimäki voitti uzbekistanilaisen vastustajansa jaksoin 2–0, mutta hävisi seuraavalla kierroksella jaksoin 0–2 Tanskan Overgaard Madsenille, joka saavutti lopulta MM-hopeaa. Keräilyottelussa Välimäki hävisi azerbaidžanilaiselle Rafiq Hüseynoville 0–2-jaksoin ja oli lopputuloksissa aikuisten arvokisadebyytissään seitsemäs.
Vuonna 2010 Välimäki kilpaili Saksan Grand Prix'ssä, jossa sijoittui 11:nneksi, ja PM-kilpailuissa, joissa saavutti pronssia. Vuonna 2011 hän oli Cristo Lutte –turnauksessa kymmenes. Dortmundin EM-kilpailuissa Välimäki aloitti suoraan toiselta kierrokselta. Hän voitti israelislaispainijan jaksoin 2–1 ja seuraavalla kierroksella latvialaispainijan jaksoin 2–0. Seuraavalla kierroksella Välimäki hävisi lopulta hopealle sijoittuneelle Unkarin Péter Bácsille 0–2. Keräilyottelussa Välimäki koki 1–2-tappion armenialaiselle edellisvuoden MM-hopeamitalistille Arsen Tšulfalakjanille. Lopputuloksissa teuvalainen oli kahdeksas. Kuukausi EM-kilpailujen jälkeen Välimäki saavutti PM-hopeaa.

Yksityiselämä

Välimäen isoveli Tero Välimäki on myös painin arvokisaedustaja.
Pensasnaamiosirkku

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pensasnaamiosirkku on 15–17 cm. Lajin nokka on väritykseltään sahraminkeltainen. Pään ja selän väritys vaihtelee alalajeittain. A. f. polionotus -alalajin selkä on harmaa ja siivissä on keltaista. Päälaki on musta ja silmien yläpuolella on leveä valkoinen juova. Vatsa on valkoinen ja rinnan poikki kulkee musta viiru. Nimialalajin ja A. f. dorbignii pää on oliivinvihreä ja vain selkä on harmaa. Naaraspensasnaamiosirkut muistuttavat ulkonäöltään koiraita, mutta ovat väritykseltään vaaleampia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pensasnaamiosirkkua tavataan alueelta, joka ulottuu läntisestä Boliviasta Brasiliaan, Paraguayhin ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä on trooppisten kesävihantien metsien aluskasvillisuus. Pensasnaamiosirkkua tavataan metsistä, jotka sijaitsevat yleensä alle 2 400 metrin korkeudella merenpinnasta.
HMS Trafalgar (1841)

Palvelus

Alukselle asennettiin vuonna 1859 höyrykone. Alus siirrettiin koululaivaksi Portlandiin ja se nimettiin HMS Boscaweniksi vuonna 1873. Se myytiin 1906.
John Abercrombie (kitaristi)

John Abercrombie (16. joulukuuta 1944 Port Chester, New York – 22. elokuuta 2017 Cortlandt Manor, New York) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Billy Cobhamin, Jack DeJohnetten, Michael Breckerin, Randy Breckerin ja Jan Garbarekin kanssa ja johti omia kokoonpanojaan. Hänen uransa kattoi yli nelikymmentä vuotta, ja hän teki lähes viisikymmentä albumia.
Abercrombie syntyi Port Chesterissä, New Yorkin osavaltiossa, ja kasvoi Greenwichissä, Connecticutissa. Hän aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana ja valmistui myöhemmin Berklee College of Musicista. Hän aloitti 1970-luvulla levytyksen ECM-levymerkillä.
Abercrombie esiintyi Suomessa ainakin Pori Jazz -festivaaleilla 1998, April Jazzissa Espoossa 2002 ja Keitelejazz-tapahtumassa 2005.
Nitreenit

Nitreenit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa sähköisesti varautumattomalla typpiatomilla on kuusi elektronia uloimmalla kuorellaan, ja joista neljä on sitoutumatonta. Nitreenit ovat hyvin reaktiivisia ja muistuttavat rakenteeltaan ja monilta reaktioiltaan karbeeneja. Nitreenejä esiintyy useissa reaktioissa reaktiivisina välivaiheina.

Rakenne ja ominaisuudet

Nitreeneissä neljästä sitoutumattomasta elektronista kaksi muodostaa vapaan elektroniparin ja kaksi elektronia on pariutumattomia. Kuten karbeeneilla näiden elektronien spinit voivat olla vastakkaiset, jolloin kyseessä on niin kutsuttu singlettitila, tai samansuuntaiset, jolloin kyseessä on triplettikarbeeni. Triplettitila on hieman singlettitilaa stabiilimpi. Nitreenit ovat hyvin elektrofiilisia ja reaktiivisia. Tavanomaisissa olosuhteissa niitä ei pyritä eristämään, mutta eräitä alkyylinitreenejä on onnistuttu eristämään 4 K (-269 °C) ja aryylinitreenejä on kyetty eristämään 77 K (-196 °C) lämpötilassa. Asyylinitreenit ovat hieman tavanomaisia nitreenejä stabiilimpia

Reaktiivisuus

Singlettinitreenien ja triplettinitreenien reaktiot poikkeavat toisistaan siten, että siglettinitreenit reagoivat radikaalien tavoin, kun taas triplettinitreenit reagoivat yhtäaikaisreaktioilla. Karbeenien tavoin nitreenit reagoivat nukleofiilien kanssa additioreaktiolla tai insertioreaktiolla. Nitreeni kykenee insertoitumaan muun muassa C-H- tai C-C-sidoksiin muodostaen amiineja ja esimerkiksi reaktiossa alkeenien tai fullereenien kanssa muodostuu atsiridiineja. Erittäin tyypillisiä ovat migraatioreaktiot imiineiksi ja toisiintumiset isosyanaateiksi. Nitreenien toisiintumisia isosyanaateiksi tapahtuu muun muassa Curtius-, Hofmann- ja Lossen-toisiintumisissa. Aryylinitreenit toisiintuvat helposti muodostaen seitsenatomisen didehydroatsepiinirenkaan. Muita nitreenien reaktioita ovat abstraktioreaktiot ja dimerisoitumiset. Mikäli aromaattisen nitreeniin nähden orto-asemassa on substituentti reagoi nitreeni tämän substituentin kanssa usein molekyylinsisäisellä reaktiolla.

Nitreenien valmistus

Tyypillisin tapa valmistaa nitreenejä on orgaanisten atsidien hajottaminen kuumentamalla eli termolyysi tai valokemiallisesti eli fotolyysin avulla. Termolyysissä muodostuu tyypillisesti triplettinitreeni ja fotolyysissä singlettinitreeni. Singlettinitreeni voi muuttua energiatilaltaan alhaisemmaksi triplettikarbeeniksi. Muita nitreenien valmistustapoja on esimerkiksi sulfonyyliatsidien termolyysi ja reaktio voimakkaiden emäksien kanssa.
Otavan toimitalo

Otavan toimitalo on Helsingin Uudenmaankatu 10:ssä sijaitseva, arkkitehtien Karl Lindahlin ja Valter Thomén suunnittelema jugendtyylinen rakennus, jossa toimii kustannusyhtiö Otavan pääkonttori. Talo on valmistunut 1906, ja se on yksi harvoja Helsingin keskustan rakennuksia, jotka ovat edelleen rakennuttajansa omistuksessa ja alkuperäisessä käytössä.

Julkisivu

Talon erikoisesta julkisivusta osa on verhoiltu hiomattomalla harmaalla graniitilla, osa on rapattu. Graniittijulkisivusta tuli jugendin aikana arkkitehtien suosikki, koska sen katsottiin viittaavan suomalaiskansalliseen alkuvoimaan ja keskiajan kirkkorakentamiseen. Sen vuoksi graniittipinta jätettiin karkeaksi. Ensimmäinen Helsinkiin valmistunut luonnonkivestä tehty julkisivu oli vakuutusyhtiö Pohjolan toimitalossa Aleksanterinkadulla vuonna 1892. Sitä seurasivat kansallismuseo, kansallisteatteri ja rautatieasema. Lindahlin ja Thomén edellinen graniittirakennus, Polyteknikkojen talo eli Vanha Poli, valmistui Lönnrotinkadulle 1903. Kadunvarsilla graniittitalo erottui naapuritaloista muita arvokkaamman näköisenä.
Otavan talon julkisivu on epäsymmetrinen ja geometrinen. Se koostuu kolmiopäädyistä, neliönmuotoisista ikkunoista ja ympyräaiheista. Keskellä on koristeparveke. Julkisivu sisältää useita koristeaiheita, joista Lindahlin muutkin talot tunnetaan. Pääoven yläpuolella on mosaiikki, jossa on tyylitelty tähtikuvio ja sana Otava. Pääoven portaalia kiertää kivinen vyökoriste, jonka esittää mehiläisiä. Talon julkisivun kello on vuodelta 1926.

Viereiset talot

Viereiselle tontille, Uudenmaankatu 12:een, Otava rakennutti muutaman vuoden kuluttua kirjapainon. Talojen julkisivut on yhdistetty niin, että niiden rajaa ei helposti huomaa. Kirjapainotaloon ei käytetty paljon graniittia, mutta yhtenäisyyden vuoksi sitä sijoitettiin hiukan sen alaosiin. Kirjapainon sisäänkäynti on romaaniseen tyyliin viittaava. Kirjapaino siirrettiin melko pian pois, ja tilat muutettiin toimistoiksi. Myös toisen puolen naapuritalo, Uudenmaankatu 8, on Otavan rakennuttama ja Lindahlin suunnittelema. Se on valmistunut 1924.

Talon sisäosat

Talon sisustus uusittiin 1920-luvun laajennuksen yhteydessä. Vanhat jugendhuonekalut väistyivät, ja tilalle tuli pelkistettyä klassismia. Luontoaiheiden tilalle tuli korkeakulttuurisia kuva-aiheita. Johtajien huoneisiin sijoitettiin upottavia nahkatuoleja. Vuonna 1925 yhtiö työllisti 347 henkeä, joista suurin osa työskenteli toimitalossa. Vuosikymmenen lopussa työtapoja ryhdyttiin kuitenkin uudistamaan ja väkeä vähentämään. Uusia työhuoneita rakennettiin, ja vanhan puolen tiloista avattiin kulkuaukkoja painotalon puolelle. Kassaosastolle hankittiin 1920-luvulla suuri palvelutiski. Myös nämä muutokset ovat Lindahlin suunnittelemia. Nykyisin talon sisäosat ovat esillä silloin, kun toimittajat raportoivat Otavan salissa pidetyistä tiedotustilaisuuksista. Kassaosasto on nykyisin suojelukohde, joka on vain vähäisessä käytössä.
Mark Hatfield

Mark Odom Hatfield (12. heinäkuuta 1922 – 7. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1959–1967 Oregonin kuvernöörinä ja vuosina 1967–1997 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Oregonista. 
Hatfield syntyi Dallasissa, Oregonissa, opettaja Dovie Odom Hatfieldin ja seppä Charles Hatfieldin pojaksi. Hän valmistui Salem High Schoolista ja vuonna 1943 Willametten yliopistosta. Hän meni vuonna 1958 naimisiin vaimonsa Antoinette o.s. Kuzmanichin kanssa. Pari sai neljä lasta. 
Valmistuttuaan Hatfield liittyi Yhdysvaltain laivastoon. Hän osallistui Iwo Jiman taisteluun sekä Okinawan taisteluun ja oli todistamassa Hiroshiman atomipommin vaikutuksia. Hän palveli myös Ranskan Indokiinassa. Hän sai sodan jälkeen maisterin arvon valtio-opista Stanfordin yliopistosta vuonna 1948. Myöhemmin senaattorina hän oli voimakkaasti Vietnamin sotaa ja ydinaseita vastaan. 
Hatfield voitti paikan Yhdysvaltain senaatissa vuonna 1966. Hän oli asennoitunut kuolemanrangaistusta, aborttia ja koulurukouksia vastaan, ja puhui homojen ja muiden vähemmistöryhmien oikeuksien puolesta. Hän vetäytyi senaatista vuonna 1996 oltuaan kaikkiaan yli neljä vuosikymmentä mukana Oregonin ja Yhdysvaltain politiikassa. Hänen mukaansa on nimetty mm. kirjasto, kliininen tutkimuskeskus ja oikeustalo.
Hatfield opetti senaatista vetäytymisensä jälkeen George Fox -yliopistossa ja Portland State Universityn Hatfield School of Governmentissa.
August Hjelt

August Johannes Hjelt (29. kesäkuuta 1862 Tuusula – 12. heinäkuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä, ylijohtaja ja senaattori. Hän oli suomalaisen puolueen kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa.
Hjeltin vanhemmat olivat professori, arkkiatri Otto E. A. Hjelt ja Yolanda Auror Thuneberg. Hänen veljiään olivat teologi Arthur Hjelt ja kemisti, itsenäisyysmies Edvard Hjelt. August Hjelt pääsi ylioppilaaksi 1880 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1884, lisensiaatin ja tohtorin tutkinnon 1887 sekä myöhemmin lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1898. Hän oli Tilastollisen päätoimiston 2. aktuaarina 1886–1895, senaatin oikeustoimituskunnan aktuaarina 1895-1902 sekä toimi vuodesta 1902 Tilastollisen päätoimiston ylijohtajana. Hjelt oli Hjeltin senaatissa senaatin kamaritoimituskunnan päällikkönä 1908–1909 ja talousosaston vt.varapuheenjohtajana 1909.
Hjelt osallistui säätyvaltiopäiville porvarissäädyn jäsenenä 1897 ja 1905–1906. Hän oli kansanedustajana 1907–1909 ja 1910–1911 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hjelt oli eduskunnan työväenasiain valiokunnan puheenjohtaja 1908. Hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon ja toimi muun muassa tilastokomitean puheenjohtajana 1905–1915.
Hjelt oli naimisissa vuodesta 1887 Adele Elisabeth Faltinin kanssa. Heidän tyttärensä Toini (1894–1973) avioitui vuonna 1923 professori Felix Iversenin kanssa.