google/wiki40b huggingface dataset:
Anto Eskola

Suomen sisällissodassa

Vänrikki Anto Eskola toimi sisällissodassa Helsingin Valkokaartin komppanianpäällikkönä ja otti osaa Helsingin vapautukseen suojeluskunnan ottaessa haltuun eteläiset kaupunginosat ja saksalaisten ottaessa haltuun pohjoiset kaupunginosat. Anton veli Niilo Valfred Eskola kaatui 13. huhtikuuta Helsingissä. Myös hän oli palvellut Venäjän armeijassa.

Viron vapaussodassa

Eskola ilmoittautui vapaaehtoisena Viron vapaussotaan ja oli mukana ensimmäisten joukossa Viroon tulleista suomalaisista. Hänet nimitettiin ensimmäisen komppanian päälliköksi I Suomalaiseen Vapaajoukkoon.
Narvan valtaus on I Suomalaisen Vapaajoukon, ellei kaikkien suomalaisten, tärkein sotilaallinen operaatio ja saavutus Viron vapaussodassa. Erityisen tärkeäksi valtauksen tekee se, että vihollinen pakeni pakokauhun vallassa, vaikka sillä oli moninkertainen ylivoima suomalaisiin nähden. Operaation aloittaneessa Utrian maihinnousussa ei kaatunut ainuttakaan suomalaista, mutta itse Narvan ja sen ympäristön taisteluissa kaatui kymmenen ja katosi kaksi miestä. Haavoittuneita oli noin 30–40.
Narvan kaupunki vallattiin 18. tammikuuta suomalaisten rohkean syöksyn tuloksena. Luutnantti Anto Eskolan johtama ensimmäinen komppania saapui kaupungin torille klo. 17.20. Torille pystytettiin vartoit, jonka jälkeen Eskola lähetti miehiä puhdistamaan kaupunkia viimeisistä vihollisista. Tämän tuloksena 27 vangiksi joutunutta suomalaista kommunistia teloitettiin raatihuoneen edustalla. Myös Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan sotakansankomissaari Lev Trotski ja Viron työkansan kommuunin puheenjohtaja Jaan Anvelt olivat vähällä jäädä vangeiksi. Muutaman tunnin päästä kaupunkiin saapui Varmavuoren tiedustelujoukkue saaden sotasaaliiksi muun muassa lentokoneen. Seuraavan päivän aamuna saapuivat loput suomalaiset ja päivällä virolaiset.
Narvan helppo valtaus nöyryytti vastaperustettua puna-armeijaa ja valoi voitontahtoa virolaisten kaikille rintamille. Tieto suomalaisten tekemästä Narvan valtauksesta levisi myös maailmalle ja kiinnosti ulkomaiden lehdistöä. Taistelun jälkeen Eskola ylennettiin kapteeniksi.

Talvisodassa

Eskola ilmoittautui vapaaehtoisena talvisotaan, vaikka asuikin Kanadassa.

Yksityiselämä

Anton isä oli liikemies ja rakennusmestari Nestori L. Eskola. Äiti puolestaan Maria Matilda Eskola. Hänellä oli kolme veljeä Niilo Valfred Eskola, Eero Heikki Eskola ja  Eero Heikki Eskola. Molemmat Eerot kuolivat jo lapsena. Toinen päivän ja toinen kahden vuoden ikäisenä. Antolla oli myös neljä siskoa Lahja Matilda Nordman, Laina Marja Paatela, Lelu Mielikki Vainio  sekä kirjailija, sukututkija ja suomentaja  Lempi Maria Ahla . Anto oli naimisissa kolme kertaa, viimeisimpänä Edit (aiemmin Eija) Eskolan kanssa. Aiemmat vaimot olivat Martha Eskola ja Maria Konetsova. Antolla oli yksi lapsi Irja Gunvor Eskola.
Anto Eskola on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.

Muuta

Anto Eskolan muistoksi juostiin juoksukilpailu Utrian maihinnousun muistotaululta Narvan Raatihuoneentorille vuosina 2018 ja 2019.
Paskolammi (Tammelan Hirsijärvenkulma)

Maantiede

Lampi on lähes umpeenkasvanut ja sijaitsee ojitetun Luutinsuon ainoassa avusuossa.  Se on kuun kaaren muotoinen ja vain 50 metriä pitkä. Lampeen ei ole kaivettu ojaa, joten sillä ei ole laskuojaa, mutta sen vedet suotuvat ja virtaavat pois suo-ojia myöten lopulta Tarpianjoelle. Järven rantaviiva on 640 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lammen lähellä sijaitsee Kalliomäen tila.
Vetomies

Vetomies on Jyväskylässä ajettava kansallisen F-ryhmän rallikilpailu. Sen kilpailukeskus ja huoltoalue on Jämsänkoskella. Kilpailu on ajettu vuodesta 2004 Suomen rallin yhteydessä. Kilpailu ei kuulu F-cupiin. Vuonna 2013 ajettiin myös Nelivetomies-kilpailu.

Vuonna 2009 kilpailuun hyväksyttiin 85 autoa.
Isomäki Areena

Tekojääradan aika

Isomäen jäähalli rakennettiin alun perin tekojääradaksi vuonna 1964 ja se korvasi Herralahden kaupunginosassa sijainneen Juhannuslehdon luonnonjään. Heti seuraavana vuonna tekojäällä pelattiin Suomessa järjestettyjen jääkiekon MM-kisojen B-sarjan otteluita.

Uusi jäähalli

Tekojää katettiin jäähalliksi vuonna 1971 Ässien ensimmäisen Suomen mestaruuden jälkeen ja sen kapasiteetiksi tuli noin 8 000 katsojaa. Hallissa ei ollut lainkaan istumapaikkoja, vaan kaukaloa kiersi kolmelta sivulta osittain puurakenteinen seisomakatsomo. Hallia paranneltiin 1970-lukun aikana ja esimerkiksi ensimmäinen noin 500 hengen istumakatsomo saatiin vuosikymmenen lopulla. Samalla jäähalli sai ensimmäiset kunnolliset pukuhuoneet. Aikaisemmin joukkueet olivat joutuneet vaihtamaan varusteitaan parinsadan metrin päässä sijaitsevan Porin stadionin pukusuojissa ja kävelemään sieltä jäähallille. Halliin valmistui myös uutta seisomakatsomoa pukuhuonetilojen päälle hallin maauimalan puoleiseen päätyyn. Keväällä 1978 nähtiin Isomäessä kaikkien aikojen yleisöennätys, kun SM-liigan ratkaisevaa finaaliottelua Ässien ja Tapparan välillä ahtautui katsomaan arvioiden mukaan jopa 13 000 henkeä. Ottelun viralliseksi yleisömääräksi ilmoitettiin 9 364 katsojaa.

Suuret saneeraukset

Jäähalliin tehtiin ensimmäinen suuri saneeraus vuosina 1986–1987. Aikaisemmin kylmään halliin asennettiin lämpöeristys sekä lämmitys ja istumakatsomoa laajennettiin. Uuden itäpäädyn istumakatsomon myötä Isomäen jäähallin yleisökapasitteetti pieneni 7 500 katsojaan. Toinen saneeraus tehtiin vuonna 1993 kun pitkän sivun istumakatsomoa laajennettiin ja hallin kylmälaitteet uusittiin. Länsipäädyn seisomakatsomo korvattiin uusilla istumapaikoilla vuonna 1996. Jäähalliin tehtiin kolmas suuri saneeraus vuonna 1998. Istumakatsomoita rakennettiin lisää ja puinen seisomakatsomo korvattiin uudella betonisella rakennelmalla ja sitä pienennettiin edelleen. Samalla halliin valmistui kaksikerroksinen lisäosa, joka käsitti muun muassa uusia ravintola-, myynti- ja saniteettitiloja sekä nykyaikaiset aitiot. Lipunmyynti siirrettiin myös ulkona olleista lippuluukuista sisätiloihin. Kapasiteetti pieneni 1990-luvulla kahdessa vaiheessa noin tuhannella katsojalla kun seisomapaikkoja korvattiin istumapaikoilla ja kaudella 1998–1999 istumapaikkoja oli ensimmäistä kertaa enemmän kuin seisomapaikkoja. Uusitussa hallissa oli enää 2 500 seisomapaikkaa ja istumakatsomoihin mahtui nyt 4 000 henkeä. Vuonna 2010 jäähalliin asennettiin moderni videokuvaa näyttävä tulostaulu eli ns. "mediakuutio".

Isomäki Areena

Viimeisin suuri peruskorjaus toteutettiin vuosina 2014–2016, jolloin hallin pukukoppitiloja päivitettiin ja päätyyn rakennettiin uusi kolmikerroksisen lisäosa. Myös ravintola- ja yleistötiloja parannettiin ja laajennettiin. Remontin yhteydessä uusittiin myös koko hallin tekniikka.  Samalla seisomakatsomon kapasiteetti pieneni noin 2 200 katsojaan. Uudistuksen yhteydessä halli nimettiin Isomäki Areenaksi. Isomäki Areenaan mahtuu uusimman remontin jälkeen 6 350 henkeä.
Faro della Vittoria

Faro della Vittoria (suom. 'Voiton majakka') on sotamuistomerkki, joka on rakennettu Italian voitettua ensimmäisen maailmansodan. Veistos esitää Victoria-jumalatarta pitelemässä soihtua kädessään. Veistos painaa noin 25 tonnia ja se on 26,5 metriä korkea. Veistoksen patsas on 18,50 metriä korkea ja veistoksen alusta on 8 metriä. Veistos on valmistettu pronssista ja sen alusta on graniittia. Veistoksen valmisti italialainen kuvanveistäjä Edoardo Rubino. Veistos valmistui vuonna 1928. Veistos sijaitsee Torinon kaupungissa Piemonten hallintoalueella Torinon metropolikaupungissa Italiassa.
Lutukka

Ulkonäkö ja koko

Lutukka kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat kapeat, syvästi hammaslaitaiset. Kukat ovat pienet ja valkoiset. Terälehtiä on neljä. Kukinto on varren latvassa, ja yksittäisten kukkien paikalle kasvaa pian litteä, sydämenmuotoinen litu, joka on terävästä päästään ohuella varrella kiinni kasvin varressa.

Levinneisyys

Lutukan alkuperä on Itä-Euroopassa ja Vähässä-Aasiassa, mutta se on levinnyt ihmisen mukana muille mantereille. Suomessa lutukka kasvaa yleisenä koko maassa Pohjois-Lapin tuntureita lukuun ottamatta.

Lutukka ja ihminen

Toisaalta lutukka on rikkaruoho, toisaalta sitä on käytetty rohtona verenvuodon tyrehdyttämiseen. Lutukan tuoreista tai kuivatuista versoista tehty rohdos sisältää muun muassa koliinia sekä diosmiini- ja rutiini-nimisiä flavonoideja. Lutukka sisältää paljon kaliumia. Lutukkaa kerättäessä on tarkistettava, ettei mukaan tule myrkyllisiä valkoruosteen (Albugo candida) saastuttamia lehtiä. 
Japanissa lutukka kuuluu ns. kevään seitsemään villivihannekseen, joita syödään perinteisesti tammikuussa riisivelliin sekoitettuna.Lutukasta ruoaksi kerätään nuoria versoja.

Lutukka ja muut eläimet

Esim. kaniinien luontaislääkinnässä lutukkaa käytetään edistämään normaalia hyvinvointia ja kohdun toimintaa.
Stan Lopata

Stanley Edward "Stan" Lopata (12. syyskuuta 1925 – 15. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli kaksinkertainen tähdistöottelija (1955, 1956).
Lopata oli Major League -tason siepparina vuosina 1948–1958 Philadelphia Philliesissa ja 1959–1960 Milwaukee Bravesissa.
Michiganissa syntynyt oikeakätinen Lopata oli toisen maailmansodan veteraani.
Rifabutiini

Vaikutusmekanismi ja käyttö

Rifabutiini sitoutuu bakteerien RNA-polymeraasientsyymiin ja inhiboi sen toimintaa. Tämän seurauksena bakteerin RNA:n synteesi estyy. Yhdiste estää myös DNA-synteesiä estämällä uusien tymidiiniemästen liittymistä DNA-ketjuun. Rifabutiini vaikuttaa useisiin sekä grampositiivisiin että gramnegatiivisiin bakteereihin muun muassa Pseudomonas-, Staphylococcus- ja Mycobacterium-sukujen lajeihin. Erityisesti yhdistettä käytetään tuberkuloosin hoitoon ja Mycobacterium avium-intracellulare -infektion hoitoon HIV:tä sairastavilla. Rifabutiini on tehokkaampi antibiootti kuin rifampisiini ja sillä on rifampisiiniin verrattuna vähemmän yhteisvaikutuksia muiden lääkkeiden, esimerkiksi proteaasien estäjien kanssa. Myös resistenttiyden kehittyminen rifabutiinia vastaan on vaikeampaa kuin rifampisiiniä vastaan.

Haitta- ja yhteisvaikutukset

Rifabutiini voi aiheuttaa toimintahäiriöitä maksassa, niveltulehduksen tai uveiitin eli silmän suonikalvoston tulehduksen. Rifabutiini aktivoi maksan CYP3A4-entsyymin toimintaa ja tämä voi nopeuttaa muiden lääkeaineiden aineenvaihduntaa, mikä heikentää niiden tehoa. CYP3A4:ää inhiboivat entsyymit puolestaan hidastavat rifabutiinin aineenvaihduntaa, mikä voi altistaa haittavaikutuksille.
Hartlepool United FC

Stadion

Joukkueen kotistadion on Victoria Park, joka on avattu 1886. Stadionin osui saksalaisten ilmapommitus ensimmäisen maailmansodan aikana, mikä tuhosi pääkatsomoa. Kesäkuussa 1948 stadionille rakennettiin uudet katokset, jonka tarkoituksena oli nostaa katsojakapasiteetti kymmeneentuhanteen. 1985 stadionin puisia katsomoita vaihdettiin tulenkestävämpiin ja 1995 stadionille rakennettiin uusi itäkatsomo. Kesäkuussa 2001 stadionin kenttä korjattiin ja siihen rakennettiin kastelujärjestelmä. Uudistus maksoi 100 000 £; samoihin aikoihin stadionille tehtiin vajaan kahden miljoonan punnan edestä parannuksia mm. WC-tiloihin ja ravintoloihin.
Stadionin kapasiteetti on 7 784 ja se sijaitsee Hartlepoolin keskustassa. Stadion on jaettu neljään katsomoon, joista kaikki ovat katettuja ja kolmessa on istumapaikat.

Kannattajat

Hartpool Unitedin kannattajista käytetään nimitystä poolies ja heillä on oma yhdistys Hartlepool United FC Supporters Association (HUFCSA), jonka puheenjohtajana toimii Noel Brown. Kannattajayhdistyksellä on myös oma klubi, the Corner Flag, joka sijaitsee aivan kotistadionin vieressä. Kannattajille on varattu kolme katsomoa neljästä
Havaijinhylje

Koko ja ulkonäkö

Havaijinhylje on 2–2,3 metrin pituinen ja painaa 200–300 kiloa, lajin naaraat ovat uroksia kookkaampia. Havaijinhylkeiden selkä on tummanharmaa ja vatsa vaaleankellertävä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Havaijinhyljettä tavataan vain Luoteis-Havaijilla. Niitä tavataan French Frigate Shoalsilla, Laysanilla, Lisianskilla, Pearl- ja Hermes-riutalla, Midweyn atollilla ja Kuren Atollilla. Pieniä populaatioita on myös Neckerillä ja Nihoalla. Hylkeet lepäävät autioilla rannoilla, mutta hankkivat ravintonsa saarten ulkopuolelta avoimelta merenpohjalta, jopa 500 metrin syvyydestä.

Elintavat

Havaijinhylkeet elävät yksikseen. Aikuiset pitävät toisiinsa kohtuullisen välimatkan. Vain nuoret hylkeet leikkivät usein keskenään. Häirittyinä ne päästävät kurluttavia ääniä, esimerkiksi uhkaillessaan lajitoveriaan. Ihmistä laji yleensä kaihtaa. Hylkeet viettävät jopa viikkoja merellä etsimässä ravintoa avoimilta syvänteiltä. Ne eivät yleensä välitä riuttojen kaloista ehkä siksi, että kaloja on vaikea napata niiden piiloutuessa riutan suojiin. Sen sijaan riuttojen ulkopuolella hylkeet voivat etsiä kivien alta kaloja, äyriäisiä piikkinahkaisia ja nilviäisiä. Laji myös ruokailee 500 metrin syvyydessä sijaitsevilla pienillä riutoilla, joilla niillä ei ole kilpailijoita.

Lisääntyminen

Keväällä urokset kiertelevät saaria naaraita etsien. Parittelu tapahtuu vedessä. Poikasia syntyy eniten maalis-toukokuussa. Poikanen syntyy yleensä hiekkarannalla, joskus rantakalliolla. Emo imettää kuuttia kuusi viikkoa, eikä naaras poistu poikasen luota tänä aikana. Emon on siis pakko paastota ja se menettääkin painoa kaksi kiloa yhtä poikasen kiloa kohden. Poikanen lähtee pian vieroittamisen jälkeen merelle hankkimaan itse ruokansa. Kokematon poikanen jää usein erityisesti tiikerihain saaliiksi.

Uhat

Havaijinhylkeitä on nykyään noin 1 300–1 400 yksilöä ja kanta on toipunut 500 yksilön aallonpohjasta hyvin. Eniten niitä on French Frigate Shoalsilla, jossa elää 400 hyljettä. Hylkeet ovat kärsineet etenkin häirinnästä ja lisääntyminen on epäonnistunut usein. Midwaysaarten hylkeet kärsivät ihmisasutuksesta, kun saarelle perustettiin sotilastukikohta toisen maailmansodan jälkeen. Hylkeet vähitellen hävisivät saarilta vuoteen 1968 mennessä. Ne palasivat vasta, kun sotilastukikohta lakkautettiin 1990-luvulla ja saarista tuli luonnonsuojelualue. Midwayn hyljekanta on kasvanut noin kuuteenkymmeneen. Kuren atolli on nykyään ainoa, jolla asutus haittaa hylkeitä. Myös ajelehtiviin verkkoihin hukkuu paljon uteliaita hylkeitä. Vuonna 2006 Havaijien saaristoon perustettiin erittäin laaja suojelualue.
Santa Maria in Aracoeli

Santa Maria in Aracoeli on kirkko Capitoliumin alueella Roomassa. Se on rakennettu paikalle, jolla legendan mukaan Tiburin sibylla ennusti Kristuksen tulon Augustukselle juuri ennen tämän kuolemaa. Paikalle on haudattu aikojen saatossa Pyhä Helena, jonka poika oli ensimmäinen kristillinen keisari, Konstantinus Suuri. Paikalla oli Rooman tasavallan aikaan Juno Monetan temppeli, jonka raunioille rakennettiin kristillinen luostari 500-luvulla. Fransiskaanimunkit aloittivat kirkon rakentamisen 1200-luvun lopulla. Kirkosta tuli valmistuttuaan kaupungin hengellinen ja maallinen keskus. Nykyään kirkko on yksi Rooman suosituimmista nähtävyyksistä.
Rembrandtin syytös

Murhateorian vastustaminen

Greenawayn todistelu koostuu noin 30:sta maalaukseen tai Rembrandtin elämään liittyvästä seikasta, esimerkiksi teoksen oudoista yksityiskohdista. Todistelua ei ole hyväksytty taidehistorian tutkijoiden keskuudessa. Tulkinnan vastustajat katsovat, että todisteluun sisältyy paljon fiktiota, ja että tulos on puhdasta arvailua. Osa arvostelijoista myöntää Rembrandtin teoksen yksityiskohtien virheet, mutta pitää Greenawayn tulkintaa liioiteltuna. Tässä suhteessa sitä verrataan kirjailija Dan Brownin Da Vinci -koodiin On myös kiistetty Greenawayn kertomus, että Rembrandt ei saanut uusia töitä Yövartio-teoksen jälkeen ja että tämä olisi aiheuttanut Rembrandtin konkurssin.
HMS Basilisk (1910)

Palvelus

Alus liitettiin valmistuttuaan 1. hävittäjälaivueeseen, josta se siirrettiin 5. hävittäjälaivueeseen 1911. Laivueen mukana alus siirtyi Välimerelle, jossa se oli edelleen ensimmäisen maailmansodan puhjetessa. Alus myytiin 1. marraskuuta 1921 romutettavaksi.
EinStein würfelt nicht

Säännöt

Peliä pelataan neliskulmaisella 5×5 ruudun laudalla. Molemmilla pelaajilla on kuusi nappulaa, jotka on numeroitu yhdestä kuuteen. Aloituksessa nappulat asetellaan vastakkaisiin kulmiin kuvan esittämällä tavalla. Pelin tähtäimenä on saavuttaa nappulallaan laudan vastakkainen kulma, josta vastustaja aloitti, tai syödä kaikki vastustajan nappulat.
Kumpikin pelaaja heittää vuorollaan tavallista kuusisivuista noppaa ja siirtää sitten nopan lukemaa vastaavaa nappulaa. Jos kyseistä nappulaa ei enää ole laudalla, pelaaja saa valintansa mukaan siirtää seuraavaksi suurinta tai pienintä laudalla yhä olevaa nappulaansa. Nappulaa voi siirtää viistosti vastustajan nurkkaa kohden tai kohti niitä sivuja, joita vasten aloitustilanteessa ei ollut omia nappuloita. Mikäli kohderuudussa on oma tai vastustajan nappula, se poistetaan laudalta.

Strategia

Mitä vähemmän pelaajalla on laudalla nappuloita, sen liikkuvampia ne ovat, sillä samaa nappulaa on mahdollista siirtää useammalla noppatuloksella. Tämän vuoksi on usein hyödyllistä syödä myös omia nappuloitaan. Samoin joskus on viisasta välttää vastustajan nappuloiden syömistä.

Nelinpeli

Althöfer on kehittänyt EinStein würfelt nichtistä myös 3–4 pelaajalle soveltuvan version, jonka pelilauta on normaalista poiketen 6×6-kokoinen. Nappulat asetellaan aluksi laudan kulmiin kaksinpelin tapaan. Nelinpelissä pelaajista muodostetaan kaksi joukkuetta, joiden päämääränä on saada yksi jommankumman pelaajan nappuloista vastakkaiseen nurkkaan. Mikäli joku pelaajista menettää kaikki nappulansa, hänen joukkueensa on hävinnyt. Kolminpelissä yksi pelaajista pelaa tavalliseen tapaan päämääränään saada nappula vastakkaiseen kulmaan, vastapelaajien pyrkiessä syömään kaikki hänen nappulansa.
Robert Chambers

Robert Chambers (10. kesäkuuta 1802 – 17. maaliskuuta 1871) oli skotlantilainen kirjailija ja julkaisija. Hänen ehkä tunnetuin julkaisunsa on anonyyminä julkaistu Vestiges of the Natural History of Creation. Hänet valittiin Geological Society of Londonin jäseneksi vuonna 1844.
Omasvuono

Kyliä ja paikkoja

Apaja, Juovankka (Elsnes), Pyhäouta (Helligskogen), Saukkonen (Oteren), Singalanouta (Signaldalen), Soiketanouta (Kitdalen), Staaluvankka (Elvevollen), Suoloniemi (Rasteby), Uksiviiki   (Mellenfjord), Vieksikenttä (Kvesmenes),
Yykeänperä (Skibotn), Yykeänvankka (Skibotndalen)
Buffet Crampon

Historia

Vuonna 1825 ranskalainen soitinrakentaja Denis Buffet-Auger perusti työpajan Pariisiin. Hän rakensi 13-läppäisiä klarinetteja.
Jean-Louis Buffet, Denis Buffet-Augerin poika peri isänsä työpajan vuonna 1830, ja kun poika nai Zoé Cramponin, työpajankin nimi muuttui Buffet Cramponiksi. Logo, joka yhä on leimattu tehtaalla valmistettuihin soittimiin, esiintyi sellaisenaan jo vuonna 1844.
1860-luvulla tehdas laajensi toimintaansa saksofonien valmistukseen. Belgialainen Adolphe Sax oli keksinyt soittimen vasta kaksi vuosikymmentä aiemmin.
Nykyään Buffet Crampon tunnetaan klarinetinvalmistajana ja oboe-, fagotti- sekä saksofonivalmistajana.
Do They Know It’s Christmas?

Listamenestys

Marraskuun lopussa julkaistusta kappaleesta tuli nopeasti Britannian singlelistan kaikkien aikojen myydyin single. Pelkästään ensimmäisen viikon aikana sitä myytiin miljoona kappaletta ja single pysyi listaykkösenä viiden viikon ajan. Se nousi ykköseksi myös yli kymmenessä muussa maassa sekä lisäksi European Hot 100 -listalla.
Do They Know It's Christmas? säilyi Britannian myydyimpänä singlenä vuoteen 1997 saakka, jolloin sen ohitti Elton Johnin prinsessa Dianan muistoksi julkaisema Candle in the Wind 1997. Yhteensä singleä myytiin 1980-luvun loppuun mennessä maailmanlaajuisesti lähes 12 miljoonaa kappaletta.

Myöhemmät levytykset

Kappale on levytetty uudestaan kolmesti; vuonna 1989 sen julkaisi Stock Aitken Waterman -ryhmän kokoama Band Aid II, vuonna 2004 Band Aid 20 ja vuonna 2014 Band Aid 30. Kaksi ensimmäistä keräsivät myös varoja nälänhädän uhreille ja jälkimmäisin Länsi-Afrikan ebolaepidemian uhrien auttamiseksi.
Timi Lahtinen

Seuraura

Lahtinen on Jokereiden kasvatti. Hän voitti C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2010. Seuraavalla kaudella 2010–2011 Lahtinen oli yhdeksällä osumallaan Jokereiden C-nuorten paras maalintekijä Miikka Virran kanssa SM-karsinnoissa. Vuosina 2012 ja 2013 hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden. 
Kaudeksi 2013–2014 Lahtinen siirtyi Espoo Bluesin A-nuoriin, joita hän edusti myös U20 Super Challengessa. Lahtinen oli joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Joel Janatuisen ja Aleksi Järvisen kanssa tehoilla 28+20=48. Hän jakoi koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin kolmannen sijan Lukon Jesse Huhtalan kanssa. Lahtinen voitti kauden päätteksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Huhtikuussa 2014 Lahtinen teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Bluesin kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä 3. lokakuuta 2014 vieraissa Tapparaa vastaan. Lahtinen sai ottelussa jääaikaa 7.43 minuuttia. Yhteensä hän pelasi kauden 2014–2015 aikana SM-liigassa 30 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Lahtinen pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Kevään 2015 pudotuspeleissä hän vahvisti Bluesin A-nuoria, jotka voittivat kauden päätteeksi SM-pronssia.
Lahtinen avasi maalitilinsä SM-liigassa kauden 2015–2016 toisella kierroksella 12. syyskuuta 2015 vieraissa Pelicansia vastaan. Lokakuussa 2015 Blues lainasi hänet Mestis-joukkue TuToon. Lahtinen pelasi siellä yhdeksän ottelua, kunnes Blues kutsui hänet marraskuussa takaisin vahvuuteensa, kun talousvaikeuksista kärsinyt joukkue oli luopunut muutamista avainpelaajistaan. Lahtinen pelasi Bluesissa kaikkiaan 41 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 sekä kuusi Mestarien liigan ottelua tehden yhden maalin. Seura nimesi hänet ns. nuorten pelaajien listalle, joten Blues lainasi Lahtisen joukkueen kauden päätyttyä loppukaudeksi TuToon. Joukkueen kauden päätyttyä hän siirtyi Bluesin A-nuorten vahvuuteen ja voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudeksi 2016–2017 Lahtinen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Ensimmäiseksi sopimuskaudeksi seura kuitenkin vuokrasi hänet TuToon. Lahtinen kuitenkin nostettiin kauden mittaan TPS:ään ja hän jäi siirtotakarajan jälkeen joukkueen vahvuuteen. Lahtinen pelasi kauden aikana SM-liigassa 27 runkosarjaottelussa kaksi maalia ja kuudessa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2017–2018 hän ehti pelata TPS:ssä yhden CHL-ottelun, kunnes syyskuussa 2017 seura lainasi Lahtisen alustavasti taas koko kauden kattavalla sopimuksella TuToon. Hän pelasi siellä loppukauden, mutta Lahtinen pelasi runkosarjassa vain yhdeksän ottelua sekä kaksi Suomen Cupin ottelua loukkaantumisen vuoksi. Hän palasi kaukaloihin helmikuussa 2018. Lahtinen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Hän voitti myös Suomen Cupin.
Lahtinen teki kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisen sopimuksen TuTon kanssa. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Iisalmen Peli-Karhuihin.

Maajoukkueura

Lahtinen on pelannut neljä nuorten ja 22 poikien maaottelua.
Saksan 9. armeija

Perustaminen

Armeija perustettiin 15. toukokuuta 1940 nimeämällä idän esikunta (saks. Stabes des Oberbefehlshabers Ost) uudelleen. Armeija tunnettiin toukokuusta kesäkuuhun 1941 myös nimellä varuskuntaesikunta Blaurockia. Heinäkuussa 1944 se muutettiin ryhmä Vormanniksi.

Palvelus

Perustamisen jälkeen armeija miehitti Ranskan valtauksen aikana Siegfried-linjaa ollen strategisena reservinä. Vuonna 1941 armeijan vahvuutta kasvatettiin ja se liitettiin osaksi Keskustan armeijaryhmää, jonka mukana se hyökkäsi Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta operaatio Barbarossassa.
Esteri Vuorinen

Esteri Vuorinen (30. marraskuuta 1896 Keuruu – 1991) oli suomalainen lastenkirjailija. Hän sai Topelius-palkinnon vuonna 1963 kirjasta Kala-Keisarin porsas (1962) ja Anni Swan -mitalin vuonna 1967 kirjoista Köydenvetäjä (1964), Martin sarviherra (1965) ja Lentojuna (1966).
Terttu Rusila

Terttu Helena Rusila (ent. Norio, o.s. Loponen, 23. maaliskuuta 1956 Revonlahti – 7. tammikuuta 2016 Raahe)) oli suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Raahelainen-lehden päätoimittajana vuoteen 2008 ja sen jälkeen paikallisjohtajana. Hänellä on kaksi lasta, Veikko Norion kanssa 1980-luvun alussa syntynyt Katariina ja Heikki Rusilan kanssa 1999 syntynyt Henrik.