google/wiki40b huggingface dataset:
Roger Waters

Elämä

Waters vietti nuoruutensa Cambridgessa. Watersin isä Eric Fletcher Waters oli kommunisti. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja kuoli Anzion maihinnousussa vuonna 1944 Rogerin ollessa vasta vuoden ikäinen. Rogerin isän kuolema vaikutti lopulta erittäin vahvasti koko Pink Floydin tuotantoon, varsinkin The Wall jaThe Final Cut -albumeilla. Vaikutuksen voidaan kuitenkin katsoa alkaneen jo Pink Floydin toisella albumilla, jonka kappale "Corporal Clegg" kertoo korpraalista, joka "voitti" itselleen puujalan vuonna 1944.
Watersin muutettua Lontooseen arkkitehtuuria opiskelemaan hän tapasi Nick Masonin ja Richard Wrightin. Watersin lapsuudenystävä Syd Barrett oli myös Lontoossa. Neljä kaverusta päättivät perustaa bändin. Nimeksi tuli monen mutkan kautta lopulta The Pink Floyd Sound, joka muuttui myöhemmin lopulliseen muotoon "Pink Floyd". Aluksi Syd Barrett teki suurimman osan sävellys- ja sanoitustyöstä, mutta Waters teki jo yhtyeen ensimmäiselle levylle yhden täysin oman kappaleen, "Take Up Thy Stethoscope And Walk". Myöhemmin Syd Barrettin mielenterveyden heikennettyä Waters otti suuremman kontrollin yhtyeestä. Lopulta Barrettin korvasi David Gilmour. Pink Floydin tunnetuin kokoonpano oli näin saanut muotonsa. 
Vaikka alkuperäiskokoonpanokin oli saanut suosiota etenkin Lontoon Undergroundliikkeen keskuudessa, keräsi uusi kokoonpano vieläkin laajempaa mainetta rikkoen platinarajan useita kertoja 1970-luvulla The Dark Side of the Moon, Wish You Were Here, Animals ja The Wall -levyillään. 1970-luvun lopulla Gilmourin ja Watersin välit viilenivät jäätymispisteeseen, ja kun vuoden 1985 tienoilla yhtyeen manageri Steve O'Rourke kysyi Watersilta uudesta levystä ja maailmankiertueesta, vastasi Waters yhtyeen hajonneen olettaen, että Gilmour, Mason ja Wright lähtisivät suosiolla soolourilleen. Tämän suhteen Waters oli kuitenkin väärässä, sillä Gilmour, Mason ja Wright päättivät jäädä yhtyeeseen. Ratkaisu sai Watersin raivostumaan, ja tästä seurasikin useita oikeudenkäyntejä pitkin 1980-lukua. Kolmihenkinen Pink Floyd levytti vielä kaksi levyä ilman Watersia. Waters aloitti varsinaisen soolouransa levyttämällä The Pros and Cons of Hitch Hiking -levynsä vuonna 1984. Watersin toiseksi uusin sooloalbumi on vuonna 2005 valmistunut ooppera Ça Ira, joka kertoo Ranskan vallankumouksesta. Watersin viimeisin sooloalbumi on vuonna 2017 ilmestynyt Is This the Life We Really Want?
Waters on ollut myös poliittisesti aktiivinen ja kritisoinut voimakkaasti Israelin rakentamaa turva-aitaa, jonka hän katsoo olevan palestiinalaisia sortava rasistinen muuri. Waters on myös tukenut Gazan tueksi järjestettävää väkivallatonta marssia. Waters esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa vuonna 2002, kun hänen In The Flesh -maailmankiertueensa poikkesi Hartwall Areenalla.
Huhtikuussa 2010 Waters ilmoitti tekevänsä The Wall Live -kiertueen, jonka settilista kattaa The Wall -levyn kokonaisuudessaan.
Kiertue alkoi Pohjois-Amerikasta syyskuussa 2010. Waters esiintyi kiertueellaan myös Suomessa, Hartwall-areenalla 27. huhtikuuta ja 28. huhtikuuta 2011.
Roger Waters esiintyi Us + Them - kiertueella myös Suomessa, Hartwall-areenalla 21.elokuuta 2018.
Hundested

Hundested on kaupunki ja entinen kunta Tanskassa Region Hovedstadenin hallinnollisella alueella Sjællandin pohjoisosassa. Hundestedin kunta lakkautettiin 1. tammikuuta 2007 kuntauudistuksessa. Se liitettiin Frederiksværkin kuntaan, josta muodostettiin Frederiksværk-Hundestedin kunta. Tämän uuden kunnan pinta-ala on 120 km² ja asukasluku 30 253 henkeä (2007).
Elintarviketeollisuusliitto

Elintarviketeollisuusliitto ry (ETL) on elintarviketeollisuuden elinkeino- ja työmarkkinapoliittinen edunvalvontajärjestö, jonka tehtävänä on luoda Suomessa toimiville alan yrityksille kilpailukykyiset kasvun mahdollistavat toimintaedellytykset. Liitolla on 260 jäsenyritystä ja kaksi järjestöjäsentä.
Liiton jäsenistä noin 75 prosenttia on pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Liiton hallituksen puheenjohtaja on Valion toimitusjohtaja Annikka Hurme.

Muu toiminta

ETL:n järjestämä Elintarvikepäivä on alan suurin koulutustapahtuma ammattilaisille. Tapahtuma järjestetään Elintarvikkeiden Tutkimussäätiön nimissä, ja sen tuotolla tuetaan tutkimusta ja jatko-opintoja. Myös
ETL:n vuosittain järjestämä Vuoden Suomalainen Elintarvike -kilpailu nostaa esille Suomessa kehitettyjä ja valmistettuja innovatiivisia tuoteuutuuksia.
Pete Turner

Donald Peter ”Pete” Turner (30. toukokuuta 1934 Albany, New York – 18. syyskuuta 2017 Wainscott, New York) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä värivalokuvauksen suurista mestareista. Hänen värikylläiset ja pelkistetyt, realismista etäisyyttä ottavat valokuvansa eri puolilta maailmaa olivat usein kuvauksen jälkeisen jälkikäsittelyn tulosta aikana, jolloin se ei ollut vielä yhtä tavallista kuin nykyään. Niiden tekomenetelminä olivat muun muassa suodattimet, jäljennöskuvaus ja päällekkäisvalotus. Pete Turnerin valokuvat tulivat tunnetuiksi myös levykansista, etenkin Creed Taylorin tuottamista jazzalbumeista kuten Oliver Nelsonin The Blues and the Abstract Truth (1961), Antonio Carlos Jobimin Wave (1967) ja Milt Jacksonin Sunflowers (1972). Vuonna 2006 yli 80 Turnerin levykantta koottiin kirjaksi The Color of Jazz.

Elämä ja ura

Pete Turner varttui New Yorkin Albanyssä kiertue-elämää viettäneen orkesterinjohtajan poikana. Hän opiskeli valokuvausta Rochester Institute of Technology -korkeakoulussa ja palveli sitten armeijan taistelukuvauskeskuksessa Queensissä, jossa hän toimi laboratoriopäällikkönä ja sai tuntumaa erilaisiin värikuvausprosesseihin. Vapauduttuaan hän ryhtyi freelance-valokuvaajaksi ja sai kuukauden mittaisen toimeksiannon Airstream-matkailuvaunuyhtiöltä seurata 43 vaunun karavaanin matkaa Etelä-Afrikasta mantereen poikki Egyptiin. Värikylläiset Afrikan-kuvat poikivat toimeksiantoja muun muassa Esquire- ja Sports Illustrated -lehdiltä, mainostoimistoilta ja elokuvayhtiöiltä. Hän toimi stillkuvaajana muun muassa elokuvien Kleopatra (1963) ja Liskojen yö (1964) kuvauksissa.
Salzburg (osavaltio)

Maantiede

Salzburgin osavaltion itänaapureita ovat Ylä-Itävallan ja Steiermarkin osavaltiot. Etelässä sitä reunustaa Kärnten, ja lännessä se ulottuu kapeana kaistana Italian rajalle saakka (Etelä-Tiroli) katkaisten näin Tirolin osavaltion kahteen osaan. Salzburgilla on myös pitkä yhteinen raja Saksan osavaltion Baijerin kanssa.
Osavaltion asukastiheys, n. 75 as/km², on hieman matalampi kuin Itävallassa keskimäärin. Väestö on keskittynyt osavaltion pohjoisosiin, Salzburgiin ja sen ympärille Flachgauhin, jossa asuu yli puolet osavaltion asukkaista. Vuoristoisempi eteläosa on pääasiassa hieman harvempaan asuttua, kuitenkin Salzachin laaksossa on paljon vanhoja pieniä kaupunkeja. Täällä sijaitsee myös suomalaisillekin tuttu Bischofshofen, jossa järjestetään yksi Keski-Euroopan mäkiviikon osatapahtumista. Osavaltion etelälaidalla on vuorijono Hohe Tauern joka kuuluu mantereen vedenjakajan muodostavaan Korkea-Alppien ketjuun. Näillä seuduin on useita yli kolmen kilometrin korkuisia vuorenhuippuja.

Politiikka

Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen eli vuodesta 1945 Salzburgin kuvernööriksi on aina valittu oikeistokonservatiivista ÖVP-puoluetta edustava mies. Kevään 2004 vaaleissa kuvernööriksi nousi kuitenkin sosiaalidemokraattisen puolueen (SPÖ) edustaja Gabi Burgstaller, joka oli ensimmäinen nainen kyseisessä virassa. Vuodesta 2013 lähtien kuvernööri on ollut Wilfried Haslauer.
Salzburgin liittomaan 36 edustajan maapäivät valitaan viiden vuoden välein. Kevään 2004 vaaleissa SPÖ sai paikoista 17 ja ÖVP 14. Nämä kaksi saivat yhteensä ylivoimaisen enemmistön ja muodostivat osavaltion hallituksen. Muista puolueista kansallismielinen vapauspuolue FPÖ sai 3 paikkaa ja Itävallan vihreät (Grüne) 2 paikkaa.
Kiinapuut

Ulkonäkö ja koko

Kiinapuut kasvavat 15–20 metriä korkeiksi, ja kukkivat valkoisin, keltaisin tai vaaleanpunaisin kukin.

Levinneisyys

Kiinapuut kasvavat luonnonvaraisina Andien Amazonin sademetsän puoleisilla rinteillä lähellä päiväntasaajaa 1 500–3 000 metrin korkeudessa. Niitä viljellään monissa trooppisissa maissa lääketeollisuuden raaka-aineiksi.
Caroline Seger

Sara Caroline Seger (s. 19. maaliskuuta 1985 Helsingborg) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 200 maaottelua ja tehnyt niissä 27 maalia.
Seger esiintyi ensimmäisen kerran Ruotsin maajoukkueessa maaliskuussa 2005. Hän saavutti MM-pronssia 2011 ja joukkueen kapteenina 2019 sekä olympiahopeaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän pelasi myös vuosien 2007 ja 2015 MM-kisoissa, vuosien 2008 ja 2012 olympialaisissa sekä vuosien 2005, 2009, 2013 ja 2017 EM-kisoissa.
Seger edustaa FC Rosengårdia. Hänen kasvattajaseuransa on Gantofta IF, ja hän on pelannut myös Rydebäck IF:ssä 1998–2000, Stattena IF:ssä 2001–2004, Linköpings FC:ssä 2004–2009, LdB FC Malmössä 2011 ja Tyresö FF:ssä 2012–2014 sekä Yhdysvalloissa Philadelphia Independencessä 2010 ja Western New York Flashissa 2011 sekä Ranskassa Paris Saint-Germainissa 2014–2016 ja Olympique Lyonnaisissa 2016–2017.
Caroline Seger on palkittu Diamantbollen-palkinnolla Ruotsin parhaana naisjalkapalloilijana vuonna 2009.
Husön ratsastuskeskus

1800-luku

1800-luvun alkuun Husö oli tavallinen joskin varakas verotila. Omistajat olivat saman suvun eri sukupolven edustajia. Carl Gustaf Falck myi tilan poliisimestari Johan Jacob Frosteriukselle vuonna 1827. Asessori Gustaf Wilhelm Sallingre omisti Husön vuosina 1842-1856. Hän rakennutti kartanoon yksikerroksisen päärakennuksen aikakaudelle tyypilliseen empiretyyliin. Kartanoon johtava tie on rakennettu vasta 1860-luvulla, siihen asti tapahtui mantereelle suuntautuva liikenne lautalla, jolla kuljettiin Kappelinsalmen yli Östersundomiin.

1900-luku

Päärakennusta laajennettiin vuonna 1911 toisella kerroksella arkkitehti Waldemar Aspelinin piirustusten mukaan.
Vuodesta 1917 kartanon omistivat Bertel Frithiof Huber ja hänen vaimonsa Dolores (o.s. Thornberg). Tilan kokonaispinta-ala oli tuolloin 400 ha, peltoa oli 65 ha. Tilalloli kahdeksan hevosta ja lehmää. Erikoisalana oli perunan ja heinän viljely. Aikaisemmin tilalla oli ollut tiilitehdas. Huberin perhe myi Husön kartanon Helsingin kaupungille vuonna 1962.
Kaupunki vuokrasi rakennukset ja osan pelloista Olssonin perheelle, ja tilasta tuli hevostila. Olssonit harjoittivat ravi- ja ratsuhevoskasvatusta ja vähitellen myös ratsastuskoulutoiminta sai alkunsa. 
1984 ratsastuskoulu siirtyi Airi Iso-Lotilalle, ja tallit täyttyivät opetushevosista. Kartanon maille rakennettiin maneesi vuonna 1989. Uusi talli valmistui 1994.

2000-luku

Iso-Lotlan tytär Ani Paananen ja tämän puoliso Ilpo Paananen jatkoivat ratsastuskeskuksen pitämistä kesäkuuhun 2009 asti, jonka jälkeen Husön Ratsastuskeskuksen osti heiltä Thermanin perhe. Lähinnä perheen äiti Leila Therman on mukana päivittäisessä työssä ratsastuskeskuksessa.
Remission

Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Allmusicin Brian O’Neill antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi sen huokuvan teknistä ekstaasia. Pitchfork Median Brad Haywood antoi albumille arvosanan 9.0/10. Hän ylisti albumin matemaattisen hallittua, kaoottista raivoa ja eri tyylilajien onnistunutta yhdistelyä. Imperiumin Kari Laakso antoi albumin uusintapainokselle arvosanan 8/10, ja piti kappaleiden ankaran tykityksen sekä tunnelmoinnin toimivan erinomaisina vastavoimina toisilleen, ja totesi kappaleiden melkein sortuvan omaan nokkeluuteensa. Laakso myös rokotti yhden pisteen kokonaisarviosta DVD:n huonon miksauksen vuoksi.
Hanttula

Kyläkuva

Hanttulan halki kulki kylätie Soittolasta Karhulaan ja edelleen Lehtokylään. Hanttulan kylä sijaitsi korkealla mäellä ja kylän pellot laskeutuivat jyrkästi Vuotjärveä kohti. Vuonna 1936 Hanttulan pinta-ala oli 4,75 neliökilometriä, josta oli peltoa 126 hehtaaria, niittyä 17 hehtaaria ja metsää 332 hehtaaria. Hanttulan asukkaat olivat maanviljelijöitä, jotka olivat keskittyneet perunan viljelyyn, joka sitten myytiin Viipuriin tai teollisuuden tarpeisiin.
Hanttula, Soittola ja Karhula muodostivat Vuotjärven koulupiirin, jonka koulu sijaitsi Soittolassa. Näistä Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Vuotjärven rantakylistä käytettiin toisinaan yhteisnimitystä Vuotjärven kylä.

Historia

Hanttulan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Hanttulan kylän asukkaat asutettiin Ypäjälle.
Hr. Ms. Jacob van Heemskerck (1939)

Valmistus

Alus tilattiin Nederlandsche Scheepsbouw Maatschappijilta Amsterdamista. Sen köli laskettiin 31. lokakuuta 1938 ja alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 1939. Alus valmistui 10. toukokuuta 1940.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 20. marraskuuta 1969 ja se myytiin romutettavaksi 23. kesäkuuta 1970.
Punapukuinen morsian

Tuotanto

Punapukuisen morsiamen tuotanto alkoi 5. kesäkuuta 1937 ja päättyi 10. elokuuta. Elokuvaa kuvattiin Itävallassa ja Mammoth Lakesin kylässä Kaliforniassa. Punapukuisen morsiamen budjetti oli sen ajan mittakaavaan katsottuna suuri – 960 000 dollaria. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Luise Raineria suunniteltiin aluksi Annin rooliin, mutta rooli meni Joan Crawfordille.

Julkaisu ja vastaanotto

Punapukuinen morsian sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 8. lokakuuta vuonna 1937. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 13. maaliskuuta vuonna 1938. Elokuva ei ollut taloudellinen menestys – Punapukuinen morsian tuotti vain 1,2 miljoonaa dollaria. Punapukuinen morsian sai aikaan sen, että Joan Crawford leimattiin ”box-office poisoniksi”, mutta Crawford pääsi tästä leimauksesta eroon pari vuotta myöhemmin. New York Herald Tribune kehui Crawfordin roolisuoritusta.
HMS Thunderer (1783)

Palvelus

Alus romutettiin Chathamissa maaliskuussa 1814 .
Kasautumisteoria

Kasautumisteorian matematiikkaa

Kasautumisteoriaa on tutkittu tietokoneilla kahdesta lähtökohdasta käsin. Alussa eiplanetaarinen kiekko koostuu kaasusta ja suuresta määrästä toisiinsa törmäileviä pölyhiukkasia. Suuria kappalemääriä on käsitelty yksinkertaisilla "hiukkanen laatikossa" -systeemeillä, jossa nopeudella v liikkuva hiukkanen kasaa itselleen massa m ajassa t. Matemaattisesti yhden hiukkasen ajatellaan likkään kuin liikkuvan saman kuvitteellisen laatikon sisällä energiaansa menettämättä. Tässä tapauksessa yksittäinen hiukkanen ei käytännössä vaikuta vetovoimallaan triljooniin kiekon muihin hiukkasiin. Hiukkasten kasvunopeuteen vaikuttaa tässä tapauksessa hiukkasten keskinäiset nopeudet ja hiukkastiheys. Hiukkasten keskinäisiin nopeuksiin vaikuttavat ratojen soikeudet ja kaltevuudet.
Toisaalta kasautumismallin loppuvaiheessa, oligarkkisessa kasvussa, on olennaista suurehkojen kappaleiden toisiinsa kohdistamat radanmuutokset pitkän ajan kuluessa. Kasautumisen lisäksi tapahtuu törmäyksiä, jotka pilkkovat kappaleita. Oletetaan, että suurimmat hiukkset kasvavat jo alkuvaiheessa nopeimmin, kyse on niin sanotusta karkaavasta kasvusta.
Valter Valli

Valter Juhonpoika Valli (25. elokuuta 1900 Eurajoki – 3. elokuuta 1969 Pjatigorsk) oli suomalaissyntyinen neuvostoarmeijan eversti joka johti jatkosodan aikana Jalkaväkirykmentti 126:ta Itä-Karjalassa.

Varhaiset vuodet

Vallin vanhemmat olivat huonekalupuuseppä Juho Frederik Valli ja Vilhelmiina Dahlgren. Suomen sisällissodassa Valli taisteli punaisten joukoissa Satakunnan rintamalla Noormarkussa. Valli joutui valkoisten vangiksi 1. toukokuuta 1918 ja hänet armahdettiin marraskuussa 1918. Valli siirtyi tämän jälkeen Pohjois-Suomen metsätyömaille ja osallistui täällä niin sanottuun läskikapinaan. Valli siirtyi Neuvostoliittoon vuonna 1922 ja kävi siellä Pietarin kansainvälisen sotakoulun ja jäi puna-armeijan palvelukseen.

Toinen maailmansota

Talvisodassa Valli toimi Kannaksella armeijakunnan esikunnassa operatiivisen osaston varapäällikkönä ja välirauhan aikana hänet nimitettiin niin sanotusta Kuusisen armeijasta muodostetun JR 126:n esikuntapäälliköksi Karhumäkeen. Valli toimi Karhumäessä myös varuskunnan komentajana ja kun Toivo Vähä siirtyi muihin tehtäviin majuri Vallista tuli kenraali Akseli Anttilan 71. divisioonaan kuuluneen JR 126:n rykmentin komentaja. Rykmentin noin 3200 miehen joukossa oli monia karjalaisia, inkeriläisiä ja Suomessa syntyneitä kommunisteja.
Jatkosodan alussa 1941 Vallin johtama rykmentti taisteli menestyksellä suomalaisia vastaan Kuolismaalla ja Porajärvellä vetäytyen lopulta lokakuussa 1941 Kontupohjaan ja sieltä Karhumäkeen. Jatkosodan lopulla everstiksi ylennetty Valli toimi 14. armeijan 14. jalkaväkidivisioonan varakomentajana Murmanskin rintamalla ja hiihtoprikaatin komentajana. Viimeksi hän osallistui venäläisjoukkojen hyökkäykseen kesällä 1944 jolloin Vallin joukko-osasto eteni Syväriltä Aunuksen kautta Salmiin.
Jäätyään eläkkeelle armeijasta Valli muutti vaimonsa Olgan kanssa Kaukasiaan Pjatigorskiin.
Accademia degli Incogniti

Accademia degli Incogniti (Tuntemattomien akatemia) oli vapaa-ajattelijaälymystön, lähinnä aatelisten, tieteellinen seura, joka vaikutti merkittävästä 1600-luvun puolivälissä Venetsian kulttuuri- ja poliittiseen elämään. Seuran perustivat vuonna 1630 Giovan Francesco Loredan ja Guido Casoni, ja sen perustana oli Cesare Cremoninin aristoteelinen filosofia. Cremonini edusti peripateettista koulukuntaa, ja hän oli Padovan yliopiston filosofian professori. Seuraan kuului historioitsijoita, runoilijoita ja libretistejä.
Historioitsija Ellen Rosandin mukaan akatemia toimi nimensä mukaisesti tavallisesti kulissien takana. Jäsenet kirjoittivat usein salakielellä ja julkaisivat teoksensa anonyymisti. Accademia degli Incogniti toimi erityisen aktiivisesti 1630-luvulta alkaen Venetsian musiikkiteatterin edistäjänä, ja se perusti oman teatterin, Teatro Novissimon, jolla oli lyhyt kukoistuskausi 1641–1645. Musiikkinäytelmien libretoissa akatemian ikonoklastiset älyköt käyttivät sävyä, joka oli "[usein] kauhistuttavan suorasukaista ja usein epämoraalista". Libretistejä olivat muun muassa Giacomo Badoaro, joka kirjoitti tekstin Il ritorno d'Ulisse in patria Claudio Monteverdille, ja Giovanni Francesco Busenello, joka laati Monteverdille libreton tämän viimeiseen ja todennäköisesti merkittävämpään oopperateokseen L'incoronazione di Poppeaan.
Vaikka akatemiaa sanotaan usein joukoksi skeptisiä libertiinejä, Loredano oli Venetsian tasavallan kunnioitettu senaattori. Muutkin jäsenet olivat joko tasavallan senaattoreita tai neuvoston jäseniä, ja akatemia oli useita vuosikymmeniä poliittisen vallan epävirallinen keskus. Sen vaikutusvalta alkoi vähetä 1650-luvun lopulla, ja vuoden 1661 jälkeen akatemia ei enää kokoontunut.
Kun ruusu puhkeaa

Juoni

Kirja jatkaa Rosen ja tämän seitsemän poikaserkun tarinaa. Rose on juuri palannut kolmen vuoden matkalta setänsä ja Feben kanssa. Yhtäkkiä tuttujen serkkujen kanssa onkin kiusallista olla. Asiat ovat muuttuneet Rosen poissaollessa, eivätkä pelkästään hyvään suuntaan. "Prinssi" Charlie luulee omistavansa kauniin serkkunsa, mikä ei ole ollenkaan tälle mieleen. Mac saa vihdoinkin tilaisuuden loistaa ja järkevälle Archielle on tapahtunut jotain.
Ennen kuin Rose huomaakaan, hänet on vedetty mukaan seurapiirien huumaan, eikä sieltä tunnu olevan poispääsemistä.
Memín Pinguín

Memín Pinguín on afromeksikolainen (tai meksikonkuubalainen) sarjakuvahahmo. Hahmon loi alun perin Alberto Cabrera 1940-luvulla. Memín esiintyi aluksi sarjakuvastripissä ”Almas de niño". Myöhemmin Sixto Valencia Burgos alkoi piirtää sarjakuvaa Memínistä yhteistyössä Yolanda Vargas Dulchén kanssa. Dulché oli saanut inspiraation hahmoon tutustuttuaan kuubalaisiin lapsiin käydessään Kuubassa. Nimen hahmoon hän otti miehensä Guillermo de la Parran lempinimestä ja pingviinin pienennysmuodosta. Sarjakuvaa painettiin myös esimerkiksi Filippiineillä. Hahmo oli suosittu Meksikossa erityisesti 1960-1980 –luvuilla. Vuonna 2005 viikoittain ilmestyvää sarjakuva-albumia myytiin viikossa arvioiden mukaan noin 80 000 kappaletta. Memínin hahmoa on myös esitetty televisiossa ja hahmon paluuta on suunniteltu televisioon.
Memín Pinguín on köyhä afromeksikolainen poika, joka seikkailee valkoihoisten ystäviensä kanssa. Hän työskentelee kengänkiillottajana, myy välillä sanomalehtiä ja menestyy heikosti koulussa. Meksikolaiset pitävät Memínin hahmoa tärkeänä osana kulttuuriaan. Hahmoa on pidetty myös rasistisena sen ulkoisten piirteiden (esimerkiksi isojen huulien ja korvien) takia. Memínin hahmosta nousi kohu, kun Meksiko julkaisi postimerkin vuonna 2005 Memínin kunniaksi. Yhdysvalloissa suhtauduttiin hyvin kriittisesti postimerkin julkaisuun. Valkoisen talon lehdistösihteeri Scott McClellan piti asiaa Meksikon sisäisenä asiana, mutta sanoi pitävänsä Memínin hahmoa loukkaavana ja vihjasi sen edustavan rodullisia ennakkoluuloja. Kansalaisoikeusaktivisti, pastori ja poliitikko Jesse Jackson matkusti Meksikoon pyrkien taivuttamaan presidentti Vicente Foxia vetämään postimerkin pois ja pyytämään anteeksi sen aiheuttamaa mielipahaa. Fox kieltäytyi sanoen, että Memín on meksikolaisille rakas hahmo ja kehotti kriitikoita tutustumaan hahmoon paremmin. Postimerkkejä ei kuitenkaan painettu enempää. Sarjakuvan puolustajat ovat kiistäneet hahmon rasistisuuden ja verranneet sitä esimerkiksi Speedy Gonzales –sarjakuvahahmoon, joka edustaa stereotyyppistä kuvaa meksikolaisista. Sarjakuvan puolustajien mukaan Yhdysvaltojen antirasistiset näkemykset eivät edes päde Meksikon kohdalla. Puolustajat näkevät Meksikon rotujen välisen kanssakäymisen historian erilaisena suhteessa Yhdysvaltoihin. Heidän mielestään rodut ovat Meksikossa olleet keskenään historiallisesti varsin tasa-arvoisia. Sarjakuvahahmosta nousi uusi kohu vuonna 2008. WalMartin myymälässä myytiin Memín Pinguín –sarjakuva-albumia, jonka nimi oli ”Memín para presidente” (”Memín presidentiksi”). WalMartin myymälässä asioinut Shawnedria McGinty koki sarjakuvan rasistiseksi. WalMart veti lopulta sarjakuvan pois myynnistä. Sarjakuvan piirtäjä Sixto Valencia Burgos kiisti hahmon olevan rasistinen. Hän korosti hahmon hyvyyttä ja löysi sarjakuvasta myös antirasismia. Esimerkeiksi hän otti numeron, joissa Memínin valkoihoiset kaverit puolustavat Memínia hänen kokiessaan rasismia Teksasissa ja sarjakuvan, jossa pappi vastaa Memínille, enkeleiden olevan värittömiä.
Kelloköynnös

Ulkonäkö ja koko

Kelloköynnös kasvaa 2–3 metriä pitkäksi. Sen lehdet ovat tummanvihreät, varsi ja lehtiruodit punertavat. Kellomaiset kukat ovat aluksi vaaleanvihreät, muuttuvat violeteiksi.

Alkuperä

Kelloköynnös on kotoisin Meksikosta.

Kasvatus

Kelloköynnöksen voi kasvattaa siemenistä maaliskuussa, ja istuttaa taimina ulos kun hallan vaaraa ei ole. Sen voi saada talvehtimaan viileässä, valoisassa paikassa kuten kuistilla.