google/wiki40b huggingface dataset:
Kellosammakko

Ulkonäkö ja koko

Kellosammakon selkä on konnamaisen nystermäinen, mutta ruumis on litteä kuten sammakon. Pituus on suurimmillaan 50–55 millimetriä. Selkäpuoli on harmaan tai mustanruskea, tummemilla yksilöillä nystyröiden vihreä väri erottuu huonosti. Raajojen, ruumiin ja pään alapuoli ovat mustansiniset, ja niissä on oranssinpunaisia täpliä. Pitkien takajalkojen kaikkien viiden varpaan välissä on räpylät. Kellosammakko pystyy erittämään ihorauhasistaan myrkkyä, joten monet pedot jättävät sen rauhaan.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kellosammakkoa tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, aina Tanskasta, eteläisestä Ruotsista ja pohjoisesta Saksasta itään Uralvuorille Venäjällä, etelässä Tonavan tulvatasangoille, Turkkiin ja Kaukasusten pohjoisrinteille. Sitä on myös istutettu Isoon Britanniaan. Kellosammakko hävisi Ruotsista 1960-luvulla mutta se palasi sinne 1970- ja 1980- luvulla, nykyisin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristönsä suhteen sammakko on vaatelias. Se valitsee elinlammekseen vain sellaisen, jossa ei ole vaaraa petokaloista tai petoeläimistä. Paikoittain kellosammakko elää samoilla alueilla kuin vuoristokellosammakko (Bombina variegata).

Lisääntyminen

Suurin ja kovaäänisin koiras vetää naaraita puoleensa. Naaras munii munansa vesikasvien ympärille, ja koiras hedelmöittää ne samalla. Kutuaikana naaras voi paritella useita kertoja ja saada lisääntymiskaudella jopa 450 munaa, vanhemmat naaraat yleensä nuoria vähemmän. Nuijapäät syövät levää ja aikuistuvat kesän mittaan. Täysikasvuinen kellosammakko voi elää jopa 13 vuotta.

Ravinto

Kellosammakon ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, etanat, madot ja kalanpoikaset, joita se saalistaa lähinnä vedestä, mutta myös maalta.
Lääninlampuri

Toiminnan alku

Jonas Alström (myöhemmin aateloituna Alströmer) perusti vuonna 1724 Alingsåsin villamanufaktuurin. Vuonna 1727 hän sai käyttöönsä Alingsåsin läheltä Höjentorpin kuninkaankartanon, johon hän perusti ulkolaisten esikuvien mukaisen lammastarhan. Hän palkkasi kartanoon saksalaisen opettajan opettamaan Skaraborgin läänin nuorukaisille lammastaloutta. Opetus- ja neuvontatoimintaa pyrittiin edelleen laajentamaan valtakunnalliseksi ehdottamalla valtiopäivillä 1734, että kuhunkin lääniin tulisi lammastalouden neuvoja, lääninlampuri. Valtiopäivät hyväksyivät ehdotuksen vuonna 1739 talouskomission lisäselvitysten perusteella.

Suomalaiset lääninlampurit

Suomessa toimi lääninlampuri kolmessa läänissä: Pohjanmaan, Turun ja Porin sekä Uudenmaan ja Hämeen läänissä. Pohjanmaan läänissä toimi koko lääninlampurien toiminta-ajan Johan David Cneiff ja Uudenmaan ja Hämeen läänissä Anders Nathanael Wetterstrahl. Turun ja Porin läänissä toimi aluksi Matthias Samstedt, mutta tämä joutui eroamaan viran huonon hoidon vuoksi vuonna 1751, minkä jälkeen hänen seuraajakseen tuli  Pehr Adrian Gadd. Gaddin siirryttyä talousopin professoriksi vuonna 1761 tuli hänen tilalleen Carl Barck.

Toiminnan lopettaminen

Lääninlampurilaitos oli osa hattupuolueen ajamaa teollisuuspolitiikkaa, jolla tuettiin kotimaista tuotantoa merkantilistisessa hengessä. Kun myssypuolueen kannatus  kasvoi niin, että nämä saivat enemmistön kaikissa säädyissä vuoden 1765 valtiopäivillä, alkoivat nämä ajaa alas elinkeinoelämän tukia. Tässä yhteydessä lakkautettiin myös lääninlampurilaitos vuonna 1766. Lääninlampurit Cneiff, Wetterstrahl ja Barck elivät loppuikänsä virkojensa lakkauttamispalkalla.
20 mm modèle F2

Kehitys

1980-luvulla Ranskan laivasto tarvitsi 20 millimetrin aseen korvaamaan käytössä olleet Oerlikonin 20 millimetrin tykit. DCN ja GIAT tekivät sopimuksen aseen suunnittelusta. Se oli laivastolle suunniteltu versio Ranskan maavoimien M693-tykistä.

Toimintaperiaate

Ase on varustettu kahdella 150 ammuksen lippaalla, jotka on sijoitettu putken kummallekin puolelle. Sähköinen ohjausjärjestelmä mahdollistaa kolme erilaista tulitustapaa: kertalaukauksen, kahdeksan laukauksen tai jatkuvan sarjatulen. Ampujan oikea käsi käyttää sähköistäliipaisinta. Lippaan valitsin on mekaaninen. Laukauksen jälkeen hylsy poistuu automaattisesti aseen alapuolella olevasta aukosta.
Suuntaaminen tapahtuu ampujan vartalon siirroin. Tähtäimenä on Boforsin 40 millimetrin ja Oerlikonin 20 millimetrin tykeissä käytetty optinen tähtäin.
Louisiadenkukastaja

Levinneisyys

Louisiadenkukastajaa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Laji tunnetaan huonosti eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Maatasoantenni

Käyttötarkoitukset

Matalilla taajuuksilla maan pinta toimii monopoliantennin johtavana tasona – esimerkiksi keskipitkien aaltojen yleisradioantennit ovat monopoliantenneja. Monopoli on myös yleisin ajoneuvoantenni; maatasona toimii tällöin auton runko.
Faverges-Seythenex

Historia

Kunta perustettiin 1.tammikuuta 2016 yhdistämällä kaksi kuntaa Faverges ja Seythenex.

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva linna Château de Faverges. Linna on vuosisatojen kuluessa kokenut monta muutosta. Nykyään se on kunnostettu ja yleisölle avoinna.
Eino Haikala

Eino Haikala (12. toukokuuta 1913 – 5. maaliskuuta 1993) oli suomalainen poliitikko ja tilastotieteen professori Tampereen yliopistossa. Hän oli Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen (SKYP) puheenjohtaja 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa sekä puolueen presidenttiehdokas vuoden 1978 vaalissa. Haikala ei saanut yhtään valitsijamiestä. 1980-luvulla Haikala kuului Suomen kristilliseen liittoon.
San Marinon Grand Prix 1981

San Marinon Grand Prix 1981 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. toukokuuta 1981 Imolan radalla Italiassa. Kilpailun voitti Brabhamilla ajanut Nelson Piquet, jolle voitto oli kauden toinen. Kysessä oli ensimmäinen San Marinon Grand Prix. Radalla oli edellisenä vuonna ajettu Italian Grand Prix.
John Tovey

Uran alkuvaiheet

Tovey syntyi 7. maaliskuuta 1885 Borley Hillissä Rochesterissa Kentin kreivikunnassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa pioneerijoukkojen eversti Hamilton Toveyn ja kanadalaissyntyisen Maria Elizabeth Goodhuen yksitoistalapsisen perheen kuopuksena. Hän aloitti koulunsa Durnford Schoolissa Langton Matraversissa. Hän aloitti 15. tammikuuta 1900 merivoimien kadettikoulussa kadettina, mistä hän siirtyi 15. toukokuuta 1901 laivaston palvelukseen kansimiehenä.
Toveyn ensimmäisenä aluksena oli Kanaalin laivueen taistelulaiva HMS Majestic, jolla hän palveli kesäkuuhun 1902. Hän sai siirron Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian aseman lippulaivalle risteilijä HMS Ariadnelle. Hän läpäisi merimiestutkinnon 15. heinäkuuta 1904, minkä jälkeen hänet ylennettiin aliluutnantiksi. Hän suoritti 1905 tykistö-, torpedo- ja merenkulkukurssit, joiden jälkeen hänet määrättiin HMS Exmouthille. Hänet ylennettiin 15. heinäkuuta 1906 luutnantiksi.
Tovey siirrettiin 18. toukokuuta 1908 Kiinan asemalle panssariristeilijä HMS King Alfredille, jolla hän palveli seuraavat pari vuotta. Vuosina 1910-1912 hän palveli useilla erilaisilla aluksilla. Hänet siirrettiin alkuvuodesta 1913 Devonportin laivastonparakeille HMS Amphionin koeajoihin. Hän palveli 2. huhtikuuta 1913 alkaen virallisesti aluksella. Hänet ylennettiin 15. heinäkuuta 1914 komentajakapteeniksi.
Murderball

Vastaanotto

Murderball on ollut ilmestyttyään arvostelumenestys. Rotten Tomatoes -sivuston arvosteluista 98 prosenttia on positiivisia.
Alasjärvi (Tampere)

Maantietoa

Järvi on 950 metriä pitkä, 600 metriä leveä ja sen pinta-ala on 37 hehtaaria. Se sijaitsee aivan kaupunkialueen ulkopuolella valtatien 12 pohjoispuolella Niihanmaalla. Siihen laskee neljä ojaa, joista huomattavimmat ovat pohjoisesta laskeva Alasjärvenoja ja Toritunjärven laskuoja. Alasjärven oma laskuoja lähtee järven lounaispäästä ja alittaa valtatie 12 ennen yhtymistään Vuohenojaan Takahuhdissa. Järven keskellä on kaksi kallioista saarta Selkäkarit ja kaakkoiskulmassa kaksi metsäistä luotoa. Järven rantaviivan pituus on 3,5 kilometriä. Rannat ovat metsäiset, mutta etelässä rantaan kuuluu valtatie 12 melu ja länsipuolella sijaitsee golfkenttä. Enimmäkseen järven itärannoille on rakennettu toistakymmentä kiinteistöä tai vapaa-ajan asuntoa. Järven lounaispäässä sijaitsee suosittu uimaranta.

Vedenlaatu

Alasjärven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1980 asti. Sitä tarkkaillaan nykyään vuosittain. Vedenväri on lievästi ruskea, koska siinä on humusta. Vesi on humuksesta huolimatta neutraalia ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä. Vedenlaatu vaihtelee voimakkaasti hulevesin, ravinnevalumien, maantiesuolauksen ja lähialueiden maanmuokkausten mukaan. Järven lämpötilakerrostuminen on kesäisin ja talvisin voimakasta. Järven syvänteeseen syntyy neljämetrinen alusvesikerros, jonka tila poikkeaa selvästi päällysveden tilasta. Alusvedessä on kesäisin todettu happikato. Hapettomassa vedessä pohjan sedimenteihin laskeutuneet ravinteet liukenevat takaisin veteen ja alusveden ravinnepitoisuudet ovat silloin selvästi koholla. Tutkittuja arvoja ovat fosfori-, typpi-, kloridi-, rauta- ja mangaanipitoisuudet. Nämä seurattavat ravinteet aiheuttavat pääasiallisen sisäisen kuormituksen. Sisäisen kuormituksen ravinteet ruokkivat leviä ja bakteereja, jotka samentavat veden, ja ne ruokkivat rehevien vesien kasvilajeja, jotka ruohottavat järven rantoja. Järvellä esiintyy joinakin vuosina sinileväkukintoja. Järvi on siirtynyt lievästi rehevöityneeseen tilaan, mutta kokonaisuudessaan vedenlaatu on tyydyttävä.

Historiaa

Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimi oli sama ”Alasjärvi” kuin nykyäänkin. Sen rantaviivan muodossa on joitakin eroavaisuuksia nykyiseen rantaviivaan. Esimerkiksi Lahnakallion niemeä ei aiemmin ollut, ja itäranta on piirretty pohjoisen suuntaisena. Tämä voi merkitä lähimenneisyydessä tehtyä järvenlaskua. Viereisen ”Kuljujärven” kohtalo oli kuivattaminen kokonaan.
Vuoden 1953 peruskartan mukaan järven keskellä ollut Selkäsaari oli yksi saari, mutta se on jakaantunut kahdeksi saareksi vuoden 1974 peruskartassa. Järven länsi ja itäpuolella oli suuria peltoja, mutta muualla metsämaata. Järven laskuoja lähti järven länsirannasta ja juoksi länteen ja kääntyi loivasti kohti etelää yhtyen Vuohenojaan silloisen Uusikylän, mutta nykyisen Huikkaan, kohdalla. Järvellä olis tuolloin toinenkin laskuoja, joka lähti järven lounaiskulmasta ja yhtyi Vuohenojaan vanhan kunnalliskodin eli nykyisen Takahuhdin kohdalla. Kartasta on vaikea päätellä, kumpi oja vetää vesiä Vuohiojaan. Ranta-asutus oli jo vuoden 1974 kartassa voimakasta.
Inni järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järven ympäristössä on kumuilevaa maastoa. Saaria on vain yksi, joka on Kivisar ja sen pinta-ala on 4 aaria. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 140,0 m mpy. Järven valuma-alueen laajuus on 1,0 neliökilometriä, koska siihen ei laske montakaan ojaa. Sen laskuoja lähtee pohjoisrannasta ja se yhtyy muutaman kilometrin jälkeen Väike Emajõgeen Sakssoon kohdalla.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys 9,2 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000906 kuutiokilometriä eli 0,906 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä ja sen rannoille on rakennettu kymmenen asuintaloa. Järven itäpuolelta sen ohittaa Otepäästä alkava ja Tatraan ja Sangasteen kulkeva maantie 46.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (viroksi pehme- ja heledaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehemeävetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (viroksi pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline, PE). Silloin veden kalkkipitoisuus on vähäinen, mutta veden ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Arctic Sunrisen tapaus 2013

Arctic Sunrisen tapaus oli syyskuussa 2013 pidätyksiin ja Arctic Sunrise -aluksen haltuunottoon päättynyt Greenpeacen järjestämä mielenosoitus arktista öljynporausta vastaan Petšoranmerellä Venäjän pohjoispuolella. Mielenilmaisu liittyy Greenpeacen Save the Arctic -kampanjaan.
Jo elokuussa 2012 Gazpromin öljylautta Prirazlomnajalla oli Greenpeacen mielenosoitus. Varhain syyskuun 18. päivän 2013 aamulla kaksi Greenpeacen aktivistia, suomalainen Sini Saarela ja sveitsiläinen Marco Weber, yrittivät nousta kumiveneistä öljylautta Prirazlomnajaan. Venäjän rannikkovartiosto keskeytti toimenpiteen ja pidätti lautalle nousemassa olleet kaksi henkilöä. Pidätyksen tiellä olleiden ympäristöjärjestön kumiveneiden läheisyyteen ammuttiin 11 varoituslaukausta, jolla ne häädettiin pois kiipeilijöiden luota. Seuraavana päivänä venäläiset rannikkovartioston joukot nousivat helikoptereista porauslautan lähialueella poistumiskäskyä uhanneelle Greenpeacen laivalle. Greenpeacen edustajan mukaan porauslautta sijaitsi kansainvälisillä vesillä ja heidän oma tukialuksensa Arctic Sunrise pysytteli tästä usean sadan metrin päässä. Greenpeacen alus hinattiin Murmanskiin. Siellä kaikki laivalla olleet 30 henkeä saivat syytteen merirosvouksesta ja määrättiin tutkintavankeuteen kahdeksi kuukaudeksi. Aluksella 28 ympäristöjärjestön edustajan toimintaa dokumentoineet valokuvaaja ja videokuvaaja saivat saman syytteen. Alustava syyte annettiin Venäjän rikoslain yleistä turvallisuutta vastaan koskevia rikoksia käsittelevän 24. luvun merirosvousta käsittelevän 227. pykälän perusteella.
Laivan kapteenina toimi Peter Willcox, joka on ollut kapteenina myös Rainbow Warriorilla.
Hollanti päätti aloittaa lokakuun alussa oikeustoimet Venäjää vastaan Arctic Sunrisen ja laivalla olleen 30 aktivistin vapauttamiseksi. Kaikki aktivistit vapautettiin vankilasta takuita vastaan ja lopulta myös joulukuun lopulla 2013 armahdettiin kokonaisuudessa heitä koskevista syytteistä.
Joulukuussa 2013 brittiläisen The Guardian -lehden toimittajat valitsivat Weberin ja Saarelan ehdokkaiksi lehden vuoden henkilöksi. Lehden äänestys jäi osallistujamäärältään melko marginaaliseksi, sillä vain noin 2 000 henkeä osallistui äänestykseen. Tässä äänestyksessä ympäristöaktivistit sijoittuivat kuitenkin toiselle sijalle heti Edward Snowdenin jälkeen 314 kannatusäänellään.
Trent Alexander-Arnold

Seurajoukkueura

Alexander-Arnold on Liverpoolin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 25. lokakuuta 2016 EFL Cup -ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan. Valioliigadebyyttinsä Alexander-Arnold teki Middlesbrough’ta vastaan 14. joulukuuta tultuaan vaihdosta kentälle. Hän aloitti avauskokoonpanossa ensi kerran vierasottelussa Manchester Unitedia vastaan 15. tammikuuta 2017.
Alexander-Arnold teki ensimmäisen Liverpool-maalinsa Euroopan debyytissään Mestarien liigan play-off-kierroksen ottelussa Bundesliigan Hoffenheimia vastaan 15. elokuuta 2017. Ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki Swanseaa vastaan tapaninpäivänä 2017. Hän vakiinnutti kauden loppupuolella asemansa Liverpoolin avauskokoonpanossa, ja pelasi kauden aikana 19 sarjaottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua, ja oli avauksessa myös tappiollisessa loppuottelussa Real Madridia vastaan.
Alexander-Arnold pelasi kaudella 2018−2019 kaikkiaan 29 valioliigaottelua. Hänet valittiin Valioliigan kauden joukkueeseen. Mestarien liigassa hän antoi neljä maalisyöttöä pelaamissaan 11 ottelussa, ja oli avauskokoonpanossa myös voittoisassa loppuottelussa Tottenhamia vastaan. Hänet nimettiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen.

Maajoukkueura

Alexander-Arnold pelasi kolme ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja yhden ottelun saman ikäluokan MM-kilpailuissa niin ikään 2015. Ensimmäisen ottelunsa Englannin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi Costa Ricaa vastaan kesäkuussa 2018. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2018 yhdessaä ottelussa oltuaan avauskokoonpanossa alkulohkon pelissä Belgiaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Yhdysvaltoja vastaan saman vuoden marraskuussa.
Murelampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Nicholas Culpeper

Nicholas Culpeper (1616–1654) oli englantilainen lääkäri, jolla oli suuri vaikutus yrttien lääkinnällisessä käytössä. Hänen teoksessaan London Pharmacopeia (1654) kuvatut yrttilääkkeet olivat laajasti käytössä monien sukupolvien ajan. Hänen laaja yrttikasvionsa The English Physician, tunnetaan myös nimellä The Complete Herbal, on vuodelta 1651. Culpeper uskoi kasvien ulkonäön kertovan myös niiden lääketieteellisestä merkityksestä. Tuohon aikaan hänen teoriansa hyväksyttiin sellaisenaan.
Maunderin minimi

Maunderin minimi vuosina 1645–1715 oli kausi, jolloin auringonpilkut olivat hyvin harvinaisia. Tällöin oli menossa kylmä pieni jääkausi. Maunderin minimiä edelsi hieman miedompi, mutta yhtä lailla kylmää tuonut Spörerin minimi. Maunderin minimin jälkeen tuli Daltonin minimi 1790–1830. Nimen kausi sai englantilaiselta astronomilta Edward Walter Maunderilta (1851–1928).
Impivaaran uimahalli

Impivaaran uimahalli (turkulaisittain Imppari) on Turussa Kaerlan kaupunginosassa sijaitseva 1. kesäkuuta 1975 avattu uimahalli, jonka omistaa Turun kaupunki. Valmistuessaan Impivaaran uimahalli oli suurin lajiaan Pohjoismaissa, ja se on edelleen Suomen suurin uimahalli allaspinta-alaltaan. Uimahalli on osa Impivaaran liikuntakeskusta.
Uimahallissa kävi ennen remonttia vuosittain noin 275 000 kävijää. Uimahallin peruskorjaus- ja laajennustyöt aloitettiin joulukuussa 2009, ja uimahalli avattiin jälleen käyttöön 14. helmikuuta 2012. Remontin kustannukset ovat noin 23 miljoonaa euroa.
Remontin jälkeen Impivaarassa on yhteensä kahdeksan allasta, joiden yhteispinta-ala on noin 2 250 neliömetriä. 50- ja 25-metriset altaat sekä monitoimi-, opetus-, hyppy-, perhe-, kahluu- ja kylmäallas. Uimahallirakennuksessa on myös liikuntasali ja kolme kuntosalia. Tilat nimetään Seitsemän veljeksen paikkojen ja hahmojen mukaan. Sisäänkäynnin yläpuolella on Ann Sundholmin suunnittelema pilviaiheinen taideteos Taivaan vuohet.
Suomen Uimaliitto valitsi Impivaaran uimahallin syksystä 2012 lähtien koko Suomen maajoukkueen uintikeskukseksi.
Propyyligallaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa propyyligallaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin kuumaan kuin kylmään. Orgaanisista liuottimista se liukenee muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin. Kuumennettaessa yli sulamispisteensä se hajoaa. Propyyligallaatti muodostaa raudan kanssa sinertävänmustan kelaatin. Maultaan yhdiste on hieman kitkerää.

Valmistus ja käyttö

Propyyligallaattia voidaan valmistaa gallushapon ja propanolin välisellä esteröintireaktiolla.
Propyyligallaattia käytetään elintarvikkeiden, öljyjen, vahojen, liukasteaineiden ja voimansiirtoöljyjen hapettumisenesto- ja säilöntäaineena. Yhdisteen E-koodi on E310 ja sitä saa käyttää muun muassa rasvojen, purukumin kuivakeittojen ja ravintolisien ainesosana. Yhdisteen huonoja puolia ovat sen suhteellisen hyvä vesiliukoisuus ja värjäytyminen raudan vuoksi. Jälkimmäisen vuoksi tuotteisiin lisätään muita kelaattoreja kuten sitruunahappoa. Propyyligallaattia käytetään hapettumisenestoaineena usein butyloidun hydroksianisolin tai butyloidun hydroksitolueenin kanssa.
Celluloid Heroes

Sanoitus

”Celluloid Heroes” kuvaa elokuvatähtien epätodellista ja valheellista maailmaa tarkalla, mutta ymmärtäväisellä ja lämpimällä tavalla. Sanoitus antaa ymmärtää, että jokainen ihminen on tähti omasta takaa. Kappaleen teksti sijoittuu Los Angelesin Hollywood Boulevardille, jossa sijaitsee Hollywood Walk of Fame, joka tunnetaan maahan tehdyistä, viihdealalla ansioituneille henkilöille omistetuista tähtikuvioista. Kappaleessa muun muassa kehotetaan olemaan astumatta Greta Garbon päälle, mutta vastaavasti olemaan lähellä Bette Davisia, koska hänen elämänsä oli yksinäistä. ”Celluloid Heroes” kritisoikin elokuvateollisuutta, mutta antaa samalla sympatiaa sen uhreiksi joutuneita kohtaan.
Kappaleessa nimeltä mainittavat näyttelijät ovat Greta Garbo, Rudolph Valentino, Bela Lugosi, Bette Davis, George Sanders, Mickey Rooney ja Marilyn Monroe.

Muita versioita

Cover-version kappaleesta on tehnyt muun muassa Steve Vai. Lisäksi Ray Davies on duetoinut kappaleen livenä sekä Bon Jovin että Joan Jettin kanssa. Juice Leskinen levytti kappaleen suomeksi nimellä ”Paperitähdet” vuonna 1978. Samaa Leskisen käännöstä käytti Popeda-yhtye vuonna 1999.
Vuonna 2010 Davies teki kappaleesta uuden version yhdessä Jon Bon Jovin ja Richie Samboran kanssa albumilleen See My Friends.
Haploryhmä R (Y-DNA)

Haploryhmä R (Y-DNA) (R-M207) on indoeurooppalaisille kansoille ominainen isälinjan haploryhmän tyyppi. Tätä haplotyyppiä tavataan nykyään mm. Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa ja Amerikassa. Tämä haplotyyppi on kehittynyt tyypistä P1.

Alkuperä

Ihmisen Y-kromosomin isälinjan haplotyyppi R irtautui tyypistä P-M45 (P1) arviolta
27000  - 19000 vuotta sitten Intiassa tai Keski-Aasiassa. P1:n jälkeläisiä. On myös intiaaneille tyypillinen
isälinjan haplotyyppi Q
Dabangg

Musiikki

Elokuvan musiikin sävelsivät Sajid-Wajid ja Lalit Pandit.

Jatko-osa

Dabangg 2 ilmestyi 21. joulukuuta 2012. Salman Khan ja Sonakshi Sinha jatkoivat päärooleissa.

Uudelleenfilmatisoinnit

Vuonna 2011 ilmestyi Dabanggin tamilinkielinen uudelleenfilmatisointi Osthe ja vuonna 2012 telugunkielinen uudelleenfilmatisointi Gabbar Singh.
Reijo Lahtinen

Reijo Lahtinen (s. 14. elokuuta 1939 Kangasala) on suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja.
Lahtinen vietti lapsuutensa Kangasalan asemanseudulla. Hän opiskeli Tampereen Musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa sekä ulkomailla, opettajinaan muiden muassa Matti Hannula, Jaakko Ryhänen ja Juri Stutnik. Lahtinen on laulanut Tampereen Oopperassa 1960-luvulta alkaen sekä vieraillut Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Lisäksi hän on esiintynyt televisiossa ja useissa teattereissa sekä laulu- että puherooleissa.
Tampereen Teatterissa Lahtinen teki vuonna 1984 Valjeanin roolin musikaalissa Les Misérables (vuoden 1980 versio). Pyynikin kesäteatterissa Lahtinen oli vuonna 1980 mukana Edvin Laineen ohjaamassa Minna Canthin näytelmässä Roinilassa.
Lahtinen on antanut myös muun muassa kirkkokonsertteja. Hän oli mukana Atso Almilan ja Antti Tuurin Ameriikka-oopperassa Ilmajoen Musiikkijuhlilla 1992, ja hän laulaa myös siitä tehdyllä levytyksellä.
Lahtinen näytteli pankinjohtaja Veikko Niemisen roolin TV-sarjassa Metsolat.
Blackstar Halo

Historia

Timo Eskelinen ja Kalle Tulonen perustivat yhtyeen vuonna 1998 nimellä Downfall. Vuonna 2000 yhtye solmi levytyssopimuksen Low Frequency Recordsin kanssa. Sopimuksen puitteissa julkaistiin EP Dark Parade vuonna 2001 ja täysimittainen levy My Last Prayer vuonna 2002. Vuonna 2005 sopimus purettiin molemminpuoleisessa yhteisymmärryksessä. Vuonna 2006 yhtye julkaisi omakustanne-EP:n nimeltä Downfall.
Vuonna 2009 yhtye vaihtoi nimensä Blackstar Haloksi, koska Downfall-nimisiä yhtyeitä on maailmanlaajuisesti lukuisia. Vuonna 2010 julkaistu Illuminated on toistaiseksi ainoa Blackstar Halo -nimellä julkaistu levy. Yhtye on ilmoittanut julkaisevansa vuonna 2019 "Siren" -nimisen levyn.