Vetoauto

Vetoauto eli rekkaveturi (engl. tractor unit, semi-trailer truck , traction unit, saks. Sattelzugmaschine), puhekielessä usein nuppi, on lainsäädännöllisesti N2- tai N3-luokkaan kuuluva hyötyajoneuvo, vaikka se ei ole sanan varsinaisessa merkityksessä kuorma-auto, koska siinä ei ole kuormien kuljettamiseen tarkoitettuja rakenteita. Rekkaveturi on oma yksikkönsä, johon voidaan kytkeä kuljetustarpeen mukainen puoliperävaunu. Yleisimmät rekkavetureiden käyttötavat ovat joko ns. irtoperien kuljetus tai merikonttien kuljetus. Irtoperä on yleensä jonkin huolintaliikkeen operoima puoliperävaunu, jonka liikenteenharjoittaja käy sopimuksen mukaisesti siirtämässä kuormien lastausta ja purkua varten.
Puoliperävetureita käytetään myös ns. lavettikuljetuksissa, esim. maansiirto- tai työkoneiden siirrot sekä mitä erinäisimmissä erikoiskuljetuksissa. Se voidaan myös varustaa esim. nosturilla, määrätyntyyppisiä töitä varten. Manner-Euroopassa puoliperävaunu on pitkänmatkan maantiekuljetuksissa hallitseva muoto, Suomessa kuorma-auton ja täysperävaunun muodostama täysperävaunuyhdistelmä on suurempien mittojen ja kokonaispainojen ansiosta enemmän käytetty ratkaisu.

Ohjaamorakenteet

Aivan kuten varsinaisessa kuorma-autossa, myös rekkavetureissa on käytössä erilaisia ohjaamokonfiguraatioita. Käyttötarve usein sanelee tarkoituksenmukaisimman ohjaamomallin. Ohjaamo voi olla ns. päiväohjaamo ilman vuoteita, ns. puolipäiväohjaamo, jossa vuode voi olla esimerkiksi takaseinälle nostettava tai sitten makuuohjaamo, jossa yleisin ratkaisu on kuljettajan istuimen takana sijaitseva vuode. 4-sarjan Scanian makuuohjaamon vuode oli sijoitettu kuljettajan yläpuolelle. Ylimmässä kuvassa oleva Iveco Eurostar on varustettu lähes tasalattiaisella, läpikuljettavalla ohjaamolla jossa on täysi seisomakorkeus ja kaksi päällekkäistä vuodetta.
Eurooppalaisessa rekkaliikenteessä nykyisin yleisin hyttityyppi on ns. pystyhytti, joka alkoi yleistymään 1960-luvun loppupuolella. Siihen asti eurooppalaiset rekkaveturit olivat olleet lähinnä nokkamallin kuorma-autoja vetopöydällä varustettuna. Pystyhyttiä puoltaa erityisesti tehokas tilankäyttö ja rajoitettu yhdistelmäpituus mutta sen etuihin voidaan laskea myös ketteryys ja hyvä näkyvyys hytistä ulos. Pystyhytti voi olla käyttötarpeen tai mieltymysten mukaan matala, jolloin ohjaamo ei ole läpikuljettavissa, mutta askelmia sisään ja ulos on vähemmän. Kaikilla kuorma-autovalmistajilla on tarjolla myös korkea ohjaamo ja joillain vielä tasalattiainen ohjaamo, taas rakenteesta riippuen matalammalla sisätilalla tai täyden seisomakorkeuden tarjoavana.
Pohjois-Amerikan rekkaliikenteessä yleisin rakenne on nokkamallin veturi eli "conventional". Toki sielläkin on valmistettu pystyhyttisiä COE (Cab Over Engine) -versioita, mutta monessa osavaltiossa yhdistelmän suurin sallittu kokonaispaino määräytyy yhdistelmän äärimmäisten akselien välisen etäisyyden perusteella ja tämä suosii pitkäkeulaisia nokkamalleja, joiden etuakseli on tuotu mahdollisimman eteen. Tämä mahdollistaa myös vetureiden varustamisen juhlavan kokoisilla makuutiloilla eli sleepereillä, koska toisin kuin Euroopassa, veturin pituus ei syö kokonaispituutta ja siten perävaunun mittaa.
Myös australialaisten maantiejunien yleisin veturi on nokkamalli, erityisesti sen tarjoaman lisäturvan tähden. Jopa 200 tonnin junapainoilla liikuttaessa ei yhdistelmällä enää tehdä äkkinäisiä väistöliikkeitä tai paniikkijarrutuksia, koska ne ovat aina myöhässä olevia toimenpiteitä.

Fifth wheel

Amerikanenglannin termistössä vetopöydän nimitys on fifth wheel. Nimen alkuperä selviää hienosti oheisen mainoksen tekstistä ja kuvista. Alun perin kyseessä siis on ollut oikea pyörä, jonka avulla autosta on saatu aikaan vetoauto.