google/wiki40b huggingface dataset:
Rasvahäntähyppymyyrä

Ulkonäkö

Rasvahäntähyppymyyrillä on pieni terävä kuono, pyöreä pää ja soikeat korvat. Hännässä on harvaa karvaa, ja siihen kerääntyy vararavintoa. Se on noin 4 cm pitkä, nuijan muotoinen ja pehmeä. Nuorilla eläimillä häntä on melko ohut, koska rasvaa ei ole vielä kehittynyt yhtä paljon kuin aikuisilla. Rasvahäntähyppymyyrän turkin värityksestä käytetään nimeä black eyed honey. Vatsa on kuitenkin valkoinen. Turkki rasvoittuu nopeasti. Siksi niille pitää tarjota hiekkakylpyjä useammin kuin mongoliangerbiileille. Naaraspuoliset rasvahäntähyppymyyrät ovat hieman pienempiä kuin urokset.

Ravinto

Rasvahäntähyppymyyrien, kuten muidenkin hyppymyyrien, perusruokaa on rotta-/hiiripelletti ja jyväsekoitus, jota pitää olla aina saatavilla. Täytyy ottaa huomioon, että jyväsekoituksissa ei saisi olla liikaa pähkinöitä eikä kurpitsansiemeniä, koska ne tekevät eläimen turkin rasvaiseksi ja altistavat ylipainolle. Jotta hampaat eivät kasvaisi liian pitkiksi, hyppymyyrille pitäisi tarjota jotain kovaa purtavaa, kuten koirankeksejä ja näkkileipää. Myös tuoretta ruokaa olisi syytä antaa. Porkkana, kurkku ja omena ovat hyviä vaihtoehtoja. Vihannekset pitää kuitenkin pestä ennen kuin niitä antaa eläimelle. Rasvahäntähyppymyyrillä pitäisi aina olla saatavilla juomavettä.

Käyttäytyminen

Rasvahäntähyppymyyrät eroavat muista hyppymyyristä siten, että ne voivat tulla toimeen yksinkin. Ne ovat enimmäkseen yöeläimiä ja nukkuvat erittäin paljon ja saattavat äännellä herätettäessä. Rasvahäntähyppymyyrät narisevat, kun ne eivät pidä jostakin. Ne eivät lisäänny yhtä nopeasti kuin mongoliangerbiilit. Emon kantoaika on noin 20 vuorokautta ja poikasia syntyy yleensä kerralla 3–6.

Tarvikkeet

Rasvahäntähyppymyyrän asumukseksi sopii parhaiten lasinen terraario, koska muovisesta kodista eläin voi järsiä itsensä ulos ja saada suolitukoksen nielemästään muovinpalasta, joka voi johtaa kuolemaan. Terraarion pitäisi olla vähintään 30 cm korkea ja alaltaan 0,12 neliömetriä. Muita tarpeellisia tarvikkeita ovat juomapullo, keraaminen ruokakuppi ja pesäkolo, joka voi olla kookospähkinä tai kukkaruukku. Muoviset tuotteet eivät sovi hyppymyyrille.
International Motorsports Hall of Fame

International Motorsports Hall if Fame (IMHOF) on moottoriurheiluun vaikuttaineiden kuljettajien, omistajien, kehittäjien ja insinöörien museo-galleria. Se on keskittynyt pääasiassa yhdysvaltalaisiin autourheilijoihin ja amerikkalaiseen autourheiluun, etenkin NASCARiin, mutta sinne on päässyt myös muita merkittäviä autourheilijoita (mm. legendoja, kuten Fangio, Moss ja Senna).  
IMHOF:n perusti vuonna 1983 William France Sr, NASCAR-sarjan perustaja, Talladegaan Alabamaan Talladega Superspeedwayn yhteyteen.
Tullakseen nimetyksi IMHOF:iin autourheilijan on täytynyt olla ainakin viisi vuotta eläkkeellä moottoriurheilu-uraltaan. Kansainvälinen autourheilumediasta muodostuva 150 henkinen paneeli äänestää mahdollisista valinnoista.
Jean-Jacques Milteau

Jean-Jacques Milteau (s. 17. huhtikuuta 1950 Pariisi) on ranskalainen blueshuuliharpisti, laulaja ja lauluntekijä. Milteau on voittanut kahdesti Victoire de la Musique -palkinnon. Nämä ovat tulleet albumeista Explorer ja Memphis.
Ettore Arrigoni degli Oddi

Ettore Arrigoni degli Oddi (1867–1942) oli italialainen kreivi ja lintutieteilijä.
Arrigoni oli Italian 1900-luvun alun johtava lintutieteilijä. Hän ajoi myös lintujen suojelua ja vaikutti 1920-luvulla Italian metsästyslakeihin ja -asenteisiin.
Arrigoni julkaisi vuonna 1902 teoksen Atlante ornitologico (Ulrico Hoepli, Milano), 1926 Testo esplicativo ed illustrativo delle disposizioni vigenti in materia venatoria (Tip. Seminario, Padova) ja 1929 Ornitologia Italiana (Ulrico Hoepli, Milano).
Arrigoni nimesi linnuista tikliin (Carduelis carduelis) alalajin tschusii ja käpytikan (Dendrocopos major) alalajin harterti vuonna 1902.
Verebjen mutka

Moskovan ja Pietarin välisellä pääradalla oli aikaisemmin noin viiden kilometrin pituinen Verebjen mutka (ven. Веребьинский обход, Verebjinski obhod). Tarinan mukaan se syntyi Nikolai I:n piirtäessä rautatielinjaa kartalle. Verebjajoen kohdalla keisarin sormi ulottui viivottimen yli, ja näin muuten lähes suoralle radalle syntyi kartalla selvästi näkyvä koukkaus.
Todellisuudessa vuonna 1851 valmistunut rautatie oli alun perin suora. Verebjan rotkon ja Valdain ylängön reunan kohdalle syntyi 5,6 kilometrin pituinen nousu, jonka kaltevuus oli 8,2‰. Jyrkän nousun takia tavarajunat jouduttiin jakamaan kahtia Burgan ja Torbinon asemien välillä. Myöhemmin niitä alettiin vetää kahdella veturilla. Alkeellisen jarrutekniikan takia rataosuudella tapahtui useita onnettomuuksia vaunujen tai kokonaisten junien päästessä liukumaan alamäkeen.
Vuonna 1877 vanhan radan pohjoispuolelle alettiin rakentaa kiertorataa, joka valmistui vuonna 1881. Sen ansiosta radan kaltevuus pieneni kuuteen promilleen. Suora rataosuus jäi pois käytöstä, mutta vielä myöhemminkin pikajunat joutuivat alentamaan nopeutta mutkassa. Uuden rataosuuden varrelle perustettiin Verebjen ja Oksotšin rautatieasemat.
Vuonna 2001 päärata suoristettiin alkuperäisen linjauksen mukaisesti ja Verebjan yli rakennettiin 53 metriä korkea ja noin 600 metriä pitkä silta. Kiertorata sekä Verebjen ja Oksotšin asemat jäivät samalla pois käytöstä. Nykyään Verebjen kylän länsipuolella sijaitsee ”platforma 198 km” -niminen pysäkki.
Broome

Maantiede

Broome sijaitsee Australiassa Länsi-Australian osavaltiossa Intian valtameren Roebuckinlahden pohjoisrannalla. Osavaltion pääkaupunki Perth sijaitsee 2 240 kilometriä lounaaseen.

Ilmasto

Broomessa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen aroilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa, kesällä on sadekausi ja talvisin kuivakausi. Yli 50 viimeisimmän vuoden ajanjaksolla kaupungin vuoden keskilämpötila on noin 27 °C ja keskimääräinen sademäärä 560 millimetriä. Joulukuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 31 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 21 °C. Sateisin kuukausi on tammikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 170 millimetriä. Elokuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 3 millimetriä.
Gino Munaron

Gino Munaron (2. huhtikuuta 1928 Torino, Italia – 22. marraskuuta 2009) oli italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui neljään Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1960. Hän oli parhaimmillaan 13. Argentiinan GP:ssä. Aika-ajoissa Munaron oli parhaimmillaan kahdeksas.
Kim Suominen

Seurajoukkueet

Kim Suominen pelasi ensimmäisen ottelunsa 3. toukokuuta 1987 PPT:tä vastaan. Hänellä on 264 ottelua SM-tasolla, joissa 26 maalia. Suominen voitti Suomen mestaruuden 1994 ja Suomen Cupin 1991.

Maajoukkue

A-maajoukkueessa Kim Suominen pelasi 39 maaottelua, joissa hän teki 4 maalia. Nuorten maaotteluita kertyi 18 ja poikien 20.
Herman Solovetskilainen

Pyhittäjä Herman Solovetskilainen oli erakkomunkki, joka yhdessä pyhittäjäisien, munkki Savvati Solovetskilaisen ja hänen kuoltuaan munkki Sosima Solovetskilaisen kanssa perustivat Solovetskin luostarin Vienameren saarelle 1400-luvulla.
Vuonna 1479 matkalla Novgorodiin pyhittäjä Herman Solovetskilainen kuoli Antonievin luostarissa.
Ortodoksinen kirkko muistaa pyhittäjä Hermania hänen muistopäivänään 30. päivänä heinäkuuta.
Efektiivinen korko

Efektiivisen koron määritelmä

Efektiivinen korko (IRR = Internal Rate of Return) on se korko, jolla diskontattujen kassavirtojen nykyarvojen summa on nolla. Matemaattisesti esitettynä yhtälö on seuraava:
 
PV= kassatapahtuman suuruus
i= kassatapahtuman ajankohta
r= efektiivinen korko.
Turkmeenin kieli

Levinneisyys ja puhujamäärä

Vuonna 1989 entisen Neuvostoliiton alueella laskettiin olevan 2,7 miljoonaa turkmeenia, joista 2,5 miljoonaa asui Turkmenistanissa, 121 000 Uzbekistanissa, 39 000 Venäjällä, 20 000 Tadžikistanissa, ja 4 000 Kazakstanissa. Äidinkielenään turkmeenia puhui 98,2 % Neuvostoliiton turkmeeneista. Huomattavia turkmeeniryhmiä asuu myös Iranissa (yli 660 000), Afganistanissa (350 000), Irakissa (200 000), Turkissa (120 000) ja Syyriassa (35 000). Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan 27,3 % Turkmenistanin turkmeeneista puhui toisena kielenään venäjää.

Historia ja murteet

Turkmeeni kuuluu turkkilaisten kielten lounaisen eli oguusilaisen ryhmän oguusilais-turkmeenilaiseen alaryhmään. Sen perustana ovat läntisten oguusiheimojen murteet, joihin on sulautunut varhaisempia horezminturkkilaisia ja myöhäisempiä oguusilais-seldžukkilaisia piirteitä. Jälkimmäisen ryhmän pohjalta on kehittynyt turkin kieli. Uzbekin kielen murteista turkmeeniin on omaksuttu kiptšakkilaisia aineksia.
Kieli jakautuu noin 30 murteeseen, jotka kantavat niitä puhuvien etnisten ryhmien nimiä. Murteiden välillä on tiettyjä foneettisia, morfologisia ja sanastollisia eroja.
Tom Mäkitalo

Ura

Mäkitalo on Falu IF:n kasvatti. Hän oli kauden 2010–2011 päätteeksi nostamassa seuran J18-junioreita I-divisioonasta J18 Elitiin. Mäkitalo siirtyi seuraavaksi kaudeksi 2011–2012 Leksands IF:n J18-junioreihin. Hän oli J18 Allsvenskanissa joukkueen paras maalintekijä kahdeksalla osumallaan. Kaudella 2013–2014, kevään 2014 pudotuspeleissä Mäkitalo jakoi tehoilla 1+4=5 Leksandin J20-junioreiden sisäisen piste- ja syöttöpörssin voiton Martin Grönbergin kanssa. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton David Suvannon ja Tobias Ekbergin kanssa. 
Myös kaudella 2014–2015 Mäkitalo oli pudotuspeleissä Leksandin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+5=6. Hän debytoi samalla kaudella myös SHL:ssä, jossa Mäkitalo pelasi neljä runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi ensimmäisen SHL-ottelunsa 29. marraskuuta 2014 vieraissa Brynäs IF:ää vastaan.
Kauden 2015–2016 alussa Mäkitalo siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:n paitaan. Hän ei ollut kuitenkaan tyytyväinen omaan peliaikaansa ja purki yhteisymmärryksessä sopimuksensa marraskuussa 2015. Mäkitalo siirtyi samalla loppukaudeksi Norjan GET-ligaenin Kongsvinger Knightsiin. Hänen ensimmäinen täysi pääsarjakautensa toi 30 runkosarjaottelussa tehot 2+9=11 ja kuudessa karsintasarjan ottelussa tehot 1+4=5.
Mäkitalo palasi kaudeksi 2016–2017 kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettanin Halmstad HF:ään.
Elokuussa 2017 Mäkitalo teki sopimuksen HockeyTvåanissa pelaavan Mörrums GoIS:n kanssa.

Muuta

Mäkitalon suomalainen isä Jarmo pelasi omalla urallaan yli 400 Elitserien-ottelua, 100 SM-liigaottelua ja kahdet olympialaiset. Myös hänen setänsä Kari Mäkitalo pelasi SM-liigassa. Karin poika ja Tomin serkku Roope Mäkitalo on debytoinut Pelicansin SM-liigajoukkueessa.
Huara

Huara on kylä ja sitä ympäröivä samanniminen kunta Chilessä, Tamarugalin provinssissa, Tarapacán alueella. Se sijaitsee linnuntietä 45 kilometrin (tietä pitkin 75 kilometrin) päässä Iquiquesta koilliseen. Panamericana-valtatie halkaisee kylän. Kylä on myös risteyspaikka Oruroon, Boliviaan johtavalla tiellä, jota pitkin pääsee myös Atacaman jättiläiselle ja Volcán Islugan kansallispuistoon.
Kunnassa on myös kaksi muuta kylää: Pisagua ja Tarapacá.
Huara vaurioitui pahoin vuoden 2005 maanjäristyksessä.
Biologinen ase

Biologinen ase on ase, jonka teho perustuu pieneliöiden eli bakteerien ja virusten tai eloperäisten myrkkyjen aiheuttamiin haittoihin. Aseeksi se voidaan luokitella, kun se sisältää vaikuttavan aineen sekä maaliinsaattamisjärjestelmän (aseet, ohjukset, aerosolit, hyönteiset, ihmiset).
Biologiset aseet on kielletty nykyään lähes kaikkialla maailmassa, sillä niitä pidetään erityisen julmina, tarpeetonta kärsimystä aiheuttavina ja kontrolloimattomina aseina. Kuitenkin niiden helppo ja halpa valmistus tekee niistä potentiaalisia terrorin työkaluja.

Historia

Kuudennella vuosisadalla eaa. muinaiset assyrialaiset myrkyttivät vihollisten kaivoja sienellä, joka sai nämä näkemään harhanäkyjä. Kreikkalaiset myrkyttivät vihollisten juomavettä ripulilla. Ruttoepidemioiden aikana viholliskaupunkeihin viskattiin tautiin kuolleiden ruumiita katapultilla. Eurooppalaiset valloittajat suunnittelematta ja tietämättään surmasivat suunnattomia määriä intiaaneja tartuttamalla näihin vanhan maailman tauteja. Vuonna 1763 Pohjois-Amerikassa oleva englantilaisten joukkojen komentaja ehdotti isorokon tartuttamista intiaaneihin. Suunnitelma toteutettiin antamalla intiaaneille isorokon saastuttamia huopia lahjaksi. Yhdysvaltain sisällissodan aikana vihollisen juomavedenhakupaikkoihin vietiin eläinten raatoja.

Geneven sopimus

Ensimmäisessä maailmansodassa käytettiin kemiallisia aseita ennennäkemättömässä mittakaavassa tavalla, joka aiheutti silmitöntä kärsimystä. Tämä sai ihmiset havahtumaan joukkotuhoaseiden vaaroihin ja vuonna 1925 Geneven sopimuksella kiellettiin kemiallisten ja bakteriologisten aseiden käyttö. Vuonna 1972 sopimusta laajennettiin (Bioasekonventio) siten, että se kieltää kaiken biologisten aseiden tuotannon, kuljetuksen, varastoinnin ja käytön lukuun ottamatta tutkimustyötä pienessä mittakaavassa, jotta vastakeinoja voidaan kehittää.
Kieltosopimuksia on noudatettu varsin laajalti, mutta joitakin poikkeuksia on: toinen maailmansota käytiin ilman kiellettyjä kemiallisia tai biologisia aseita lukuun ottamatta Japanin Kiinan-valloitusta sekä saksalaisten keskitysleireillä käyttämiä myrkkyjä.

Nykyaika

Toisen maailmansodan jälkeen biologisia aseita ei ole käytetty sodassa kertaakaan, mutta Irak on käyttänyt kemiallisia aseita muun muassa Irakin–Iranin sodassa. Tyypillisiä nykyaikaisia biologisia aseita ovat bakteereista pernarutto, rutto, tularemia, melioidoosi ja bruselloosi, viruksista enkefaliitti ja variola-virukset. Toksiinit, jotka voidaan myös laskea kemiallisiin aseisiin, ovat botuliini, stafylokokin enterotoksiini B sekä risiini.
Painin Suomen-mestaruuskilpailut 1914

Vuoden 1914 painin Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin Helsingissä ja Sortavalassa 7. - 8. maaliskuuta. Ne olivat järjestyksessään seitsemännet SVUL:n painimestaruuskilpailut. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin ensimmäisen kerran viidessä painoluokassa.
Helsingissä painittiin kevytsarja (67,5 kg), kevyt keskisarja (75 kg) ka raskassarja (yli 82,5 kg). Ilmoittautuneita näihin oli yhteensä 22, mutta matolla kävi vain 14 painijaa, sarjoittain 5, 6 ja 3.
Kevyessä sarjassa Helsingin Atleettiklubin Volmar Vikström paini ratkaisemattoman kotkalaisen S. Ahlqvistin kanssa ja voitti tämän jälkeen joensuulaisen T. Tammisen ja Kotkan Riennon Adam Tantun ja ratkaisuottelussa Helsingin Jyryä edustaneen Theodor Ahlbergin.
Kevyessä keskisarjassa mestaruuden vei August Jokinen kolmella voitolla ja kahdella ratkaisemattomalla. Hopealle sijoittuneen Robert Oksan saldo oli kaksi voittoa ja kolme ratkaisematonta, samoin kuin pronssi mitalisti Arthur Lindforsin.
Raskaassa sarjassa Kalle Viljamaa otteli ratkaisemattomat molempien helsinkiläisten kanssa. Näiden keskinäisen väännön voitti Emil Backenius (Palasmaa) ajassa 26.55 ja vei näin ollen mestaruuden.
Höyhensarjan ja raskaan keskisarjan mestaruuskilpailut järjesti Sortavalan Ponnistus. Höyhensarjaan (60 kg) osallistui peräti kymmenen painijaa. Mestaruuden vei Kalle Leivonen voitettuaan 8 ottelua yhden päättyessä ratkaisemattomaan.
Raskaassa keskisarjassa painijoita oli kuusi. Vaasan Kiiston Uuno Pelander voitti mestaruuden voitettuaan kolme vastustajaa yhteisajassa 25.07 - Rajalan aika oli 30.37 ja Kummun 41.15. Kaikilla kärkikolmikossa oli tilillään kolme voittoa ja ratkaisemattomat keskinäisistä otteluista, jolloin sijoitukset määräytyivät voittojen nopeuden perusteella.
Sedrata

Sedrata (myös Sadrata) oli keskiaikainen kaupunki Algeriassa 14 kilometriä Ouarglasta etelään.
Viimeinen rustamidihallitsija Jakub perusti Sedratan Tahertin hävityksen jälkeen vuonna 908. Aikaisemmin paikalla oli sijainnut 700-luvulla syntynyt Isedratenin linnoitettu kylä. Kaupunki oli ibadiittien muslimilahkon hengellinen keskus. Hammadidihallitsija al-Mansur hävitti sen vuonna 1074, jolloin asukkaat pakenivat Ouarglaan ja Mzabin alueelle.
Sedratan kaivauksissa on löydetty kivisen palatsin, asuintalojen sekä koristeellisen moskeijan rauniot. Esineitä on näytteillä Algerin, Constantinen ja Ouarglan museoissa.
HETKY

Helsingin Tietojenkäsittely-yhdistys ry (HETKY) on entisen Tietotekniikan liiton, nykyisen TIVIAn jäsenjärjestö, joka toimii Uudellamaalla. Hetky on perustettu 2. syyskuuta 1971 ja jäseniä siinä on noin 6 300. Hetky on asiantuntijayhdistys, eikä se toimi työmarkkinoilla. Jäseninä voivat olla henkilöt sekä yritykset. Missiokseen yhdistys määrittelee: "Hetky on Helsingin ja sen lähialueiden tietotekniikan ammattilaisten verkostoitunut yhteisö, joka seuraa aktiivisesti alan kehityssuuntia ja tarjoaa jäsenilleen mahdollisuuden ammatilliseen ja henkilökohtaiseen kehittymiseen."
Yhdistyksen toiminta sisältää koulutustilaisuuksia, seminaareja sekä verkostoitumiseen soveltuvia tilaisuuksia. Yhdistyksen sisäiset kerhot järjestävät oman teemansa mukaisia tilaisuuksia muutamia kymmeniä vuoden aikana.Helsingin Taiteiden yönä yhdistys järjestää Tietotekniikka & taide -tapahtuman. Yhdistyksellä on yksi oma täysipäiväinen työntekijä, joka palvelee kaikkia jäseniä yhdistyksen asioissa.
Yhdistys järjesti laajan 40-vuotisjuhlaseminaarin Helsingin Musiikkitalossa lokakuussa 2011.

Jäsenlehti HETKY

HETKY, tieto- ja viestintätekniikan asiantuntijalehti, ilmestyi neljä kertaa vuodessa ja se postitettiin vuoden 2011 loppuun saakka koko jäsenistölle. Painos oli 10 000 kpl. Vuoden 2012 alusta lehti on ilmestynyt vain verkkolehtenä nimellä Hetkyajassa. HETKYn toimittamisesta vastasi toimituskunta ja päätoimittajana ol yhdistyksen puheenjohtaja. Lehti tunnettiin aikaisemmin nimellä Hetkyn Tietosanomat.
HETKY ja sen seuraaja verkkolehti jakavat jäsenistölleen ammatillista tietoa ajankohtaisista aiheista sekä seuraa tietotekniikka-alan ja tietoyhteiskunnan kehitystä yleensä muotojen ollessa mm. asiantuntija-artikkelit tietyn teeman ympäriltä, selostukset kerhojen tilaisuuksista ja Hetkyn tapahtumista sekä blogit.
Jäkäläautio

Jäkäläautio on alue, josta esimerkiksi happamoitumiselle tai raskasmetalleille herkät jäkälälajit ovat hävinneet. Jäkäläautioita onkin usein kaupunkien keskustoissa ja teollisuuslaitosten läheisyydessä. Herkät jäkälät ovat tällä tavoin hyviä bioindikaattoreita.

William Nylanderin havainnot

Helsingissä kasvoi jäkäliä runsaasti vielä 1850-luvulla. Helsingin yliopiston ensimmäinen kasvitieteen professori William Nylander julkaisi vuonna 1852 ensimmäisen tutkimuksen Helsingin ja sen lähialueen jäkälälistä. Tuolloin Helsingissä kasvoi vielä raidankeuhkojäkälää keskustassakin. Raidankeuhkojäkälä sietää huonosti rikkidioksidia (SO₂) ja vielä herkempi laji on riippunaava jota myös löytyi tuolloin Helsingin keskustasta. Nylander oli myös ensimmäinen Suomessa joka kiinnitti huomiota puiden rungoilla epifyyteinä kasvavien jäkälien ja ilmansaasteiden yhteyden.

Tutkimukset 1900-luvun alkupuolella

Seuraavan tutkimuksen teki vuonna 1933 kasvitiedettä opiskeleva Vilho Vaarna. Hän halusi oli selvittää puiden ja pensaiden rungoilla kasvavien jäkälien määrän ja kunnon. Hän ajatteli tutkimuksestaan olevan hyötyä seuraaville tutkijoille vertailuaineistona. Hänen tutkimusalueensa ylettyi pohjoisessa Pasilaan joten siinä ei ollut puhtaita luonnontilaisia alueita mukana.
Tuolloin jäkälänautio ulottui Helsingin alueella kantakaupungista Taka-Töölöön lännessä ja idässä Hermannin kaupunginosaan. Suunnileen Pitkänsillan kohdalla oli kaistale jossa kituvat lehtijäkälät toimivat jäkäläaution saastuneimman alueen rajana. Siitä keskustaan päin ei kasvanut puiden rungoilla jäkäliä. Esimerkiksi keskellä oleva Vanha kirkkopuistossa ei puissa kasvanut ollenkaan jäkäliä rungoilla ja niiden kaarna oli nokista. Keskustassa saastuneinta aluetta ei puiden rungoilla kasvanut ollenkaan jäkäliä olivat Vaarnan mukaan Eteläsatama, Esplanadin puisto, Heikinkatu (nykyisin Mannerheimintie), Rautatiealue, Eläintarhanlahti. Kituvien lehtijäkälien ja kituvien pensasjäkälien vyöhykkeet ympäröivät jäkäläautiota rengasmaisena vyöhykkeenä.
Myöhemmin 1950-luvulla Helsingin seudun jäkälistä tehtiin kaksi pro gradu -opinnäytetyötä. Teuvo Nyberg tutki itäisen kantakaupungin jäkäliä ja tuolloin oli jäkäläautio laajentunut huomattavasti. Se ulottui tuolloin Kaivopuistosta Pasila-Kumpula-Vanhankaupunginlahti -linjalle. Marjatta Waris teki toisen tutkimuksen Munkkiniemessä missä ei tuolloin ollut jäkäläautiota. Sen länsikärjessä olevassa Lankiniemessä oli tuolloin niin sanotun normaalivyöhykkeen raja.

1980-luvun alun jälkeen

Ilman laatu on parantunut 1980-luvun alun jälkeen Helsingin keskustassa ja jäkälät ovat palanneet sinne. Vilkaasti liikenneöidyt liikenneväylien varret ovat edelleen aueita joilla ei jäkäliä löydy. Liikenteen päästöjen vuoksi kaarna on liian happamoitunut jäkälille. Helsingin keskusta on osin muuttunut kituvien lehtijäkälien alueeksi ja esimerkiksi Vanha kirkkopuistossa kasvaa ainakin 20 eri jäkälälajia. Niistä runsalukuisin on sormipaisukarve. Kuitenkin sen vieressä kulkevan Lönnrotinkadun vieressä kasvavat puut ovat edelleen autojen päästöjen vuoksi happamoituneita.
Rivi riviltä, lyönti lyönniltä

Jälkilause: Kirjoittamisesta

Carverin mukaan hyvällä kirjoittajalla tulee olla oma, erityinen näkemys ja taito ilmaista se täsmällisesti ja tarkasti. Tekstin tulee olla tarkkaa ja täsmällisesti laadittua, jotta sen yksityiskohdat olisivat kouriintuntuvia ja merkityksellisiä. Carver kehottaa välttämään ”kikkoja”, halpoja temppuja jotka ovat lopulta kyllästyttäviä. ”Liian usein 'kokeellisuus' antaa luvan huolimattomalle, typerälle tai jäljittelevälle kirjoittamiselle. Vielä pahempaa, antaa luvan yrittää väheksyä tai vieraannuttaa lukijaa.” Tekstin tulee kertoa jotain kirjoittajan omasta todellisuudesta, tuoda sieltä viestejä muille. Aito kokeellisuus syntyy vain omintakeisuudesta. Jonkun muun tapa tarkkailla todellisuutta ei ole muiden kirjailijoiden jäljiteltävissä.
Pieni talo

Pieni talo on Laura Ingalls Wilderin kirjoittama lastenkirjasarja, jonka ensimmäinen kirja Little House in the Big Woods (suom. Pieni talo suuressa metsässä) ilmestyi 1932.
Kirjasarja on Ingalls Wilderin lapsuuden ihannoitu kuva, joka ei vastaa todellisuutta. Sen kirjoittajaksi tai avustajaksi on arveltu Ingalls Wilderin tytärtä Rose Wilder Lanea, joka oli aikanaan menestyksekäs kirjailija ja jonka mukaan äiti tuskin hallitsi oikeinkirjoitusta. Sarjaa on pidetty paitsi lastenkirjoina, myös yhdysvaltalaisen konservatiivisen, republikaanisen ajattelun allegoriana yhdysvaltalaisesta vapauden käsitteestä, kuten Laura Honkasalo kirjoittaa. Ingalls Wilder kirjoitti alun perin omaelämäkerran, jonka kustantajat kuitenkin hylkäsivät. Teos on ilmestynyt 2000-luvulla nimellä Pioneeer Girl varustettuna selityksin ja kuvin. Wilder muokkasi tarinan tyttärensä avulla lapsille sopivaksi. Tytär Rose Wilder Lane on libertaarisen liikkeen perustaja yhdessä Ayn Randin ja Isabel Patersonin kanssa. Rose Wilder Lane testamenttasi äidiltään perimänsä kirjasarjan oikeudet libertaanipoliitikko Roger Lea MacBridelle, joka jätti ne edelleen perinnöksi omalle tuntemattomaksi jääneelle tyttärelleen.
Sarjan pohjalta on tehnyt televisiosarja Pieni talo preerialla, jonka on tuottanut Roger MacBride yhdessä Michael Landonin kanssa.
RN Turbine (1901)

Palvelus

Alus upposi 24. toukokuuta 1915 Adrianmerellä taistelussa  Itävalta-Unkarin laivaston risteilijän SMS Helgolandin ja sitä saattaneiden hävittäjien SMS Csepelin, SMS Tátran ja SMS Likan kanssa.
Maakiituri

Maakiituri (engl. landspeeder) on fiktiivisen Tähtien sota -universumin maaliikkumiseen tarkoitettu ajoneuvo (hovercar). Alkuperäisessä Tähtien sota -elokuvassa esiintyy X-34-mallinen maakiituri, jolla Luke Skywalker ajaa. Maakiitureita kutsutaan Tähtien sodan autoiksi. Useimmat mallit ovat 1- tai 2-paikkaisia, kykenevät kulkemaan 100–250 km/h ja ovat 3–8 metriä pitkiä.
Erikoistehostesuunnittelija John Stears suunnitteli Luke Skywalkerin maakiiturin alkuperäiseen Tähtien sota -elokuvaan.