google/wiki40b huggingface dataset:
Miehen työ

Juoni

Vähävarainen Juha irtisanotaan työstään betonitehtaalla. Hän ei kerro tästä masennuslääkkeitä syövälle vaimolleen vaan herää ja lähtee edelleen joka aamu "töihin" syrjäiselle huoltoasemalle. Juha päättää ruveta tekemään remonttihommia perheensä elättämiseksi. Hän laittaa huoltamon seinään remonttimies-ilmoituksen ja hankkii vanhalta työpaikaltaan kaverinsa Jampan avustuksella työkalut. Ensimmäisellä keikalla tuntematon nainen pyytää Juhaa kampaamaan naisen hiuksia alastomana reilua rahallista korvausta vastaan. Juha hyväksyy tarjouksen, jättää kaverinsa Jampan avustuksella ilmoituksen netissä olevaan seuranhakupalveluun ja saa lisää asiakkaita. Juhan ja hänen perheensä läheinen ystävä, taksikuski Olli, alkaa kyyditä Juhaa keikoille. Lopulta työ alkaa vaatia veronsa eikä salaisuutta ole mahdollista piilottaa loputtomiin.

Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa 12 kopion voimin ja ensimmäisenä viikonloppunaan se keräsi katsojia 6 673. Elokuva oli ensi-iltaviikonloppunsa kolmanneksi katsotuin elokuva Suomessa.
Rustiikki

Rustiikki (tarkoittaa: 'rosoinen', 'rosoisuus') on esimerkiksi sisustuksessa tyylisuunta, jossa käytetään luonnonmukaisia materiaaleja. Esimerkiksi monelta suomalaiselta mökiltä tutut kaartuvista oksista tehdyt naulakot ja ovenkahvat edustavat tätä suuntausta. Uuden polven rustiikki-kalusteet tehdään aivan samoista raaka-aineista, eli lähes kaikista puulajeista, kuin vuosikymmeniä sitten.
Rustiikkiin tärkeänä osana kuuluu usein myös tietynlainen kalusteiden kuluma. Rustiikkikalusteet ovatkin usein kulutettuja tai kuluneita. Rustiikkiin kuuluu tietynlainen keräily ja uusiokäyttö olennaisena osana.
Rustiikka tarkoittaa talonpoikaistyyliä.
Anna Hultin

Ulla Anna Elisabet Hultin-Pashley (s. 27. marraskuuta 1965 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi 1987 ja on ollut kiinnitettynä Svenska Teaterniin 1987–1988 ja uudelleen vuodesta 2003 lähtien. Hultin on esiintynyt mm. Pertsa Reposen Kissa vieköön -televisiosarjassa sekä Onks Viljoo näkynyt -elokuvassa. YLE TV1:n Kotikadussa hän on näytellyt vuodesta 2009.
Hultin on naimisissa Douglas S. Pashleyn kanssa (1992–) ja heillä on kolme lasta: Dylan (s. 1993), Dominique (s. 1995) ja Kiara (s. 1997).
Anna Hultin on eduskunnan pääsihteerinä 1975-1983 toimineen Eiler Hultinin tytär.
Blumarine

Blumarine on italialainen muotitalo, jonka Anna Molinari ja hänen miehensä Gianpolo Tarabini perustivat Carpissa vuonna 1977.

Historiaa

Molinari ja Tarabini antoivat muotitalolle nimen Blumarine, sillä he pitivät merestä ja sinisestä väristä. Vuonna 1980 Blumarine esittäytyi ensimmäistä kertaa Moditissa, joka on pieni muotiesitys Milanossa. Ensimmäinen muotinäytös oli Milanon muotiviikolla vuonna 1981. Vuonna 1988 Blumarinesta tuli osakeyhtiö nimeltä Blufin. 1990-luvun alussa Blumarinea myi 600 liikettä ympäri maailmaa. Vuonna 2006, Gianpolo Tarabinin kuoltua, toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa Gianguido.
John le Carré

Elokuvat

Monien Le Carrén teosten pohjalta on tehty elokuvia. Parhaimpana pidetään elokuvia Mies kylmästä (1965), Sankari vai vakooja (1965) ja Uskollinen puutarhuri (2005). Minisarjojen Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja ja Värisuora Smileyn roolissa näytteli Alec Guinness. Vuonna 2011 valmistui Tomas Alfredsonin ohjaama versio Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja.
Alexander Lavonius

Alexander Lavonius (4. tammikuuta 1802 Viipuri – 17. maaliskuuta 1875 Forshem, Ruotsi) oli suomalainen virkamies ja Oulun läänin kuvernööri.

Elämäkerta

Lavonius suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1820. Tutkinnon jälkeen hän toimi lyhyen aikaa Turun hovioikeuden auskultanttina, mutta siirtyi jo 1821 Venäjän ulkoasiainkollegion palvelukseen ja toimi lähetystön attaseana ensin Berliinissä ja sitten vuonna 1823 alkaen Tukholmassa. Tukholman lähetystössä Lavonius eteni lopulta Venäjän pääkonsuliksi, joksi hänet nimitettiin vuonna 1841. Vuonna 1849 Lavonius nimitettiin Oulun läänin kuvernööriksi.
Alexander Lavonius seurasi kuvernöörinä kevättalvella 1849 kuollutta hyvin suosittua kuvernööriä Robert Wilhelm Lagerborgia. Toisin kuin edeltäjänsä ja useimmat muutkin Oulun aiemmat maaherrat ja kuvernöörit Lavonius ei ollut sotilastaustaa. Lavonius oli vuonna 1842 avioitunut Sofia Rosina von Haartmanin, Frans Mikael Franzénin tyttärentyttären kanssa, mikä lienee vaikuttanut Lavoniusten haluun muuttaa Tukholman seurapiireistä kaukaiseen Ouluun.
Lavoniuksen maaherrakauteen vuodesta 1849 vuoteen 1862, jolloin hän eläkeikään päästyään erosi virasta, sisältyi Krimin sodan aika, jolloin Oulun ja Raahen satamia hävitettiin. Sodan päätyttyä läänin kehitystyötä haittasivat vuoden 1857 kato ja sitä seurannut taloudellinen lamakausi. Uudelta kuvernööriltä myös odotettiin paljon, kun hänen edeltäjänsä oli onnistunut työssään niin hyvin.
Erottuaan vuonna 1862 Lavoniukset muuttivat Etelä-Suomeen, jossa asuivat ainakin Haikon kartanossa ennen kuin muuttivat takaisin Ruotsiin vuonna 1872. Alexander Lavonius kuoli Årnäsin kartanossa Forshemin pitäjässä Länsi-Götanmaalla.
Leila Tuure

Leila Tuure (s. 10. joulukuuta 1938 Pori) on suomalainen kirjailija. 
Leila Tuure kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1959 ja opiskeli sen jälkeen historiaa Turun yliopistossa. Varsinaisen elämäntyönsä hän on tehnyt historian opettajana. Vuoteen 1989 saakka Tuure toimi opettajana Porissa ja sen jälkeen eläkkeelle siirtymiseensä saakka pääkaupunkiseudulla. 
Takaisin synnyinkaupunkiinsa Tuure muutti vuonna 2008. Hän asuu nykyään Porin Reposaaressa. 
Ensimmäisen teoksensa Tuure julkaisi vuonna 1989. Hän on kirjoittanut lähinnä Poriin ja lähiseudulle sijoittuvia historiallisia romaaneja. Vuonna 2011 Tuure julkaisi satukirjan Tontut muuttavat kaupunkiin, johon kuvituksen on tehnyt hänen tyttärensä Matilda Tuure. Tuure on kirjoittanut myös kaksi rikosromaania salanimellä Emma Å. 
Vuodesta 2008 lähtien Tuuren teokset ovat ilmestyneet hänen oman Sunkirja-kustantamonsa kautta. Se on julkaissut myös muiden kirjailijoiden tuotantoa.
Suomen kirjailijaliiton jäsen Tuure on ollut vuodesta 1991 lähtien. Hän on kuulunut myös Espoon kirjailijat ry:n hallitukseen.
Nortamo-palkinto Leila Tuurelle myönnettiin vuonna 2009.
Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra

Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra eli Nirvana Sutra on mahajanaan kuuluva buddhalainen teksti. Se on kirjoitettu sanskritin kielellä, ja se kertoo Buddhan viimeisistä opetuksista ennen hänen kuolemaansa eli siirtymistään parinirvanaan. Nimityksellä Mahāparinirvāṇa Sūtra voidaan tarkoittaa kahta eri tekstiä, joista vanhempi kuuluu paalinkieliseen kaanoniin eli theravadaan ja uudempi on sen pohjalta tehty laajempi sanskritinkielinen kokonaisuus, joka kuuluu mahajanaan. 
Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra on kirjoitettu vaiheittain ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla jaa. eteläisessä Intiassa. Sen opetukset buddhaluonnosta sekä kaikkien tuntemiskykyisten olentojen mahdollisuudesta saavuttaa buddhuus ovat vaikuttaneet suuresti Itä-Aasian buddhalaisuuteen.
Nirvana Sutran alkukielinen teksti on säilynyt nykyaikaan vain katkelmina. Kiinalaisina ja tiibetiläisinä käännöksinä tekstistä on eripituisia versioita, joissa on myös alkuperäiseen versioon myöhemmin lisättyjä laajennuksia. Sutra alkaa kuvauksella ajasta, jolloin Buddha on siirtymässä nirvanaan ja ”80 miljardia sataatuhatta bhiksua” eli munkkia ympäröi hänet joka suunnasta. Buddhan suusta tulee erivärisiä säteitä, jotka valaisevat tuhannet Buddhan maat, ja kaikkien olentojen synnit ja huolet pyyhitään pois, mutta ihmiset surevat silti sitä, että hän ei jää heidän luokseen. Buddha puhuu kuulijoilleen, ja näistä opetuksista muodostuu sutran sisältö. 
Nirvana Sutraa ei ole suomennettu. Sen koko nimi sanskritin kielellä on Mahaparinirvana Maha-Sutra eli ”Suuren täydellisen nirvanan suuri sutra”.
Henri Kantonen

Pelaajaura

Torpan Poikien kasvatti Kantonen aloitti koripallon pelaamisen viisi vuotta täyttäessään. Hän pelasi menestyksekkään junioriuran huipennuksenaan A-poikien SM-sarjan vuoden pelaajan palkinto kaudella 2015–2016. Hän voitti samalla kaudella ToPossa A-poikien Suomen mestaruuden, ja aikaisemmin hän saavutti SM-hopean sekä A- että B-pojissa. Kantonen pelasi myös alle 20-vuotiaiden ikäluokan maaotteluita.
A-poikaikäisenä Kantonen siirtyi pelaamaan myös miesten valtakunnallisiin sarjoihin: kaudella 2014–2015 hän pelasi M1DB:tä Pussihukissa, ja seuraavan kauden hän edusti M1DA-joukkue JKS:aa.
Kesäkuussa 2016 Kantonen teki 1+2-vuotiasen sopimuksen Korisliigassa pelanneen Kouvojen kanssa. Kantonen pelasi Pieti Poikolan valmentamissa Kouvoissa kaudella 2016–2017 säännöllisiä hajaminuutteja rotaatiopelaajana, mutta hän pelasi lisäksi Kouvojen M1DB:n reservijoukkueen runkopelaajana.
Kesäkuussa 2017 Kantonen teki sopimuksen Kauhajoen Karhuun. Karhussa Kantonen teki läpimurtonsa Korisliigaan ollen yli puolet otteluista avausviisikossa. Runkosarjassa hän kirjautti ottelukeskiarvoikseen 22 minuuttia, 6,7 pistettä kolmen pisteen heittojen onnistuttua 45,8-prosenttisesti, 3,0 levypalloa ja 2,4 koriinjohtanutta syöttöä. Kantosen pelattua hyvällä itseluottamuksella avausviisikkopaikan arvoisesti hän helpotti myös Bojan Sarcevicin rasitusta Karhun takakentällä. Karhu voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden, ja Kantonen valittiin Korisliigan vuoden kehittyneimmäksi pelaajaksi.
Toukokuussa Kantonen siirtyi Salon Vilppaaseen kaksivuotisella sopimuksella.

Maajoukkue

Kantonen pelasi alle 20-vuotiaiden ja miesten haastajajoukkueen maaotteluita. Miesten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran Latviaa vastaan 31. elokuuta 2018.

Pelityyli ja ominaisuudet

Urheilulehti kuvaili kauden 2017–2018 päätösarvioissaan Kantosta työteliääksi, urheilulliseksi ja taitavaksi takamieheksi, joka on takamieheksi myös pitkä (198 cm).
Tetrakalat

Systematiikka

Tetrakalojen lahkon sukulaisia ovat monnikalat, jotka luetaan samaan Ostariophysi-ylälahkoon. Lahkot lienevät eronneet noin 150 miljoonaa vuotta sitten.
Tetrakalat jaetaan 18 heimoon, ja niitä tunnetaan noin 1900 lajia 270 suvussa. Luokitus ei ole kaikilta osiltaan vakiintunut.
HMS Venerable (1808)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1808 kontra-amiraali Sir Richard Strathanin lippulaivana päällikkönään Sir Home Popham. Aluksen päällikkyyden vastaanotti kesäkuussa tilapäisesti Andrew King. Alus osallistui vuonna 1809 Walcherenin operaatioihin. Vuonna 1810 alus oli kontra-amiraali Sir Thomas Williamsin lippulaivana Pohjanmerellä, ja se osallistui Espanjan pohjoisrannikon valvontaan ja 20. kesäkuuta Lequeiton taisteluun.
Alus siirrettiin satamapalvelukseen 1825 ja se romutettiin 1838.
Tesomajärvi

Maantietoa

Järvi on 300 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,6 hehtaaria. Se on lähdepohjainen järvi, jonka suurin syvyys on kuusi metriä. Siihen ei laske avo-ojia, mutta sen laskuoja alkaa järven pohjoisrannasta. Sieltä saa alkuunsa Myllyoja, joka laskee aiemmin Tuohijokena tunnettuun Myllypuroon, joka puolestaan laskee Nokian Vihnusjärveen. Järven rantaviivan pituus on 850 metriä. Järvi sijaitsee soistuvassa painaumassa, jonka itä- ja länsipuolella kohoaa matalat kallioiset mäet ja etelässä Raholanharju. Järven ympäristöön on nykyään rakennettu asuin- ja kerrostaloja. Pohjoispuolella sijaitsee uima- ja jäähalli, kaakossa koulu ja lännessä toinen koulu. Järven rantametsissä kiertää kuntopolkuja ja sekä länsi- että itärannoille on rakennettu hiekkapohjaiset uimarannat.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on seurattu vuodesta 1980 alkaen ja nykyään sitä tutkitaan kolmen vuoden välein. Järven pohjassa on lähteitä, jotka vaikuttavat järven veteen selkeyttävästi. Metsäinen ympäristö tuo pintavalumina järveen humusta. Veden happamuustaso vaihtelee neutraalin molemmin puolin. Talvella se on lievästi hapanta, mutta kesäisin lievästi emäksistä. Veden pH-arvot ovat vaihdelleet 7,3–8,1 välissä. Järvi on selvästi lämpötilakerrostunut talvella ja kesällä. Kun kesän pintaveden lämpötila kohoaa yli 20 °C, on se kuuden metrin syvyydessä 6–12 °C välillä. Päällysveden sameus on alhainen, ja vedessä näkösyvyys voi olla 1,7–3,0 metriä. Vuonna 2004 oli näkösyvyys viisi metriä. Järven vesi on siten vain lievästi sameaa. Alusvedessä hapen määrät alenevat kesän ja talven loppuaikoina. Hapen vähyys näkyy sekä ravinnepitoisuuksien että rauta- ja mangaanipitoisuuksien kohoamisena. Järvi onkin sisäisen kuormituksen nostaman ravintopitoisuutensa vuoksi lievästi rehevöitynyt järvi. Tämä tilanne on pysynyt vakaana koko 2000-luvun aikana. Sen sijaan veden hygieniassa on suurta vaihtelua. Bakteerimäärät ovat välillä kohonneet yli 50 kpl sadassa millilitrassa vettä. Tesomajärven veden laatuluokka on kuitenkin hyvä.

Historiaa

Järven nimen alkuperästä on monenlaisia arveluja. Järven lettoisella rannalla on kasvanut ainakin vielä 1940-luvulla tesma-nimistä kosteikkojen ruokokasvia, jonka kasvupaikka kuitenkin hävisi uimarantojen rakentamisen myötä. Kun 1700-luvun kartoissa järven nimenä on Tesma Järvi, on syytä olettaa järven nimen juontuvan juuri tästä kasvista.
Vuoden 1953 peruskartassa Tesomajärvi oli metsäjärvi, jonka laskuoja oli kaivaen suoristettu ja se yhtyi pohjoisessa peltoaukean valtaojaan. Vuonna 1960 oli Ikuria rakennettu Myllypuron itäpuolelle ja se levisi itään Tesomajärvelle vuosien 1964–1975 aikana.
Exit

Exit on suomalainen, vuodesta 1987 asti omaa musiikkiaan soittanut gospel-yhtye. Se kuuluu ns. vanhan kaartin gospel-bändeihin Pro Fiden, The Roadin, Gospel Powerin ja Kajon ohella. Laulajana ja lauluntekijänä Exitissä toimii Pekka Simojoki.

Perustaminen

Exit-yhtyeen perustaminen lähti liikkeelle joukossa, joka oli soittanut aiemmin useissa eri kokoonpanoissa. Kitaristi Heikki Leppänen mainitaan alkuperäiseksi idean esittäjäksi. Leppänen oli soittanut Pekka Simojoen kanssa mm. Alabasteri-yhtyeessä ja ollut mukana Afrikkalaista Gospelmessua säestäneessä Ruacana-yhtyeessä. 
Leppäsen soittokavereista löytyi myös rumpali Timo Luoto. Luoto oli ollut Leppäsen ja Simojoen kanssa tekemässä Liekit-musikaalia. Leppänen ja Luoto aloittivat yhteissoiton nimellä Gruppo-X, mukaan basistiksi tuli Arto Antturi. Gruppo-X soitti sessiomuusikkoina monilla gospel-levyillä.
Gruppo-X alkoi muotoutua esiintyväksi yhtyeeksi, kun mukaan liittyi Pekka Simojoki. Toiseksi kitaristiksi tuli Kari Paukola ja kosketinsoittajaksi Matti Puttonen.
Yhtye sai nimen Exit ja se aloitti harjoittelun keväällä 1987.

Vuodet 1987–1989

Exitin perustajakokoonpanoon kuuluivat siis mainitut Antturi, Leppänen, Luoto, Paukola, Puttonen ja Simojoki. Tekniikasta vastasi Juha Merikallio. Ensimmäinen keikka oli Espoon Leppävaarassa 11. syyskuuta.
Ensimmäisen toimintasyksyn aikana esiintymisiä oli seitsemän. Seuraavana vuonna niitä oli 19 ja vuonna 1989 jo 37. Huhtikuussa 1989 yhtye julkaisi ensimmäisen pitkäsoittolevynsä EXIT. Samana vuonna EXIT esiintyi De Bronissa, Hollannissa.

Vuodet 1990–1992

Yhtye teki ensimmäiset esiintymismatkat Ruotsiin ja Viroon vuonna 1990. Saksa ja Ranska olivat vuorossa vuonna 1991. 
Vuonna 1990 esiintymisiä on 57, seuraavana vuonna 62 ja 1992 puolestaan 45.
Pumppu

Pumpulla tarkoitetaan tavallisesti mekaanista nesteiden siirtämiseen tarkoitettua laitetta. Pumppua käytetään myös yleisterminä kaikille niille laitteille, jotka siirtävät mitä tahansa fluidia matalasta paineesta korkeampaan. Kaikki pumput lisäävät pumppaamaansa aineeseen energiaa.

Mäntäpumput

Nostopumpussa mäntä imee ja nostaa nesteen kohotessaan ja männän paluuliikkeen aikana neste tunkeutuu sylinterissä männän alapuolelta sen yläpuolelle. Imu- ja painepumpussa mäntä vuoroin suurentaa ja vuoroin pienentää sylinterin tilavuutta edellisellä liikkeellään imien nestettä ja jälkimmäisellä puristaen sitä paineputkeen. Kaksitoimisessa imu- ja painepumpussa sylinterin tilavuus suurenee toisella ja pienenee toisella puolen mäntää.
Erotuspumpussa mäntä liikkuu kahdessa sylinterissä toisessa suurempi- toisessa pienempiläpimittaisena; täten syntyy painejohdossa puristus männän liikkuessa kumpaankin suuntaan.
Siipimäntäpumpussa mäntä on korvattu siivillä, jotka liikkuvat edestakaisin sylinterissä sen akselin ympäri. Männän edestakaisesta liikkeestä aiheutuvan paineen vaihtelun tasaamiseksi voidaan yhdistää useita pieniä sylintereitä, jotka saavat liikkeensä samasta käyttöakselista
Kaikissa mäntäpumpuissa imun ja paineen jako eri putkiin tapahtuu venttiilien avulla; nämä ovat joko lautasventtiilejä, palloventtiilejä, kerrosventtiilejä, kumisia läppäventtiilejä tai takaiskuventtilejä.

Kotelopumput

Kotelopumpuissa männän korvaavat jatkuvasti pyörivät osat. Epäkeskopumpussa epäkeskisen akselin mukana pyörivä siivet. Hammaspyöräpumpuissa hammaspyörät, joiden hammasvälit kuljettavat nesteen mukanaan. Näissä pumpuissa ei tarvita venttiileitä.
Keskipakoispumpuissa nopeasti pyörivät siivet panevat nesteen pyörimisliikkeeseen. Keskeiskiihtyvyyden vaikutuksesta neste syöksyy ulos pumpun kehällä olevasta aukosta jolloin pyörän navan tienoilla syntyy imu.
Korkeapainekeskipakoispumpuissa on pyörän ympärillä johtosiivet. Pumpun käyttövoimana on vesi- tai höyrysuihku. Niiden toiminta perustuu siihen, että virtaavan veden paine putken ohuessa osassa on pienempi kuin sen avarissa osissa.
Tämä artikkeli perustuu Pienen tietosanakirjan (1925–1928) sisältöön. Pienen tietosanakirjan tekijänoikeudellinen tilanne on tulkinnanvarainen. Sieltä ei tule tuoda uutta aineistoa Wikipediaan. Voit auttaa Wikipediaa korvaamalla Pienen tietosanakirjan aineiston uudella.
Viherkallion koulu

Viherkallion koulu sijaitsee Espoon Viherlaaksossa. Koulu on alakoulu ja siellä opiskelee oppilaita luokilla 1–6 sekä esikoululuokilla. Lisäksi koulussa on pienryhmäluokkia.
Koulu on perustettu vuonna 1914 ja on siten Espoon kolmanneksi vanhin koulu. Ennen vuoden 1977 peruskoulu-uudistusta se oli Viherlaakson kansakoulu. Nykyinen koulurakennus valmistui vuonna 1958 Aulis Salon suunnittelemana ja siihen tehty laaja peruskorjaus vuonna 2006.
Kirkkovene

Kirkkovene on pitkä puinen soutuvene, jota Suomen järviseuduilla erityisesti käytettiin ennen vanhaan kirkkomatkoilla.
Kirkkoveneiden ensimmäinen esikuva lienee viikinkien käyttämissä veneissä, minkä vuoksi niistä ulkomailla, lähinnä Kanadassa, onkin käytetty nimitystä Viking Boat. 1600-luvun uskonpuhdistuksesta lähtien kirkko alkoi vaatia veneiden ylläpitoa, mikä selittää kirkkoveneiden laajan levinneisyyden. Kirkkoveneen rakennutti ja omisti tavallisesti usean talon muodostama veneyhtiö, jonka osakkaita olivat maalliset talonpojat. Jokainen osakas omisti airon tai airoparin. Veneyhtiön johtaja ja veneen peränpitäjä oli yleensä vanhin isäntä. Tilattomat saivat lunastaa paikan veneessä maksamalla korvausta, osallistumalla kustannuksiin tai soutamalla.
Seurasaaren ulkomuseoon on tuotu muutamia vanhoja kirkkoveneitä. Yksi niistä on joka vuosi käytössä saaren juhannusjuhlissa, jolloin Karunan vanhassa kirkossa juuri vihitty aviopari sytyttää juhannuskokon saavuttuaan kokkoluodolle kansallispukuisin soutajin varustetulla kirkkoveneellä.
Nykyään kirkkoveneet ovat suosittuja kilpasoudussa, jolla myös on perinteet entisajan kirkkomatkoissa. Nykyaikainen kirkkovene on yllättävän merikelpoinen, sillä on soudettu muun muassa Reinjoella ja Inkoosta Suomenlahden yli Tallinnaan.
Bobrozero

Bobrozero (ven. Боброзеро, vepsäksi Maigar’ tai Majgar’, joskus suom. Maijärvi) on vepsäläiskylä Boksitogorskin piirissä Leningradin alueella. Kylä muodostuu neljästä kylänosasta (Belämägi, Fedramägi, Maksimmägi ja Maigar’). Kylä on tunnettu siitä, että sen asukkaat ovat säilyttäneet vepsäläis-saamelaista lauluperinnettä, jota tiedemiehet sanovat vepsäläiseksi melostroofiksi.
Punkalaitumen keskustan kylämaisema

Punkalaitumen keskustan kylämaisema Punkalaitumen kirkonkylässä on Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon sisältyvä kulttuuriympäristö Punkalaitumella Satakunnan maakunnassa. 
Punkalaitumen kirkonseudun vaikuttavan kulttuurimaiseman muodostavat jokivarren avointa viljelymaisemaa seurailevat tiet, niihin liittyvät talonpoikaistilat ja pienasutus sekä maisemallisina kohokohtina kirkko, pappila, työväentalo ja kansakoulu. Hyvin säilynyt kokonaisuus on jokivarsiasutuksen ydinaluetta Satakunnassa.
Punkalaitumen seurakunnan kiinteistöt muodostavat kokonaisuuden Punkalaitumenjoen molemmin puolin. Länsisuomalaista pitkäkirkkoperinnettä jatkava puinen, länsitornillinen kirkkorakennus on vuodelta 1774. Kiviaidan rajaamalla kirkkomaalla on paljon vanhoja sukuhautoja kauniine muostomerkkeineen. Kirkon vieressä on 1954 valmistunut, sodanjälkeistä modernismia edustava seurakuntatalo. Joen puolella, kirkon alapuolella on niin kutsuttu alahautausmaa, jonka merkittävin osa on sankarihautausmaa.  Polvistunutta nuorta sotilasta kuvaava sankaripatsas on kuvanveistäjä Johannes Haapasalon. Sankarihautausmaan vieritse kulkee polku valkoisen riippusillan yli kohti uusrenessanssiasuista  kirkkoherranpappilaa, joka nykyisin on paitsi pappila myös kirkkoherranvirasto ja monien toimintojen kokoontumistila.  
Punkalaitumen kunnantalo valittiin (Suomen Kuntaliitto) kesällä 2009 kolmen Suomen kauneimman kunnantalon joukkoon (Kuopion kaupungintalo, Pälkäneen kunnantalo). 
Punkalaitumen kunnantalo on rakennettu vuonna 1923 Jugend-henkisesti kaksikerroksiseksi puurakennukseksi, josta ensimmäinen kerros on hirttä. Toinen kerros on laajan mansardikaton peittämä, jonka laella on soma lanterniini. Taloa on remontoitu useaan otteeseen. Vuosina 1992–1998 talossa tehtiin täydellinen peruskorjaus. Viimeisin korjaustyö tehtiin vuonna 2000.  Kunnantalon pinta-ala on 915 m² ja keskimäärin sen huoneet ovat 15 m².
Salaputkijuttu

Salaputkijuttu oli 1950-luvun alussa Suomessa tapahtunut poliittinen skandaali, josta tutkija Jukka Tarkan mielestä alkoi rötösherrojen historia.
Eduskunnan oikeusasiamies totesi 28. marraskuuta 1952, että K. A. Fagerholmin I hallituksen (1948–1950) ministerit Jussi Raatikainen, Matti Lepistö, Aleksi Aaltonen ja Onni Peltonen olivat toimineet lainvastaisesti myöntäessään valtionapua vuonna 1949 konkurssikypsälle Salaputki Oy:lle. Ministeri Jussi Raatikainen oli firman osakkaana myöntäessään valtionavun. Salaputki Oy oli perustettu valmistamaan puisia salaojaputkia.
Lainvastaisuussyytteen vuoksi Urho Kekkosen III hallituksessa ministerinä olleet Lepistö ja Peltonen joutuivat eroamaan, ja keväällä 1953 eduskunta päätti asettaa kyseiset neljä ministeriä syytteeseen valtakunnanoikeudessa.
Valtakunnanoikeus päätti 18. syyskuuta 1953, että valtionapu oli aikanaan annettu väärin perustein ja Raatikainen oli antanut perätöntä tietoa ministeritovereilleen.
Raatikainen tuomittiin sakkoihin ja maksamaan saamansa hyödyn takaisin valtiolle. Lepistö tuomittiin myös sakkoihin ja maksamaan korvauksia valtiolle. Aaltonen ja Peltonen vapautettiin.
Palstatila

Palstatila oli Suomessa 19.12.1864 annetun lohkomis- ja erottamisasetuksen mukaisesti toisesta tilasta erotettu siinä suhteessa epäitsenäinen tila, että sen maaverosta jäi vastaamaan emätila. Vastineena tästä palstatila maksoi emätilalle vuosittaisen palkintoveron. Lohkomalla muodostetut tilat olivat tässä suhteessa täysin itsenäisiä. Palstatilalla ei ollut manttaalia eikä se suorittanut veroa valtiolle, vaan se suoritti emätilalle palkintoveroa. Palstatilajärjestelmä lakkautettiin 1926 annetulla lailla (340/1926), jolloin palstatiloista tuli vuoden 1927 alusta alkaen tavallisia tiloja, joille laskettiin myös manttaali. Tämän jälkeen palstatilat ja emätilat olivat samanarvoisia itsenäisiä tiloja eikä palstatiloilla enää ollut eroa lohkomalla muodostettuihin itsenäisiin tiloihin nähden.
Karttulan vaakuna

Karttulan vaakuna oli Karttulan kunnan tunnus. Sen aihe viittaa kaskeamalla raivattuihin paikkakunnan ensimmäisiin peltomaihin.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kanto, josta kasvaa kummallekin puolelle koivunverso, kaikki hopeisia.” Vaakunan on suunnitellut Aarne Kaarnama, ja Karttulan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. marraskuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 4. helmikuuta 1965. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2011, kun Karttulan kunta liittyi Kuopion kaupunkiin.