google/wiki40b huggingface dataset:
17. divisioona (jatkosota)

Erillinen Komppania

Tammikuussa 1942 Hangon valtauksen jälkeen, rintamalla ollut ruotsalaisista vapaaehtoisista koottu SFB hajotettiin, ja ruotsalaisista vapaaehtoisista muodostettiin Erillinen komppania (ErK), joka liitettiin Jalkaväkirykmentti 13:een. Komppania oli vahvuudeltaan aluksi 130 miestä. Yhteensä komppaniassa palveli sodan aikana 404 ruotsalaista vapaaehtoista.
Sodan jatkuessa komppanian täydentäminen tuli ongelmalliseksi, kun Ruotsista ei tullut enää uusia vapaaehtoisia. Kesäkuussa 1944 ennen suurhyökkäystä komppania oli kutistunut 64 mieheen (joista 53 ruotsalaisia vapaaehtoisia). Komppania osallistui Talin–Ihantalan taisteluun, jossa se kärsi raskaita tappioita, jonka vuoksi komppanian miesvahvuus kutistui 20 mieheen.

Keskittäminen

17. divisioona jäi perustamisalueelleen ryhmittyen Hangon rintamalle, joka saartoi Neuvostoliitolle talvisodan rauhansopimuksessa vuokratun Hankoniemen alueen.
17. heinäkuuta 1941 ylipäällikkö Mannerheim antoi käskyn siirtää pääosa divisioonasta Itä-Karjalaan, ja vain Jalkaväkirykmentti 55 jäi Hangon rintamalle. Divisioona sai kolmanneksi rykmentikseen Merivoimien komentajan reservinä olleen Jalkaväkirykmentti 61:n. JR 61 oli alistettuna 17 D:lle jatkosodan loppuun asti.
Suurhyökkäyksen alkaessa kesällä 1944 divisioona siirrettiin Syväriltä Karjalankannakselle, jossa se ryhmitettiin Viipurin suuntaan. 30. kesäkuuta divisioonalle alistettiin 3. prikaati. Tällöin syntyi myös Tykistöryhmä Ilva (kuusi patteristoa).

Tappiot

Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan 17. divisioonan kokonaistappiot sodan aikana olivat kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 8 937 miestä.
Märjamaa

Märjamaa on kauppala (viroksi alev) Virossa Raplamaan maakunnassa. Se on Märjamaan kunnan keskus ja sijaitsee valtatie 4:n varrella 60 kilometriä Tallinnasta lounaaseen.

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Märjamaan kauppalassa oli 2 821 asukasta, joista 2 769 (98,2 %) oli virolaisia, 21 (0,7 %) venäläisiä ja 30 (1,1 %) muita kansallisuuksia.
Janka Djagileva

Elämä

Djagilevalla oli venäläisiä, ukrainalaisia ja tšekkiläisiä sukujuuria. Hänen äitinsä Galina Dementjevna oli ilmastointi-insinööri ja isä Stanislav Ivanovitš energia-insinöörinä samassa yhtiössä Galinan kanssa. Perhe asui Novosibirskin keskustassa sähköttömässä puutalossa. Janka oli hiljainen ja sulkeutunut yksinäisyydessä viihtyvä lapsi, joka luki paljon kirjoja ja harrasti myös runojen kirjoittamista. Hän sairasteli paljon, minkä vuoksi vanhemmat laittoivat hänet urheilemaan. Djagilevan ollessa 14-vuotias hänen äitinsä sairastui syöpään.
Vuonna 1984 Djagileva meni kotikaupunkinsa merenkulkuoppilaitokseen opiskelemaan insinööriksi. Hän kuitenkin olisi halunnut Kemerovon kulttuuri-oppilaitokseen, mitä myös vanhemmat tukivat. Päätökseen jäädä kotikaupunkiin saattoi vaikuttaa äidin sairaus. Koulussa Djagileva liittyi Amigo-nimiseen poliittiseen lauluyhtyeeseen, joka lauloi englanninkielisiä kappaleita. Samalla hän kiinnostui englanninkielisestä runoudesta, soitti kitaraa ja kuunteli Žanna Bitševskajan ja Boris Grebenšikovin lauluja. Vuonna 1985 Djagileva tutustui Irina Letjajevaan, novosibirskiläiseen rock-valmentajaan ja asunnoissa pidettyjen konserttien järjestäjään sekä Aleksandr Bašlatšoviin, joka myös valmensi kaupungin rock-muusikoita. Heidän kauttaan hän tutustui muihinkin muusikoihin. Seuraavana syksynä Djagilevan äiti kuoli syöpään, jolloin 20-vuotias Djagileva keskeytti opiskelut ja muutti puoleksi vuodeksi Moskovaan. Palatessaan hän asui kuukauden Bašlatšovin luona.
Huhtikuussa 1987 Djagileva kävi ensimmäisillä Novosibirskissä järjestetyillä rock-festivaaleilla ja tutustui siellä rock-muusikko Jegor Letoviin.
Djagileva kirjoitti suurimman osan tunnetuista runoistaan ja lauluistaan vuosina 1987−1988 ja haaveili samalla omasta yhtyeestä. Vuonna 1987 hän soitti hetken aikaa Letovin perustaman Graždanskaja Oboronan basistina, mutta se jäi kokeiluksi.
17. helmikuuta 1988 Baslatšov teki itsemurhan, mikä ajoi Djagilevan loppuelämän kestävään masennuskauteen.
Djagileva esiintyi ensimmäistä kertaa julkisesti kotikaupunkinsa ulkopuolella 24. ja 26. kesäkuuta 1988 Tjumenin ensimmäisillä vaihtoehtorockin ja vasemmistoradikaalin musiikin festivaaleilla Neftjanikin kulttuuritalolla. Hän lauloi yksin sähkökitaransa kanssa.
Marraskuussa 1990 Djagileva esiintyi asuntokonserteissa Pietarissa, Irkutskissa ja Angarskissa.
Djagilevan velipuoli Sergei kuoli lääkärien tekemään virheeseen 23. huhtikuuta 1991, mutta Jankalle ilmoitettiin siitä vasta 4. toukokuuta. Kolme päivää myöhemmin, 9. toukokuuta, Djagileva katosi illalla kävellen vanhempiensa mökiltä. Hänet löydettiin 17. toukokuuta hukkuneena.
Rahvaanrunoilijat

Rahvaanrunoilijat olivat itseoppineita, valistuneita talonpoikia, jotka kirjoittivat runoja 1800-luvulla. Tunnetuimpia rahvaanrunoilijoita olivat Paavo Korhonen, Olli Kymäläinen, Pentti Lyytinen, Pietari Makkonen ja Antti Puhakka.

Runojen aiheet

Monet rahvaanrunoista käsittelivät rahvaan asemaa. Runot noudattivat sääty-yhteiskunnan hierarkiaa, joka korosti sivistyneistön ja rahvaan vastakohtaisuutta. Paavo Korhonen kuvasi tätä eroa konkreettisesti runossaan Talonpojille (1831): ”Herrat hattua pitävät,/ Kyntömiehell’ on kypärä./ Herrat käyvät saappahissa,/Toisen vuoron tohvelissa,/Viertomies on virsuillansa.”
Monet rahvaan kuvauksista heijastelivat sivistyneistön käsityksiä. Rahvasta ohjattiin omaksumaan sivistyneistön näkökulma ja sovittamaan oma elämänsä siihen. Korhosen runossa esimerkiksi jaettiin neuvoja, miten saavuttaa suosio herrojen silmissä. Hän kuvasi, miten piti toimia, jos herroja tuli kylään: ”Pane pöy’älle pötyä/ Laita lapsi naapurihin”.
Osa rahvaanrunoilijoista ironisoi sivistyneistön liehakointia vieraskoreudella ja pintakosmetiikalla. Pietari Makkonen kirjoitti ironiseen sävyyn ”Ilolaulussa suomen kielen kasvannosta”, miten suomen kielestä tehtiin innolla salonkikelpoista ruotsin kielen rinnalle. Hän kuvasi kielen neidoksi, joka pestiin, kammattiin, vaatetettiin ja koristettiin. Seurapiireissä debytoituaan tätä herraskaista neitoa alkoivat sitten armastella niin professorit kuin rovastitkin.
Itsetarkkailu ja ironisointi kertoivat rahvaan identiteetin etsinnästä muotoutuvassa kansankokonaisuudessa. Rahvas oli vielä monin tavoin sidoksissa sivistyneistön siitä aiempina vuosisatoina luomiin kuviin eikä rahvaanrunoudella ollut näin yhteiskuntajärjestystä kiistävää merkitytä.
Melanesiankottarainen

Levinneisyys

Melanesiankottaraista tavataan useilla Papua-Uuden-Guinean ja Salomonsaarten pienillä saarilla. Lajin kannaksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Elintavat

Melanesiankottarainen käyttää ravinnokseen hedelmiä ja etsii ravintoa usein pareittain. Se pesii vanhojen puiden koloissa.
Salakuljetus

Joppaus

Joppaus on vanha Tornionlaaksossa käytetty sana salakuljetukselle. "Jobba" tarkoittaa ruotsin kielessä työn tekemistä, mitä salakuljetuksesta kertovat tarinat tukevat. Erityisesti viinan salakuljetuksesta pohjoisessa on tutkittua tietoa kieltolain vuosilta 1919–1932. Viinan salakuljetus Itämeren maista Lappiin oli ammattimaisesti organisoitua toimintaa.
Suomella ja Ruotsilla on pitkä yhteinen raja ja rajajoki Torniojoki, jonka valvonta on tuottanut ongelmia. Erityisesti toisen maailmansodan jälkeen Suomesta jopattiin Ruotsiin turkkeja, hiihtokenkiä, rukkasia, voita ja lihaa ja muita elintarvikkeita. Ruotsista jopattiin vastaavasti Suomeen kahvia, sokeria ja muita "elintasotavaroita".
Oz Fox

Tausta

Oz Foxin soittotyyli on saanut vaikutteita erityisesti Eddie Van Halenilta. Foxilla olikin tapana lämmitellä soittamalla nuotilleen Van Halenin kappaleen "I'm the One" ennen Stryperin konsertteja. Hän johti Los Angelesin piireissä kehityssuuntaa, jossa kitaristit hyödynsivät runsaasti tekniikoita kuten tilutus, sweeping, string skipping ja tremolo yhdessä aikalaisten muusikoiden kuten George Lynch, Warren DeMartini, Jake E. Lee, Mick Mars ja Tony Palacios kanssa.
Foxin soitto on verrattavissa edellä mainittujen kitaristien tyyleihin. Foxia pidetään Stryperin ykköskitaristina, vaikka yhtyeen laulaja Michael Sweetkin soittaa monia sooloja. Sen lisäksi, että Oz soittaa pääasiassa kaikki kitarat levyillä, hän myös laulaa kappaleisiin taustat sekä studiossa että konserteissa. Oz Fox on myös kirjoittanut muutamia Stryperin kappaleista, suosituimpana To Hell with the Devil albumilla oleva "The Way". Michael Sweetin jätettyä yhtyeen vuonna 1992 Fox siirtyi yhtyeen laulajaksi 4 kuukauden ajaksi, kunnes yhtye hajosi kokonaisuudessaan vuonna 1993.
Stryperin jälkeen Oz Fox on soittanut useissa hankkeissa mukaan lukien hänen ja Stryper-basisti Timothy Gainesin omassa yhtyeessä Sindizzy, joka julkaisi vuonna 1998 albumin He's not dead. Sindizzy jäi kuitenkin lyhyeksi hankkeeksi Foxin liittyessä takaisin Stryperiin yhtyeen comebackin vuoksi vuonna 2003. Vuonna 2005 Fox levytti Michael Sweetin, Robert Sweetin ja yhtyeen uuden basistin, Tracy Ferrien kanssa Reborn-levyn.
Vuonna 2006 Oz Fox liittyi toiseen 1980-luvulla syntyneeseen kristilliseen metalliyhtyeeseen, Bloodgoodiin, mutta hän on ilmoittanut sen olevan kakkossijalla Stryperin jälkeen. 
5. kesäkuuta CNN uutisoi, että Fox avioitui Las Vegasissa Annie Lobértin kanssa, entisen prostituoidun, joka kääntyi evankeliseksi kristityksi oltuaan 11 vuotta ihmikauppakierteessä. Seremonia näytettiin reaaliajassa Internetin kautta. Lobért johtaa järjestöä nimeltä "Hookers for Jesus", joka evankelioi vielä kaduilla toimiville prostituoiduille.
Koukkelanjärvi

Nimityksiä

Koukkela-niminen talo on saattanut olla olemassa jopa 1200-luvulta asti. Eräs oikeuden pöytäkirja tunsi talon tällä nimellä vuonna 1431. Järven ja talon nimet olivat siten yhtä ja nimen la-päätteestä päätellen järvi nimettiin talon mukaan. Myöhemmin Koukkelasta kasvoi vireä kylä.

Historiallinen maantieto

Koukkelanjärvi oli noin kolme kilometriä pitkä ja kilometrin leveä. Kuivatuksessa paljastunut pohja on loivapiirteinen ja järvi oli siten verrattain matala. Vuonna 1431 järven nimeksi mainitaan "Koukela träsk", missä träsk-sanaa käytetään ruotsinkielessä matalien ja ruohottuneiden järvien nimissä. Vielä vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli piirretty suuren kokoiseksi. Sen nimi kirjoitettiin "Kaukolajärvi" ja pohjoisessa ollutta kylää vastaavasti "Kaukola by". Järven itärannalla sijaitsi talo nimeltään "Kiveis" ja sen eteläkärjessä oli kylä nimeltään "Wiikais by". Järven rannoilla oli 1800-luvulla paljon niittyjä, metsää ja vähän peltoa.

Järvenlaskun historia

Koukkelanjärven järvenlaskut alkoivat 1700-luvun puolivälissä. Pinnanlaskujen varhaisista vaiheista tiedetään hyvin vähän. Eräitä anomuksia järvenlaskusta on tiedossa. Vuonna 1907 talollinen Juho Setälä ja kumppanit hakivat järvenlaskulupaa "Koukkulanjärven" laskemiseksi. Myönteinen päätös annettiin seuraavana vuonna. Jatkotoimia varten on talollinen Vihtori Heikkilä toimittanut muiden puolesta anomuksia vuosina 1908, 1911 ja 1912.
Runsasvetisen Härinänjoen luontaista uomaa laskettiin vielä 1930-luvulla Koukkelanjärven pohjoispään alapuolelta lapioimalla ja kalliota räjäyttämällä. Toisen kerran joen uomaa syvennettiin koneellisesti Puntarinojalta saakka vuosina 1947−1948 ja kolmannen kerran vuonna 1962. Perkausten takia uomassa ollut Kairitunjärvi ja Koukkelanjärvi ovat hävinneet eikä joessa pysy enää vesi korkealla.
Ensimmäiset laskuhankkeet eivät tyhjentäneet koko Koukkelanjärven allasta, vaan tulvien takia tai sateisten kesien vuoksi vesi kohosi melko korkeallekin. Asukkaat kävivät silloin järvessä uimassa. Tätä tapahtui 1930-luvulla ja myöhemmin 1950-luvulla. Koska sekä Helikonoja että Lamppeenjärvien ja Lapejärven yhteinen laskuoja laskivat Koukkelanjärveen, tuli vesien läpivirtausta varten kaivaa syvä oja. Tähän ojaan yhtyi lännestä samaan aikaan kuivatetun Vähäjärven laskuoja, jonka kautta myös Munikonjärvi ja Tuuranjärvi laskivat.
Järvenpohjan paljastunut maa oli turvetta ja liejua, joka ei alavana kuivunut ollenkaan. Maa jäi kuitenkin korkean sulfaattipitoisuuden vuoksi happamaksi, joten siinä viljeltiin enimmäkseen kauraa. Ensimmäiset kynnöt tehtiin telaketjutraktorin vetämillä auroilla, myöhemmin kantavammat maat kynnettiin hevosella ja nykyään traktorilla. Järven kuivatuksen yhteydessä perustettiin laidunyhdistys. Siihen kuuluivat Koukkela, sen torpat ja muutama muu talo. Yhdistyksellä oli laidunmaata käytössään ja se hankki muullakin toiminnalla rahaa.
Książ

Historia

Ksiazin linnaa, alkuperäiseltä saksalaiselta nimeltään Fürstenstein, on hallinnut kautta aikojen useat eri omistajat, mutta pisimpään se on ollut 400 vuotta linnaa hallinneen Hochbergin suvun hallussa. Toisen maailman sodan aikaan Natsi-Saksa takavarikoi linnan ja teki linnaan muutoksia päämääränään tehdä linnasta yksi Adolf Hitlerin tukikohdista. Saksan hävittyä sodan puna-armeija sai linnan haltuun tuhoten linnaa ja vieden kaiken irtaimiston mennessään.  Toisen maailmansodan jälkeen Fürstenstein osana muuta Sleesiaa luovutettiin osaksi Puolaa ja linna sai nykyisen nimensä. Linnan kunnostustyöt aloitettiin 1956 ja ne kestivät 30 vuotta. Nykyään linnassa toimii museo ja luksushotelli. Linnaa ympäröi suojelukohteena oleva puisto, joka on vapaasti suomennettuna Książin maisemapuisto (puolaksi Książański Park Krajobrazowy).
Will Tippin

Hahmon tarina

William "Will" D. Tippin syntyi 8. maaliskuuta 1973 Austinissa, Teksasissa. Hän tapasi ystävänsä Sydney Bristow'n ja Francie Calfon yliopistossa, mistä hän valmistui toimittajaksi. Will on aina ollut ihastunut Sydneyyn. Ensimmäisellä kaudella, kun Sydneyn kihlattu Danny Hecht murhataan, Will alkaa pakkomielteisesti tutkia tämän murhaa. Danny murhattiin, koska hän tiesi Sydneyn olevan SD-6:n vakooja, joten Sydney pyytää Williä lopettamaan tutkimuksensa. Sen sijaan Will pääsee SD-6:n jäljille ja sopii tapaamisen erään tietolähteen kanssa. Tapaamisessa hän saakin tietää Sydneyn olevan vakooja, minkä seurauksena hänet laitetaan CIA:n turvataloon suojaan. Hänet kuitenkin siepataan ja häneltä kidutetaan tietoja SD-6:sta. Sydney ja Jack pelastavat hänet ja lavastavat hänet huumeaddiktiksi, mikä takaisi sen, että hänen juttunsa SD-6:sta ei ole totta.
Toisella kaudella Will rekrytoidaan CIA:lle tutkijaksi. Hän ihastuu ystäväänsä Francie Calfoon ja pari suutelee. Ennen kuin suhdetta ehditään viedä eteenpäin, Francie murhataan ja hänet korvataan geneettisellä kopiolla, Allison Dorenilla, jonka tehtävänä on päästä käsiksi CIA:n resursseihin. Kauden lopulla Will löytää lääkettä, jota geeniterapiapotilaat käyttävät, saaden tietää totuuden. Sen sijaan Allison löytää Willin tiedoista hänen kansion ja tajuaa Willin olevan jäljillään, joten hän puukottaa Williä.
Kaksi vuotta myöhemmin kolmannella kaudella selviää, että Will oli selvinnyt puukotuksesta ja hänet oli laitettu todistajansuojeluun. Sydney, joka ei muista mitään kuluneista kahdesta vuodesta, löytää uniterapian avulla vihjeen, johon liittyy Will. Hän etsii Willin ja ystävät ovat onnellisia tavatessaan jälleen. Will ja Sydney päätyvät sänkyyn, mutta eivät vie juttuaan pidemmälle. Will kohtaa Allisonin uudelleen ja tappaa hänet kostoksi Francien kuolemasta, minkä jälkeen hän palaa takaisin uuteen elämäänsä.
Will esiintyy viimeistä kertaa sarjan viidennellä kaudella. Hänet siepataan ja häntä käytetään syöttinä Sydneylle. Sydney pelastaa Willin, mutta Willin päähän on asetettu pommi, jolla sieppaajat kiristävät Sydneytä tuomaan erään asiakirjan. Sydney onnistuu lopulta pelastamaan Willin. Will kertoo, että hän aikoo kosia tyttöystäväänsä ja pyytää Sydneytä bestmanikseen, minkä jälkeen Willistä ei enää kuulla.
Gyula Andrássy nuorempi

Gyula Andrássy (30. kesäkuuta 1860 Tőketerebes – 11. kesäkuuta 1929 Budapest) oli unkarilainen kreivi ja poliitikko, joka toimi useissa ministerinviroissa Unkarin hallituksessa sekä Itävalta-Unkarin keisarikunnan ulkoministerinä aivan ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa loka–marraskuussa 1918. Hän oli valtiomies Gyula Andrássyn poika.
Andrássy valittiin Unkarin parlamenttiin vuonna 1885 ja hänestä tuli yksi liberaalin puolueen johtajista. Vuosina 1893–1895 hän toimi Unkarin opetus- ja sittemmin hoviministerinä. Hän erosi puoluestaan ensi kerran vuonna 1898, mutta palasi pian takaisin. Lopullisesti hän jätti puolueen 1905 István Tiszan kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi. Vuosina 1906–1910 Andrássy oli sisäministerinä Sándor Wekerlen hallituksessa.
Ensimmäisen maailmansodan alussa Andrássy tuki Itävalta-Unkarin hallitusta, mutta ryhtyi myöhemmin kannattamaan rauhaa ympärysvaltojen kanssa. Hänet nimitettiin valtakunnan ulkoministeriksi sodan loppuvaiheessa 24. lokakuuta 1918. Kolme päivää myöhemmin hän lähetti Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonille viestin, jossa ilmoitti Itävalta-Unkarin suostuvan aseleponeuvotteluihin amerikkalaisten aiemmin ilmoittamien ehtojen mukaisesti, mikä merkitsi liittolaisuuden katkaisemista Saksan kanssa. Andrássy jätti ulkoministerin tehtävät kaksoismonarkian hajotessa 3. marraskuuta 1918. Hän jatkoi sodan jälkeen poliitikkona Unkarissa, toimi vuodesta 1920 kansalliskokouksen edustajana ja tuki entisen keisari Kaarlen pyrkimyksiä palata Unkarin kuninkaaksi.
Buccaneerin saaristo

Buccaneerin saaristo on Länsi-Australiassa sijaitseva saaristo. Saaria on noin tuhat ja niihin kuuluvia saaria ovat muun muassa Cockatoo ja Kooland. Edellä mainituilla saarilla toimii rautamalmikaivoksia. Saaret irtaantuivat mantereesta viimeisen jääkauden jälkeisenä aikana veden pinnan noustessa. Saariston suurimmassa osassa kasvillisuus on harvaa ja on vain joitakin metsäkaistaleita, joissa kasvillisuus on runsaampaa. Näillä metsälaikuilla on mangrove- ja sademetsää. Saaristossa on hiekkarantoja ja vuorovesi-ilmiö, jota kutsutaan Talbot Bayn vaakasuoraksi vesiputoukseksi. Saaristossa elää useita matelija- ja lintulajeja sekä pussinäätiä ja kalliorottia. Saaria ympäröivissä vesissä esiintyy koralleja, haita, simpukoita, ja pieniä kaloja kuten miekkakaloja.
Atherospermataceae

Tuntomerkit

Heimoon kuuluu pensaita ja puita, joiden aineenvaihdunta tuottaa eräitä alkaloideja. Lehdet ovat vastakkain, karkeahampaisia ja korvakkeettomia; suonet yhtyvät lavan reunalla. Kukinto on terttumainen, koostuu keskikokoisista kukista, ja kukkapohjus on kuiva, maljamainen hypanthium. Kukan kehä on vaihteleva: kehälehtiä on joko kahdessa kiehkurassa kahdesta neljään kummassakin tai kehä on erilaistunut kahdeksi verholehdeksi ja kahdeksaksi terälehdeksi tai verhiö on kaksikiehkurainen, kummassakin kiehkurassa viisi verholehteä, ja teriö on viisilehtinen, sen lisäksi voi olla toinen viisilehtinen teriökiehkura. Erillisiä emilehtiä on neljä tai useampia, ja joskus niiden vartalot kiinnittyvät niiden tyveen, joskus taas vartaloita ei ole ollenkaan. Kustakin emistä kehittyvä hedelmä on pähkylämäinen ja haivenellinen; hedelmävaiheessa hypanthium puutuu.

Levinneisyys

Heimo kasvaa hajanaisesti eteläisellä pallonpuoliskolla Uudesta-Guineasta Uuteen-Kaledoniaan ja Uuteen-Seelantiin ulottuvalla alueella sekä Chilessä.
21. joulukuuta

21. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 355. päivä (356. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä kymmenen päivää. 21. joulukuuta on myös joinakin vuosina pohjoisella pallonpuoliskolla talvipäivänseisaus ja eteläisellä pallonpuoliskolla kesäpäivänseisaus. 21.12. on myös palindromi.
Luca Giordano

Luca Giordano (s. 18. lokakuuta 1634 – 3. tammikuuta 1705) oli italialainen taidemaalari ja etsaaja.

Varhaisempi elämä ja koulutus

Giordano syntyi Napolissa, oli Antonio Giordanon poika, joka oli myös taidemaalari. Varhaisella iällä, Giordano oli Napolin varakuninkaan Ribera suosituksesta pääsi työskentelemään Pietro da Cortonan alaisena. Hän sai lempinimen Luca Fà-presto (Luca Nopea). Giordano omaksui venetsialaiset ja roomalaiset tyylit. Hän yhdisti Paolo Veronesen ornamentaalisen tyylin elävän Pietro da Cortanan tyylin kanssa.

Hovimaalarina Espanjassa (1692–1702)

Espanjan Kaarle II kutsui hänet Madridiin, jossa hän viipyi 10 vuotta (1692–1702). Espanjassa hän teki maalauksia Madridin Kuninkaallisessa Palatsissa, Buen Retiron palatsissa, El Escorialissa, Toledossa ja muissa paikoissa.
Walt Disney Animation Studios

Walt Disney Animation Studios, joskus vain Disney Animation, on amerikkalainen animaatiostudio, joka valmistaa piirrosanimaatioita The Walt Disney Companylle. Studio on perustettu 16. lokakuuta 1923.
Kameruninmetsäkerttunen

Levinneisyys

Kameruninmetsäkerttusta tavataan Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa ja Gabonissa. Lajista tunnetaan yhteensä kahdeksan eri esiintymää. Sen kannaksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö

Kameruninmetsäkerttunen elää tiheäkasvustoisilla soilla, joilla kasvaa Rhynchospora corymbosa -lajin sarakasvia. Soiden kuivattaminen on lajille potentiaalinen uhka.
M/S Tekla I

M/S Tekla I (IMO 8317825) on suomalainen yhteysalus. Tekla I on toiminut Suomenlahdella Kotkan saaristoreitillä ja liikennöinyt Kotkasta Kaunissaareen, Kuutsaloon ja Haapasaareen. Teklan omistaa Kymen Saaristoliikenne Oy. Alus on rakennettu vuonna 1983 Rauma-Repolan Savonlinnan telakalla ja liikennöi ennen Kotkan reitille siirtymistään vuonna 1996 muun muassa Korppoon–Houtskarin ja Hiittisten reittialueilla Saaristomerellä nimellä M/S Skarpen. Sen pituus on 23,30 metriä ja sille mahtuu 98 matkustajaa.
FastROI

Historia

Fastroi Oy perustettiin vuonna 2003. Vuonna 2015 yritys osti tamperelaisen järjestelmätoimittaja Necora Systems Oy:n. Fastroi jakautui kesällä 2016 kahdeksi yhtiöksi niin, että infran ja kiinteistöjen rakentamista sekä kunnossapitoa palveleva liiketoiminta siirtyi Softroi-yhtiöön (nykyinen Fluent Progress). Sosiaali- ja terveyspalvelujen liiketoiminta jäi Fastroi-yhtiöön. Fastroi ja Necora sulautuvat yhdeksi yhtiöksi joulukuussa 2017. 
Yritys perusti syksyllä 2018 maayhtiön Lancashireen Isoon-Britanniaan.

Tuotteet

Yritys tekee ratkaisuja sosiaali- ja hoiva-alan toiminnanohjaukseen; töiden suunnitteluun ja ohjaukseen sekä toteumatiedon käsittelyyn.

Asiakkaat

Vuonna 2015 Fastroi HILKKA oli käytössä yli tuhannessa yksityisen tai julkisen sektorin toimipisteessä ympäri Suomea. Yrityksen HILKKA-asiakkaisiin kuuluu noin 750 yritystä ja 90 kuntaa. Loppukäyttäjiä on yli 35 000. Nappula-järjestelmällä on noin 6 000 käyttäjää 330 yrityksessä ja yhteisössä.
 Fastroin ensimmäinen asiakas Isossa-Britanniassa on Leedsin kaupunki, joka huhtikuussa 2019 teki Fastroin kanssa viisivuotisen sopimuksen reaaliaikaisen hoivajärjestelmän toimittamisesta.

Saavutuksia

Yritys on päässyt vuosina 2011–2015 Suomen nopeimmin kasvavien teknologiayritysten Deloitte Technology Fast 50 -listaukseen. Vuonna 2012 Fastroin hoivajärjestelmä voitti Suomen-osuuden ja pääsi finaaliin Euroopan komission järjestämässä kilpailussa vuoden parhaasta eurooppalaisesta terveydenhuollon ratkaisusta. Suomen Asiakastieto on valinnut Fastroin Pohjois-Karjalan Vahvimmaksi yritykseksi vuonna 2014. Fastroi HILKKA on THL:n, Sairaanhoitajaliiton ja Tehyn tutkimuksen mukaan käyttäjäystävällisin potilastietojärjestelmä sekä yksityisellä sektorilla että sosiaalihuollossa.
Alfred Zeisler

Alfred Zeisler (26. syyskuuta 1892 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 1. maaliskuuta 1985 Camano Island, Washington, Yhdysvallat) oli saksalainen näyttelijä, elokuvatuottaja, -ohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Zeislerin ensimmäinen elokuva oli Fritz Langin ohjaama Väsynyt kuolema, jossa hän toimi apulaisohjaajana. Zeisler teki elokuvaan Rivalen (1923) ensimmäisen käsikirjoituksensa. Hän tuotti urallaan 29 elokuvaa ja ohjasi 16.