google/wiki40b huggingface dataset:
Nuijapääkalat

Tuntomerkit

Nuijapääkalat ovat pitkänomaisia ja suuripäisä kaloja, joiden ruumis kapenee voimakkaasti pyrstöä kohden. Suurimmillaan ne saavuttavat 2 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat pehmeä ja hyytelömäinen kuono, korkeahko ja lyhyt selkevä, pitkä peräevä joka yhdistyy pyrstöevään, aikuisilla hyvin pienet vatsaevät ja suomuton ruumis. Selkäranka on vain osittain luutunut ja koostuu suurelta osin rustosta. Väriltään kalat ovat violetinruskeita ja vaaleanruskeita ja evät mustia.

Levinneisyys ja elintavat

Nuijapääkaloja tavataan Atlantin itäosista, Karibianmereltä ja Tyynestämerestä Keski-Amerikan rannikon läheisyydestä. Ne elävät tyypillisesti noin 2900–800 metrin syvyydessä lähellä pohjaa. Nuijapääkalojen ravintoa ovat pohjalla elävät selkärangattomat eläimet kuten merisiilit ja äyriäiset sekä kalat.
Oscar Milosz

Oscar Vladislas de Lubicz Milosz (liettuaksi Oskaras Milašius) (28. toukokuuta 1877 – 2. maaliskuuta 1939) oli liettualainen, myöhemmin ranskalaistunut runoilija ja diplomaatti. Miloszin äidinkieli ei kuitenkaan ollut liettua. Hän edusti Liettuaa Kansainliitossa. Hän oli Nobel-palkitun kirjailijan Czesław Miłoszin kaukainen serkku.

Kirjallinen tuotanto

Milosz kirjoitti ranskaksi. Hänen runoutensa juuret ovat belle époquen symbolismissa. Myöhemmin Miloszin runot ja kirjoitukset kuitenkin ilmentävät henkilökohtaisia mystisiä näkyjä, mihin liittyy Miloszin kabbalan, Jakob Böhmen, Paracelsuksen, Emmanuel Swedenborgin ja esoteerisuudenn historian opiskelu. Milosz osasi yli kymmentä kieltä. Hän piti uskonnollisuuttaan kristillisenä ja rakensi omaperäisestä kristinuskostaan Danteen ja Miltonin verrattavan kirjallisen kosmologian, jonka koetti sovittaa opiskelemaansa hermeettiseen perinteeseen.

Vaikutus

Miloszilla ei ole ollut juuri vaikutusta. Elinaikanaan häntä ei huomioitu. A. W. Yrjänä on ilmaissut Milosz-ihailuaan muun muassa Päiväkirjassaan ja on esikoisrunoteoksessaan Arcana nimennyt erään runon Miloszin lapsuudenmaatilan, joka kuuluu nykyisin Valko-Venäjään, mukaan ”Czereïaksi”.
Kotelopalkkisilta

Kotelopalkkisilta on palkkisiltatyyppi, jossa kantavana vaakarakenteena ovat pituussuuntaiset palkit (puuta, teräsbetonia, terästä) ja näiden päällä varsinainen pintarakenne. Lyhyen sillan palkit voivat olla umpinaisia, mutta pitkiin siltoihin käytetään kotelopalkkeja. Palkit kannatetaan päistään päätymuureilla ja mahdollisesti väliltä pilareilla tai silta-arkuilla.
Lapinlahden silta Helsingissä ja Kiiminkijoen silta Haukiputaalla ovat esimerkkejä kotelopalkkisillasta. Bendorfer Brücke, Reinin ylittävä silta Saksassa oli valmistuessaan lajiltaan maailman pisin, nykyäänkin maansa pisin.
Johann Friedrich Blumenbach

Johann Friedrich Blumenbach (11. toukokuuta 1752 Gotha, Saksa – 22. tammikuuta 1840 Göttingen) oli saksalainen lääkäri, antropologi ja rotututkija. Häntä pidetään tieteellisen antropologian perustajana.
Blumenbach syntyi Gothassa, Saksassa 1752. Hän opiskeli Jenan ja Göttingenin yliopistoissa ja valmistui 1775. Hänen väitöskirjansa De generis humani varietate nativa liber julkaistiin ensimmäistä kertaa 1776. Kaksi vuotta myöhemmin 1778 Blumenbach nimitettiin Gottingenin yliopiston lääketieteen professoriksi. Blumenbachin myöhempiä teoksia olivat muun muassa Handbuch der Naturgeschichte (1779) sekä Handbuch der vergleichenden Anatomie (1804).
Yhtenä antropologian perusteoksista pidetyn De generis humani varietate nativa liberin ensimmäisessä versiossa Blumenbach esitteli neljä ihmisrotua, mutta lisäsi kirjan kolmanteen painokseen viidennen rodun, malaijin eli ruskean rodun. Blumenbachin aikaisemmat neljä ihmisrotua olivat kaukasialainen eli valkoinen rotu, mongolidi eli keltainen rotu, negridi eli musta rotu sekä intiaani eli punainen rotu.
Af Heurlin

Af Heurlin [a:v hör'li:n] on suomalainen aatelissuku, joka on ruotsalaisperäisen Heurlinin suvun haara. Heurlinin suvun juuret ovat Ruotsin Smålandissa. Kantaisä Nils Knuutinpoika oli talollinen Bergan pitäjän Hördan kylässä. Sukunimeä käytti ensimmäisenä hänen pojanpoikansa, Vetlandan kirkkoherra Gunnar Heurlinus (1648–1698). Hänen poikansa kapteeniluutnantti Samuel Heurlin siirtyi Suomeen ja kuoli Hattujen sodan Lappeenrannan taistelussa 1741. Kaksi hänen pojanpoikaansa aateloitiin 1800-luvun alkupuolella nimellä af Heurlin: valtioneuvos Anders Johan Heurlin vuonna 1830 ja hänen veljensä valtioneuvos Carl Edvard Heurlin vuonna 1840. Molempien suvut merkittiin Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 191. Carl Edvard af Heurlinilla ei kuitenkaan ollut poikia, joten aatelissuvun myöhemmät jäsenet ovat kaikki Anders Johan af Heurlinin jälkeläisiä. Eräs suvun haara on omistanut 1800-luvulta alkaen Kuitian kartanon Paraisilla.
Jääkäritykistörykmentti

Historia

Yksikkö vaalii Jääkäripataljoona 27:ään 17. maaliskuuta 1916 perustetun haupitsijaoksen perinteitä ja sen kunniamarssi on Jääkärimarssi. Rykmentti tunnettiin aikaisemmin nimellä Jääkäripatteristo (JPsto), jonka komentajana toimi 60-luvulla mm. everstiluutnantti Lauri Relander, myöhemmin Ilkka Ranta.

Nykyhetket

Rykmentin komentajina ovat viimeksi toimineet   majuri Juuso Welin (2018 –) ja everstiluutnantti Matti Honko (2016–).
Tunnettuja komentajia on 90-luvulla tehtävää hoitanut kenraali evp Markku Koli.
Rykmentti kouluttaa varusmiehiä tykistön viestitehtäviin Panssariviestikomppaniassa, panssarihaupitsien ja komentovaunujen miehistöä sekä muuta patterin miehistöä Panssarihaupitsipatterissa, kranaatinheittimistöä sekä tulenjohtotehtäviä Panssarikranaatinheitinkomppaniassa ja viestijoukkoja Johtamisjärjestelmäkomppaniassa. Palvelukseen astuu kaksi kertaa vuodessa noin 300 alokasta. Rykmentti osallistuu kerran vuodessa Maavoimien vaikuttamisharjoitukseen Rovajärven ampuma-alueella.
Kemin VPK

Kemin VPK on Kemissä toimiva vapaapalokunta. Palokunta on perustettu vuonna 1898.
Nykyisin Kemin VPK:ssa toimii neljä aktiivista osastoa: hälytysosasto, nuoriso-osasto, varhaisnuoriso-osasto sekä naisosasto.
Kemin VPK:n toimitilat sijaitsevat Kemissä Asemakatu 9:ssä.
Pähkämökirjokääriäinen

Koko ja ulkonäkö

Helposti tunnistettava kääriäinen. Siipien pohjaväri on suklaanruskea ja niissä on hieman epäselviä siniharmaita poikkiviiruja. Siiven takareunassa on laaja, kellanruskea dorsaalitäplä. Takasiivet ovat ruskeat, tyveä kohti vaaleammat. Siipiväli 11–15 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Pähkämökirjokääriäistä tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Suomessa lajia on aikoinaan tavattu Ahvenanmaalla, mutta tuoreita havaintoja sieltä ei ole. Sen sijaan 2000-luvulla perhosia on löydetty itärajan tuntumasta. Lentoaika on kesäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Kääriäistä tavataan lehtimetsissä, metsänreunoilla ja hakkuuaukioilla. Perhoset lentävät pääasiassa illalla ja tulevat valolle, mutta joskus myös päiväsaikaan. Se on paikoittainen, mutta esiintymispaikallaan usein runsas. Toukka talvehtii ja koteloituu keväällä ravintokasvin tyvelle.
Suomessa pähkämökirjokääriäinen oli luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE), mutta se on palannut lajistoon ja uhanalaisarvioinnissa 2010 laji luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi (EN).

Ravintokasvi

Toukan ravintokasvi on lehtopähkämö (Stachys sylvatica).
Svetlana Aleksijevitš

Elämä

Aleksijevitšin isä oli valkovenäläinen sotilas ja äiti ukrainalainen. Isän sotilaspalveluksen päätyttyä perhe muutti Valko-Venäjälle. Vuonna 1965 Svetlana Aleksijevitš kävi koulun loppuun Homelin alueen Petrykaun piirin Kopatevitšissä. Hän työskenteli historian ja saksan kielen opettajana Mazyrin piirissä. Samalla hän työskenteli vuodesta 1966 lähtien Narouljassa ilmestyneen piirikunnallisen Prypjatskaja prauda -lehden toimituksessa. Aleksijevitš valmistui 1972 Valko-Venäjän valtionyliopiston journalismin laitokselta. Hän siirtyi Brestissä ilmestyvän Majak kommunizma -lehden toimitukseen. Vuodesta 1976 lähtien hän toimi kansallisessa Neman-aikakauslehdessä. Vuodesta 1984 lähtien Aleksijevitš on kirjoittanut freelance-pohjalta.
Aleksijevitš tunnetaan presidentti Aljaksandr Lukašenkan sisä- ja ulkopolitiikan arvostelijana. Valtion taholta tulleen painostuksen vuoksi hän muutti vuonna 2000 ulkomaille ja asui runsaat kymmenen vuotta Italiassa, Pariisissa (Ranskassa), Münchenissä (Saksassa) ja Ruotsissa. Hänet on palkittu useassa maassa. Kirjailija olikin ennen Nobel-palkintoa tunnettu uudemmasta tuotannostaan paremmin ulkomailla kuin kotimaassaan. Hän palasi 2013 Valko-Venäjälle.

Kirjailijanura

Kirjallisen työnsä Aleksijevitš aloitti vuonna 1975. Ensimmäinen teos valmistui vuonna 1983, mutta sitä ei julkaistu kahteen vuoteen. Kirjailijaa arvosteltiin pasifismista, naturalismista ja neuvostonaisen ylistämisestä. Tuon ajan Neuvostoliitossa nämä kirjailijaan kohdistetut syytökset olivat erittäin vakavia. Perestroikan myötä ensiteos sai paljolti kirjallisuuslehtien kautta erittäin laajan levityksen – yli kaksi miljoonaa kappaletta.
Myös myöhempien teosten julkaiseminen takkuili. Teos Tsinkovyje maltšiki (Sinkkipojat), joka kertoi Afganistanin sodan rikoksista ja uhreista, aiheutti kielteisen palautteen tulvan kommunistisissa ja sotilaallisissa lehdissä sekä vei kirjailijan pitkään oikeudenkäyntiin. Neuvostovuosien jälkeen Valko-Venäjän valtiolliset kustantamot eivät hyväksyneet hänen tuotantoaan julkaistavaksi yli kahteenkymmeneen vuoteen (vuodesta 1993 lähtien). Kaksi teosta on julkaistu sittemmin Valko-Venäjällä ainoastaan pienkustantamojen kautta (Hronka-kirjallisuusrahasto ja Lohvinau-kustantamo), ja sen vuoksi harva valkovenäläinen lukija tuntee kirjailijan teoksia. 
Aleksijevitšin pääteokset pohjautuvat laajoihin haastatteluihin. Hän haastattelee teosta varten yleensä 400–700:aa ihmistä ja valmistelee teosta 3–4 vuotta. Moskovalaiset kustantamot ovat julkaisset hänen päätuotantonsa venäjäksi. Teoksia on käännetty lukuisille kielille, ja kaikki Aleksijevitšin pääteokset on saatavilla esimerkiksi ruotsiksi. Kirjailijasta on julkaistu myös kirjailijahaastatteluja sisältävä teos Fria ord på flykt (2012).
Aleksijevitšille myönnetty Nobelin kirjallisuuspalkinto avartaa olennaisesti Ruotsin akatemian kirjallisuuskäsitystä, sillä palkinto myönnettiin nyt ensimmäistä kertaa kirjailijalle, joka kirjoittaa reportaasikirjoja ja hyödyntää sitaattitekniikkaa. Näin Aleksijevitš on kehittänyt uudenlaisen journalistisen kirjallisuudenlajin.
The Lord of the Rings: The Return of the King (videopeli)

Juoni

Pelin yksinpelikampanjassa on tarkoituksena pelata ensin Gandalfina js tuhota uruk-hai joka piirittää Helmin syvännettä. Pelin edetessä voi pelaaja valita polkunsa, jonka ensin kulkee. Pelaaja voi valita Frodon ja Samin polun, Gandalfin polun tai Aragornin, Legolasin ja Gimlin yhteisen polun.

Frodo ja Sam

Frodon ja Samin polku alkaa Osgiliathista, kun he saavat Faramirilta luvan paeta Minas Tirithia suojaavasta asemasta. Frodo ja Sam kulkevat läpi taistelun, ja joutuvat kohtaamaan monta vihollista. Frodo ja Sam menevät seuraavaksi Lukitarin luolaan ja sieltä Cirith Ungoliin.

Gandalf

Gandalfin polku alkaa Helmin syvänteen taistelun jälkeen suoraan, kun hän ajaa takaa uruk-haita kohti Rautapihaa. Entit ovat tuhoamassa paikkaa, ja Gandalfin täytyy auttaa enttejä. Rautapihan jälkeen Gandalf joutuu Minas Tirithin taisteluun Mordorin örkkejä vastaan. Kentälle on jatko-osa, Minas Tirithin sisäpiha. Sisäpihassa Gandalfin täytyy auttaa monta sata naista ja lasta sisälle suojiin, ja suojella heitä vihamielisiltä örkeiltä. Kenttään kuuluu örkkien lisäksi Mordorin peikkoja. Sen jälkeen Gandalf kohtaa Aragornin, Legolasin ja Gimlin, ja he menevät taistelemaan viimeisessä taistelussa Mustalle Portille Mordorin joukkoja vastaan.

Aragorn, Legolas ja Gimli

Aragornin, Legolasin ja Gimlin polku Kuolleiden Valtakunnasta. Kentässä heidän täytyy saada kuolleiden johtaja ja hänen sotilaansa mukaan Minas Tirithin taisteluun. Elokuvasta poiketen pelissä johtajaa vastaan täytyy taistella. Seuraava kenttä on Eteläportti. Aragorn, Legolas ja Gimli yrittävät päästä Pelennorin kentille Eteläportin kautta, mutta örkkien väijytys saartaa heidät. Pelennorin kentillä pelaajan täytyy tuhota olifantteja, ja idästä tulleita itäläisiä sekä örkkejä, ja puolustaa Éowynia ja Merriä nazgûlilta. Sen jälkeen Aragorn, Legolas ja Gimli tapaavat Gandalfin, ja he menevät taistelemaan viimeisessä taistelussa Mustalle Portille Mordoria vastaan.

Viimeinen kenttä

Kun kaikki kolme polkua on käyty, peli siirtyy viimeiseen kenttään, Tuomiovuoreen. Frodon ja Samin täytyy taistella Klonkkua vastaan.
Pelin päätyttyä paljastuu huijauskoodeja, uusi salainen bonustaso sekä paljon haastatteluja ja making of -dokumentteja. Peliin avautuu vielä toinen bonustaso jos pelaaja tekee valitut tehtävät.
Raittiusyhdistys Koitto

Raittiusyhdistys Koitto on  vuonna 1883 perustettu helsinkiläinen raittiusyhdistys. Yhdistys perustettiin Axel August Granfeltin johdolla Kohtuuden ystävien ensimmäiseksi alaosastoksi.  Nimeä Koitto ehdotti ylioppilas Kaarle Krohn. Alkuvuosina raittiusyhdistyksen aatteena oli uskonto ja suomalaismielinen isänmaallisuus. Jäsenmäärän kasvaessa yhdistyksestä tuli kuitenkin osa suomalaista työväenliikettä. Vuonna 1907 yhdistyksen sisällä aloitti toimintansa myöhemmin ammattiteatteriksi kasvanut Koiton Näyttämö.
Vuonna 1904 yhdistys hankki kesäsiirtolaksi Lammassaaren Helsingin Vanhankaupunginlahdella. Saareen valmistui jo 1905 arkkitehti Vilho Penttilän suunnittelema hirsilinna Pohjolan Pirtti. Vuonna 1907 yhdistykselle valmistui samoin Vilho Penttilän suunnittelema kivirakenteinen toimitalo Koiton talo, joka rakennettiin Simonkadun ja Yrjönkadun kulmatontille. Vuonna 1981 talon omistaneet SKP ja raittiusyhdistys myivät rakennuksen 22 miljoonalla markalla puolueen hallitsemalle Fexima-yhtiölle. Vuonna 1984 Fexima myi talon Hakalle noin 140 miljoonalla markalla.
Yhdistys hallinnoi edelleen Lammassaaren aluetta Viikin luonnonsuojelualueella.
Mira Calix

Mira Calix (s. 1970) (oik. Chantal Passamonte) on brittiläinen kokeellinen muusikko ja taiteilija. Hänen musiikkinsa on elektronista, mutta hyödyntää runsaasti monenlaisia orgaanisia äänilähteitä, kuten hyönteisten ääniä. Calix toimii DJ:nä ja live-esiintyjänä, ja on levytyksiensä ohella säveltänyt musiikkia muun muassa videoinstallaatioihin ja teatteriesityksiin. Calix levyttää Warp Recordsille ja on naimisissa Autechre-yhtyeen Sean Boothin kanssa.
Calixin ensimmäiset julkaisut olivat single Pin Skeeling vuonna 1998 ja albumi One on One vuonna 2000. Vuonna 2003 hän julkaisi toisen albuminsa Skimskitta ja teki yhteistyötä London Sinfonietta -sinfoniaorkesterin kanssa, joka esitti hänen teoksensa Nunu Lontoon Royal Festival Hallissa. Vuonna 2004 hän muodosti pianisti Sarah Nicollsin ja äänitaiteilija David Sheppardin kanssa Alexander's Annexe -performanssiryhmän. Se julkaisi albumin Push Door To Exit Warp Recordsilla vuonna 2006.
Ristinselkä

Rutaniemi

Ristinselän eteläpuolella Rutalahtea ja Mustanselkää erottaa toisistaan Rutaniemi Korpilahdella Oittilassa. Niemessä on laajoja louhikkoalueita ja suuria korkeuseroja. Rutaniemi on saaristoaluetta.
Antonín Hájek

Antonín Hájek (s. 12. helmikuuta 1987 Frýdlant, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen mäkihyppääjä. Hän edusti seuratasolla Dukla Libereciä.
Hájek sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa neljänneksi Rovaniemellä 2005. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Oberstdorfin MM-kisoissa samana vuonna. Lentomäen MM-kilpailuissa Oberstdorfissa 2008 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 20:s ja joukkuekilpailussa kuudes. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui suurmäessä seitsemänneksi. Saman vuoden lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa hän sijoittui kahdeksanneksi.
Hájek kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Liberecissä tammikuussa 2004. Kymmenen parhaan joukkoon hän selviytyi ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Lahdessa maaliskuussa 2007. Parhaimmillaan hän oli neljäs Kulmin lentomäessä ja Sapporon suurmäessä, molemmat tammikuussa 2010.
Hájekin henkilökohtainen pituusennätys ja samalla Tšekin ennätys on 236 m, joka on hypätty Planicassa 2010.
Hájek ilmoitti syyskuussa 2015 lopettavansa uransa kärsittyään sitä ennen terveysongelmista ja pudottuaan maajoukkueesta.
Pyhän Mikaelin kirkko (Tallinna)

Ruotsalainen Pyhän Mikaelin kirkko on kirkko Tallinnassa. Luostari perustettiin vuonna 1249 ja se toimi reformaatioon asti. Rakennus oli keskiajalla sisterssiläisen nunnaluostarin sairaala erityisesti köyhiä ja kodittomia varten. Vanhassa sairaalassa oli paljon pikku syvennyksiä seinissä, jotta sinne mahtui enemmän ihmisiä. Kaupungin köyhille rakennetusta uudesta, Pyhän Johanneksen hospitaalista, vaivaistalosta, tuli ruotsalaisen seurakunnan kirkko vuonna 1631.
Kirkkona rakennus toimi toiseen maailmansotaan ja ruotsinkielisen vähemmistön joukkopakoon saakka. Se ehti toimia myös urheiluhallina Neuvostoaikaan. Urheiluhallissa oli kolme huonetta, yhdessä huoneessa oli painisali, toisessa nyrkkeilysali ja kolmannessa pingissali. Urheiluhallina käytetty kirkko on vihitty uudelleen käyttöön ja restauroitu vuonna 2002. Nykyään kirkossa on 225 istumapaikkaa.
Nykyisin Tallinnan kaupungille kuuluva Pyhän Nikolauksen museokirkko (Niguliste kirik) oli luostarin pääkirkko. Pohjois-Viro kuului 1560-luvulla Ruotsin suurvaltaan. Tallinnan ruotsalais-suomalainen seurakunta kokoontui Pyhän Mikaelin kirkossa yhdessä nunnien kanssa. Kirkko jäi reformaation jälkeen seurakunnalle. Seurakunnan papit tulivat useimmin Suomesta.
Kirkon merkittäviä nähtävyyksiä ovat Joachim Armsbrustin suunnittelema barokkityylinen alttari, saarnastuoli ja ainutlaatuinen kastekappeli (Christian Ackermann, 1680).
Jumalanpalveluksia järjestävät ruotsalaisen seurakunnan lisäksi suomalainen ja saksalainen seurakunta. Kirkko sijaitsee Tallinnan vanhassa kaupungissa Nikolainkirkon (Niguliste) vieressä.
Bolt (vuoden 2008 elokuva)

Tuotanto

Elokuvan nimeksi piti aluksi tulla "American Dog", ja elokuvan käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastasi muun muassa Lilo & Stitchin ohjannut Chris Sanders. Sanders kuitenkin lähti projektista ja hänen tilalleen tulivat Chris Williams ja Byron Howard.
Elokuvan alkuperäinen juoni kertoi koirasta nimeltä Henry, joka on kuuluisa televisiotähti.

Juoni

Bolt-koira on televisiosarjan supertähti, jolle elämä on yhtä seikkailua: yhä uudelleen Bolt pelastaa emäntänsä Pennyn. Koira kuitenkin luulee sarjan olevan totta ja omistavansa oikeasti supervoimia. Kun Bolt päätyy New Yorkin kaduille, se tapaa Missu-kissan ja Raivo-hamsterin. Ystäviensä kanssa Bolt aloittaa matkan kohti kotia, Hollywoodia, etsimään Pennyä. Matkan aikana Bolt alkaa ymmärtää, ettei sillä olekaan supervoimia. Missu auttaa Boltia ymmärtämään, että koiran supervoimat piilevät omistajan rakastamisessa.
One Planet Living

One Planet Living on englannista lähtöisin oleva kestävän elämäntavan konsepti, jonka tarkoitus on kannustaa ihmisiä ja yhteisöjä elämään sosiaalisesti kestävästi ja maapallon kantokyvyn rajoissa. Konseptiin kuuluu kymmenen One Planet -periaatetta, jotka ohjaavat kehittämään kestäviä ratkaisuja ja joiden ekologinen jalanjälki olisi yhden maapallon kokoinen. One Planet Living -konseptin on kehittänyt englantilainen voittoa tavoittelematon organisaatio en:BioRegional yhteistyössä maailman luonnonsäätiön (WWF) kanssa.

One Planet Living Suomessa

One Planet living toimintamallia on sovellettu Suomessa vuodesta 2014 alkaen Jyväskylässä Kankaan aluekehityshankkeessa ja Vantaalla Kivistön kaupunkikeskuksen kehityksessä.
Edward Ilsley

Edward Ilsley (11. toukokuuta 1838 Stafford – 1. joulukuuta 1926) oli brittiläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1861 ja nimitettiin Birminghamin vihkipiispaksi sekä Fesseën titulaaripiispaksi 21. marraskuuta 1879. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi William Bernard Ullathorne, jota avustivat Francis Kerril Amherst ja Edmund Knight.
15. helmikuuta 1888 Ilsley sai nimityksen Birminghamin piispaksi ja 28. lokakuuta 1911 arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 15. tammikuuta 1921, mutta sai 13. kesäkuuta 1921 vielä nimityksen Macran titulaariarkkipiispaksi.
Jüri Arrak

Jüri Arrak (s. 24. lokakuuta 1936 Tallinna, Viro) on virolainen kuvataiteilija.
Arrak on valmistunut Viron valtiollisesta taideoppilaitoksesta 1966. Hänen teoksiaan on Viron taidemuseossa, MoMAssa, Tretjakovin galleriassa, New Orleans Taidemuseossa ja Kölnissä Ludwigin taidemuseossa. Jüri Arrak on myös kuvittanut osan virolaisen folkmetal-yhtye Metsatöllin kansikuvista.
Alain Sutter

Alain Sutter (s. 22. tammikuuta 1968 Bern, Sveitsi) on sveitsiläinen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Häntä pidetään yhtenä 1990-luvun parhaista sveitsiläispelaajista.
Sutter edusti urallaan seuratasolla vuosina 1985–1998 kotimaassaan Grasshopperia ja Young Boysia, Saksassa Nürnbergiä, Bayern Müncheniä ja Freiburgia sekä Yhdysvalloissa Dallas Burnia.
Sveitsin maajoukkueessa Sutter pelasi vuosina 1986–1996 62 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 1994 MM-kisoissa.
Korsikalaiset

Historia

Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Korsikalla ovat 9 000–10 000 vuotta vanhoja. Korsikaa hallitsi ensin etruskit ja sittemmin Karthago, kunnes Rooman valtakunta valloitti sen 259 eaa. Vandaalit ja muut saarelle hyökkääjät ajoivat pimeän keskiajan aikana asukkaita rannikolta sisämaahan. Vuonna 1077 saari siirtyi Pisan valtaan ja päätyi siltä Genovalle vuonna 1284. Suuren osan Genovan valtakautta saari oli alttiina arabien ja turkkilaisten rosvohyökkäyksille. 1700-luvulla Korsika oli pariin otteeseen itsenäinen, mutta se päätyi lopullisesti Ranskalle vuonna 1796. Ranskan valtakaudella Korsika teollistui ja sen väestö kasvoi. Maatalouden kärsittyä kilpailussa muiden Ranskan alueiden kanssa suuri osa jäi ilman töitä ja monet muuttivat saarelta töihin muualle. Nationalistiset liikkeet ovat tehneet 1900-luvun jälkipuoliskolla Korsikalla useita terrorismi-iskuja.
Opel Adam

Adam S

Keväällä 2014 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä urheilullinen Adam S -malli, jossa on turboahdettu 1,4-litrainen moottori teholtaan 150 hevosvoimaa. Jousitus on säädetty urheilullisemmaksi ja kaikissa pyörissä on OPC-levyjarrujärjestelmä. Huippunopeus on 210 km/h. Adam S saapui Suomeen lokakuussa 2015.
Nawal

Nawal (oik. Nawal Mlanao, s. 1965 Komorit) on komorilainen laulaja ja lauluntekijä. Hän syntyi musikaaliseen sukuun Komoreilla ja asui nuorena jonkin aikaa myös Ranskassa. Vuonna 1985 hän palasi synnyinmaahansa. 
Hänen ensimmäinen albuminsa Kweli julkaistiin vuonna 2001. Hän on myös yksi Sahel Operan (2005) säveltäjistä. 
Nawal soittaa useita soittimia, kuten gambusia, dafia ja kitaraa. Nawalin kappale "Hima" oli mukana Putumayo World Musicin kokoelmalevyllä Women of Africa (2004).
Bandyliigakausi 1992–1993

Suomen mestarit

WP-35: Jorma Saastamoinen, Markku Talvitie, Jukka Soininen, Juha Järveläinen, Sami Reponen, Matti Tirkkonen, Petteri Jokinen, Mika Pitkänen, Vladimir Baranov, Jouni Nissinen, Sami Jokinen, Mika Sillgren, Jukka Pulkkinen, Mihail Klimov, Ari Holopainen, Harri Kauhanen, Lasse Laakkonen, Sami Laakkonen. Valmentaja: Esko Tammilehto
Notos

Notos (muinaiskreikaksi Νότος) oli kreikkalaisessa mytologiassa etelätuulen henkilöitymä ja jumaluus, yksi kahdeksasta anemoksesta. Hänen vastineensa roomalaisessa mytologiassa oli Auster, sirokkotuuli, joka toi mukanaan tiiviin pilvipeitteen, sumun ja kuumankostean sään.
Notoksen vanhemmiksi nimetään Astraios ja Eos kuten muillekin kolmelle pääilmansuuntien tuulten jumaluudelle; nämä kolme hänen veljeään olivat Boreas, Zefyros ja Euros.
Notos oli enimmäkseen leuto ja lauha tuuli, mutta syksyisin se muuttui puuskittaiseksi ja toi mukanaan myrskyjä aiheuttaen usein satojen menetyksiä.