google/wiki40b huggingface dataset:
Kalkkistabilointi

Kalkkistabilointi on jäteveden hygienisointimenetelmä. Sen teho perustuu siihen, että taudinaiheuttajat eivät pysty elämään tai lisääntymään korkeilla (>10) pH tasolla. Kalkkistabilointi voidaan suorittaa joko  poltetulla- tai sammutetulla kalkilla. Sammuttamaton kalkki nostaa pH:n lisäksi myös käsiteltävän lietteen lämpötilaa. Tärkeää stabiloimisen onnistumisen kannalta on lietteen ja kalkin tehokas sekoittaminen.

Poltetulla kalkilla stabilointi

Maa- ja metsätalousministeriön ja Kasvintuotannon tarkastuskeskuksen ohjeen mukaan puhdistamoliete on hygienisoitu kun lietteen pH nousee vähintään 12:een ja lämpötila kohoaa samanaikaisesti 55 °C:een kahden tunnin ajaksi. Lämpötilareaktio saadaan aikaan käyttämällä poltettua eli sammuttamatonta kalkkia (Cao). Poltettu kalkki reagoi veden ja hiilidioksidin kanssa muodostaen kalsiumhydroksidia ja lämpöä.

Haja-asutusalueiden sakokaivolietteiden kalkkistabilointi

Haja-asutusalueiden sakokaivolietteiden kalkkistabiloinnilla tarkoitetaan jäteveden käsittelyjärjestelmistä poistettavan lietteen hygienisointia sammutetulla kalkilla. Jätevesiliete hygienisoidaan sekoittamalla lietteeseen sammutettua eli rakennushienokalkkia. Hygienisoiva vaikutus perustuu lieteseoksen emäksisyyteen (tavoite pH yli 12) ja stabilointiaikaan.
Haja-asustusalueilla muodostuvaa sakokaivolietettä on mahdollista levittää omasta sakokaivosta omalle pellolle mikäli sakokaivoliete on hygienisoitu ennen peltoon levittämistä. Hyväksytyt menetelmät ovat kalkkistabiloinnin lisäksi termofiilinen mädätys, kompostointi, Kemicond-menetelmä tai terminen kuivaaminen. Jätevesilietettä, joka on peräisin tilalla asumisesta ja/tai tilalla tapahtuvasti muusta toiminnasta (joka ei tarvitse ympäristölupaa) voi levittää pellolle ilman ympäristölupaa, mikäli se hygienisoidaan. 
Kalkkistabilointi sammutetulla kalkilla voidaan suorittaa myös nk. yhteiskeräilypisteessä, jossa yrittäjä kerää lietteet suureen lietesäiliöön (enintään 100 m³). Lietesäiliön, jossa kalkkistabilointi suoritetaan, on oltava kunnolla katettu. Yhteiskeräilypisteissä lietteiden hygienisointi on luvanvaraista.
Kristian Smeds

Tomi Kristian Smeds (s. 1. joulukuuta 1970 Tornio) on suomalainen teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija.

Ura

Kristian Smeds opiskeli vuosina 1990–1995 Teatterikorkeakoulussa dramaturgian koulutusohjelmassa ja oli vuonna 1996 perustamassa Teatteri Takomoa, jonka taiteellisena johtajana hän toimi 1996–2001. Vuonna 2001 hänet valittiin Kajaanin kaupunginteatterin johtajaksi, jonka tehtävän hän jätti vuonna 2004. Vuonna 2007 hän perusti kansainvälisen omaa nimeään kantavan Smeds Ensemble -teatteriryhmän. Suomen lisäksi hän on ohjannut mm. Virossa, Liettuassa ja Belgiassa. Hänen ohjauksensa ovat vierailleet kansainvälisesti Belgiassa, Virossa, Ranskassa, Saksassa, Liettuassa, Latviassa, Unkarissa, Norjassa, Itävallassa sekä Ruotsissa.
Vuonna 2005 Kustannusyhtiö Tammi julkaisi Annukka Ruuskasen ja Kristian Smedsin kirjan Kätketty näkyväksi: Mielikuvituksen ja toden tilat Kristian Smedsin teatterissa.
Vuoden 2007 marraskuussa sai ensiesityksensä Smedsin ohjaama ja sovittama teatteriversio Väinö Linnan Tuntemattomasta sotilaasta.
Smedsin Tuntematonta sotilasta esitettiin Suomen Kansallisteatterissa vuosina 2007–2009 yhteensä 122 kertaa ja siihen myytiin 73265 lippua. Suomen Kansallisteatteri, Yle Teema ja Yle Draama tuottivat Smedsin Tuntemattomasta TV-version, joka oli osa Tutkivan teatterityön keskuksen Teatteri mediana -hanketta. TV-versio ensi-esitettiin Yle Teema -kanavalla helmikuussa 2009.
Vuoden 2009 helmikuussa sai ensiesityksensä Smedsin kirjoittama ja ohjaama kansainvälinen tuotanto Mental Finland Belgian kuninkaallisessa flaamilaisessa kansallisteatterissa (KVS). Esityksessä oli mukana joukko eturivin suomalaisia teatterintekijöitä, mm. Kalle Holmberg, Hannu-Pekka Björkman, Tommi Korpela, Janne Reinikainen sekä Tarja Heinula. Mental Finland -esitys vieraili Belgian lisäksi mm. Helsingissä, Vilnassa, Strasbourgissa sekä Linzissä.
Lokakuussa 2010 julkistettiin Kristian Smedsille vuonna 2011 myönnetty merkittävä eurooppalainen teatteripalkinto, XII Europe Prize New Theatrical Realities, ensimmäisenä teatterintekijänä Pohjoismaissa.
Vuonna 2017 Smeds valittiin Teatterikorkeakoulun näyttelijätaiteen professoriksi viisivuotiskaudelle 2018–2023. Hän on aiemminkin vieraillut oppilaitoksen opettajana.
Kristian Smeds vaikuttaa myös rumpalina Houkka Bros -yhtyeessä.
Fairchild Aircraft

Alkuajat

Sherman Fairchild perusti Fairchild Airplane Manufacturing -yhtiön vuonna 1925. Tätä ennen oli perustettu jo Fairchild Aerial Camera Corporation ja Fairchild Aerial Surveys -yhtiöt. Lisäksi Sherman osti Caminez Engine Company -yhtiön ja nimesi sen Fairchild Engine Companyksi, sekä perusti Fairchild Aviation -yhtiön holding-yhtiöksi.
Ensimmäisenä yhdysvaltalaisena lentokonevalmistajana yhtiön koneissa oli umpinainen ohjaamo ja hydraulisesti nostettavat laskutelineet.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana Fairchild valmisti PT-19 ja AT-21 koulukoneita, C-82 Packet-kuljetuskoneita sekä ohjuksia. Lisäksi valmistui suuria määriä kevyitä Fairchild C-61-koneita, jotka tunnetaan siviilipuolella nimillä Fairchild Argus tai Fairchild Model 24.

Sodan jälkeen

1950-luvulla yhtiö laajensi toimialaansa perustamalla Fairchild Semiconductor -yhtiön.
Sodan jälkeen yhtiö kehitteli C-82-koneesta suuremman C-119 Flying Boxcar-koneen, joka oli etupäässä maahanlaskujoukkojen käytössä. Fairchild C-123 Provider julkaistiin vuonna 1955. Vuonna 1956 Fairchild osti lisenssioikeudet Fokker F.27-koneeseen.
Vuonna 1964 Fairchild osti Hiller Helicopters -yhtiön ja muodosti Fairchild Hiller -yhtiön. Vuonna 1965 osti Republic Aviation -yhtiön.
1970-luvulla (1972) syntyi kenties yhtiön tunnetuin tuote, rynnäkkökone A-10 Thunderbolt II. Se oli tuotos yritysfuusiosta Republic Aviationin kanssa, jolta koneen nimi periytyi.
1996 Fairchild osti Dornierin siviilituotannon, ja toimi viimeiset vuodet nimellä Fairchild Dornier. Yhtiö valmisti muun muassa Fairchild-Dornier 328-tyyppisiä koneita. Mallisarjassa oli niin potkuri- kuin suihkuturbiinimoottoren varustettuja malleja.
Yhtiö joutui rahoitusvaikeuksiin, ja ajautui konkurssiin 2002. Yhtiön pilkkomista varten perustettiin M7 Aerospace, joka toimi parin vuoden ajan.
Elämäntarinafestivaali

Elämäntarinafestivaali on vuosittain Kärsämäellä järjestettävä valtakunnallinen kirjallisuustapahtuma. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 2000. Elämäntarinafestivaali järjestetään perinteisesti heinäkuussa ja ne kestävät 4-5 päivää. Ohjelma sisältää keskustelutilaisuuksia, seminaareja, kursseja sekä Tarinaniskennän SM-kilpailut. Elämäntarinafestivaali on osa Kärsämäen Kesä tapahtumakokonaisuutta, johon kuuluvat lisäksi ARS Kärsämäki -nykytaidenäyttely ja Musiikkia Paanukirkossa - Musiikkijuhla.

Historia

Elämäntarinafestivaalin taustalla toimii Suomen Elämäntarinayhdistys, johon kuuluu yli 400 jäsentä eri puolilta Suomea, Ruotsista, Saksasta ja Ranskasta. Elämäntarinafestivaalin alkuideoinnista vastasivat erityisesti Elämäntarina-akatemia ja kärsämäkinen kirjailija ja kirjoittajakouluttaja Anja Vähäaho. Festivaalien teemoja ovat olleet mm. Eurooppalainen elämäntarina (2000), Universaalit elämäntarinat (2002), Huumori elämäntarinoissa (2004), Fakta ja fiktio elämäntarinoissa (2005), Sukukansojen elämäntarinat (2007), Tarina takapiruna – tarinoiden vaikutus mieleen ja maailmaan (2008), Näkökulmia suomalaisiin ja venäläisiin sukupolvitarinoihin (2009) ja Ruotsinsuomalaisuus ennen ja nyt (2010).

Elämäntarinafestivaali 2011

XI Elämäntarinafestivaali järjestetään 13.-16. heinäkuuta. Elämäntarinafestivaalin 2011 teemaksi on valittu Amerikan siirtolaisuus, koska Kärsämäeltä ja ympäristökunnista on lähtenyt Amerikkaan siirtolaisiksi huomattavan paljon väkeä. Festivaalin tavoitteena on solmia uusia yhteyksiä amerikansuomalaisiin ja elvyttää jo katkenneita yhteyksiä. Suomen Elämäntarinayhdistys haluaa myös tallentaa muistiin siirtolaisten elämäntarinoita ja -kokemuksia eri muodoissa. Tätä tavoitetta on tarkoitus edistää myös kevään aikana järjestettävällä siirtolaisuusaiheisella kirjoituskilpailulla, jossa parhaiten menestyneet palkitaan festivaalin aikana.
Kalle Väänänen

Kaarle Viktor (Kalle Vihtori) Väänänen (22. maaliskuuta 1888 Kuopio – 12. elokuuta 1960 Lahti) oli suomalainen kirjailija ja oppikoulun opettaja.

Henkilöhistoria

Väänäsen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Kaarlo Vilho Väänänen ja Maria Niskanen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1915. Väänänen toimi luonnoonhistorian ja maantieteen opettajana Viipurin uudessa yhteiskoulussa 1922–1929, Viipurin tyttölyseossa 1929–1945 ja Lappeenrannan lyseossa 1945–1952. Talvi- ja jatkosodan aikana Väänänen oli viihdytysjoukoissa. Vuosina 1945−1947 Väänänen oli komennettuna opettajaksi Valtion sisäoppilaitokseen (”Internaatti”) Niinisalon varuskuntaan. Väänänen oli naimisissa Alma Maria Vanamon (ent. Vilander) kanssa vuosina 1912–1945.  Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin 1948 Kerttu Vainion (ent. Grönlund) kanssa.
Thomas Pynchon

Elämä ja ura

Pynchon aloitti insinöörinopinnot Cornellin yliopistossa, mutta jätti opinnot kesken liittyäkseen Yhdysvaltain laivastoon. Parin vuoden kuluttua hän palasi Cornelliin, vaihtoi alaa ja suoritti kirjallisuuden loppututkinnon. Hän työskenteli myös salaisessa tehtävässä Boeingin lentokonetehtaassa.
Pynchronin suppeaan tuotantoon sisältyy yksi novellikokoelma ja kahdeksan romaania. Hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa V. vuonna 1963. Sen jälkeen hän katosi julkisuudesta  eikä ole antanut haastatteluja. Julkisuuden välttelyn vuoksi hänestä tiedetään hyvin vähän. Hän on kuitenkin näyttäytynyt Simpsonit-piirrossarjassa paperipussi päässä. Oppilastiedot hänen käymästään korkeakoulusta puuttuvat ja hänen laivastopalvelunsa aikainen arkisto on tuhoutunut tulipalossa.
Pynchonin esikoisromaani V. sai William Faulkner Foundation -esikoisromaanipalkinnon vuonna 1963. Pynchonilta on suomennettu  Richard and Hilda Rosenthal Foundation -palkinnon saanut Huuto 49 (1966) sekä Painovoiman sateenkaari (1973), jota pidetään hänen pääteoksenaan  (1973) ja johon hänen kulttimaineensa perustuu.
Neljäs romaani Vineland ilmestyi 1990. Pynchon on julkaissut myös novellikokoelman Slow Learner (1984). Mason & Dixon -romaanissa (1997) seurataan 1700-luvulla eläneiden maanmittaajien Charles Masonin ja Jeremiah Dixonin toimintaa Uudessa maailmassa. Against the Day (2006) kertoo tapahtumista vuonna 1893 pidetystä Columbian maailmannäyttelystä ensimmäiseen maailmansotaan asti.
Pynchonilla on hyvin tiivis harrastajayhteisö, johon kuuluvat ovat kiinnostuneita Pynchonista monenlaisista näkökulmista: joku kerää Pynchonia koskevia detaljeja, joku kuvittaa, säveltää tai kirjoittaa romaaneja. Pynchon on myös opinnäytteiden tutkimuksen kestoaihe. Tutkija Tiina Käkelä-Puumalan mukaan ne jotka eivät tunne Pynchonia, pitävät heitä helposti friikkeinä. Tutkimuksen kohteena on erityisesti Pynchonin varhaistuotanto, sillä kuten Käkelä-Puumala kirjoittaa, "Painovoiman sateenkaaren jälkeen Pynchon ei ole kirjoittanut enää vastaavaa romaania".
Suomen Metsätieteellinen Seura

Suomen Metsätieteellinen Seura (SMS) on 30. huhtikuuta 1909 perustettu seura, jonka tarkoituksena on edistää Suomen metsäntutkimusta. Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana toimi tuolloinen Metsähallituksen ylijohtaja Peter Woldemar Hannikainen.
Seura toimii metsäntutkimuksen alalla työskentelevien tutkijoiden ja myös tutkimuksesta kiinnostuneiden henkilöiden yhdyssiteenä. Seuralla on noin 500 varsinaista jäsentä ja lisäksi suomalaisia ja ulkomaisia kunniajäseniä. Monet yhteisöt ovat seuran kannattajajäseniä. 
Toimintaorganisaatioon kuuluvat jäsenkokousten lisäksi aihekeskeisesti kokoontuvat yksiköt: Itä-Suomen metsäntutkimusseura, Metsäbiologian kerho, Metsäekonomistiklubi, Metsäteknologisen tutkimuksen yhteistyöelin ja Taksaattoriklubi.
Seuralla on myös oma kirjasto, jonne tulee vuosittain tuhatkunta julkaisua eri puolilta maailmaa. Seura jakaa myös apurahoja nuorille metsäntutkijoille ja palkitsee parhaat pro gradu -tutkielmat.

Julkaisutoiminta

Seura julkaisee metsäntutkimuksen tuloksia. Seura on julkaissut englanninkielistä Silva Fennicaa vuodesta 1926 ja siihen sulautettua Acta Forestalia Fennica -julkaisua vuosina 1913–1999. Vuonna 1994 yhdistettiin Seuran ja Metsäntutkimuslaitoksen tieteellinen julkaisutoiminta, jolloin seurasta tuli myös Metsätieteellisen aikakauskirjan (siihen asti Folia Forestalia) julkaisija. Edellisten lisäksi seuran julkaisuihin on kuulunut metsäntutkimusta esitteleviä ja tukevia julkaisuja ja metsäterminologisia sanakirjoja.
Ulla Katajavuori

Ulla Kyllikki Katajavuori-Koskimies (16. kesäkuuta 1909 Rauma – 5. lokakuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kanteletaiteilija.

Ura

Ulla Katajavuori oli lapsena Suomen Yleisradion ensimmäisiä esiintyjiä Raumalta radioiduissa koelähetyksissä. Hänen soittoaan kuultiin sittemmin radiossa usean vuosikymmenen aikana.
Katajavuoren tulkinnoissa kantele soi klassisena taidesoittimena. Hänen julkisten esiintymistensä määrä nousee satoihin. Muun muassa monissa isänmaallisissa tilaisuuksissa Aino-pukuun pukeutunut Katajavuori kanteleineen oli suosittu esiintyjä; sotien aikana ja niiden  jälkeen kanteleensoitolla ja suomalaisella musiikilla oli itsestään selvä tilaus. Hänen soittoaan ehti kuunnella kuusi Suomen presidenteistä.
Katajavuori esiintyi taajaan myös Ruotsissa ja muualla Skandinaviassa. Hän osallistui vuonna 1956 Kölnistä ympäri maailman radioituun Musik kennt keine Grenzen -lähetykseen. 1960-luvun alussa hän teki kaksi konserttimatkaa USA:han ja Kanadaan ja konsertoi sopraano Sylvia Aarnion kanssa New Yorkin Carnegie Hallissa. Folk Music Festival Kaustinen -plaketin Katajavuori sai vuonna 1969. Valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin 1975.
Lauantain toivottujen levyjen suosituimpiin on kuulunut Karjalan kunnailla, jonka Anna Mutanen ja Ulla Katajavuoren levyttivät; sen – niin kuin suurimman osan Katajavuoren ohjelmistosta – sovitti kanteleelle hänen muusikkopuolisonsa Eero Koskimies, joka oli Radio-orkesterin alttoviulisti ja Sibelius-Kvartetin perustajajäsen. Toinen tunnettu Katajavuoren levyttämä kappale on Konevitsan kirkonkellot (1952), jonka myöhemmin toi laajempaan tietoisuuteen Piirpauke-yhtye.

Suku

Ulla Katajavuoren puoliso vuodesta 1939 oli viulisti Eero Koskimies. Koskimiehen poika hänen ensimmäisestä avioliitostaan Aino Nisulan kanssa oli pianisti Pentti Koskimies. Ulla Katajavuoren ja Eero Koskimiehen tytär on kirjailija Satu Koskimies. Satu Koskimiehen tytär on kirjailija Riina Katajavuori.
Lars Løkke Rasmussen

Perhe ja koulutus

Lars Løkke Rasmussenin isä Jeppe Løkke Rasmussen työskenteli pääkirjanpitäjänä ja äiti Lise oli kotiäitinä. Rasmussen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 1992. Hän työskenteli itsenäisenä konsulttina 1990–1995. Puolueensa nuorisojärjestön, Venstres Ungdomin, puheenjohtajana Rasmussen toimi vuosina 1986–1989.
Rasmussen on naimisissa Färsaarilta kotoisin olevan Sólrun Jákupsdottirin kanssa. Yhdessä heillä on kolme lasta.
Samasta sukunimestä huolimatta Lars Løkke Rasmussen ei ole sukua edeltäjälleen eikä myöskään tätä ennen pääministerinä toimineelle Poul Nyrup Rasmussenille.

Poliittinen ura

Kansankäräjille Rasmussen valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1994. Venstren varapuheenjohtajaksi hänet valittiin 1998. Rasmussen toimi Anders Fogh Rasmussenin hallituksen sisä- ja terveysministerinä 2001–2007, minkä jälkeen hänet nimitettiin valtiovarainministeriksi. Anders Fogh Rasmussenin tultua valituksi Naton pääsihteeriksi Rasmussen valittiin Venstren uudeksi puheenjohtajaksi ja tämän seuraajaksi pääministerinä. Vuoden 2011 vaaleissa Venstren johtama sininen blokki menetti enemmistönsä kansankäräjillä ja Rasmussenin hallitus joutui eroamaan.
Seuraavissa vuoden 2015 vaaleissa Venstre putosi kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi ja oli vaalien suurin häviäjä, mutta sinisen blokin saavuttama vaalivoitto sosiaalidemokraattien johtamasta punaisesta blokista nosti Rasmussenin hallitustunnustelijaksi.
Vaalien jälkeen Rasmussen pyrki muodostamaan enemmistöhallituksen, johon olisi kuulunut Venstren lisäksi muut sinisen blokin puolueet: vaalien suurin voittaja Tanskan kansanpuolue, Liberal Alliance ja Konservatiivinen kansanpuolue. Tavoitteesta kuitenkin luovuttiin ja muun muassa kansanpuolueen puheenjohtajan Kristian Thulesen Dahlin mukaan puolueet olivat liian erilaisia yhteistyöhön. Rasmussen kertoi uskovansa enemmistöhallituksen muodostamisen jättävän vain vähän liikkumavaraa. Lopulta Rasmussenin johtama Venstre muodosti yksin vähemmistöhallituksen tukenaan muut sinisen blokin puolueet.
Rasmussen kutsui 19. marraskuuta 2016 hallituksensa tukipuolueet neuvotteluihin hallituspohjan laajentamisesta. Viikon kestäneiden neuvotteluiden jälkeen Liberal Alliance ja Konservatiivinen kansanpuolue tulivat mukaan hallitukseen Rasmussenin johtaman Venstren lisäksi Tanskan kansanpuolueen jäädessä yhä hallituksen ulkopuolelle. Uusi hallitus sopi muun muassa kiinteistöveron jäädyttämisestä, puolustusmäärärahojen lisäämisestä, suurituloisten verotuksen keventämisestä ja lisärahoituksesta kouluille. Edeltäjänsä tapaan hallituksesta tuli vähemmistöhallitus, joka tarvitsee päätöksiinsä kansankäräjillä myös kansanpuolueen tuen.
Kesäkuun 2019 vaaleissa Venstre hävisi pääministerin paikan sosiaalidemokraateille. Vaalituloksen jälkeen sisäinen kiistely puolueen johdosta alkoi voimistua Venstren sisällä. Elokuun lopussa Rasmussen tiedotti, että jättää paikkansa eikä aikonut enää asettua ehdolle Venstren johtoon syyskuun puoluekokouksessa. Hän mainitsi syyksi puolueen ruohonjuuritasolta tulleen vastustuksen.
Taisto Martiskainen

Taisto Martiskainen (26. tammikuuta 1943 Suojärvi – 21. elokuuta 1982 Leppävirta) oli kuvanveistäjä, joka teki myös monumenttiteoksia. 
Hän opiskeli Taideteollisessa ammattikoulussa 1959–1960 sekä Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1960–1963 sekä Wäinö Aaltosen oppilaana 1960-luvun alussa. Hän voitti ensimmäisen julkisen patsaskilpailunsa 18-vuotiaana kuvanveiston opiskelijana teoksellaan Kiikkujat, joka paljastettiin  vuonna 1964.
Crunch

Crunch -maalaus on Paul Osipowin (s. 1939) maalaama akryylityö kankaalle vuodelta 1965–1966. Kooltaan tämä poptaiteen edustaja on 110×163 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1996.
Maalauksessa on sileä pinta ja poptaiteelle ominainen persoonaton kädenjälki. Asettelultaan siinä on kuin sarjakuvamaista etenevää tarinaa sanan Crunch ympärillä. Maalauksessa poikittaiset ihmishahmot sulassa sovussa kahden avaruusolion sekä pyöreiden ja  laatikkomaisten esineiden kanssa kuin leijailevat ja ponkailevat kilpaa Crunch-sanan yläpuolella. Maalauksessa, jonka ruskea raja jakaa kahteen osaan, on liikettä jännitystä ja uhkaakin. Maalaus on värikäs, ja siinä käytetty musta väri, huppupäiset hahmot ja kuin pimeyteen valaistut keltaiset alueet luovat siihen aimo annoksen sodan, jännityksen ja kamppailun tunnetta.
Söldenin suurpujottelu

Kärkikolmikot

Itävalta on menestynein maa 10 voitolla (8 toista sijaa ja 11 kolmatta sijaa). Toiseksi menestynein maa on Yhdysvallat 8 voitolla (6 toista sijaa ja 2 kolmatta sijaa). Kolmanneksi menestynein maa on Saksa 5 voitolla (3 toista sijaa ja 3 kolmatta sijaa).
Hannes Mäkinen

Hannes Mäkinen (12. marraskuuta 1901 Riihimäki – 5. marraskuuta 1938 Sevvostlager, Neuvostoliitto) oli suomalainen vasemmistopoliitikko, joka toimi 1930-luvulla Neuvostoliitossa Suomen kommunistisen puolueen (SKP) johtotehtävissä ja vuosina 1935–1937 puolueen puheenjohtajana. Myös Kominternissa aktiivisesti vaikuttanut Mäkinen käytti puoluetyössä salanimeä Matti Stein.

Elämäkerta

Kuusi vuotta kansakoulua käynyt Mäkinen osallistui Suomen sisällissotaan punaisten joukoissa 17-vuotiaana. Hän kuului punakaartin lentävään komppaniaan ja johti haavoituttuaan Riihimäen naiskomppaniaa. Sodan jälkeen Mäkinen toimi vasemmistolaisiin käsiin jääneen Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliiton sihteerinä. Mäkinen toimi myös Suomen sosialistisen työväenpuolueen (SSTP) puoluetoimikunnan varajäsenenä. Luottamustoimen hoitaminen keskeytyi, kun Etsivä keskuspoliisi pidätti Mäkisen samanaikaisesti muiden SSTP:n johtohenkilöiden kanssa 26. tammikuuta 1922. Hän sai kolmen vuoden rangaistuksen poliittisesta toiminnastaan. Vapautumisen jälkeen Mäkinen kutsuttiin Moskovaan ja hän opiskeli Kansainvälisen Lenin-koulun saksankielisellä sektorilla vuosina 1926–1928. Mäkinen luennoi valmistuttuaan LVKY:n skandinaavisella osastolla puoluehistoriasta ja hän opetti satunnaisesti Lenin-koulussa.
Mäkinen kuului Neuvostoliitossa SKP:n nuorisojaostoon, jonka tehtävänä oli tukea Suomen kommunistisen nuorisoliiton toimintaa. Mäkinen nousi SKP:n keskuskomiteaan 1920-luvun lopussa. 1930-luvun alusta vuoteen 1937 hän kuului SKP:n Venäjällä toimineen "ulkomaan byroon" ydinryhmään. Hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi Kullervo Mannerin syrjäyttämisen jälkeen. Puheenjohtajana hän oli myös SKP:n edustaja Kominternin toimeenpanevassa komiteassa vuosina 1935–1937.
Mäkinen oli naimisissa saksalaisen Martha Moritzin kanssa. Moritz lukeutui Saksan kommunistisen puolueen niin sanottuihin brandlerilaisiin. Moritz pidätettiin Stalinin vainojen yhteydessä 8. syyskuuta 1937 ja muutaman viikon sisällä Mäkinen syrjäytettiin SKP:n puheenjohtajan paikalta, koska kansanvihollisen puolisoa ei voitu pitää näkyvällä paikalla. Mäkinen sai tämän jälkeen vielä tehdä puolueen tilauksesta nimettöminä julkaistuja suomennostöitä. Mäkinen pidätettiin itsekin seuraavassa puhdistusaallossa huhtikuussa 1938 ja hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankileirille. Syytteiden mukaan hän oli värväytynyt Suomen tiedustelun agentiksi jouduttuaan hetkellisesti pidätetyksi Tukholmassa vuonna 1935. Tökerösti laaditussa syytekirjelmässä hänen väitettiin muun muassa olleen vuonna 1936 vakoiluyhteydessä Otto Vilmiin, vaikka Vilmi oli silloin ollut jo itse pidätettynä. Mäkinen kuoli vankileirillä jo saman vuoden marraskuussa, luultavasti teloitettuna.
Mason Dixon

Hahmon taustaa

Mason Dixon on syntynyt 12. elokuuta vuonna 1975 Tampassa Floridassa. Varttuessaan Dixon alkoi harrastaa nyrkkeilyä ja elokuvan aikoihin hän oli voittanut kaikki 33 otteluaan joista 30 tyrmäyksellä. Miten hänestä tuli maailmanmestari on tuntematonta. Dixon elää ylenpalttisesti treenaten nykyajan tyyliin ja katsoen aina videolta ottelemansa ottelut. Dixon harrastaa myös autojen keräilyä.

Rocky Balboa

Elokuvan introssa Mason tyrmää jälleen uuden vastustajansa helposti saaden yleisön vihat niskoilleen. Masonin entinen valmentaja Martin sanoo Dixonille hänen saavan vielä arvoisensa vastustajan. Eräänä päivänä urheiluohjelmassa keskustellaan entisajan nyrkkeilijöistä ja siitä voittaisiko Rocky Dixonin. Kaksi kolmesta nyrkkeilijästä äänestää Rockyn voittavan. Samalla näytetään tietokoneen tekemä simulaatio-ottelu, jossa Rocky tyrmää Dixonin 13. erässä. Dixonin promotoijat haukkuvat ottelun ja pilkkaavat Rockya, joka on nykyään ravintolanomistaja. Dixon aluksi kieltäytyy mahdollisesta ottelusta sanoen voittavansa Rockyn helposti mutta hyväksyy myöhemmin haasteen. Myöhemmin Rockyn saatua uuden nyrkkeilylisenssin hän ottaa vastaan Dixonin haasteen. Lehdistötilaisuudessa Dixon sanoo ottelevansa Rockya vastaan ainoastaan faniensa puolesta voittaakseen heidän kunnioituksen puolelleen. Dixon sanoo Rockylle antavansa tälle mahdollisuuden säilyttää kunniansa mutta pudottavansa hänet heti jos hän satuttaa häntä. Ottelu pidetään Las Vegasissa Mandalay Bayssa. Dixon lyö Rockyn kahdesti kanveesiin toisessa erässä mutta satuttaa kätensä ja ottelun suunta kääntyy Rockyn puolelle. Ottelu kestää viimeiseen erään saakka ja lopulta Dixon voittaa ottelun tuomariäänin saaden vihdoinkin kaipaamaansa kunnioitusta. Elokuvan vaihtoehtoisessa lopussa Rocky voittaa ja Dixon sanoo kunnioittavansa häntä.