google/wiki40b huggingface dataset:
Valkorintapeukaloinen

Levinneisyys

Valkorintapeukaloista tavataan Kolumbiassa, Costa Ricassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 242 000 km². Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen kuitenkin arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Rostockin satama

Rostockin satama (saks. Hafen Rostock, LOCODE:   DE RSK) on merisatama Saksan Rostockissa, Itämeren lounaisosassa. Satamaan liikennöidään säännöllisesti myös Suomesta; sataman kautta kuljetetaan esimerkiksi paperia Suomesta Keski-Eurooppaan.
Satama kattaa yhteensä 7,5 neliökilometrin alueen. Rostockin satama-alueen länsilaidalla toimii muun muassa Rostockin Warnemünden kaupunginosan risteilykeskus (osa satamaa), STX Europen telakka ja merenkulkumuseo. Alueen pohjoispuolella on saksalaisten pinta-alusten ja sukellusveneiden sotilassatama.
Lounaanmorsiusyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Lounaanmorsiusyökkösen sukupuolet eroavat toisistaan etusiipien värisävyn osalta. Naaraat ovat vaalean kellanruskeita kun koiraiden sävy on tummanruskea. Siipien kuviointi on kuitenkin samanlainen. Etusiivissä sisempi poikkiviiru erottuu hieman taustaväriä tummempana. Ulompi poikkiviiru on vaalea viiru, joka tekee mutkan ulospäin. Viirujen väliin jäävällä alueella munuaistäplä näkyy niin ikään vaalean viirun rajaamana. Siiven ulkoreuna ulomman poikkiviirun ulkopuolella on muuta siipeä vaaleampi ja siinä erottuvat sekä vaalea aaltoviiru että tumma kärkitäplä etureunassa. Takasiivet ovat lämpimän kirkkaankeltaiset ja niissä on huomattavan leveä, mustanruskea kaarijuova. Takasiivessä ei ole keskipilkkua. Siipiväli 53–60 mm.
Ruskeat etusiivet ja keltaiset, tumman kaarijuovan kirjomat takasiivet ovat myös muille morsiusyökkösille tunnusomainen piirre.

Levinneisyys ja lentoaika

Lounaanmorsiusyökköstä tavataan Pohjois-Afrikasta ja Euroopan länsiosista Etelä-Venäjälle ja Kaukasukselle. Suomessa laji on jokseenkin yleinen, mutta havainnot painottuvat vahvasti etelä- ja lounaisrannikoille. Hajanaisia havaintoja on suunnilleen Kokkola–Jyväskylä–Imatra-linjalle saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuulta syyskuulle huipun ollessa heinä-elokuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat

Laji viihtyy lehti- ja sekametsissä, lehdoissa sekä puistoissa ja puutarhoissa, mutta myös avoimemmissa ympäristöissä kuten kedoilla ja ahoilla. Aikuisia perhosia tulee valolle, mutta erityisen hyvin makealla nesteellä kostutetulle syötille. Naaraita tavataan koiraita useammin. Laji talvehtii toukkana ja toukka koteloituu keväällä maaperään.

Ravintokasvi

Toukka elää monilla erilaisilla ruohovartisilla kasveilla, mutta joskus pyös puilla ja pensailla.
Harry Elmer Barnes

Harry Elmer Barnes (15. kesäkuuta 1889 – 25. elokuuta 1965) oli yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä ja historiantutkija.
Barnes tuli vuonna 1918 historian professoriksi Clarkin yliopistoon Massachusettsissa, ja toimi vuosina 1923–1930 historiallisen sosiologian professorina Smith Collegessa ja sen jälkeen New School for Social Research -tutkimuslaitoksessa New Yorkissa. Hän oli yksi aikansa vaikutusvaltaisimmista yhteiskuntatieteilijöistä, sillä hänen tutkimuksensa olivat perusteellisia ja tieteellisen tarkkoja. Hänen teoksensa The Genesis of the World War (1926) vaikutti voimakkaasti yhdysvaltalaisten käsitykseen ensimmäisen maailmansodan syttymisestä ja Saksan sotasyyllisyydestä. 
Sosiologian teoriaa Barnes kehitti teoksessaan Sociology and Political Theory (1924). Hänen muita teoksiaan ovat The New History and the Social Studies (1925), Psychology and History (1925), History and Social Intelligence (1926), The Repression of Crime (1926), Introduction to Sociology (1927), World Politics in Modern Civilisation (1930), The Story of Punishment (1930) ja A History of Historical Writing (1937), An Economic History of the Western World (1937), Intellectual and Cultural History of the Western World (1937), Social thought from Lore to Science (2 osaa 1938, yhdessä Howard P. Beckerin kanssa), Society in Transition (1939) ja Contemporary Social Theory (1940, yhdessä Howard ja F. B. Beckerin kanssa). Barnes päätoimitti vuodesta 1924 sarjaa History of Civilisation (yhdessä Charles Kay Ogdenin kanssa) ja vuodesta 1928 sarjaa Studies in American Imperialism. 
Toisen maailmansodan jälkeen Barnes kuului holokaustin kieltäjiin.
Parilanjärvi

Maantieto

Järvi on 850 metriä pitkä, 400 metriä leveä ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria. Se sijaitsee kallioruhjeesta syntyneessä painaumassa, jonka rinteet on raivattu peltomaaksi. Vain eteläranta on metsämaastoa. Järveen laskee muutama pelto- ja metsäoja. Suurin osa vedestä tulee kuitenkin tulo-ojasta, joka laskee siihen Kuolemaisjärvestä tulevia vesiä. Järven luusua on itäpäässä ja sieltä lähtee puoli kilometriä pitkä laskuoja, joka alittaa seututien 249 matkallaan Haukijärveen. Järvenrantoja on 2,4 kilometriä ja ne ovat lähes kaikki soistuneita. Järven ympäristö on hyvin asuttua, mutta järven rannoilla ei ole rakennuksia. Rantaan johtaa yksi kärrypolku.

Historiaa

Perttun talon pelloilta on tehty joitakin irtolöytöjä, joiden perusteella järven rannalla arvellaan olleen kivikautinen asuinpaikka. Löytäpaikka on nykyään kauempana järven rannasta. Löytöjä olivat kivinen kourutaltta ja kvartsi-iskoksia.
Parilanjärven vedenpintaa on aikoinaan laskettu. Vuonna 1824 on jätetty asiassa ensimmäinen hakemus. Vuonna 1849 talollisen Parri Isaak Mattsson on jättänyt myös hakemuksen, koska hän sai silloin luvan laskea "Parilajärvi". Järvenlaskun aikataulua ei tarkkaan tunneta, mutta vedenpintaa on selvästi alennettu. Kalmbergin kartaston mukaan järvi näyttäisi kuitenkin olevan yhtä suuri kuin nykyään ja sillä oli kartassa sama nimi kuin Mattsonin hakemuksessakin.
Pape Thiaw

Ura

Thiaw aloitteli jalkapalloilun kotimaassaan Senegalissa Yégon riveissä. Sittemmin siirryttyään pelaamaan Eurooppaan vuonna 1998 hän on kiertänyt useita eurooppalaisia seuroja pelaten muun muassa Ranskassa, Sveitsissä, Venäjällä ja Espanjassa.

Maajoukkueura

Thiaw pelasi Senegalin maajoukkueessa vuosina 2001-2003 yhteensä 16 maaottelua. Hän edusti maataan muun muassa vuoden 2002 MM-kisoissa, jossa Senegal pääsi aina puolivälieriin asti.
No go -alue

No go -alue on alue, jolla huono maine väkivallan ja rikollisuuden vuoksi eivätkä ihmiset uskalla mennä sinne. Sillä voidaan tarkoittaa myös paikkaa, jota jokin ihmisryhmä pitää hallinnassaan ja estävät muiden pääsyn sinne. No go -alue voi olla kaupungin alue, jonne puolisotilaalliset joukot estävät pääsyn ja joihin poliisi, armeija tai muut vastaavat voivat tulla vain voimalla. No go -alue voi olla suljettu tietyiltä yksilöiltä, ryhmiltä tai muuten rajoitettu. Esimerkiksi Irlannin tasavaltalaisarmeijalla on ollut no go -alueita.

Suomi

Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan on mahdollista, että myös Suomeen kehittyy no go -alueita, joille poliisit eivät mene. Riski kasvaa hänen mielestään mikäli poliisin suorituskyky alenee entisestään.

Ruotsi

Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan Ruotsissa on 23 no go -aluetta.
Ruotsin sisäministeri Anders Ygeman on kiistänyt, että Ruotsissa olisi no go -alueita. Hänen mukaansa kyse on ”go go -alueista”, joissa poliisi käy enemmän.
Jussi Korhonen on kirjoittanut Seura-lehdelle ”Isän pikajuna” -blogissaan, että on ”sitkeästi leviävä tarina”, että Ruotsiin olisi maahanmuuton seurauksena syntynyt rikollisten hallitsemia alueita, jonne poliisi ei joko uskalla tai halua mennä. Hänen mukaansa no go -alueet ovat disinformaatiota ja kansainvälisesti muukalaisvastaisessa propagandassa käytetty esimerkki maahanmuuton seurauksista.
György Spiró

György Spiró (s. 1946 Budapest) on unkarilainen kirjailija ja dramaturgi. Spirón viides romaani ja ensimmäinen suomennettu romaani on Kevätnäyttely (Avain, 2012) (Tavaszi tárlat, 2010). Romaanin tarina sijoittuu Unkarin kansannousuun.
Nietzschen arvoitus

Nietzschen arvoitus: Mitä Nietzsche todella tarkoitti? on Aapo Riihimäen kirja Friedrich Nietzschen filosofiasta vuodelta 2009.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2020 – naisten BMX:n freestyle

Karsinnat

Olympiaturnaukseen osallistuu 9 pyöräilijää. Näistä 6 valitaan UCIn olympiakarsintarankingin perusteella. Karsintaranking toimii siten, että yhdestä maasta otetaan kaksi parasta urheilijaa ja näiden pisteet lasketaan yhteen. Rankingin voittaja saa kaksi urheilijaa olympialaisiin ja sijojen 2. – 5. joukkueet yhden pyöräilijän. Kaksi paikkaa valitaan vuoden 2019 MM-kilpailujen perusteella. MM-kilpailujen paikat ovat myös maakohtaisia ja voivat tulla vain maille, jotka eivät ole saaneet paikkaa aikaisemmin. Isäntämaa Japanille on kiintiöpaikka.
Hank Moody

Hahmon historia

Hank on kotoisin Long Islandilta, mutta muuttaa nuoruudessaan New Yorkiin. Kaupungissa hän tapaa Karenin, joka pian parin alettua tapailla tulee raskaaksi ja synnyttää heidän yhteisen tyttärensä Beccan. Juuri ennen sarjan alkua Hank kirjoittaa menestysromaaninsa God Hates Us All, jonka elokuvaversion käsikirjoitus lopulta vie perheen Los Angelesiin, kaupunkiin, joka on sarjan seitsemän tuotantokauden päätapahtumapaikka.
Lohjanharjuntie

Lohjanharjuntie eli Yhdystie 1125 on valtatien numero 25 vanha linjaus Lohjalla. Tie alkaa Lohjan aseman liikenneympyrästä ja päättyy Muijalaan, josta pääsee jatkamaan valtatietä 1 pitkin Helsinkiin tai takaisin valtatielle 25, joka jatkuu Mäntsälään asti.
Tie 1125 toimii reittinä Perttilän ja Muijalan kauppakeskuksille sekä asutus- ja teollisuusalueille. Päällysteet on uusittu lähes koko matkalta ja sinne on asennettu liikennevaloja, liikenteenjakajia ja tien nopeusrajoitus on koko matkan ajan 60 km/h. Tien nimi on koko matkalta Lohjanharjuntie.
Lähes kaikki Lohjalta itään, esimerkiksi Helsinkiin, suuntaavat linja-autot kulkevat tietä pitkin.
Jacques Cathelineau

Jacques Cathelineau (5. tammikuuta 1759 Le Pin-en-Mauges – 11. tai 14. heinäkuuta 1793 Saint-Florent-le-Vieil) oli ranskalainen kapinajohtaja. Hän oli Ranskan vallankumouksen aikana puhjenneen vastavallankumouksellisen ja rojalistisen Vendéen kapinan ensimmäinen sotilaallinen johtaja vuonna 1793.
Cathelineau oli vaatimattomista oloista lähtöisin ollut kulkukauppias ja kirkkoväärti, joka vastusti Bourbonin suvun syrjäyttämistä Ranskan valtaistuimelta sekä katolisen kirkon asemaan vallankumouksen aikana kohdistettuja hyökkäyksiä. Hän ryhtyi maaliskuussa 1793 johtamaan kotipaikkakuntansa talonpoikia, jotka nousivat kapinaan vastustaakseen kansalliskonventin määräämiä laajamittaisia sotaväenottoja. Hän onnistui lyömään kansalliskaartilaiset Jallais’ssa ja valtaamaan Chemillén sekä yhdessä Jean-Nicolas Stofflet’n kanssa Cholet’n, mikä nostatti laajan kapinaliikkeen Vendéen maaseudulla. Cathelineaun talonpoikaisarmeija yhdisti voimansa ylhäissukuisten rojalistien johtaman katolilaisen ja kuninkaallisen armeijan kanssa. Cathelineu tarjoutui palvelemaan itseään kokeneempien aatelisten upseerien Charles de Bonchampsin ja Maurice d’Elbéen alaisuudessa, mutta hänet otettiin kuitenkin kapina-armeijan esikuntaan ja nimettiin sen ensimmäiseksi ylikomentajaksi (généralissime). Cathelineau kärsi tappion Fontenay-le-Comtessa, mutta onnistui valtaamaan Saumurin 9. kesäkuuta 1793. Hän haavoittui kuolettavasti Nantesiin kohdistuneen hyökkäyksen yhteydessä 29. kesäkuuta. Hänet vietiin Saint-Florentiin, jossa hän kuoli haavoihinsa pari viikkoa myöhemmin.
Bourbonien palattua valtaan kuningas Ludvig XVIII aateloi Cathelineaun samannimisen pojan vuonna 1816. Tämä kaatui osallistuessaan vuonna 1832 Vendéessä Berryn herttuattaren johtamaan legitimistien kapinaan. Cathelineaulle pystytettiin vuonna 1902 patsas Angersin lähelle.
Lyhtyherttuakala

Koko ja ulkonäkö

Lyhtyherttuakala kasvaa noin 20 cm pitkäksi.  Se on yleisväriltään sinisävyinen, vatsaevä on keltainen ja kyljessä hohtava läikkä, jonka sanotaan muistuttavan lyhtyä tai avaimenreikää (jälkimmäinen vertaus on antanut kalalle sen englannin- ja saksankielisen nimen). Sukupuolet eivät juuri eroa toisistaan ulkonäöltään.

Alkuperä

Lyhtyherttuakala on kotoisin Intian valtameren itäosista ja Tyynenmeren länsiosista.

Käyttäytyminen

Lyhtyherttuakalaa tulisi ruokkia kaksi tai kolme kertaa päivässä.

Vesiolot ja ravinto

Lyhtyherttuakala syö levää ja pieniä selkärangattomia, ja varsin monipuolisesti myös korvikeruokia.  Sopiva lämpötila on 24–26 °C.
Aksiaalilaakeri

Aksiaalilaakeri on koneenelin, joka kestää kuormitusta akselin suuntaisesti. Aksiaalilaakereita kutsutaan joskus myös painelaakereiksi.
On myös laakereita, jotka ottavat vastaan sekä aksiaali- että radiaalikuormia. Sellaisia ovat esimerkiksi rullalaakerit, joissa laakerielementteinä toimivat lieriöt eivät ole samansuuntaisia kuormittavan akselin suhteen.
Johanneksen kirkko (Hamina)

Historia

Haminan kaupunkiseurakunnan aiemmat kirkot, Ulrika Eleonoran kirkko ja Elisabetin kirkko, olivat sijainneet nykyisen ortodoksisen Pietari-Paavalin kirkon paikalla. Elisabetin kirkon tuhouduttua vuonna 1821 tontti annettiin Venäjän keisarin päätöksellä ortodoksiselle seurakunnalle ja luterilaiselle kirkolle tarvittiin uusi sijoituspaikka. Viipurin läänin kuvernööriltä, kreivi Carl Gustaf Mannerheimiltä anottiin apua uuden kirkon sijoittamiseksi tontille, jossa aiemmin sijainneessa komendantintalossa oli allekirjoitettu Haminan rauhansopimus vuonna 1809. Vuoteen 1837 mennessä kirkkoa varten oli saatu kerättyä 36 000 ruplaa ja seuraavana Mannerheim lähetti kirkon piirustukset ja hakemukset Suomen senaattiin. Vahvistus saatiin noin vuoden kuluttua. Johanneksen kirkon peruskivi laskettiin 17.5.1839 ja se vihittiin käyttöön juhannuksena 1843. Kirkko sai nimensä Johannes Kastajalta. Kirkko oli alun perin Haminan ruotsinkielisen väestön käytössä.
Johanneksen kirkossa on Koiviston kirkosta luovutetulta alueelta peräisin oleva kirkkolaiva 1700-luvulta. Laiva päätyi Haminaan sotien jälkeen kun evakuoitua kirkollista esineistöä jaettiin supistuneen Suomen alueen seurakunnille. Kattokruunut ovat vuosilta 1756 ja 1759, ja ne on valmistettu Tukholmassa. Kirkon ensimmäiset urut saatiin vuonna 1906 ja niiden tarkastajana toimi säveltäjä Oskar Merikanto. Nykyiset urut otettiin käyttöön vuonna 1989 ja niissä on 26 äänikertaa. Pietarilaisen Bernt Abraham Godenhjelmin vuonna 1845 maalaama alttaritaulu esittää Kristuksen ylösnousemusta. Alttaritaulun alla on jäljennös Leonardo da Vincin pyhää ehtoollista esittävästä freskosta. Kirkon vanhin esine on ruotsinkielinen Raamattu vuodelta 1703.
Ibresin piiri

Ibresin piiri (ven. Ибре́синский райо́н, Ibresinski raion, tšuvassiksi Йĕпреç районě, Jĕpreç raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1 201 neliökilometriä ja asukkaita on 28 500 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Vurnaryn ja Kanašin piireihin, idässä Komsomolskojen piiriin, etelässä Batyrevon ja Alatyrin piireihin sekä lännessä Poretskojen ja Šumerljan piireihin. Hallinnollinen keskus on Ibresin taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Järvet ja joet ovat pieniä. Pinta-alasta 63 % on metsää.
Piirin kautta kulkee Kanašin ja Saranskin välinen rautatie. Ibresistä on maantieyhteys Kanašiin ja Tšeboksaryyn.
Väestöstä 83 % on tšuvasseja.
Piirissä on puunjalostus-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Suurin osa yrityksistä on keskittynyt Ibresiin ja Buinskiin. Maatalous on erikoistunut viljan, perunan ja vihannesten viljelyy, lihan ja maidon tuotantoon sekä mehiläistenhoitoon.
Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen Çenterüšĕn.
Pirttilammi (Urjala)

Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118,4 metriä meren pinnan yläpuolella ja se on syntynyt Jeltinkankaan kautta kulkevan harjujakson eteläreunalle Lamminmäen länsipuolelle. Harjun kainalossa on myös suota, jossa lampi sijaitsee. Lammella ei ole tulo-ojia, mutta siitä on kaivettu oja, joka yhtyy Jouttunkulman suuntaan virtaavaan johto-ojaan. Ojan nimi on kuivatetun Jouttunjärven alapuolella Jouttunkulmanoja, mutta sen nimi on myöhemmin Riehunoja, joka laskee Laadunjärveen. Lampi on 150 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja lampi on autio.
Dongfeng 31

Dongfeng-31 (DF-31, CSS-10) on Kiinan rajoitetun kantomatkan mannertenvälinen ohjus. Ohjus on kolmivaiheinen ja kiinteäpolttoaineinen, ja perustuu sukellusveneestä laukaistavaan JL-2-ohjukseen. Tämä ohjus on huomattavasti parempi kuin nestemäistä polttoainetta käyttävät CSS-4-ohjukset, jotka ovat hitaita laukaista.
Ohjuksesta on kaksi versiota; DF-31 kantaa 7 250 km, DF-31A kantaa 11 200 km. Ohjus kantaa 1 megatonnin taistelukärjen tai 3 10/90/150 kilotonnin ydinkärkeä. Ohjuksen perustana olevan inertia/tähtisuunnistusjärjestelmän tarkkuus on 600-800 m., GPS:n kanssa 100 m. (eräiden tietojen mukaan 300-400m.). Ohjuksen kärki painaa 1 050-1 750kg.
1990-luvulla ainakin kaksi ohjuksen laukaisutestiä epäonnistui osien laatuongelmien takia.
Ohjus otettiin käyttöön vuosien 2002–03 aikana.
Georgi Malenkov

Varhaisemmat vaiheet

Malenkov oli syntynyt Orenburgissa, Venäjällä. Malenkovin isä oli varakas maanviljeilijä ja äiti sepän tytär jonka isoisä oli ortodoksipappi   .Malenkovin suku oli etnisesti makedoialainen ja  alun perin Ohridista Makedonian maakunnasta Ottomaanien valtakunnan alueelta. Malenkov oli liittynyt Puna-armeijaan vuonna 1919 ja kommunistipuolueeseen huhtikuussa 1920. Puna-armeijassa hän toimi poliittisena komissaarina. Malenkov valmistui insinööriksi Moskovan teknisestä korkeakoulusta vuonna 1925.

Poliittinen toiminta

Malenkov työskenteli kommunistipuolueessa ja hänestä tuli yksi Stalinin suosikeista. Malenkov oli suunnittelemassa ja järjestämässä  1930-luvun vainoja yhdessä Lavrenti Berijan kanssa, Stalinin käskystä. Toisen maailmansodan aikana Malenkov ja Berija vastasivat  Neuvostoliiton ammus- ja lentokonetuotannosta. Malenkov valittiin politbyroohon vuonna 1946. Andrei Ždanovin jouduttua Stalinin epäsuosioon vuonna 1948 Malenkovista tuli Stalinin seuraajaehdokas. Malenkov ja Berija karkottivat Ždanovin kannattajat kommunistipuolueesta ja lähettivät heidät työleireille. Malenkovista tuli puoluesihteeristön jäsen ja Stalinin seuraaja Neuvostoliiton johdossa.

Malenkovin ulkopolitiikka

Malenkovin ajatus ydinsodasta molempia osapuolia tuhoavana voimana ei saanut kannatusta sotilasjohdon ja raskaan teollisuuden kannattajien Nikolai Bulganin ja Nikita Hruštšov puolelta. Suhteita länsimaihin avattiin. Neuvostoliiton ulkopolitiikka muuttui joustavammaksi.
Malenkov sanoi 1. tammikuuta 1954, että vuoden 1954 tärkein tavoite oli se, että mikään valtio ei käyttäisi joukkotuhoaseita.

Malenkovin syrjäyttäminen

Malenkov pakotettiin eroamaan pääministerin tehtävästä helmikuussa 1955. Malenkovin uudistusten hitaus ja aiempi yhteistyö Berijan kanssa katsottiin syiksi erottamiselle, samoin kuin neuvostoarmeijan upseeriston tyytymättömyys tuleviin muutoksiin kuten armeijan miesmäärän supistamiseen. Malenkov kannatti Molotovia teollisuuden keskittämiskysymyksessä vuonna 1957. Keskuskomitea kutsuttiin koolle.  Keskuskomitea ryhmittyi Hruštšovin puolelle. Molotov, Malenkov ja Lazar Kaganovitš leimattiin puolueen vastaisiksi henkilöiksi. Heidät erotettiin presidiumista ja keskuskomiteasta. Malenkov erotettiin kommunistipuolueesta vuonna 1961 ja hän siirtyi Öskemeniin Kazakstaniin, jossa hän toimi vesivoimalan johtajana. 
Malenkov kuoli 14. tammikuuta 1988 Moskovassa.
Kööpenhaminan Tivoli

Kööpenhaminan Tivoli on tanskalainen, maailman toiseksi vanhin huvipuisto. Se sijaitsee Kööpenhaminan keskustassa rautatieasemaa vastapäätä. Huvipuiston pinta-ala on kahdeksan hehtaaria, joka vastaa noin yhdeksää isoa kaupunkikorttelia. Tähän päivään mennessä noin 300 miljoonaa ihmistä on maksanut pääsymaksun Tivoliin. Vuosittain siellä käy noin 4,5 miljoonaa ihmistä.
Upseeri Georg Carstensen sai huvipuistolle kuninkaallisen toimiluvan ja yleisölle se avasi ovensa 15. elokuuta 1843 nimellä Tivoli & Vauxhall. Nimen loppuosa pudotettiin pois vuonna 2004. Alussa tivoliin kuului vain kaksi huvilaitetta: karuselli ja vuoristorata. Lisäksi siellä saattoi pelata pelejä kuten biljardia. Carstensen suunnitteli itse valtaosan huvipuiston paviljongeista ja ravintoloista. Jäljellä niistä ei ole enää ainoatakaan. Sen sijaan puinen vuoristorata vuodelta 1914 on yhä käytössä.
Tivoliin kuuluu kaikenikäisille suunnattujen huvilaitteiden lisäksi useita ravintoloita ja kahviloita ja siellä järjestetään komediateatterin esityksiä sekä konsertteja. Tivolin musiikkiperinteet aloitti säveltäjä ja kapellimestari Hans Christian Lumbye, joka tuli Tivolin musiikilliseksi johtajaksi perustamisvuonna 1843 ja toimi tässä tehtävässä 30 vuotta. Hänen sävellyksensä Samppanjagaloppi muodostui jo varhain Tivolin vuosittaisten avajaisten alkusävelmäksi, ja sitä se on edelleen.
Tivoli on auki kesäkautena toukokuun ensimmäisestä päivästä syyskuun puoliväliin ja nykyisin myös marras-joulukuussa joulukarnevaalien merkeissä. Tivoli on kuuluisa näyttävästä iltavalaistuksestaan sekä koristuksistaan muun muassa halloweenin aikana. Tivolin vanhin, suurin ja suosituin laite on vuonna 1914 rakennettu Vuoristorata eli Rutschebane. Katettu rata on tehty vuoristoa muistuttavaksi maisemaksi. Se on 720 metrin pituinen ja suurin nopeus radalla on noin 50 km/h. Rutschebane on maailman kolmanneksi vanhin puinen vuoristorata. Kesäkauden aikana sillä on 1,2 miljoonaa kävijää.
Kokonaislukujen tekijöihinjako

Matematiikassa kokonaislukujen tekijöihinjaolla tarkoitetaan hajotelmaa, missä annettu kakkosta suurempi kokonaisluku esitetään sen tekijöiden tulona. Jos kaikki kyseiset tekijät ovat alkutekijoitä, puhutaan luvun alkutekijähajotelmasta.  Tämä hajotelma on kullekin luvulle yksikäsitteinen tekijöiden järjestystä lukuun ottamatta ja alkutekijöiden löytämiseksi on kehitetty useita algoritmeja. Nykyiset salakirjoitusmenetelmät perustuvat siihen, että annettu kokonaisluku on vaikea jakaa alkutekijöihin. Toistaiseksi ei tiedetä, onko tekijöihinjaolle olemassa nopeaa algoritmia, eli voidaanko b bitin pituinen kokonaisluku jakaa alkutekijöihin aikavaativuusluokassa O(bⁿ) jollakin kokonaisluvulla n.

Algoritmeja tekijöihin jakamiseen

Jokainen kokonaisluku voidaan jakaa alkutekijöihin käymällä läpi kaikki luvun neliöjuurta pienemmät alkuluvut ja katsomalla, onko luku jaollinen kyseisellä alkuluvulla. Tämä on kuitenkin varsin tehotonta. Toistaiseksi nopein tunnettu menetelmä alkulukuhajotelman löytämiseen on niin sanottu yleinen lukukuntaseula -menetelmä, joka jakaa b-bitin kokoisen luvun n alkutekijöihin ajassa
. Jos kuitenkin joku onnistuu rakentamaan toimivan kvanttitietokoneen, voidaan tällä koneella jakaa luvut alkutekijöihin polynomiaalisessa ajassa Peter Shorin kehittämällä algoritmilla. Vuonna 2001 saatiin rakennettua seitsemällä kubitillä toimiva kvanttitietokone, joka jakoi luvun 15 onnistuneesti alkutekijöihin.
Toistaiseksi ei tiedetä, mihin aikavaativuusluokkaan tekijöihinjakamisongelma kuuluu. Se, onko annetulla luvulla n alkutekijää, joka on pienempi kuin M on nimeltään tekijöihinjaon päätösongelma. Sen tiedetään olevan sekä NP että co-NP. Tämä siksi, että voidaan tarkistaa kyllä- ja ei-vastaukset annetuille tekijäehdokkaille jos ne tiedetään alkuluvuiksi tai yhdistetyiksi luvuiksi. Tekijöihinjaon tiedetään olevan BQP Shorin algoritmin perusteella. Tekijöihinjaosta oletetaan, että se ei kuulu luokkiin P, NP-täydellinen eikä co-NP-täydellinen. Jos onnistutaan osoittamaan, että ongelma ei ole NP-täydellinen eikä co-NP-täydellinen, tulee samalla osoitettua, että NP = co-NP. Tulos olisi hämmästyttävä, joten nykyään uskotaankin, että tekijöihinjako ei kuulu näihin luokkiin. Monet ovat yrittäneet tuloksetta löytää polynomiaalista algoritmia tekijöihinjaolle, joten epäillään, että tekijöihinjako ei ole P-ongelma.
Sen sijaan annetun luvun toteaminen yhdistetyksi luvuksi on helpompaa kuin sen tekijöiden etsiminen. Tämä ongelma voidaan ratkaista polynomiaalisessa ajassa AKS alkulukutestin avulla. On myös kehitetty monia probabilistisiä testejä luvun alkuluvuksi osoittamiseen. Monet näistä ovat nopeita, mutta ne eivät anna täydellistä varmuutta sille, onko annettu luku alkuluku. Alkulukutestauksen helppous on tärkeä osa RSA-algoritmia, jossa on välttämätöntä löytää suuria alkulukuja.