google/wiki40b huggingface dataset:
Erik Brunnius

Erik (Ericus) Brunnius (1. lokakuuta 1706 Alatornio – 25. lokakuuta 1783 Alatornio) oli suomalainen kirkkoherra, valtiopäivämies ja luonnontutkija.
Brunniuksen vanhemmat olivat Ylitornion kirkkoherra Erik Brunnius (1660–1741) ja Barbara Björn. Hän kävi Härnösandissa triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1722. Brunnius valmistui Uppsalan yliopistosta filosofian maisteriksi 1731 ja hänet vihittiin papiksi Uppsalassa samana vuonna. 
Brunnius toimi vuodesta 1731 isänsä apulaisena Ylitornoissa. Hänestä tuli Ylitornion kirkkoherra isänsä jälkeen 1741 ja Alatornion kirkkoherraksi hänet valittiin 1762. Brunnius sai rovastin arvon 1760. Hän oli valtiopäivämiehenä vuosina 1751–1752 ja 1760–1762.
Brunnius kirjoitti latinankielisen maisterinväitöskirjansa Tornion ja sen lähipitäjien historiasta. Väitöskirja on myöhemmin käännetty ruotsin ja suomen kielelle. Brunnius avusti vuosina 1736–1737 Tornionjokilaaksossa astemittauksia tehnyttä ranskalaisen Pierre Louis Moreau de Maupertuis’n johtamaa retkikuntaa ja hän teki myös itse luonnontieteellisiä havaintoja. 
Erik Brunnius oli naimisissa 1732–1772 Eva Wrédin (k. 1772) kanssa. Heidän poikansa oli Pietarsaaren pitäjän kirkkoherrana toiminut Erik Brunnius (1742–1812).
Bengt Lydekesson Djäkn

Bengt Lydekesson (Djäkn) oli 1400-luvulla Suomessa ja Ruotsissa vaikuttanut rälssimies. Hän oli muun muassa Ruotsin valtaneuvoston jäsen. Bengtillä oli laaja omaisuus mm. Pirkkalassa, Kangasalla ja Lempäälässä. Hän omisti mm. Niemenpäänä tunnetun kartanon historiallisen Pirkkalan pitäjän alueella. Kartano tunnettiin hänen jälkeensä Penttilänä (Bengtilä) ja nykyisin Knuutilan kartanona. Bengt toimi tuohon aikaan harvinaisen pitkän ajan yli 50 vuotta merkittävissä tehtävissä muun muassa Piikkiön kihlakunnantuomarina 1410 - 1411, Ylä-Satakunnan kihlakunnan tuomarina 1418 - 1453, valtaneuvoksena 1435 - 1439 (otti osaa valtaneuvosten kokoukseen Söderköpingissä 5.10.1436 ja Telgessä 1438) ja Hämeen linnanpäällikkönä 1436 - 1443. 1438 Bengt sinetöi Naantalin luostarin perustamiskirjeen. Veljekset Bengt ja Klaus ovat kantaisinä monille Suomen historiassa vahvasti vaikuttaneille suvuille.
Bengt Lydekenpojan vaakunakuva on tulkittu kotkanpäiseksi rukoilevaksi hahmoksi.
Bengt Lydekessonin isä Lydeke oli saksalaisperäinen henkilö ja jossakin virka-asemassa Suomessa. Bengtin veli oli puolestaan Klaus Lydekenpoika Djäkn, joka oli myös Suomessa hyvin tunnettu keskiaikainen ylimys ja Turun linnan pitkäaikainen päällikkö.
Kaarlahti

Kaarlahti eli Kuznetšnoje (ven. Кузнечное)  on Leningradin alueen Käkisalmen piiriin kuuluva kaupunkikunta ja kaupunkimainen taajama, jossa on noin 4 300 asukasta. Kunta sijaitsee Laatokan rannan  tuntumassa Käkisalmen pohjoispuolella. Pienialainen kunta on lähes kokonaan Kaukolan kunnan ympäröimä, mutta kohtaa pohjoisessa Karjalan tasavallan Hiitolan kunnan rajan.
Suomeen kuuluessaan Kaarlahti oli  Kaukolan kunnan kylä ja rautatieasema Hiitolan–Raudun radalla. Kaarlahden asema sijaitsee 18 km Hiitolasta, 155 km Pietarista.
Kaarlahden talous on toisen maailmansodan jälkeen perustunut graniitinlouhintaan, ja siellä on useita suuria louhoksia. Rakennuskiven tuotannon lisäksi louhokset ovat olleet myös Leningradin alueen tärkeimpiä sepelintuottajia. Seudulla harrastetaan kalliokiipeilyä.
Pilkkurintarisuttaja

Levinneisyys

Pilkkurintarisuttajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Maurice Maeterlinck

Maeterlinck ja suomalaiset taiteilijat

Maurice Maeterlinck vaikutti moniin suomalaistaiteilijoihin; ainoa F. E. Sillanpään suomentama teos on Maeterlinckin Köyhäin aarteet, jonka hän käänsi alkukielestä keskellä sisällissotaa. Sillanpää ei nähnyt Maeterlinckin näytelmää, mutta hän kuuli kirjailijasta viimeistään Tuusulassa vieraillessaan opiskeluvuosinaan Eero Järnefeltin perheessä. Maeterlinck vaikutti myös Arvid Järnefeltin näytelmiin Kuolema (1903) ja Hiljaisuudessa (1913). 
Järnefeltin Suvirantaa vastapäätä maantien toisella puolen oli Ainola, jonka isäntä Jean Sibelius sävelsi näyttämömusiikin (opus 46) Maeterlinckin tunnetuimpaan näytelmään Pelléas ja Mélisande, jonka pohjalta Claude Debussy teki samannimisen oopperan. 
Kirjailija Jalmari Finne suomensi Maurice Maeterlinckin sekä Maeterlickin pitkäaikaisen kumppanin Georgette Leblancin veljen, Maurice Leblancin, romaaneja ranskan kielestä.
Kirjailija Juhani Aho puolestaan suomensi Maeterlinckin näytelmän Sininen lintu. Venäläinen teatterinuudistaja Konstantin Stanislavski ohjasi näytelmän kuuluisan kantaesityksen Moskovan Taiteelliseen teatteriinsa 1908. Myös kirjailija Maila Talvio on suomentanut Sininen lintu -näytelmän. Uuden Suomen toimittaja, kirjailija Eino Palola puolestaan käänsi Maeterlinckin teoksen Kuolema.
George Tooker

George Clair Tooker, Jr. (5. elokuuta 1920 – 27. maaliskuuta 2011) oli yhdysvaltalaisen maagis-realistisen kuvataiteen keskeisiä nimiä.
Tooker opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta Harvardin yliopistolla ja tuli vapautetuksi Yhdysvaltain merijalkaväestä terveyssyistä. Hän aloitti vuonna 1943 kuvataideopinnot Art Students League of New Yorkissa. 
Tooker asui Vermontissa ja oli vuodesta 1983 American Academy of Arts and Lettersin jäsen. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Subway (1950; Whitney Museum of American Art, New York) ja Government Bureau (1956; Metropolitam Museum of Art). Hän kasvoi episkopaalisessa perheessä, mutta kääntyi katolisuuteen.
Orfordin linna

Historia

Hugh Bigod oli yksi kapinaan nousseista paroneista Tapanin valtakaudella riehuneen sisällissodan aikana. Henrik II halusi lujittaa kuninkaan valtaa alueella ja rakennutti oman linnan Orfordiin lähelle Framlinghamia. Työt alkoivat 1165 ja linna, joka kirjanpidon mukaan maksoi 1 400 puntaa, oli valmis vuonna 1173. Linnan rakentaminen johti kaupankäynnin vilkastumiseen paikkakunnalla
Eteläiseen kulmatorniin tehtiin toisen maailmansodan aikana betonilattia, koska siihen aiottiin sijoittaa ilmatorjuntatykki, mutta sitä päätettiin käyttää tutkavalvontaan.
Ahokas

Ahokas eli Podberezje (ven. Подберезье) on maaseututaajama Tienhaaran maalaiskunnassa Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Ahokas sijaitsee Viipurin kaupungin länsipuolella Viipurinlahden rannalla Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Ahokas oli osa Viipurin maalaiskuntaa ja sen naapurikyliä olivat Kärki, Kiiskilä, Porkansaari ja Rasalahti. Nykyisen venäläisen nimensä kylä sai 1948.

Ahokkaan kylä Suomessa

Ahokkaan kylässä oli 86 asukasta vuonna 1937. Kylän asutus oli keskittynyt Viipurinlahden rannikon tuntumaan. Vuonna 1937 kylässä oli 78 ha metsää ja 35 ha peltoa. Kylässä ei ollut omaa koulua vaan Ahokas kuului Kiiskilän koulupiiriin.
Talvisodan aikana Ahokkaan asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa keväällä 1940 Viipurin maalaiskunta Ahokas mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Caterham Racing

Historia

Talli hyväksyttiin GP2-sarjaan syyskuussa 2010 korvaamaan sarjasta vetäytyneen Durangon. Talli kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa.
Ensimmäisellä kaudella kuljettajina ajoivat Luiz Razia ja Davide Valsecchi. Valsecchi ajoi tallin avausvoiton Monacon kilpailusta. Talli saavutti debyyttikaudellaan voiton lisäksi kolme muuta palkintosijaa, yhden paalupaikan, nopeimman kierroksen ja 49 pistettä.
Kaudella 2012 tallissa ajoivat Rodolfo González ja Giedo van der Garde. Talli saavutti kaksi voittoa, kaksi paalupaikkaa, kaksi nopeinta kierrosta ja 166 pistettä. Vuonna 2013 Alexander Rossi ajoi tallille yhden voiton, joka sijoitti tallin loppupisteissä yhdeksänneksi. Talli vetäytyi sarjasta vuoden 2014 päätteeksi sijoittuen lopputuloksissa 11:ksi.
Apple Magic Mouse

Ulkonäkö ja toiminta

Magic Mousen päällimmäinen kuori on valmistettu valkoisesta muovista ja pohja alumiinista. Hiiren koko etureuna toimii fyysisenä painikkeena. Hiiri erottelee eri toiminnot älykkään kosketustunnistuksen avulla. Hiiri osaa erotella klikkaukseen käytettävien sormien määrän mikä mahdollistaa erilaiset monisormieleet.
Jääkiekon SM-liigakausi 1983–1984

Kausi 1983–1984 oli jääkiekon SM-liigan yhdeksäs kausi. Tappara voitti sekä runkosarjan että koko liigan mestaruuden. Hopeaa sai Ässät ja pronssia Kärpät. Matti Hagman voitti kauden 1982–1983 tavoin runkosarjan pistepörssin. HPK teki liigassa lyhyen yhden kauden visiitin ja putosi I divisioonaan, josta Lukko nousi takaisin. Kauden erikoisuus oli se, että Suomen olympiajoukkue kohtasi jokaisen liigajoukkueen kertaalleen valmistautuessaan Sarajevon talviolympialaisiin, ja seurojen osalta nämä ottelut laskettiin mukaan sarjataulukkoon.
Jarl Sarvas

Jarl Sarvas (s. 16. toukokuuta 1903) oli suomalainen diplomi-insinööri ja tietokirjailija. 
Jarl Cecil William Sarvas (Sundvall vuoteen 1924) syntyi Porissa 16. toukokuuta vuonna 1903. Hänen vanhempansa olivat kauppias Fredrik Wilhelm Sundvall ja Selma Eufrosyne Gustafsson. Hänen puolisonsa 1936-1944 oli Hjördis Hedlund ja vuodesta 1946 Marjatta Saraste. Ensimmäisestä avioliitosta hänellä oli kaksi poikaa ja toisesta yksi.
Ylioppilaaksi Sarvas kirjoitti vuonna 1922 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon vuonna 1927. Valmistuttuaan insinööriupseeriksi vuonna 1928 Sarvas jatkoi opintojaan Englannissa 1931-32. Hän suoritti noihin aikoihin myös opintomatkoja Euroopan eri maihin ja USAhan. Lyhyen aikaa hän työskenteli Imatran Voima Oy:n palveluksessa vuonna 1927. Puolustusvoimien sähkölaboratorion yliassistenttina Sarvas toimi 1928-35, Oy Yleisradio Ab:n neuvontapäällikkönä 1935-39, Sähkölaitosyhdistyksen valaistus ja installaatio-osaston insinöörinä 1939-48 sekä Teollisuuden Työteholiiton (Rastor) toiminnanjohtajana 1948-50. Vuodesta 1950 lähtien Sarva työskenteli Sähkötarkastuslaitoksen julkaisuosaston päällikkönä.
Sotilasarvoltaan Jarl Sarvas oli insinöörimajuri.
HMS Achates (1912)

Palvelus

HMS Achates liitettiin palvelukseen otettaessa 4. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus siirtyi ensimmäisen maailmansodan alkaessa Suureen laivastoon. Se siirtyi kesällä 1916 edelleen laivueen mukaan Humberiin, josta se edelleen siirtyi vuoden lopulla Portsmouthiin ja keväällä 1917 Devonportiin.
Alus myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921.
Vammalan vaneritehdas

Vammalan vaneritehdas on Sastamalassa sijaitseva koivuvaneritehdas. Tehtaan vuosituotanto on noin 15 000 kuutiota koivuvaneria. Vaneri menee pääasiassa kuljetusvälineteollisuudelle ja rakentamseen betonimuoteiksi. Tehtaalla on nykyisin noin 100 työntekijää.
Vammalan vaneritehtaan perusti vuonna 1951 lahtelainen Fennia Faneri Oy. Fennia Faneri Oy liitettiin 1970 Asko Yhtymä Oy:hyn ja vuonna 1980 yhtiön vaneritehtaat Vammalassa ja Lahdessa myytiin Oy Wilh. Schauman Oy:lle. Vammalan vaneritehdas oli sitten vuodesta 1986 Visuvesi Oy:n omistuksessa.
Vammalan vaneritehtaan omistajayhtiö Vammalan Vaneri Oy meni konkurssiin maaliskuussa 2011. Tässä yhteydessä suljettiin Vammalan ja Visuveden vaneritehtaat sekä Visuveden ja Lapuan sahat. Syksyllä 2011 Vammalan vaneritehtaan osti konkurssipesältä pohjalaisten yksityishenkilöiden perustama Fineva Ply ja vuonna 2012 tehdas siirtyi venäläisten omistamalle Kwellick Oy:lle. Kesäkuussa 2014 Vammalan tehtaan osti latvialaiseen Latvijas Finieras Groupiin kuuluva Riga Wood Finland Oy. Latvijas Finieras valmistaa koivuvaneria Latviassa ja sen palveluksessa on 2 300 henkilöä. Vanerin tuotanto aloitettiin Vammalassa uudelleen elokuussa 2014 ja tehtaan nimeksi muuttui Sastamalan Vaneri.
Kanstantsin Kaltsou

Seuraura

Kaltsou on Junost Minskin kasvatti, jonka joukkueessa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana kaudella 1998–1999 Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa. Kaltsou pelasi kauden aikana myös ensimmäiset pääsarjaottelussa Venäjän superliigassa Severstal Tšerepovetsissa, kun hän pelasi 33 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehden kolme maalia. Kaltsou pelasi myös Tšerepovetsin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa.
Kauden 1999–2000 Kaltsou pelasi Metallurg Novokuznetskissa.
Avenger-luokka (saattuetukialus)

Aseistus

Alukset oli aseistettu merimaalien torjuntaan kolmella alakulmilla käytettävällä neljän tuuman tykillä, joista kaksi oli asennettu keulaan ja kolmas perään. Aluksille Yhdysvalloissa asennetut tykit vaihdettiin brittiläisiin niiden saavuttua Britteinsaarille. Aluksilla oli ilmapuolustusta varten 19 × 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Pop Idol

Pop Idol on brittiläinen ITV1-televisiokanavan esittämä kykyjenetsintäohjelma, jossa haettiin uusia nuoria laulajia. Samaan formaattiin perustuvia ohjelmia on sittemmin tuotettu ympäri maailmaa, esimerkiksi American Idol Yhdysvalloissa, Deutschland sucht den SuperStar Saksassa, Australian Idol Australiassa ja Idols Suomessa.
Pop Idol ei ollut ensimmäinen television kykyjenetsintäohjelma, sillä vuosina 1996-1997 näytettiin kaksi kautta brittiläistä sarjaa The Big Big Talent Show. Pop Idolin loi musiikkivaikuttaja Simon Fuller yhdistämällä perinteiseen kykyjenetsintäkilpailuun tositelevisioelementtejä. Pop Idol -ohjelma käytti television interaktiivisuutta vahvasti hyödyksi käyttämällä muun muassa puhelinäänestystä voittajien valinnassa. Ensimmäisen tuotantokauden finaali helmikuussa 2002 keräsi enemmän puhelinääniä kuin mikään brittiläinen yhden illan äänestysohjelma koskaan. Ohjelmaa tehtiin kaksi tuotantokautta: ensimmäisen kauden 2001–2002 voittaja oli Will Young (myös toiseksi tullut Gareth Gates on menestynyt kansainvälisesti), toisen kauden 2002–2003 Michelle McManus. Sittemmin Pop Idolin on korvannut toinen kykyjenetsintäohjelma, The X Factor.
Pop Idolissa kilpailijoita arvosteli nelihenkinen tuomaristo (Pete Waterman, Simon Cowell, Nicki Chapman ja Neil ”Dr” Fox), joka karsi hakijoiden joukosta finalistit, joista katsojat äänestivät voittajan. Lahjakkaiden osallistujien lisäksi huonoimmat laulajat saivat usein lähetysaikaa ja he vastaanottivat usein kitkerää ja suoraa kritiikkiä tuomareilta (erityisesti Simon Cowellilta, jonka suorapuheinen kritiikki teki hänestä kuuluisan myös American Idolissa).
Martinin unelma

Juoni

13-vuotias maatalon poika Frits Johansen kärsii 1960-luvun loppupuolella pienen kyläkoulun tyrannimaisesta rehtori Lindum Svendsenistä, joka hallitsee sekä koulua että kyläyhteisöä rautaisella otteellaan. Kouluun saapuu Kööpenhaminasta pitkätukkainen hippinuorukainen Freddie, jonka kasvatumetodit ovat rehtorin kauhistus. Lopulta rehtori pahoinpitelee vakavasti Fritsin. Kukaan vanhemmista ei uskalla asettua rehtoria vastaan, mutta Frits ryhtyy toimeen esikuvansa Martin Luther Kingin innoittamana.
Vladimir Bystrov

Maajoukkueura

Venäjän maajoukkueessa Bystrov debytoi vuonna 2004. Hän oli mukana vuoden 2004 Euroopan-mestaruuskilpailuissa 20-vuotiaana mutta ei saanut vielä peliaikaa.
Guus Hiddink valitsi Bystrovin Venäjän joukkueeseen Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2008. Venäjän avausottelussa Espanjaa vastaan Bystrov aloitti vaihtomiehenä, mutta hänet vaihdettiin 46. minuutin kohdalla Dmitri Sytšoviin. Venäjän toisessa ottelussa Kreikkaa vastaan Bystrov vaihdettiin sisään 71 minuutin kohdalla, vaihdossa sisään hyökkääjä Roman Adamov. Venäjän viimeisessä alkulohkon ottelussa Ruotsia vastaan Bystrov aloitti vaihdossa ja hänet vaihdettiin viimeisenä kentälle.
Cliff Pu

Junioriura

Pu syntyi Ontarion North Yorkissa, mutta kasvoi Richmond Hillissä. Hänen kasvattajaseuransa on Toronto Marlboros, jonka Minor Midget -junioreissa Pu voitti kauden 2013–2014 päätteeksi sekä OHL Cupin mestaruuden että OHL Gold Cupin hopeaa. Oshawa Generals varasi hänet 16. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2014. Pu siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2014–2015, mutta kesken kauden, vuoden 2015 vaihteessa Generals kuitenkin kauppasi hänet ja Josh Sterkin London Knightsiin vaihdossa Michael McCarroniin ja Dakota Mermisiin. Pu teki OHL:n tulokaskautensa aikana yhteensä 41 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 4+5=9. Kaudella 2015–2016 hän teki liigan runkosarjassa 31 tehopistettä ja pudotuspeleissä 13 tehopistettä. Pu voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin sekä Memorial Cupin.
Buffalo Sabres varasi Pun kolmannella kierroksella 69. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kaudella 2016–2017 hän oli London Knightsin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 35+51=86, joilla Pu sijoittui koko OHL:n pistepörssissä kahdeksanneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan kolmanteen tähdistökentälliseen. Viimeisellä juniorikaudellaan 2017–2018 Pu nousi Knightsin varakapteeniksi. Lokakuussa 2017 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Sabresin kanssa. Kauden loppupuolella Knights myi Pun Kingston Frontenacsiin.

Ammattilaisura

Elokuussa 2018 Sabres myi oikeutensa Puhun Carolina Hurricanesiin vaihdossa Jeff Skinneriin. Pu siirtyi Hurricanesin farmijoukkueeseen AHL-liigan Charlotte Checkersiin. Keväällä 2019 Hurricanes kauppasi Pun Florida Panthersiin vaihdossa Tomáš Jurčoon ja mahdollisiin varausvuoroihin.

Maajoukkueessa

Pu edusti Kanadan Mustaa joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa marraskuussa 2014.

Muuta

Pun isä Jun on lähtöisin Kiinasta, josta hän muutti varhaisteini-iässä perheineen Kanadaan.
Pascal Dusapin

Pascal Dusapin (s. 29. toukokuuta 1955 Nancy) on ranskalainen säveltäjä.
Dusapin opiskeli Pariisin yliopistossa ja osallistui vuosina 1974–78 Iannis Xenakiksen seminaareihin. Hän oli vuosina 1981–83 stipendillä Rooman Villa Medicissä. Hän alkoi saada erinäisiä palkintoja jo sävellysuransa alkuvaiheissa. Näihin kuuluivat Ranskan kulttuuriministeriön myöntämä musiikin kansallinen Grand Prix (1995) ja Pariisin kaupungin Grand Prix (1998). Dusapin on Ordre des Arts et des Lettres'n komentaja, ja hänet valittiin heinäkuussa 2006 Baijerin taideakatemian jäseneksi.
Vuonna 2006 hänet nimitettiin Collège de Francen professoriksi. Vuonna 2007 hän jakoi Zubin Mehtan kanssa kansainvälisen Dan David -palkinnon työstään nykymusiikin parissa. Vuonna 2014 hänestä tehtiin Kunnialegioonan ritari.
Dusapinin teoksiin kuuluvat muiden muassa pianokonsertto A quia, muita orkesteriteoksia, Sept études pianolle, oopperoita (muun muassa Perelà, uomo di fumo) ja seitsemän jousikvartettoa. Hänen ensimmäinen yhteistyöteoksensa Ircamin kanssa on Lullaby Experience (2019). Dusapinin kustantaja on Éditions Salabert ja pääasiallinen levy-yhtiö Naïve Classique.
Ensimmäinen Samuelin kirja

Historia

Samuelin kirjoissa kuvataan noin 130 vuoden ajanjaksoa, jolloin kuningasvalta Israelissa vakiintui. Kirjojen kirjoittajana pidetään Samuelia, Gadia ja Natania. Samuelin uskotaan kirjoittaneen ensimmäisen kirjan ensimmäiset 24 lukua. Gadin, Daavidin kumppanin (1 Sam. 22:5), uskotaan kirjoittaneen ennen häntä tapahtuneesta historiasta. Nathanin uskotaan täydentäneen sitä, sekä järjestäneen kirjat nykyään tunnettuun muotoon (1 Aik. 29:29).
Erland Stenberg

Johan Erland Stenberg (21. syyskuuta 1838 Anttila, Kuivanto, Orimattila – 13. tammikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan Ouluun Pariisissa tekemästään Frans Mikael Franzénin patsaasta.

Elämäkerta

Stenbergin vanhemmat olivat suutari Salomon Stenberg ja Katarina Mikontytär. Hän oli ensimmäinen kotipitäjästään Orimattilasta opiskelemaan päässyt aateliin tai pappissäätyyn kuulumaton poika. Stenberg kävi Heinolan alkeiskoulun ja sitten kaksi luokkaa kolmiluokkaisesta Porvoon kymnaasista. Hän joutui eroamaan kymnaasista isänsä kuoltua vuonna 1861. Stenberg onnistui kuitenkin jatkamaan opiskelua Jyväskylän seminaarissa ja hän valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi 1867. Hän muutti valmistuttuaan Ruotsiin ja toimi opettajana kuuromykkien ja sokeiden koulussa Tukholmassa. 
Opettajan työn ohessa Stenberg alkoi opiskella kuvanveistoa Tukholman Kuninkaallisessa vapaiden taiteiden akatemiassa. Hän saikin pian mainetta kuvanveistäjänä ja hän teki Ruotsin tiedeakatemian toimeksiannosta kemian professori Jöns Jacob Berzeliuksen, tähtitieteen professori Pehr Wilhelm Wargentinin sekä kasvitieteilijä Carl von Linnén muotokuvat. Vuonna 1872 Stenberg sai Suomen Taideyhdistyksen apurahan ja lähti sen turvin opiskelemaan ensin Kööpenhaminaan ja sitten Müncheniin, Roomaan ja Firenzeen. Matkoillaan hän sai vaikutteita antiikin taiteesta ja uusklassismista. 
Stenberg teki 1870-luvun lopulla Aleksis Kiven hautamuistomerkin Tuusulaan sekä Frans Mikael Franzénin patsaan Ouluun. Hän palasi samoihin aikoihin Suomeen, asuen suurimman osan ajastaan Helsingissä. Stenberg toimi kuitenkin vielä 1886–1890 Jyväskylän lyseon piirustuksenopettajana sekä 1887–1888 Jyväskylän tyttökoulun piirustuksenopettajana.
Stenbergin puoliso vuodesta 1868 oli Alexandra Augusta Mathilda Bonsdorff (k. 1879).
Auto Union

Auto Union oli saksalaisten neljän automerkin: DKW:n, Horchin, Wandererin ja Audin yhdistymä, joka valmisti tavallisten autojen ohella myös kilpa-autoja. Se perustettiin 1932 Zwickaussa. Sittemmin Auto Unionista on muodostunut nykyinen Audi. Auto Unionin neljästä renkaasta koostuva logo kuvastaa neljän valmistajan fuusiota.
Auto Unionin kilpa-autot autot olivat menestyksellisiä Grand Prix -kilpailuissa 1930- ja 1940-luvuilla.
Toisen maailmansodan päättyessä kaikki Auto Unionin tehtaat jäivät Itä-Saksan puolelle, jossa niistä tuli Ifa- ja Zwickau-autojen valmistajia. Auto Union sai tuotantonsa uudelleen käyntiin Länsi-Saksassa vasta vuonna 1949, ensimmäisinä tuotteinaan moottoripyörät ja DKW-pakettiautot. Vuonna 1950 käynnistyi henkilöautotehdas Düsseldorfissa, ja 1959 avattiin toinen tehdas Ingolstadtiin, joka nykyäänkin tunnetaan Audin tuotantokaupunkina. Tehtaat työllistivät vuoden 1961 paikkeilla yhteensä yli 13 000 ihmistä. Vuodesta 1949 vuoteen 1961 Auto Union ehti valmistaa yli puoli miljoonaa DKW-merkkistä kaksitahtisella moottorilla varustettua autoa. Suomessa niitä myytiin myös nimellä Donau.
Auto Union jatkoi autojen valmistamista aina vuoteen 1962, jolloin Volkswagen osti Auto Unionin ja yhdisti sen Audin kanssa. Audin viralliseksi nimeksi tuli "Audi NSU Auto-Union AG", joka lyhennettiin 1985 "Audi AG":ksi.
Suomessa Auto Unionin maahantuojana toimi Oy Veho Ab.
Talulah Riley

Talulah Jane Riley-Milburn (s. 26. syyskuuta 1985 Hertfordshire, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Ylpeys ja ennakkoluulo (2005), Tyttökoulu St. Trinian’s (2007), Merirosvoradio (2009) ja St. Trinian’s 2: Tyttökoulu aarrejahdissa (2009).

Tausta

Talulah Riley syntyi Hertfordshiressa turvallisuus- ja PR-yhtiön perustaja Una Rileyn ja entisen NCS-päällikön ja nykyisen käsikirjoittajan Doug Milburnin ainoaksi lapseksi. Hänen isänsä on käsikirjoittanut jaksoja muun muassa televisiosarjoihin Hiljainen todistaja, Epäilyksen polttopiste ja The Bill. Talulah kävi koulua Cheltenham Ladies Collegessa, Berkhamsted Collegiate Schoolissa ja Haberdashers’ Aske’sin tyttökoulussa. Näytellessään Lontoossa Riley opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa ja taloustiedettä Open Universityssä.

Televisio

Rileyn televisioesiintymisiin kuuluvat muun muassa vierailevat roolit sarjoissa Hercule Poirot (2003) ja Neiti Marple (2006) sekä kaksi jaksoa televisiosarjasta Doctor Who. Vuonna 2017 hän esiintyy vakituisessa roolissa televisiosarjan Westworld toisella kaudella.

Teatteri

Talulah Rileyn teatteridebyytti oli näytelmässä Skandaalihäät (The Philadelphia Story) Old Vic -teatterissa vuonna 2005. Hänen roolisuoritustaan Tennessee Williamsin Summer and Smoke -näytelmän uusintakappaleessa vuonna 2006 kuvailtiin ihastuttavaksi.

Elokuva

Vuonna 2010 tummahiuksinen Riley esiintyi blondiksi naamioituna tyttönä tieteiselokuvassa Inception, jonka pääosassa on Leonardo DiCaprio. Riley ja Robert Pattinson näyttelivät pääosia rakastavaisina elokuvassa Love & Distrust, joka julkaistiin suoraan videolle. Ensimmäisenä julkaisupäivänään se oli jo iTunesin maailmanlaajuisesti katsotuin elokuva. Vuonna 2013 Rileylla oli rooli elokuvassa Thor: The Dark World.

Yksityiselämä

Riley avioitui vuonna 2010 miljardööri Elon Muskin kanssa, joka on SpaceX:n ja Tesla Motorsin toimitusjohtaja. Liitto kesti kaksi vuotta, mutta he palasivat uudestaan yhteen 2013. Vuoden 2014 lopussa he erosivat jälleen. Avioero tuli voimaan lokakuussa 2016.