google/wiki40b huggingface dataset:
Sasha Huber

Sasha Huber (s. 1975) on suomalainen nykytaiteilija, joka asuu ja työskentelee Helsingissä. Hänen työnsä käsittelee kolonialistisia ja postkolonialistisia suhteita,  afrikkalaisen ja karibialaisen diasporan kontekstissa. Hän käyttää valokuvausta, liikkuvaa kuvaa, performanssin keinoja, maisemaa, tutkimusta ja yhteistyötä henkilökohtaisten ja kollektiivisten kolonialistisen pseudotieteen, rodullisen luokittelun, transatlanttisen orjakaupan kautta tapahtuvan muuttoliikkeen, muistamisen ja ylikansallisen kapitalismin ilmaisujen tutkimiseen.

Elämäkerta ja koulutus

Huber syntyi vuonna 1975 Zürichissä Sveitsissä haitilaisen äidin ja sveitsiläisen isän lapsena. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä muutti New Yorkiin vuonna 1965 paetakseen Haitin diktaattorin François Duvalierin hallintoa. 
Huber suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon graafisessa suunnittelussa Zürichin University of Artissa. Hän muutti Suomeen kumppaninsa Petri Saarikon kanssa.  Vuonna 2006 hän suoritti visuaalisen kulttuurin maisteritutkinnon Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun yliopistosta Helsingissä. Tällä hetkellä hän on siellä taidetutkimuksen tohtoriopiskelijana. Hän asuu Helsingissä miehensä ja poikansa kanssa ja osallistuu kansainvälisesti taiteilijaresidensseihin ja näyttelyihin.

Näyttelyt ja yhteistyö

Huber alkoi työskennellä yhdessä Demounting Louis Agassiz -kollektiivin kanssa. Se on vaatinut Agassizin huipun uudelleennimeämistä Sveitsin Alpeilla vuodesta 2007 lähtien. Louis Agassiz oli sveitsiläis-yhdysvaltalainen pseudotieteilijä ja professori, joka tuki tieteellistä rasismia ja edisti eurokeskeisiä rotuluokitteluja 1800-luvulla. Demounting Louis Agassiz -vetoomus on kerännyt kansainvälisesti yli 2500 allekirjoitusta, jotta huipun nimi voitaisiin muuttaa kunnioittamaan Rentyä, kongolaista alkuperää olevaa orjaa, joka valokuvattiin eteläcarolinalaisella plantaasilla Agassizin hankkeessa. Huber jatkoi Agassizin tutkimista brasilialaisen historioitsijan Maria Clara Machadon kanssa julkaisemalla (T)races of Louis Agassiz: Photography, Body and Science, Yesterday and Today (2010) osana 29. São Paulon biennaalin näyttelyä vuonna 2010. 
Huberin nykykulttuurin ja historiallisen sorron välisen toiston kritiikki nykytaiteen, kulttuurimaantieteen ja poliittisen aktivismin leikkauspisteessä on huomioitu mm. Venetsian biennaalissa (2015) ja São Paulon biennaalissa (2010). Lisäksi nykytaiteen museo Kiasma on hankkinut Huberin työn pysyviin kokoelmiinsa.
Peruskoulutuskausi

Peruskoulutuskausi eli P-kausi on Suomen puolustusvoimissa varusmiespalveluksen kahdeksan ensimmäistä viikkoa, joiden aikana opetetaan sotilaan perustaidot. P-kaudella palvelusarvo on ennen sotilasvalaa alokas, valan jälkeen saa nimityksen aselajista riippuen johonkin sotamiestasoiseen arvoon, kuten jääkäriksi tai tykkimieheksi, merivoimissa matruusiksi, ilmavoimissa lentosotamieheksi. Peruskoulutuskauden tavoitteena olevat sotilaan tiedot ja taitojen hallitseminen osoitetaan ja arvioidaan käytännön kokeessa, ampumataitotestillä, fyysisen kunnon testeillä ja osallistumalla taistelukoulutuksen harjoituksiin.
Outova

Outova eli Audova (ven. Гдов, Gdov, viroksi Oudova tai Oudva) on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se on Outovan piirin keskus. Kaupunki sijaitsee lähellä Peipsijärveä noin kaksi kilometriä järveen laskevan, pienehkön Gdovka-joen suulta. Kaupungissa oli 4 379 asukasta vuonna 2010 (koko kaupunkikunnassa 6 263 as.).
Kaupungista 14 kilometriä pohjoiseen sijaitsee Smuravjovon sotilaslentokenttä. Kaupungin asemalta kulkee matkustajajuna päivittäin Pietariin.

Historia

Outova perustettiin 1300-luvulla Pihkovan suojaksi. Vuosina 1431–1434 pihkovalaiset rakensivat sinne linnoituksen, jonka rauniot ovat edelleen jäljellä. Ruotsi ja Puola ovat hyökänneet kaupunkiin monta kertaa, mutta vuodesta 1617 lähtien se on ollut Venäjän hallussa. Outova sai kaupunginoikeudet vuonna 1780. Kaupungilla oli omat postimerkit vuosina 1874–1912. Postimerkkien julkaisu päättyi ensimmäisen maailmansodan seurauksena. Toisessa maailmansodassa kaupunki tuhoutui lähes kokonaan.
Gordon Gollob

Gordon Gollob (16. kesäkuuta 1912 - 8. syyskuuta 1987) oli itävaltalainen hävittäjälentäjä Kolmannen valtakunnan Luftwaffessa. Hän syntyi Grazissa Gordon MacGollob-nimisenä. Hänen isänsä oli skotti, joka oli muuttanut Itävaltaan. Gordon Gollob liittyi Itävallan Bundesheeriin vuonna 1933 ja vaihtoi nimensä jo tuolloin "germaanisemmaksi". Gollobin pudotussuhde oli 2.27 

Anschlussin jälkeen hän siirtyi Kolmannen valtakunnan upseerikaartiin. Siirto oli hänelle helppo, koska hän oli natsi. Hän otti osaa Puolan miehitykseen, jossa yhteydessä saavutti ensimmäiset ilmavoittonsa. Seuraavat ilmataistelut liittyivät Norjan miehitykseen. Hän osallistui myös "Taisteluun Britanniasta". Hän siirtyi Neuvostoliiton vastaiselle rintamalle heti Operaatio Barbarossan alussa. Hän saavutti 53 ilmavoittoa kahtena syyskesän kuukautena ja peräti yhdeksän voittoa yhtenä päivänä. Joulukuussa 1941 hänet vedettiin kotirintamalle Bf 109:n kehitysversion koelentoihin.  Keväällä 1942 hän oli Krimin rintamalla.  Lokakuussa 1942 hänet siirrettiin Ranskaan esikuntatehtäviin. Huhtikuussa 1944 Gollob nimitettiin General der Jagdflieger Adolf Gallandin esikuntaan. Hänestä tuli koelentämisen johtaja. Hän johti Ardennien vastahyökkäyksen hävittäjätoimintaa. Tammikuussa 1945 hänestä tuli General der Jagdflieger. Hän saavutti kaikkiaan 150 ilmavoittoa 340 lennolla, joka on harvinaisen suuri voittojen lukumäärä lentojen lukumäärään nähden. 
Toisen maailmansodan jälkeen hän kirjoitti ilmailulehtiin elääkseen. Vuonna 1948 hän ryhtyi Itävallan "Itsenäisyyspuolueen" johtajaksi, jonka jälkeen työskenteli auto- ja moottorialan yrityksessä.
Saarenluoto

Saarenluoto (ruots. Mullholmen) on Kokemäenjoen ja sen vanhan suuhaaran Kirkkojuovan väliin jäävä noin kolmen kilometrin pituinen saari Ulvilassa Porin rajalla. Aiemmin se on ollut osa Kokemäenjoen suistoa. Porin puolella Saarenluotoa vastapäätä Kokemäenjoen toisella puolen ovat Outokummun Porin tehtaat sekä Koivistonluodon ja Harmaalinnan kaupunginosat. Ulvilan puolella Saarenluotoon rajoittuvat idässä Vanhakylä ja etelässä Friitala.
Pääosa Saarenluodosta kuuluu Ulvilan Saaren kylään, ja Saarenluodossa Kirkkojuovan rannalla sijaitsee Ulvilan Saaren kartano. Kirkkojuovan toisella puolen vastapäätä Saaren kartanoa ovat Ulvilan kirkko, Ulvilan Pappilat, Isonkartanon ja Trumetarin tilat sekä jonkin matkan päässä Liikistön muinaismuistoalue. Vuonna 2009 julkistetussa inventoinnissaan Museovirasto on määritellyt tämän kokonaisuuden, johon kuuluu Saarenluodosta sen eteläosa, yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Saarenluotoon johtaa Ulvilan kirkon luona Kirkkotiestä erkaneva, Saaren Kartanon vieritse kulkeva sorapäällysteinen Saarentie. Pohjoisessa se yhtyy valtatiehen 11, joka ylittää Kokemäenjoen ja Kirkkojuovan Saarenluodon pohjoisosassa. Saarenluodossa on myös Ulvilan kaupungin virkistysalue, jossa on ulkoilureitti ja luontopolku. Virkistysalueelle johtaa riippusilta Kirkkojuovan yli.
Kunnallisista laitoksista Saarenluodossa toimii Ulvilan kaupungin jätevedenpuhdistamo ja valtatiellä 11 Kirkkojuovan kupeessa Saarenluodon puolella on aiemmin ollut huoltoasema.
David Anders

Elämä

Anders vietti suurimman osan nuoruudestaan urheilijana. Lukiossa hän kuului jalkapallo- ja tennisjoukkueisiin, mutta viimeisenä vuotenaan hän innostui näyttelemisestä. Lukion jälkeen hän muutti Los Angelesiin ja pääsi vuotta myöhemmin Alias-sarjaan. 
Andersilla on kaksi veljeä ja yksi sisko. Hänen oikea sukunimensä on Holt, mutta koska on olemassa myös toinen David Holt -niminen näyttelijä, hän otti näyttelijänä käyttöön etunimensä David Anders. Hän on opiskellut Chicagossa, ottanut näyttelemisen, äänen ja musikaalisen esiintymisen yksityistunteja. Hän kuuluu West Coast Ensemble -näyttelijäryhmään ja esiintyi heidän kanssaan Anne Frankin päiväkirjassa. Anders on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Siskoni on noita, C.S.I. ja C.S.I. Miami. Hän on myös näytellyt Takezo Kenseitä ja Adam Monroeta Heroes-sarjan toisella ja kolmannella kaudella. Vuosina 2010–2014 hän esitti John Gilbertiä Vampyyripäiväkirjoissa.
Nina Persson

Nina Elisabet Persson (s. 6. syyskuuta 1974 Jönköping, Ruotsi) on laulaja The Cardigans -yhtyeessä. Hän on myös työskennellyt soolouralla sekä sivuprojektiyhtyeessä A Camp.
Persson on näytellyt elokuvassa Om Gud vill, jonka ensi-ilta oli vuonna 2006.
Tomás Osvaldo González Morales

Tomás Osvaldo González Morales (s. 20. huhtikuuta 1935 Santiago de Chile) on chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 11. helmikuuta 1963 ja nimitettiin Punta Arenasin hiippakunnan johtoon 28. maaliskuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Silva Henríquez, jota avustivat Sotero Sanz Villalba ja Sergio Valech Aldunate.
González Morales jäi eläkkeelle 4. maaliskuuta 2006.
Pekka Lehtimäki

Pekka Raimo Olavi Lehtimäki (26. syyskuuta 1934 Terijoki – 1. maaliskuuta 2013 Pirkkala) oli suomalainen murretutkija ja akateeminen opettaja. Vuoteen 1999 asti hän toimi fennistiikan professorina Greifswaldin yliopistossa Saksassa.

Elämä

Pekka Lehtimäki syntyi Terijoella, jossa hänen vanhempansa toimivat kansakoulunopettajina, ja kasvoi Hämeenkyrössä. Hän pääsi ylioppilaaksi Ikaalisten lukiosta vuonna 1954 ja muutti Turkuun opiskelemaan suomen kieltä ja Suomen historiaa. Vuonna 1956 hän kuitenkin siirtyi jatkamaan opintojaan Helsingin yliopistoon ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi vuonna 1961. Suoritettuaan humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1959 Lehtimäki aloitti työt vasta perustetun suomen murteiden nauhoitearkiston assistenttina. Vuosien kuluessa hän nauhoitti yli 1 200 tuntia murteita 140 eri pitäjässä. 
Pekka Lehtimäki aloitti akateemisen uransa vuonna 1963 Saksan Münsterin yliopistossa, jossa hän toimi suomen kielen lehtorina kahdeksan vuotta. Vuonna 1971 hän palasi Suomeen ja tällä kertaa Tampereen yliopistoon, jossa hän toimi aluksi suomen kielen assistenttina, mutta jo vuonna 1973 hänet nimitettiin suomen kielen apulaisprofessoriksi. Vuosiksi 1981–1983 hän palasi takaisin Saksaan, tällä kertaa Göttingenin yliopistoon suomen kielen ja Suomen kulttuurin vierailevaksi professoriksi. Vuonna 1994 Lehtimäki astui Greifswaldin Ernst-Moritz-Arndt -yliopiston fennistiikan professorin virkaan. Greifswaldissa Lehtimäki ponnisteli laajentaakseen Suomi-tietoutta käsittelevää kirjastoa, jonne sodan jälkeen ja sosialistisena aikana oli päässyt syntymään suuria aukkoja. Hän pyrki täyttämään niitä muun muassa akateemisten kollegojensa jäämistöjen sekä suomalaisten ja saksalaisten ystäviensä avulla.

Vaikutus

Pekka Lehtimäelle oli erityisen tärkeää, että hän saattoi jakaa ammattitietämystään myös asiasta kiinnostuneille maallikoille. Tätä työtä hän teki muun muassa julkaisemalla Aamulehdessä kielikolumnejaan. Erityisen hyvin hän tunsi Länsi-Uudenmaan murteet, joita hän tarkasteli myös väitöskirjassaan oi- ja ei-nominit Länsi-Uudenmaan murteissa (SKS, 1972). Lehtimäki julkaisi myös kolme kotiseudun murrekirjaa. Tammelan murrekirjassa (1989) ja Karkkilan murrekirjassa (1997) Lehtimäki liikkui niillä seuduilla, joiden murteita hänen tutkimuksensa suurimmaksi osaksi käsitteli. Hämeenkyrön murrekirjaan (2002) sisältyy sen alueen murrenäytteitä, joissa hän itsekin oli viettänyt lapsuutensa. Kirjojen lopussa olevat yleistajuiset murrekatsaukset sopivat myös maallikoille.
Lehtimäki seurasi tarkoin kaksikielisen poikansa kielellistä kehitystä ja käsitteli sitä muutamissa tutkimuksissaan.
Vuonna 2008 Lehtimäki julkaisi lastenkirjansa Yllärien ylläri – Venneri vaarin ja muorin mökillä.
Monet Lehtimäen lukuisista oppilaista ovat tehneet ja tekevät edelleen tärkeää työtä suomalais-saksalaisten suhteiden kehittämiseksi sekä kulttuurin ja talouden että myös tieteen alueella. Lehtimäki teki myös hyvin ansiokkaasti työtä sen hyväksi, että suomalainen kielitiede tulisi tunnetuksi Saksassa. Tästä hyvänä esimerkkinä on hänen työnsä suomalais-saksalais-alankomaalaisessa murretutkijoiden ryhmässä.
Kaisu Vuoristo

Kaisu Anneli Vuoristo (4. syyskuuta 1947 Laihia – 12. huhtikuuta 1969 Landstuhl) oli suomalainen näyttelijä ja malli. Oulusta kotoisin olleen Vuoriston ura alkoi vuonna 1968 Apu-lehden järjestämästä Speden filmityttö -kilpailusta, jonka voittaja sai linnanneito Helenan roolin Spede Pasasen elokuvasta Noin 7 veljestä. Tämän jälkeen Vuoristo oli Coca-Colan sponsoroimana kiertue-emäntänä Dannyn kevään 1968 show'ssa. Vuoristolla ja Dannylla oli kiertueen aikana myös lyhyeksi jäänyt suhde. Hieman myöhemmin hän muutti uuden miesystävänsä mukana Länsi-Saksaan. Huhtikuussa 1969 pariskunta joutui auto-onnettomuuteen, jossa Vuoristo kuoli vain 21-vuotiaana.
Avia B.534

Avia B.534 on kaksitasoinen ja potkurikäyttöinen, Tsekkoslovakiassa valmistettu hävittäjälentokone. Koneen suunnitteli Frantisek Novotny. Konetyyppiä käytettiin toisessa maailmansodassa, vaikkakin se oli silloin jo pahoin vanhentunut ja alitehoinen. Avia B.534 oli kuitenkin kohtalaisen liikehtimiskykyinen, ja sitä voitiin käyttää tulitukikoneena maataistelutoiminnassa. Omana kehityskautenaan, vuosina 1933 ja 1934: kone oli vielä melko moderni. Varmuudella voidaan todeta, että Avia B.534 oli käytössä Operaatio Barbarossassa eli hyökkäyksessä mm. Ukrainaan ja Kaukasukselle. Matalalla tämä ketterä kone oli hitaudestaan huolimatta, hankalasti hoideltava vastus: sitä tavoitteleville torjuntahävittäjille. Konetyyppi korvattiin kuitenkin vuodesta 1943 lukien (hävittäjäkäytöstä), ranskalaisilla Dewoitine D.520 -hävittäjäkoneilla.
Hispano-Suizan 12Ydrs V-moottori antoi 850 hevosvoiman (634 kW) tehon ja 396 km/h huippunopeuden. Toimintasäde oli 580 km ja lakikorkeus 10 600 metriä. Aseistus käsitti 4 × 7,7 mm (myöhemmin 7,92 mm) eteenpäin ampuvat konekiväärit eturungossa ja enintään 6 × 20 kg/yht. 120 kg pommeja.
Tämän konetyypin käyttäjämaita olivat olleet Tsekkoslovakian ohella: Bulgaria, Jugoslavia, Kreikka ja Saksa (Wehrmachtin Luftwaffe). Sodan aikana tapahtui sekä Tsekkoslovakian että Jugoslavian hajoamista, jolloin tämän konetyypin käyttäjämaina jatkoivat sekä Kroatia että Slovakia.
Karvasenjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 24 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 86,6 metriä mpy.
Tukinheitto

Tukki

Perinteinen tukki on 5-6 metriä pitkä ja painaa 35-60 kg. Tukin koon vuoksi sen tasapainottelemiseen ja etenkin heittämiseen tarvitaan paljon voimaa. Joissakin vähemmän harjaantuneiden kilpailuissa käytetään lyhyempää ja kevyempää tukkia. Ei ole harvinaista että tukki joskus hajoaa kesken kilpailun.

Kilpailun alkuperä

Kilpailu sai alkuunsa Skotlannissa satoja vuosia sitten, ja on perinne usein järjestettävissä Ylämaan kisoissa. Sen historia ei ole enää selvässä muistissa, mutta nykyisessä muodossaan se on ollut ainakin 1600-luvulla. Monet uskovat, että tukkeja heitettiin alun perin sodankäynnissä tai siltojen teossa.
Taiteilijaresidenssi

Taiteilijaresidenssi tarjoaa mahdollisuuden määräaikaiseen työskentelyyn eri alojen taiteilijoille kotimaassa tai ulkomailla. 
Residenssijaksot voivat olla eri mittaisia viikosta vuoteen. Myös työskentely- ja majoitusmahdollisuudet vaihtelevat. Esimerkiksi muusikoille tarkoitetussa residenssissä on useimmiten tarjolla soittimia kuten piano, ja kuvataiteilijoille ateljeetiloja. 
Taiteilijaresidenssien tavoitteena on tarjota resursseja työskentelyyn, rohkaista vuorovaikutusta ja aktivoida taide-elämää residenssipaikkakunnalla. Taiteilijat valitaan useimmiten hakemusten perusteella, mutta joskus myös kutsumenettelyllä. Residenssin ylläpitäjä määrittelee siihen liittyvät ehdot, kuten kuinka pitkäaikaiseen käyttöön residenssi voidaan myöntää, ja minkä taiteenalan ammattilaisille se on tarkoitettu. 
Taiteilijaresidenssejä ylläpitävät esimerkiksi taidetoimikunnat, yhdistykset, kunnat ja säätiöt.

Historiaa

Taiteilijaresidenssien kaltaista toimintaa on ollut pitkään. Taiteilijaresidenssien ensimmäinen vaihe oli 1900-luvun vaihteessa. Residenssejä kutsuttiin aluksi taiteilijakolonioiksi tai taiteilijasiirtokunniksi, joista ensimmäiset syntyivät 1800-luvun alussa. Worpsweden siirtokuntaa Saksassa Bremenin lähellä oli perustamassa muun muassa Rainer Maria Rilke vuonna 1889. Pohjoismaissa suosittu taiteilijakolonia oli Skagenissa Tanskassa. Myös Suomessa toimi Önningebyn taiteilijasiirtokunta Ahvenanmaalla.
Taiteilijaresidenssejä alettiin perustaa enemmän 1960-luvulta alkaen. Niiden toimita-ajatuksena oli tarjota mahdollisuus vetäytyä työskentelemään rauhassa, mutta myös yhteiskunnallisesti suuntautuneita residenssejä syntyi. Niissä oli keskeistä yhteys paikalliseen yleisöön.
Residenssejä perustettiin eri puolilla maailmaa yhä enemmän 1990-luvulla. Myös residenssien monimuotoisuus lisääntyi ja mukaan tuli muun muassa lähes tilaustyön kaltaisia projekteja.
Peter Lindroos

Paul Peter Christer Lindroos (26. helmikuuta 1944 Pohja – 17. marraskuuta 2003 Tjörnarp, Skåne, Ruotsi) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori).

Ura

Peter Lindroosin isä oli Pohjan ruotsinkielisen seurakunnan kanttori ja äiti laulaja. Lindroos opiskeli Sibelius-Akatemiassa ensin kanttoriksi mutta aloitti 1965 lauluopinnot Jolanda di Maria Petrisin oppilaana. Hän opiskeli 1960–70-luvulla myös Italiassa Licinio Francardin, Luigi Riccin ja Marcello Del Monacon johdolla.
Lindroos debytoi Suomen Kansallisoopperassa 1968. Seuraavana vuonna hänen kansainvälinen uransa alkoi esiintymisellä Göteborgin oopperassa. Vuonna 1971 Lindroos sai vakituisen kiinnityksen Kööpenhaminan Kuninkaalliseen teatteriin, jossa hän lauloi aina vuoteen 1996 saakka. Lindroos vieraili 1970–80-luvulla Euroopan merkittävimmissä oopperataloissa, kuten Wienin valtionoopperassa, Covent Gardenissa ja La Scalassa.
1990-luvulla Lindroos vähensi esiintymistään. Hänet nimitettiin Sibelius-Akatemian yksinlaulun lehtoriksi 1995 ja Malmön musiikkikorkeakoulun professoriksi 1996. Lindroos muutti Ruotsiin 2003 ja kuoli siellä saman vuoden lopulla auto-onnettomuudessa. Peter Lindroosin poika, basso Petri Lindroos (s. 1966) on myös oopperalaulaja.

Ohjelmisto

Peter Lindroosin tärkeimpiä oopperarooleja olivat Toscan Cavaradossi, La Bohèmen Rodolfo, Manon Lescaut’n Des Grieux, Aidan Radamès, Otello, Don Carlos sekä Carmenin Don José. Kaikkiaan hänen ohjelmistossaan oli noin 80 eri roolia.
Värttö

Palvelut

Oulujoen rannassa sijaitsevat Värtön venesatama sekä Koivurannan kahvila. Kahvilana toimii vuonna 1920 rakennettu jugendtyylinen huvila. Koivurannan kahvilan laiturista lähtevät kesäisin jokiristeilyt Turkansaareen. Värttöön vuosina 2006–2011 rakennettu kerrostaloasuinalue 'Riverside Värttö' lisäsi niin asumismahdollisuuksia kuin palveluitakin. Värttöön valmistui K-Market keväällä 2011.
Kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä Värtön palloiluhalli on monen oululaisen alemman sarjatason salibandyjoukkueen vakioharjoittelupaikka.
Petrus Ahonen

Petrus Ahonen (s. Joensuu) on suomalainen ylistysmusiikko ja Lahden vapaaseurakunnan nuorisopastori.
Ahosen kappaleet ovat pääasiassa pop-rockia ja niitä lauletaan muun muassa seurakuntien tilaisuuksissa.
Valtaa minut taas ja Armo-levyjen kustantajana on ollut Päivä Osakeyhtiö.
Suomi–Chile-seura

Suomi–Chile-seura on suomalainen ystävyysseura, joka perustettiin 11. syyskuuta 1973. Järjestön tehtävänä on "tehdä tunnetuksi chileläistä kulttuuria ja yhteiskuntaa suomalaisille sekä lisätä kulttuurinvaihtoa maiden välillä". Seura perustettiin auttamaan Chilen pakolaisia sekä sopeutumaan Suomeen että pitämään yhteyksiä Chileen. Seuran nykyinen puheenjohtaja on Eila Belila. Seuran puheenjohtajia ovat olleet muun muassa sitä perustamassa olleet Eino S. Repo, Jacob Söderman ja Tarja Halonen. 
Viikkoa ennen Suomi–Chile-seuran perustamista sosiaalidemokraatit ja enemmistökommunistit perustivat Chile-seuran, jonka puheenjohtajaksi tuli Erkki Tuomioja. Chile-seura ja Suomi-Chile-seura eivät kyenneet yhdistymään ja Tuomiojan seura muutti nimensä Allende-seuraksi.
Durupinarin löytö

Durupınarin löytö on Itä-Turkissa vuorenrinteestä erottuva laivaa muistuttava muodostuma. Sitä on  väitetty Raamatun kertomuksen Nooan arkiksi. Muodostuma sijaitsee noin 27 kilometriä Araratista etelään. Löytö on saanut nimensä Turkin armeijan kapteeni  İlhan Durupınarin mukaan. Tämä huomasi muodostelman valokuvista ja osallistui vuonna 1960 sitä tutkimaan lähetettyyn retkikuntaan.
Masherin rinteessä 1960 käynyt Turkin armeijan ja amerikkalaisten adventistitiedemiesten ryhmä totesi, että muodostuma on kiveä ja maata. 1977 paikalle saapui asiasta innostunut anestesialääkäri Ronald Wyatt, joka löysi lähialueilta ajoankkureiden näköisiä suuria litteitä kiviä, joiden yläpäässä on reikä. 
Turkki on  perustanut seudulle luonnonpuiston, johon järjestetään vaellusretkiä.
Eugèn Högström

Eugèn Alexander Nikolai Högström (ven. Евгений-Александр Элисович Гегстрем, Jevgeni-Aleksandr Elisovitš Gegstrem; 5. joulukuuta 1871 Helsinki – 4. marraskuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Hän oli Venäjän 5. armeijan päämajoitusmestari 1917–1918.
Käytyään Haminan kadettikoulun Högström palveli vuodesta 1895 upseerina Venäjän armeijassa, ensimmäiset 12 vuotta Turkestanin tykistöprikaatissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli esikuntaupseerina eri yksiköissä ollen sotilasarvoltaan everstiluutnantti, vuodesta 1916 eversti. Kesällä 1917 hän toimi 45. armeijakunnan esikuntapäällikkönä ja sai ylennyksen kenraalimajuriksi. Högström nimitettiin joulukuussa 1917 Venäjän 5. armeijakunnan päämajoitusmestariksi, missä tehtävässä hän toimi kunnes vanhat keisarillisen armeijan yksiköt lakkautettiin huhtikuussa 1918. Venäjän sisällissodan aikana Högström palveli puna-armeijan riveissä, mutta sivussa rintamilta Galitsian ja Valko-Venäjän alueella. Vuosina 1919–1920 hän oli useiden sotakoulujen opettajana ja johtajana. Hän palasi Suomeen Tarton rauhan jälkeen kesällä 1921.
Högström oli vuodesta 1924 valkoisten emigranttien järjestön Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) tiedustelujohtaja Suomessa. Hän kuului kenraali Aleksandr Kutepovin johtamaan ROVS:n salaiseen tiedusteluorganisaatioon ja loi Neuvostoliittoon ulottuneen tiedottajaverkoston, jonka asiakkaiksi ryhtyivät niin Suomen kuin Britanniankin tiedustelupalvelut. Högströmin äkillinen kuolema marraskuussa 1926 johti salaliittoteorioihin, joiden mukaan Neuvostoliiton tiedustelupalvelu OGPU olisi myrkyttänyt hänet. Kuolema saattoi olla myös luonnollinen, sillä hänellä oli heikko sydän ja paha vatsahaava ja hän oli juuri toipumassa leikkauksesta.
Kirjailija Örnulf Tigerstedt on käsitellyt Högströmin vaiheita teoksessaan Vastavakoilu iskee (1943), mutta sen käsittelyä ei pidetä kovin luotettavana.
Kivijärvi (Jyväskylä, Saukkola)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Muuratjärven lähi-alueeseen (14.281) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,2 metriä mpy.
Sérgio Godinho

Sérgio Godinho (s. 1945 Porto, Portugali) on portugalilainen laulaja, lauluntekijä ja runoilija. Hän on julkaissut 18 studioalbumin lisäksi useita liveäänitteitä ja kokoelmalevyjä, ja on kotimaassaan eräs suosituimmista musiikintekijöistä.

Elämä

Godinho syntyi Porton kaupungissa vuonna 1945. Hän lähti Portugalista 20-vuotiaana Ranskaan, koska ei halunnut osallistua siirtomaasotaan. Godinho kiersi maailmaa yhdeksän vuoden ajan asuen eri paikoissa, kuten Genevessä, Pariisissa, Amsterdamissa, Brasiliasa ja Vancouverissa. Vuonna 1971 hän äänitti Ranskassa ensimmäisen levynsä nimeltä Os sobreviventes. Hän palasi Portugaliin vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen. Godinho on julkaissut ensimmäisen äänitteensä jälkeen tasaiseen tahtiin albumeita, jotka ovat olleet Portugalissa hyvin suosittuja. Hän on lisäksi kirjoittanut ja kuvittanut lastenkirjan nimeltä O Pequeno Livro dos Medos.