google/wiki40b huggingface dataset:
Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystö

Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystö sijaitsee Kaivopuistossa osoitteessa Itäinen Puistotie 14, jossa se käsittää pääosan korttelista nro 204. Lähetystön tontti on laajudeltaan 1,2 hehtaaria (kolme eekkeriä).
Suurlähetystö ylläpitää Amerikka-kirjastoa (American Resource Center), joka toimii Helsingin yliopiston kirjaston yhteydessä Kaisaniemen Kaisa-talossa.
Suurlähetystön ylimpänä virkamiehenä toimii tällä hetkellä suurlähettiläs Robert F. Pence.

Suurlähetystön ja lähetystörakennusten historia

Yhdysvallat tunnusti Suomen itsenäisyyden vuonna 1919 ja perusti lähetystön Helsinkiin maaliskuussa 1920. Yhdysvaltain kongressi myönsi määrärahan oman lähetystötalon rakentamiseksi Helsinkiin vuonna 1935, kun kongressiedustaja Frank E. Hook oli puheessaan valittanut, että Helsingin-lähetystö joutui toimimaan häpeällisen vaatimattomissa tiloissa erään osuuskaupan yläkerrassa. Lähetystörakennuksen suunnitteli vuonna 1938 niin sanottu Bristolin arkkitehtiryhmä ja suunnittelua johti yhdysvaltalainen arkkitehti Harrie T. Lindeberg. Rakennus valmistui 1940-luvun vaihteessa. Punatiilisen rakennuksen esikuvana käytettiin 1700-luvulla Yrjöjen ajan tyyliin rakennettua Westoverin kartanoa Virginiassa. Rakennuksen paikalla sijaitsi aiemmin arkkitehti F. W. Mieritzin itselleen 1870-luvulla suunnittelema huvila, jossa toimi viimeksi leskirouva Lindbergin ylläpitämä täysihoitola Riviera.
Amerikansuomalaiselta arkkitehdilta Eero Saariselta tilattiin vuonna 1952 piirustukset lähetystön laajennusta varten. Huippumodernin rakennuksen oli tarkoitus saada vastikään lähelle valmistunut Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystö näyttämään arkkitehtonisesti vanhanaikaiselta, mutta hanke ei koskaan toteutunut. Saarinen sai sen sijaan suunnitella Yhdysvaltain suurlähetystöt Osloon ja Lontooseen.
Vuosina 2011–2014 Helsingin lähetystön tontille rakennettiin arkkitehtitoimisto Moore–Ruble–Yudellin suunnittelema suuri kaareva uudisrakennus suurlähetystön kansliaa varten. Uudisrakennuksen läntisen julkisivun valkoinen seinäverhoilu on viittaus arkkitehti Alvar Aallon tunnettuihin töihin.
Tontin eteläpäässä on lisäksi Knut Wasastjernan vuonna 1914 suunnittelema asuinkerrostalo. Lähetystö hankki Helsingin pommituksissa vaurioituneen rakennuksen käyttöönsä 1947 ja sitä käytettiin diplomaattien asuntoina. Sen sisätilat uudistettiin 2011–2013 samalla kun rakennus muutettiin suurlähetystön ”innovaatiokeskukseksi” (Innovation Center). Silloisen suurlähettilään Bruce Oreckin aloiteesta innovaatiokeskusrakennuksesta pyrittiin tekemään poikkeuksellisen energiatehokas. Siitä tuli samalla Yhdysvaltain ensimmäinen lähetystörakennus koko maailmassa, joka on kytketty kaukolämpö- ja kaukojäähdytysverkkoon. Suurlähetystön tonttia ympäröivä järeä aita lisättiin vuonna 2002.
Lähetystön on väitetty kuvaavan järjestelmällisesti lähikaduilla liikkuvia ihmisiä vartiointiyritys G4S:n avulla.
Gumbostrand

Gumbostrand on Sipoon kylä Suomenlahden rannalla noin 30 kilometriä Helsingin keskustasta itään.
Kylässä sijaitsee vuonna 2012 Hartwallin entiseen patenttikorkkitehtaaseen avattu taide- ja näyttelykeskus Gumbostrand Konst & Form. Kylässä on kolmiopettajainen ruotsinkielinen alakoulu, jonka yhteydessä toimii liikunta- ja kokouskeskus Gumbotalo (ruots. Gumbohuset). Kylässä ja sen edustan saarissa on paljon loma-asutusta.
Gumbostrand tuli 1990-luvun taitteessa tunnetuksi Ior Bockin ja hänen seuraajiensa tekemistä kaivauksista ”Lemminkäisen temppelin” löytämiseksi.
Visa Oscar

Visa Oscar (oik. Visa-Pekka Oskari Mertanen, s. 12. syyskuuta 1976 Helsinki) on suomalainen jazzpianisti, -kosketinsoittaja ja -säveltäjä. Hänellä on oma fuusiojazzyhtye Visa Oscar Group, minkä lisäksi hän soittaa afrobeatia ja jazzia yhdistävässä Helsinki-Cotonou Ensemblessa,  duossa Binary Boyz sekä oopperaa ja elektronista tanssimusiikkia (EDM) yhdistelevässä Ooppera Skaalassa.
Helsingissä syntynyt Visa-Pekka Mertanen aloitti musiikkiopinnot seitsemänvuotiaana aluksi sähköuruilla ja vasta myöhemmin pianolla. Hän kuuli 10-vuotiaana Miles Davisin sähköisen yhtyeen soittavan Pori Jazz -festivaaleilla 1987 ja päätti ryhtyä jazzmuusikoksi. Kahta vuotta myöhemmin hän aloitti opinnot Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa, jossa hän jatkoi Kaj Backlundin, Jouko Korhosen ja László Sülen johdolla vaikka pääsi 1998 ylimääräiseksi opiskelijaksi Sibelius-Akatemian jazzosastolle. Hän on opiskellut myös Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa ja tekee tohtorintutkintoa Taideyliopiston Sibelius-Akatemiaan. Siellä hänen ohjaajiaan ovat olleet Jim Beard, Seppo Kantonen, Jarno Kukkonen, Jarmo Savolainen ja Jukkis Uotila.
Vuonna 2016 Visa Oscar Group julkaisi albumin Fusion Treatment, joka on nauhoitettu jo 2010. Yhtyeen muut muusikot albumilla ovat Joonatan Rautio (saksofoni), Janne Halonen (kitara), Juho Kivivuori (basso) ja Rami Eskelinen (rummut). 
Hän on naimisissä Dejana Kostic Mertasen kanssa. Heillä on yksi lapsi.
Loistokatleiat

Loistokatleiat (x Brassolaeliocattleya) ovat kämmekkäkasvien (heimo Orchidaceae) kolmen suvun välisiä risteymiä. Kyseiset suvut ovat Brassavola, Cattleya ja Laelia. Risteymiä käytetään huonekasveina.
SMS Gazelle (1898)

Palvelus

Alus modernisoitiin 1905–1907 ja se romutettiin 1920.
Novolazarevskaja

Novolazarevskaja (ven. Станция Новолазаревская) on Venäjän, entisen Neuvostoliiton, tutkimusasema Etelämantereella. Asema sijaitsee Kuningatar Maudin maalla, 75 kilometriä merijään reunasta. Asema avattiin 18. tammikuuta 1961. Maksimi kapasiteetti on kesällä 70 ja talvella 40 henkeä.

Lentokenttä

Novolazarevskajalta seitsemän kilometrin päässä on jäälle tehty lentokenttä (ICAO: AT17) jonka operoinnista vastaa Antarctic Logistics Centre International (ALCI) joka järjestää myös kaupallisia (turisti) lentoja alueella.
Antijudaismi

Antijudaismi on juutalaisen uskonnon ja sen harjoittajien vastustusta. Antijudaismi on uskonnollisesti suuntautunutta, usein kristillistä, ja siten eroaa poliittisiin, rodullisiin ja kulttuurisiin ennakkoluuloihin perustuvasta antisemitismistä. Antijudaistisen ja antisemitistisen suhtautumistavan erottaminen käytännössä on kuitenkin hankalaa.
Kristityt ovat kohdistaneet antijudaistista arvostelua paitsi juutalaisiin, myös kristittyihin. Varhaiskristityt arvostelivat Jeesuksen torjujia ja Raamatun liian kirjaimellisia tulkitsijoita "judaisteiksi". Martti Luther syytti aikansa katolisen kirkon legalistista suhtautumistapaa "juutalaiseksi". Muslimeille "juutalaisuus" oli voima, joka korruptoi pyhiä kirjoituksia.
Shooting Gallery

Yhtye

Andy McCoyn piti koota yhtye, jotta saisi tuotettua vuonna 1988 solmimansa BMG-Virgin-sopimuksen mukaisen albumin. Muuten McCoy vietti Los Angelesissa jet set-elämää ja hengasi Guns N' Rosesin jäsenten kanssa. Steven Adler asui McCoyn kartanon naapurissa ja McCoy kiersi klubeja ja juhlia Slashin sekä Axl Rosen kanssa, myös Izzy Stradlinin. Musiikillista yhteistyötä eivät ystävykset kuitenkaan päätyneet tekemään. Yhtyeen kokoaminen oli erittäin vaikeata ja neuvotteluja käytiin eri muusikkojen, mm. Lenny Kravitzin kanssa. Kokoonpanoviritelmien ja- suunnitelmien työnimenä oli Machine Gun Rodeo, mutta lopulta syntyi yhtye nimeltä Shooting Gallery, joka tarkoittaa paikkaa, jossa narkomaanit piikittävät itseään. Rumpaliksi tuli Paul Garisto (Iggy Pop Instinct Tour, Michael Monroe), basistiksi Dave Tregunna (Lords of the New Church, Cherry Bombz) ja laulajaksi Billy G. Bang. Yhtye soitti lämppärinä KISSin Yhdysvaltain kiertueella 1990 ja sai tuotetuksi albumin Shooting Gallery vuonna 1992.
Shooting Gallery kuitenkin hajosi, kun Bangista ei ollut laulajaksi. Lisäksi Bangin rock and roll-elämäntapa ei sopinut lainkaan McCoylle, joka eli opiaattiriippuvuudessa. McCoy pääsi eroon heroiinista elokuussa 1991, millä oli positiivinen vaikutus McCoyn urakehitykseen. Kuitenkin elämäntavan muutos johti siihen, että McCoyn piti ottaa etäisyyttä erityisesti Steven Adleriin.
McCoy muutti 1994 amerikkalaisen Shooting Galleryn hajoamisen jälkeen takaisin Suomeen, jossa perusti Shooting Galleryn uudelleen kokoonpanolla McCoy, Gyp Casino, basisti Dan Lagerstedt ja laulaja Esa Palosaari. Uusi Shooting Gallery veti pienen kiertueen, joka huononsi huomattavasti McCoy mainetta Suomessa. Palosaari ei sopinut McCoyn kappaleiden esittäjäksi ja McCoyn lisääntynyt alkoholinkäyttö oli tullut huumeriippuvuuden tilalle. McCoy ei ollut lavoilla soittokunnossa, joten kiertuetta ei voida mainita McCoyn parhaimmaksi.
Myöhemmin Andy McCoy sanoi Shooting Gallery-projektistaan: "Biggest mistake in my life. Too many egos, not enough heart" (suom. Elämäni suurin virhe. Liian monta egoa, ei tarpeeksi sydäntä.)
Matleena Fofonoff

Matleena Fofonoff tai koltansaameksi Maadrân Evvan nijdd Matleena (o.s. Gauriloff, s. 1949 Rautaperäjärvi, Inari) on koltansaamelainen käsityömestari, joka tunnetaan koltansaamelaisten perinteisistä käsitöistä, esimerkiksi juurityöstään ja helmikirjonnastaan. Käsityön lisäksi hän on mm. kuvittanut Õhtt eeʹǩǩ Oʹlssee da Såålla mieʹldd (Yksi vuosi Aleksin ja Sallin kanssa).

Palkinnot

Vuonna 2009 Matleena Fofonoff valittiin vuoden koltaksi siitä syystä, että hän on "kolttanaisen taidon ja tiedon kiteytymä"
James George Frazer

Sir James George Frazer (1. tammikuuta 1854, Glasgow, Skotlanti – 7. toukokuuta 1941 Cambridge, Englanti) oli skotlantilainen antropologi ja uskontotieteilijä.
Frazer tunnetaan erityisesti pääteoksestaan The Golden Bough: A Study in Magic and Religion (Kultainen oksa: Tutkimus magiasta ja uskonnosta). Tämä 12-osainen teos ilmestyi vuosina 1890–1915. Frazer esitti, että vanhoilla uskonnoilla ja myyteillä on yhteiset sukujuuret. Hän tarkasteli Raamatun kertomuksia antropologian, ei teologian kannalta. Frazer pani merkille, että samat tarinat toistuvat hieman muuntuneina kulttuurista ja sivilisaatiosta toiseen.
The Golden Bough on vaikuttanut laajasti moniin tutkijoihin, kuten Bronisław Malinowskiin ja Sigmund Freudiin. Myös monet kirjailijat, kuten T. S. Eliot, ovat saaneet vaikutteita Frazerin tutkimuksista.
Frazerin muita teoksia ovat Totemism and Exogamy (1910), Belief in Immortality ja The Worship of the Death (1913–1924).
Yvette Roudy

Elämäkerta

Yvette Roudy suoritti isänsä painostuksesta ammatillisen koulutuksen. Kun hän oli seitsemäntoista vuoden ikäinen, niin hän aloitti työnteon ohessa iltakoulun ja tavoitteena hänellä oli ylioppilastutkinnon suorittaminen.
Vuonna 1963 hän käänsi ranskaksi juuri hiljattain Yhdysvalloissa ilmestyneen teoksen The Feminine Mystic (La femme mystifiée). Tämä kirja oli hänelle suuri opas tietoisuuteen ja samalla se salli omat ajatukset.
Vuonna 1962 oli syntynyt järjestö Mouvement Démocratique Féminin (MDF), joka kokosi kommunisteja lukuunottamatta koko muun vasemmiston. Yvette ohjautui järjestöön Colette Audyn johdatuksella ja nopeasti hänestä tuli yhdessä MarieThérèse Eyquemin kanssa järjestön keskeiset toimijat.  
Hän myös perusti aikausilehti La Femme du XXe Siècle. Kuitenkin Yvette Roudy vakuuttui ajatuksesta, että olisi siirryttävä mukaan poliittiseen toimintaan, jotta saataisiin vauhtia keskusteluun naisten asioista. Hän ryhtyi myös tukemaan François Mitterrandia.

Ministerinä

Kun Yvette Roudy nimitettiin hallituksen jäseneksi, niin hän välittömästi aloitti kampanjan ehkäisyn edistämiseksi ja abortin kulujen korvaamisen sosiaaliturvan varoista. Vuonna 1981 perustetiin myös Naisten toimittajaliitto, joka saattoi toimia ministerin antaman tuen turvin.
Hän on feministi ja yksi manifesti 343n allekirjoittaja, nämä allekirjoittajat ilmoittivat julkisesti, että heille oli suoritettu abortti.  Tämän manifestin seurauksena tehtiin kaksi lakia, jota kantavat Yvette Roudyn nimeä.
La loi Roudy pour l’IVG, eli laki abortin korvattavuudesta sosiaaliturvasta 13. joulukuuta 1982.
La loi Roudy pour parité, eli laki tasa-arvosta yritysten työpaikoilla 12. heinäkuuta 1986.
Kuitenkaan kaikki hänen ajamansa asiat eivät saaneet osakseen menestystä. Vuoden 1983 antiseksistinen lakialoite koki pahan tappion, vakka Roudy oli asiaa ajavana ministerinä. Perusteena vastustukselle olivat mainostajat ja lehdistön sananvauden ns. puolustajat.
Pesäpallon suomensarja 1962

Pesäpallon suomensarja pelattiin kahdeksannentoista kerran kaudella 1962. Sarja pelattiin neljässä lohkossa ja lohkovoittajat Jyväskylän Pesä-Veikot, Keravan Pallokerho, Loimaan Palloilijat ja Sotkamon Jymy nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1963.
Putoajien ja maakuntasarjasta tilalle nousevien määrä riippui siitä, minkä lohkojen alueelta SM-sarjasta putoavat joukkueet tulevat. Tällä kertaa jokaiseen lohkoon putosi yksi joukkue, jolloin lohkoista putosi kolme joukkuetta ja maakuntasarjasta nousi vastaavasti kolme tilalle.

Suomensarjan karsinta

Kaikki karsintalohkot pelattiin 22. - 23. syyskuuta.
Mun sydämeni tänne jää

Laulun synty

Kun Vainio oli saanut kappaleen sanat valmiiksi, eivät Katri Helena, säveltäjä Veikko Samuli ja tuottaja Olli Heikkilä oikein ihastuneet tekstiin, ja joku luonnehti kappaletta surullisten sanojen takia hautajaisvirreksi. Vainio sai tehtäväkseen muuttaa sanoja. Hän oli kuitenkin käärmeissään kritiikistä ja sen sijaan, että hän olisi parannellut sanoituksia, hän kirjoitti samaan runomittaan terveisensä häntä arvostelleille. Esimerkiksi ensimmäiset kaksi säettä kuuluivat ”On teille tässä sanat nää / en tavuakaan soisi pois”. Alkuperäinen versio on ”Mun sydämeni tänne jää / kun aika on mun mennä pois”. Siinä sanottiin lisäksi, että Katri Helena ja Samuli kyllä ymmärtäisivät tekstin hienouden kunhan eläisivät ja näkisivät hieman enemmän. Lopulta kappale levytettiin alkuperäisillä sanoilla.

Julkaisu ja menestys

Katri Helena levytti kappaleen vuonna 1980, ja sen tuotti Olli Heikkilä. Jo samana vuonna se julkaistiin singlenä ja hänen samannimisellä albumillaan, Mun sydämeni tänne jää. Singlen B-puolella julkaistiin Raul Reimanin kääntämä laulu ”Helsingin helle”. Katri Helena osallistui kappaleella vuoden 1980 Syksyn sävel -laulukilpailuun. Laulu sijoittui toiseksi Mikko Alatalon kappaleen ”Rikoo on riskillä ruma” vietyä voiton. Edellisistä vuosista poiketen laulukilpailun tuloksen ratkaisi postikorttiäänestyksen sijaan kymmenen maakuntaraatia. ”Mun sydämeni tänne jää” on nykyään ikivihreä ja Katri Helenan kestosuosikki, ja se on julkaistu usealla kokoelma-albumilla.
Oman versionsa kappaleesta ovat lisäksi tehneet muun muassa Kari Tapio, Kari Vepsä ja lauluyhtye Virtuoso. Kari Tapion ja Katri Helenan versioiden sovitukset ovat lähes samanlaiset. Kappale menestyi myös Kari Tapion levyttämänä. Se on muun muassa hänen albumillaan Kaikkien aikojen parhaat – 40 klassikkoa. Kappale esitettiin lisäksi Kari Tapion hautajaisissa 22. joulukuuta 2010.
Kappaleen nuotit ja sanat on julkaistu Musiikki-Fazerin Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan osassa 11.
Puolivälinkangas

Yläsiirtola

Yläsiirtola on osa-alue, joka sijaitsee Castrenin urheilukeskuksen pohjoispuolella Puolivälinkankaan keskuksen eteläpuolella. Käytännössä Yläsiirtolan alueen muodostavat Lammintien, Mustikkatien, Puolukkatien, Juolukkapolun ja Karpalotien varsilla sijaitsevat rakennukset. Oulun kaupunki on määrännyt Yläsiirtolan suojelualueeksi ja alueen rakennukset ovat tiukkojen säännösten alla.
Alueella on pääosin vanhoja puurakenteisia omakotitaloja, joista osa on rakennettu jo 1920-luvun taitteessa ja osa sotien jälkeen rintamamiestaloina. Alueella on myös muutama hiukan uudempi talo.
Aluetta pidetään usein virheellisesti omana kaupunginosanaan, vaikka virallisesti se on vain osa-alue.
Yläsiirtolaa on tehnyt tunnetuksi 1990-luvun alusta toiminut kansanmusiikkiyhtye Yläsiirtola Ramblers.
Berliinin televisiotorni

"Paavin kosto"

Auringon heijastuessa televisiotornin teräspallosta muodostuu yleensä ristiä muistuttava heijastus. Tätä epähaluttua ilmiötä eivät suunnittelijat osanneet odottaa. Näpäytyksenä Itä-Saksan kommunistisen hallinnon ateistista perustusta ja kirkon tukahduttamista vastaan berliiniläiset antoivat kirkkaalle ristille nimen Rache des Papstes eli Paavin kosto. Samoista syistä rakennusta kutsutaan myös Walter Ulbrichtin mukaan nimellä St. Walter.
Ristin muotoista heijastusta on yritetty tuloksetta vähentää erilaisilla maaleilla ja pinnoitteilla.
Saksankurjenmiekka

Ulkonäkö ja koko

Saksankurjenmiekka kasvaa 30–90 senttimetriä korkeaksi. Sen maavarsi on paksu ja suikertava. Miekkamaiset lehdet ovat väriltään sinivihreät, 2–4 cm leveät. Saksankurjenmiekalla on 2–4 kukkaa, jotka ovat lähes 10 cm leveät. Kukan ulkokehälehdet ovat pyöreäkärkiset ja väriltään yleensä punavioletit. Sisäkehälehdet ovat pystyt, vastapuikeat ja poimureunaiset. Kukan väri vaihtelee lajikkeen mukaan. Sen eri värejä voivat olla tummanvioletti, vaaleansininen, punainen, keltainen ja valkoinen. Saksankurjenmiekan kota on kolmisärmäinen ja 4–5 cm pitkä.
Traudl Junge

Gertrude ”Traudl” Junge (o.s. Humps; 16. maaliskuuta 1920 München, Saksa – 10. helmikuuta 2002 München, Saksa) oli Adolf Hitlerin viimeinen henkilökohtainen sihteeri vuodesta 1942 vuoteen 1945.

Lapsuus ja nuoruus

Traudl Junde oli panimomestari Max Humpsin ja kenraalintytär Hildegard Humpsin (o.s. Zottmann) esikoinen. Nuorempi tytär Inge syntyi vuonna 1923. Isä jäi työttömäksi ja osallistui äärioikeistolaiseen toimintaan. Hän muutti työn perässä Turkkiin vuonna 1925. Äiti kieltäytyi muuttamasta ja haki avioeroa. Sen jälkeen äiti ja tyttäret asuivat kenraali Maximilian Zottmannin luona.
Traudl ja Inge kiinnostuivat tanssista 1930-luvulla, mutta silloisessa taloustilanteessa tanssijanuraa ei voinut ajatellakaan. Hän opiskeli vastentahtoisesti kauppaopistossa saadakseen työtä sihteerinä ja työskenteli sitten konttoristina, sihteerinä ja assistenttina.

Avioliitto ja sota

Traudl avioitui vuonna 1943 SS-mies Hans Hermann Jungen kanssa mutta jäi leskeksi Jungen kaaduttua vuonna 1944. Traudl Junge työskenteli Hitlerin alaisena niin Itä-Preussissa kuin sodan loppuvaiheiden aikana Führerbunkerissa. Sodan jälkeen Junge joutui joksikin aikaa neuvostoliittolaisten vangiksi mutta jatkoi vapaaksi päästyään uraansa sihteerinä Saksassa, muun muassa Quick-kuvalehdessä.
Myöhemmin Traudl on katunut aikaansa Hitlerin sihteerinä. Hän kirjoitti vuonna 1947 muistelmat Viimeiseen saakka (saks. Bis zur letzten Stunde: Hitlers Sekretärin erzählt ihr Leben) työstään Hitlerin sihteerinä, mutta käsikirjoitusta ei julkaistu ennen kuin vuonna 2002. Junge kertoi elämästään dokumenttielokuvassa Kuollut kulma – Hitlerin sihteeri (Im toten Winkel – Hitlers Sekretärin); Traudl totesi, ettei politiikka ikinä ollut kiinnostanut häntä, että hän ei ollut vaivautunut ottamaan asioista selvää ja että hän katui sitä lopun ikäänsä. Muistelmiin pohjautuu elokuva Perikato (2004), jossa Hitlerin viimeisiä päiviä bunkkerissa kuvataan Traudl Jungen näkökulmasta. Hänen haastattelunsa nähdään sekä elokuvan alussa että lopussa. Lopussa hän sanoo:

»Tietenkin nämä kauheudet, joista kuulin Nürnbergin oikeudenkäynnin yhteydessä, näiden kuuden miljoonan juutalaisen kohtalosta, ja muun erirotuisen ja toisuskoisen surmaamisesta, järkyttivät minua suuresti, mutta en kuitenkaan kyennyt näkemään mitään yhteyttä niiden ja oman menneisyyteni välillä. Minä olin silloin vain tyytyväinen, etten minä henkilökohtaisesti ollut syyllinen noihin tapahtumiin ja etten ollut tiennyt niiden laajuudesta. Eräänä päivänä kuitenkin kuljin muistolaatan ohi, joka oli kiinnitetty seinään Franz-Joseph Straßen varrelle (Münchenissä) Sophie Schollin muistoksi. Näin, että hän oli syntynyt samana vuonna kuin minä ja että hänet oli teloitettu samana vuonna, jolloin minä astuin Hitlerin palvelukseen. Ja sillä hetkellä oikeastaan tajusin, että ei ole mikään puolustus, että olin silloin niin nuori. Olisinhan ehkä voinut ottaa asioista selvää.» 
Traudl Junge kuoli 81-vuotiaana syöpään müncheniläisessä sairaalassa.
Johan Wanaeus

Johan Wanaeus (22. toukokuuta 1680 Orivesi – 5. toukokuuta 1746 Orivesi) oli suomalainen pappi ja latinaksi julkaissut runoilija.
Wanaeuksen vanhemmat olivat kappalainen Johannes Petri Wanaeus ja Margareta Prytz. Hänet vihittiin papiksi 1705 ja maisteriksi 1707. Hän toimi pappina Lappeenrannassa 1706–1710 ja sitten Karjalan rakuunarykmentin pastorina, ottaen osaa suuren Pohjan sodan aikaiseen Norjan retkeen 1718–1719. Vuonna 1722 Wanaeus kutsuttiin Oriveden kirkkoherraksi. Hän oli latinan kielen taitaja, jonka latinaksi julkaisemia runoja painettiin, kuten Oratio metrica de peccato originis (1724) ja Jesu Christi passio cruenta (1746). Wanaeus avusti Daniel Jusleniusta tämän laatiman suomen kielen sanakirjan Suomalaisen Sana-Lugun Coetus valmistamisessa, sen alussa on hänen kirjoittamansa onnitteluruno.
Wanaeuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1708 oli Anna Flachsenius (k. 1723), toinen vuodesta 1725 Maria Gertrud Arenfelt, rovasti Aron Hoffrenin leski, ja kolmas vuodesta 1732 Margareta Juslenius (k. 1768).
Ekokompassi

Ekokompassi on pk-yrityksille ja tapahtumille soveltuva kevennetty ympäristöjärjestelmä. Ekokompassi on kehitetty helpottamaan yritysten sekä tapahtuminen ympäristöasioiden hallintaa ja ympäristöjohtamista. Toiminnan tavoitteena on parantaa ympäristön tilaa sekä taata yritysten asiakkaille ja tapahtumakävijöille mahdollisimman ympäristöystävälliset palvelut.
Ekokompassin avulla yritykset voivat koota yhteen ja järjestelmällisesti kehittää ympäristöasioitaan. Ekokompassi tapahtuma -ympäristöjärjestelmä tarjoaa toimintamallin ympäristöystävällisen, laadukkaan ja vastuullisen tapahtuman järjestämiseksi.
Ekokompassi on tällä hetkellä saatavilla pääkaupunkiseudun ja Hyvinkään alueella toimiville pk-yrityksille sekä pääkaupunkiseudun tapahtumille. Ekokompassi tapahtuma -palvelu on suunnattu isoille yleisötapahtumille, kuten festivaaleille, konferensseille ja urheilutapahtumille.
Ekokompassin takana ovat pääkaupunkiseudun kunnat, HSL, Helsingin Energia ja HSY.

Ekokompassin toteutus

Yritys tai tapahtuma ilmoittaa halukkuudestaan lähteä rakentamaan Ekokompassi-ympäristöjärjestelmää täyttämällä sähköisen ilmoittautumislomakkeen tai ottamalla yhteyttä sähköpostitse/puhelimitse. Ekokompassi-yhteistyön alussa yritys sitoutuu noudattamaan Ekokompassin sääntöjä sekä hyväksyy Ekokompassin maksut (liittymismaksun ja vuosimaksun) tekemällä sopimuksen HSY:n Ilmastoinfon kanssa.
Ekokompassin rakentamisessa edetään lähtötason kartoittamisesta ja ympäristövaikutusten arvioimisesta lopullisen ympäristöohjelman laatimiseen. Prosessin aikana koko yrityksen toiminta tarkastetaan, ja lopuksi puolueeton asiantuntija todentaa (auditoi) yrityksen ympäristötyön. Läpäistyään Ekokompassin auditoinnin yritys tai tapahtuma saa Ekokompassi-todistuksen ja oikeuden käyttää Ekokompassi-logoa markkinoinnissaan. Ekokompassi-todistus on voimassa kolme vuotta.
Betel-kirkko (Viipuri)

Betel-kirkko oli Viipurin kaupungissa sijainnut metodistikirkko. Kirkko sijaitsi Linnoituksen kaupunginosassa osoitteessa Torkkelinkatu 8. Rakennuksella ei ulkoapäin ollut juurikaan kirkolle ominaisia piirteitä, ja se olikin oikeastaan rukoushuone. Betel oli Viipurin suomalaisen kaupunkiseurakunnan ja ruotsalais-venäläisen metodistiseurakunnan yhteinen kirkko. Kirkkorakennus tuhoutui talvisodassa 1940.
Zodiac (elokuva)

Juoni

Elokuva pohjautuu tositapahtumiin. 1960- ja 1970-luvuilla San Franciscossa toimi sarjamurhaaja, joka kutsui itseään nimellä Zodiac. Zodiac lähetti mm. sanomalehti San Francisco Chronicleen kryptogrammeja sisältäviä kirjeitä. Elokuva seuraa neljän eri rikostutkijan (mm. Dave Toschin) työtä, kun he yrittävät selvittää Zodiacin henkilöllisyyttä.
Elokuva kertoo pääosin poliisien arkisesta uurastuksesta jutun kimpussa. Johtolankoja on vähän ja mahdollisten syyllisten lista pitkä. Poliisien lisäksi juttuun uppoutuu myös Chroniclen nuori piirtäjä Robert Graysmith.
Elokuvan teatteriversion kesto on 157 minuuttia ja ohjaajan version 162 minuuttia.