Sommen taistelu

Sommen taistelun luonne

Sommen taistelu oli ensimmäisiä suuria offensiiveja. Se käytiin uusilla aseilla ja vanhoilla taktiikoilla. Niinpä vähäinenkin eteneminen Sommella lunastettiin valtavilla tappioilla. Yksi kilometri etenemistä vastasi 40 000 miestä kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina. Brittikenraali Douglas Haigin tarkoitus oli saada saksalaisten joukot tuhotuksi. Mutta tämä johti myös omien joukkojen tuhoutumiseen. Tiedustelu ja viestintä eivät brittien puolella Sommella toimineet.

Valmistelu

Hyökkäyksen tarkoitus oli saada aikaan läpimurto länsirintamalla ja kukistaa Saksa. Operaatio pyrki myös tuhoamaan Saksan armeijaa. Joidenkin mielestä britit päättivät hyökätä Sommessa helpottaakseen painetta, jonka saksalaisten hyökkäys Verdunissa ranskalaisten asemiin aiheutti. 
Useimmat brittien ja ranskalaisten komentajat epäilivät johtaisiko hyökkäys läpimurtoon. Mutta ylin johto, lähinnä kenraali  Haig, uskoi hyökkäykseen, ja niinpä Haigia alemmat johtoupseerit eivät uskaltaneet asettua häntä vastaan.
Sommen rintamanosa oli ollut melko rauhallinen siitä lähtien, kun asemasotavaihe oli alkanut. Muun muassa ilmatiedustelulla oli otettu selville saksalaisten asemat, joita voitaisiin tykistöllä pommittaa.
Mutta koska hyökkäys vaati valtavia joukkojen keskityksiä pitkän aikaa etukäteen, saksalaiset saivat vihiä hyökkäyksestä kauan ennen sen alkua. Saksalaisten lentäjät näkivät ilmasta käsin vilkastuvan toiminnan linjojen tuolla puolen. Pitkään jatkunut tykistön tulivalmistelu ja sotavangiksi saadut tai loikanneet liittoutuneiden sotilaat varoittivat saksalaisia tulevasta hyökkäyksestä. Saksalaisilla oli alivoimaiset 12 divisioonan joukot ympärysvaltojen 52 divisioonaa vastassa. Ympärysvalloilla oli Sommessa kuusinkertainen määrä tykistöä ja muutakin materiaalia enemmän kuin saksalaisilla. Liittoutuneilla oli myös ilmaherruus taistelun alussa.  Tämän rintamanosan saksalainen johtaja Below pyysi lisää materiaalia, kenraali Falkenhayn ei suostunut, koska uskoi englantilaisten hyökkäävän pohjoisemman 6. armeijan kimppuun ja taistelun alussa piti Sommen hyökkäystä vain harhautuksena.
Saksalaisia auttoi se, että he olivat linnoittautuneet bunkkereihin ja syviin juoksuhautoihin hyvin. Kun hyökkäystä valmisteltiin, yli puoli miljoonaa ilmoittautui vapaaehtoiseksi. Vapaaehtoisista valittiin 13 divisioonaa. Lopuissa divisioonissa oli vain ammattisotilaita. Ensimmäisen hyökkäyspäivän tavoite oli vallata 1. tai jopa 2. saksalaisten puolustuslinja.

Tykistökeskitys

Brittien Sommella käyttämä taktiikka oli erittäin yksinkertainen. Ensin  tykistökeskitys, jonka jälkeen jalkaväen oli määrä vallata tykistön taistelukyvyttömiksi tekemät asemat. Jalkaväen hyökkäystä valmisteltiin ampumalla viikon ajan lähes tauotta tykistökeskityksiä pitkin 29 kilometrin pituista rintamaa. Tulitus alkoi 24, kesäkuuta. Kaikkiaan käytettiin 1,5 miljoonaa kranaattia.  Kohdealueen osia muuttui jatkuvassa kranaattitulessa kuun maisemaa muistuttavaksi. Hyökkääjät harhauttivat saksalaisia lakkaamalla pommittamasta puolustuslinjoja, ja siirtämällä tulen painopisteen linjojen taakse, niin kuin jalkaväkihyökkäyksessä ja tulittamalla uudestaan puolustuslinjoja.  
Valtava tykistökeskitys tuhosikin paljon elävää voimaa ja aseistusta saksalaisten puolella ja demoralisoi saksalaisia. Etulinjan puolustuskyky hävisi suurelta osin. Saksalaisten puolelta tullut tykkituli hävisi lähes kokonaan. Mutta silti osa saksalaisten puolustuslaitteista ja tykistöä jäi ehjiksi. Myös maanalaiset bunkkerit kestivät tykkitulen. Kylien ja talojen raunioissa jäi henkiin enemmän puolustajia kuin muualla. Lentokoneet pommittivat saksalaisten asemia ja rintaman takana olevia huoltovarikoita, siltoja, rautateitä ja esikuntia.
Tykistövalmistelun lisäksi käytettiin maan alle kaivettuja miinoja vihollisen puolustuslinjan murtamiseksi. Myös taistelukaasua päästetiin tykistökeskityksen aikana kohti saksalaisten asemia moneen otteeseen.

14. heinäkuuta

Britit muuttivat taktiikkaansa. Lyhyen tulivalmistelun jälkeen neljä brittidivisioonaa aloitti yllätyshyökkäyksen. Melko vähäisin tappioin vangittiin noin 4 000 saksalaista ja vallattiin Bazentin-le Petit’n kylät.

15. heinäkuuta

Vain 3 000 miehen eteläafrikkalainen prikaati valtasi suurimman osan Delvillen metsästä. Prikaati jäi saarroksiin, mutta se onnistui pitämään pintansa. 20. heinäkuuta prikaati jätti metsän, mutta se vallattiin pian uudestaan.

23. heinäkuuta

Britit yrittivät 23. heinäkuuta aloittaa offensiivinsa uudelleen hyökkäyksellä, jota myöhemmin kutsutaan Pozièresin kukkulan taisteluksi. Varsinkin australialaiset ja uusiseelantilaiset joukot hyökkäsivät kohti Pozièresin kylää. 25. heinäkuuta kylä oli vallattu, mutta sitten rintamalinja juuttui paikoilleen. 1. elokuuta taistelut laantuivat lopullisesti. Sommella oli menetetty 158 000 miestä ja muualla länsirintamalla 40 000 miestä.

Hyökkäykset heinäkuun jälkeen

Heinäkuun hyökkäys oli täyttänyt tavoitteensa välttävästi. Kuitenkin suunnitelman mukaan hyökkäystä oli jatkettava, ja siksi taistelut jatkuivat laimentuneina marraskuuhun asti. Toinen syy oli ”Concorde-ilmiö”: tappiot olivat niin suuret, ettei uhrauksia haluttu heittää hukkaan.

Hyökkäykset Sommen suunnalla

Kun Verdunissa taisteltiin, brittiarmeija joutui ottamaan suurelta osin rintamavastuun alueista jotka ennen olivat olleet ranskalaisten vastuulla. Elo–syyskuussa brittien hyökkäys Sommessa jatkui toisinaan vielä entisellä voimallaan, mutta koska ranskalaiset olivat sidoksissa Verdunin taisteluun, oli brittirintama satojatuhansia sotilaita heikompi. Usein hyökkäys kulutti brittien joukkoja niin paljon, ettei heillä ollut enää voimia puolustaa vallattuja asemia.
15. syyskuuta brittien joukot käyttivät ensimmäisen kerran Mark I -panssarivaunua.
Loka–marraskuussa hyökkäys pysähtyi lopullisesti asemiin, ja se oli lähinnä sarja tuloksettomia hyökkäyksiä kummaltakin puolelta.

Panssarivaunut Sommessa

Ensi kertaa panssarivaunuja käytettiin Sommen Flers–Courceletteen taistelussa, joka alkoi 15. syyskuuta 1916. Briteillä oli 40 Mark I-panssaria, jotka olivat nykyajan mittojen mukaan alkeellisia.  Britit pyrkivät niiden avulla murtamaan juoksuhautojen puolustuksen, joka pohjautui niihin sijoitettuihin konekivääreihin. Nämä käytännössä estivät jalkaväen ja ratsuväen rynnäköt. Niinpä uutuusasetta päätettiin käyttää. Ennen hyökkäystä britit tulittivat panssareiden toiminta-aluetta niin, että niille jäisi kulkukelpoisia käytäviä. Panssareissa oli paljon vikoja eivätkä kaikki päässeet taisteluun.
15 panssaria ylitti 15. syyskuuta 1916 lähtölinjan liikkuen hitaasti ja kömpelösti. Ne säikäyttivät saksalaiset, koska keveiden aseiden tuli ei näyttänyt tehoavan niihin. Kauhistuneet saksalaiset pakenivat brittipanssarien takia etulinjasta. Muutaman panssarit jäivät jumiin kaivantoihin. Yhden saksalaiset tuhosivat tykillä. Yhdeksän panssaria eteni vihollisen asemiin asti. Myöhemmin niiden avuksi tuli yhdeksän muuta. Vaikka ei ulkoa näkynyt, varsinkin konekiväärein varustettuja "naaraspuolisia" vaunuja vahingoitti pelkkä konekiväärituli. Kolmessa päivässä brittien hyökkäys eteni kaksi kilometriä. Panssarit toimivat joko yksittäin tai pieninä ryhminä tukien jalkaväen hyökkäystä. Panssarit sekä torjuivat vastahyökkäyksiä että hyökkäsivät itse. Näin britit saivat panssarien avulla merkittävän taktisen menestyksen. Mutta laajempaa läpimurtoa ei kyetty panssareita hyväksi käyttäen tekemään.Silti kenraali Haig tilasi tuhat tankkia lisää.

Lopputulos

Sommen taistelulla ei ollut voittajia vaan enemmänkin vain häviäjiä. Taistelun aikana niin ympärysvallat kuin Saksakin tekivät monia hyökkäyksiä, joista useimmat olivat täysin hyödyttömiä, ja kärsivät suuria tappioita. Kun taistelussa kuoli tai haavoittui yli miljoona ihmistä, britit etenivät yhteensä vajaat kolme kilometriä.  Saksalaisten kannalta taistelun tulos oli hyvä siinä mielessä, että he pysäyttivät suurhyökkäyksen, tosin kovin tappioin. Ympärysvaltojen kannalta Sommen taistelu oli hyvä siinä mielessä, että se kulutti merkittävästi Saksan asevoimaa ja demoralisoi armeijaa. Lisäksi sen tuloksena paine Verdunissa heikkeni, mikä oli taistelun tarkoituskin.