google/wiki40b huggingface dataset:
Iso Vuorijärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 13,5 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Sen länsiosa kapenee 100 metriä leveäksi lahdeksi, jolla on pituutta 450 metriä. Järvi sijaitsee Siikanevan kaakkoispuolella kohoavalla mäkisellä järvialueella. Järven lähiympäristössä ei ole korkeita mäkiä, mutta sen kaakkois- ja itäpuolella on kallioalue. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven etelärantaa seuraa kävelypolku, jonka yhteydessä on järven itä- ja länsipäässä on kartoissa merkitty nuotiopaikat. Itärannan kalliorannassa on luola. Läntiselle nuotiopaikalle tulee pohjoisesta metsäautotie, joka lähtee kantatieltä 66.

Luontoarvoja

Järvi kuuluu osana Oriveden kaupungin Iso-Vuorijärven ja Siikajärven kävelyreitteihin, jotka ohittavat järvet: Iso Vuorijärvi, Kirvesjärvet, Salmijärvi, Iso Petäjäjärvi, Siikajärvi, Siikajärvenlakkari ja Saarijärvi. Järven itärannan kalliot ovat jylhät ja ne työntyvät ikään kuin ulos rannasta ja muodostavat niin sanotut riippukalliot, joiden alla voi olla sateelta suojassa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Kooninjoen valuma-alueeseen (35.745) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy. Siihen on johdettu yhden suon kuivatusvedet. Järven laskuoja sijaitsee itäpäässä järveä ja se laskee Kirvesjärvien kautta Salmijärveen.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa ei järveen laskenut ojia muualta eikä järven kautta kulkenut karttaan merkittyjä polkuja. Vähän Vuorijärven etelärannassa sijaitsi kämppä, josta tuli myöhemmin järvelle polku. Järveen laskeva suo-oja on kaivettu vuoden 1986 jälkeen.
Lathenin maglev-turma

Lathenin maglev-turma tapahtui 22. syyskuuta 2006 Transrapidin testiradalla lähellä Lathenin kaupunkia Saksan Alankomaiden vastaisen rajan tuntumassa. Turmassa kuoli 23 henkilöä, ja se oli ensimmäinen maglev-junalle sattunut vakava onnettomuus.
Turma tapahtui, kun noin 200 kilometriä tunnissa kulkenut juna törmäsi kello puoli kymmenen aikaan aamulla radalla olleeseen huoltovaunuun. Maglev suistui osittain radalta, ja sen osia levisi noin 400 metrin pituiselle matkalle. Junan kyydissä oli Transrapidin, RWE-sähköyhtiön sekä erään sairaanhoitoyrityksen työntekijöitä. Heistä 23 kuoli ja kymmenen loukkaantui vakavasti. Huoltovaunussa olleet kaksi henkilöä selviytyivät hengissä.
Mohammed Gammoudi

Ura

Gammoudi tuli kansainvälisesti tunnetuksi Välimeren kisoissa Napolissa vuonna 1963. Hän voitti 5 000 metrin ja 10 000 metrin mestaruudet. Gammoudi saavutti olympiahopeaa 10 000 metrillä Tokion olympialaisissa vuonna 1964. Hän ei osallistunut 5 000 metrin loppukilpailuun tuntemattomista syistä. Gammoudi voitti Välimeren mestaruuskisoissa Tunisiassa uudelleen 5 000 metriä ja 10 000 metriä vuonna 1967. Gammoudi saavutti olympiapronssia 10 000 metrillä ja voitti olympiakultaa 5 000 metrillä Méxicon olympialaisissa vuonna 1968. Hän saavutti hopeaa 5 000 metrillä Välimeren kisoissa İzmirissä, Turkissa vuonna 1971. Gammoudi saavutti olympiahopeaa 5 000 metrillä Lasse Virenin jälkeen Münchenin olympialaisissa vuonna 1972.
Pekka Kilkki

Pekka Juhani Kilkki (7. lokakuuta 1939 Mikkeli – 8. syyskuuta 1990 Helsinki) oli professori, joka uudisti metsätalouden suunnittelumenetelmiä sekä puun- ja metsänmittausmenetelmiä.

Henkilöhistoria

Kilkin vanhemmat olivat ylikonduktööri Viljo Johan Kilkki ja Helmi Loviisa Silaste. Hän tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1958 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1965 pääaineenaan metsänarvioimistiede. Jatko-opintoja Kilkki suoritti muun muassa Kalifornian Forestry University -yliopistossa ja tohtoriksi hän väitteli tulotavoitteeseen perustuvasta hakkuulaskelmasta 1968. Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen apulaisprofessorina Kilkki toimi vuodesta 1969. Vuodesta 1975 hän toimi ensin Suomen Akatemian  vanhempana tutkijana ja sitten tutkijaprofessorina, kunnes siirtyi 1982 Joensuun korkeakouluun, joka on nykyisin osa Itä-Suomen yliopistoa.  Metsäntutkimuslaitoksen metsänarvioimisen  tutkimusosaston professoriksi Kilkki tuli toimittuaan Joensuussa vuoteen 1988 asti. Hän työskenteli tässä tehtävässä aina kuolemaansa asti. Suomen Metsätieteellisen Seuran vuonna 1991 perustaman Werner Cajanuksen rahaston peruspääoma muodostui Kilkin testamentin turvin.
Isco

Seurajoukkueura

Vuosina 1999-2006 Isco pelasi syntymäkaupunkinsa Atlético Benamiel-joukkueessa. Isco on Valencian junioriakatemian kasvatti. Kauden 2009–2010 hän edusti seuran reservijoukkuetta, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 11. marraskuuta 2010 Copa del Reyn ottelussa UD Logroñésia vastaan. Ottelu päättyi Valencian 4–1-voittoon Iscon viimeisteltyä kaksi joukkueensa osumista. Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa Isco pelasi 14. marraskuuta 2010 kotikentällä Getafea vastaan.
Heinäkuussa 2011 hän palasi kotikaupunkiinsa ja teki viisivuotisen sopimuksen Málagan kanssa, joka maksoi hänestä 6 miljoonan euron siirtokorvauksen.
Isco teki ensimmäisen maalinsa uudessa seurassaan 21. marraskuuta 2011 ottelussa Racing de Santanderia vastaan. Hän onnistui maalinteossa myös seuraavalla viikolla, kun joukkue kohtasi Villarrealin. Hän pelasi lopulta ensimmäisellä kaudellaan andalusialaisseurassa yhteensä 32 sarjaottelua ja teki niissä viisi (5) maalia. Joukkue teki myös kaudella seurahistoriaa päästessään karsimaan paikasta Mestarien liigaan ensimmäistä kertaa.
18. syyskuuta 2012 Málagan seurahistoriansa ensimmäisessä Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa, se kohtasi venäläisen Pietarin Zenitin. Isco teki historiallisessa kohtaamisessa kaksi maalia, jonka lisäksi hänet palkittiin ottelun parhaana pelaajana. 22. joulukuuta 2012 hän teki ottelun ensimmäisen maalin, kun Málaga kaatoi kotikentällä Real Madridin numeroin 3–2.
28. tammikuuta 2013 seura solmi Iscon kanssa uuden parannellun sopimuksen, jossa muun muassa korotettiin pelaajan sopimuksessa olevaa ulosostohintaa 14 miljoonalla eurolla, yhteensä 35 miljoonaan euroon. 13. maaliskuuta 2013 pelatussa Mestarien liigan neljännesvälierien toisessa osaottelussa Portoa vastaan, Isco vei maalillaan Málagan 1–0-johtoon, joka tasoitti otteluparin yhteismaaleissa 1–1. Espanjalaisseura onnistui kuitenkin maalinteossa vielä kertaalleen 77. peliminuutilla ja jatkoi näin matkaansa puolivälieriin yhteistuloksella 2–1.
27. kesäkuuta 2013 Isco siirtyi Real Madridiin viisivuotisella sopimuksella. Hänet esiteltiin yleisölle 3. heinäkuuta 2013 Santiago Bernabéulla. Lehtiarvioiden mukaan hänestä maksettiin noin 30 miljoonan euron siirtokorvaus.

Maajoukkueura

Isco teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 6. helmikuuta 2013 Qatarissa pelatussa ystävyysottelussa Uruguayta vastaan.
Perunannostokone

Perunannostokone on maatyökone, jota käytetään perunasadon korjaamiseen pellolta.
Perunaa on nostettu osittain koneellisesti jo hevosvetoisten maatalouskoneiden yleistymisestä lähtien viimeistään 1900-luvun alkupuolella siten, että ensin hevosvetoisella ja myöhemmin traktorivetoisella perunannostokoneella on avattu vako, josta mukulat on noukittu käsin.
Ensimmäiset koneet olivat hevosen ja myöhemmin traktorin perässä vedettäviä laitteita, joissa akselisto pyöritti kulkusuuntaan nähden poikittain talikkoratasta, johon oli asennettu kaarevia piikkejä riveihin. Tällainnen laite toimii parhaiten hiekkamaassa tai löyhässä multamaassa.
Tilakoon suureneminen ja tehokkuuden lisääminen johti sittemmin siihen, että kehitettin nykyaikaiset perunannostokoneet, jotka myös keräävät perunat samalla kun ne nostetaan, eikä niitä enää tarvitse poimia käsin.
Pieniltä perunamailta voidaan nostaa perunat perunakuokalla.
Kasper Lehikoinen

Kasper Lehikoinen (s. 20. huhtikuuta 1992) on suomalainen sulkapalloilija. Hän on voittanut nuorten EM-pronssia kahdesti sekä Euroopan karsinnan nuorten olympialaisiin. Suomen-mestaruuden Lehikoinen on voittanut kaksinpelissä vuonna 2017 ja nelinpelissä vuonna 2014 (parinaan Marko Pyykönen). BC Bluemintonia edustavaa Lehikoista valmentaa Johnny Askevig.

Ura

Lehikoinen alkoi pelaamaan sulkapalloa 4-vuotiaana. Hän aloitti 12-vuotiaana yhteistyön henkilökohtaisen valmentajan Johnny Askevigin kanssa.
Huhtikuussa 2009 Lehikoinen voitti 19-vuotiaiden EM-pronssia itseään kaksi vuotta vanhempien seurassa. Helmikuussa 2010 hän edusti Suomea joukkueiden EM-kilpailuissa voittaen neljästä kaksinpelistään kolme. Hän voitti Euroopan karsinnan nuorten olympialaisiin Tanskassa. Hän sai villin kortin Manchesterin EM-kilpailuihin, mutta hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa. Vuonna 2011 hän saavutti toistamiseen pronssia nuorten EM-kilpailuissa.
Le Marais

Le Marais tunnetaan lähinnä Pariisin juutalaiskaupunginosana, joka sijaitsee 3. ja 4. arrondissementissa. Nykyään alue tunnetaan myös homokulttuuristaan.

Historia

Kaupunginosan nimi Le Marais (marski tai suo) on peräisin keskiajalta. Alueella oli aikoinaan tori ja kauppapuutarha. Temppeliherrat perustivat 1100-luvulla Le Maraisiin Le Templen, valtavan linnoitetun luostarin. Vuonna 1360 tuleva kuningas Kaarle V muutti alueella sijainneeseen uuteen kuninkaalliseen asuntoonsa. Vuonna 1607 Le Maraisiin ryhdyttiin rakentamaan Pariisin ensimmäistä asuintalojen ympäröimää aukiota. Henrik IV varasi itselleen yhden rakennettavista taloista. Aukio nimettiin Place Royaleksi, mutta vuodesta 1800 lähtien se on tunnettu nimellä Place des Vosges. Le Marais on Pariisin värikkäin alue. Ensimmäiset juutalaiset muuttivat sinne jo 1200-luvulla. 1800-luvulla saapui suuri siirtolaisuusaalto Venäjältä, Puolasta ja Keski-Euroopasta. 1950- ja 1960-luvulla kortteliin muutti sefardijuutalaisia Algeriasta, Tunisiasta, Marokosta ja Egyptistä.

Muuta

Le Maraista löytyy synagogia, leipomoita ja košer-ravintoloita, joista kuuluisin on Jo Goldenberg. Juutalainen asutus on kehittynyt Rue des Rosiers´in kortteliin.
Singer of the World

Singer of the World, myös Cardiffin laulukilpailu ja BBC Cardiff Singer of the World competition, on Britanniassa Walesin Cardiffissa pidettävä BBC:n järjestämä laulukilpailu. Kilpailu on maailman arvostetuimpia laulukilpailuja.
Cardiffin laulukilpailu järjestetään joka toinen vuosi. Ensimmäinen kilpailu järjestettiin 1983, ja sen voitti Karita Mattila. Vuonna 2003 kilpailun voitti Tommi Hakala. Palkintona pokaalin lisäksi on 15 000 puntaa ja mahdollisuus työsuhteeseen BBC:n ja Walesin kansallisoopperan kanssa.
Christo ja Jeanne-Claude

Christon nuoruus

Christon isä Vladimir Javacheff oli tiedemies ja äiti Tsveta Dimitrova Sofian taideakatemian jäsen. Christo kiinnostui nuorena teatterista, etenkin Shakespearen näytelmistä. Vuodesta 1953 alkaen opiskeli Sofian yliopistossa, mutta joutui eroamaan, koska hallitseva kommunistipuolue ei hyväksynyt hänen taidenäkemystään. 
Christo meni aluksi jatkamaan opintojaan Prahaaan, josta hän pakeni Wieniin. Hän piiloutui junailijoiden lahjomisen avulla erääseen junaan, joka vei lääkkeitä Itävaltaan. Loikkauksensa myötä Christo menetti Bulgarian kansalaisuuden. Vuonna 1957 Christo aloitti opiskelut Wienin taideakatemiassa. Valmistuttuaan sieltä hän muutti asumaan Geneveen, josta hän muutti myöhemmin Pariisiin.
Pariisissa Christo ansaitsi elantonsa maalaamalla muotokuvia. Samalla hän sai vaikutteita Joan Mirólta, Nicholas de Staelilta, Jackson Pollockilta ja Jean Tinguelyltä.

Avioliitot ja kansalaisuus

Christo tapasi ranskalaisen Jeanne-Claude Denat de Guillebonin lokakuussa 1958, kun hän oli maalaamassa Precilɱda de Guillebonin muotokuvaa. Christo rakastui aluksi Jeanne-Clauden sisarpuoleen Joyceen. Jeanne-Claude puolestaan meni kihloihin Philippe Planchonin kanssa. Ennen häitä Jeanne-Claude tuli raskaaksi ja kävi selville, että syntymätön lapsi oli Christon. Jeanne-Claude ja Planchon menivät kuitenkin naimisiin, mutta liitto kesti vain häämatkan ajan. Christon ja Jeanne-Clauden poika Kiril syntyi 11. toukokuuta 1960. Jeanne-Claude ja Christo menivät naimisiin 28. marraskuuta 1962.
Helmikuussa vuonna 1964 Christo ja Jeanne-Claude lähtivät New York Cityyn. Pariskunta palasi Eurooppaan mutta muutti takaisin Yhdysvaltoihin syyskuussa. Vuonna 1973 Christo sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 17 vuoden passittomuuden jälkeen.

Paketointi

Christo paketoi pieniä esineitä jo Pariisin-vuosinaan. Muutettuaan 1964 New Yorkiin paketointi muuttui yhä suurimuotoisemmaksi. Vuonna 1968 hän paketoi Italiassa talon ja 1969 lahdenpoukaman Australiassa. Vuonna 1971 Coloradoon valmistunut Valley Curtain on ohuista muovilevyistä valmistettu pitkä aita. 1990-luvulla hän on luonut ympäristötaidetta myös jättisateenvarjoilla.
Amduat

Amduat on egyptiläinen, Uuden valtakunnan aikainen hautajaisteksti, joka kirjaimellisesti käännettynä tarkoittaa 'sitä, mikä on manalassa'. Amduatin mukaan se, joka tietää tekstin kuvaamat salaisuudet, saavuttaa yhden sielun kuolemattomista osista, Akhin. Amduatia käytettiin ensimmäisen kerran Thutmosis I:n haudassa. Tämän jälkeen kirjoitus on löydetty useista Kuninkaiden laakson haudoista. Amduat oli alun perin tarkoitettu ainoastaan kuninkaallisten haudoissa käytettäväksi, mutta myös Thutmosis III:n aikaisista visiirien haudoista on löydetty osia Amduatista. Egyptin myöhäiskaudella Amduatia kirjoitettiin myös yksityisten henkilöiden sarkofageihin ja papyruksiin. Amduat lyhennettiin usein niin, että se kuvasi vain tapahtumien kolme viimeistä tuntia, joiden aikana auringonjumala Ra valmistautuu syntymään uudelleen. Tämä kuvaa egyptiläisten toivoa siitä, että vainaja näin pääsee osalliseksi Ran ikuista matkaa uudelleensyntymiseen.

Sisältö

Amduat kuvaa auringonjumala Ran yöllisen matkan maalla, alkaen lännestä ja päättyen Ran uudelleensyntymiseen idässä. Kuvaus jaetaan lähes kaikissa haudoissa kolmeen osaan. Keskimmäinen osa kuvaa Maan keskustan läpi virtaavaa jokea, jota voi verrata Niiliin. Tässä osassa Ran kuvataan matkaavan jumalallisella laivallaan joella. Kaksi muuta Amduatin osaa kuvaavat joen rantoja, joilla manalan asukkaat asuvat. Amduatissa on myös pidempi teksti selittämässä tapahtumia. Tämä teksti on jaettu kahteentoista osaan, joskin tuntien ja niiden kuvaavat tapahtumat liittyvät yhteen vain löyhästi.
1. tunti: Ra siirtyy läntiseen horisonttiin, jolloin päivä vaihtuu yöhön.
2. ja 3. tunti: Ra matkaa vetisen maailman, Wernesin, läpi.
4. tunti: Ra saapuu hautauksen jumala Sokarin hiekkamaailmaan, jossa hän etsii tiensä labyrinttimaisten polkujen poikki.
5. tunti: Ra saapuu manalan jumala Osiriksen haudalle.
6. tunti: Käärmejumala Mehenin muodostaman ringin sisällä Ran kuolematon sielun osa 
Ba yhdistyy tämän kehon kanssa. Vaihtoehtoisesti yhdistyvä sielun osa on Osiriksen Ba. 
Yö alkaa kääntyä päiväksi, minkä takia kuudes tunti on paitsi tärkein, myös vaarallisin.
7. tunti: Ra kohtaa vihollisen, käärmedemoni Apepin, jonka tämä lopulta voittaa.
8. tunti: Ra avaa haudan ovet.
9. tunti: Ra soutaa pois Sokarin hiekkasaarelta.
10. tunti: Ran uudelleensyntyminen jatkuu tämän sukeltaessa veteen.
11. tunti: Ran silmät ovat viimein täysin auki ja uudelleensyntyminen on ohi.
12. tunti: Ra nousee itäisestä horisontista uuden päivän aurinkona.
Lawrence Thomas Persico

Lawrence Thomas Persico (s. 21. marraskuuta 1950 Monessen, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin diakoniksi Greensburgin hiippakuntaan 8. kesäkuuta 1976, ja William Graham Connare vihki hänet sinne papiksi 30. huhtikuuta 1977. Persico sai 31. heinäkuuta 2012 nimityksen Erien hiippakunnan johtoon. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Charles Joseph Chaput, jota avustivat Donald Walter Trautman ja Lawrence Eugene Brandt.
Naarlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 19,0 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Lintulanjoen valuma-alueeseen (14.229) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 85,7 metriä mpy.
Harry Patch

John Henry ”Harry” Patch (17. kesäkuuta 1898 – 25. heinäkuuta 2009) oli yksi viimeisinä elossa olleista ensimmäisen maailmansodan veteraaneista. Hän oli viimeinen brittiläinen jalkaväkisotilas (Tommy), joka oli taistellut länsirintamalla.
Patch syntyi Combe Downin kylässä, Bathissa, Somersetissa vuonna 1898 nuorimpana kolmesta veljeksestä. Heidän isänsä oli kivenhakkaaja, ja veljekset hankkivat kaikki rakennusalan ammatin. Harry opiskeli ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä putkiasentajaksi.
Patch puhui avoimesti sodasta vasta yli 80 vuoden hiljaisuuden jälkeen. Hän ei halunnut osallistua ensimmäiseen maailmansotaan ja liittyi armeijaan vasta värväytymisen ollessa pakollista. Omaelämäkerrassaan The Last Fighting Tommy hän sanoi: ”Somersetilaiset eivät ole sotaa ihannoivia. ...En halunnut taistella... En pitänyt armeijassaolosta. ...En ollut lainkaan isänmaallinen. Tein vain sen mitä minulta vaadittiin, en mitään muuta.” Ensimmäisessä maailmansodassa Patch palveli Cornwallin herttuan kevyessä jalkaväkirykmentissä Lewis-pikakivääriryhmässä. Patch saapui Ranskaan kesäkuussa 1917. Hän osallistui Ypresin kolmanteen taisteluun. 22. syyskuuta 1917 saksalainen ammus räjähti Patchin yläpuolella surmaten kolme hänen läheisintä ystäväänsä ja haavoittaen häntä pahoin. Hänet siirrettiin pois etulinjasta ja hän palasi Englantiin 23. joulukuuta 1917.
Sodan jälkeen Patch palasi putkiasentajan työhön. Hän toimi toisen maailmansodan aikana palomiehenä.
Vuonna 1918 Patch avioitui Ada Billingtonin kanssa, joka kuoli vuonna 1976. Heillä oli kaksi poikaa, Dennis (kuoli 1984) ja  Roy (kuoli 2002). Patch solmi 81-vuotiaana toisen avioliittonsa. Uusi vaimo Jean kuoli vuonna 1984. Patchin kolmas kumppani, Doris, joka asui hänen kanssaan samassa hoitokodissa, kuoli vuonna 2007.
Patch piti pitkän ikänsä salaisuutena terveellistä elämäntapaa: ”En polta, juo tai harrasta uhkapelejä.  – – asuin useita vuosia Shropshiressa lähellä Walesin vuoria. Raikas ilma, ei bensankäryä eikä autoja, se on se salaisuus.”
Patch kuoli 25. heinäkuuta 2009 Fletcher Housen hoitokodissa Wellsissä, Somersetissa 111 vuoden ja 38 päivän ikäisenä seitsemän päivää Henry Allinghamin jälkeen, joka oli ollut hänen lisäkseen ainoa Britanniassa elävä ensimmäisen maailmansodan veteraani.
Kungfu

Kungfu-tyylit ja harjoittelu

Tyylejä on useita; ne saattavat poiketa toisistaan hyvinkin suuresti. Jotkin tyylit sisältävät paljon akrobatiaa; toisissa aseilla harjoittelu aloitetaan varhain ja joissakin vasta vuosien harjoittelun jälkeen. Jotkin suuntaukset keskittyvät yksinkertaisiin käsitekniikoihin, toiset taas monimutkaisiin liikesarjoihin. Suomessa harrastettavia tyylejä ovat Tai Shin Mun, wingtsung, shaolin, bajiquan, changquan, Shaolin-wing chun, wing tsun, junfan, man seer kung, wing chun, manxiong, Wan Kam Leung Practical Wing Chun Kung Fu, qigong/chikung, sanda/sanshou, shaolinquan, choyleefut, tanglang, baiji, tanglangquan, taijiquan, yiquan ja thieulam. Osa tyyleistä on nimetty eläinten mukaan kuten lohikäärme, kotka, tiikeri, kurki, apina, leopardi, käärme ja rukoilijasirkka. Eläintyyleissä pyritään hyödyntämään kyseisen eläimen liikeratoja ja hyökkäystekniikoita.
Perinteisesti joissakin tyylisuunnissa kiinalaiset kungfu-mestarit ovat olleet myös lääkäreitä. Näissä tyyleissä käsitelläänkin jonkin verran anatomiaa ja kiinalaista lääketiedettä, mutta erot eri opettajien ja tyylien välillä ovat suuria: Toisissa korostetaan teknisen muodon puhtautta, kun taas toisissa keskitytään epämuodollisemman kamppailuvalmiuden omaksumiseen.
Stadion Feijenoord

Stadion Feijenoord, lempinimeltään De Kuip (suom. amme) on jalkapallostadion Rotterdamissa, Alankomaissa. Stadion valmistui vuonna 1937 ja sen tämänhetkinen kapasiteetti on 51 480 katsojaa, jotka kaikki pääsevät katetuille istumapaikoille.
Stadion saa nimensä kaupunginosasta, jossa se sijaitsee (Feijenoord), sekä jalkapalloseuran (Feyenoord) nimestä. Stadionista käytetään kuitenkin usein lempinimeä De Kuip. Stadion Feijenoordin katsojakapasiteetti oli sen valmistuessa 64 000, ja katsojaennätys on 69 000 vuodelta 1949. Stadion Feijenoord toimii siis rotterdamilaisen jalkapalloseuran Feyenoordin kotistadionina. Se on myös yksi Alankomaiden maajoukkueen kotistadioneista, ja on isännöinyt yli 150 kansainvälistä ottelua. Stadionilla on pelattu myös ennätykselliset 10 eurocup-finaalia, viimeksi vuonna 2002, jolloin kotikaupungin Feyenoord voitti Borussia Dortmundin maalein 3–2. Stadion Feijenoordilla pelattiin myös vuoden 2000 jalkapallon EM-kilpailuja, muun muassa puolivälieräottelu Alankomaat–Jugoslavia sekä ikimuistoinen loppuottelu Ranska–Italia, jonka ensin mainittu voitti jatkoajalla maalein 2–1.
1930-luvulla Feyenoordin silloinen presidentti Leen van Zandvliet sai idean, että tulee rakentaa uusi, modernimpi stadion. Tavoitteena oli rakentaa stadionin katsomoista kaksikerroksisia. Tuohon aikaan kaksikerroksisia katsomoita oli muun muassa Lontoon Highburyllä sekä New Yorkin Yankee Stadiumilla. Stadionin valmistuttua se oli maailman modernein ja toimi myöhemmin mallina muille kuuluisille jalkapallostadioneille, muun muassa Barcelonassa sijaitsevalle Camp Noulle.
Stadion Feijenoordille asennettiin kenttävalaistus vuonna 1958, mutta isompi uudistus tapahtui vuonna 1994. Tuolloin kaikki katsomot katettiin teräksisellä katteella (tästä lempinimi "amme") ja stadionin yhteyteen rakennettiin lisärakennus Feyenoordin käyttöön. Tuossa rakennuksessa toimii myös seuran museo sekä ravintola ja fanikauppa.
SBAS

SBAS eli Satellite Based Augmentation System (suom. satelliittipohjainen parannusjärjestelmä) on GPS-paikannusjärjestelmän toimintaa parantava alueellinen järjestelmä. Se perustuu ylimääräisien satelliittien tietyllä alueella lähettämiin korjaussignaaleihin, joiden johdosta alueella toimivat GPS-paikantimet toimivat tarkemmin.
Useimmilla SBAS-järjestelmillä päästään n. 3 metrin paikannustarkkuuteen tyypillisesti. Kaupallinen StarFire poikkeaa niistä kuitenkin suuremman tarkkuutensa johdosta (jopa 4,5 cm tyypillisesti). Sen paremmuus perustuu monimutkaisempaan vastaanotinteknologiaan (se poistaa tehokkaasti ilmakehän häiriöitä) sekä satelliittien korjaamiseen maavastaanottimien korjaamisen sijasta.
GBAS-järjestelmät poikkeavat SBAS-järjestelmistä siten, että niissä parannuslähettimet sijaitsevat maassa.
Parannusjärjestelmiä on lukuisia toiminnassa ja joitakin suunnitteilla. Seuraavassa listassa on lueteltu eri osissa maapalloa toimivia GPS:n parannusjärjestelmiä.
Piikkineulat

Lajit ja anatomia

Piikkineulojen heimoon kuuluu 1 suku ja 3 lajia. Lajit ovat piikkineula (Indostomus paradoxus), I. crocodilus ja I. spinosus. Piikkineulalajit ovat pieniä kaloja ja voivat suurimmillaan saavuttaa 3,3 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat hoikka ruumis, jota peittävät luulevyt, putkimaisen kuonon päässä sijaitseva suu, 5–6 piikkiä selässä ennen selkäevää, Ohut pyrstönvarsi ja viuhkamainen pyrstöevä.

Levinneisyys

Piikkineulalajeja tavataan erityisesti soisilta alueilta runsaan vesikasvillisuuden joukosta. Heimon lajeja tavataan Myanmarista, Thaimaasta, Malesiasta, Laosista ja Kambodža. Ensimmäisen kerran piikkineuloja löytyi Myanmarista Indawgyi-järvestä.