google/wiki40b huggingface dataset:
Jouni Rinne -palkinto

Jouni Rinne -palkinto  on Suomen Jääkiekkoliiton vuosittain jakama palkinto, joka annetaan sille Mestiksen pelaajalle, joka voitti runkosarjan pistepörssin. Mahdollisessa tasatilanteessa katsotaan järjestyksessä, kummalla on enemmän maaleja, kummalla vähemmän otteluita ja kummalla vähemmän rangaistusminuutteja. Palkinto on myönnetty kaudesta 1992–1993 alkaen ja ensimmäinen palkinnon saaja oli JoKP:n Lubomir Kolnik. Syksyllä 2010 palkinto nimettiin Jouni Rinteen mukaan.
Mestiksen piste-ennätys on TuTon Tero Forsellilla 71 pisteellä (24+47) kaudelta 2006–2007. Mestiksen edeltäjän I-divisioonan piste-ennätys oli Porin Ässien Arto Heiskasen 110 pistettä (58+52) kaudella 1989–1990.
Sankki

Sankkipannu on suustaladattavissa tuliaseissa, musketeissa, pistooleissa sekä suustaladattavissa tykeissä piipun peräosan sivuun tai päälle tehty pieni, laakea syvennys. Siihen annosteltu sankkiruuti sytytetään lunttu-, ratas- tai piilukon antamalla kipinällä ja sankkiruudin leimahdus sytyttää sankkireiän välityksellä panoskammioon mitatun ruutipanoksen, jonka palokaasut työntävät ammuksen liikkeelle.

Periaate

Sankkipannu sijaitsee aseen perässä iskurin ja liipaisimen läheisyydessä. Se täytettiin joko ruutisarvesta lataamisen jälkeen tai paperipatruunasta sen jälkeen, kun suurin osa sisällöstä oli kaadettu piippuun. Sankkipannun idea oli suhteellisen sama kaikissa aseissa, joissa se oli  käytössä, mutta sankkiruudin sytytystekniikka vaihteli. Varhaisimmassa suustaladattavassa käsiaseessa, 1400–1500-luvuilla käytössä  olleessa muskettityyppisessä hakapyssyssä, ruuti  sytytettiin köydenpätkällä eli luntulla, jonka kytevä pää työntyi iskurin heilahduksesta tai käsin  työntämällä  sankkipannuun. Rataslukkoaseissa oli iskurina metallinen  pieni ratas ja vastakappaleena rikkikiisun palanen. Liipaisimen painalluksesta ratas pyörähti iskien  rikkikiisusta kipinäsuihkun, joka lennähti  sankkipannuun sytyttäen sankkiruudin. Rataslukkoaseet olivat suhteellisen kalliita ja  piilukko syrjäyttikin  tämän  asetyypin  halvempana ratkaisuna 1600-luvulla. Piilukossa  iskurissa oli  pieni  piikivi joka iskeytyessään  metalliseen vastakappaleeseen,  tulirautaan, iski kipinän sankkipannuun.

Sankkipannun korvanneet tekniikat

1800-luvun alussa kehitetyn nallin johdosta  sytyttimenä toimi ensi kertaa aseesta erillään oleva osa. Nalli räjähti iskurin osuessa siihen sytyttäen  näin  sankkiruudin. Nallilukko itse asiassa syrjäytti sankkipannun nallitapilla, josta johti tulikanava  suoraan ruutikammioon, ilman  että sankkiruutia  tarvittiin sytyttimenä, mutta todennäköisesti se säilyi ainakin joissain nallikäyttöisiksi  modifioiduissa piilukoissa. Sankkipannu oli nykyaikaiseen  aseteknologiaan verrattuna kömpelö ratkaisu. Siinä oleva ruuti kastui  helposti ja ase oli käyttäjälleen  usein vaarallinen mm. ruudin liiallisten määrien takia. Sankkipannu  siirtyi pois käytöstä kun  nallilukolliset aseet, siis mm.  kivääri ja revolveri,  korvasivat epätarkat  ja  kömpelöt, rihlattomat musketit ja pistoolit
Angolanhelttasieppo

Levinneisyys

Angolanhelttasieppoa tavataan kotoperäisenä Angolassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, ja sitä uhkaa metsien hakkuu.
Duane Bobick

Duane Bobick (s. 24. elokuuta 1950 Little Falls, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen raskaansarjan nyrkkeilijä. Hän voitti Yhdysvaltain amatöörimestaruuden vuonna 1971 ja samana vuonna Pan Amerikan raskaansarjan kisoissa kultaa. Vuonna 1972 Bobick voitti Golden Gloves -kilpailun. Vuoden 1972 olympialaisissa Bobick hävisi puolivälierissä kuubalaiselle Teófilo Stevensonille. Bobick on oikeakätinen.

Ammattiura

Bobickin managerina toimi Joe Frazier ja valmentajana Eddie Futch. Bobickin ura alkoi vuonna 1973, ja ensimmäisessä ottelussaan hän kukisti tuntemattoman Tommy Burnsin. Bobick kehittyi nyrkkeilijänä nopeasti, ja vuonna 1976 hän oli lähellä päästä maailmanmestaruusotteluun Muhammad Alia vastaan. Hänestä tuli lajin ”valkoinen toivo” Jerry Quarryn tavoin. Vuonna 1977 Bobick pääsi ottelemaan Ken Nortonia vastaan, mutta hävisi kamppailun. Myöhemmin urallaan hän kohtasi vielä Scott LeDoux’n. Bobick otteli urallaan 52 kertaa, joista hän voitti 48. Kaikki neljä tappiota tulivat tyrmäyksellä.

Muuta

Duanella oli veli Rodney, joka oli myös raskaansarjan nyrkkeilijä. Rodney menehtyi auto-onnettomuudessa vuonna 1977.
Samsung Galaxy S

Galaxy SL

Keväällä 2011 esiteltiin Galaxy S:ään perustuva malli i9003 (Galaxy SL), joka poikkeaa edeltäjästään siten että sen prosessori on Hummingbirdin sijasta OMAP 3630 ja SuperAMOLED-näytön tilalla on samankokoinen nestekidenäyttö. Mitat ja akun kapasiteetti ovat hieman muuttuneet.

Galaxy S Advance

Tammikuussa 2012 esitelty ja saman vuoden huhtikuussa julkaistu Galaxy S Advance (GT-i9070) tunnetaan maailmalla myös nimellä Galaxy S II Lite. Puhelimessa on kaksi Cortex A9  -prosessoria. Kellotaajuus on 1 GHz. Puhelimen mitat ovat 123,2 × 63 × 9,69 mm. Galaxy S Advancen käyttöjärjestelmä on Android v2.3.6 (Gingerbread) mutta on päivitettävissä versioon Android v4.1.2 (Jelly Bean). Kyseisessä puhelimessa on kaiken tämän lisäksi hieman vääntyvä näyttö mikä tekee puhelimesta vakaan esimerkiksi pöydällä.

Kritiikkiä

Galaxy S julkaistiin Android 2.1 -käyttöjärjestelmällä. Päivitys versioon 2.2 julkaistiin käyttäjien ladattavaksi lokakuussa 2010. Samsung veti päivityksen melko pian pois jakelusta siinä havaittujen ongelmien vuoksi. Käyttäjät ovat kohdanneet ongelmia myös päivityksen asentamiseen tarvittavan ohjelmiston kanssa. Samsungin mukaan korjattu päivitys saadaan jakeluun vuoden 2010 marraskuussa. Käyttäjät ovat myös raportoineet ongelmista laitteen sisäänrakennetun GPS-vastaanottimen toiminnassa. Laite ei ole kyennyt joissain tapauksissa lainkaan määrittelemään sijaintiaan tai se on mennyt jumiin. Galaxy S:ään on saatavilla myös Android 2.3.6 -päivitys, ja se on mahdollista ladata puhelimeen Samsung Kiesin kautta. Kyseinen päivitys ratkaisee puhelimen mahdollisen tekstiviestien lähetyksen ongelmat sekä puheluiden pätkimisen, jotka olivat ongelmana mm. monessa Samsung Galaxy S Plus -mallisissa puhelimissa käyttöjärjestelmäversion ollessa Android 2.3.3.
Samsungia on kritisoitu myös siitä ettei se julkaissut uusinta 4.0 Androidia Galaxy S -malliin, vedoten siihen ettei RAM-muistin määrä riitä pyörittämään uusia ominaisuuksia.

Galaxy S Plus

Galaxy S:tä on julkaistu päivitetty versio, jossa on 1,4 gigahertsin prosessori, 1 650 milliampeeritunnin akku ja erilainen takakuori sekä valmiiksi ladattu Android 2.3.3. Päivitys Android versioon 2.3.6 on saatavilla Samsung Kies -ohjelman kautta.
Jiří Menzel

Jiří Menzel (s. 23. helmikuuta 1938 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen elokuvaohjaaja, teatteriohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Menzel kuuluu merkittävimpiin ja menestyneimpiin tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon ohjaajiin.

Menzelin taiteellinen ura

Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi vuonna 1967, jolloin hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa Tarkoin vartioidut junat (1966) sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Hänen musta komediansa Minun kyläni oli ehdolla samassa kategoriassa vuonna 1987. Kuin leivoset langalla (1969) kiellettiin jo ennen ensi-iltaansa, kun Neuvostoliitto oli miehittänyt maan 1968. Se pääsi ensi-iltaan vasta 1990. Elokuva perustuu Bohumil Hrabalin romaaniin.
Menzelin elokuvat yhdistävät usein humanistisen maailmankatsomuksen sarkasmiin. Jotkut niistä perustuvat tšekkiläisten kirjailijoiden, kuten Bohumil Hrabalin ja Vladislav Vančuran teoksiin.
Otto Somppi

Seuraura

Somppi syntyi Helsingissä, mutta kasvoi Sipoon Söderkullassa. Hän aloitti jääkiekkoilun Sipoon Wolfissa. Somppi siirtyi jo varhain juniorina Jokereihin, joiden C-nuorten kapteenina hän toimi vuoden "alaikäisenä" kaudella 2012–2013. Kauden 2013–2014 päätteeksi Somppi voitti B-nuorten Suomenmestaruuden. Kauden 2014–2015 hän pelasi lähes kokonaan Jokereiden A-nuorissa, mutta Somppi vahvisti myös seuran B-nuoria, joiden paras pistemies ja syöttäjä hän oli pudotuspeleissä tehoilla 3+7=10.
Halifax Mooseheads varasi Sompin 19. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2015–2016, jolloin Somppi oli Mooseheadsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 13+33=46. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Tampa Bay Lightning varasi Sompin seitsemännellä kierroksella 206. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kaudella 2016–2017 hän jakoi tehoilla 17+24=41 Mooseheadsin sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Connor Moynihanin ja Arnaud Durandeaun kanssa. Kaudella 2017–2018 Somppi nousi joukkueen varakapteeniksi ja teki edelliskautta yli tuplasti enemmän tehopisteitä olleen tehoilla 28+55=83 Mooseheadsin paras pistemies ja syöttäjä. Hän sijoittui koko QMJHL:n pistepörssissä kuudenneksi. Somppi voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +83.
Huhtikuussa 2018 Somppi teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Hän pelasi toukokuussa amatööritry-out sopimuksella kolme playoff-ottelua AHL-joukkue Syracuse Crunchin vahvuudessa jääden niissä ilman tehopisteitä. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi Lightning lähetti Sompin Crunchin vahvuuteen. Kauden 2018–2019 kynnyksellä lokakuussa hän mursi kuitenkin sormensa harjoitusottelussa. Somppi palasi kaukaloihin marraskuussa ja hän aloitti kautensa ECHL-joukkue Orlando Solar Bearsin vahvuudessa. Kahden siellä pelatun ottelun jälkeen hänet nostettiin joulukuussa takaisin Crunchin vahvuuteen. Helmikuussa 2019 Somppi lähetettiin kuitenkin jälleen ECHL:ään. 1. maaliskuuta 2019 Florida Everbladesia vastaan hän onnistui tekemään näyttävän ilmaveivimaalin. Sompin maali äänestettiin ECHL:n kauden hienoimmaksi maaliksi 61% osuudella äänistä. Hän teki liigassa kauden aikana yli piste per peli -tahdilla runkosarjassa 21 ottelussa tehot 12+12=24. Kolmessa playoff-ottelussa Somppi jäi ilman tehopisteitä. AHL:ssä hän teki 27 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4.
Syksyn 2019 harjoitusleirin päätteeksi Tampa Bay Lightning lähetti Sompin Syracuse Crunchin AHL-joukkueeseen.

Muuta

Sompin isoveli Juho pelasi kaudella 2018–2019 hyökkääjänä Sipoon Wolfin II-divisioonajoukkueessa.
Bonnie Bramlett

Bonnie Bramlett (o.s. Bonnie Lynn O’Farrell, s. 8. marraskuuta 1944 Altona, Illinois) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän tuli alun perin tunnetuksi rocklauluduosta Delaney & Bonnie, jonka hän muodosti silloisen aviomiehensä Delaney Bramlettin kanssa. Duon Friends-taustayhtyeessä vieraili ajan huippumuusikoita, kuten Eric Clapton, George Harrison ja Jimi Hendrix.

Elämä ja ura

Bonnie Bramlett on kotoisin Illinois’n osavaltiosta. Siellä hän lauloi jo 14–15-vuotiaana taustoja muun muassa Albert Kingille sekä Ike & Tina Turnerille, joiden Ikettes-lauluryhmässä hän esiintyi muutaman kerran ensimmäisenä valkoihoisena, iholtaan tummaksi värjättynä. Bonnie muutti Los Angelesiin 1967 ja tapasi pian Delaney Bramlettin.
Sekä avioliitto että musiikillinen yhteistyö Delaney Bramlettin kanssa päättyivät 1972, ja Bonnie Bramlett lähti soolouralle. Hänen esikoisalbumillaan Sweet Bonnie Bramlett (1973) soittaa taustoja skotlantilainen Average White Band. Bramlett esiintyi 1970-luvulla muun muassa Stephen Stillsin kanssa ja tuli 1980-luvulla tunnetuksi gospellaulajana. Vuonna 1988 hän meni naimisiin muusikko-näyttelijä Danny Sheridanin kanssa, joka tuotti hänen levyjään.
Bonnie Bramlett on ollut mukana kirjoittamassa monia 1970-luvun hittikappaleita, kuten Leon Russellin kanssa yhdessä tehty ”Superstar”, jonka ovat levyttäneet muun muassa Rita Coolidge ja The Carpenters, sekä Eric Claptonin kanssa syntynyt, tämän ensimmäiselle sooloalbumille päätynyt ”Let It Rain”.
Delaney ja Bonnie Bramlettin tytär on laulaja Bekka Bramlett (s. 1968), joka oli 1990-luvun puolivälissä lyhyesti Fleetwood Mac -yhtyeen jäsenenä. Kaikki kolme nähdään sivuosissa vuoden 1971 elokuvassa Nasta laudassa. Bonnie Bramlett näytteli sivuhahmoa Bonnie Watkins vuosien 1988–1997 televisiosarjassa Roseanne, nimellä Bonnie Sheridan. Bonnie Bramlett nähdään myös baarimestarin roolissa vuoden 1991 elokuvassa The Doors.
Guy Lafleur

Ura

Lafleur herätti huomiota jo teini-iässä pelatessaan Québec Rempartsissa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa. Hän johdatti seuran Memorial Cupin voittoon vuonna 1971. Montréal Canadiensin GM Sam Pollock oli vakuuttunut Lafleurin kyvyistä ja halusi varmistaa hänen tulonsa seuraan tekemällä kaupan California Golden Sealsin kanssa saadakseen heidän ensimmäisen kierroksen varausoikeutensa. Lafleur varattiin numerolla yksi vuoden 1971 varaustilaisuudessa ja hän siirtyi NHL:ään jo samana vuonna. Lafleur pelasi Canadiensissa kaudesta 1971–1972 kauteen 1984–1985, jolloin hän lopetti uransa väliaikaisesti. Hän palasi liigajäille pelaten kauden 1988–1989 New York Rangersissa ja kaudet 1989–1990 ja 1990–1991 Québec Nordiquesissa. Minnesota North Stars varasi Lafleurin vielä NHL:n vuoden 1991 laajennusvaraustilaisuudessa vaikka Lafleur oli juuri päättänyt uransa.
Lafleur voitti Canadiensissa viisi Stanley Cupia (1973 ja 1976–1979), oli NHL:n paras maalintekijä kolmesti peräkkäin (1976–1978) ja teki Canadiensin seuraennätyksen 1246 runkosarjapisteellään (518 maalia ja 728 syöttöä) seurassa. Yhteensä Lafleur pelasi NHL-urallaan 1126 runkosarjaottelua, joissa teki tehot 560 maalia ja 793 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 128 ottelua tehden 134 pistettä, 58 maalia ja 76 syöttöä. Hän oli ensimmäinen NHL-pelaaja, joka teki vähintään 50 maalia ja 100 pistettä kuutena peräkkäisenä kautena. 
Guy Lafleur on yksi kolmesta pelaajasta, jotka ovat tehneet paluun Hockey Hall of Fameen valitsemisen jälkeen: kaksi muuta ovat Gordie Howe ja Mario Lemieux. Hän pitää edelleen hallussaan Canadiensin seuraennätystä eniten pisteitä ja syöttöpisteitä seurassa tehneenä pelaajana ja on tehnyt seurassa toiseksi eniten maaleja Maurice Richardin jälkeen. 
Lafleur pelasi Kanadan maajoukkueessa Kanada-cupissa 1976, jolloin Kanada voitti, ja 1981, jolloin se tuli toiseksi. Jääkiekon MM-kisoissa hän pelasi 1981, mutta kärsi alavireisyydestä, joka oli vaivannut häntä edeltäneellä kaudellakin.
Valokuvakeskus Peri

Valokuvakeskus Peri ry on yksi Suomen alueellisista valokuvakeskuksista, jonka tavoitteena on edistää valokuvakulttuuria Varsinais-Suomen maakunnassa.
Syksyllä 1987 joukko turkulaisia kuvaajia perusti Peri 8 -valokuvagallerian Rauhankadulle. Tunnettujen valokuvaajien näyttelyiden lisäksi gallerian haluttiin avaavan väyliä uusille kyvyille. Valokuvakeskukseksi Peri laajeni 1990 muutettuaan Vanhalle Suurtorille Turun kulttuurikeskuksen yhteyteen.
Tänään Peri toimii kaikille avoimena kotimaisen ja kansainvälisen valokuvan kohtauspaikkana Wäinö Aaltosen museon tiloissa Itäisellä Rantakadulla. Peri järjestää näyttelyjä, seminaareja ja muita yleisötilaisuuksia. Toimintamuotoihin kuuluu myös julkaisuja, taiteilijaresidenssitoimintaa sekä valokuvausprojekteja ja muita yhteishankkeita kotimaisten ja kansainvälisten kumppanien kanssa. Lisäksi Peri ylläpitää valokuva-aiheista kirjastoa.
Perin vuodesta 2004 ylläpitämä taiteilijavaihto-ohjelma toimii pysyvänä yhteistyöhankkeena Pohjoisen valokuvakeskuksen, Valokuvataiteilijoiden liiton ja Suomen Ranskan suurlähetystön pysyvä yhteistyöhanke. Ranskalaisia partnereita projektissa ovat Piece of Cake, Pole Image Haute Normandie ja Ranskan kulttuurikeskus. Ohjelma tarjoaa vuosittain yhdelle suomalaiselle valokuvataiteilijalle mahdollisuuden kuukauden pituiseen residenssijaksoon Normandian Rouenissa ja vastaavan jakson ranskalaiselle valokuvaajalle vuorovuosin Oulussa, Turussa tai Helsingissä.
Valokuvakeskus Perin päärahoittajina ovat Valtion valokuvataidetoimikunta, Turun kaupunki ja Varsinais-Suomen taidetoimikunta.
Joensuun taidemuseo

Museon toimitilat

Taidemuseo sijaitsi aiemmin entisissä tyttölyseon tiloissa Rantakadulla. Nykyinen museorakennus on kaupungin keskustassa Kirkkokadulla sijaitseva entinen Joensuun lyseo, joka on tyyliltään uusrenessanssia ja valmistunut 1894. Sen on suunnitellut arkkitehti Theodor Decker. Koulun siirryttyä muualle rakennus remontoitiin ja se avattiin museon käyttöön 29.11.1981.

Kokoelmat

Kokoelmissa vanhimmat esineet ovat 3000 vuoden takaa. Kokonaisuuksina ovat esillä mm. antiikin taide, Kiinan taide, 1800-luvun suomalainen maalaustaide, renessanssin madonnat ja suomalaiset ikonit. Yleisön suosikkeja ovat esimerkiksi Albert Edelfeltin Pariisitar (Virginie) ja Magnus Enckellin Narkissos. Onni Okkosen antiikin kokoelmassa on kreikkalaista, etruskilaista ja hellenistisen kauden roomalaista esineistöä. Olavi Turtiaisen kokoelmassa on muun muassa Tapani Raittilan ja Helge Dahlmanin taiteen kokonaisuudet. Madonna-huoneessa on esillä katoliseen kulttuuripiiriin kuuluvaa taidetta. 
Taidemuseo teki 2007 lahjoitussopimuksen Carl-Johan af Forsellesin kanssa tämän noin 400 teosta käsittävän nykytaiteen kokoelman lahjoittamisesta. Kokoelman pohjalta toteutettiin näyttely vuonna 2008.
Jalkaväkirykmentti 34 (jatkosota)

Lakkauttaminen

Jalkaväkirykmentti 34 lakkautettiin maaliskuussa 1942.
Hääkarkuri

Juoni

John ”Lucky” Garnett (Fred Astaire) on uhkapeluri ja tanssija, joka myöhästyy omista häistään. Loukkaantunut Margaret-morsian (Betty Furness) ja suuttunut Margaretin isäpuoli (Landers Stevens) asettavat Garnettille ehdon: jos hän onnistuu ansaitsemaan 25 000 dollaria, hän saa toisen mahdollisuuden avioitua. Garnettista tuleekin hääkarkuri, kun hän rakastuu kauniiseen Penny-nimiseen tanssinopettajaan (Ginger Rogers).

Tuotanto

Fred Astaire vietti melkein kahdeksan viikkoa elokuvan tanssien valmistautumiseen. Säveltäjä Jerome Kern palkattiin laatimaan seitsemän laulua elokuvaan. Hän neuvotteli 50 000 dollarin palkan ja tietyn prosenttiosuuden tuotosta.
Hääkarkuria kuvattiin työnimillä I Won’t Dance ja Never Gonna Dance. Myös nimeä Pick Yourself Up harkittiin elokuvan nimeksi. Yhteensä elokuvalle harkittiin viittätoista eri nimikettä. Vaikka elokuva sijoittuu New Yorkiin, se kuvattiin kokonaisuudessaan Kalifornian Los Angelesissa ja studiossa. Hääkarkurin tuotanto alkoi 11. toukokuuta 1936 ja päättyi 31. heinäkuuta 1936. Elokuvan budjettina oli 886 000 dollaria, ja RKO Radio Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä.
”Never Gonna Dance” -musikaalinumeron huipentumasta otettiin yhteensä 47 ottoa yhden päivän aikana. Musikaalinumero vaati Ginger Rogersilta monta vaativaa tanssipyörähdystä. Rogersin jalat vuotivat verta, kun huipentuma saatiin kuvattua onnistuneesti.

Julkaisu ja vastaanotto

Hääkarkurin Yhdysvaltain ensi-ilta oli 27. elokuuta vuonna 1936 New Yorkissa, jonka jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen 4. syyskuuta. Los Angelesin ensi-ilta oli 22. syyskuuta. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 21. huhtikuuta vuonna 1937. RKO Radio Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa.
Ilmestyessään Hääkarkuri oli sekä arvostelu- että yleisömenestys. Kriitikot ylistivät erityisesti Ginger Rogersin roolisuoritusta ja tanssiesityksiä. Kuitenkin kriitikot arvostelivat elokuvan juonta. Nykyään kriitikot pitävät Hääkarkuria Rogersin ja Astairen parhaimpana elokuvana. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista täysi sata prosenttia on myönteistä perustuen 20 arvosteluun.
Ilmestymisvuonnaan Hääkarkuri tuotti 1 624 000 dollaria Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja 994 000 muualla maailmassa. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 2 618 000 dollaria ja toi tuotantoyhtiö RKO:lle voittoja 830 000 dollarin edestä.

Muut julkaisut

Yhdysvalloissa Hääkarkuri julkaistiin ensimmäisen kerran VHS:nä vuonna 1992. Turner Entertainment julkaisi elokuvan VHS:nä vuonna 1999 ja Warner Bros. vuonna 2000. Hääkarkuri restauroitiin, ja se julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:nä ensimmäisen kerran 16. elokuuta 2005. Elokuva on julkaistu DVD:nä myös useissa Astaire ja Rogers -kokoelmissa.
HMS Arrogant (1761)

Palvelus

Alus kävi 8. syyskuuta 1796 Sumatran rannikolla HMS Victoriousin kanssa ratkaisemattoman taistelun Ranskan laivaston fregatteja vastaan. Tammikuussa 1799 alus kuului brittiläiseen laivasto-osastoon, joka suojasi Makaota.
Alus sijoitettiin 1804 vastaanottoalukseksi Bombayhin päällikkönään George Bell. Vuonna 1805 aluksen päällikköinä olivat Hood Christian ja William Dobbie. Anthony Maitland oli aluksen päällikkönä 1807 ja seuraavana vuonna Henry Dawson. Viimeisenä päällikkönä oli William Flint, joka vastaanotti päällikkyyden 1809. Alus romutettiin 1810.
Lassi Hirvonen

Lassi Hirvonen (s. 2002) on suomalainen tanssija ja lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi Billy Elliot -musikaalin nimiroolistaan Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2015. Hän näytteli Billya vuorotellen Amos Brotheruksen ja Henrik Björklundin kanssa. 
Hirvonen on entinen katutanssija, ja harrastaa nykyään rumpujensoittoa sekä balettia. Hän on esiintynyt Winning Team -bändin musiikkivideolla 2014, useissa katutanssikisoissa (voittanut pronssia ja kultaa soolossa sekä pienryhmässä vuonna 2014), Melodi Grand Prix’n taustatanssijana ja Tanssikoulu StepUpin mainosvideolla. Elokuvassa Kunnon dinosaurus hän ääninäytteli Arlo-dinosaurusta.
Michael Pataki

Michael Pataki (16. tammikuuta 1938 – 15. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Pataki syntyi Ohion Youngstownissa ja opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hänen ensimmäinen elokuvaesiintymisensä, joskin kreditoimaton, oli vuoden 1958 draamaelokuvassa Yksinäisiä sydämiä. Varsinaisesti hänen uransa lähti käyntiin 1960-luvun jälkipuoliskolla. Pataki esiintyi laajasti sekä televisiossa että elokuvissa. Jälkimmäisten joukossa ovat muiden muassa Rocky IV (1985), Kohti huippua (American Anthem, 1986) ja Halloween 4 (1988).
Pataki kokeili myös ohjaamista vuonna 1977 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa Mansion of the Doomed ja Cinderella. Vuonna 1981 hän toimi tuottajana Broadwayn Pippin-musikaalissa.
Huhtikuussa 2010 Pataki kuoli syöpään 72 vuoden ikäisenä North Hollywoodissa, Kaliforniassa.
RN Enrico Dandolo (1878)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1920.
Evinayong

Evinayong on Centro Surin provinssin pääkaupunki Päiväntasaajan Guineassa. Se sijaitsee Río Munin sisämaassa. Asukkaita kaupungissa on tuhansia - vuonna 1983 heitä laskettiin 3540 henkeä.
1930-luvulla Evinayong oli Espanjan Guinean pääkaupungista Batasta lähtevän ainoan maantien toinen päätepiste.
Vigesimaalijärjestelmä

Vigesimaalijärjestelmä on lukujärjestelmä, jonka kantaluku on 20. Ihmisellä on normaalisti yhteensä kaksikymmentä sormea ja varvasta. 20 on myös viiden ja neljän tulo.

Käyttö

Jotkut nykyisten kielten sanat kuten ranskan quatre-vingt voivat olla vigesimaalijärjestelmän jäänteitä. Vaikka monissa eurooppalaisissa kielissä lukua 20 tarkoittava sana poikkeaa muista lukusanoista ja sama toistuu kahdenkymmenen kerrannaisissa, vigesimaalijärjestelmä ei ole käytössä.
Erään tutkimuksen mukaan noin 10 % amerikkalaisista intiaaniheimoista käytti vigesimaalijärjestelmää.
Japanilaisilla ainuilla on käytössään vigesimaalijärjestelmä.
Mayojen ja asteekkien lukujärjestelmien kantaluku oli 20.
Mutualismi

Mutualismi on poliittinen ja taloudellinen aate, joka liitetään usein ranskalaiseen anarkistiin Pierre-Joseph Proudhoniin, vaikka sillä on juurensa kauempana työväenliikkeen historiassa. Mutualismi perustuu työarvoteoriaan, jonka mukaan tuottajan kuuluu saada työn tuotteesta täysi työn määrää vastaava korvaus, muuta pidetään riistona. 
Mutualistit vastustavat lainanannosta, sijoittamisesta ja vuokrauksesta saavutettavia voittoja. He kannattavat vapaita markkinoita ja kannattavat työn tulosten yksityisomistusta. Mutualistit eivät kuitenkaan kannata esimerkiksi maan yksityisomistusta, koska maata ei ole kukaan valmistanut työllään. Heidän mukaansa maata voi "omistaa" vain käyttämällä sitä, Proudhon käytti termiä "possession", hallussapito.
Mutualistit uskovat työläisten omistamiin yrityksiin, osuuskuntiin. He haluavat luoda vastavoiman kapitalismille ja samalla synnyttää vaihtoehdon, joka vähitellen korvaa sen. Mutualistit ovat ”markkinasosialisteja" ja usein myös anarkisteja.

Kritiikkiä

Vapaan markkinatalouden kannattaja George Reisman katsoo, että mutualismi kannattaa riistoa, koska se ei salli yksilön suojella maata, johon hän on sekoittanut työtään (esim. kesannolla olevaa peltoaan), ellei hän satu olemaan käyttämässä sitä. Reismanin mukaan tällaisen maan anastus on yksilön työn varkautta. Hänen mukaansa: "Mutualismi väittää vastustavansa työn riistämistä, minkä tahansa työn tuloksen varastamista. Kun on kyse maahan sekoitetun työn varastamisesta, mutualismi sulkee silmänsä riistäjän teolta."