google/wiki40b huggingface dataset:
Herman Potočnik

Herman Potočnik (22. joulukuuta 1892 Pula – 27. elokuuta 1929 Wien)
oli 1900-luvun alussa toiminut slovenialainen avaruusalan uranuurtaja.

Tausta

Hän syntyi Pulassa eteläisessä Istriassa, joka oli silloin osa Itävalta-Unkaria, nykyisin osa Kroatiaa. Hänen perheensä oli sloveeneja. 
Hänen vuonna 1841 syntynyt isänsä Jožef Potočnik oli lääkäri, joka toimi pojan syntyessä Pulassa Itävallan laivastoupseerina. Hänen Vuonna 1854 syntynyt äiti Minka oli kauppiasperheestä. Isä kuoli vuonna 1894, ja perhe muutti Mariboriin. Hermanilla oli kaksi veljeä Adolf ja Gustav (laivastoupseereita) ja sisko Franci. Mariborissa Potočnik kävi kansakoulun, jota seurasi keskikoulu sotilaskouluissa Fischaussa ja Hranicessa. Tämä järjestyi hänen setänsä kautta, joka oli kenraalimajuri. Vuosina 1910–1913 hän opiskeli teknillisessä sotilasakatemiassa Mödlingissä ja valmistui vänrikiksi erikoisalanaan rautatiet ja sillat.  
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Galitsassa, Serbiassa ja Bosnia-Herzegovinassa. 1915 hänet ylennettiin yliluutnantiksi (Oberleutnant). Hänet siirrettiin lounaisrintamalle, jossa Itävallan joukot luhistuivat ja perääntyivät. Vuonna 1919 hänet siirrettiin eläkkeelle kapteenina tuberkuloosin vuoksi.

Avaruuspioneeri

Potočnik alkoi opiskella sähkötekniikkaa Wienin teknillisessä yliopistossa. Valmistuttuaan hän erikoistui rakettitekniikkaan. Vuodesta 1925 alkaen hän käytti kaiken energiansa avaruustekniikan ongelmien ymmärtämiseen. Hän oli tuon ajan työttömänä ja asui veljensä luona.
Herman Potočnik käytti kirjallisessa tuotannossaan nimeä Noordung. Se voi tulla saksan kielen sanasta Ordnung eli järjestys ja N sen alussa kuvaa sen negaatiota, eli sana tarkoittaisi kaaosta. 
Vuoden 1928 lopussa hän sai valmiiksi Berliinissä ainoan kirjansa Das Problem der Befahrung des Weltraums - der Raketen-motor . Kustantaja Richard Carl Schmidt julkaisi sen vuonna 1929. Kirjan 188 sivun ja 100 kuvan avulla Potočnik kuvaa, miten ihminen voisi olla pitkiä aikoja avaruudessa. Hän loi avaruusaseman käsitteen ja laski geostationaarisen radan, jotka molemmat venäläinen Konstantin Tsiolkovski oli aiemmin määritellyt. Hän kuvasi satelliittien käyttöä kaukohavainnoinnissa sekä rauhanomaisiin että sotilaallisiin tarkoituksiin. Hän arveli avaruuden olevan sopiva paikka tieteellisille mittalaitteille. Kirja käännettiin venäjäksi vuonna 1935. Se käännettiin sloveeniksi vuonna 1986, ja NASA käännätti sen vuonna 1999 englanniksi.  
Potočnik innosti Saksan rakettiharrastajia, etenkin Verein für Raumschiffahrtin jäseniä, joita johti Hermann Oberth.

Viime vaiheet

Potočnik kuoli Wienissä köyhyydessä keuhkokuumeeseen 27. elokuuta 1929 ollessaan vasta 36-vuotias. Hänet haudattiin Wieniin. Hänen kuolemansa aikaan hänen työtään avaruustekniikan edistämisessä ei – ymmärrettävistä syistä – huomioitu lainkaan. 
Grazssa ja Ljubljanassa on nykyään hänen nimeään kantavat kadut.
Mariborin yliopisto piti vuonna 1999 kaksipäiväisen symposiumin hänen työnsä muistamiseksi. 
Kansainvälisen avaruusaseman nimeämistä hänen mukaansa ehdotettiin 1990-luvun lopulla, mutta asia ei johtanut mihinkään tulokseen. Pulaan pyritään pystyttämään hänen patsaansa.
Jokeripokeri

Jokeripokeri on Veikkauksen, aikaisemmin Raha-automaattiyhdistyksen (RAY) rahapeliautomaatti. Jokeripokeri kehitettiin vuonna 1986 valmistuneen Pokerin seuraajaksi. Pelistä on olemassa 50, 75 ja 100 euron päävoittoiset versiot. Pienin päävoitto on pelipisteissä, 75 euron versiota voi pelata anniskeluravintoloissa ja 100 euron versio on käytössä ainoastaan pelisaleissa. Täyspotti-pelisaleille varattu malli on yksi neljästä muusta Jokeripokeri-automaateista, joiden lisäksi peliä voi pelata myös Monipeli-, Monipeli²-, Pokeria- ja Täyspokeri-automaateissa. Ålands Penningautomatföreningenille (Paf) on lisäksi viety 40 euron ja kahta erilaista 200 euron päävoittoista versiota laivojen pelitoimintaa. Tuplauksen palautusprosentit ovat laivapeleissä 94,3396 % (ei punaisen seiskan sääntöä!) ja muissa 98,1132 %.
Jokeripokeri 20:n tarkka palautusprosentti optimaalisella pelistrategialla maksimipanoksella on 90,1578 %. 20–80 sentin panoksella palautusprosentti on 89,3089 %. Jokeripokeri 40:n vastaavat palautusprosentit ovat 91,6171 % ja 90,7702 %. Palautusprosentit on laskettu ottaen huomioon RAY:n "vähintään 1 kortti on jätettävä käteen" -sääntö. Jokeripokeri 70:n palautusprosenttia 1 euron panoksella kahden jokerin bonuskierroksesta johtuen ei ole pystytty analysoimaan, mutta palautusprosentti 0,20–0,80 euron panoksella pelattaessa on 89,778 % (värisuora 20 × panos) tai 91,050 % (värisuora 40 × panos).
Vuonna 2011 RAY lanseerasi Jokeripokerin myös Internetiin. Nettiversio poikkeaa fyysisestä Jokeripokeri -pelikoneesta pelipanosten osalta. Netissä Jokeripokerin maksimipanos on 2 euroa ja minimipanos 20 senttiä. Lisäksi nettiversiossa on mahdollista voittaa jokin RAY Jackpotin kolmesta ylimääräisestä voitosta. Jackpotin voitto on täysin satunnainen, eikä se riipu panoksen suuruudesta tai pelikierroksen tuloksesta.
Palaiópoli (Kythera)

Historia

Palaiópolin ympäristöstä on tehty neljännelle vuosituhannelle eaa. ajoitettuja arkeologisia löytöjä. Minolaiset saapuivat Kytheralle Kolmannen vuosituhannen eaa. lopulla. He perustivat Palaiópolin alueelle merikaupankäyntikeskuksen. Arkeologisten kaivausten perusteella Palaiópolin alue oli asutettuna ja toimi satamana 500-luvulle saakka.
Antiikin aikana satamapaikka tunnettiin nimellä Skandia. Se oli nykyisen Palaiókastron paikalla sijainneen saaren antiikin aikaisen pääkaupungin Kytheran pääsatama. Satama tuhoutui vuonna 375 eaa. maanjäristyksessä. Merirosvot tuhosivat Skandian linnoituksineen ja satamineen 600-luvulla.
Palaiókastro sijaitsee kukkulalla Palaiópolin läheisyydessä. Kukkula toimi antiikin Kytheran kaupungin akropoliina eli linnavuorena. Siellä on säilynyt nykyaikaan saakka kaupungin muurien ja rakennusten raunioita. Palaiókastrossa suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa on paljastunut muun muassa jumalatar Afroditelle omistetun temppelin oletettu paikka sekä erilaisia pronssiesineitä ja suitsukkeiden polttoastioita.
Hermann Maier Weltcupstrecke

Reitti

Hermann Maier Weltcupstrecken yläasema sijaitsee 1 377 metriä merenpinnan yläpuolella. Rinne alkaa melko jyrkkänä, jyrkänteen jälkeen tulee Kirchner-S-oikea-vasen S-mutka. Kirchner-S:n jälkeen on pujottelun lähtöpaikka 1 160 metriä merenpinnan yläpuolella.
Pujottelu alkaa Kehlschuss-jyrkänteellä, jonka jälkeen on loivempi osuus. Loivemman osuuden jälkeen tulevat Kehlhang ja Zielhang-osuudet.
Maalialue on noin 960 metriä merenpinnan yläpuolelle ja itse laskettelurinne päättyy 924 metriä merenpinnan yläpuolelle Starjet 1 -tuolihissin ala-asemalle.
Pekka Niemelä

Pekka Niemelä (s. 1. syyskuuta 1974 Helsinki) on entinen suomalainen mäkihyppääjä ja nykyinen mäkihyppyvalmentaja.
Niemelä kuului joukkuekilpailun hopeaa saaneeseen Suomen joukkueeseen Reit im Winklin junioreiden MM-kilpailuissa 1991. Hän osallistui muutamiin maailmancupin osakilpailuihin vuosina 1991–1996 ilman suurempaa menestystä.
Niemelä aloitti valmentajan uransa Puijon Hiihtoseurassa 1997 ja valmensi sittemmin japanilaista yritysjoukkuetta Team Tsuchiyaa lähes neljä vuotta. Vuosina 2006–2010 hän toimi Ranskan maajoukkueen päävalmentajana ja vuosina 2010–2014 Suomen maajoukkueen päävalmentajana. Kesällä 2014 hän siirtyi Turkin mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajaksi.
Espanjan vesipallomaajoukkue

Olympialaiset

Espanja voitti olympiakultaa Atlantassa 1996. Kukistettuaan välieräottelussa Unkarin maalein 7–6 se voitti loppuottelssa Kroatian 7–5. Barcelonassa 1992 Espanja saavutti hopeaa. Se voitti välierässä Yhdysvallat 6–4, mutta hävisi loppuottelussa Italialle 8–9.

MM- ja EM-kilpailut

Espanja voitti maailmanmestaruuden Perthissä 1998 kukistettuaan loppuottelussa Unkarin 6–4 ja Fukuokassa 2001, jolloin voitti finaalissa Serbia ja Montenegron 4–2. MM-hopeaa Espanja saavutti Perthissä 1991, Roomassa 1994 ja Roomassa 2009 sekä MM-pronssia Melbournessa 2007.
EM-kilpailuissa Espanja on saanut hopeaa Ateenassa 1991 sekä pronssia Roomassa 1983, Sheffieldissä 1993 ja Belgradissa 2006.

Muut kilpailut

Espanja on sijoittunut maailmanliigassa toiseksi 2002, 2006 ja 2012. Maailmancupissa joukkue oli kolmas 1985, 1991, 1999, 2006 ja 2010. Välimeren kilpailuissa Espanja on saavuttanut kultaa 1951, 2001 ja 2005, hopeaa 1983, 1987, 2009 ja 2013 sekä pronssia 1955, 1967, 1971, 1975, 1979 ja 1997.
Bruno Prevedi

Bruno Prevedi (1928–1988) oli tenori. Alun perin hän kouluttautui baritoniksi ja debytoikin vuonna 1958 Milanon Teatro Nuovossa Tonion roolissa. Tenorina hän debytoi vuonna 1959 samassa teatterissa Turidduna. La Scalassa Prevedi esiintyi ensi kertaa vuonna 1962. Metropolitan-oopperan-debyyttinsä hän teki Cavaradossina; tätä ennen hän oli laulanut Berliinissä, Münchenissä, Wienissä, Lontoossa ja Buenos Airesissa.
Tiny Wings

Tiny Wings on saksalaisen Andreas Illigerin kehittämä mobiilipeli, joka julkaistiin 18. helmikuuta 2011. Pelissä on tarkoitus ohjata lintua, jonka siivet ovat liian pienet lentämiseen. Tiny Wings oli kasvavimpien App Store-pelien listalla ensimmäisenä peräti kaksi viikkoa helmikuussa 2011 ja valittiin vuoden 2011 parhaaksi iPhone-peliksi. Peliä on myyty arviolta jopa 6,5 miljoonaa kappaletta.

Pelaaminen

Tiny Wingsissä pelaaja ohjaa lintua, joka ei osaa lentää. Linnun täytyy otta vauhtia mäistä ja liitää mahdollisimman pitkälle. Mikäli lintu tulee suoraan alamäkeen, saa paremmat vauhdit seuraavaan hyppyyn. Jos pelaaja laskeutuu huonosti, aurinko alkaa laskea. Pelissä on auringonlaskuun aikaa lentää, minkä jälkeen lintu nukahtaa.
Sairaanhoitajapäivät

Sairaanhoitajapäivät on Suomen suurin sairaanhoitajien täydennyskoulutustapahtuma, jonka Suomen sairaanhoitajaliitto järjestää Helsingin Messukeskuksessa. Sairaanhoitajapäivien koulutusohjelmasta vastaa Suomen sairaanhoitajaliitto. Ensimmäiset sairaanhoitajapäivät järjestettiin vuonna 1931. Tapahtuma on tarkoitettu alan ammattilaisille ja opiskelijoille. Sairaanhoitajapäiville osallistui 5 279 kävijää vuonna 2011.
Sairaanhoitajapäivien kanssa samaan aikaan järjestettävässä Sairaanhoitajapäivien näyttelyssä on esillä terveydenhuollon tuotteita ja palveluita. Näyttelystä vastaa Suomen Messut.
Sairaanhoitajapäivillä julkistetaan vuoden Venny, joka on tarkastaja Venny Snellmanin mukaan nimetty tunnustus. Vuonna 2011 valituksi tuli Paula Risikko.
Garage rock

Garage rock (”autotallirock”, viittaa yhtyeiden tyypillisiin harjoittelutiloihin) on yksi rockmusiikin tyylilajeista. Garage rockin käsite keksittiin 1970-luvun alussa kuvaamaan Yhdysvalloissa 1960-luvun puolivälissä ja jälkipuoliskolla esiintynyttä yksinkertaista ja raakasointista ”ruohonjuuritason” rockmusiikkia. Garage rockin esikuvia olivat 1950-luvun rock and roll sekä The Rolling Stonesin ja The Yardbirdsin kaltainen brittiläinen rhythm and blues. Alkuperäistä 1960-luvun garage rockia leimasivat pikemminkin innostus ja energisyys kuin virtuoosimainen soittotaito. Tästä syystä sitä on usein pidetty 1970-luvulla syntyneen punkrockin esimuotona. Monien garage rock -yhtyeiden musiikissa oli myös vaikutteita 1960-luvun psykedeelisestä rockista. Psykedeelisen rockin kokeellisimmat ja sisäänpäin kääntyneimmät edustajat on kuitenkin usein nähty vastakohtana garage rockin intensiivisyydelle, suoraviivaisuudelle ja rajuudelle.
1960-luvulla rockin soittaminen oli high school -ikäisten amerikkalaispoikien keskuudessa tavattoman suosittu harrastus, joten garage rock -yhtyeitä oli tuhansia. Useimmat niistä jäivät parhaimmillaankin vain paikallisiksi kuuluisuuksiksi. Garage rock -ilmiö kuitenkin synnytti muutaman Yhdysvaltain laajuista huomiota herättäneen hittikappaleen. Sellaisia olivat muun muassa ? & the Mysteriansin ”96 Tears”, Count Fiven ”Psychotic Reaction”, The Seedsin ”Pushin’ Too Hard” ja Music Machinen ”Talk Talk”.
Muita tunnettuja 1960-luvun garage rock -yhtyeitä olivat muun muassa The Wailers, The Sonics, The Standells, Shadows of the Knight, The Chocolate Watchband, The Amboy Dukes, Electric Prunes ja 13th Floor Elevators. Garage rock -aallon loppuvaiheessa syntyivät kuuluisat detroitilaiset yhtyeet MC5, Alice Cooper ja The Stooges.
Useimmat näistä yhtyeistä lopettivat toimintansa 1960-luvun lopulla. Lenny Kayen vuonna 1972 kokoama Nuggets-kokoelmalevy nosti ne uudelleen esille. Vasta tämän jälkeen ilmiöstä alettiin puhua ”garage rockina”.
1980-luvulla sellaiset yhtyeet kuin The Droogs, The Fuzztones, Chesterfield Kings, The Fleshtones, The Nomads, Miracle Workers ja Smack tekivät 1960-luvun garage rockin innoittamaa musiikkia. Toinen garage rockin paluu koettiin 2000-luvun alkuvuosina The Strokesin, The White Stripesin, The Hivesin ja The Vinesin myötä.
Rauno Kesti

Rauno ”Rane” Kesti on suomalainen muusikko. Kesti on ollut mukana mm. Kolera- ja Valoa yössä -yhtyeissä. Rane on toiminut myös pitkään rumpujensoitonopettajana.
Pehr-Olof Sirén

Ura

Sirén syntyi Porvoossa leipurimestari Johan Sirénin ja Anna Dahlströmin perheeseen tammikuussa 1923. Sirén oli mukana perustamassa Aunuksen Teatteria vuonna 1941, ja Sirén opiskeli hetken aikaa Helsingin yliopistossa ja hän toimi myös toimittajana Uusimaassa ja kirjeenvaihtajana Hufvudstadsbladetissa. 
Sirén sai kiinnityksen Lilla Teaterniin 1945, jossa hän näytteli vuoteen 1947 asti. Tämän jälkeen Sirén toimi Porvoon Näyttämön johtajana 1947–1949 ja 1951–1954, Mikkelin Teatterin johtajana 1949–1951 sekä Teatteri Jurkan näyttelijänä 1954–1960. Intimiteatterissa Sirén näytteli 1960–1962, minkä jälkeen siirtyi Televisioteatteriin, jossa hän työskenteli vuoteen 1981 asti.

Elokuvanäyttelijä

Sirénillä oli myös kolmisenkymmentä elokuvaroolia vuosina 1954–1986, useimmiten sivurooleja. 
Elokuvauransa alkuaikoina Sirén nähtiin sivurooleissa mm. muutamassa Aarne Tarkaksen elokuvassa sekä myöhemmin mm. Komisario Palmu-elokuvissa Kaasua, komisario Palmu! (1961) sekä Vodkaa, komisario Palmu (1969). Sirén tunnettiin teräväpiirteisen älyllisenä näyttelijänä, ja hänet nähtiin sekä hyvässä yhteiskunnallisessa asemassa olevien hahmojen kuin myös kansanomaisten henkilöiden rooleissa.
Sirén tunnetaan kuitenkin parhaiten Maunu Kurkvaaran elokuvien yhtenä vakionäyttelijänä ja hänen ensimmäinen merkittävä elokuvatyönsä olikin tuomari Kaius Kanniston pääosa Kurkvaara-elokuvassa Patarouva (1959), ja samassa roolissa hänet nähtiin yhdeksän vuotta myöhemmin Kurkvaara-elokuvassa Rottasota (1968). Sirénin roolityötä Patarouvassa pidettiin onnistuneena tulkintana ja Suomen Sosialidemokraatin I.L-s:n mukaan "Sirén kesti armottoman pitkät lähikuvat ihailtavalla tavalla". Sirénin muita merkittäviä roolitöitä Kurkvaara-filmeissä olivat näyttelijä Pärren osa elokuvassa Rakas... (1961), Yksityisalueen (1962) Mäkelä, Kielletyn kirjan (1965) inkvisitiotuomari & oikeuden puheenjohtaja, Miljoonaliigan (1968) Kalle ja Kujanjuoksun (1971) puolustusasianajaja. Myös Sirénin uran viimeiseksi jäänyt elokuva, Perhosen uni (1986), oli Kurkvaaran ohjaama.
Sirén teki myös merkittävän pääosatehtävän televisioelokuvassa Martinin rikos (1980), sekä pienen vastaanottovirkailijan roolin John Hustonin elokuvassa Kremlin kirje (1970), jota kuvattiin Suomessa. Sirén nähtiin myös Mika Kaurismäen ohjaamassa elokuvassa Arvottomat (1982), sekä niin ikään muutamassa Spede Pasasen elokuvassa: Kahdeksas veljes (1971), Professori Uuno D.G. Turhapuro (1975), Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit (1979) ja Lentävät luupäät (1984). Sirén teki useita rooleja myös äidinkielellään eli ruotsiksi.

Yksityiselämä

Sirén oli naimisissa farmaseutti Kaisa Anttilan kanssa vuosina 1944–1962, ja jäätyään leskeksi Sirén avioitui näyttelijä Anja Pohjolan kanssa vuonna 1963.  Yhdessä aviopari esitti Uuno Turhapuron appivanhempia elokuvassa Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975). 
Sirénin tyttären Isan (s. 1945) lapsia ovat näyttelijä Janus Hanski sekä laulajat Anna Hanski ja Pinja Hanski. Sirén kuoli marraskuussa 1986 Helsingissä 63 vuoden ikäisenä.
Ernst Reuter

Ernst Reuter (29. heinäkuuta 1889 Apenrade – 30. syyskuuta 1953 Länsi-Berliini) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Länsi-Berliinin pormestarina kylmän sodan alkuvaiheessa vuosina 1948–1953.
Reuter liittyi Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SPD) vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Saksan armeijassa ja jäi 1916 venäläisten sotavangiksi. Venäjällä hän liittyi vallankumouksen jälkeen bolševikkeihin ja toimi vuonna 1918 komissaarina Volgan saksalaisten sosialistisessa neuvostotasavallassa. Reuter palasi Saksaan sodan jälkeen ja hänestä tuli Saksan kommunistisen puolueen Berliinin-sihteeri. Hän kuitenkin irtaantui kommunismista ja liittyi takaisin sosiaalidemokraatteihin vuonna 1922. Hänet valittiin 1926 Berliinin kaupunginvaltuustoon, 1931 Magdeburgin pormestariksi ja 1932 valtiopäiväedustajaksi.
Natsien valtaannousun yhteydessä Reuter pidätettiin ja hän lähti vuonna 1935 maanpakoon, aluksi Englantiin. Toisen maailmansodan aikana hän asui Turkissa ja toimi Ankaran yliopistossa julkisen hallinnon professorina. Sodan jälkeen Reuter palasi vuonna 1946 Berliiniin ja osallistui SPD:n uudelleenperustamiseen. Hänet valittiin vuonna 1947 koko Berliinin pormestariksi, mutta Neuvostoliitto ei hyväksynyt valintaa eikä Reuter astunut virkaan. Kun kaupunki jakautui seuraavana vuonna täydellisesti kahtia, hän ryhtyi kuitenkin toimimaan pormestarina Länsi-Berliinissä. Reuter toimi länsiberliiniläisten henkisenä johtajana Berliinin saarron aikana ja saavutti laajan arvovallan myös kaupungin ulkopuolella. Hän piti 9. syyskuuta 1948 valtiopäivätalon edustalla 300 000 ihmisen yleisön edessä kuuluisan puheen, jossa hän pyysi ulkomaailman apua Länsi-Berliinille sanoen ”Maailman kansat! Katsokaa tätä kaupunkia!”
Reuter kuoli virassa ollessaan vuonna 1953. Hänen mukaansa on nimetty Ernst-Reuter-Platz Berliinissä.
Heraldinen kohteliaisuus

Heraldinen kohteliaisuus tarkoittaa vaakunan muuttamista peilikuvakseen tietyissä tapauksissa, kuten aviomiehen vaakunan kääntämistä vaimon vaakunaan päin allianssivaakunassa, vaakunan kääntämistä alttariin päin kirkossa tai exlibriksen vaakunan kääntämistä kirjan nimilehteä kohden. Tällä pyritään siihen, että vaakunoiden tunnuseläimet tai -kuviot ikään kuin katsoisivat toisiaan kohti. Poikkeuksen tekevät sellaiset vaakunat, joiden tunnuskuviot (esimerkiksi puumerkit) muuttuisivat kääntämisen myötä. Heraldinen kohteliaisuus on ominaista saksalais-pohjoismaiselle heraldiselle perinteelle.
Jonas Meukens

Jonas "Nas" Meukens (synt. 15. joulukuuta 1989) on belgialaisen punkrock-yhtye X!nksin laulaja ja kitaristi. Hänen esikuviaan musiikissa ovat mm. Blink 182, Janez Detz, NoFx ja Heideroosjes. Hän on yhtyeen rumpalin Niels Meukensin kaksi vuotta vanhempi veli.
Halloween II – tappajan paluu

Juoni

Elokuva alkaa siitä mihin ensimmäinen osa päättyi. Sarjamurhaaja Michael Myersia on ammuttu kuusi kertaa, mutta hän on yhä elossa ja vapaalla jalalla. Laurie Strode kiidätetään loukkaantuneena sairaalaan, ja samaan aikaan tohtori Loomis yrittää löytää kadonnutta Myersia. Tämä on kuitenkin päättänyt saada Laurien hengiltä ja suuntaa kulkunsa Haddonfieldin sairaalaan. 
Myersin tappaessa sairaalan henkilökuntaa tohtori Loomis saa selville, että Laurie on Myersin sisko. Loomis saapuu Haddonfieldin sairaalaan ja löytää sieltä Myersin ja Laurien. Myersia ammutaan taas useamman kerran, mutta mies ei pysähdy vaan puukottaa Loomisia. Laurie ampuu Myersia silmiin kaksi kertaa ja saa tämän sokeutumaan. Myersin huitoessa veitsellä Loomis täyttää huoneen kaasulla ja käskee Laurien paeta. Hän sytyttää tupakansytyttimen, ja huoneessa oleva kaasu räjähtää. Vähän matkan päässä suojassa oleva Laurie katsoo palavaan käytävään, jossa ilmiliekeissä oleva Myers kävelee häntä kohti, mutta lopulta tuupertuu maahan. Viranomaiset saapuvat paikalle ja Laurie lähtee ambulanssin kyydissä toiseen sairaalaan.

Vastaanotto

Valtion elokuvatarkastamo määräsi elokuvalle ennakkotarkastuksessa 18.2.1982 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten sitä ei ollut laillista Suomessa esittää eikä levittää. Syyskuussa 1982 tarkastamo kuitenkin salli elokuvasta noin 50 sekuntia lyhennetyn version ikärajalla K18. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen arvioi elokuvan Suomen markkinoille sensuroitua VHS-versiota ja pitää sen ikävimpänä piirteenä koomista psykologisointia, kuten ”me kaikki pelkäämme pahaa sisimmässämme”. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
James Napper Tandy

James Napper Tandy (n. 1737 Dublin, Irlanti – 24. elokuuta 1803 Bordeaux, Ranska) oli irlantilainen poliitikko ja vallankumouksellinen, yksi United Irishmen -järjestön perustajista. Hän osallistui huonolla menestyksellä Irlannin vuoden 1798 kapinaan.
Tandy oli alkujaan pikkukauppias Dublinissa. Hän tuli 1770-luvulla tunnetuksi oppositiomiehenä, joka vastusti Englannin hallituksen Irlannin-kauppapolitiikkaa. 1780-luvulla hän toimi tykistökomentajana Irlannin vapaaehtoisjoukoissa. Tandy tuki ensin poliitikko Henry Grattania, ja auttoi syksyllä 1791 Wolfe Tonea United Irishmen -järjestön perustamisessa. Tandysta tuli myös mainitun järjestön sihteeri. Ranskan vallankumouksen esimerkki johti hänen ajattelunsa radikalisoitumiseen, ja vuonna 1793 hän joutui pakenemaan maasta.
Oleskeltuaan välillä Yhdysvalloissa Tandy saapui 1798 Pariisiin. Vakuutettuaan Ranskan hallituksen vaikutusvallastaan Irlannissa hän sai komentoonsa korvetti Anacreonin ja mukaansa suuren lastin aseita ja ammuksia, jotka hänen oli tarkoitus viedä Irlantiin ja varustaa siellä armeija taistelemaan brittejä vastaan. Ranskassa samaan aikaan oleskellut Tone toimi Tandya vastaan, joten hän sai vain harvoja irlantilaisia mukaansa eikä hänestä muutenkaan ollut tehtäväänsä. Tandy nousi 16. syyskuuta 1798 maihin Rutlandin saarella Donegalin edustalla ja esitti mahtipontisen julistuksen, mutta kun paikalliset asukkaat eivät ryhtyneet hänen tukijoikseen, hän luopui jo samana päivänä yrityksestään ja pakeni korvetillaan Norjan rannikolle.
Kun Tandy oli paluumatkalla Ranskaan, hänet vangittiin marraskuussa 1798 Hampurin satamassa ja luovutettiin syyskuussa 1799 briteille. Hänelle järjestettiin Irlannissa maanpetosoikeudenkäynti, jonka päätteeksi hänet tuomittiin huhtikuussa 1801 kuolemaan. Napoleon Bonaparte esitti vaatimuksen, että hänet oli palautettava Ranskaan. Koska britit kävivät parhaillaan rauhanneuvotteluja Ranskan kanssa ja koska Tandyn Hampurissa tapahtuneen luovutuksen laillisuus oli kyseenalainen, britit suostuivat vaatimukseen. Tandy pääsi maaliskuussa 1802 siirtymään Ranskan Bordeaux’hon, jossa hän kuoli seuraavaan vuonna.
Tandy muistetaan Irlannissa ”Wearing of the Green” -nimisestä kansanballadista, jossa hänet mainitaan.
Memphis rap

Sanoitukset ja alakulttuuri

Memphis rapille tyypillisiä teemoja ovat esimerkiksi saatananpalvonta, väkivalta, kannabis ja muut huumeet sekä jengielämä. Useimmat Memphis -artistit käyttävät runsaasti slangia sanoituksissaan. Kansitaide on musiikin tavoin DIY -periaatteen mukaan toteutettua ja valtaosan Memphis -julkaisuja löytää ainoastaan kasetteina. Genrelle tyypillistä ovat pitkä albumikesto ja useat skitit ja preludet eli välikappaleet ja johdattelut.

Memphis rap Suomessa

Niin sanottu Suomimemphis on ollut 2010-luvun alusta lähtien melko huomattava ilmiö. Artistit kuten Eevil Stöö ja DJ Kridlokk ovat kehittäneet oman alakulttuurinsa, jossa Memphikselle uskollinen musiikki räpätään suomenkielellä. Kappaleissa jäljitellään amerikkalaisten artistien äänimaailmaa, joskus myös tietoisesti alleviivaten ja liioitellen, ajoittain samplaten alkuperäisiä teoksia. Laajasta kulttisuosiosta ja kysynnästä huolimatta Eevil Stöön ja DJ Kridlokin lisäksi on vain muutama Suomimemphis -artisti, ja he ovat pysytelleet syvällä undergroundissa. Eevil Stöö on sittemmin etääntynyt Memphiksesta lähemmäs trap-musiikkia ja cloud rappia ja DJ Kridlokk lähemmäs ambientia ja kokeellista hip hoppia.