google/wiki40b huggingface dataset:
Marguerite Abouet

Nuoruus

Marguerite Abouet syntyi vuonna 1971 Norsunluurannikon Abidjanissa ja kasvoi Yopougonissa. Hän oli 12-vuotias, kun hän muutti veljensä kanssa äitipuoleisen isosedän luokse Ranskaan. Käytyään koulunsa loppuun Abouet teki joitakin hajanaisia töitä ja sitten työskenteli lakimiesavustajana Pariisin esikaupunkialueella Romainvillessä.

Ura

Abouet alkoi kirjoittaa nuortenromaania, mutta hän hylkäsi sen ja siirtyi sarjakuvien puoleen. Hänen ensimmäinen teoksensa oli vuonna 2005 julkaistu Aya: Elämää Yop Cityssä. Abouet’n käsikirjoittaman teoksen kuvitti Clément Oubrerie. Aya: Elämää Yop Cityssä oli suosittu. Kirja kertoo 19-vuotiaasta Aya-nimisestä naisesta ja tämän elämästä Yopougonissa. Abouet halusi tuoda kirjassa esille sellaista Afrikkaa, mitä ei yleensä ole esillä länsimaisessa mediassa. Teoksessa on tavallinen nuori nainen arkielämän haasteineen, eikä siinä esitetä sotia tai tauteja.
Abouet jätti palkkatyönsä ja alkoi keskittyä kirjoittamiseen. Hän kirjoitti vuosien 2005–2010 yhteensä kuusi kirjaa Aya-sajaan. Abouet alkoi vuonna 2011 tuottamaan Aya-sarjaa valkokankaalle, ja Aya de Yopougon sai ensi-iltansa vuonna 2013. Elokuva oli ehdolla César-palkintoon. Vuonna 2010 hän julkaisi lastenkirjan Akissi: Attaque de Chats. Akissi-kirjasarjasta tuli seitsenosainen ja Bienvenue-sarjasta kolmiosainen. Hänen teoksiinsa kuuluu myös Commissaire Kouamé. Afrikkalaiseen televisioon hän oli luomassa C’est la vie -televisiosarjaa.
Hutton Gibson

Hutton Peter Gibson (s. 26. elokuuta 1918) on yhdysvaltalainen katolinen sedevakantistinen teoreetikko. Lisäksi hänet tunnetaan II maailmansodan veteraanina, salaliittoteoreettikkona, Jeopardy!-televisiovisailun voittajana (1968) ja isänä 11 lapselle, joista tunnetuimmat ovat näyttelijät Mel ja Donal Gibson.
Gibson on erittäin tiukan traditionalistisen katolilaisuuden kannattaja. Hän ei tunnusta Vatikaanin II konsiilin jälkeistä katolista kirkkoa, eikä ainuttakaan konsiilin jälkeistä paavia. Pyhä istuin on siis tyhjä (sede vacante). Näin ollen hän ei myöskään hyväksy traditionalistisen katolilaisuuden valtavirran järjestöä eli Pyhän Pius X:n pappisveljeskuntaa, joka ei kannata sedevakantismia. Lisäksi Gibson tunnetaan eri salaliittoteorioiden puoltajana. Hänen on kyseenalaistanut holokaustin, väittänyt syyskuun 11. päivän iskujen olleen kauko-ohjauksella tehty lavastus ja Vatikaanin II konsiilin olleen "juutalaisten tukema vapaamuurarien juoni".
Homo habilis

Piirteet

Homo habilis eli noin 2–1,6 miljoonaa vuotta sitten pleistoseenin alussa. H. habiliksen aivojen tilavuus oli jopa 590–650 cm³, mutta saattoi olla niinkin pieni kuin 450–500 cm³. Silloin H. habiliksen aivojen tilavuus oli jopa 30–50 % suurempi kuin eteläapinoiden. Toisaalta H. habiliksen aivojen tilavuus oli pienempi kuin joskus ihmisen alarajana pidetty 750–800 cm³. H. habilis oli lyhyt ja sillä oli huomattavan pitkät kädet verrattuna nykyihmisen ruumiinrakenteeseen.

Olduvain kulttuuri

Huolimatta apinamaisista piirteistä on jäänteiden viereltä usein löydetty alkeellisia kivityökaluja. Ne ovat kiviä, joista on isketty pois kivensiruja. Ensimmäiset löydetyt työkalut olivat pieniä, litteitä levyjä tai sirpaleita. Luultavasti myös puuta ja luuta muokattiin esineiksi, mutta näitä esineitä ei ole säilynyt, koska ne hajoavat nopeasti luonnossa. Käsityökaluja käytettiin ehkä eläinten nahkojen leikkuuseen ja ruhojen paloitteluun. Käteväihmiset saattoivat saada lihaa eläinten haaskoista.
Tätä 2,0 miljoonan vuoden takaista alkukulttuuria sanotaan Olduvain kulttuuriksi. Alkeellisten kivityökalujen käyttö edisti lajin siirtymistä uusille alueille, joille siirtyminen ei aiemmin ollut kädellisille mahdollista. Työkalut oli tehty tiettyyn tarkoitukseen toisin kuin simpanssien joskus käyttämät kepit ja kivet. Käteväihmiset oleskelivat ihmisten tavoin pitkiä aikoja samoilla paikoilla. Tätä yksinkertaista vierinkivien muokkausta sanotaan Olduvain kulttuuriksi. Olduvain kulttuurin työkaluja olivat valmistaneet jo jotkut eteläapinat.

Luokittelu

Tutkijat kiistelevät siitä, kuuluuko H. habilis ihmisten Homo-sukuun vai Australopithecuksiin. Sen välitön edeltäjä saattoi olla massiivisempi ja apinamaisempi Homo rudolfensis. 
Esimerkiksi Richard Leakey on ehdottanut että H. habiliksesta käytettäisiin nimeä Australopithecus habilis.
H. habilis on vähiten nykyihmistä muistuttava Homo-sukuun sijoitettu laji (lukuun ottamatta Homo rudolfensista). 
Kiista tieteellisestä luokittelusta jatkuu edelleen, koska jotkut tutkijat eivät haluaisi sijoittaa lajia kädellisten Homo-sukuun. Väittely johtuu useista puuttuvista piirteistä, joita esiintyy muilla Homo-suvun edustajilla. Homo habilis sijoitetaan joissain luokitteluissa Australopithecuksiin, jolloin siitä käytetään nimeä Australopithecus habilis.
Jalokaasuyhdiste

Jalokaasuyhdisteet ovat inerttien alkuaineiden, jalokaasujen ja muiden alkuaineiden, yleensä halogeenien, muodostamia yhdisteitä.
Jalokaasut eivät reagoi muiden aineiden kanssa niiden elektronirakenteen takia: kaikilla jalokaasuilla, heliumia lukuun ottamatta, on uloimmalla atomikuorellaan kahdeksan elektronia, eli ne ovat täydessä oktetissa jolloin atomin elektronikuorilla vallitsee elektroninen tasapaino. Atomit eivät siis pyri oktettiin kemiallisen reaktion kautta viemällä toisilta atomeilta oktettiin vaadittavat puuttuvat elektronit.

Jalokaasuyhdisteiden historia

Jalokaasuja pidettiin täysin reagoimattomina muiden aineiden kanssa, mutta kuitenkin jo vuonna 1933 yhdysvaltalainen kvanttikemisti Linus Pauling laski, että ksenon- ja kryptonyhdisteiden valmistaminen on mahdollista. Kului kuitenkin 30 vuotta ennen kuin Neil Barlett onnistui vuonna 1962 valmistamaan ensimmäisenä maailmassa jalokaasuyhdisteen: ksenonheksafluoroplatinaatin, XePtF₆, kaikkein reaktiivisimman alkuaineen, fluorin avulla.
Jalokaasuyhdisteitä on onnistuttu muodostamaan myös kryptonista ja radonista, muttei kaikkein kevyimmistä jalokaasuista neonista ja heliumista. Argonfluorihydridiä, HArF, on valmistanut ensimmäisenä Markku Räsäsen tutkijaryhmä Suomessa. Argonfluorohydridi kuitenkin hajoaa yli −256 °C:ssa.

Jalokaasuyhdisteiden uusi aikakausi

Jalokaasuyhdisteitä on onnistuttu valmistamaan myös ilman halogeeneja. Näistä ensimmäisenä Suomessa Helsingin yliopiston fysiikanlaitoksen laboratoriossa vuonna 1999 valmistettu HXeCCH ksenonista ja asetyleenistä. Tämän lisäksi on laskettu olevan mahdollista valmistaa myös muita halogeenittomia jalokaasuyhdisteitä samalla periaatteella.
1990-luku aloitti myös uudenlaisten jalokaasuyhdisteiden, HXY-molekyylien, aikakauden. Kaavassa H = vetyatomi, X = jalokaasuatomi ja Y = halogeeniatomi. Näitä onnistuttiin valmistamaan jäähdyttämällä ksenon –265 °C:n lämpötilaan, lähelle absoluuttista nollapistettä, pienen vetyhalidimäärän (HF, HCl, HBr, HI) kanssa, ja säteilyttämällä niitä ultraviolettilaserpulsseilla jolloin vetyhalidit hajoavat vetyatomeiksi ja neutraaleiksi halogeeniatomeiksi. Vapaat vetyatomit voidaan saada liikkeelle kiinteässä ksenonkidehilassa lämmittämällä, mikä saa aikaan atomien yhdistymisen neutraaliksi HXY-molekyyliksi. Molekyyli kuitenkin hajoaa lämpötilan noustessa jo muutamia asteita.

Muita jalokaasuyhdisteitä

Toistaiseksi tunnettuja fluorittomia ksenonyhdisteitä ovat HXeCl, HXeBr, HXeI, joista halogeenittomia HXeNC, HXeCN, HXeOH, HXeSH, HXeNCO, HXeH, HXeO ja kryptonyhdisteitä HKrCl, HKrCN ja HKrF.
Jalokaasuryhmän viimeisen alkuaineen numero 118, vuonna 2006 syntetisoidun oganessonin on arveltu olevan todennäköisesti reaktiivisempi kuin muut jalokaasut, ja sen arvellaan pystyvän muodostamaan esimerkiksi pysyviä oksideja.
Hurrikaani Andrew

Myrskyn kehitys ja reitti

Andrew kehittyi trooppisesta aallosta Afrikan rannikolla 14. elokuuta. 16. elokuuta siitä kehittyi trooppinen matalapaine ja seuraavana päivänä trooppinen myrsky Andrew. Sen kehittyminen oli hidasta johtuen epäsuotuisista olosuhteista, mutta Andrewn ollessa Bermudan ja Puerto Ricon välimaastossa 22. elokuuta se saavutti hurrikaanin voiman tuulten puhaltaessa yli 33 metriä sekunnissa. Se vahvistui nopeasti ja saavutti seuraavana päivänä jo kategorian 4 voiman Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla. Lievän heikkenemisen ja Bahaman ylityksen jälkeen Andrew saavutti voimakkaimman, kategorian 5 voiman samalla iskien Etelä-Floridaan 24. elokuuta. Hurrikaani jatkoi länteen Meksikonlahdelle, jossa se jatkoi pohjoiseen ja iski Louisianan rannikolle kategorian 3 voimalla.
Rantauduttuaan Andrew heikkeni nopeasti, 10 tunnissa trooppiseksi myrskyksi ja siitä 12 tunnissa trooppiseksi matalapaineeksi.
Myrskyvuoksi aiheutti pahinta tuhoa Bahamalla Eleutheran saarella. Kaksi havaintoa on säilynyt: näissä paikoissa vedenpinta nousi 5,3 ja 7,2 metriä keskimääräisen yläpuolelle.

Tilastot

Tiedot yksityisiltä ilmapuntareilta auttoivat osoittamaan Andrewn keskuksen ilmanpaineen olleen 922 mb Floridan Homesteadissa tehden siitä kolmanneksi voimakkaimman Yhdysvaltoihin iskeneen hurrikaanin. Andrewn voimakkaimpia tuulia ei saatu mitattua johtuen mittalaitteiston rikkoutumisesta. Eräs asema mittasi tuulennopeudeksi 63 m/s (228 km/h) puuskien ollessa ylimmillään 89 m/s (321 km/h). Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus mittasi suurimmiksi tuulenpuuskiksi 73 m/s (263 km/h). Andrew luokiteltiin aluksi kategorian 4 hurrikaaniksi iskiessään Floridaan, mutta myöhemmät tutkimukset vuonna 2002 osoittivat yhtämittaisten tuulten olleen 74 m/s (265 km/h) jolloin sen todettiin olleen kategorian 5 hurrikaani Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla.

Seuraukset

Kuten kaikissa hyvin voimakkaissa myrskyissä (kategoriat 4 ja 5), Andrewn pahimman tuhon ei arvella johtuneen suoraviivaisista tuulista vaan pyörteistä, joita Andrewssa oli jopa tuhansia. Monet näistä pystyttiin jäljittämään jopa useiden kilometrien matkalta kun ne yleensä tuhosivat jokaisen rakennuksen tieltään.
Andrew aiheutti 23 kuolemaa Yhdysvalloissa ja kolme Bahamassa. Hurrikaani aiheutti 26,5 miljardin dollarin vahingot Yhdysvalloissa, josta miljardin dollarin vahingot aiheutuivat Louisianassa ja loput Etelä-Floridassa. Toisin kuin useimpien hurrikaanien, Andrewin tuhot aiheutuivat pääasiassa sen tuulista. Bahamalla Andrew aiheutti 250 miljoonan dollarin vahingot.
Ruusuhelmipeippo

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruusuhelmipeippo on noin 12 cm. Koirasruusuhelmipeipon pää, lukuun ottamatta päälakea, kaula ja rinta ovat vaalean ruusunpunertavat. Päälaki on ruskea. Selkä ja siivet ovat väriltään kellertävän ruskehtavat. Vatsa on muuta ruumista tummemmat ja höyhenten kärjet ovat valkoiset. Koiras eroaa pohjoisemmasta sukulaisestaan punahelmipeiposta (Hypargos niveoguttatus) olemalla päästään vaaleampi. Naaras ruusuhelmipeipolta puuttuu kokonaan punainen väri ja eroaa siten punahelmipeipponaaraasta. Nuoret ruusuhelmipeipot muistuttavat naarasta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Ruusuhelmipeippoa tavataan Etelä-Afrikassa, Mosambikissa ja Swazimaassa. Ruusuhelmipeippojen elinympäristöä ovat rannikkoalueiden kuivat ryteiköt ja metsät. Punahelmipeippoa tavataan hieman kosteammissa elinympäristöissä

Elintavat ja ravinto

Ruusuhelmipeipot elävät yleensä pareittain. Parit ovat toisilleen uskollisia ja etsivät itselleen uuden pesimiskumppanin ainoastaan aikaisemman parinsa kuoltua. Pesänsä laji rakentaa puuhun ja pensaaseen. Pesään naaras munii kahdesta viiteen väriltään valkoista munaa.
Ruusuhelmipeippojen ravinto koostuu pääasiassa siemenistä, mutta laji syö myös selkärangattomia. Ruusuhelmipeipot ruokailevat maasta ja häirittyinä piiloutuvat pensaikkoon.
Lontoon pommitukset

Lontoon pommitukset toisessa maailmansodassa alkoivat 7. syyskuuta 1940 ja päättyivät 11. toukokuuta 1941. Pommitusten aluksi natsi-Saksan ilmavoimat Luftwaffe pommitti Lontoota 57 peräkkäisenä päivänä tai yönä. Brittiläisessä kirjallisuudessa tämä ajanjakso tunnetaan nimellä The Blitz saksan kielen salamaa tarkoittavan sanan mukaan.
Iso-Britannia oli julistanut Saksalle sodan vuonna 1939 tämän miehitettyä Puolan (ks. Puolan offensiivi). Jo tässä vaiheessa arvioitiin, että Lontoota tultaisiin pommittamaan ennemmin tai myöhemmin ja 13 % lontoolaisista (mukana paljon evakuoituja lapsia) pakeni maaseudulle. Odotettuja pommituksia ei kuitenkaan heti tullut ja suuri osa evakuoiduista ihmisistä palasi pian Lontooseen jatkamaan tavallista elämää.
Luftwaffen pommitukset Isoon-Britanniaan alkoivat kesäkuun 1940 aikana ja kohdistuivat alussa sotilaallisesti strategisiin kohteisiin, kuten armeijan tukikohtiin, lentokentille ja tehtaisiin pääasiassa Etelä-Englannissa. Saksalaisten ylivoima sai aikaan paljon tuhoja ja tappioita kuninkaallisille ilmavoimille. Jonkun aikaa näytti jo siltä, että ilmaherruus Ison-Britannian ilmatilassa olisi siirtymässä täysin saksalaisten haltuun.
Syyskuussa 1940 saksalaiset kuitenkin muuttivat taktiikkaansa ja alkoivat keskittää pommituksiaan Lontooseen tarkoituksenaan luhistaa teollinen toiminta ja siviilien luottamus hallintoonsa. Ensimmäiset pommitusaallot alkoivat 7. syyskuuta 1940 ja kohdistuivat aluksi East Endin alueelle. Syyskuun puolivälin jälkeen pommitukset laajenivat eri puolille Lontoota. Pommituksia tehtiin pääsääntöisesti öisin, koska valoisan aikaan saksalaisten pommikonelaivueet kärsivät liian suuria tappioita.
Sadat pommikoneet aiheuttivat Lontoossa suuria aineellisia tappioita ja tappoivat tuhansia ihmisiä. Tiet, rautatiet, viemäristö, kaasu- ja vesiputkisto tuhoutuivat laajoilta alueilta. Vaurioiden korjaus oli kuitenkin hyvin tehokasta ja saksalaisten tavoitteet Lontoon teollisuuden ja kaupankäynnin lamauttamiseksi eivät toteutuneet.
Marraskuussa 1940 Luftwaffe keskitti pommituksensa myös muihin kaupunkeihin. Lontoota pommitettiin edelleen, muttei enää jatkuvasti. Tätä jatkui toukokuuhun 1941 asti, jolloin pommitukset lopetettiin Saksan keskittyessä hyökkäysvalmisteluihin Neuvostoliittoa vastaan (ks. operaatio Barbarossa).
Syyskuun seitsemännen päivän ja vuodenvaihteen välissä Lontoossa kuoli 13 339 henkeä, ja 17 937 haavoittui vakavasti.
Robert Ward

Robert Ward (13. syyskuuta 1917 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – 3. huhtikuuta 2013 Durham, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Ward syntyi yhdeksi viidestä lapsesta ja valmistui John Adams High Schoolista vuonna 1935. Hänen opettajiinsa Eastman School of Musicissa kuuluivat Bernard Rogers, Howard Hanson ja Edward Royce. Hän sai stipendin ja opiskeli vuosina 1939–1942 New Yorkin Juilliard Schoolissa. Hänelle opettivat sävellystä Frederick Jacobi ja orkestraatiota Bernard Wagenaar sekä orkesterinjohtoa Albert Stoessel ja Edgar Schenkman. Kesällä 1941 hän opiskeli Aaron Coplandin johdolla Massachusettsin Berkshire Music Centerissä.
Wardin varhaisimmat säilyneet teokset ovat vuodelta 1934, ja ensimmäinen sinfonia valmistui 1941. Helmikuussa 1942 hän aloitti Yhdysvaltain maavoimissa, jossa toisen maailmansodan aikana suorittamastaan palveluksesta hän sai pronssitähden. Sodan aikana hän tapasi Punaisen Ristin työntekijä Mary Raymond Benedictin, jonka kanssa hän meni naimisiin 19. kesäkuuta 1944. Parille syntyi viisi lasta. 
Sodassa Ward sävelsi ainakin kaksi orkesteriteosta: Adagio and Allegron, joka kantaesitettiin 1944, sekä Jubilation: An Overturen, joka syntyi pääosin Okinawassa vuonna 1945. Sodan jälkeen hän palasi Juilliardiin, jonka henkilökunnan jäseniin hän kuului vuosina 1946–1956. Säveltäjän toinen sinfonia (1947) pysyi vakituisissa ohjelmistoissa useamman vuoden. Tuotannossa on vaikutteita Paul Hindemithin ja George Gershwinin musiikista. 
Wardin tuotantoon kuuluu useiden sinfonioiden ohella mm. Sweet Freedom's Song (1965), Festive Ode (1966) ja saksofonikonsertto (1984). Hän sävelsi myös kamarimusiikkia ja oopperoita, joista tunnetuin ja esitetyin, The Crucible (1961) toi säveltäjälleen musiikin Pulitzer-palkinnon ja kansainvälistä arvostusta. Ward oli American Academy of Arts and Lettersin jäsen vuodesta 1967. Hän oli vetäytymiseensä 1987 Duken yliopiston musiikin professori.
Hongkongin luovutuslakiesityksen vastaiset mielenosoitukset

Taustaa

Hongkongin hallituksen antaman ja sittemmin pois vetämän luovutuslakiesityksen taustalla oli tapaus, jossa hongkongilainen mies teki henkirikoksen Taiwanissa vuonna 2018, eikä häntä voitu luovuttaa Taiwaniin, koska Hongkongin ja Taiwanin välillä ei ole luovutussopimusta. Miestä ei tuomittu murhasta Hongkongissa, koska rikos oli tehty Taiwanissa. Hän sai tuomion vain rahanpesusta ja vapautuu vankilasta lehtitietojen mukaan lokakuussa 2019.
Ludwig Yorck von Wartenburg

Johann David Ludwig Yorck von Wartenburg (vuoteen 1814 pelkkä Yorck; 26. syyskuuta 1759 Potsdam, Preussi – 4. lokakuuta 1830 Klein-Öls, Sleesia) oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka, jolla oli merkittävä rooli Napoleonin sotien loppuvaiheessa.
Yorck aloitti sotilasuransa Preussin armeijassa vuonna 1772 junkkerina jalkaväkirykmentissä, mutta hänet erotettiin 1779 tottelemattomuuden vuoksi. Sen jälkeen hän siirtyi Hollannin palvelukseen ja osallistui 1783–1784 kapteenin arvoisena Itä-Intiassa käytyyn sotaan. Hänet otettiin takaisin Preussin armeijaan 1787 ja hän sai mainetta Puolassa 1794 käytyjen taisteluiden aikana sekä opettaessaan kevyelle jalkaväelle hajautettua taistelutaktiikkaa. Kun sota Napoleonia vastaan syttyi 1806, Yorck nimitettiin aluksi jääkärirykmentin komentajaksi. Jenan taistelussa lokakuussa kärsityn tappion jälkeen hän johti pakenevan Preussin armeijan jälkijoukkoa ja mahdollisti Altenzaunin viivytystaistelussa 26. lokakuuta pääarmeijan perääntymisen Elben yli. Hän jäi 6. marraskuuta Lyypekissä vakavasti haavoittuneena ranskalaisten vangiksi. Vapautumisensa jälkeen Yorck  ylennettiin 1807 kenraalimajuriksi ja nimitettiin ensin länsipreussilaisen prikaatin komentajaksi ja sittemmin kevyen jalkaväen tarkastajaksi. Hänellä oli keskeinen rooli tuolloin käynnistyneessä Preussin armeijan uudistamisessa, varsinkin uudenlaisten taistelutaktiikoiden omaksumisen osalta. Hän valmensi jalkaväkeä tiedustelun ja ampumaketjujen käytössä. Yorck kuitenkin vastusti kenraali August von Gneisenaun liberaaleja armeijareformeja.
Yorck nimitettiin 1811 Länsi- ja Itä-Preussin kenraalikuvernööriksi. Kun Preussi seuraavana vuonna joutui osallistumaan Napoleonin sotaretkeen Venäjää vastaan, Yorck toimi aluksi preussilaisia joukkoja komentaneen kenraali Julius von Grawertin alaisena, kunnes hänet nimitettiin tämän paikalle. Ranskalaisten sekasortoisen vetäytymisen aikana Yorck tapasi venäläisen kenraali Hans Karl von Diebitschin ja solmi omavaltaisesti tämän kanssa 30. joulukuuta 1812 Tauroggenin sopimuksena tunnetun puolueettomuussopimuksen Preussin ja Venäjän välillä. Sopimus avasi Preussille mahdollisuuden liittyä Napoleonin vastaiseen liittokuntaan, minkä vahvisti kuningas Fredrik Vilhelm III:n kaksi kuukautta myöhemmin allekirjoittama Kaliszin sopimus. Näin alkaneessa ”Saksan vapaussodassa” 1813–1815 Yorck toimi menestyksekkäästi armeijakunnan komentajana Gebhard Leberecht von Blücherin alaisuudessa. Lokakuussa 1813 käydyn Wartenburgin taistelun jälkeen hän sai 1814 kreivin arvon nimellä Yorck von Wartenburg sekä maalahjoituksen Klein-Ölsistä Sleesiasta. Hän vetäytyi armeijasta sodan päätyttyä vuonna 1815, mutta sai vielä 1821 ylennyksen sotamarsalkaksi.
Imetys

Tiheänimun kaudet

Tiheänimun kaudet ilmenevät noin 3 viikon, 6 viikon, 3 kuukauden, 6 kuukauden ja 9 kuukauden iässä. Tällöin lapsi tihentää rinnalla käyntejä, nykytiedon mukaan tarkoituksena on varmistaa jotta maitomäärä riittää jatkossakin. Syömisen tiheneminen ei tarkoita sitä, että maitomäärä olisi vähentynyt tai loppumassa. Tiheitä syöttöjä jatkuu noin 2-7 päivää ja tällöin olisi tärkeää jatkaa lapsentahtista imetystä.

Imetyksen turvamerkit

Vauvan itkuisuus, kuinka usein hän käy rinnalla tai kuinka paljon äiti saa lypsettyä maitoa rinnoista, ei kerro sitä kuinka paljon vauva saa itse imettyä maitoa. Huono imuote heikentää maidon siirtymistä rinnasta vauvaan. 
Maidon riittävyyttä arvioidaan imetyksen turvamerkein, joita ovat: vauvalta tulee pihkakakka kahden ensimmäisen vuorokauden aikana ja sen jälkeen uloste muuttuu kellertävän ryynimäiseksi. Ensipäivien jälkeen kakkoja pitäisi tulla vähintään kaksi kahden euron kolikon kokoista vuorokaudessa, kakkaamisrytmi muuttuu viikkojen kuluttua eikä ole viikonkaan tauko ole tavantonta täysimetetylle lapselle. Pissavaippoja kastuu vähintään 5 vuorokaudessa, vauva saavuttaa syntymäpainonsa kahden viikon kuluessa, vauva käy vähintään 8 kertaa vuorokaudessa rinnalla ja saa olla niin pitkään kuin haluaa. Ensikuukausina riittäävä painonnousu on noin 170g viikossa.

Vaikutus sukupuolielämään

Vaginan limakalvo kuivuu noin puolella äideistä imetyksen ajaksi. Limakalvon kuivuuden voi poistaa liukuvoiteella.

Tandemimetys

Tandemimetykseksi kutsutaan kahden eri-ikäisen sisaruksen yhtäaikaista imetystä. Tandemimetys yleistyy, kun isompia sisaruksia imetetään yhä pidempään naisten paremman ravitsemuksen ja imetyksen positiivisten terveysvaikutusten vuoksi.
Ehkäisylaastari

Ehkäisylaastari on raskauksia ehkäisevä, kooltaan 4,5 cm x 4,5 cm, teipinohut ja ihon värinen laastarintapainen ehkäisyväline, joka yhdistelmäpillerin tavoin estää ovulaation.  Oikein käytettynä ehkäisylaastari on yhtä varma ehkäisykeino kuin yhdistelmäpilleritkin, sen ehkäisyteho on 99%.
Laastarit ovat reseptituotteita. Ne sisältävät kahta hormonia, etinyyliestradiolia ja norelgestromiinia, joka on norgestimaatin aktiivinen metaboliitti. Laastarista päivittäin vapautuva hormonimäärä on 20 µg etinyyliestradiolia ja 150 µg norelgestromiinia.

Käyttö

Ehkäisylaastari laitetaan paikalleen kuukautisten ensimmäisenä vuotopäivänä. Se kiinnitetään iholle kerran viikossa kolmena perättäisenä viikkona. Sen jälkeen pidetään yksi laastariton viikko, jolloin kuukautiset tulevat. Parina ensimmäisenä kuukautena tai viikkona voi tulla pientä tiputteluvuotoa, mikä on aivan normaalia. 
Laastari voidaan kiinnittää vatsaan, pakaraan, olkavarteen tai ylävartaloon. Se on suunniteltu pysymään paikallaan myös saunonnasta, liikunnasta tai suihkussakäynnistä huolimatta.

Rajoituksia ja sivuvaikutuksia

Sivuvaikutuksia voivat olla mm. pahoinvointi, päänsärky, rintojen aristus, dysmenorrea (kuukautiskivut), sekä ihoärsytys laastarin alueella. Painonnousua laastarit eivät aiheuta, vaikka niin väitetäänkin.
Ehkäisylaastareita ei ole suunniteltu imettäville eikä raskaana oleville. Mikäli laastaria käytettäessä tulee raskaaksi, on käyttö lopetettava välittömästi.
Jotkin lääkkeet saattavat heikentää laastareiden ehkäisytehoa. Esimerkiksi tetrasykliinisten tai ampisiliinisten lääkkeiden käyttö heikentää ehkäisytehoa.