google/wiki40b huggingface dataset:
Letkumaanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Säynäjärven pohjoispuolella alavassa ja soistuneessa painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannat ovat suomaata, jotka ovat enimmäkseen avosuota. Alueen asutus sijaitsee Säynäjärven rannalla, mutta Letkumaanjärven ympäriltä on raivattu vain peltomaata. Tampere-Haapamäki-rautatie kukee 250 metrin päässä ohitse.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,2 metriä mpy. Järveä ympäröivälle suolle on johdettu kahdeksan metsä- ja pelto-ojaa. Järveen on johdettu yli kahden kilometrin päästä Haukijärven laskuoja. Järven lounaispäästä lähtee laskuoja, joka laskee Säynäjärveen 600 metrin päässä. Ojalle tulee tällä matkalla pudotusta 0,7 metriä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi kirjoitettiin ”Letkumajärvi”. Se sijaitsi suolla, joka ylettyi leveänä Säynäjärven rantaan asti. Alue oli asutuksesta autio, vaikka pohjoispuolelta oli raivattu pieni ala niittyä. Asutus keskittyi Vesijärven rantaan.
Vuoden 1954 peruskartassa Letkumaanjärveä ympäröivän suon länsireunasta oli raivattu peltomaata, joka ulottui lähes rantaan asti. Suon itäreunaa ja järven rannassa pitkin kulki Tampere-Haapamäen-rautatie, jonka linjaus on myöhemmin suoristettu kulkemaan kauempana. Järveen oli johdettu luoteispuolen soilta kuivatusoja. Vuoden 1964 kartan jälkeen oli raivattu suon ympäriltä lisää peltomaata, jotka esitetään 1975 julkaistussa kartassa.
Rakastan sinua, elämä

Rakastan sinua, elämä (tai kertosäkeen mukaan Rakastan elämää) on neuvostoliittolainen hitaan marssin tahtiin kulkeva laulu, joka alkaa suomeksi sanoin ”Päättyy yö, aamu saa...”. Sen on säveltänyt Eduard Kolmanovski runoilija Konstantin Vanšenkinin runoon.
Suomessa laulusta tuli erittäin suosittu Kauko Käyhkön levytyksenä vuodelta 1963. Suomenkielisen tekstin on tehnyt Pauli Salonen. Virolainen Georg Ots ehti levyttää kappaleen suomeksi Jaakko Borgin sovittamana jo vuotta ennen Käyhköä, mutta levytys ei saanut suurta julkisuutta. Laulu huomattiin vasta kun Kauko Käyhkö lauloi sen televisiossa, ja pian Käyhkö kutsuttiin levyttämään se, tälläkin kertaa Jaakko Borgin sovituksena. Singlejulkaisu sai kultalevyn 1972, ja se oli vielä vuonna 2018 Suomen kaikkien aikojen 16:nneksi myydyin kotimainen single noin 30 000 kappaleen myyntimäärällään.
Laulun historia alkaa vuodesta 1956, kun suosittu näyttelijä ja laulaja Mark Bernes luki Konstantin Vanšenkinin elämänylistystä huokuvan runon Komsomolskaja Pravdasta. Bernes otti yhteyttä runoilijaan ja sanoi haluavansa teettää runosta laulun. Vanšenkin oli aluksi vastahakoinen, mutta hanke eteni kun Bernes otti yhteyttä säveltäjä Eduard Kolmanovskiin.
Alkuperäinen venäjänkielinen teksti puhuttelee elämää yksikön toisessa persoonassa (sinä, sinua) kuten laulun virallinen suomenkielinen nimikin, mutta suomenkielisessä tekstissä elämää rakastetaan kolmannessa persoonassa. Venäläisteksti käy läpi 1950-luvun neuvostoliittolaisia sosialistisia arvoja, kuten perheen merkitystä, pyyteetöntä ystävyyttä ja toisen maailmansodan voittoa, kun taas Pauli Salosen suomennos on etenkin keskiosaltaan sävyltään tummempi, kun päivä ei enää anna parasta loistetta eikä ystävä tuo lohtua.
Laulusta tuli erittäin suosittu 1950-luvun Neuvostoliitossa ja 1960-luvun alun Suomessa. Muun muassa kosmonautti Juri Gagarin  nimesi sen suosikkikappaleekseen, ja Martti Ahtisaari lauloi sitä presidentinvaalin voiton ratkettua 1994.
Suomeksi laulun ovat Käyhkön ja Georg Otsin lisäksi levyttäneet ainakin Tamara Lund (1963), Mauno Kuusisto (1965), Teijo Joutsela (1971), Reijo Frank (1976), Tapio Rautavaara (1976), Pasi Kaunisto (1977), Ossi Ahlapuro (1980), Arja Saijonmaa (1981) ja Viktor Klimenko (2012). Kuoroversiona sen ovat levyttäneet muun muassa Aikamiehet (1991) ja instrumentaaliversioina Ossi Runne (1963), Sounds (1965), Francis Goya (1980) ja Jörgen Petersen (1981).
Liettuan vapaaehtoisjoukot

Historia

Vuonna 1991 Liettuan irtautuessa Neuvostoliitosta, alettiin itsenäiseksi julistautuneelle maalle värvätä vapaaehtoisia sotilaita. 11. tammikuuta samana vuonna vapaaehtoiset ja mielenosoittajat suojelivat Liettuan korkeimman neuvoston päärakennusta (nykyinen Seimas), Vilnan televisiotornia ja muita tärkeitä kohteita puna-armeijalta. Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen aikana eräs vapaaehtoinen sotilas sai surmansa puolustaessaan korkeimman neuvoston päärakennusta. 
Vapaaehtoiset ovat tukeneet Liettuan viranomaisia järjestyksen ylläpidossa ja onnettomuustilanteissa. Muun muassa kesällä 1992 vapaaehtoisjoukkojen jäsenet sammuttivat metsäpaloja ja vuonna 1993 auttoivat poliisia pitämään järjestystä yllä paavi Johannes Paavali II:n vierailun aikana. Vuodesta 1994 lähtien vapaaehtoisjoukkojen sotilaita on osallistunut rauhanturvaoperaatioihin.
Vuonna 1998 vapaaehtoisjoukoista tuli virallisesti yksi Liettuan puolustusvoimien puolustushaaroista.

Tehtävät

Rauhan aikana KASP antaa vapaaehtoisille sotilaskoulutusta ja valvoo sotilaallisesti tärkeitä kohteita. Vapaaehtoisjoukkojen sotilaat työskentelevät tiiviisti ammattisotilaiden ja muiden viranomaisten kanssa.
First Card

First Card on Mastercard-järjestelmään kuuluva liikematkustukseen suunnattu yritysluottokortti, jota tarjoaa Suomessa Nordea.
First Card on saavuttanut Ruotsissa noin 35 %:n markkinaosuuden yli 200 000 kortillaan. 75 % Ruotsin suurimmista yrityksistä on valinnut yrityskortti- ja matkatiliohjelmakseen First Cardin.

Historiaa

First Card Finans Ab perustettiin Ruotsissa vuonna 1990. Se oli Nyman & Schoultz -matkatoimiston kehittämä matkatili- ja yritysluottokorttiratkaisu sen omille yritysasiakkaille.
Matkatoimisto Nyman & Schoultz halusi jatkaa ydintoiminnoissaan ja myi First Card Finans Ab -tytäryhtiön American Expressille 1990-luvun puolivälissä. American Express ei nähnyt järkeväksi kilpailla markkinoilla omien korttiensa kanssa toisella kortilla, joka oli Mastercard-pohjainen, ja myi yrityksen vuonna 1999 NordBanken Finans Ab:lle, jolla ei ollut vielä omaa yrityskorttituotetta. Merita Pankin ja NordBankenin fuusiossa First Card Ab siirtyi osaksi Merita-NordBanken-konsernia, nykyistä Nordeaa.
Nordea toi First Card -tuotteen Suomeen vuonna 2001 ja laajensi vuonna 2005 ohjelman kattamaan koko Pohjoismaat, myös Tanskan ja Norjan.
Maurice Utrillo

Maurice Utrillo, oikealta nimeltään Maurice Valadon (26. joulukuuta 1883, Pariisi – 5. marraskuuta 1955) oli ranskalainen taidemaalari.
Maurice Utrillo syntyi Montmartrella Pariisissa taidemaalari Suzanne Valadonin aviottomana lapsena. Espanjalainen kirjailija Miguel Utrillo tunnusti hänet pojakseen. Utrillon elämää hallitsivat voimakas alkoholisoituminen ja mielenterveydelliset ongelmat, joita hän purki maalaustaiteeseensa. Silti hän vietti mielisairaaloissa ja parantoloissa osia elämästään.
Utrillo maalasi konemaisesti, spontaanisti, valtavalla nopeudella ja kulki tarjoamassa vielä märkiä kankaitaan kapakoihin punaviiniä saadakseen. Erilaiset seinät ja muurit ovat hänen tuotannossaan keskeisellä sijalla. Pääosan maalauksistaan hän teki Montmartrella. Hänen taiteestaan voidaan erottaa valkoinen kausi 1908–1914, jolloin hän käytti paljon sinisen ja ruskean sävyjä valkoisia seiniä maalatessaan.
Utrillo alkoi saavuttaa menestystä taiteilijana vuoden 1910 tienoilla, ja hänestä tuli kansainvälisesti tunnettu taiteilija. Hän ei kuitenkaan koskaan päässyt yli sairaudestaan. Itsemurhayritystä seurasi pitkäkestoinen sekavuustila ja toipilasaika. Myöhemmin hän löysi uskonnosta helpotusta tilaansa. Hän yritti herättää huomiota käyttäytymällä erikoisesti: hänen luokseen sai tulla vain tietynväriseen asuun pukeutuneena. Hän soitti harmonia ja ilmoitti säveltävänsä suurta sinfoniaa, tai leikki pienellä sähkörautatiellä. Vuonna 1935 hän nai Lucie Valoren, joka alkoi valvoa hänen elämäänsä ja loi suuren omaisuuden keinottelemalla miehensä maineella ja tauluilla. Maurice Utrillo kuoli 5. marraskuuta vuonna 1955.
Murrejatkumo

Murrejatkumo on eräs dialektologian peruskäsite. Sillä tarkoitetaan saman kielen eri murteiden tai toisilleen lähisukuisten kielten muodostamaa ryhmä, jonka sisällä eri kielipiirteiden maantieteellisen levinneisyyden rajat eli isoglossit eivät vastaa toisiaan, minkä vuoksi ei ole jyrkkiä murrerajoja, vaan murteet muodostamat jatkumoja. Tällainen on tilanne myös monien erillisinä pidettyjen kielten välisten rajojen kohdalla. 
Murrejatkumoille tyypillistä on, että ihmiset ymmärtävät lähiseudun asukkaiden puhetta ilman muuta, koska murre-erot eivät ole kovin suuret, hieman kauempana asuvien puhetta jo työläämmin, kun taas  useissa tapauksissa saman murrejatkumon vastakkaisten äärilaitojen asukkaat eivät ymmärrä toistensa puhetta lainkaan, elleivät ole sitä varta vasten opetelleet. Missään kohdassa murrejatkumon sisällä ei kuitenkaan ole sellaista rajaa, jonka vastakkaisilla puolilla lähellä toisiaan asuvat eivät ymmärtäisi toisiaan.  
Murrejatkumot olivat yleisiä vanhan maatalousyhteiskunnan aikana, kun maaseudun asukkaat harvoin muuttivat kovin kauas synnyinpaikaltaan eikä valtiollisten yleiskielten vaikutus ollut niin voimakas, että se olisi sanottavasti tasoittanut paikallisia murre-eroja tai tehnyt valtioiden välisistä rajoista selviä kielirajoja. Murrejatkumoiden olemassaolo tekee monessa tapauksessa vaikeaksi ratkaista, mitkä ovat eri kieliä ja mitkä vain saman kielen eri murteita, varsinkin jos kyseisillä kielillä ei ole vakiintunutta kirjakieltä.
Euroopassa tyypillisen murrejatkuman muodostavat esimerkiksi hollannin ja saksan murteet Alankomaiden rannikolta Itävallan kaakkoisille rajaseuduille saakka. Hollanti ja saksa ovat selvästi eri kieliä, mutta niiden ydinalueiden välillä on katkeamaton ketju erilaisia siirtymämurteita, joissa on piirteitä molemmista. Myös skandinaavisten kielten eli ruotsin, norjan ja tanskan murteet muodostavat murrejatkumon.
Oessaare laht

Maantietoa

Järven pinta-ala on 121 ha (hehtaaria) ja se muodostuu suuresta järvialtaasta ja kapeasuisesta lahdesta, jota kutsutaan nimellä Poka laht. Sen lahdensuu on 50 metriä leveä. Pääallas on 1,4 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Poka laht on 580 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Saaria on 4, joiden yhteinen pinta-ala on 4,5 ha. Suurin saari on pyöreän muotoinen ja halkaisijaltaan 230 metriä. Järveen laskevat pitkät Masa kraavi (Silmajõgi) ja Lõve jõki, jotka laskevat järven pääaltaaseen ja Poka oja, joka laskee Poka lahteen. Järvellä on mereen kaksi laskuojaa. Mõrrasilm on 200 metriä pitkä oja, joka lähtee Poka lahdesta. Enima silm on 1,0 kilometriä pitkä oja, joka lähtee pääaltaasta ja laskee mereen viereiseen lahteen kuin ensimmäinen oja. Meri on laaja ja saarikkoinen Laidevahen lahti, jonka Saarenmaan kaakkoispuolelle aukeava suu on varsin kapea. Se on kuroutumassa omaksi järveksi, mutta siinä on edelleen suolaista vettä. Järven valuma-alueen laajuus on 159,0 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys 1,6 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0012 km³ (kuutiokilometriä) eli 1,2 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 11,8 kilometriä ja se on pääasiassa soistunutta ruovikkoa. Järven itärannat ovat metsää ja siellä sijaitsee Oessaaren kylä ja kaakossa sijaitsee Siiksaaren kylä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (viroksi rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)).
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (viroksi halotroofne tai soolatoiteline, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen. Vaikka Laidevahen lahti on kapeasuinen, kulkeutuu siihen suolaista vettä. Oessaaren lahti on itse asiassa järvi, mutta sen vedenpinta on samalla tasolla tai hieman korkeammalla kuin se on meressä. Korkean veden aikana järveen virtaa suolaista vetää, jolloin makea vesi suolaantuu välillä. Järven vesi onkin murtovettä.

Luontoarvoja

Lahdella, järvissä ja niiden lähiympäristöissä elää tai pesii runsaasti lintija, joille on perustettu Natura 2000-suojelualue.
Noodasjärv

Maantietoa

Järvi on muodostunut mäkiseen maastoon viimeisen jääkauden loppupuolella syntyneeseen jäätikköjokilaakson pohjoispäähän, joka alkaa Holstassa kuuden kilometrin päässä etelässä. Järven pinta-ala on 29 ha (hehtaaria) ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järven läpi virtaa Iskna jõgi, joka alkaa 12 kilometrin päässä Vaskna järvestä, ja jonka lisäksi siihen laskee muitakin ojia. Niistä ovat huomattavimmat Raagsilla oja, joka laskee pohjoispäähän idästä, ja Pruusaoja, joka laskee edellisen viereen kaakosta Restin laaksosta. Iskna jõgi yhtyy alempana Võhandu jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 54,8 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,1 metriä ja suurin syvyys 3,2 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000566 km³ (kuutiokilometriä) eli 0,566 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa metsää. Järven eteläpäässä rannat kohoavat korkeina molemmilla puolilla, mutta pohjoispäässä rannat ovat matalia. Tobornan mäki kohoaa 25 metriä vedenpintaa korkeammalle. Vastarannalla kohoaa Jaanimgi 15 metriä korkeammalle ja siellä sijaitsee Noodasküla.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (viroksi hüpertroofne tai liigtoiteline, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.
Fenkoni

Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa

Huoneenlämpötilassa fenkoni on väritöntä ja öljymäistä, hieman viskoosia, nestettä. Sen haju on samankaltainen kamferin kanssa. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Fenkoni on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen (+)-isomeerin ominaiskiertokyky on +66,8 ja (-)-isomeerin ominaiskiertokyky on -66,8.
Fenkonia esiintyy useiden kasvien eteerisissä öljyissä. (+)-isomeeria esiintyy erityisesti fenkolissa (Foeniculum vulgare) ja tupsulaventelissa (Lavandula stoechas). Toista enantiomeeria esiintyy havupuissa esimerkiksi kanadantuijassa (Thuja occidentalis)

Valmistus ja käyttö

Fenkonia valmistetaan lähtemällä pineenistä. Pineeni reagoi karboksyylihappojen kanssa muodostaen fenkyyliestereitä, jotka hydrolysoidaan fenkyylialkoholiksi. Fenkyylialkoholi voidaan tämän jälkeen hapettaa fenkoniksi.
Fenkonia käytetään hajusteissa tuomaan tuotteeseen fenkolin tai männyn kaltaista tuoksua. Sitä voidaan myös lisätä elintarvikkeisiin aromiaineeksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös eräiden vinyylihartsien liuottimena.
Seksikäs-Suklaa

Elämä ja ura

Konssin perhe on kotoisin Angolasta. Hänen perheensä muutti Angolasta Saloon Konssin ollessa yhdeksänvuotias. Kun Konssi meni yläasteelle, perhe muutti Helsinkiin. Peruskoulun jälkeen hän opiskeli matkailuvirkailijaksi ja valmistui vuonna 2012. Konssi on suorittanut käsikirjoittajan perusopinnot HEO Kansanopistossa ja valmistunut vuonna 2014.
Konssi aloitti videoiden tekemisen serkkujensa kanssa Suklaa Vaellus -videosarjalla, jossa hän haastattelee ja provosoi ohikulkijoita.
Nykyään Konssi kuvaa lyhyitä humoristia videoita Vine-, Instagram-, sekä YouTube-videoiksi. Konssin videot kertovat pääasiassa parisuhteista, maahanmuuttajista, suomalaisuudesta, sekä arkipäivän asioista. Lähes jokaisessa videossa esiintyy Konssin lisäksi hänen ystävänsä Dosdela. Silloin tällöin videoilla esiintyy myös Konssin veli Daniel Konssi sekä toinen sosiaalisesta mediasta tuttu hauskojen videoiden tekijäporukka Blokess. Konssi tekee myös parodioita muiden artistien kappaleista. Konssin käsissä 2010 vuoden kesähitistä ”Danza Kudurosta” tuli ”Mannet riivaa”. Cheekin ”Timantit on ikuisia” -kappaleesta tehty parodiaversio on nimeltään ”Somalit on ikuisia”, sekä Draken ”Hotline Bling” on saanut nimekseen ”Oot paikalla mut et vastaa”. Konssin suosituimpiin videoihin kuuluu hänen alter egonsa Johnny Givan pilapuhelu sekä Suomen hauskimmat vinet -videosarjat . Konssi on esiintynyt Salatut elämät -televisiosarjassa pienessä roolissa.
Konssi on yksi Ruudolfin Lihamyrsky-levy-yhtiön jäsen. 6. toukokuuta 2016 Konssi julkaisi ensimmäisen singlensä ”Niiku97”, singlellä esiintyy myös Dosdela. Kappale on Lihamyrsky-levy-yhtiön Tumma toukokuu -kampanjan ensimmäinen julkaisu. Konssi julkaisi 13. toukokuuta 2016 toisen singlensä ”Bandida”, jolla esiintyy myös VG+. Kappale on Tumma toukokuu -kampanjan toinen julkaisu. Konssi julkaisi kolmannen singlensä ”Sitä minäkin” 13. lokakuuta 2016.
Back to the Future: The Game

Tarina

Pelin tarina sijoittuu kuusi kuukautta Paluu tulevaisuuteen III -elokuvan jälkeen. Sopeutumista elämäänsä ilman parasta ystäväänsä yrittävä Marty McFly joutuu yllättäen käyttämään aikakonetta päästäkseen vuoteen 1931, jolloin Yhdysvalloissa on kieltolaki. Siellä hänen tehtävänsä on pelastaa tuhopoltosta vankilaan joutunut ystävänsä Doc. Emmett Brown.
Warwickshire

Tunnukset

Warwickshiren lipussa on punaisella pohjalla valkoinen karhu ja karkea seiväs. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 15. elokuuta 2016. Warwickshiren jaarlit käyttivät lipun kuva-aihetta sinetissään jo 1300-luvulla.
Vuonna 2004 Warwickshiren nimikkokukaksi valittiin ruotsinköynnöskuusama Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Pikku Liekokankaan jätinkirkot

Sijainti

Kohde sijaitsee Pattijoen kirkosta noin 10 kilometriä kaakkoon ja tunnetusta Kastellista noin 1,3 kilometriä koilliseen. Se sijaitsee Liekokankaan itäpuolella olevassa kangasmetsäisessä saarekkeessa mäen korkeimmalla kohdalla. Jätinkirkolle pääsee parhaiten Raahesta lähtevältä yhdystieltä 8121 kääntymällä Alajärven jälkeen oikealle etelään johtavalle metsäautotielle. Metsätietä ajetaan 2,5 kilometriä, kunnes siitä erkanee polku länteen jätinkirkon suuntaan.

Jätinkirkot

Selvästi erottuva suorakulmion muotoinen jätinkirkko on 18 metriä pitkä ja 13 metriä leveä. Sen pituusakselin suuta on 83° pohjoisesta katsoen myötäpäivään eli lähes itään. Sillä on vallissa matalampi kohta, jossa kiviä on vähemmän, ja tällaista kohtaa kutsutaan portiksi. Se aukeaa jätinkirkon keskikohdasta katsoen itään. Sisäpihalle on jätetty suurikokoisia kiviä. Jätinkirkon vieressä on toinenkin kivivalli, joka ei erotu yhtä selkeänä rakennelmana. Myös sekin voi olla jätinkirkko. Sen mitat ovat 18×13 metriä ja sen pituusakselin suunta on lähes sama kuin ensimmäiselläkin jätinkirkolla. Tämän kivivallissa ei kuitenkaan ole porttia. Itse jätinkirkkojen sisäalueet ovat olleet tallattua kivikkoa. Siihen ei ole muodostunut paksua kulttuurikerrosta, jollaiset ovat olleet tyypillistä esimerkiksi hiekkapohjaisilla kivikauden asuinpaikoilla. Tästä huolimatta alueen kaivauksissa on tehty paljon löytöjä.

Ympäristö

Alueella sijaitsee myös kiviröykkiöitä, joita tunnetaan kuusi. Röykkiöiden halkaisijat ovat 4–8 metriä ja korkeudet noin 0,5 metriä. Niistä tutkitiin vuosina 1979–1980 kaksi halkaisijaltaan nelimetristä kiviröykkiötä kokonaan ja halkaisijaltaan 10 metrisestä röykkiöstä vajaa puolet. Röykkiöissä ei löytynyt kivisiä rakenteita tai muuta hautaamiseen viittaavaa. Itse röykkiö oli lähes löydötön, mutta röykkiöiden alapuolisesta maakerroksista löydettiin esimerkiksi kvartsi-iskoksia, pii-iskoksia, kiviesineitä tai esineiden katkelmia. Maaperässä oli myös omana kerroksenaan nokea ja hiilenkappaleita. Toisessa pienessä röykkiössä oli röykkiön keskiosassa haurastuneita kiviä. Parhaiten ajoitettavissa olevat löydöt olivat keramiikan sirpaleet, joka olivat tyyliltään Pöljän keramiikkaa.

Tutkimuksia

Jätinkirkko on tutkittu kahdesti Oulun yliopiston toimesta. Vuosina 1976 ja 1979 teki Paula Purhonen paikalla tarkastukset. Yliopiston rahoituksella siinä suoritettiin kaivaukset vuosina 1979 ja 1980 (Aulis Forss). Seuraavan kerran paikkaa tarkastettiin vuonna 1997 seudullisen inventoinnin yhteydessä (Mika Sarkkinen).
Pretty Maids

Historia

Pretty Maids -yhtyeen perustivat ystävykset laulaja Ronnie Atkins ja kitaristi Ken Hammer Horsensin kaupungissa, Tanskassa vuonna 1981. Yhtye aloitti toimintansa cover-yhtyeenä Pretty Pretty Panick -nimen alla, mutta pian he muuttivat nimen nykyiseen Pretty Maidsiin ja alkoivat kirjoittamaan omaa materiaalia. Vuonna 1983 yhtye julkaisi ensimmäisen EP:n ja aloitti kiertueen Iso-Britanniassa. Yhtyeen debyyttialbumi Red, Hot and Heavy julkaistiin CBS Recordsin kautta vuonna 1984.
Saint-Côme-d’Olt

Saint-Côme-d’Olt on Ranskan kunta Occitanien alueella Aveyronin departementin eteläosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 338. Kunta kuuluu departementissaan Lot et Palangesin kantoniin Rodezin arrondissementissa. 
Lot-joen laaksossa sijaitseva Saint-Côme-d’Oltin kunta kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Aveyronin departementissa järjestön jäsenkyliä on sen lisäksi yhdeksän.
Pikkukihokki

Ulkonäkö ja koko

Monivuotisen pikkukihokin lehdet muodostavat pystyhkön ruusukkeen, tai joskus ne myös kasvavat kierteisesti 2–4 cm pitkässä varressa. Lehtiruoti on 20–30 mm pitkä. Lehtilapa on muodoltaan vastapuikea, 5–10 mm pitkä ja 3–4 mm leveä. Vaaleanvihreissä lehdissä on punaisia, pisarakärkisiä nystykarvoja, joiden päistä erittyy kirkasta, liimamaista ainetta. Jonkin alemman ruusukelehden hangasta nousee 2–10 cm korkea, mutkatyvinen kukintovana. Kukinto on vaatimaton, yksihaarainen viuhko. Pienet kukat ovat kaksineuvoisia ja säteittäisiä. Verhiö ja teriö ovat neljä- tai viisilehtisiä. Terälehdet ovat väriltään valkoisia. Kukat avautuvat vain lyhyeksi aikaa aurikoisella säällä. Suomessa pikkukihokki kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on kota. Siemenet ovat muodoltaan vastapuikeita ja nystermäpintaisia.

Levinneisyys

Euroopassa pikkukihokkia tavataan Britteinsaarilta ja Pohjois-Espanjasta Alpeille, Unkariin, Luoteis-Ukrainaan, Baltiaan, Luoteis-Venäjälle ja Fennoskandian keskiosiin. Esiintymisalue Euroopassa on kuitenkin varsin laikuittainen. Lajia kasvaa myös Kaukasuksen alueella. Pohjois-Amerikassa pikkukihokkia kasvaa Yhdysvaltain itäosissa sekä Kanadan kaakkoisosissa. Lisäksi sitä tavataan Kuubassa.
Suomessa pikkukihokki on alkuperäislaji. Suomessa sitä tavataan harvinaisena Kokkolan korkeudelle saakka. Tampereen pohjoispuolella laji on kuitenkin hyvin harvinainen. Lajin pohjoisimmat tunnetut esiintymät Suomessa ovat Kälviällä, Kannonkoskella ja Nilsiällä.

Elinympäristö

Pikkukihokkia tavataan muun muassa ravinteisten soitten rimpi- ja välikköpinnoilla, rantaluhdilla ja -nevoilla sekä pikkujärvien mudansekaisilla hiekkarannoilla. Suomessa laji on harvinaistunut erityisesti Etelä-Suomen ravinteisten soiden kuivatusten ja rantojen umpeenkasvun takia.
Niukkaravinteisilla soilla pikkukihokki hankkii lisäravintoa saalistamalla passiivisesti hyönteisiä lehtien tahmeilla karvoilla. Hyönteisen jäätyä kiinni karvoihin kietoutuu lehti hitaasti sen ympärille ja lopulta se tukehtuu limaan. Lehden entsyymit sulattavat saaliin kasvin ravinnoksi.
Pikkukihokin lehdet lakastuvat talveksi ja kasvi talvehtii lehtiruusukkeen kärkisilmun avulla. Pikkukihokki voi levitä paitsi siementen avulla, myös kasvullisesti syyskesällä muodostuvista jälkisilmuista.

Käyttö

Eri kihokkilajeja on perinteisesti käytetty känsien ja liikavarpaiden hoitamiseen. Kihokkeja on Ruotsissa käytetty myös viilin tapaisen maitotuotteen valmistukseen. Astia hierottiin kihokinlehdillä, ja sitten siihen kaadettiin vastalypsettyä maitoa käymään. Kihokkiuutetta on käytetty myös syylänpoistoon.