Jamaika

Ilmasto

Jamaikan ilmasto on erilainen eri puolilla saarta. Tuulenpuolella vallitsee trooppisten ylänköjen ilmasto, kun taas suojanpuolella on paljon kuivempaa. Lämpimät pasaatituulet tuovat idästä ja koillisesta sateita ympäri vuoden. Vuorten pohjoisrinteillä sataa yli 5 000 mm vuodessa, kuivemmilla etelärinteillä paikoin vain noin 750 mm. Merituuli-ilmiö tuo toisinaan rannikolle raikasta meri-ilmaa päivällä ja viileää maailmaa yöllä. Tuulen vaihteluita kutsutaan saarella toisinaan ”tohtorin tuuleksi” ja ”haudankaivajan tuuleksi”.
Saaren lämpötila vaihtelee vuoden aikana välillä 19 °C–32 °C. Lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, viilein on helmikuu. Sateisinta on keväisin touko-kesäkuussa ja syksyisin loka-marraskuussa.
Hurrikaanikausi jatkuu virallisesti kesäkuusta marraskuuhun, useimmat hurrikaanit tavataan elo- tai syyskuussa. Hurrikaani Gilbert aiheutti tuhoja Jamaikalla vuonna 1988 ja vuonna 2004 tuli hurrikaani Ivan.

Luonto

Sademäärien vaihtelu saaren eri osissa vaikuttaa paljon saaren maisemaan. Pohjoisrannikolla on kukkuloita ja ylänkömaata, jotka ovat runsaan kasvillisuuden, niin sanotun pilvimetsän, peittämiä. Saaren itäosan Blue Mountain -vuori ja sen ympäristö ovat sademetsän peitossa. Eteläosan laajat rannikkoalangot ovat kuivia ja muistuttavat Afrikan savanneja ja välimeren seudun pensaikkomaita. Kaikkialla Jamaikassa on metsiä ja pensaikkomaita, mutta myös laitumia ja viljelysmaita, joiden puut eurooppalaiset ovat raivanneet pois vuosia sitten.
Vuosisatoja sitten Jamaikalle saapuneet eurooppalaiset toivat saarelle mukanaan useita uusia kasveja, kuten sokerin, sitruskasveja, banaanin ja kookospähkinän. Jamaikan saarella kasvaa yli 3 800 erilaista kukkivaa kasvia, kuten 200 erilaista orkidealajia. Monia Jamaikalla kasvavista kasveista ei löydy mistään muualta maailmassa. Tunnetuimpia saarella kasvavia puulajeja ovat mahonki ja kuubanhibiskus, joka on myös Jamaikan kansallispuu.
Jamaikalla on enemmän eläimistöä kuin monilla muilla Karibian saarilla, mutta eläimet ovat enimmäkseen pienikokoisia. Jamaikalla elää yli 252 erilaista lintulajia. Kaikkiaan lintulajeja on tavattu 326. Jamaikan kansallislintu, jamaikanpyrstökolibri (Trochilus polytmus) on yksi saaren 28 kotoperäisestä lintulajista. Se on yksi maailman pienimmistä linnuista. Jamaikalla asustaa myös useita eri sammakkolajeja, harvinainen keltainen käärme, useita etanalajeja, lepakoita ja liskoja. Saarella ei tavata suuria nisäkkäitä, mutta siellä elää marsun sukulaislaji, hutioihin kuuluva Geocapromys brownii.
Saarella on runsaasti hyönteisiä. Vaikuttavin saarella esiintyvä hyönteinen on varmasti tulikärpänen, joita voi nähdä öisin. Jamaikalla elää myös 100 erilaista perhoslajia, joista ritariperhosiin kuuluva Papilio homerus elää ainoastaan Jamaikalla. Sen uskotaan olevan läntisen pallonpuoliskon suurin perhoslaji ja toiseksi suurin koko maailmassa. Karibianmeressä elää kilpikonnia, rauskuja ja paljon erilaisia värikkäitä kaloja.

Luonnonsuojelu

Jamaikan luonnonsuojelualueita ovat Blue- ja John Cow -vuoret, Cockpit Country ja Pedro Bank. Blue- ja John Cow -vuoret ovat maantieteellisesti lähellä toisiaan, mutta niiden maaperä ja kasvillisuus ovat varsin erilaisia. Blue-vuoret ovat vulkaanista ja metamorfista kiveä, kun taas John Cow ja suurin osa muusta saaresta on sedimenttikiveä.
Cockpit Countryssä on metsän peittämiä kalkkikivikukkuloita ja luolia. Siellä elää monia lintulajeja.

Orjasaareksi

Jamaikan ensimmäiset asukkaat tulivat todenäköisesti kahdessa itäisessa muuttoaallossa. Punaisesta keramiikasta tunnetut ihmiset, joista tiedetään hyvin vähän, tulivat saarelle noin vuonna 600. Heitä seurasi 200 vuoden päästä tainot, jotka asuttivat koko saaren. Tainojen elämä perustui kalastamiseen ja maanviljelyyn, ja kylien johtajina toimivat caciquet.
Ensimmäisenä eurooppalaisena Jamaikalle saapui Kristoffer Kolumbus vuonna 1494 toisella matkallaan Atlantin yli. Juan de Esquivel perusti vuonna 1509 saarelle ensimmäisen uudisasutuksen, Sevilla la Nuevan. Pääkaupunki siirrettiin sieltä vuonna 1534 Santiago de la Vegan (nykyinen Spanish Town). Espanjalaiset alistivat tainot, joista monet kuolivat myös sairauksiin ja orjuuteen. Espanja perusti saarelle kaakao- ja kahviplantaaseja. Saarelle alettiin tuoda myös orjia. Tainot olivat 1600-luvun alussa jo käytännössä hävitetty. Saarilla eli tuolloin noin 3 000 ihmistä.
Vuonna 1655 Englanti valtasi Jamaikan espanjalaisilta ja teki siitä siirtomaansa. Jamaikasta tuli pian merirosvojen turvasatama. Sotilaskuvernööri pelkäsi espanjalaisten hyökkäyksiä, joten hän toivotti merirosvot tervetulleiksi. Port Royal oli tunnetuin rikkaista mutta vaarallisista merirosvosatamista. 1700-luvun aikana Jamaika kehittyi brittiläisen imperiumin tärkeimmäksi sokerin tuottajaksi ja Karibian orjakaupan keskukseksi. Sokerituotanto oli huipussaan 1700-luvun aikana, ja vuosisadan lopulla Jamaikalla oli jo 300 000 orjaa.

Kruununsiirtomaana

Orjakaupan kieltämisen jälkeen sokeriplantaasien työvoimaksi tuotiin intialaisia ja kiinalaisia työntekijöitä. Orjuus lakkautettiin 1830-luvulla, virallisesti 1834 ja lopullisesti 1838. Entisistä orjista tuli pientilallisia, joiden elinolot olivat surkeita. Vuonna 1865 puhkesi talonpoikaiskapina, joka kukistettiin verisesti.
Jamaika julistettiin vuonna 1866 kruununsiirtomaaksi. Kuvernööri John Peter Grant järjesti saaren poliittisesti uudestaan: hän muun muassa perusti poliisivoimat sekä uudisti oikeuslaitosta ja terveydenhuoltoa. Jamaikasta tuli merkittävä banaanin tuottaja, kun United Fruit Company tuli saarelle.
Jamaikalla alkoi 1900-luvun alussa nousta myös kansallisaate. Marcus Garvey perusti vuonna 1914 Universal Negro Improvement Association -järjestön, joka pyrki edistämään mustaa nationalismia ja panafrikkalaisuutta. Asema kruununsiirtomaana herätti entistä enemmän närää 1930-luvun laman aikana. Kuohunta kärjistyi vuoden 1938 laajoihin mellakoihin.

1944–1962: Itsehallinnosta itsenäisyyteen

Jamaika sai osittaisen itsehallinnon vuonna 1944. Saari sai vähitellen omaa päätäntävaltaa, vuonna 1958 siitä tuli osa brittiläistä Länsi-Intian federaatiota ja se itsenäistyi lopulta vuonna 1962. Ensimmäinen pääministeri oli Jamaikan työväenpuolueen (JLP) Alexander Bustamante.
Itsenäisyyden alku sujui menestyksekkäästi, ja maassa kehitettiin alumiiniteollisuutta ja matkailua.

Yhteiskunnallinen kuohunta 1970-luvulta lähtien

Talous kääntyi laskuun 1970-luvulla, ja vuoteen 1980 mennessä maa oli menettänyt jo neljänneksen bruttokansantuotteestaan. Varsinkin vuonna 1972 valtaan nousseen vasemmistolaisen People’s National Partyn (PNP) Michael Manleyn ensimmäisellä kaudella 1972–1980 kaksipuoluejärjestelmän puolueiden tukemien jengien väliset yhteenotot kärjistyivät aseellisiksi ja kokaiinikaupalla rikastuneiden jengien levottomuuksista pääkaupungissa Kingstonissa tuli säännöllisiä erityisesti vaalien aikaan. Talouden alamäki jatkui myös konservatiivisen JLP:n Edward Seagan pääministerikaudella 1980–1989.
Manley sai hallita toisen kauden 1989–1992. PNP:n P. J. Patterson oli pääministerinä 1992–2006. Vuosina 1998–2001 maassa oli jälleen talousongelmia ja väkivaltaisia levottomuuksia, jotka tukahdutettiin armeijan avulla. Vuonna 2006 Pattersonin seuraajaksi nousi PNP:n Portia Simpson-Miller. Vuoden 2007 parlamenttivaalit voitti JLP, ja Bruce Goldingista tuli pääministeri. Vuonna 2011 hänen seuraajakseen valittiin JLP:n Andrew Holness. PNP voitti loppuvuonna 2011 vaalit, ja 2012 pääministeriksi nousi toisen kerran Portia Simpson-Miller.

Politiikka

Jamaika on perustuslaillinen monarkia. Maan muodollinen valtionpäämies on Britannian monarkki, kuningatar Elisabet II, mutta hänen roolinsa on seremoniallinen, ja todellinen valta on pääministerin käsissä. Monarkkia edustaa kenraalikuvernööri, jonka monarkki nimeää pääministerin ehdotuksesta. Parlamentti on kaksikamarinen. Alahuoneessa on 63 suorilla vaaleilla valittua edustajaa. Senaatin 21 jäsentä on kenraalikuvernöörin nimittämiä. Niistä 13 hän nimittää pääministerin ja 8 oppositiojohtajan suosituksesta. Parlamenttivaalit järjestetään viiden vuoden välein.
Jamaikan poliittista kenttää ovat käytännössä koko itsenäisyyden ajan hallinneet keskusta-konservatiivinen Jamaikan työväenpuolue (JLP) ja vasemmistolainen People’s National Party (PNP). Vuoden 2016 vaaleissa JPL sai 49,5 prosenttia ja PNP 49,2 prosenttia äänistä. JPL voitti yhden paikan PNP:tä enemmän, ja JPL:n Andrew Holness nousi pääministeriksi. Rastafarien kansanliikkeellä on myös poliittisen painostusjärjestön asema.
Jamaika kuuluu Kansainyhteisöön sekä Karibian maiden yhteistyöjärjestöön Caricomiin.

Aluejako

Jamaika jakaantuu kolmeen maakuntaan ja neljääntoista kuntaan. Maakunnat ovat saaneet nimensä Englannin kreivikuntien mukaan: Cornwall lännessä, Middlesex keskellä ja Surrey idässä. Niillä ei ole enää hallinnollista roolia. Myös kuntien nimissä näkyy englantilaisen kulttuurin ja kristinuskon vaikutus: Clarendon, Hanover, Kingston, Manchester, Portland, Saint Andrew, Saint Ann, Saint Catherine, Saint Elizabeth, Saint James, Saint Mary, Saint Thomas, Trelawny, Westmoreland.

Talous

Jamaika on sekatalous. Sen tulotaso on keskiluokkainen, ja sen taloutta vaikeuttavat matala talouskasvu, korkea valtionvelka ja ulkoisten markkinashokkien vaikutus. Valtionvelka suhteessa bruttokansantuotteeseen on pienetynyt 2010-luvulla, ja se oli alle sata prosenttia tilikaudella 2018–2019. Vielä tilikaudella 2012–2013 valtionvelka oli 145,3 prosnttia bruttokansantuotteesta. Vuoden 2018 aikana talouskasvu oli puolestaan 1,9 prosenttia.
Maan talous on 1900-luvun lopulla alkanut keskittyä entistä enemmän palvelualaan, erityisesti matkailuun ja finanssipalveluihin. Valtio on 1980-luvulta lähtien vähentynyt rooliaan, ja talous on liberalisoitunut. Maatalous on edelleen yksi talouden kivijaloista, ja tärkein maataloustuote on sokeriruoko. Hedelmät ovat myös tärkeitä, mutta historiallisesti merkittävä banaani keskittyy enää sisämarkkinoihin. Blue Mountain -vuoren rinteillä yli 2 000 m:n korkeudessa kasvatetaan myös Jamaica Blue Mountain -kahvia, jota pidetään yleisesti maailman parhaana kahvina.
Vaikka Jamaika on maailman johtavia bauksiitin ja alumiinin tuottajia, kaivosteollisuuden osuus bruttokansantuotteesta ja työvoimasta on pieni. Bauksiittia kaivetaan Jamaian keskiosista ja rautamalmia, kipsiä ja marmoria saaren itäosista. Tärkeimmät teollisuustuotteet ovat ruokatuotteet, kuten sokeri, rommi ja melassi, tekstiilit ja metallituotteet. Palveluala kattaa noin puolet bruttokansantuotteesta ja työvoimasta. Matkailu on erityisen tärkeätä, ja se on maan tärkein ulkomaalaisen valuutan lähde.
Yhdysvallat on Jamaikan ylivoimaisesti tärkein kauppakumppani. Muita tärkeitä kauppakumppaneita ovat Yhdistynyt kuningaskunta, Kanada, Kiina, Alankomaat, Trinidad ja Tobago ja Venezuela. Merkittävimmät vientituotteet ovat alumiini ja bauksiitti. Muita vientituotteita ovat sokeri, banaani, kahvi ja muut maataloustuotteet, juomat, tupakki ja kemikaalit.
Jamaikan työvoima oli tammikuussa 2019 noin 1,3 miljoonaa henkilöaä. Työttömyysaste oli 8,0 prosenttia, kun se oli lokakuussa 2017 ollut 10,4 prosenttia. YK:n kehitysohjelman mukaan Jamaika kuuluu korkean kehitystason maihin. Vuonna 2017 sen inhimillisen kehityksen indeksi oli 0,732. Jamaikassa on kuitenkin runsaasti myös köyhyyttä, ja tulot ovat epätasaisesti jakaantuneet. Nuorisotyöttömyys on korkea, ja monet joutuvat turvautumaan epävirallisin tuloihin. Tulot ovat tällöin epäsäännöllisiä, eikä niihin liity yhteiskunnan turvaverkkoa. Turvattomuutta hyödyntävät monet jengit ja rikollisverkostot.

Liikenneverkko ja yhteydet

Liikenne saarella on vasemmanpuoleista ja yleinen nopeusrajoitus kaupungeissa on 30 tai 50 km/h ja maanteillä 80 km/h. Tärkeimmät tiet kulkevat saaren ympäri, ja etelä- ja pohjoisrannikko yhdistävät kolme merkittävää väylää. Teiden kunto vaihtelee moderneista monikaistaisista maanteistä heikkolaatuisiin pikkuteihin.
Paikalliset linja-autot ovat halpa tapa matkustaa ympäri maata, mutta vuoroja ei ajeta kovin luotettavasti ja lähtöajat vaihtelevat runsaasti. Kuljettaja lähtee liikkeelle vasta, kun auto on täynnä. Linja-autoverkkoa täydentävät minibussit ja reittitaksit. Takseja maassa on runsaasti. Autoissa on punainen PPV-laatta, joka tarkoittaa, että ajoneuvo on julkisessa liikenteessä. Hurrikaani Gilbert vaurioitti vuonna 1988 Jamaikan rataverkostoa pahoin ja vaikutti näin matkustajaliikenteen lakkauttamiseen 1990-luvulla. Bauksiittia on tämänkin jälkeen kuljetettua kaivoksista rannikolle.
Jamaikalla on kolme kansainvälistä lentoasemaa, Norman Manleyn kansainvälinen lentoasema Kingstonin lähellä, Sangsterin kansainvälinen lentoasema Montego Bayn lähellä ja Ian Flemingin kansainvälinen lentoasema Ocho Riosin lähellä. Kingstonissa, Montego Bayssä, Ocho Riosissa ja Port Antoniossa ovat merkittävimmät merisatamat. Jamaika on yksi maailman suosituimmista ristelyalusten kohdemaista, ja siellä vierailee vuosittain yli miljoona risteilymatkustajaa.

Väestö

Jamaikan tilastokeskuksen arvion mukaan maassa oli vuoden 2018 lopussa 2 726 667 asukasta. Muissa lähteissä asukasluku on arvioitu korkeammaksi, esimerkiksi UNdata-sivuston mukaan Jamaikan asukasluku vuonna 2018 olisi ollut 2,899 miljoonaa. Väestönkasvu vuonna 2015 oli 0,4 prosenttia.
Jamaikan väestöstä suurin osa on Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisiä. Pieniä osuuksia on afrikkalaisten ja eurooppalaisten yhteisiä jälkeläisiä sekä eurooppalaisia ja aasialaisia. Jamaikan virallinen kieli on englanti, jota puhutaan myös yleisesti kaupungeissa ja paremmin toimeentulevassa väestönosassa. Jamaikankreolia puhutaan myös yleisesti.
Enemmistö jamaikalaisista on protestantteja. Suurimmat ryhmät ovat seitsemännen päivän adventistit (12,0 prosenttia) ja helluntailaiset (11,0 prosenttia). Anglikaaninen kirkko oli ensimmäinen kristinuskon haara, joka levittäytyi Jamaikalle, muuta niitä kannattaa vain 2,8 prosenttia väestöstä. Jamaikalla on myös pieniä juutalais-, hindu-, muslimi- ja buddhalaisia yhteisöjä. Rastafari on tärkeä uskonnollinen ja kultuurinen liike, vaikka sen kannattajia koko väestössä on vain vähän. Sillä on kuitenkin seuraajia erityisesti köyhimmissä yhteisöissä. Kaikki vakiintuneet uskonnot ovat ”kreolisoituneet” eli niihin on sekoittunut paikallisia ja afrikkalaisia aineksia. Erityisen paljon afrikkalaisuutta on rastafarismissa ja kuminassa ja muissa karibianafrikkalaisissa synkretistisissä liikkeissä.
Lukutaitoisia aikuisista jamaikalaisista on 87 prosenttia. Maan imeväiskuolleisuus on 1,5 prosenttia. Jamaikassa vuonna 2014 arvioitu keskimääräinen eliniänodote naisilla on 75 vuotta ja miehillä 72 vuotta.
Kaikki ala-asteen jälkeiset opinnot ovat maksullisia. Koulunkäynti on pakollista kuuden vuoden ajan alkaen kuusivuotiaasta. Vuonna 2007 alakoulua kävi 85 % ikäluokasta, yläkoulua 77 % ikäluokasta. Vuonna 1946 perustetun Länsi-Intian yliopiston pääkampus on lähellä Kingstonia (muut suuret kampukset Barbadoksella ja Trinidadissa).

Kulttuuri

Jamaikan kulttuuri on afrikkalaisempaa kuin muilla Karibian alueen saarilla. Se oli pysähdyspaikka kolmioreitillä, jolla rahdattiin orjia Afrikasta Amerikkaan ja rommia ja sokeria Eurooppaan. Jamaikan vuorille karanneet orjat säilyttivät monia afrikkalaisia perinteitä. 1910- ja 1920-luvulla Jamaikalla syntyi Marcus Garveyn johtama ”Takaisin Afrikkaan” -liike, rastafarismi levisi seuraavalla vuosikymmenellä, ja reggae villitsi kansaa 1960- ja 1970-luvuilla, suurimpina niminä Bob Marley, Desmond Dekker, Toots & the Maytals, Jimmy Cliff ja Peter Tosh. Bob Marley oli jopa niin suosittu hahmo kotimaassaan, että hänellä oli vaikutusvaltaa Jamaikan politiikassa.
Maaseudulla tyypillinen aamiainen sisältää keitettyä banaania tai paahdettua leipäpuun hedelmää, suolakalaa ja yrttiteetä tai kaakaota. Afrikkalaisperäiselle väestölle päivän pääateria on lounas, ja illalla syödään kevyesti teetä ja leipää, paistettua banaania tai taikinanyyttejä. Työelämän paineet ovat saaneet monen siirtämään päivän pääaterian illaksi. Siihen voi kuulua esimerkiksi paahtopaistia tai keittokinkkua, keittobanaania, riisiä ja herneitä tai kalaa riisin kera.
Jamaikan kansallispäivä on elokuun ensimmäisenä maanantaina.
Jamaikan lehdistö on vapaata ja kritisoi usein hallitusta. Sähköinen media on pääosin kaupallista. Maassa toimii kolme antenniverkon televisiokanavaa ja joukko kaapelikanavia.

Musiikki

Jamaikan kulttuurilla on tyypillinen karibialainen leima, ja afroamerikkalaisilla vaikutteilla on vahva vaikutus muun muassa musiikissa. Ska- ja reggae-musiikkityylit syntyivät Jamaikalla 1960-luvulla. Jamaikalainen Bob Marley vei reggaen maailmansuosioon. Hänen laulunsa tekivät myös rastafarismia ja karibialaisia ja afrikkalaisia tarinoita tunnetuiksi. Muita sen ajan suuria nimiä olivat Desmond Dekker, Toots Hibbert, Jimmy Cliff, ja Peter Tosh.

Urheilu

Yleisurheilun saralla Jamaikasta on tullut huomattavan paljon menestyneitä pikajuoksijoita, kuten esimerkiksi kaksinkertainen 200 metrin olympiavoittaja Veronica Campbell-Brown, kaksinkertainen 100 metrin olympiavoittaja Shelly-Ann Fraser-Pryce, 100 ja 200 metrin maailmanennätysmies Usain Bolt, Yohan Blake, Asafa Powell, Bert Cameron, Sloveniaan muuttanut Merlene Ottey, Britanniaan muuttanut Linford Christie sekä Kanadaan muuttaneet Donovan Bailey ja Ben Johnson. Muita suosittuja lajeja Jamaikassa ovat kriketti, jalkapallo ja koripallo. Maan suosituin urheilulaji on kriketti, jota jamaikalaiset pelaavat huipputasolla muiden Karibian maiden kanssa yhteisen Länsi-Intian saariston -joukkueen väreissä. Jamaikan jalkapallomaajoukkueen suurin saavutus on osallistuminen Ranskassa pidettyihin jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1998. Karibian Cupin maa on voittanut kuudesti ja Gold Cupin lopputurnaukseen se on osallistunut 9 kertaa, parhaimpana sijoituksena toinen vuonna 2015. FIFA-rankingissa Jamaika oli toukokuussa 2017 sijalla 74 ja maassa on 25 594 rekisteröityä jalkapalloilijaa.
Jamaika on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1948 sekä vuodesta 1988 myös talviolympialaisiin. Eniten mitaleita ovat saavuttaneet pikajuoksijat Merlene Ottey (9) sekä Usain Bolt (8). Boltin kaikki mitalit ovat kultaisia