google/wiki40b huggingface dataset:
Japanin Grand Prix

Historia

Japanin Grand Prix on läpi historiansa kerännyt katsomoihin suuret määrät paikallista yleisöä japanilaisten huippukuljettajien puutteesta huolimatta. Japanin Grand Prix on aina ollut yksi kauden viimeisiä osakilpailuja.

Fuji Speedway (1976–1977)

Ensimmäinen F1:n MM-sarjaan kuulunut Japanin Grand Prix ajettiin vuonna 1976 Fujin moottoriradalla. Tuolloin kilpailu oli F1-kauden viimeinen ja mestaruuden ratkaiseva. Mario Andretti voitti sadekelillä ajetun kilpailun, mutta maailmanmestaruus meni kolmanneksi sijoittuneelle James Huntille yhden pisteen erolla Niki Laudaan.
Kaudella 1977 Fujissa ajettiin jälleen ja tällä kertaa Hunt voitti kilpailun, mutta hän ei jäänyt juhlimaan voittoaan palkintokorokkeelle, koska hänellä oli kiire lentokentälle. Japanin Grand Prix putosi tämän jälkeen F1-kalenterista kymmeneksi vuodeksi.

Suzuka (1987–2006)

Japanin merkitys markkina-alueena oli kuitenkin suuri ja vuodesta 1987 lähtien Japanin Grand Prix on ollut joka vuosi osa MM-sarjaa. 1987 ajettiin ensimmäistä kertaa Suzukan moottoriradalla. Honda oli rakentanut Suzukan aikoinaan omaksi testiradakseen, minkä vuoksi radalta löytyi monia erityyppisiä mutkia. Suzukasta tulikin nopeasti kuljettajien suosikkirata.
Mestaruuden ratkaisu on osunut useasti Suzukaan. Erityisen kuuluisia olivat Alain Prostin ja Ayrton Sennan kolaroinnit Suzukassa 1989 ja 1990. Mika Häkkinen ratkaisi molemmat mestaruutensa voittamalla Suzukan osakilpailun. Seitsenkertainen maailmanmestari Michael Schumacher on varmistanut mestaruuden Suzukassa kahdesti, vuosina 2000 ja 2003. Vuoden 2005 kilpailun voitti Kimi Räikkönen startattuaan ruudusta 17.

Fuji Speedway (2007–2008)

Japanin Grand Prix ajettiin vuosina 2007 ja 2008 Toyotan omistamalla Fujin moottoriradalla.

Suzuka (2009–)

Kaudesta 2009 eteenpäin kilpailu on ajettu jälleen Suzukan moottoriradalla. Sebastian Vettel varmisti kauden 2011 mestaruutensa Suzukassa. Kilpailu oli tuolloin kauden viidenneksi viimeinen.
Master of Sparks

Kappaleen sanoitukset

Musiikkinäytteet
”Master of Sparks”
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Master of Sparksin” sanoitus kertoo Gibbonsin ystävästä, joka asui maatilalla Houstonin lähistöllä. Maatilalla työskentelevä hitsaaja (mainitaan kappaleessa nimellä ”slim”) rakensi teräshäkin, jossa oli ovi ja sisällä lentokoneen istuin. Eräänä päivänä häkki hitsattiin kiinni lava-auton takaosaan, Gibbonsin ollessa sen sisällä, ja seuraavana yönä lava-autolla lähdettiin ajamaan maantielle. Lava-auto veti häkkiä mukanaan, kunnes se irtosi ja kulki vielä senkin jälkeen yli sadan jaardin matkan. Gibbons selvisi tapahtumasta, ja hänet nimitettiin ”kipinöiden mestariksi” (Master of Sparks). Nimi tuli lava-auton vetämän häkin aiheuttamista kipinöistä.

Vastaanotto

”Master of Sparks” on saanut kriitikoilta hyvän vastaanoton. Esimerkiksi Billboard-musiikkilehdessä Tres Hombres -albumin arvioinut kriitikko pitää kappaletta yhtenä albumin parhaista, kun taas sputnikmusic.com sivuston arvostelija kommentoi: ”Kappale ei ole albumin paras, mutta hyvä kuitenkin.” Myös warr.org-sivuston arvostelija kehuu kappaleen kitaransoittoa. Hän kirjoittaa, että ”Gibbons on ottanut kappaleessa ison askelen eteenpäin soolojen suhteen”.

Julkaisut ja esittäminen

”Master of Sparks” on julkaistu Tres Hombresin kaikkien 14 eri painoksen lisäksi yhtyeen kokoelma-albumeilla ZZ Top Six Pack sekä Chrome, Smoke & BBQ. Yhtye ei ole koskaan esittänyt kappaletta kiertueella.
Flamingo Kid – hellekesä

Arvioita

The New York Timesin kriitikot valitsivat Flamingo Kidin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa ”hassuksi ja helposti haihtuvaksi elämykseksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Matt Ellis

Ura

Ellis pelasi vuosina 1998-2002 OHL-liigaa, kunnes hän siirtyi AHL:n Grand Rapids Griffinsin riveihin. Ellis edusti Grand Rapids Griffinsiä kolme kautta, toimien kaudella 2005-06 joukkueensa kapteenina.
Ellis debytoi NHL:ssä kaudella 2006-07 Detroitissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Detroitissa 35 ottelua ja siirtyi sitten kesken kauden Los Angeles Kingsiin. Kaudelle 2008-09 Ellis teki sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa ja tehtaili 7 maalia ja 12 tehopistettä. Ellis jatkoi Buffalon paidassa seuraavat kuusi kautta ja lopetti sitten pelaajauransa vuonna 2016.
Roope Nikkilä

Ura

Nikkilä on Tapparan kasvatti. Hän siirtyi kesken A-juniorikautensa 2008–2009 Tampereen Ilvekseen, jossa Nikkilä voitti A-nuorten SM-pronssia vuosina 2010 ja 2011. Kaudella 2010–2011 hän oli tehoilla 22+25=47 Ilveksen paras pistemies ja A-nuorten SM-liigan pistepörssin seitsemäs Ässien Samuli Virkkusen ja HPK:n Otto Paajasen kanssa. Maalipörssissä Nikkilä oli viides Lukon Antonín Routan kanssa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi A-nuorten SM-liigan herrasmiespelaajana Jere Lehtinen -palkinnolla.
Kaudella 2010–2011 Nikkilä pelasi myös ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 22. helmikuuta 2011 Pelicansia vastaan. Hänet merkittiin Ilveksen kolmosketjuun Michael Keräsen ja Henri Tuomisen vierelle. Nikkilä sai ottelussa jääaikaa 9.52 minuuttia. Toukokuussa 2011 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Nikkilä pelasi kauden 2011–2012 aikana kaksi SM-liigaottelua ja pelasi kauden lähes kokonaan lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän oli kahdeksalla osumallaan heikon kauden pelanneen joukkueen toiseksi paras maalintekijä Tomi Peltosen kanssa.
Kauden 2013–2014 Nikkilä aloitti LeKin vahvuudessa. Marraskuussa 2013 joukkue lainasi hänet toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella Kiekko-Vantaan riveihin, jossa Nikkilä pelasi kolme ottelua. Kauden 2014–2015 kynnyksellä hän poistui LeKin vahvuudesta ja siirtyi sarjatasoa alemmas Suomi-sarjajoukkue KOOVEE:n riveihin. 
Kaudeksi 2015–2016 Nikkilä siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle FFHG Division 1:n nousijajoukkue HC Val Vanoiseen. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 14+24=38. Nikkilä jakoi myös karsinsarjan pistepörssin voiton viiden muun pelaajan kanssa tehtyään kahdessa ottelussa tehot 1+5=6. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi toiseen FFHG Division 1:n joukkueeseen, Scorpions de Mulhouseen. Nikkilä voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 15+20=35. Hän jakoi sarjan pistepörssin kahdeksannen sijan HOGLY La Roche-sur-Yonin Josh Ranallin kanssa. Nikkilä voitti myös Mulhousen sisäisen tehotilaston lukemalla +24. Hän voitti kauden päätteeksi FFHD Division 1:n mestaruuden ja oli nostamassa joukkuettaan Ligue Magnusiin. Valmentajat valitsivat Nikkilän sarjan tähdistökentälliseen. 
Nikkilä siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Ligue Magnusin Étoile noire de Strasbourgiin. Hänen ensimmäinen kokonainen pääsarjakautensa toi 33 runkosarjaottelussa tehot 11+12=23, joilla Nikkilä oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti tehoilla 7+2=9 koko karsintasarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Markus Korkiakoski. Kaudeksi 2018–2019 Nikkilä palasi vuoden mittaisella sopimuksella vuotta aiemmin Ligue Magnusiin nousseen Scorpions de Mulhousen riveihin.
Mister Pleasant

Äänitys

”Mister Pleasant” äänitettiin Pye Studiosin kakkosstudiossa Lontoossa todennäköisesti helmi–maaliskuussa 1967. Äänitykseen osallistuivat The Kinksin jäsenten lisäksi sessiomuusikon ominaisuudessa pasunisti John Beechman sekä pianisti Nicky Hopkins. Äänittäjinä toimivat Alan MacKenzie ja Alan O’Duffy. Kappaleen tuotti Shel Talmy.

Julkaisu ja vastaanotto

Manner-Euroopassa singlen ”Mister Pleasant”/”This Is Where I Belong” julkaisi Pye Records 21. huhtikuuta 1967. Britanniassa singleä ei julkaistu lukuun ottamatta Alankomaihin suunnattua export-painosta. Alankomaissa ”Mister Pleasant” muodostui suureksi hitiksi, sillä se nousi listasijalle kaksi pysyen listalla kaikkiaan yksitoista viikkoa. Pääsyn ykköseksi esti Manfred Mann -yhtyeen kappale ”Ha! Ha! Said the Clown”. Belgiassa kappale ylsi kolmanneksi ja Länsi-Saksassa 12:nneksi.
Yhdysvalloissa ”Mister Pleasantin” julkaisi Reprise Records B-puolenaan ”Harry Rag”. Single saavutti Billboard Hot 100 -listalla sijan 80 ollen yhtyeen viimeinen kyseiselle listalle noussut kappale ennen vuotta 1969. Cashboxin listalla se nousi 64:nneksi ja Record Worldin vastaavalla 79:nneksi.
Kappaletta ei julkaistu millään yhtyeen studioalbumilla. Se on kuitenkin ilmestynyt lukuisilla kokoelma-albumeilla, joista ensimmäinen oli vuonna 1972 Yhdysvalloissa ilmestynyt The Kink Kronikles. Britanniassa ”Mister Pleasant” julkaistiin albumilla ensimmäisen kerran vuonna 1977, kyseinen levy oli The File Series – The Kinks.
Toukokuussa 1967 Ranskassa julkaistiin Mister Pleasant -niminen EP-levy, joka sisälsi kappaleet ”Mister Pleasant”, ”This Is Where I Belong”, ”Two Sisters” ja ”Village Green”.
Alfred Einstein

Alfred Einstein (30. joulukuuta 1880 München – 13. helmikuuta 1952 El Cerrito, Kalifornia) oli saksalainen musiikintutkija.

Elämäkerta

Einstein syntyi Münchenissä. Hän opiskeli ensin oikeustiedettä, mutta pian musiikki alkoi kiinnostaa häntä enemmän, ja hän suoritti musiikkitieteen tohtorin tutkinnon Münchenin yliopistossa. Hän tutki tuolloin ennen kaikkea myöhäisrenessanssin ja varhaisbarokin aikaista soitinmusiikkia, etenkin viola da gamballe sävellettyä soitinmusiikkia. Vuonna 1917 hänestä tuli Zeitschrift für Musikwissenschaftin päätoimittaja. Hieman myöhemmin hän ryhtyi ensin Münchner Postin ja vuonna 1927 Berliner Tageblattin musiikkiarvostelijaksi. Samoin aikoihin hän ystävystyi säveltäjä Heinrich Kaspar Schmidin kanssa. Kun Hitler vuonna 1933 nousi valtaan Saksassa, Alfred Einstein muutti ensin Lontooseen, myöhemmin Italiaan ja lopulta vuonna 1939 Yhdysvaltoihin, jossa hän sen jälkeen toimi opettajana useissa yliopistoissa, muun muassa Columbia Universityssä ja Princeton Universityssä.
Einstein kirjoitti myös musiikin historiaa käsitteleviä yleistajuisia teoksia, muun muassa Musiikin historian (Geschichte der Musik, 1917). Hän kirjoitti myös Franz Schubertin ja Wolfgang Amadeus Mozartin elämäkerrat sekä läpikotaisin uudistetun laitoksen Ludwig von Köchelin laatimasta Mozartin sävellysluettelosta. 
Alfred Einstein oli etäistä sukua Albert Einsteinille.
Joonas Granberg

Joonas Granberg (s. 30. joulukuuta 1986 Turku) on suomalainen golf-ammattilainen. Granberg pelaa parhaillaan Aasian ammattilaiskiertueella, jossa hänen paras saavutuksensa on Worldwide Holding Sealong Masters -turnauksen voitto vuonna 2011. Vuosina 2008 ja 2009 Granberg pelasi Euroopan haastajakiertueella.
Sōsei no Aquarion

Juoni

Kaukaisessa tulevaisuudessa ihmiskunta on jälleen kerran kohtaamassa "Varjoenkeleiden" uhan. Taianomaiset olennot jotka ovat palanneet 12 000 vuoden jälkeen, hyökkäävät ihmisten kaupunkeihin ja sieppaavat asunnottomat imetäkseen heidän energiansa. Taistellakseen olentoja vastaan ihmiset kokoavat ryhmän nuorikaisia, joilla on erikoiskykyjä ja opettavat heitä lentämään vektori-koneilla. Kolmella muinaisella aluksella, jotka yhdistettynä muodostavat ihmiskunnan äärimmäisen aseen "Aquarionin". Sarjan tarina keskittyy pääasiassa päähahmoon Apolloon, jonka huhutaan olevan uudesti syntynyt Apolonius; entinen varjoenkeli, joka taisteli omia vastaan suojellakseen ihmiskuntaa.
Ghailene Chaalali

Seurajoukkueura

Chaalali aloitti ammattilaisuransa Espérancen riveissä kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi kauden aikana 21 sarjaottelua tehden kaksi maalia.

Maajoukkueura

Chaalali pelasi ensimmäisen maaottelunsa 12. kesäkuuta 2017 Afrikanmestaruuskarsintaottelussa Egyptiä vastaan. Hän teki toisessa maaottelussaan ensimmäisen maajoukkuemaalinsa 1. syyskuuta 2017 Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan.
Kesäkuussa 2018 Chaalali valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle.
Kurkkupaise

Kurkkupaise (nielupaise) (abscessus peritonsillaris) on paise kurkussa. Se syntyy yleensä nielutulehduksen komplikaationa, mutta voi myös syntyä ilman edeltävää tulehdusta. Kurkkupaise on vakava infektio, joka vaatii aina aktiivista hoitoa. Hoitamattomana tulehdus saattaa levitä kaulalle, keuhkoihin, aivoihin tai sydänlihakseen ja kehittyä hengenvaaralliseksi.

Oireet

Kurkkupaise aiheuttaa voimakasta, useimmiten toispuoleista kurkkukipua. Kipu vaikeuttaa nielemistä mutta ei hengittämistä. Puheongelmia ilmenee nielun turvotessa, jolloin puhe kuulostaa puuromaiselta, kuin "kuuma peruna suussa" ja suun avaaminen voi olla vaikeaa. Korvasärkyä voi esiintyä samanpuoleisessa korvassa. Potilaalla voi myös olla kuumetta ja pahoinvointia. Kaulan imusolmukkeet voivat olla aristavia. Kurkkukipu ja turvotus ovat yleensä toispuolista, ellei molempiin nielurisoihin kehity paisetta yhtä aikaa.

Hoito

Kurkkupaise ei parane ilman hoitoa. Hoitona on tavallisesti leikkaus, jossa paise puhkaistaan ja puhdistetaan. Nielupaiseen jälkitautina voi tulla sydänlihastulehdus, jonka vuoksi on tärkeää syödä myös antibioottikuuri.
Paise tyhjennetään joko imemällä märkää neulalla pois tai avaamalla paise veitsellä ja pihdeillä. Syvällä nielussa tai lapsella oleva paise avataan nukutuksessa. Myös nielurisat voidaan poistaa, mikä lähes aina estää paiseen uusimisen. Noin 15 % sairastuu kurkkupaiseeseen uudelleen.
Eino Heinivaara

Varhaiset vuodet ja sisällissodan aika

Helsingissä syntynyt Heinivaara kävi seitsemän luokkaa Helsingin suomalaista lyseota ja suoritti ylioppilastutkinnon yksityisesti talvella 1917. Saman vuoden huhtikuussa hän aloitti Porissa ilmestyneen Sosialidemokraatin toimittajana ja tammikuussa 1918 Heinivaara nimitettiin lehden toimitussihteeriksi. Sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuun alussa Heinävaara liittyi Pori punakaartiin, jossa hän toimi Porin rintaman esikunnassa ylipäällikkö Hannes Uksilan apulaisena. Heinivaara ei osallistunut taisteluihin, eikä kantanut asetta, mutta teki Uksilan kanssa tarkastusmatkoja rintamalle.

Pakomatka ja paluu Suomeen

Kun Porin punakaartilaiset pakenivat kaupungista, lähtivät myös Heinivaara ja Uksila 12. huhtikuuta kohti itää. He matkustivat Kokemäen ja Lauttakylän kautta Urjalaan, jossa 2–3 päivän ajan järjestelivät Länsi-Suomesta saapuvien tuhansien punaisten perääntymistä. Urjalasta miehet jatkoivat Hämeenlinnan ja Lahteen, jonka jälkeen Heinivaara jäi huhti–toukokuun vaihteessa vangiksi Kärkölän kirkonkylässä. Hänet siirrettiin Helsingin vankileirille Katajanokan vankilaan, mistä Heinivaara onnistui heinäkuun alussa pakenemaan yhdessä entisen koulutoverinsa Yrjö Karppasen kanssa. Myös Karppanen oli sodan aikana työskennellyt sanomalehtimiehenä Porissa.
Heinävaara ja Karppanen matkustivat junalla Hämeenlinnaan, josta he jatkoivat edelleen kohti Pohjois-Suomea ja siirtyivät Aavasaksassa Ruotsin puolelle. Myöhemmin Heinivaara työskenteli Tukholmassa muun muassa kellosepänliikkeessä ja oli yhteydessä punapakolaisia avustaneen suomalaisen organisaation johtohenkilöiden Arthur Useniuksen ja Edvard Gyllingin kanssa. Vuoden 1920 alussa Heinivaara ja Karppanen päättivät Ruotsin huonoihin palkkoihin kyllästyneinä muuttaa töihin Neuvosto-Venäjälle. He matkustivat Tukholmasta saaduilla väärillä papereilla Haaparannan kautta Suomeen tammikuun lopussa ja yrittivät rajan yli Venäjälle Pohjois-Karjalassa. Huomattuaan rajanylityksen sillä kertaa mahdottomaksi, miehet kääntyivät takaisin, mutta jäivät lopulta kiinni Lieksassa helmikuun 4.–5. päivien välisenä yönä. Heinivaaraa ja Karppasta kuulusteltiin Joensuussa ja toimitettiin sen jälkeen Helsingi lääninvankilaan. Huhtikuussa 1920 Heinivaara tuomittiin avunannosta valtiopetokseen 10 vuodeksi kuritushuoneeseen.

Vankilavuosien jälkeen

Armahduksen jälkeen Heinivaara jatkoi työskentelyä toimittajana. Hän muun muassa kirjoitti Suomen Sosialidemokraattiin nimimerkillä ”Kohentaja” ja oli vuonna 1927 lyhyen aikaa Porissa Uuden Ajan päätoimittajana. 1920-luvun lopulta lähtien Heinävaara työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton julkaiseman Kuluttajain Lehden toimituksessa ja kirjoitti 1940–1950-luvuilla kolmisenkymmentä osuusliikkeiden historiikkia. Lisäksi Heinävaara suomensi 1940-luvulla Eyvind Johnsonin ja Hans Herginin teoksia sekä Alfred Östen kirjoittaman Franklin Rooseveltin elämäkerran. Hän kuului myös Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liiton perustajiin vuonna 1939. Eino Heinivaara kuoli 59-vuotiaana vuonna 1954.

Perhe

Eino Heinivaaran poika oli ylilääkäri ja professori Olli Heinivaara (1923–1995).
Sulho Aavikko

Ura

Aavikko oli vuodesta 1908 alkaen mukana lähes kaikissa Turun näytelmäseuroissa ja vaellusvuosinaan myös johti muutamaa seuraa. Kun Turun Työväen Teatterin toiminta ammattimaistui 1916 Aavikko siirtyi sen näyttelijäkaartiin ja työskenteli siellä kymmenen vuotta. Aavikon terveys heikkeni 1926, jolloin hänen oli jätettävä työnsä. Vuonna 1930 hän ryhtyi Kärsämäen Työväen Näyttämön johtajaksi.
Aavikko näytteli osapuilleen kaikissa aikakauden unkarilaisissa laulunäytelmissä ja opereteissa. Hänellä oli rooleja myös lukuisissa suomalaisen näytelmäkirjallisuuden klassikoissa. Kansannäytelmässä Tukkijoella Aavikko teki Tolarin, Huotarin ja Pölhö-Kustaan roolit, näytelmässä Pohjalaisia hän näytteli Saltun ja Antin. Nummisuutareissa hän näytteli Eskon. Seitsemässä veljeksessä hänellä oli Eeron osa.
Aavikon kollegoita Turun Työväen Teatterissa olivat muun muassa Santeri Vahtonen ja tämän puoliso Fanny Vahtonen.
Pemmikaani

Pemmikaani on tiivis rasvan ja proteiinin sekoitus, jota on Pohjois-Amerikassa käytetty aiemmin ravitsevana hätäravintona ja matkaeväänä. Nykyisin pemmikaani-nimisiä tuotteita valmistetaan evääksi retkeilijöiden käyttöön.
Perinteisesti pemmikaani on valmistettu vähärasvaisesta riistaeläinten lihasta, kuten biisonin, hirven tai peuran lihasta. Liha paloiteltiin ohuiksi viipaleiksi ja kuivattiin rapeaksi auringossa tai pienellä tulella. Sen jälkeen se jauhettiin kivillä lähes jauhemaiseksi, ja siihen sekoitettiin puolet sulaa rasvaa. Joskus mukaan pantiin kuivattuja ja hienoksi jauhettuja mustikoita, puolukoita, marjatuomipihlajan tai virginiantuomen marjoja. Valmis sekoitus pakattiin nahkapussiin. Nykyään pemmikaania valmistetaan myös naudanlihasta.
Runsaan energiapitoisuuden ohella pemmikaani tunnetaan säilyvyydestään. Käyttökelpoisena se voi pysyä vuosia tai jopa vuosikymmeniä.
Pemmikaanin tapaista ovat alkujaan olleet Britanniassa tehty mincemeat ja Etelä-Afrikkalaista alkuperää oleva Biltong. Kasvispohjaista pemmikaania sanotaan granolaksi.
Pemmikaaniin turvautuivat matkoillaan mm. kuuluisat etelänavan tutkijat Roald Amundsen ja Robert Scott. Suomessa pemmikaani on tullut tutuksi muun muassa Tex Willer -sarjakuvista ja Juhani Peltosen romaanihenkilön Elmon suosikkiruokana omenoiden ja rommin ohessa.
Vejle Boldklub

Saavutukset

Tanskan mestaruus: 1958, 1971, 1972, 1978, 1984
Tanskan cup: 1958, 1959, 1972, 1975, 1977, 1971
Eva Jare

Eva Jare (s. 6. heinäkuuta 1947) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Naisjalkapalloilun kilpailutoiminta alkoi Suomessa 1971 ja seuraavana vuonna Jare aloitti jalkapalloilun Lahti-69:n riveissä. Ennen jalkapallouraa hän oli SM-tason hiihtäjä. Myöhemmin urallaan Jare pelasi Tampereen Ilveksessä, Kuusysissä ja Lahden Sammossa, jossa oli samalla myös valmentaja. Jare oli mukana Suomen kaikkien aikojen ensimmäisessä naisten maaottelussa elokuussa 1973 ja hän teki voittomaalin maajoukkueen historian ensimmäisessä voittoon päättyneessä ottelussa Ruotsia vastaan 12. kesäkuuta 1976. Jare pelasi kaikkiaan 15 maaottelua.
Eva Jare valittiin 2014 ensimmäisten joukossa Helmet Klubiin, perusteena oli merkittävä peliura maajoukkueessa. Lisäksi Jare on palkittu Kaija Salopuron nimeä kantavalla
Kaijan kannu palkinnolla 2009; kunnianosoitus on merkittävästä tyttö- ja naisjalkapallon eteen tehdystä työstä. Jarelle on myönnetty Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki maajoukkue- ja valmentajatoiminnoista. Eva Jare suoritti ensimmäisenä naisena SPL A- valmentaja kurssin vuonna 1982. Lisäksi hän oli SPL Naisvaliokunnan yhtenä jäsenenä 1981-1985. Hänelle on myönnetty Kuusysin legenda numero 12 ja kultainen ansiomerkki 2004.
TCS Smash

TCS Smash eli Turun Cheerleadingseura Smash ry on vuonna 2000 perustettu turkulainen kilpacheerleadingiin erikoistunut urheiluseura.

Historia

Smash aloitti toimintansa paikallisen salibandyseura FBC:n cheerleadereina ja omana rekisteröitynä yhdistyksenään vuonna 2000. Perustajien taustalla kokemusta oli kertynyt Turku Trojansinssa sekä Turun Naisvoimistelijoissa. Ensimmäisen puolen vuoden ajan seura toimi nimellä Starlight Cheerleading & Dance Team, mutta nimi muutettiin pian ytimekkäämmäksi. Ensimmäisten vuosien aikana mukana oli noin 20 tyttöä.
Vuosi 2008 oli merkityksellinen vuosi seuralle, koska naisten edustusjoukkue Dragons voitti ensimmäisen SM- ja EM-kultansa naisten cheer-sarjassa.

Tietoa seurasta

Turun Cheerleadingseura Smash on Varsinais-Suomen suurin kilpacheerleadingiin erikoistunut seura, jossa voi harrastaa sekä cheerleadingia että cheertanssia. Seurassa urheilee tällä hetkellä noin 600 lasta, nuorta ja aikuista, joiden valmennuksesta vastaa noin 70 innokasta ja osaavaa valmentajaa. Lisäksi osa-aikaisesti seurassa työskentelevät tuntiperusteinen hallivalvoja sekä kilpa- ja edustusjoukkueiden valmennusvastaavaa. Päätoimisesti tällä hetkellä työskentelevät toiminnanjohtaja, seurakoordinaattori, valmennuskoordinaattori ja päävalmentaja.
Seuralla on omat 1400 neliömetrin kokoiset harjoitustilat Manhattan Sport Centerillä Turun keskustan lähistöllä. Harjoitustiloista löytyvät mm. joustokanveesi sekä keväällä 2019 rakentuva volttimonttu ja ilmavolttirata. 
Seurassa lasten ja nuorten urheilu on laadukasta ja innostavaa, mistä kertoo muun muassa seuralle myönnetty Olympiakomitean Tähtiseura-status. Seuran kehitykseen onkin viime vuosien aikana panostettu ja kehitystyö on näkynyt konkreettisesti esimerkiksi olosuhteen kehittymisessä sekä kokopäiväisten työntekijöiden rekrytoinneissa niin hallinnon kuin valmennuksenkin puolelle. 
Turun Cheerleadingseura Smash haluaa olla aktiivinen suunnannäyttäjä suomalaisessa urheiluseurakentässä ja kehittää toimintaansa entisestään, jotta jäsenistö – harrastajat ja urheilijat – voivat seurassa mahdollisimman hyvin.

Meriitit

Tässä mainintoja kansallisella ja kansainvälisellä tasolla saavutetuista mitaleista