google/wiki40b huggingface dataset:
M41 Walker Bulldog

Historia

Vaikka toisen maailmansodan lopulla käyttöön otettu kevyt panssarivaunu M24 Chaffee osoittautuikin muuten onnistuneeksi, sen tykki ei enää ollut riittävän tehokas raskaammin panssaroituja vaunuja vastaan. Päätehtävältään tiedusteluun tarkoitettuihin kevyisiin vaunuihin haluttiin kuitenkin tehokkaampi aseistus ja uuden T37-vaunun suunnittelu alkoi vuonna 1947.
Vaunu suunniteltiin ilmakuljetettavaksi ja haluttua panssarintorjuntakykyä varten se aseistettiin pitkäputkisella 76 mm tykillä ja kehittyneellä etäisyysmittarilla. Vuonna 1949 käyttöön kuitenkin valittiin yksinkertaisempi etäisyysmittari ja vaunun tyyppitunnukseksi vaihdettiin M41. Vaunun valmistus alkoi vuonna 1951 Cadillacin panssarivaunutehtaalla Clevelandissa ja vuonna 1953 uudet vaunut olivat korvanneet M24 -vaunut. Aikaisemman lisänimen "Little Bulldog" tilalle vaihdettiin "Walker Bulldog" Korean sodassa jeep-onnettomuudessa kuolleen kenraali Walton Walkerin kunniaksi.
Sitä ei käytetty Korean sodassa, mutta se pääsi Vietnamin sotaan, missä sen huomattiin olevan tarpeellinen, koska sen etenemiskyky maastossa oli parempi kuin raskaammalla taistelupanssarivaunulla. Ohuen panssarointinsa vuoksi vaunuja ei käytetty eturintamakäytössä. Sodan aikana vaunun M32-tykki osoittautui riittäväksi tuhoamaan taistelussa jopa neuvostoliittolaisen T-54-vaunun. Muu aseistus on yksi 7,62 mm tornin sisältä ammuttava konekivääri ja yksi 12,7 mm ilmatorjuntakonekivääri. Myös versioita vaunusta suunniteltiin, jossa oli 90 mm tai jopa 105 mm tykki, mutta ne eivät tulleet tuotantoon.
M41:tä valmistettiin 5 550 kappaletta. Koska se oli halpa, se maksoi vain puolet niin paljon kun tavallinen taistelupanssarivaunu, se oli suosittu vientituote. Yhdysvaltain maavoimien lisäksi vaunuja toimitettiin Australialle, Brasilialle, Chilelle, Tanskalle, Dominikaaniselle tasavallalle, Guatemalalle, Japanille, Libanonille, Uudelle-Seelannille, Filippiineille, Somalialle, Etelä-Vietnamille, Espanjalle, Kiinan tasavallalle, Taiwanille, Thaimaalle, Tunisialle, Uruguaylle ja Saksan liittotasavallalle.
M41:n alustalle rakennettiin M42 Duster-ilmatorjuntapanssarivaunu M44-telahaupitsi, M52-telahaupitsi ja M75-miehistönkuljetusvaunu.
Ruotsin vallankaappaus 1809

Ruotsin vallankaappaus tapahtui 13. maaliskuuta 1809 Suomen sodan aikana. Vallankaappauksen teki Ruotsin armeija, joka syrjäytti kuningas Kustaa IV Aadolfin. Uudeksi valtionhoitajaksi tuli Kustaan setä Kaarle-herttua, joka myöhemmin nousi kuninkaaksi nimellä Kaarle XIII.

Tapahtumat

Suomen sota oli alkanut talvella 1808. Sota eteni ruotsalaisten kannalta huonosti, ja vuoden 1808 loppuun mennessä Ruotsi oli menettänyt Suomen venäläisille. Kapinan pääsyy oli erittäin huonon sodanjohdon aiheuttama tyytymättömyys ja armeijan huollon yleinen epäonnistuminen. Lisäksi kapinaan osallistuneihin upseereihin vaikutti kuningas Kustaan vuonna 1808 määräämä kaartinrykmenttien arvonalennus. Tämän vuoksi Tukholman varuskunnassa oli syntynyt upseerioppositio jo syksyllä 1808.
Vallankaappauksen tapahtumat alkoivat yöllä 7. maaliskuuta 1809, jolloin 400 kapinallista sotilasta Ruotsin länsiarmeijasta otti Karlstadin kaupungin haltuunsa. Tämän jälkeen kaupunkiin tuli lisää joukkoja. Karlstadissa sotilaille kerrottiin, että kapinan tarkoituksena oli pelastaa Ruotsi lopulliselta tuholta ja parantaa yleistä huonoa elintarviketilannetta. Kapinan johdossa oli everstiluutnantti Georg Adlersparre, ja hänen johdollaan kapinalliset alkoivat valmistella etenemistä Tukholmaan. Useat kapinaa vastustaneet Värmlannin upseerit menettivät asemansa, ja heidät asetettiin eristykseen. Kapinalliset julkaisivat vallankumousjulistuksen, jossa luvattiin muun muassa rauhaa, valtiopäivien koollekutsumista ja erityisen sotaveron peruuttamista.  
Kapinallisarmeijan 1 850 miestä ja kuusi tykkiä lähtivät 9. ja 10. maaliskuuta kohti Örebrota. Värmlantiin jäi 780 miestä mahdollisen norjalaisten hyökkäyksen varalta. Örebro vallattiin, ja sieltä kapinallisten reitti kulki Mälarenin pohjoispuolitse Västeråsin kautta kohti Tukholmaa.
Kustaa IV Aadolf halusi matkustaa Etelä-Ruotsiin, jossa hän uskoi olevan hänelle uskollisen armeijan suojissa. Hän päätti lähteä liikkeelle 13. maaliskuuta aamulla. Tukholman varuskuntaa päätettiin vahvistaa 2 700 miehestä 3 100 mieheen 12. maaliskuuta, mutta Västmanlandin rykmentti olikin liittynyt kapinallisiin. Kuninkaalle uskollisia joukkoja oli Tukholmassa enemmän kuin kapinallisia, mutta Kustaa oli jo päättänyt luopua Tukholman puolustamisesta. Hän ei kuitenkaan päässyt matkaan, sillä 13. maaliskuuta kello yhdeksän aamulla kenraali Carl Johan Adlercreutz pidätti hänet.
Valtionhoitajaksi nousi Kaarle-herttua, joka sai vallan kapinallisten johtajien tuella. Aluksi Kustaa oli vangittuna Gripsholmin linnassa, mutta myöhemmin hänet ajettiin maanpakoon, jossa hän eli loppuelämänsä. Kustaan lapset menettivät oikeutensa kruununperimykseen, ja valtiopäivät valitsivat vuonna 1810 uudeksi kruununprinssiksi Ranskan marsalkka Jean-Baptiste Bernadotten.
Istervo

Istervo on käärmeen syntyä selittävissä kalevalaisissa loitsuissa esiintyvä henkilö. Istervo lähtee sotaan poikineen, joskus tyttärineenkin, ja iskee aseensa, miekkansa ja/tai keihäänsä kallioon tai maahan. Aseet särkyvät. Eräässä loitsussa myös kilpi halkeaa. Vääntyneistä aseista tulee käärmeitä, kilvestä ehkä kerällä oleva käärme. Aseen kärjestä syntyy kirjava käärme, keskiöstä kellertävä, ja putkesta (keihään putkesta tai miekan huotrasta) puhalletaan musta käärme.
Käärmeen syntyloitsu luettiin karjan tai ihmisten suojaamiseksi käärmeenpuremilta, ja käärmeenpuremia hoidettaessa.
Vesitalous

Vesitalous on vesivaroihin tai niiden käyttöön kohdistuvaa tutkimusta, tekniikkaa ja suunnittelua. Vesitaloudellinen tutkimus perustuu hydrologiseen, maantieteelliseen ja muuhun luonnontieteelliseen sekä ihmistieteelliseen tutkimukseen. Vesitalous on tekniikkaa siinä mielessä, että vesivarojen käyttöönottoon liittyy teknisiä suunnitelmia, jotka ohjaavat vesirakentamista ja rakenteiden käyttöä. Vesitaloudelliseen suunnitteluun liittyy monia laillisuuteen, hyötyjen ja haittojen arviointiin kuuluvia asioita ja se voi käyttää matemaattisia, tietoteknisiä, vuorovaikutteisia ja muita menetelmiä.
Vesitaloutta voidaan tarkastella joko paikallisesta, kansallisesta tai globaalista näkökulmasta. Maailmanlaajuista vesitaloutta tarkasteltaessa puhutaan myös globaalivesitaloudesta. Vesivarojen niukkuus ja haavoittuvuus sekä niiden epätasainen jakautuminen ovat globaali ongelma, jonka merkityksen arvioidaan korostuvan tulevaisuudessa. Vesivarojen hyvä hoito ja kestävän kehityksen mukainen hyödyntäminen ovat siten globaalivesitalouden keskeisiä kysymyksiä, joilla on paitsi taloudellinen ja yhteiskunnallinen myös turvallisuuspoliittinen ulottuvuus. Oikeus riittävään puhtaan veden saantiin katsotaan yleisesti perusoikeudeksi ja välttämättömäksi edellytykseksi muiden ihmisoikeuksien toteutumiselle. Vesivarojen määrä ja laatu ovat myös merkittäviä globaaleja ympäristökysymyksiä. World Water Council ja Britannian Centre for Ecology and Hydrology ovat kehittäneet kansainvälisen vesiköyhyysindeksin, jonka perusteella Suomi on arvioitu vesitaloudeltaan maailman rikkaimmaksi maaksi. Indeksin laskuperusteissa on otettu huomioon vesivarojen määrä, vesihuollon kattavuus, veden käyttö kotitalouksissa, teollisuudessa ja maataloudessa, ympäristöasiat sekä vesihuollon sosio-ekonomiset näkökohdat.
Vesitaloutta tutkitaan ja opetetaan Suomessa muun muassa Aalto-yliopistossa ja Oulun yliopistossa. Vesitaloudellista suunnittelua tekevät Suomessa muun muassa Suomen ympäristökeskus ja monet insinööritoimistot. Alan keskeinen suomalainen kausijulkaisu on Vesitalous, joka on ilmestynyt vuodesta 1960 lähtien.

Termin muu käyttö

"Vesitalous"-sanaa on Suomessa käytetty myös puhtaan luonnontieteellisessä merkityksessä, esim. "suon vesitalous" tai "puun vesitalous", jolloin on tarkoitettu veden luonnollista tai biologista kiertoa kohteessa.
Michael Denis

Johann Nepomuk Cosmas Michael Denis oli itävaltalainen luonnontieteilijä ja Wienin Theresianumin opettaja. Denis tutki etenkin perhosia. Yhdessä Ignaz Schiffermüllerin kanssa hän julkaisi luettelon Wienin alueen perhoslajeista. Denisin ja Schiffermüllerin perhoskokoelma oli esillä Hofburgissa, missä se paloi vuoden 1848 vallankumouksen aikana.
Môndôl Kiri

Môndôl Kiri eli Mondulkiri (khmeriksi មណ្ឌលគីរី) on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Se sijaitsee maan itäosassa rajautuen lännessä Krâchéhin maakuntaan, luoteessa Stŏeng Trêngin maakuntaan, pohjoisessa Rôtanak Kirin maakuntaan ja idässä sekä etelässä Vietnamiin. Mondulkiri on kooltaan Kambodžan suurin maakunta (14 288 km²), mutta asukasluvultaan maan pienin, sillä sen alueella asui vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan vain 60 811 ihmistä. Eri heimot muodostavat suurimman osan maakunnan asukkaista, joista lähes puolet kuuluu Pnong-heimoon. Maakunta jakaantuu viiteen piirikuntaan.
Seija Rustholkarhu

Seija Rustholkarhu (s. 20. marraskuuta 1932 Hollola) on suomalainen kuvanveistäjä.
Rustholkarhu opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951 alkaen ja Suomen Taideakatemiassa 1954 alkaen. Opintojen päätyttyä vuonna 1958 Rustholkarhu osallistui Nuorten näyttelyyn. Rustholkarhu on osallistunut aktiivisesti näyttelyihin. Hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa mitalitaiteen näyttely Fidemissä monena vuonna.
Rustholkarhu sai Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyn palkinnon vuonna 1959. Hvitträskissa on Rustholkarhun teos vuodelta 1971, nimeltään ”Kissanpäivät”, ja hänen teoksiaan on muun muassa Ateneumin taidemuseon kokoelmissa.
Rustholkarhun ateljee sijaitsee Vihdin kirkonkylällä Niuhalan vanhassa kansakoulurakennuksessa.
Pirkko Turpeinen-Saari

Pirkko Marjatta Turpeinen-Saari (aiemmin Idänpään-Heikkilä ja Turpeinen-Kajanoja) (s. 7. marraskuuta 1940 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja lääkäri. Hän oli kansanedustaja vuosina 1983–1986 Suomen kansan demokraattisen liiton ja vuosina 1986–1987 Demokraattisen Vaihtoehdon eduskuntaryhmässä.
Turpeinen teki työuransa lasten- ja nuorisopsykiatrian parissa toimien muun muassa Helsingin kaupungin nuorisopsykiatrian ylilääkärinä vuosina 1989–1999. Hän oli myös Suomen lääkäriliiton hallituksen ensimmäinen naisjäsen (1972–1977). Turpeinen on ollut vuodesta 1997 Euroopan neuvoston kidutusta ja ihmisarvoa alentavaa kohtelua tutkivan komitean (CPT) psykiatrian asiantuntija.

Politiikka

Turpeinen valittiin eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Vuosina 1983–1986 hän kuului SKDL:n eduskuntaryhmään ja vuosina 1986–1987 Demokraattisen Vaihtoehdon ryhmään. Eduskunnassa hän oli vuosina 1983–1986 suuren valiokunnan ja lakivaliokunnan sekä Pohjoismaiden neuvoston jäsen.
Helsingin kaupunginvaltuustossa Turpeinen istui vuosina 1984–1992 ja 1997–1998. Hän istui SKDL:n, DEVA:n ja SDP:n valtuustoryhmissä ja hänet valittiin presidentin valitsijamieheksi vuoden 1978 vaaleissa.
Vuosina 1976–1984 Turpeinen oli Suomen kansan demokraattisen liiton ja Suomen kommunistisen puolueen jäsen. Hän toimi SKDL:n liittoneuvostossa vuodet 1982–1985. Vuonna 1985 hän siirtyi SKP:n järjestöjen toimikuntaan, joka seuraavana vuonna vaihtoi nimensä Suomen kommunistiseksi puolueeksi (yhtenäisyys). Hänet valittiin SKP:n järjestöjen keskuskomiteaan ja poliittiseen toimikuntaan vuonna 1986 sekä SKPy:n vastaaviin elimiin edustajakokouksessa 1987. Turpeinen toimi Devan sivistysjärjestö Demokraattisen sivistysliiton (DSL) ensimmäisenä puheenjohtajana (1986–1989). Vuosina 1991–2015 hän oli SDP:n jäsen. Hän on ollut sittemmin vasemmistoliiton jäsen. Eduskuntavaaleissa 2019 hän asettui ehdolle Paavo Väyrysen Seitsemän tähden liikkeen ehdokkaana. Turpeinen-Saari ei ole kuitenkaan Seitsemän tähden liikkeen jäsen.

Yksityiselämä

Turpeinen on ollut kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Juhana E. Idänpään-Heikkilä vuosina 1964–1976. Vuodet 1985–1996 Turpeinen oli naimisissa SKP:n ja SKPy:n johtotehtävissä 1980-luvulla toimineen Jouko Kajanojan kanssa. Vuonna 2006 Turpeinen avioitui kirjailija Mauno Saaren kanssa.
Konstantin Vorobjov

Konstantin Dmitrijevitš Vorobjov (ven. Константи́н Дми́триевич Воробьёв, 24. syyskuuta 1919 Kurskin alueen Medvenkan piirin Nižni Reutetsin kylä – 2. maaliskuuta 1975 Vilna) oli neuvostovenäläinen kirjailija.
Konstantin Vorobjov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän toimi piirilehden kirjeenvaihtajana ja muutti sitten Moskovaan, jossa työskenteli tehdaslehden sihteerinä ja valmistui keskikoulusta. Vuonna 1938 Vorobjov kutsuttiin armeijaan, minkä jälkeen hän työskenteli sota-akatemian lehdessä ja opiskeli sotakoulussa. Toisen maailmansodan aikana Vorobjov joutui vangiksi, pakeni kahdesti ja toimi partisaanijoukkueen komentajana. Päästyään armeijasta hän muutti Vilnaan, jossa työskenteli kauppaliikkeissä ja kirjoitti Liettuan sodanjälkeistä maaseutua kuvaavan pienoisromaanin Hyvästi syrjäkylät (Poslednije hutora, julkaistu 1958). Vorobjovin kertomuksia julkaistiin lehdissä ja vuonna 1956 Vilnassa ilmestyi ensimmäinen kertomuskokoelma Podsnežnik (”Lumikello”). Vuoteen 1961 saakka kirjailija työskenteli Sovetskaja Litva -lehden toimittajana.
1960-luvun alussa Vorobjov alkoi kirjoittaa realistisia sotakuvauksia. Niistä tunnetuimpia on pienoisromaani Ubity pod Moskvoi (”Saaneet surmansa Moskovan luona”), joka julkaistiin Novyi mir -lehdessä vuonna 1963. Vorobjov kirjoitti myös omaan lapsuuteensa ja nuoruuteensa perustuvia maaseutukuvauksia, joista romaani Drug moi Momitš (”Ystäväni Momitš”) ilmestyi kokonaisuudessaan vasta vuonna 1988. Myöhempiä teoksia ovat pienoisromaani Vot prišol velikan (”Kas jättiläinen tuli”, 1971) ja keskeneräiseksi jäänyt romaani I vsemu rodu tvojemu (”Ja koko suvullesi”).
Federal Reserve System

Johtokunta

Johtokunnassa (Board of Governors of the Federal Reserve System) on seitsemän jäsentä, joiden toimikausi on 14 vuotta, ellei presidentti poista heitä asemastaan. Johtokunta ei saa rahoitusta liittovaltiolta, vaan juuri toisin päin.

Avomarkkinakomitea

Avomarkkinakomitea Federal Open Market Committee koostuu seitsemästä johtokunnan jäsenestä, viidestä alueellisen keskuspankin pääjohtajasta sekä seitsemästä äänivallattomasta jäsenestä. New Yorkin alueen keskuspankilla on pysyvä äänivalta. Johtokunta valitsee kuusi muuta jäsentä alueellisista keskuspankeista kiertoperiaatteella. Perinteisesti puheenjohtajaksi on valittu johtokunnan puheenjohtaja ja varapuheenjohtajaksi New Yorkin alueen keskuspankin pääjohtaja.
Komitea valvoo avomarkkinoiden toimintaa, määrittää rahalajien kokonaismäärien kasvurajat ja johtaa keskuspankin toimintaa valuuttamarkkinoilla. Komitea päättää ohjauskorosta (federal funds target rate).
Komitea päättää koroista kahdeksan kertaa vuodessa etukäteen tiedossa olevina ajankohtina. Tarvittaessa korosta voidaan päättää muulloinkin.

Alueelliset keskuspankit

Alueelliset keskuspankit, Federal Reserve Banks myöntävät yksityisille pankeille osakkeita, mikä tekee niistä keskuspankkijärjestelmän jäseniä ja lain mukaan velvoittaa ne ylläpitämään osaltaan Yhdysvaltain valuuttavarantoa. Vastineeksi ne saavat osinkoa keskuspankin tuotosta.
Koskikeskus

Toivoniemi

Toivoniemi on keinotekoinen saari jokisuistossa Tuiran eteläpuolella. Tämä alun perin Oulujokeen työntyvä niemeke muuttui saareksi Merikosken voimalaitoksen Alakanavan kaivutöiden yhteydessä 1948. 
Toivoniemen yleissuunnitelman teki Alvar Aalto vuosina 1943 ja 1944, kaavasuunnitelman taas Niilo Mattila vuonna 1954. Rakennukset ovat useiden eri arkkitehtien vuosina 1954–1958 suunnittelemia.
Domus Botnica, Oulun vanhin varsinainen opiskelija-asuntola, rakennettiin Toivoniemeen vuosina 1957–1958. Osa rakennuksen rahoituksesta kerättiin myymällä Outokumpu Oyj:n ja Otanmäki Oy:n lahjoittamia pieniä malminlohkareita, joihin oli merkitty tunnus: Kipinästä tuli syttyy, lohkareesta yliopisto. Keräyksen järjesti Oulun korkeakouluseura.

Linnansaari

Asumattoman Linnansaaren tunnusmerkkinä on Oulun linnan raunioille vuonna 1875 rakennettu entinen Oulun merikoulun tähtitorni. Se on toiminut kesäkahvilana vuodesta 1912 alkaen.
Linnansaaressa sijaitsi Oulun kaupungin huomattavin yleinen sauna, joka avattiin vuonna 1884. Vanha saunarakennus purettiin vuonna 1951, kun saari rakennettiin puistoksi.

Raatinsaari

Raatinsaari eli "Raatti" sijaitsee jokisuistossa Toivoniemen ja Pikisaaren välisellä alueella. Alueesta käytetään yleisesti nimitystä Raatti. Saari on muodostunut jokisuistoon eroosion muovaamana. Raatissa sijaitsevat Raatin urheilukeskus, uimahalli, pienvenesatama sekä Oulun NMKY:n omistama Raatin nuorisotalo. 
Raatin nuorisotalon puuosa on rakennettu ravintolaksi vuonna 1874. Talon kivinen uudisosa on rakennettu vuonna 1934 Suojeluskunnan taloksi. Puuosan suunnitteli arkkitehti Wolmar Westling. Hän on suunnittelut myös Linnasaaren tähtitornin. Kivirakennuksen suunnittelija on arkkitehti O. Stenström.
Raatin saaressa on ollut myös vankileiri vuoden 1918 tapahtumissa vangituille punaisille. Leirillä oli enimmillään noin 900 vankia. Raatin vankileirin kuolleisuus oli Vaasan vankileirin jälkeen suhteellisesti toiseksi pienin koko maassa. Paikalla on kuvanveistäjä Jouko Toiviaisen veistämä muistomerkki vuodelta 1988.

Kuusisaari

Kuusisaari on tiettävästi ollut aina asumaton, mutta siellä on ollut muita rakennuksia 1700-luvulta lähtien. Saaren länsiosassa toimi 1900-luvun alkuun asti pikiruukki. Maankohoamisen vuoksi Kuusisaari on kasvanut lähelle Raatinsaarta, josta sen erottaa vain kapea Kissakoskenuoma.
Kuusisaareen avattiin tanssipaviljonki kesällä 1956. Myöhemmin tanssien järjestäminen siirtyi muualle, ja huonokuntoinen paviljonki purettiin elokuussa 2016. Vuosina 2016–2017 Kuusisaari kunnostettiin tapahtumapuistoksi.
Vuosina 1973–1991 saaressa järjestettiin musiikkifestivaali Kuusrock. Nykyisin Kuusisaari on tunnettu jokavuotisesta Qstock-tapahtumastaan. Kuusisaaressa vierailee lisäksi Suomen Tivoli joka vuosi. Raatinsaaren tavoin Kuusisaari on syntynyt eroosion muovaamana.
Oboda I

Oboda I oli nabatealaisten kuningas noin vuodet 96–86 eaa. Hän seurasi hallitsijana isäänsä Aretas II:sta.
Seleukidien valtakunnan hajotessa Oboda pystyi valtaamaan nabatealaisille lisää alueita nykyisen Syyrian puolelta. Oboda I:sen joukot kukistivat myös Aleksanteri Jannaioksen johtamat makkabealaiset lähellä Gadaraa.
Oboda I sai surmansa taistelussa Antiokhos XII Dionysoksen seleukidijoukkoja vastaan. Antiokhos hyökkäsi nabatealaisten maille vuonna 86 eaa. Taisteluissa kuolivat sekä Oboda että Antiokhos ja seleukidit kärsivät suuren tappion. Oboda haudattiin Avdatiin, joka sai myös nimensä hallitsijan arabialaisesta nimestä.
Koulunlampi (Jyväskylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 86 900 kuutiometriä eli 0,0001 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,0 metriä ja suurin syvyys on 9,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Syväojan valuma-alueeseen (14.293) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 159,2 metriä mpy.
Kaarlo Lausti

Kaarlo Noak Lausti, vuoteen 1927 Lagerström (16. elokuuta 1907 Perniö – 26. toukokuuta 2002 Helsinki) oli kirjastoneuvos, joka toimi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjaston johtajana 1940-luvun alusta vuoteen 1969 saakka.

Henkilöhistoria

Laustin vanhemmat olivat tilanomistaja Karl Vilhelm Lagerström ja Matilda Sofia Karlsson ja puoliso vuodesta 1937 Päivi Salolampi. Toimittaja Tapani Lausti on heidän poikansa. Kaarlo Lausti tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934. Hän toimi uransa alkuvaiheessa sekä historianopettajana että kirjastoamanuenssina, vuonna 1942 hänestä tuli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjaston johtaja. Lausti paitsi kehitti kirjaston toimintaa, myös  esimerkiksi vaikutti vahvasti kirjaston uuden  vuonna 1954 valmistuneen rakennuksen toteuttamiseen sekä osallistui kirjastoalan järjestötoimintaan ja kirjastojen perustamiseen. Hän sai kirjastoneuvoksen arvon vuonna 1961.
Saara Kinnunen

Saara Kinnunen on suomalainen sosiaalipsykologi, psykoterapeutti ja kristillinen kirjailija. Hän on kirjoittanut runsaasti uskonnollista kasvatuskirjallisuutta. Kinnunen on kirjoittanut muun muassa kirjat Tytöt, pojat ja seksi sekä Isän kaipuu, josta hän sai vuonna 2016 Vuoden kristillinen kirja -palkinnon.
Castlevania: Symphony of the Night

Juoni

Symphony of the Night on suora jatko-osa vuonna 1993 PC Enginelle julkaistulle pelille Castlevania: Rondo of Blood. Pelin prologissa näytetään Rondo of Bloodin viimeiset tapahtumat, jossa pelin sankari Richter Belmont taistelee Draculaa vastaan ja voittaa hänet.
Viisi vuotta myöhemmin Draculan linna on ilmestynyt jälleen, ja Richter Belmont on kadonnut jälkiä jättämättä. Draculan poika Alucard, joka oli aiemmin taistellut isäänsa vastaan 300 vuotta aiemmin pelin Castlevania III: Dracula's Curse aikana, herää silloin unestaan ja lähtee tutkimaan linnaa. Linnassa Alucard tapaa Kuoleman (Death) joka varoittaa häntä tunkeutumasta linnaan, ja myös Richterin apurin Maria Renardin. Pian Alucard saa selville, että linnan mestari ei olekaan Dracula, vaan itse Richter Belmont. Selviää myös että Rondo of Bloodista tuttu pimeyden pappi Shaft on ottanut Richterin mielen hallintaansa.
Marian antamien lasien avulla Alucard rikkoo Shaftin kirouksen ja Richter palaa entiselleen. Selviää että linna on jakautunut kahteen eri osaan, joista toinen on samanlainen linna mutta ylösalaisin. Kuljettuaan toisen linnan lävitse Alucard tapaa Shaftin ja tuhoaa hänet. Silloin myös selviää että Draculan henkiinherätys on jo lähes valmis. Alucard tapaa viimein isänsä 300 vuoden jälkeen, ja Dracula ei ole tyytyväinen siihen että Alucard on antanut "heikon inhimillisen puolensa" ottaa vallan hänestä. Alucard ei voi sallia Draculaa tekemään pahojaan maailmalle ja voittaa hänet taistelussa. Taistelun lopuksi Dracula kysyy mitkä olivat Lisan, Alucardin kuolleen äidin, viimeiset sanat. Alucard kertoo että Lisa ei halua Alucardin ja Draculan kostavan hänen kuolemaansa ja että Lisa tulee rakastamaan Draculaa ikuisesti. Nämä kuullessaan Dracula pyytää Lisan sielulta anteeksi tekojaan ja toivottaa jäähyväiset pojalleen.
Draculan linna tuhoutuu ja Alucard, Richter ja Maria tapaavat ulkopuolella. Alucard kertoo että koska hänen suonissaan virtaava veri on kirottua, hänen tulisi kadota ikuisesti. Kahdessa eri loppuratkaisussa Maria joko lähtee tai ei lähde Alucardin perään suostuttelemaan häntä jäämään.
Pelissä on myös kolmas loppuratkaisu, niin sanottu huono loppu, jos Alucard tappaa aivopestyn Richterin pelin ensimmäisessä linnassa.

Vastaanotto

Peli sai ilmestyessään hyvän vastaanoton sekä kriitikoilta että pelaajilta. Sen keskiarvo Metacritic-sivustolla on 93 pistettä. Myös pelin musiikit saivat paljon kehuja. Säveltäjänä toimi Michiru Yamane, joka oli aiemmin säveltänyt musiikit peliin Castlevania: Bloodlines.
Pelilehdistö on usein verrannut pelin tyyliä Super Metroidiin, jonka seurauksena on syntynyt termi ”Metroidvania” viittaamaan samantapaisiin kaksiulotteisiin toimintaseikkailuihin. Samaa ”Metroidvania”-tyyliä jatkoivat esimerkiksi Game Boy Advancelle ja Nintendo DS:lle tehdyt Castlevaniat, kuten Aria of Sorrow ja Dawn of Sorrow.
Rillipiikkipyrstö

Levinneisyys

Rillipiikkipyrstöä tavataan Perussa. Laji saattaa olla suhteellisen yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.