google/wiki40b huggingface dataset:
Kilpa-aerobic

Kilpailujärjestelmä

Kilpailujärjestelmä jakautuu kahteen painopistealueeseen: harrastajiin ja kilpailijoihin. Uudet kilpailijat pääsevät harrastajapuolen kautta mukaan toimintaan, jolloin säännöt ovat helpommat ja väljemmät kuin kilpasarjoissa. Lajissa kilpaillaan naisten ja miesten yksilösarjoissa, parisarjassa sekä kolmen hengen joukkuesarjassa, eli triossa. Uusi suosittu sarja on ryhmäaerobic, jossa kilpaillaan 5 - 8 hengen ryhmissä omilla säännöillään.

Kilpasarjat

Sarjat eivät perustu ikään, vaan taitotasoon. Eri ikäluokat kilpailevat kuitenkin erikseen. Kilpailijat jakautuvat taitotasonsa mukaisesti kuuteen eri luokkaan, joista ensimmäinen luokka on alle 12-vuotiaat aloittelijat. Toinen luokka on AeroSport-luokka, jossa tehdään yksittäisiä liikesarjoja tuomareiden edessä. Kolmannessa luokassa nämä erilliset sarjat yhdistetään ja niistä tehdään ohjelma. Neljännessä luokassa saa tehdä jo koko ohjelman itse. Kuudes luokka on korkein ja siinä kilpaillaan kansainvälisillä säännöillä. Luokasta toiseen nousu voi tapahtua kun kilpailija saa tietyn määrän pisteitä jokaisesta arviointikohdasta eli taiteellisuudesta, tekniikasta sekä vaikeusosista. Kuudetta luokkaa voivat nousta vain yli 18-vuotiaat.

Historia

Vuonna 1968 Yhdysvaltojen ilmavoimien kirurgi Kenneth H. Cooper (1931–) julkaisi tutkimustensa päätteeksi mullistavan aerobisen liikunnan harjoituskirjan jonka avulla ilmavoimien käyttämät liikuntaharjoitteet tulivat kaikkien ulottuville. Pian tanssinopettajat yhdistivät Cooperin luomaan harjoitusohjelmaan erilaisia musiikkeja luoden aerobisen tanssin. Aerobicissa kilpailtiin ensimmäisen kerran 1980-luvulla Yhdysvalloissa.
Kilpa-aerobic on saanut vaikutteita myös mm. capoeirasta sekä voimistelusta.
Sulkakäärme

Sulkakäärme (náhuatliksi Quetzalcóatl, mayaksi  Kukulcán) oli tärkeä jumaluus Mesoamerikan kansojen kuten asteekkien ja mayojen mytologiassa. Sulkakäärme oli alun perin tolteekkien palvoma jumaluus, jonka sittemmin sekä mayat että asteekit omaksuivat omiin uskontoihinsa.
Sulkakäärmeen nimi niin asteekkien kuin mayojenkin kielellä tarkoittaa sulkapeitteistä käärmettä. Nimessä yhdistyvät maan ja taivaan elementit, jotka selittävät Sulkakäärmeen aspektit hedelmällisyyden, tuulen ja Aamutähden jumalana.
Sulkakäärme on ilmeisesti ollut evolutionaarinen hahmo, johon on kasautunut aikojen kuluessa yhä moniulotteisempia piirteitä. Teotihuacanilaisen kauden taitteessa 300-luvulta 600-luvulle se oli eläinjumaluus, joka yhdistettiin lähinnä maanviljelykseen. Tolteekkien valtakaudella 900-luvulta 1200-luvulle Sulkakäärmeen palvonnasta tuli merkittävä kultti, ja se transformoitui eläinhahmosta ihmismäisempään muotoon. Sulkakäärmee muuntui aamu- ja iltatähden jumalaksi, ja hänen temppelistään tuli tolteekkien pääkaupungin Tulan seremoniallinen keskus. 
Asteekkien valtakaudella Quetzalcóatlia kunnioitettiin kalenterin ja kirjojen keksijänä sekä pappien, kultaseppien ja käsityöläisten suojelijana. Sulkakäärme yhdistettiin Venukseen, ja aamu- ja iltatähtenä jumala oli kuoleman ja jälleensyntymisen symboli. Kerrottiin, että Quetzalcóatl oli muinoin laskeutunut kumppaninsa, koiranpäisen Xolotlin, kanssa manalaan eli Mictlaniin, jossa he keräsivät ikivanhoja kuolleiden luita. Sulkakäärme voiteli luut omalla verellään ja synnytti siten nykyistä maailmaa asuttavat ihmiset.
Sulkakäärmeen mytologia perustuu mahdollisesti osittain todelliseen tolteekkikuninkaaseen, joka eli 1100-luvulla ja käytti titteliä ”Sulkakäärme”. Hän pakeni perimätiedon mukaan kotimaastaan uskonnollisten konfliktien seurauksena mayojen maahan Jukataniin tuodakseen sinne Sulkakäärmekultin ja -kulttuurin.
Sulkakäärmeen mytologian mukaan hän palaa tiettynä päivänä. Sattumalta espanjalainen konkistadori Hernán Cortés saapui miehineen Meksikoon juuri kyseisenä ajankohtana, jolloin asteekkikeisari Mochtezuma II piti häntä kohtalokkaasti Sulkakäärmejumalan lähettiläänä.
Espanjalaisvalloituksen myötä 1500-luvulta alkaen Sulkakäärme ”valaistiin” jumalaksi, rauhan apostoliksi ja inhimillisen sivistyksen opettajaksi. Samalla tummaihoinen jumala sai vaalean ihon, tuuhean parran, paimensauvan ja asukseen kerjäläismunkkimaisen kaavun.
Skräppäys

Skräppäys (engl. scrapbooking) on valo­kuvien, kirjeiden, viesti­lappujen, postikorttien ja muiden pienten muisto­esineiden tallentamista joko fyysiseen valokuva­kansioon tai sähköisesti toteutetuihin leike­kirjoihin. Harrastuksessa yhtyvät leikekirjan, päiväkirjan ja valokuva-albumin pito muisto­esineiden arkistointiin ja moni­puoliseen askarteluun.
Skräppäys­tarvikkeita ovat muun muassa kuvio­paperit, koriste­nauhat, helmet, kangas­tilkut, langat, mosaiikkipalat, leimasimet, sapluunat, paperi­liittimet, tina­paperit, tussikynät, värikynät ja -⁠liidut, siirto­kirjaimet, tarrat, liimat, napit, nepparit ja kartongit sekä kaiken yhteen kokoavat albumit. Saatavana on myös skräppäykseen suunniteltuja ompelukoneita ja stanssauslaitteita. Skräppäystarvikkeiden, etenkin paperien ja kartonkien sekä kirjoitus­musteiden, halutaan olevan happo­vapaita valo­kuvien parhaan säilyvyyden varmistamiseksi. Skräppäysalbumin sivun standardikooksi on vakiintunut 12 × 12 tuumaa eli noin 30,5 × 30,5 senttimetriä. Sähköisessä skräppäyksessä tarvitaan ainakin tietokonetta, skanneria sekä tulostinta ja sen väri­kasetteja.

Historiaa

Skräppäys alkoi kehittyä Pohjois-Amerikassa 1990-luvun puolivälissä leikekirjan ja valokuva-albumin pidosta kohti itsenäistä harrastusta omine välineineen ja tarvikkeineen. Trendin aloittaja on vuonna 1987 Yhdysvalloissa perustettu Creative Memories -yhtiö, joka loi toiminnalle pohjaa kymmenisen vuotta ennen kuin alalle alkoi tulla kilpailua.
Nopeimmin harrastus alkoi kasvaa vuonna 1995 lähes tyhjästä vuoden 1996 noin sadan miljoonan Yhdysvaltain dollarin liikevaihtoon. Alalle tuli uusia yrityksiä, harrastusryhmiä ja harrastelehtiä kuten Creating Keepsakes ja Memory Makers, jonka vuoden 2003 kyselyn mukaan lehden keskimääräinen lukijatalous omisti noin 2 500 dollarin arvosta skräppäystarvikkeita. Vuonna 2006 skräppäysalan liikevaihdon arveltiin Yhdysvalloissa olleen noin 2,5 miljardia dollaria vuodessa.
Yksi buumiin osallistuneista yrityksistä Yhdysvalloissa on suomalainen Fiskars, jolla oli vuonna 1997 satakunta scrapbooking-tuotetta valikoimissaan.
2000-luvun puolivälin tutkimusten mukaan tyypillinen skräppääjä oli 30–50-vuotias nainen, mutta digitaalisen skräppäyksen arveltiin laajentavan harrastusta nuorempiin naisiin. Poikia on yritetty innostaa muun muassa urheiluaiheiseen skräppäykseen.
Pohjois-Amerikassa skräppäystarvikkeita markkinoidaan askartelu- ja tervehdyskorttiliikkeiden lisäksi muun muassa Tupperwaren kaltaisilla kotimyyntikutsuilla ja -risteilyillä, verkkokaupoissa sekä suoramarkkinoinnin eri keinoin. Skräppäysharrastus on tuonut uusia liiketoimintamahdollisuuksia myös kuihtuvaan valokuvausalan kauppaan.
Suomeen skräppäys tuli 2000-luvulla, ja siitä kiinnostuivat etenkin pienten lasten äidit.

Skräppäys terapiamuotona

Skräppäysalbumin koostamista on sovellettu myös terapiatyöhön ja omaelämäkerralliseen reflektointiin.
Trimelliittihappoanhydridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimelliittihappo on hygroskooppista väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi helposti veden kanssa, jolloin se hydrolysoituu trimelliittihapoksi.Yhdiste liukenee muun muassa asetoniin ja etyyliasetaattiin ja reagoi alkoholien kanssa. Trimelliittihappo ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä

Valmistus ja käyttö

Perinteisesti trimelliittihappoanhydridiä on valmistettu hapettamalla pseudokumeenia typpihapolla. Tehokkaampi menetelmä on kuitenkin hapetus ilman hapen avulla koboltin, mangaanin ja bromin seoksen toimiessa katalyyttinä. Reaktiossa muodostuu trimelliittihappoa, jota kuumentamalla muodostuu trimelliittihappoanhydridiä. Trimelliittihappoanhydridiä käytetään valmistettaessa polyamidi-imidihartseja, joita muodostuu trimelliittihappoanhydridin ja amiinien tai isosyanaattien välisellä reaktiolla. Tämän lisäksi yhdisteestä valmistetaan polyestereitä, erityisesti PVC:n muovinpehmentiminä käytettäviä estereitä, pinta-aktiivisia aineita sekä erikoiskemikaaleja.
Alijättiläinen

Alijättiläinen on vastaavan väristä pääsarjan tähteä kirkkaampi tähti. Siniset alijättiläiset ovat valkoisia ja keltaisia tähtiä huomattavasti kirkkaampia. Alijättiläiset luetaan spektriluokituksessa kirkkausluokkaan IV. Pääsarjan tähtien ja alijättiläisten välissä on väliluokitus IV-V. Tyypillinen alijättiläinen on Achernar ja hieman himmeä alijättiläinen Procyon A ja Spica, Shaula, Alnair, Alioth, Menkalinan, Alhena, Zeta Lyrae. Auringosta tulee keltainen alijättiläinen noin 2 miljardin vuoden päästä.
Meritie – Navigoinnin historia

Sisältö

Teoksen kuva-aineisto on peräisin eri puolilta maailmaa lähes sadasta museosta ja kirjastosta. Teoksen on Englannissa julkaissut brittiläinen merikirjallisuuteen erikoistunut kustantamo Conway Maritime Press nimellä The History of Seafaring – Navigating the World's Oceans.
Teoksen pääkirjoittaja Donald S. Johnson on merihistorioitsija ja kokenut purjehtija. Johnson on tutkimuksissaan saanut esiin uutta tietoa, joka on osittain ristiriidassa perinteisten vallalla olevien näkemysten kanssa. Hän on pohjoisamerikkalainen, mikä kriitikon mukaan välittyy teoksen kertomassa historiassa siten, että Amerikan pohjoispuolen löytäminen saa merkittävän osan tilasta. Muuten painotus Euroopan merenkulun historiaan on kirjan toisen tekijän ja sen kustantajan edustajan Juha Nurmisen mukaan tietoinen ratkaisu, sillä merenkulusta on kirjoitettu hyllymetreittäin, ja siksi aihetta oli rajattava. Navigoinnin historia käydään kuitenkin läpi aina tunnettuun yksinpurjehtijaan Joshua Slocumiin saakka. Sittemmin kehittyneet elektroninen ja satelliittipaikannus jäävät teoksessa vähäiselle käsittelylle, sillä "meriromantiikkaa on vaikea löytää vikisevistä pömpeleistä". Mukana on ”maailman parhaan laivapiirtäjän” Björn Landströmin kuvia. Historiallisten tosiasioiden oheen teoksessa on myös osuus tarujen kuningas Arthurin merimatkoista.
Teos esittelee löytöretkien motiiveja, joita olivat kaupallisten lähtökohtien ohella myös uskonnolliset, sotilaalliset ja valtapoliittiset motiivit. Teoksen kuvituksena käytetyistä kartoista osa on peräisin John Nurmisen Säätiön omista karttakokoelmista.

Vastaanotto

Britannica mainitsee teoksen kuvituksen – maalaukset, piirustukset, kartat, valokuvat – kannalta poikkeuksellisen hienoksi teokseksi, joka pitäisi hankkia jokaisen merenkulusta edes etäisestikin kiinnostuneen.
Beau Mirchoff

Nuoruus

Beau Mirchoff syntyi 13. tammikuuta 1989 Seattlessa, Washingtonissa, ja muutti kaksi päivää myöhemmin perheensä mukana Kanadaan, Victoriaan Brittiläisessä Kolumbiassa. Hänen isänsä Bill on jalkahoitaja ja äitinsä Kelly kotiäiti. Hänellä on isoveli Luke (s. 1985), joka pelaa haavipalloa, sekä pikkusisko Raeanna (s. 1992), jonka ansiosta hän aloitti näyttelemisen. Mirchoff on aina rakastanut ulkoilua veneilystä ja kalastuksesta patikointiin ja retkeilyyn.

Ura

Mirchoff huomattiin ensimmäisen kerran näytelmästä Bubbly Stilskin, jossa esiintyivät myös Kevin Clarke, Desmond Cronin ja Jaryd Olson. Mirchoffin ensimmäinen sivuosarooli oli elokuvassa Scary Movie 4, jossa hän näytteli Robbie Ryan -nimistä hahmoa. Hän on esiintynyt myös CBC:n televisiosarjassa Sydänmailla, joka kuvataan Kanadassa. Mirchoff on myös näytellyt Bulgariassa kuvatussa elokuvassa Grudge 3.
Mirchoff liittyi vuonna 2009 televisiosarjan Täydelliset naiset näyttelijäkaartiin esittämään hahmoa nimeltä Danny Bolen.
Westend ICT

Westend ICT Oyj (ent. TJ Group Oyj) oli suomalainen pörssilistattu IT-alan yhtiö. Innofactor Oy teki käänteisen listautumisen Helsingin pörssiin hankkimalla Westend ICT Oyj:n vuoden 2010 lopulla, minkä seurauksena nimi muutettiin Innofactor Oyj:ksi.
Westend ICT:n ydinliiketoimintaa olivat sähköinen asiakirja- ja liiketoimintaprosessien hallinta sekä asiakaskohtaiset integraatio-, CRM- ja muut järjestelmäratkaisut. Yhtiö tunnetaan erityisesti it-kuplan keskellä vuonna 2000 tapahtuneeseen pörssilistautumiseen liittyvistä epäselvyyksistä.

Historia

Vuonna 1987 perustettu TJ Group oli internetalan konkari ja yksi vuosituhannen vaihteen IT-kuplan suomalaisista yrityksistä. Maaliskuussa 1999 Helsingin pörssin NM-listalle listautunut yritys herätti sijoittajien suunnattoman kiinnostuksen ja parhaimmillaan yhtiön osakekurssi kävi yli 20 eurossa, mutta keväällä 2000 annetun tulosvaroituksen jälkeen se romahti. Marraskuussa 2008 Westend ICT:n markkina-arvo oli enää vajaat 4 miljoonaa euroa, kun se arvokkaimmillaan oli ollut Alma Median ja Finnairin yhteisarvoa korkeampi.
Yhtiön toimitusjohtaja oli helmikuuhun 2001 sen toinen pääomistaja Jyrki Salminen. Häntä seurasi Mikko Setälä, jonka osaksi tuli firman saneeraus. Setälän jälkeen toimitusjohtajaksi tuli Anneli Koivunen, joka toimi tehtävässä 2005 saakka. Hannu Jokela nimitettiin toimitusjohtajaksi Koivusen jälkeen ja hänen tehtäväkseen tuli luotsata yhtiö hengissä läpi käynnistyneestä oikeusprosessista.

Tiedottamisrikos ja yhteisösakko

Vuonna 2005 valtionsyyttäjä nosti syytteen vuoden 2000 osakeantia ja -myyntiä sekä näiden jälkeistä tiedottamista koskevista tiedottamisrikosepäilyistä. Syytettyinä ovat olleet muun muassa yhtiön silloiset hallituksen jäsenet ja yhtiön talousjohtaja sekä osakeannin järjestänyt Evli Pankki. Käräjäoikeus vapautti kaikki syytetyt, mutta 5. heinäkuuta 2007 Helsingin hovioikeus tuomitsi TJ Groupin pääomistajat Tuomo Tilmanin ja Jyrki Salmisen kahden vuoden ehdolliseen vankeuteen tiedottamisrikoksista ja törkeästä sisäpiiritiedon väärinkäytöstä. Kumpikin tuomittiin myös menettämään noin kahdeksan miljoonaa euroa rikoshyötyä. 
Korkein oikeus tuomitsi 15. tammikuuta 2009 Jyrki Salmisen ja Tuomo Tilmanin kahden vuoden neljän kuukauden ehdottomaan vankeuteen. Samalla oikeus korotti Westend ICT:n maksaman yhteisösakon 100 000 euroksi.
Daşkəsənin piirikunta

Daşkəsənin piirikunta (azeriksi Daşkəsən rayonu, ven. Дашкесанский район, Daškesanski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1047 neliökilometriä. Asukkaita on 32 900 henkeä (vuonna 2010).
Daşkəsənin piiri sijaitsee Azerbaidžanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu lännessä Gədəbəyn, pohjoisessa Şəmkirin, idässä Göygölin ja etelässä Kəlbəcərin piireihin sekä lounaassa Armeniaan.
Piirin keskus on Daşkəsənin kaupunki, josta on 397 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Yuxarı Daşkəsənin taajama. Kuntia on yhteensä 32, taajamia 6 ja kyliä 42. Kaupunkiväestön osuus on 43,5 % (vuonna 2010).
Aikaisemmin lähes puolet seudun asukkaista oli armenialaisia (47,2 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,7 % asukkaista on azereja.
Seudun talous perustuu kaivosteollisuuteen, karjanhoitoon ja maanviljelyyn.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat muinaiset asuinpaikat, linnoitukset ja hautausmaat, 1400-luvulla rakennetut Bayanin, Zəylikin ja Qabaqtəpən kylien kirkot sekä Quşqaraçayı- ja Gəncəjokien sillat.
Paikallislehtenä ilmestyy Daşkəsən.
Lentopallon SM-liigakausi 2009–2010

Lentopallon miesten Suomen mestaruuden 2010 voitti Sun Volley, joka loppuottelusarjassa voitti Pielaveden Sammon suoraan 4-0. Pronssia otti Raision Loimu. Karsinnoissa Hurrikaani-Loimaa säilytti paikkansa lyömällä Kokkolan Tiikerit voitoin 3-1. Lentopalloseura Etta sen sijaan nousi liigaan pudottamalla Valkeakosken Isku-Veikot otteluvoitoin 3-2.
Naisten mestaruuden voitti ylivoimaiseen tyyliin LP Viesti.
Mika Lehtimäki

Mika Juhani Lehtimäki (s. 29. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen valmentaja, joka tunnetaan erityisesti yleisurheilun parista. Hänet valittiin Suomen Olympiakomitean huippu-urheiluyksikön johtajaksi huhtikuussa 2018.
Lehtimäki kilpaili 22-vuotiaaksi asti pika-aidoissa ja pituushypyssä edustaen Heinolan Iskua. Koulutukseltaan hän on liikuntatieteiden maisteri. Hän on toiminut puolipäiväisesti Suomen Urheiluliiton palveluksessa pikajuoksumaajoukkueen valmentajana, ja hänen henkilökohtaisia valmennettaviaan ovat olleet muun muassa Sanna Kyllönen, Kai Kyllönen, Tuomas Näsi, Kari Louramo ja Heidi Hannula. Lehtimäki valittiin vuonna 1994 Suomen parhaaksi yleisurheiluvalmentajaksi. Kesäkuussa 2015 hänet nimettiin Huippu-urheiluyksikön Huippuvaiheen ohjelman johtajaksi jatkaen samalla myös nopeus- ja teholajien lajiryhmävastaavana, jossa hän aloitti vuonna 2013.
Vuonna 2005 Lehtimäki aloitti TPS:n jääkiekkojoukkueen valmennustehtävissä. Hän on toiminut myös TPS:n jalkapalloilijoiden fyysisenä valmentajana. Vuonna 2012 hänet nimettiin Suomen jalkapallomaajoukkueen fyysiseksi valmentajaksi.
Lehtimäki toimi kesästä 2007 vuoden 2016 loppuun saakka yleisurheilun asiantuntijakommentaattorina Yle Urheilun tv-lähetyksissä. Hän oli kommentaattorina erittäin pidetty ja arvostettu niin katsoja- kuin lajipiireissäkin. IS:n Pekka Holopainen kirjoitti vuonna 2017 jutussaan seuraavasti: ”Yle jää kaipaamaan Mika Lehtimäkeä. Kommentaattoritehtävänsä Rio de Janeiron olympiakisoihin lopettanut Lehtimäki poistuu estradilta todennäköisesti Yle Urheilun, jopa koko suomalaisen tv-urheilun, kaikkien aikojen arvostetuimpana asiantuntijana. Lehtimäki ja hänen harmaa eminenssinsä, tilastoguru Mirko Jalava nostivat tv-asiantuntijuuden riman aivan uusien kannattimien varaan. Kun Lehtimäki näytti mallia edestä, myös muiden lajien osaajat alkoivat toden teolla kääriä hihojaan.” Kesällä 2017 hän toimi kommentaattorina Eurosportilla yleisurheilun MM-kisoissa.
Kevytmielistä elämää ja luvatonta rakkautta (vuoden 1925 elokuva)

Juoni

Caroline Knollys (Theda Bara) on aikomassa mennä kertomaan aviomiehelleen Hubertille (Wyndham Standing) olevansa raskaana, kunnes hän löytää hänet sihteerinsä Emily Maddenin (Eileen Percy) sylistä. Caroline päättää antaa miehelleen opetuksen ja jättää kertomatta, että hän on raskaana. Caroline jättää aviomiehensä Emilyn huomaan ja lähtee Eurooppaan. Caroline synnyttää lapsensa Euroopassa, jossa Carolinesta tulee paljon puhuttu seurapiirihenkilö. Hubertista tulee kateellinen ja mustasukkainen etenkin silloin, kun Caroline palaa kotiin nuoren arkkitehdin, Lawrence Sanburyn (John Miljan), seurassa. Caroline sponsoroi Sanburya. Hubertia kaduttaa Emilyyn sekaantuminen, mutta Caroline on liian itsepäinen antaakseen anteeksi. Kun Hubert menee yllätyksellisesti vierailemaan Carolinelle, hän luulee löytävänsä todisteita avioeropapereista. Avioeroepäilyjen sijaan Hubertille esitellään hänen poikansa, ja Knollysit palaavat yhteen.
Smartum

Yritys

Smartumin asiakkaina on yli 13 000 yritystä, joissa on yhteensä noin miljoona työntekijää. Yrityksen eri maksuvälineillä on Suomessa yli kymmenentuhatta palveluntuottajaa.    
Vuonna 2007 Laatukeskus valitsi Smartumin Laatuinnovaatio -kilpailun voittajaksi PK-yritysten sarjassa ja Novetos palkitsi yrityksen vuoden Eettisenä johtajana. Vuonna 2008 Suomen Kuvalehti valitsi Smartumin Suomen parhaaksi kasvuyritykseksi, ja 2010 se valittiin vuoden uusmaalaiseksi palvelualan yritykseksi. Vuonna 2014 Smartum valittiin Suomen ravistavimmaksi yritykseksi; Ravistajat-kilpailussa haettiin eniten toimialaansa ja suomalaisten arkea ravistellutta yritystä.

Kohdennetut maksuvälineet

Smartumin maksuvälineet, 4 euron arvoinen Liikuntaseteli, 5 euron arvoinen Liikunta- ja kulttuuriseteli tai sähköinen ratkaisu Smartum Saldo, on tarkoitettu henkilöstön liikunnan ja kulttuurin harrastamisen tukemiseen. 
Kaikki nämä ovat työntekijälle verovapaita työsuhde-etuja tietyin edellytyksin. Liikunta- ja kulttuuriseteli sekä Smartum Saldo kelpaavat liikuntapaikkojen lisäksi muun muassa konserteissa, näyttelyissä ja urheilutapahtumissa. Smartum-edut ovat henkilökohtaisia, eikä niillä voi maksaa perheenjäsenten harrastuksia. Yritykselle maksuvälineet ovat arvonlisäverottomia ja vähennyskelpoisia. Työnantaja voi tarjota niitä verovapaasti yhteensä 400 euron arvosta/työntekijä/kalenterivuosi. 
Smartum Lounas on tarkoitettu työaikaisen ruokailun maksuvälineeksi, ja sillä voi maksaa ainoastaan aterioita. Lounasetu on rahanarvoinen etu sekä työnantajalle ja työntekijälle. Työnantaja voi vähentää kustannukset verotuksessa, ja työntekijä hyötyy lounasedusta joko palkan lisänä luontoisetuna tai lounasvähennyksenä, jolloin työntekijän palkasta pidätetään edun verotusarvo 75 %. 
Smartum Työmatkasaldon avulla työnantaja voi tarjota työmatkaedun työntekijälleen. Etua ei ole välttämätöntä tarjota koko henkilöstölle. Etua voi tarjota myös henkilölle, jolla on vapaa autoetu (max. 300 euroon saakka). Työnantaja voi tarjota työmatkaedun palkan päälle tai osana nykyistä rahapalkkaa. Työmatkaetu on hyödyllisin työntekijälle, jolla ei ole oikeutta matkakuluvähennykseen verotuksessa, koska asunnon ja työpaikan väliset matkakustannukset jäävät alle 750 euron vuodessa. Etu on henkilökohtainen, ja työntekijä voi ostaa sillä joko arvolipun (henkilökohtaiselle kortille ladattu arvoa) tai henkilökohtaisen kausilipun. Työmatkaetu on työntekijälle veroton etu 300 euroon asti ja 751–3 400 euron osuudelta. Työnantaja voi puolestaan vähentää hankintakulut tuloverotuksessaan. Esimerkiksi jos työntekijä saa etua vuodessa 1 000 euroa, on siitä 450 euroa veronalaista ja 550 euroa verovapaata. Työmatkaetu on tarkoitettu kodin ja työpaikan välisiin matkoihin, mutta sitä voi käyttää myös vapaa-ajan matkoilla.
Jorge Iván Castaño Rubio

Jorge Iván Castaño Rubio CMF (s. 25. marraskuuta 1935 Montebello) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. elokuuta 1961 ja nimitettiin Quibdón apostoliseksi vikaariksi sekä Edistianan titulaaripiispaksi 6. kesäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Acerbi, jota avustivat Alfonso López Trujillo ja Darío Castrillón Hoyos.
Quibdón apostolisesta vikariaatista tehtiin hiippakunta ja Castaño Rubio sai 30. huhtikuuta 1990 nimityksen sen piispaksi. 16. helmikuuta 2001 hänet nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Stagnumin titulaaripiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään 25. marraskuuta 2010.
Ejektori

Ejektori on virtauksella toimiva imupumppu.
Ejektori on yksinkertaisimmillaan kaksi sisäkkäistä putkea, joista sisempi, lyhyempi putki kapenee tasaisesti kohti loppuaan; ulomman putken kyljessä on erillinen imuputki.
Kun yhdistelmään lasketaan esimerkiksi vettä tai höyryä, virtausnopeus kasvaa; tästä seuraa se, että se pyrkii imemään ulommassa putkessa olevaa ilmaa mukaansa ja muodostamaan putkeen tyhjiötä. Ja koska ulomman putken kyljessä on imuputki, syntyy virtauksen voimakkuudesta riippuva imuilmiö.
Ejektoreita käytetään esimerkiksi laboratorioissa, kun jostain koeyksiköstä on poistettava ilmaa.
Samoin höyryveturien vetopuhallin, apulietsoin ja injektori toimivat samalla periaatteella.
Vitalik Buterin

Vitalik Buterin (ven. Виталий Дмитриевич Бутерин, s. 1994) on venäläis-kanadalainen ohjelmoija ja verkkotoimittaja. Hänet tunnetaan yhtenä Ethereum-kryptovaluutan ja sen hajautetun ohjelmistoympäristön perustajana. Ennen Ethereumia Buterin oli mukana perustamassa Bitcoin Magazine -verkkojulkaisun.
Sikahirvi

Ulkonäkö

Sikahirvi on muita Axis-suvun lajeja lyhytkasvuisempi. Se on ruumiinrakenteeltaan suhteellisen matala ja raskasrakenteinen, ja naama ja jalat ovat lyhyet. Sillä on täplikäs turkki, joka uroksilla on tummempi kuin naarailla. Myös vasat ovat täplikkäitä. Turkin pohjaväri on kellertävänruskea, ja vatsapuoli ja nilkat ovat muuta ruumista vaaleammat. Täysikasvuisen yksilön säkäkorkeus on 66–74 cm ja paino 36–45 kg. Sarvet ovat keskimäärin 39 cm pitkät, ja kummassakin sarvessa on kuusi piikkiä.

Elintavat

Tavallisesti sikahirvet elävät yksin. Niiden tyypillistä elinympäristöä ovat riisipellot ja ruohostomaat. Vain naaraat ja vasat esiintyvät joskus pienissä laumoissa. Parittelukaudella urokset etsiytyvät naaraiden lähistölle. Naaraan tiineysaika kestää keskimäärin 180 vuorokautta.