google/wiki40b huggingface dataset:
Dmitri Linter

Dmitri Linter (ven. Дмитрий Линтер, s. 22. marraskuuta 1973) on venäläinen virkamies, hän toimi varapuheenjohtajana koordinointikeskuksella Novorossija Moskovassa. Vuonna 2007 hän oli Pronssisoturi-muistomerkkiä suojelleen Yövartio-liikkeen johtaja Virossa.
Pronssisotilaan siirtämiseen liittyvien mielenosoitusten aikana huhtikuussa 2007 Linter oli yksi 27:stä tutkintavankeuteen vangitusta. Myös hänen avustajansa Yövartioliikkeessä Maksim Reva pidätettiin. Venäjän liittoneuvoston puhemies Sergei Mironov vaati Linterin vapauttamista. Virossa vieraillut Leonid Slutskin johtama duuman parlamenttivaltuuskunta vaati saada tavata Linterin, mutta pyyntöä pidettiin Viron puolesta mahdottomana toteuttaa. Duuman parlamenttivaltuuskunta raportoi matkansa tulokset voitonpäivän jälkeen. Dmitri Linter on aikaisemmin ollut mukana Viron venäläisessä puolueessa. Hän on ollut ehdokkaana Euroopan parlamentin vaaleissa 2004 ja Riigikogun vaaleissa 2007.
Latvian rajavartiosto otti Linterin kiinni  Moskova-Riika -junassa 15. maaliskuuta 2009, jossa hän oli matkalla Riikaan Tulevaisuus ilman fasismia -konferenssiin (venäjäksi "Будущее – без нацизма"). Koska hänellä oli ollut vain yksikertaviisumi Venäjälle, ei häntä voitu palauttaa junassa Moskovaan, vaikka Linterin mukaan latvialaiset väittivät, että hänellä on vielä kerran mahdollisuus matkustaa Venäjälle. Linter ei ole Venäjän federaation kansalainen.
Jurassic World: The Ride

Laitteen historia

Universal Studios Hollywood ilmoitti 10. toukokuuta 2018, että Jurassic Park: The Ride suljetaan 3. syyskuuta 2018 yhdeksän kuukauden pituisen remontin takia muuttamalla siitä Jurassic World teemaisen vesivuoristoradan. Tämän version ollaan sanottu olevan valmis vuonna 2019, joka sisältää uudet animatronicit ja erikoistehosteet.
Universal Studios Hollywood ilmoittivat 10. toukokuuta 2018 ilmoituksen Steven Spielbergin ohjaaman 1993 Jurassic Park -elokuvan 25-vuotisjuhlassa. Todettiin, että Jurassic Park: The Ride, joka alun perin avattiin 21. kesäkuuta 1996, olisi suljettu vanhan teknologian perusteella. NBCUniversalin lehdistötiedote totesi, että:

»Kaksikymmentäkaksi vuotta myöhemmin – ja lähettämällä miljoonia vieraita takaisin jurakauteen kasvokkain kohtaamaan tällaisia petoeläimiä kuten  Stegosaurus ,  Parasaurolophus ,  "Dilophosaurus," Velociraptor "ja"  Tyrannosaurus rex "-" Jurassic Park-The Ride "kuolee" kun seuraavan sukupolvi valmistautuu uuteen kokemukseen, joka on entistäkin urbaanisempi ja teknologisesti kehittyneempi. Uusi vesivuoristorata kunnioittaa Jurassic Parkia ja kunnioittaa tätä maamerkkiä.»
Jaakko Uotila

Jaakko Uotila (20. huhtikuuta 1927 Sortavala – 29. heinäkuuta 1992 Lempäälä) oli suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hän oli Tampereen yliopiston julkisoikeuden professori 1965–1991 ja yliopiston rehtori 1969–1974. Hänen rehtorikautensa aikana keskusteltiin kiivaasti korkeakoulujen hallinnonuudistuksesta, ja siihen vaikuttaakseen opiskelijat järjestivät muun muassa luentolakkoja. Uotilan tutkimusaiheita olivat valtionhallinnon päätösvalta ja työllisyys, joihin hän avasi uusia näkökulmia.
Carlo Andrea Pozzo di Borgo

Carlo Andrea Pozzo di Borgo (ven. Карл Осипович Поццо ди Борго, 8. maaliskuuta 1764 – 15. helmikuuta 1842) oli korsikalainen kreivi ja poliitikko, joka loi diplomaattina uran Venäjän keisarien Aleksanteri I:n ja Nikolai I:n palveluksessa.
Pozzo di Borgo pyrki Korsikan itsenäistymiseen ja toimi Ranskan vallankumouksen aikana yhteistyössä Britannian kanssa Ranskan vallankumoushallitusta vastaan. Hän joutui poistumaan Korsikasta, kun Napoleon Bonaparte vuonna 1798 liitti saaren Ranskaan. Muutaman vuoden Italiassa ja Britanniassa oleskelun jälkeen hän ryhtyi Venäjän diplomaatiksi vuonna 1804. Hän toimi Venäjän suurlähettiläänä Ranskassa 1814–1835 ja Britanniassa 1835–1839. Ranskan-vuosiensa aikana hän osallistui venäläis-preussilaisissa joukoissa Waterloon taisteluun ja haavoittui siellä lievästi.
FS Nivôse (F732)

Palvelus

Alus on vuonna 2014 aktiivipalveluksessa kotisatamanaan Port des Galets La Réunionilla.
Xeroderma pigmentosum

Xeroderma pigmentosum (XP) on hyvin harvinainen sairaus, joka kuvattiin ensi kertaa vuonna 1874. Oireisto on peittyvästi periytyvä. Se aiheuttaa ihon kuivumisen ja pigmentoitumisen. Sairaus puhkeaa varhaisella iällä, sillä se havaitaan tyypillisesti lapsen ollessa 1–2-vuotias. Sairauden varhainen merkki on ihon huomattavan nopea palaminen auringossa.
Oireisto liittyy DNA:n korjausvirheeseen, jonka vuoksi elimistö ei kykene korjaamaan auringon ja loistevalaisinten tuottaman ultraviolettisäteilyn aiheuttamia DNA-vaurioita.
XP:lle luonteenomaista on ihosyövän erittäin varhainen puhkeaminen. XP:tä sairastavien alle 20-vuotiaiden ihosyöpäriski (melanooma ja ei-melanooma) on tuhatkertainen. Keskimäärin ihosyöpä ilmenee 8-vuotiaana. Sairauden ennuste onkin huono; alle 40 % potilaista elää yli 20-vuotiaiksi. Yleensä kuolema johtuu melanoomasta tai levyepiteelikarsinoomasta. XP-potilaiden syöpäkuolemat olisi voitu välttää ohjeistamalla potilaita pysyttelemään sisätiloissa tai suojautumaan auringonsäteiltä ja loisteputkien valolta tarkoitukseen soveltuvilla UV-suojakankailla ja kalvoilla.  
Erilaiset silmäoireet ovat sairaudessa hyvin yleisiä. Niitä tavataan lähes 80 %:lla potilaista. Neurologiset oireet ovat harvinaisempia, mutta niitäkin esiintyy lähes 20 %:lla potilaista. Sairaus voi aiheuttaa jopa kuurosokeuden.
XP:n esiintyvyys on Yhdysvalloissa noin 1/250 000 ja Japanissa noin 1/40 000.
T. W. Paavonkallio

Toivo Valfrid Valentin (T. W.) Paavonkallio (18. maaliskuuta 1908 Nurmijärvi – 22. elokuuta 1980 Hyvinkää) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Paavonkallion vanhemmat olivat kirjakauppias, kirjailija Valfrid Paavo-Kallio ja Adele Seppälä. Hänen isoisänsä oli isokyröläinen kansakoulunopettaja ja kansanperinteen kerääjä Esa Paavo-Kallio. Jäätyään orvoksi jo pienenä Paavonkallio vietti lapsuutensa ja nuoruutensa isoisänsä luona. Hän kävi kansakoulun ja ryhtyi toimittajaksi jo 18-vuotiaana.  Paavonkallio työskenteli aluksi Hyvinkään Sanomat-lehdessä ja sittemmin muun muassa Salon Sanomissa ja Lapin Kansassa.  Vuonna 1953 hän perusti oman Hyvinkään Uutiset-nimisen lehden ja johti sitä aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1969. Paavonkallio harrasti kotiseututoimintaa ja hän vaikutti myös siihen että Rautatiemuseo saatiin Hyvinkäälle.
Nigitsumaru

Nigitsumaru oli keisarillisen Japanin armeijan Akitsumaru-luokan maihinnousutukialus toisessa maailmansodassa.

Valmistus

Nippon Kauiun KK tilasi risteilyaluksen Harima Shipbuildingilta Aioista. Sen köli laskettiin 10. maaliskuuta 1942 ja keisarillisen Japanin armeija lunasti aluksen muutettavaksi maihinnousutukialukseksi. Aluksen muutostyöt tilattiin Harimalta ja se laskettiin vesille 28. marraskuuta 1942 nimellä Nigitsumaru. Alus valmistui 30. maaliskuuta 1943. Telakalla aluksen savuhormien paikkaa siirrettiin, rakennettiin lentokansi ja asennettiin kaksi lentokoneiden käsittelyyn tarvittavaa nosturia. Alus aseistettiin kahdella kolmituumaisella ilmatorjuntatykillä ja kymmenellä kolmituumaisella kenttätykeistä muutetulla laivatykillä.
Aluksen takaosassa oli hissi, vaikkei sille rakennettu perinteistä lentokonekantta. Se kykeni kuljettamaan myös kaksikymmentä 12 metrin maihinnousualusta.

Palvelus

Nigitsumaru saapui 12. huhtikuuta 1943 Ujinaan oletettavasti kuormaamaan ammuksia ja se lähti 1. huhtikuuta saapuen 27. huhtikuuta Palaulle, josta se lähti edelleen 1. toukokuuta Rabauliin. Alus kuljetti tämän jälkeen useaan otteeseen oletettavasti ampumatarvikkeita Palaulle.
Alus upposi 12. tammikuuta 1944 Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Haken torpedoimana Okinawan lähistöllä. 574 sotilasta hukkui aluksen mukana.
Mubarak Wakaso

Seurajoukkueura

Wakaso siirtyi ghanalaisesta Ashanti Goldista vuonna 2008 espanjalaisseura Elcheen. Hän solmi joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen.
Tammikuussa 2011 hänen sopimuksensa Elchen kanssa purettiin kurinpidollisien syiden takia. Pian tämän jälkeen hän siirtyi kuitenkin Segunda Divisiónissa pelanneeseen Villarrealin reservijoukkueeseen.
27. helmikuuta 2011 Wakaso teki ensiesiintymisensä Primera Divisiónissa ottelussa Racing Santanderia vastaan.
Salibandyliigan kausi 2009–2010

Kausi 2009–2010 oli salibandyliigan 24. kausi. Hallitseva mestari oli helsinkiläinen SSV, joka myös uusi mestaruutensa. Edelliskauteen verrattuna uutena joukkueena oli OLS eli Oulun Luistinseura. Runkosarja alkoi 26. syyskuuta ja päättyi 26. helmikuuta.

Puolivärierät

Puolivälieräparit valittiin suorassa televisiolähetyksessä. Ensimmäisenä pääsi valitsemaan runkosarjan voittanut Erä, joka valitsi vastustajakseen Nokian KrP:n. Toisena valinnut SSV valitsi vastustajakseen Happeen, kolmantena valinnut Classic valitsi Oilersin ja runkosarjan neljännelle sijalle sijoittuneelle Kooveelle jäi jäljelle SPV.

Erä – Nokian KrP

Otteluparista Erä välieriin otteluvoitoin 3–0.

SSV – Happee

Otteluparista SSV välieriin otteluvoitoin 3–0.

Koovee – SPV

Otteluparista SPV välieriin otteluvoitoin 1–3

Classic – Oilers

Otteluparista Classic välieriin otteluvoitoin 3–2.

Erä – SPV

Erä finaaliin otteluvoitoin 3–0.

SSV – Classic

SSV finaaliin otteluvoitoin 3–0.

Pronssiottelu: Classic – SPV

Pronssiottelu pelattiin yhdestä voitosta Classicin ja SPV:n välillä. SPV voitti vieraissa maalein 3–7, ja palkittiin pronssisin mitalein.

Finaalit

SSV voitti Suomen mestaruuden otteluvoitoin 2–3.
Leo Kyander

Leo Kyander (24. joulukuuta 1886 Nurmes – 24. lokakuuta 1949) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat senaattori Henrik Waldemar Kyander ja Thora Louise Gripenberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Tilly Allvinin kanssa. Leo Kyander toimi oikeusneuvosmiehenä ja siviilinotaarina Viipurin kaupungin raastuvanoikeudessa noin puoli vuotta vuonna 1910 ja Helsingin raastuvanoikeudessa 4 kuukautta 1911. Pitkässärannassa hän toimi asianajajana vuosina 1912–1915, kunnes antautui sotilasuralle.

Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1905 ja kuului Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1909. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1912. Hoiti useiden tuomiokuntien tuomarin tehtäviä vuosina 1910–1914. Sotakorkeakoulun komentajakurssin hän suoritti vuosina 1926–1927.

Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 30. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 14. toukokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa. Rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin etappitehtäviin Ruotsiin.

Sisällissodan jälkeen

Hänet määrättiin 15. kesäkuuta 1918 Suomen senaatin sota-asiaintoimituskunnan taisteluvälineosaston apulaispaalliköksi ja 28. kesäkuuta 1918 alkaen sota-asiaintoimituskunnan ylimääräiseksi esittelijäksi. Salmin piirin rajakomendantiksi hänet komennettiin 11. helmikuuta 1919 ja edelleen 19. joulukuuta 1927 Kainuun rajavartioston komentajaksi ja rajakomendantiksi. Rajavartiostontarkastajan apulaisen tehtäviä hän hoiti 15. huhtikuuta 1922 – 1. kesäkuuta 1923 ja 23. lokakuuta 1924–1931. joulukuuta. 1926 väliset ajat.

Luottamustoimet

Hän toimi Pohjois-Savon rykmentin sotatuomarina vuosina 1919–1920 ja Pitkänrannan suojeluskunnan paikallispäällikkönä vuodet 1919–1921. Rajavartiostojen uudelleenjärjestelyehdotusta laatineen ns. maarajakomitean jäsenenä hän toimi vuosina 1919–1921 ja rajavartiostojen ohjesääntöehdotusta laatineen komitean jäsenenä vuonna 1924.
PBAN

Polybutadieeniakryylinitriili (PBAN) on kiinteänä ajoaineena käytetty kopolymeeriyhdiste. PBANia on käytetty muun muassa Titan-kantorakettien UA120-boostereissa ja avaruussukkulan SRB-boostereissa. Molemmat olivat kooltaan valtavat, mikä teki PBAN-pohjaisista seoksista edelleen vuonna 2019 valmistetuimman kiinteän rakettipolttoaineseoksen.
Akryylinitriiliryhmät (CH₃CHCN) muodostavat PBAN-polymeerien välisiä verkkosidoksia, joiden syntymisen lisäämiseksi PBAN-kappaleet kovetetaan korkeassa lämpötilassa ja paineessa. PBANin kovettamisessa käytetään epoksipohjaista kovetetta.
Johan Stråhlman

Johan (Johannes Caroli) Stråhlman (23. huhtikuuta 1749 Valkjärvi – 16. tammikuuta 1840 Valkjärvi) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja ja kielentutkija. 
Stråhlmanin vanhemmat olivat Valkjärven kirkkoherra Karl Stråhlman (1719–1778) ja Katarina Susanna Allenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1767. Stråhlman vihittiin papiksi Viipurin hiippakunnassa 1780. Hänestä tuli teologian tohtori 1818.
Stråhlman oli Viipurin katedraalikoulun alikonrehtorina vuodesta 1769 ja konrehtorina vuodesta 1773. Valkjärven kirkkoherrana hän oli vuodesta 1780. Stråhlmanista tuli lääninrovasti 1796 ja vuonna 1803 hänet nimitettiin Viipurin tuomiorovastiksi ja tuomiokapitulin esimieheksi mutta hän ei ottanut tehtäviä vastaan, koska Viipurin kirkkoherraksi oli hänen sijastaan nimitetty toinen henkilö. Vuonna 1817 Stråhlman oli synodaaliväitöksen varapreeses pappeinkokouksessa Porvoossa.
Stråhlman laati saksaksi suomen kieliopin (1816), jonka julkaisi nimellä Johan Strahlmann. Tästä kirjasta tšekkiläinen kirjailija Josef Holeček opetteli suomea, ennen kuin ryhtyi kääntämään Kalevalaa.
Stråhlman oli naimisissa 1779–1833 Elisabet Tavastin (k. 1833) kanssa. Heidän poikiaan olivat Taipalsaaren kirkkoherra Karl Teodor Stråhlman (1782–1819), Säämingin kirkkoherra Johan Niklas Stråhlman (1784–1864), Venäjän siirtomaiden sotilasinsinöörijoukkojen kenraalimajuri Peter Emanuel Stråhlman (1794–1855), tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen asessori, laamanni Adolf Eberhart Stråhlman (1809–1868) ja Valkjärven kappalainen Georg Ulrik Stråhlman (1800–1847).
Aksiaalinen kiraalisuus

Stereokemiassa aksiaalista kiraalisuutta ilmentävillä molekyyleillä on ne lävistävä kuvitteellinen akseli, jonka myötä molekyylin rakenteet ovat kiertyneet epäsymmetrisesti eli kiraalisesti. Tämänlaiset molekyylit ovat kiraalisia, mutta niillä ei välttämättä ole kiraliakeskuksia.
Aksiaalinen kiraalisuus on stereoisomerian muoto.

Propellimaiset molekyylit

Potkuri- eli propellimaiset molekyylit voivat olla P eli Δ-stereoisomeerejä tai M- eli Λ-stereoisomeerejä. Onko kyseessä Δ- vai Λ-isomeeri määräytyy molekyylin "lapojen" suunnan mukaan kuten alla olevassa esimerkissä, joka on ferrioksalaatti-metallikompleksi.
Potkureita ei välttämättä tarvitse olla kolmea, vaan kaksikin riittää, kuten alla olevassa cis-diklorobis(etyleenidiamiini)koboltti(III) -metallikompleksissa.
Juri H’melnytskyi

Juri H’melnytskyi (ukr. Юрій Хмельницький, puol. Jerzy Chmielnicki; 1641 – 1685 Kamjanets-Podilskyi) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1657 ja 1659–1663 sekä Dneprin länsipuolisen Ukrainan hetmani vuosina 1677–1681 ja 1685.
Juri H’melnytskyi oli kasakkahetmanaatin perustajan Bohdan H’melnytskyin nuorempi poika, joka määrättiin isänsä vallan perijäksi vanhemman veljensä kuoltua. Isänsä kuoltua vuoden 1657 elokuussa 16-vuotiaasta Jurista tuli hetkellisesti hetmani, mutta kasakoiden yleiskokous päätti jo muutaman viikon kuluttua luovuttaa vallan hänen holhoojakseen määrätylle Ivan Vyhovskyille. Kun Puola-Liettuan kanssa liittoutunut Vyhovskyi kaksi vuotta myöhemmin syrjäytettiin, venäläismieliset kasakat valitsivat H’melnytskyin uudelleen hetmaniksi syyskuussa 1659. Vyhovskyin epäluotettavuuteen pettynyt Venäjä painosti H’melnytskyin hyväksymään sopimuksen, jossa viisi vuotta aiemmin Perejaslavin sopimuksessa tunnustettua hetmanaatin autonomiaa rajoitettiin ja Venäjälle annettiin oikeus nimittää Ukrainaan venäläisiä maaherroja ja perustaa sinne varuskuntia. Tätä on pidetty Ukrainan autonomian rapautumisen alkuhetkenä ja se johti kasakoiden tyytymättömyyteen. Välittömästi Venäjälle tappiollisen Cudnówin taistelun jälkeen H’melnytskyi päätti vaihtaa puolta sodassa ja solmi lokakuussa 1660 liiton Puolan kanssa Cudnówin sopimuksella. Venäläismieliset kasakat kapinoivat jälleen ja koko Dneprin länsipuolinen Ukraina päätyi kasakkapäällikkö Jakym Somkon valtaan. H’melnytskyi luopui kokonaan vallasta vuoden 1663 alussa.
Vallasta luovuttuaan H’melnytskyi ryhtyi ortodoksimunkiksi ja otti nimekseen Gedeon. Hän oli vuosina 1664–1667 puolalaisten vankina ja sen jälkeen munkkina Umanin luostarissa. Krimin tataarit sieppasivat hänet ja veivät vankina Konstantinopoliin, jossa hänet vapautettiin. Venäjän–Turkin sodan aikana hänestä tuli vuonna 1677 Osmanien valtakunnan tukema hetmani läntisessä Ukrainassa ja hän perusti pääkaupunkinsa Nemyriviin. Sortohallinto ja jatkuva sota teki hänestä hyvin epäsuositun ja vuonna 1681 turkkilaiset panivat hänet viralta. Hän julistautui vuonna 1685 vielä kerran omin päin hetmaniksi, mutta ehti tällä kertaa hallita vain puoli vuotta, kunnes turkkilaiset vangitsivat ja teloittivat hänet.
Volokolamskin valtatie

Volokolamskin valtatie (ven. Волоколамское шоссе, Volokolamskoje šosse) on Moskovan kehätieltä valtatie M8:n suuntaisesti, sen pohjoispuolella kulkeva tie, joka johtaa Moskovasta luoteeseen Volokolamskin suuntaan.
Volokolamskin valtatie oli avainasemassa, kun saksalaiset pysäytettiin Moskovan edustalle syksyllä 1941. Kirjailija Aleksandr Bek kirjoitti aiheesta kuuluisan kaksiosaisen sotaromaanin Volokolamskin valtatie - Kenraali Panfilovin reservi, joka perustui pataljoonankomentajana toimineen kazakstanilaisen yliluutnantti Baurdžan Momuš-Ulýn haastatteluihin.
Tusi-kohteet

Tusi-kohteet ovat heimopäälliköihin liittyviä arkeologisia kohteita Kiinan vuoristoisessa lounaisosassa.  Kolme kohdetta. Laisocheng, Tangya ja Hailongtun, on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2015. 
Tusien asema perustui etnisten vähemmistöjen perinteisiin, mutta Kiinan keskushallinto nimitti tusit 1200-luvulta 1900-luvun alkuun. Laosichengin ja Hailongtunin tusit olivat vaikutusvaltaisia, Tangyassa oli vähempiarvoinen tusi.
Giuseppe Farina

Ennen virallista Formula 1 -mestaruussarjaa

Farina aloitti kilpailemisen Grand Prix -autoilla 1930-luvun aikana. 1930-luvun lopulla Farina voitti useita Grand Prix -ajoja, ja häntä pidetäänkin aikansa parhaimpiin lukeutuvana kuljettajana. Hänen "suorakätistä" ajotyyliään kopioitiinkin useasti.

Alfa Romeo: 1950–1951

Kun FIA ilmoitti aloittavansa Formula 1 -luokalle oman maailmanmestaruussarjansa, Farina ilmoittautui mukaan ja sai ajettavakseen Alfa Romeo Tipo 159 F1-auton. Farina voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Formula 1 -kilpailun, Britannian Grand Prix'n Silverstonessa 13. toukokuuta 1950. Farina voitti ensimmäisen F1-kauden aikana kolme osakilpailua ja nousi ensimmäiseksi F1-maailmanmestariksi 30 pisteellään.
Seuraavan vuoden Farina ajoi vielä Alfa Romeolla mutta ei onnistunut uusimaan mestaruuttansa vaan jäi neljänneksi MM-taulukossa Juan Manuel Fangion voitettua mestaruuden.

Ferrari: 1952–1955

Vuoden 1952 MM-sarjaan Farina vaihtoi tallikseen Ferrarin. Hän sijoittui neljässä osakilpailussa toiseksi mutta ei voittanut kertaakaan. Farina sijoittui MM-sarjassa toiseksi, kuusi kilpailua kahdeksasta voittaneen Alberto Ascarin jälkeen.
Farina sijoittui vielä kaudella 1953 kolmanneksi MM-taulukossa, mutta kaksi seuraavaa kautta jäivät lyhyiksi. Farina ajoi vuonna 1954 kaksi osakilpailua ja vuonna 1955 kolme GP-lähtöä ja ylsi parhaimmillaan toiseksi.

Ura Formula ykkösten jälkeen

Vuonna 1956 Giuseppe Farina yritti osallistua Indianapolis 500 -ajoihin mutta mursi solisluunsa Monzassa ajetussa F1-kilpailussa. Farina kuitenkin yritti vielä osallistua Indy 500:een mutta luopui kilpailemisesta lopullisesti, kun hänen tallitoverinsa sai surmansa harjoitellessaan Farinan autolla.
Farina tunnettiin aikaisissa F1-lähdöissään jo erittäin huomattavana kilpakuljettajana ja moni pani merkille hänen älykkään ajotyylinsä. Farina tunnettiin myös kanssakilpailijoistaan piittaamattomana kuljettajana ja oli osallisena kahdessa F1-kuolonkolarissa vuosina 1936 ja 1938. Kaikkien myöhäisen F1-uransa aikana kokeneiden loukkaantumisiensa jälkeen Farina sai surmansa vuonna 1966, kun hänen autonsa syöksyi tieltä Ranskan Chambéryssa hänen ollessa matkalla seuraamaan Ranskan GP:tä.
Eberhard Weber

Eberhard Weber (s. 22. tammikuuta 1940, Stuttgart) on saksalainen jazzbasisti ja -säveltäjä. Hän käyttää soitannassaan sähköakustista kontrabassomallia, jossa on ylimääräinen C-kieli.
Weber hyödyntää sooloesiintymisissään elektronisia laitteita, joiden avulla hän voi lisätä kehittelemiinsä teemoihin kerroksittain uusia improvisointeja. Weber on tehnyt yhteistyötä muun muassa Jan Garbarekin ja Kate Bushin kanssa.
Mynäjärvi

Kunnostus ja hoito

Mynäjärvi kuului vuosina 2005–2006 kunnostusprojektiin jossa Yläneen alueen kolmea järveä Mynäjärveä, Elijärveä ja Lampsijärveä kunnostettiin. Järvillä niitettiin ja tehtiin kunnostusruoppauksia. Lisäksi selvitettiin mistä valuma-alueiden ravinteet ja humus tulevat, sekä ehkäistiin ravinteiden kulkeutumista järviin. Projektin kokonaiskustannus oli 56 000 euroa, mutta esimerkiksi koko Mynäjärven ruoppaamista ei saatu sisältymään hankkeeseen.
Mynäjärvi oli vuonna 2002 yksi neljästä järvestä jotka kuuluivat Yläneen järvet kuntoon -projektiin. Projektissa tutkittiin järvien tilaa. Mynäjärvellä tehtiin vuonna 2002 koeverkkokalastus.
Muhammad Naji al-Utri

Muhammad Naji al-Utri (s. 1944, Aleppo) on entinen Syyrian pääministeri. Hänet nimitettiin pääministeriksi 10. syyskuuta 2003. Hän erosi huhtikuussa 2011 Arabimaiden levottomuuksien aikana.
HMS Fenris

Valmistus

Alus tilattiin Bergsunds Mekaniska Verkstadilta ja se laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1871. Alus otettiin palveluksen kesäkuussa 1872.

Palvelus

Aluksen aseistusta täydennettiin vuonna 1877 kymmenpiippuisella 12 millimetrin M/75 konekiväärillä ja myöhemmin alukselle asennetiin vielä toinen samanlainen ase. Alus poistettiin palveluksesta 24. heinäkuuta 1903 ja se myytiin vuonna 1905. Alus muutettiin moottoripurreksi ja edelleen moottoriproomuksi nimellä Liss
Japanin Grand Prix 2012

Vapaat harjoitukset

Williamsin kolmoskuljettaja Valtteri Bottas ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Bruno Sennan tilalla. Caterhamin Giedo van der Garde ajoi Heikki Kovalaisen tilalla.