google/wiki40b huggingface dataset:
Työmarkkinajärjestö

Työmarkkinajärjestöt ovat työnantajia ja työntekijöitä edustavia järjestöjä. Suomessa ne muodostavat yhdessä valtion kanssa niin sanotun kolmikannan.
Suomessa on kolme palkansaajakeskusjärjestöä, jotka ovat Korkeakoulutettujen työmarkkinajärjestö Akava, Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK ja Toimihenkilökeskusjärjestö STTK.
Työnantajakeskusjärjestöjä ovat Elinkeinoelämän keskusliitto EK, Kunnallinen työmarkkinalaitos KT, Valtion työmarkkinalaitos VTML ja Kirkon työmarkkinajärjestö KiT.
Poliittisessa kielenkäytössä työmarkkinajärjestöjä kutsutaan Suomessa joskus myös korporaatioiksi.
Karl A. Wittfogel

Karl August Wittfogel (6. syyskuuta 1896 Woltersdorf – 25. toukokuuta 1988 New York) oli saksalainen historioitsija ja sinologi. 1920- ja 1930-luvuilla hän toimi Saksan kommunistisessa puolueessa ja Frankfurtin koulukunnassa. Hän kritisoi kansallissosialisteja äänekkäästi, ja Hitlerin valtaannousun jälkeen hän päätti muuttaa Saksasta. Hän joutui kuitenkin kiinni ja päätyi keskitysleirille. Kansainvälisen painostuksen vuoksi hänet vapautettiin, minkä jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin. Siellä hän opetti Columbian yliopistossa ja Washingtonin yliopistossa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1966.
Meloe

Ulkonäkö ja koko

Suvun lajit ovat kooltaan keskisuuria tai suuria, pituudeltaan 12–30 mm. Niillä ei ole siipiä ja peitinsiivet ovat lyhentyneet. Näiden kovakuoriaisten naaraat ovat suurempia kuin koiraat, joilla on epätavalliset tuntosarvet.

Elintavat

Toukat syövät mehiläisten munia ja muuta ravintoa, jota ne löytävät mehiläispesistä.
Irma Tervani

Irma Tervani (oik. Achté; 4. kesäkuuta 1887 Helsinki – 29. lokakuuta 1936 Dresden, Saksa) oli suomalainen laulajatar, äänialaltaan altto, joka oli kiinnitettynä Dresdenin hovioopperaan 1908–1932. Hänen äitinsä oli Emmy Achté ja isänsä Lorenz Nikolai Achté. Hänen yksitoista vuotta vanhempi sisarensa oli kuuluisa Aino Ackté, joka monesti kehui sisartaan ja edisti tämän uraa. Irma Tervani ei ole nykyään paljon muisteta, vaikkakin häntä omana aikanaan ylistettiin ja hänen nuoruudessaan hänestä lupailtiin jotakin suurta, kun hän esiintyi ensimmäisen kerran 16-vuotiaana.
Irma Tervanin luonne oli hieman kärttyisä ja ylimielinen. Hän ei nuorena ottanut vastaan moniakaan työtarjouksia, joita tuli jopa Metropolitanista ja muualta maailmalta. Hänellä oli kaunis alttoääni, jota kuvailtiin upean tummaksi ja samettimaiseksi sekä ihastuttavan pehmeäksi.
Irma Tervanin puoliso (vuodesta 1916) oli saksalainen teatterinjohtaja Paul Wiecke.
Arto Kuusisto

Arto Tapani Kuusisto (s. 1. maaliskuuta 1969 Perniö) on suomalainen estejuoksija. Hän edusti urallaan Lohjan Kisa-Veikkoja, Perniön Urheilijoita ja Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensi Matti Kuusisto ja Tauno Iso-Tryykäri. 
Kuusisto voitti pronssia alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa 1987 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1988 ajalla 8.46,42.
Kalevan kisoissa Kuusisto saavutti hopeaa vuosina 1990 ja 1991 ja pronssia vuosina 1988, 1989 ja 1992. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 3 000 metrin juoksussa pronssia 1991. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti lyhyellä matkalla pronssia 1992 ja lyhyen matkan joukkuekilpailussa kultaa 1994 ja pronssia 1993. Hänen ennätyksensä 3 000 metrin estejuoksussa on 8.31,95 vuodelta 1993.
Urheilu-uransa jälkeen Kuusisto on toiminut muun muassa Suomen Urheiluliiton ja Suomen Olympiakomitean talousjohtajana.
Viva la Vida

Kappaleen tausta

Kappaleen espanjankielinen nimi, Viva la Vida, on lainattu meksikolaisen taidemaalari Frida Kahlon teoksesta, joka tarkoittaa suomennettuna kauan eläköön elämä.
Albumia valmistettaessa, Viva la Vida oli yksi niistä kappaleista, jonka lopulliseen versioon kaikki yhtyeen jäsenet saivat osallistua.
Maltan Valioliiga

Maltan Valioliiga (engl. Maltese Premier League) on Maltan jalkapallon korkein sarjataso. Se tunnetaan sponsorisopimuksen vuoksi myös nimellä BOV Premier League, mutta puhekielessä siihen viitataan yleensä nimillä Il-Kampjonat, Il-Lig tai Il-Premjer. Liigaa pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1909.
Uhanalaisuusluokitus

Uhanalaisuusluokitus on menetelmä, jolla kuvataan eri eliölajien (kasvit, eläimet, jne.) todennäköisyyttä kuolla sukupuuttoon tietyllä aikavälillä. Mitä korkeampi lajin uhanalaisuusluokka on, sitä suurempi on sukupuuton riski ilman suojelutoimia. Uhanalaisuusluokitus voidaan tehdä joko kansainvälisesti tai tietyllä alueella.
Kansainvälisesti tunnetuimman uhanalaisuusluokituksen on määritellyt Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN). IUCN:n kriteereihin perustuva luokitusmenetelmä on yhdenmukainen kaikkialla maailmassa ja etukäteen määriteltyjen, yksityiskohtaisten arviointikriteerien vuoksi sillä saadaan jokseenkin puolueeton kuva arvioitavien lajien häviämisriskistä. Luokitus ei kuitenkaan ota huomioon lajikohtaisia erityispiirteitä ja saattaa siksi johtaa yksittäisten lajien uhanalaisuuden yli- tai aliarviointiin. 
Lajin uhanalaisuutta arvioitaessa huomioidaan populaation koko, tunnetut uhat, lisääntymisen onnistuminen, lajin esiintymisalueiden pirstoutuneisuus sekä muita lajia uhkaavia tekijöitä.

Uhanalaisuusluokitus Suomessa

Uusin Suomen ympäristöhallinnon laatima Suomen lajien uhanalaisuusluokitus, kansainväliseen tapaan nimeltään Punainen kirja, on ilmestynyt vuonna 2010 ja se noudattaa IUCN:n uhanalaisuusarviointiohjetta vuodelta 2006 sekä alueellisen arvioinnin ohjetta vuodelta 2003. Kansallinen uhanalaisarviointi eroaa kansainvälisestä siinä, että tarkastelu rajoittuu lajien esiintymiseen Suomen maantieteellisellä alueella. Lisäksi siinä otetaan huomioon myös valtakunnan rajan ylittävät populaatiot sekä muu maan rajojen ulkopuolelta tuleva kannanlisäys. Vuoden 2010 arvioinnissa arvioitiin noin 21 400 eliölajin uhanalaisuus mikä vastaa noin 45 % koko Suomen lajistosta. Arvioinnin perusteella noin 10 % Suomen eliölajeista on luokiteltavissa uhanalaisiksi eli luokkiin VU, EN tai CR.
Kultainen naamio (antologia)

Vastaanotto

Aikakoneen arviossa Juhani Hinkkanen kehuu Kultaista naamiota. Hänestä se on parempi kuin samoihin aikoihin ilmestynyt Lovecraft-kokoelma Varjo menneisyydestä; siinä missä Lovecraftin novellit ovat vanhentuneet, ovat Kultaisen naamion heikoimmatkin novellit laadukkaita. Hinkkanen sanoo kokoelmasta löytyvän sekä Lovecraftin henkisiä perinnetietoisia tarinoita että Cthulhu-mytologiaa modernisoivia novelleja. Hän ei kuitenkaan ymmärrä, miksi kokoelma on jaettu ”miesten ja naisten juttuihin”. Jos tarkoitus on puolustella naiskirjailijoiden mukanaoloa, se on tarpeetonta, sillä Verrosen ja Sinisalon novellit ovat kokoelman parhaat. Kumpikin kirjailija säilyttävää oman äänensä, vaikka kirjoittaakin Cthulhu-perinteeseen nojaavaa tarinaa. Erityisesti Sinisalon ”Me vakuutamme sinut” vakuuttaa todentuntuisuudellaan. Myös Santikon novellit olisivat päteviä ehdokkaita seuraavan Atorox-palkinnon saajaksi. Toisaalta Nenosen ”Ravintolalla” ei ole selkeää yhteyttä Cthulhu-mytologiaan, eikä sen mukanaolo tunnu perustellulta. Hinkkanen myös huomauttaa, että vaikka hän pitääkin Hurtan ”Myöhempinä aikoina” ja Kivisen ”Maan hönkä” -novelleista, ovat ne ”enemmänkin näytteitä sorminäppäryydestä ja Lovecraft-harrastuksesta kuin siitä mihin kirjoittajat omimmillaan pystyisivät”.
Gennadi Fjodorov

Gennadi Aleksandrovitš Fjodorov (ven. Геннадий Александрович Фёдоров); 18. elokuuta 1909 – 2. tammikuuta 1991) oli komilainen kirjailija.
Gennadi Fjodorov syntyi nykyisen Komin tasavallan Troitsko-Petšorskin kylässä. Vuonna 1926 hän valmistui Ust-Kulomin toisen asteen koulusta, työskenteli lastenkodeissa ja Komin kirjakustantamossa. Vuonna 1940 hän suoritti Maksim Gorkille nimetyn kirjallisuusinstituutin kurssin, osallistui toiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen Komin tiedekeskuksen tutkijana. Vuosina 1948–1959 ja 1964–1971 hän toimi Komin kirjailijaliiton johtajana.
Fjodorovin ensimmäinen teos julkaistiin Ordym (”Polku”) -kirjallisuuslehdessä vuonna 1928. Ensimmäinen erillisenä kirjana julkaistu teos oli Zeĺĺa-niminen näytelmä vuonna 1931. Pienoisromaaneissa Śiktsa asyv (”Maaseudun aamu”, 1932), Kolhoznitsajas (”Kolhoosilaisnaiset”, 1936) ja Traktoristka Vasilisa (”Traktorinkuljettaja Vasilisa”, 1938) kirjailija kuvaa kollektivisoinnin aikaa Komin maaseudulla. Fjodorovin pääteokset ovat kansalaissodan sankarittaresta Domna Kalikovasta kertova romaani Kya petigön (”Aamun sarastaessa”, 1962) sekä runoilija Ivan Kuratovin elämästä kertovat romaanit Vostym (”Elosalama”, 1982), Čužan muśań ylyn (”Kaukana kotimaasta”, 1989) ja Ezyś śura kör (”Hopeasarvinen peura”, 1991).
Kirjailija on saanut Komin tasavallan Kuratov-valtionpalkinnon ja Venäjän federaation ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen. Vuonna 1984 hänet nimettiin Komin tasavallan kansankirjailijaksi. Fjodorov on haudattu Syktyvkariin.
Lepaan puutarhaopisto

Lepaan puutarhaopisto on Hattulan kunnan Lepaan kylässä toiminut entinen oppilaitos, joka koulutti opiskelijoita puutarha-alalle. 
Oppilaitos perustettiin Lepaan kartanon maille, jonka omistaja Karl Fredrik Packalén testamenttasi tilansa vuonna 1902 puutarhuri- tai maanviljelyskoulua varten. Puutarhaoppilaitos perustettiin vuonna 1912 ja sen rinnalle puutarhakoulu vuonna 1923. 
Nykyään samalla alueella toimivat Hämeen ammattikorkeakoulun hortonomilinja ja Hämeen ammatti-instituutin puutarhurilinja.
Toikkalan seisake

Toikkala (lyh. Tok, ratakm 174+222) on lakkautettu seisake Paimion kaupungissa rantaradalla. Seisake avattiin 15. syyskuuta 1931 ja viimeinen pysähdys oli 25. toukokuuta 1979 Turun ja Paimion välisen paikallisliikenteen päättyessä. Tämä seisake lakkautettiin seuraavana päivänä. Seisakkeesta noin 40 metriä Helsingin suuntaan sijaitsi Toikkalan tasoristeys joka on korvattu hieman sivummalla olevalla alikulkutiellä.
Honken Trophy

Honken Trophy (ruots. Honkens trofé) on Ruotsin jääkiekkoilun palkinto, joka jaetaan vuosittain SHL:n parhaalle maalivahdille. Se on nimetty maalivahtilegenda Leif "Honken" Holmqvistin mukaan ja sitä on jaettu kaudesta 2001–2002 lähtien.
Budd Schulberg

Budd Wilson Schulberg (27. maaliskuuta 1914 New York, New York, Yhdysvallat – 5. elokuuta 2009 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Juutalainen Schulberg on B. P. Schulbergin poika. Hänen tunnetuimpia romaaneitaan ovat What Makes Sammy Run? (1941) ja The Disenchanted (1950); elokuva Mitä kovemmin he kaatuvat (1956) pohjautuu hänen romaaniinsa Kehäketut vuodelta 1948.
Schulbergin tunnetuin alkuperäinen käsikirjoitus on Alaston satama (1954). Myöhempiä käsikirjoituksia ovat Kasvot väkijoukossa (1957) ja Suolla tuulee (1958). Schulberg palkittiin Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnolla vuonna 1955.
Schulberg oli neljästi naimisissa, ja hänellä on viisi lasta. Hän kuoli vuonna 2009 New Yorkissa 95-vuotiaana.
Luis Fernando López

Ura

López voitti MM-kultaa 20 kilometriltä vuoden 2011 MM-kilpailuista Daegusta ajalla 1.20.38. Hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi voittajaksi, kun Valeri Bortšin ja Vladimir Kanaikin hylättiin dopingrikkomusten vuoksi 2016. Lópezista tuli näin ollen historian ensimmäinen kolumbialaismitalisti yleisurheilun MM-kilpailuissa. Hän on osallistunut MM-kilpailuihin vuosina 2005, 2007, 2009, 2011, 2013 ja 2015 ja 2017. Berliinissä 2009 hän oli 20 kilometrillä neljäs. Kesäolympialaisiin López on osallistunut neljästi, vuosina 2004, 2008, 2012 ja 2016. Paras sijoitus on vuoden 2008 kilpailuiden yhdeksäs sija 20 kilometriltä.
López on saavuttanut kaksi Etelä-Amerikan mestaruuskultaa sekä -hopean ja -pronssin sekä yhden pronssin Pan-Amerikan kisoista vuodelta 2009. 50 kilometrin hän on kävellyt parhaimmillaan aikaan 3.51.35 vuonna 2017 Limassa.
Kaukoidän talousalue

Kaukoidän talousalue (ven. Дальневосточный экономический район, Dalnevostotšnyi ekonomitšeski raion) on yksi Venäjän 12:sta talousalueesta. Siihen sisältyy Amurin alue, Tšukotkan autonominen piirikunta, Juutalaisten autonominen alue, Kamtšatkan aluepiiri, Habarovskin aluepiiri, Magadanin alue, Primorjen aluepiiri, Sahan tasavalta ja Sahalinin alue. Alueen pinta-ala on 6 216 000 km² ja asukasluku 7 463 000 asukasta. Väestötiheys on 1,2 as/km² ja kaupungistumisaste 76 %.
Saksan Grand Prix 1959

Kilpailu

Osakilpailun erikoisuus oli kisapituuden jakaminen kahteen 30 kierrosta kestävään osioon, koska rata muodostui kahdesta pitkästä Saksan moottoritieosuudesta, joita yhdisti kaksi silmukkaa. Pitkien ja nopeiden suorien ansiosta rata soveltui parhaiten Ferrarille, joka otti kilpailusta kolmoisvoiton (voitto oli tallille mieleinen, koska Italian metallityöläisten lakon vuoksi talli ei voinut osallistua Britannian GP:hen).
Ferrarin ainoan haastajan Cooperin autot yrittivät taistella voitosta, mutta kärsivät vakavista teknisistä ongelmista moottorin ja vaihteiston osalta. Toisen osion lopussa Ferrarin kuljettajat vaihtoivat sijoituksia keskenään ylivoimaisessa johdossa.
Porte d’Aix

Porte d’Aix tai Porte Royale on riemukaari Marseillen kaupungissa Ranskassa. Porttia alettiin rakentamaan 6. marraskuuta 1825, ja se valmistui vuonna 1839. Porte d’Aix’n riemukaari rakennettiin Ludvig XVI:n muistolle. Porte d’Aix’n ulkoasu on kopioitu Tituksen riemukaaresta, joka sijaitsee Roomassa. Riemukaaren arkkitehtina toimi Michel-Robert Penchaud. Riemukaari restauroitiin vuonna 2003.
Vilho Harinen

Vilho Harinen (käytti Saksassa peitenimeä Harris) (4. joulukuuta 1884 Rääkkylä – 14. huhtikuuta 1963) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Mikko Harinen ja Maria Päivinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hilma Paavolan kanssa.

Opinnot

Harinen kävi kansakoulun ja Suomen liikemiesyhdistyksen liikeapulaisiltakurssit Helsingissä.

Nuoruusvuodet

Opintojensa jälkeen Harinen siirtyi Joensuun postikonttorin ylimääräiseksi postiljooniksi 8. joulukuuta 1905 ja yleni postivaunupiirin vakinaiseksi postiljooniksi 1. tammikuuta 1915. Hän toimi ollessaan matkapostiljoonina Tornion–Seinäjoen rataosalla aktivistien salaisen postin kuljettajana vuosina 1915–1916.

Jääkäriaika

Harinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. huhtikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Harinen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja lopuksi Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä komppanianvääpelinä. Hänet määrättiin 14. marraskuu 1919 2. pataljoonan adjutantiksi ja 23. toukokuuta 1920 alkaen rykmentin esikuntavääpeliksi sekä 1. kesäkuuta 1923 pataljoonan varusupseeriksi ja 1. kesäkuuta 1924 alkaen 1. pataljoonan taloudenhoitajaksi. Tampereen rykmenttiin 5. komppanian vääpeliksi hän siirtyi 1. elokuuta 1925, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1926 rykmentin ase-, ammus- ja pioneerivaraston hoitajaksi ja 1. syyskuuta 1928 rykmentin asevaraston hoitajaksi ja edelleen 1. toukokuuta 1934 rykmentin esikuntavääpeliksi. Missä tehtävässä hän toimi aina talvisodan syttymiseen saakka.

Talvi- ja jatkosota

Talvi- ja jatkosotaan Harinen osallistui Tampereen suojeluskunnan vahtimestarina ja varastonhoitajana, mistä hän siirtyi sotien jälkeen Oy Ratinanlinnan vahtimestariksi, missä toimessa oli vuoteen 1955 saakka. Hänet on haudattu Tampereelle.
Dassault Mirage IIIO

Dassault Mirage IIIO oli Australian ilmavoimien hävittäjä ja rynnäkkökone.

Taustaa

Jo 1950-luvulla Australian hallitus pyrki hankkimaan Hawker P.1081 -koneita, mutta kehitys ongelmien vuoksi ja North American F-86 Sabren tulo markkinoille esti hankkeen toteutumisen. Korean tapahtumat pakottivat kuitenkin hankkimaan Gloster Meteorit Sabrejen tilalle. Kaluston nopea kehittyminen 1950-luvulla aiheutti sen, että Korean sodassa Australian ilmavoimien 77. laivueen kalustona olleet Gloster Meteor Mk 8 -koneet jäivät pahoin alakynteen MiG-15-kalustolla lentäneelle Pohjois-Korean ilmavoimille. Kärsityt tappiot jäivät muistiin ilmavoimien kalustohankintoja tehtäessä.
Vaikka Australiassa Commonwealth Aircraft Corporationin (CAC) valmistamat Sabret, jotka oli varustettu Rolls-Royce Avon moottorein, olivatkin konemallin parhaita suorituskyvyltään, ne eivät olleet joka sään hävittäjiä. Samanaikainen hävittäjien nopeuden ja muun suorituskyvyn kehittyminen teki koneista nopeasti vanhanaikaisia pakottaen hankkimaan ilmavoimille paremman joka sään hävittäjän.
Kesän varjot

Juoni

Kirjan päähenkilö on Mattias Bergmark, joka palaa kesällä 1999 sukukartanoon Bergiin, jossa hän 8-vuotiaana vietti sotakesän 1944 pommituksia paossa. Kirjassa hän tapaa vanhoja ystäviä ja muistelee tuota tärkeää kesää.  
Kirja oli ilmestyessään arvostelumenestys ja Carpelanille myönnettiin teoksesta Finlandia-palkinto vuonna 2005. Carpelanille Finlandia-palkinto oli toinen. Ensimmäisen palkintonsa hän voitti vuonna 1993 teoksellaan Alkutuuli.
Säästöpörssi

Säästöpörssi oli suomalainen halpakauppaketju. Sen perustivat tammisaarelaiset Timo ja Tapio Halme. Ensimmäinen Säästöpörssi-myymälä avattiin Karjaalle 1980-luvulla. Suomessa oli seitsemän Säästöpörssiä, ja ne kaikki sijaitsivat Etelä-Suomessa.
Säästöpörssi on ollut osa Tokmanni-konsernia vuodesta 2007 lähtien. Vuoden 2015 aikana kaikki Säästöpörssi-myymälät muutettiin Tokmanneiksi. Näin tapahtui myös muille Tokmanni-konsernin myymälöille.
Säästöpörssin tuotevalikoima koostui muun muassa elintarvikkeista, kodinhoitovälineistä, vaatteista, työkaluista ja eläintarvikkeista.
Luitpold

Luitpold (saks. Prinzregent Luitpold Karl Joseph Wilhelm Ludwig von Bayern) (12. maaliskuuta 1821 – 12. joulukuuta 1912), Wittelsbachin suvun jäsen, oli Baijerin prinssihallitsija (regentti) vuodesta 1886 kuolemaansa asti. Luitpold nousi valtaan 65-vuotiaana Ludvig II:n kuoltua, koska hänen veljenpoikansa ja lainvoimainen hallitsija Otto I oli mielipuoli. Luitpoldin kuoltua sijaishallitsijaksi tuli hänen vanhin poikansa Ludvig, joka seuraavana vuonna valittiin kuninkaaksi.
Luitpold oli suosittu hallitsija, ja hänen kansalle jakamistaan savukkeista tuli pian keräilyesineitä. Kuten edeltäjänsä Ludvig I ja Maksimilian II, hänkin rakennutti Müncheniin kadun, joka nimettiin hänen mukaansa Prinzregentenstraßeksi. Hänen mukaansa on myös nimetty seitsenkerroksinen prinssiregentinkakku, jota yhä tarjoillaan Münchenin leipomoissa. Kakun kerrokset kuvaavat Baijerin seitsemää heimoa.
Keith Andes

John Charles (Keith) Andes (12. heinäkuuta 1920 – 11. marraskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Andes aloitti Broadway-uransa palvellessaan toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Winged Victory vuonna 1944. Hänelle myönnettiin vuonna 1947 Theatre World -palkinto, ja myöhemmin hän esiintyi muun muassa musikaalissa Kiss Me, Kate. 
Vuonna 1952 Andesilla oli rooli elokuvassa Purkaus yössä. Hän tuli tunnetuksi televisiosta muun muassa lyhytikäisestä Glynis-tilannekomediasta vuonna 1963. Hän toimi myös ääninäyttelijänä. 
Andes teki itsemurhan 85-vuotiaana marraskuussa 2005. Hänen tiedetään kärsineen muiden terveyshuoliensa ohella virtsarakon syövästä. Hänellä oli kaksi lasta.
Aleksandr Izvolski

Aleksandr Petrovitš Izvolski (ven. Александр Петрович Извольский; 18. maaliskuuta (J: 6. maaliskuuta) 1856 Moskova – 16. elokuuta 1919 Pariisi, Ranska) oli venäläinen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1906–1910. Hänen kaudellaan Venäjä kärsi diplomaattisen tappion vuosien 1908–1909 Bosnian kriisin yhteydessä.
Izvolski kuului vanhaan puolalaistaustaiseen sukuun. Hän opiskeli Pietarin keisarillisessa lyseossa ja toimi pitkään diplomaattina Venäjän ulkomaanedustustoissa eri puolilla maailmaa. Hän oli Venäjän lähettiläänä Vatikaanissa 1894–1897, Belgradissa 1897–1900, Tokiossa 1900–1902 ja Kööpenhaminassa 1902–1906.
Izvolski nimitettiin ulkoministeriksi toukokuussa 1906. Hänen johdollaan Venäjä solmi vuonna Britannian kanssa 1907 entente cordiale -sopimuksen, joka ratkaisi maiden väliset siirtomaakiistat Tiibetissä, Afganistanissa ja Iranissa. Seuraavaksi Izvolski ryhtyi tavoittelemaan Venäjälle takaisin oikeutta kuljettaa sotalaivojaan Turkin salmien kautta Mustaltamereltä Välimerelle. Hän teki 15. syyskuuta 1908 Itävalta-Unkarin kanssa Buchlaussa sopimuksen, jonka mukaan Venäjä sallisi Itävalta-Unkarin liittää Bosnia-Hertsegovinan itseensä ja vastineeksi Itävalta-Unkari tukisi Venäjän tavoitteita Turkin salmien osalta. Sopimuksen ehdot oli kuitenkin määritelty epäselvästi, eikä Itävalta-Unkari täyttänytkään omaa lupaustaan. Sitä vastoin jo saman vuoden lokakuussa tapahtunut Bosnia-Hertsegovinan yhdistäminen Itävalta-Unkariin lisäsi sen vaikutusvaltaa Balkanilla suhteessa Venäjään. Izvolski yritti kompensoida tappiota solmimalla lokakuussa 1909 Italian kanssa yhteistyösopimuksen, jonka tarkoituksena oli estää Balkania joutumasta kokonaan yhden suurvallan vaikutuspiiriin.
Epäonnistumisten vuoksi Izvolski joutui eroamaan ulkoministerin tehtävistä syyskuussa 1910. Hänellä oli myös huonot välit pääministeri Pjotr Stolypiniin, jonka venäläistämispolitiikkaa Suomessa hän vastusti. Izvolski toimi sen jälkeen Venäjän suurlähettiläänä Pariisissa. Tässä asemassa hän pyrki tiivistämään kolmoisententen valtioiden yhteistyötä ja vaikutti muun muassa Ranskan ja Venäjän välisen laivastosopimuksen neuvotteluun vuonna 1911. Hän säilytti asemansa suurähettiläänä vielä helmikuun vallankumouksen jälkeen, mutta erosi kesäkuussa 1917, häntä lähellä olleet kadettipuolueen ministerit syrjäytettiin Venäjän hallituksesta.
Chris Lebenzon

Christopher John Lebenzon (s. 29. lokakuuta 1953 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja. Hän on ollut kahdesti ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saajaksi, elokuvista Top Gun – lentäjistä parhaat (1986) ja Purppuravyöhyke (1995).
Lebenzon on leikannut useita Tim Burtonin ohjaamia elokuvia.
Liukukäytävä

Liukukäytävä on ihmisten kuljettamiseen tarkoitettu kuljetin. Se voi olla tasainen tai kalteva. Liukukäytävissä on kuljetinketju ja kaidevyö kuten liukuportaissakin, mutta liukukäytävässä ei ole askelmia.
Tasaisia liukukäytäviä on esimerkiksi lentoasemilla ja metroasemilla eri terminaalien ja pitkien etäisyyksien välillä. Kaltevia liukukäytäviä käytetään erityisesti kauppakeskuksissa ja hypermarketeissa kerrosten välillä. Niiden ensisijainen etu verrattuna liukuportaisiin on mahdollisuus kuljettaa ostoskärryjä, mikäli kärryissä on erityiset liukukäytäväpyörät, joiden avulla ne liikkuvat liukukäytävää pitkin valumatta alas. Pyörätuolilla liikkumiseen liukukäytävät eivät kuitenkaan sovellu, koska pyörätuolien pyörissä ei ole vastaavaa ominaisuutta.
Trifenyyliarsiinioksidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trifenyyliarsiinioksidi on vaaleanruskeaa kiteistä ainetta. Se esiintyy usein kidevedellisenä hydraattina. Trifenyyliarsiinioksidi liukenee niin alifaattisiin kuin aromaattisiin hiilivetyihin sekä kloroformiin ja tetrahydrofuraaniin. Aine on Lewis-emäs ja muodostaa komplekseja useiden pääryhmien metallien sekä siirtymämetallien kanssa. Trifenyyliarsiinioksidi on monien muiden arseeniyhdisteiden tavoin erittäin myrkyllistä ja karsinogeenista.

Valmistus ja käyttö

Trifenyyliarsiinioksidia voidaan valmistaa hapettamalla trifenyyliarsiinia esimerkiksi vetyperoksidin, kaliumpermanganaatin, perkloorihapon tai metyylireniumtrioksidin avulla.
Trifenyyliarsiinioksidia voidaan käyttää ligandina katalyyteissä, joita käytetään hapetettaessa α,β-tyydyttymättömiä karbonyyliyhdisteitä enantioselektiivisesti epoksideiksi.