google/wiki40b huggingface dataset:
Daley Blind

Seurajoukkue

Blind aloitti ammattilaisuransa amsterdamilaisessa AFC Ajaxissa 17-vuotiaana pelaten ensin Ajaxin nuorten joukkueissa. Ensimmäisen ottelunsa Blind pelasi 7. joulukuuta 2008 Volendamia vastaan. Tulokaskaudellaan hän pelasi viisi ottelua. Joulukuussa 2009 Blind teki Ajaxin kanssa sopimuksen, joka päättyi kesäkuussa 2013. Tammikuussa 2010 Blind siirtyi lainalle loppukaudeksi Groningeniin, jossa pelasi 17 ottelua. Hän palasi takaisin Ajaxiin kaudelle 2010-11 ja pelasi kymmenen ottelua. Kaudella 2011-12 hän pelasi 21 ottelua ja kaudella 2012-13 34 ottelua tehden kaksi maalia. Hänet valittiin kauden päätteeksi Ajaxin parhaaksi pelaajaksi. Seuraavalla kaudella Blind pelasi 29 ottelua tehden yhden maalin. Ajaxin valmentaja Frank de Boer peluutti Blindiä puolustavana keskikenttäpelaajana eikä enää vasempana puolustajana. Kauden päätteeksi Blind valittiin vuoden parhaaksi alankomaalaiseksi jalkapalloilijaksi. Loppukesästä 2014 Blind siirtyi 13,8 miljoonan punnan siirtosummalla Manchester Unitediin. Hänen sopimuksensa pituus on neljä vuotta. Ensimmäisen ottelunsa uudessa seurassaan Blind pelasi 14. syyskuuta Queens Park Rangersia vastaan. Avauskaudellaan hän pelasi 25 ottelua tehden kaksi maalia.

Maajoukkue

Blind pelasi ensimmäisen ottelunsa maajoukkueessa 6. helmikuuta 2013 ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Hän pelasi maajoukkueessa myös Brasilian MM-kilpailuissa 2014, jossa pelasi kaikissa seitsemässä ottelussa ja teki maalin pronssiottelussa Brasiliaa vastaan. Yhteensä Blind on pelannut 67 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Sisu A-45

KB-45

Mallin ensimmäinen versio oli nimeltään KB-45. Malli oli kehitetty yhdessä puolustusvoimien kanssa jääkäripataljoonien käyttöön. Suunnitteluprojektista vastasi yli-insinööri Uoti Hartikainen. Ensimmäinen prototyyppi rakennettiin Fleminginkadun kokeiluosastolla. Se oli viimeinen Sisun omaa valmistetta olevalla AMI-bensiinimoottorilla varustettu yksilö. Akselit olivat englantilaisen Kirkstallin valmistamat. Auto sai hyvin pian sisulaisten ja armeijan henkilöstön keskuudessa prototyyppi-sanasta johdetun lempinimen Proto.
Ensimmäisen prototyypin valmistuttua puolustusvoimien edustajat ilmoittivat yllättäen, että auton akseliväliä tuli lyhentää 30 senttiä. Tämä perustui puolustusvoimien mittaamiin suomalaisten metsien puiden keskimääräisiin välimatkoihin. Muutos aiheutti suunnattomia ongelmia, sillä vaihteistoa ja alennusvaihdetta ei voinut sovittaa suunnitellusti. Vaihteistojen välillä ollut nivelakseli piti korvata rakenteellisesti hankalalla hammasholkkijärjestelmällä, joka mahdollisti lyhyemmän keskinäisen etäisyyden. Myös bensiinimoottorin korvaaminen dieselkäyttöisella tuotti hankaluuksia. Kun lopullinen, sarjatuotantoversio oli valmis, puolustusvoimat oli tyytyväinen lopputulokseen.
Ensimmäiset 18 autoa toimitettiin puolustusvoimille elokuussa 1965. Niitä käytettiin pääasiassa kenttä- ja ilmatorjuntatykkien vetäjinä. Puolustusvoimilla oli käytössään kaikkiaan 83 KB-45:ä, joista kaksi oli paloautoja.

A-45 ja AH-45

Vuonna 1970 esiteltiin seuraajamalli A-45, jonka ainoa merkittävä ero oli akseleissa. KB-45:ssä olleet Kirkstallin valmistamat akselit oli korvattu Sisun omaa suunnittelua olevilla planeettavälitteisillä akseleilla. Sarjatuotanto päätettiin aloittaa Hämeenlinnassa. Osa autoista kuitenkin koottiin Karjaalla Hämeenlinnan tehtaan aika ajoin riittämättömän kapasiteetin vuoksi.
A-45:stä kehitettiin pian myös muunnelma nimeltään AH-45, jossa oli jo KB-45 -mallissa testattu diplomi-insinööri Ilmari Louhion kehittämä lisähydrauliikka. Järjestelmän ansiosta autoon voi kytkeä Sisu-nestemoottoreilla varustetun perävaunun, jolloin yhdistelmän maastokelpoisuus parani merkittävästi.
Moottorina Leyland EO.401 -suorasuihkutusdiesel, joka on AH-45 -mallissa varustettu turboahtimella. Tämän lisäksi oli Valmet 611CA -moottorilla varustettu A-45-CI -malli. Sekä etu- että taka-akselit on varustettu tasauspyörästöjen lukoilla. Ohjaamossa on kuljettajan vierellä paikka kahdelle lisämatkustajalle, lavalla on tilaa 27 henkilölle.
A-45:n pääasiallinen asiakas oli Puolustusvoimat, joka on hiljakkoin huutokaupannut käytöstä poistettua Proto-kalustoa. Auto on saavuttanut suosiota yksityisten harrastajien keskuudessa. Auto on ketterä etenemään maastossa lyhyen akselivälinsä sekä kiertyvän runkonsa ansiosta; epätasaisessakin maastossa pyörät pysyvät maassa. Myös VR:llä oli raivausautoksi varustettu A-45.
Justine Henin

Elämä

Heninin lapsuutta varjosti hänen isosiskonsa aikainen kuolema liikenneonnettomuudessa. Sisar Florence joutui Han-Sur-Lessen kylässä Belgiassa juopuneen kuljettajan yliajamaksi ennen Justine Heninin syntymää. Hänellä on kaksi isoveljeä, David ja Thomas, sekä pikkusisko Sarah. Heninin ollessa teini-ikäinen hänen äitinsä Francoise menehtyi syöpään ja tämän raskaan kokemuksen jälkeen hän keskittyi tennisuraansa noustakseen huipulle – maailman parhaaksi naispelaajaksi. Heninin valmentaja Carlos Rodriguez on hänen henkinen isähahmonsa kentillä ja niiden ulkopuolella. Entinen aviomies sekä teinivuosien poikaystävä Pierre-Yves Hardenne oli myös alusta lähtien tukemassa hänen tennisuraansa heidän eroonsa saakka. Tämä kolmikko toimi tiiviisti yhdessä ja sai aikaan erinomaisia tuloksia. Henin nousikin ensimmäistä kertaa urallaan maailman ykköspelaajaksi vuoden 2003 syksyllä.

Ura

Henin voitti urallaan 43 WTA-tourin ammattilaisturnausta, joista seitsemän oli Grand Slam -turnauksia. Ensimmäinen turnausvoitto tuli vuonna 1999 kotikisasta Antwerpenistä, Belgiasta, jossa hän osallistui uransa ensimmäiseen ammattilaisturnaukseen kyseisenä vuonna. Grand Slam -turnausten finaaleissa Henin kohtasi kolmesti maannaisensa Kim Clijstersin. Arkkivihollinen kaatui jokaisessa suurfinaalissa. Viidennessä Grand Slam -finaalissaan Henin kohtasi Ranskan Mary Piercen tämän kotikentällä Pariisissa Philip Chatrier -areenakentällä. Henin voitti suoraan kahdessa erässä. Naisten Fed Cupia Henin on ollut voittamassa Belgian riveissä kerran, vuonna 2001. Vuonna 2004 hän voitti olympiakultaa Ateenassa. 
Heniniä pidetään yleisesti maailman parhaimpana massakenttäpelaajana naisten ammattilaiskiertueella. Hänen yksikätinen rystylyöntinsä on John McEnroen mukaan maailman kaunein rystylyönti tenniksessä niin naiset kuin miehetkin mukaan lukien. Henin on kentällä nopea ja hän on erityisesti monipuolisuudellaan edennyt urallaan suuriin voittoihin.
Henin on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 2003, 2006 ja 2007.
Syyskuussa 2009 Justine Henin ilmoitti palaavansa tenniskentille kauden 2010 alussa. Australian avoimissa 2010 hän pääsi loppuotteluun, jossa hän hävisi Serena Williamsille luvuin 4-6, 6-3, 2-6. Ensimmäisen paluutaan seuranneen turnausvoittonsa hän otti Stuttgartissa, jossa finaalivastustajana oli Samantha Stosur. Ranskan avoimissa Henin eteni neljännelle kierrokselle, jolla Stosur voitti hänet. Wimbledonissa hän hävisi neljännellä kierroksella toiselle paluun tehneelle belgialaiselle, Kim Clijstersille. Tuossa ottelussa Henin loukkasi kyynärpäänsä, mikä pitää hänet poissa Yhdysvaltain avoimista. Heninin WTA-ranking oli 2. elokuuta julkaistulla listalla neljästoista.
Australian avoimissa 2011 Henin putosi jatkosta kolmannella kierroksella hävittyään Svetlana Kuznetsovalle. 26. tammikuuta Henin kertoi lopettavansa uransa rannevamman vuoksi.
Aitolian liitto

Aitolian liitto oli liitto, johon kuului antiikin kreikkalaisia kaupunkeja etupäässä Aitoliasta ja muualta Korintinlahden pohjoispuolelta. Liitto otti haltuunsa Delfoin vuonna 290 eaa. ja puolusti sitä galleja vastaan vuonna 279 eaa. Liiton suurimpia vastustajia oli Akhaian liitto.
Aitolian liitto vastusti Makedonian kuningasta Filippos V:ä ja osallistui vuonna 197 eaa. Kynoskefalain taisteluun roomalaisten puolella. Aitolialaiset vastustivat kuitenkin Rooman laajenemisyrityksiä Kreikassa ja liittoutuivat Syyrian Antiokhos III:n kanssa. Liitto menetti merkityksensä sen jälkeen kun roomalaiset kukistivat Antiokhoksen vuonna 189 eaa.
Dennis Lehane

Dennis Lehane (s. 4. elokuuta 1965 Dorchester, Boston, Massachusetts ) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Lehanen teosten pohjalta on myös tehty elokuvia. Martin Scorsesen ohjaus Suljettu saari perustuu Lehanen saman nimiseen romaaniin. Lehanen kirjaan pohjautuvat myös Clint Eastwoodin ohjaama elokuva Menneisyyden ote ja Ben Affleckin ohjaus Gone Baby Gone.
Chop suey

Chop suey (杂碎, pinyin: zá suì) on länsimaissa tunnettu kiinalainen tai oikeammin amerikankiinalainen ruoka. Se on lähtöisin Yhdysvalloissa asuvilta amerikankiinalaisilta. Chop suey on ruokalajina varsin yksinkertainen: pannulla kypsennettyä lihaa, kanaa tai katkarapuja sekä kasviksia suurustetussa kastikkeessa. Käytettävät kasvikset ja lihan voi valita jokseenkin vapaasti. Chop suey tarjoillaan yleensä riisin mutta myös nuudelien kanssa.
Private Snafu

Private Snafu (suom. sotamies Snafu) oli päähahmo Yhdysvaltain maavoimien animaatiotekniikalla toteutetussa koulutuselokuvasarjassa, jota tehtiin vuosina 1943–1945. Hahmon nimi tulee yhdysvaltalaisesta sotilasslangista, jossa SNAFU on lyhenne sanoista Situation Normal, All Fucked/Fouled Up. Hahmon luoja oli Armed Forces Motion Picture Unitin johdossa ollut elokuvaohjaaja Frank Capra. Private Snafu -elokuvia tehtiin kaikkiaan 28 kappaletta. Niistä 25 tuotti Warner Bros., UPA tuotti kaksi ja Harman-Ising Studio yhden. Elokuvien ohjaajina olivat muun muassa Chuck Jones, Frank Tashlin ja Bob Clampett. Snafun ääniroolin esitti Mel Blanc. Elokuvien käsikirjoittajina olivat Theodor "Dr. Seuss" Geisel ja P. D. Eastman.
Private Snafu on Yhdysvaltain armeijan huonoin sotilas, joka tekee kaiken väärin ja usein kuolee oman toimintansa seurauksena. Elokuvien aiheina olivat muun muassa suojautuminen taudeilta ja asekoulutus. Normandian maihinnousun lähestyessä useissa elokuvissa käsiteltiin varomattomien puheiden aiheuttamia riskejä.
Puso

Puso on kylä Kontiolahden pohjoisosassa. Sen naapurikyliä ovat Romppala, Rantakylä ja Herajärvi.
Asukkaita on noin 300. Kontiolahden kirkonkylälle on matkaa 35 kilometriä, Joensuuhun 55 kilometriä ja Juukaan 45 kilometriä. Kylässä on paljon kesämökkejä.
Puson yhdistyksiä ovat Puson kylätoimikunta, metsästysseura Puson Erä.
Maersk Line

Historia

Maersk Linen historia alkaa vuodesta 1928, jolloin ensimmäinen Maersk Line -nimen alla toiminut laivalinja aloitti liikennöinnin Tyynenmeren-linjalla välillä Itä-Aasia – Yhdysvallat. Juuri ennen toisen maailmansodan syttymistä vuonna 1939 A. P. Møller oli Tanskan toiseksi suurin varustamo yhteensä 46 aluksella. Tanskan miehityksen seurauksena 1940 Mærsk Mc-Kinney Møllerin johdolla yhtiön toiminta siirtyi New Yorkiin, mistä käsin Maerskin laivastoa alettiin johtaa. Yhdysvaltain sota-aikana tekemä päätös ottaa hallintaansa kaikki ulkomaiset alukset koski myös Maerskia, joka menetti sodan seurauksena yli puolet laivastostaan. Sodan jälkeisinä vuosina 1945–1965 Maerskin toimintaa alettiin rakentaa uudelleen ja yhtiön laivaston koko pieneni 21 alukseen. Mærsk Mc-Kinney Møller tuli Maersk-konsernin johtoon vuonna 1965.
Maersk Linesta tuli Ben-EAC:n oston myötä maailman suurin konttilaivayhtiö vuonna 1993. Maersk oli aiemmin aloittanut yhteistyön P&O-varustamon kanssa vuonna 1991 perustamalla sen kanssa yhteisen globaalin konttipalvelun. Yhteistyö P&O:n kanssa päättyi vuonna 1996 ja Maerskin kumppaniksi tuli Sea-Land Corporation, jonka Maersk lopulta hankki itselleen vuonna 1999 ja nimesi laivayhtiönsä uudelleen Maersk Sealandiksi.
Vuonna 2005 Maersk Sealand hankki P&O Nedlloydin yhteensä 2,3 miljardin euron kauppahintaan. Fuusion myötä syntyi maailman suurin laivavarustamo ja konttilaivayhtiö, jolla oli laivastossaan yhteensä noin 550 alusta. Kaupan jälkeen yhdistynyt yhtiö otti vuonna 2006 käyttöön nykyisen Maersk Line -nimen.
Maersk Line tiedotti huhtikuussa 2017 sopineensa Hamburg Südin ostosta sen omistaneen perheyhtiö Oetker Groupin kanssa. Kauppahinta oli noin neljä miljardia dollaria. Yrityskauppa sai sinettinsä vuoden 2017 lopulla Brasilian viranomaisten annettua sille hyväksyntänsä. Jo aiemmin kauppa oli saanut Euroopan komission ja Yhdysvaltain oikeusministeriön hyväksynnän.

Laivasto

Maersk Linella oli kesäkuussa 2011 käytössään yli 600 rahtialusta ja kontteja 3,8 miljoonan TEU-yksikön edestä. Vuonna 2006 yhtiölle toimitettiin siihen aikaan maailman suurin konttilaiva M/S Emma Mærsk, joka oli Maerskin PS-luokan ensimmäinen alus ja kapasiteetiltaan 11 000 TEU-yksikköä. Emma Mærskin seitsemän sisaralusta: Estelle, Ebba, Edith, Eleonora, Elly, Evelyn ja Eugen Mærsk otettiin käyttöön vuosien 2007–2008 aikana.
Vuonna 2011 Maersk Line tilasi 20 vieläkin suurempaa konttilaivaa, jotka kuuluvat kapasiteetiltaan 18 000 TEU-yksikön Triple E -luokkaan.
Maersk Line testasi yhteistyössä Yhdysvaltain laivaston kanssa levästä valmistettua biopolttoainetta Maersk Kalmar -aluksella vuosina 2011–2012.
Jean Simmons

Ura

Hän aloitti näyttelijän uransa jo teini-ikäisenä. Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli Suuret toiveet (Great Expectations, 1946). Vuonna 1948 hän näytteli Ofeliaa Laurence Olivierin elokuvassa Hamlet ja sai roolistaan Oscar-ehdokkuuden. Hänen muita tunnettuja elokuvia ovat mm. Sinuhe, egyptiläinen (The Egyptian, 1954), Enkeleitä Broadwaylla (Guys and Dolls, 1955), Suuri maa (Big Country, 1958) ja Spartacus (Spartacus, 1960). Sen lisäksi hän loi uraa televisiossa; minisarjasta Okalinnut (The Thorn Birds, 1983) tuli Emmy-palkinto, sen lisäksi hän on näytellyt minisarjassa Jaettu maa (North and South, 1985). Minisarjojen lisäksi hän on näytellyt TV-elokuvissa ja vieraillut tv-sarjoissa. Hän on myös ääninäytellyt joidenkin anime-elokuvien englanninkielisissä versioissa.

Yksityiselämä

Yksityiselämässään hän on ollut naimisissa Stewart Grangerin kanssa vuosina 1950–1960. Avioliitosta on yksi tytär. Simmons ja Granger tekivät urallaan lukuisia elokuvia yhdessä. Vuosina 1960–1977 hän oli naimisissa tuottaja-käsikirjoittaja-ohjaaja Richard Brooksin kanssa. Myös tästä avioliitosta on yksi tytär. Vuonna 2003 Jean Simmons aateloitiin arvomerkillä OBE.
Hän kuoli keuhkosyöpään 22. tammikuuta 2010 Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Demokraattinen puolue (Japani)

Aiemmat vaalit

Puolue sai merkittävät vaalivoitot vuoden 2003 alahuoneen ja 2004 ylähuoneen valeissa, mutta menetti kannatustaan vuoden 2005 vaaleissa. Vuoden 2007 ylähuoneen vaaleissa puolue saavutti vaalivoiton, saaden lähes 40 prosenttia äänistä ja 11 lisäpaikkaa.
Turku työllä rakennetaan

Turku työllä rakennetaan on kuvanveistäjä Kari Juvan vuonna 1987 paljastettu pronssiveistos Turun Barkerinpuistossa osoitteessa Linnankatu 46.
Barkerinpuiston paikalla sijaitsi John Barkerin 1843 perustama puuvillakehräämö, joka tarjosi töitä lähes tuhannelle kaupunkilaiselle. Kari Juvan työ valittiin voittajaksi kahdensadan ehdotuksen joukosta vuonna 1984 julistetussa kilpailussa. Veistoksen paljastustilaisuus 25. lokakuuta 1987 oli osa Turun Työväenyhdistyksen satavuotisjuhlaa, ja teoksen paljasti silloinen tasavallan presidentti Mauno Koivisto.
Turku työllä rakennetaan on Suomen suurin ja painavin ulkoveistos. Sen pronssivalun pinta-ala on lähes 80 neliömetriä, ja punagraniittisine jalustoineen veistos painaa noin 36 tonnia.
Patsaassa työväen eri ammattikuntia edustavat seitsemän mieshahmoa seisovat rintamassa. Ajattomiksi tyylitellyt hahmot näyttävät kasvavan teoksen pohjasta, ja niiden yläpuolella olevan massiivisen elementin voidaan tulkita kuvaavan työväenliikkeen perinteisiin kuuluvia lippuja. Kuvanveistäjä Kari Juva on itse kuvannut teostaan: "Johtoajatuksena oli, että teoksen massa on isompi kuin henkilöhahmot. Useinhan työ kasvaa suuremmaksi kuin tekijänsä".
Patsaskilpailun lopullinen ratkaisu tehtiin Juvan ehdotuksen ja Erkki Mykrän kahta eri suuntiin katsovaa työläismiestä esittävän ehdotuksen Nuoruus ja vanhuus välillä. Juvan ehdotusta pidettiin maneristisena, pinnallisena ja kalliina verrattuna Mykrän epämonumentaalisempaan ehdotukseen. Äänestyksessä äänet menivät tasan, mutta puheenjohtajan ääni toi voiton tälle Kari Juvan ehdotukselle.
Emilio Ferrera

Emilio Ferrera (s. 19. kesäkuuta 1967 Schaerbeek) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura pelaajana

Ferrara edusti urallaan useita belgialaisseuroja, muttei noussut suureen menestykseen. Hän pelasi juniori-ikäisenä myös yhden kauden suurseura RSC Anderlechtissa.

Ura valmentajana

Valmennusurallaan Ferrera on valmentanut Belgiassa ja Kreikassa. Club Bruggesta lähdettyään Ferrera toimi lyhyen aikaa Skoda Xanthin ja Panthrakikosin valmentajana. Keväällä 2009 hän teki sopimuksen Panioniosin kanssa.  
Tammikuussa 2010 hän palasi kolmen Kreikan vuoden jälkeen takaisin kotimaahansa KSC Lokerenin päävalmentajaksi.  Hän luotsasi seuran Belgian liigassa sijalle 14 ja teki kauden jälkeen tilaa Peter Maesille. 
Lokakuun lopussa 2010 Ferrera palasi Panthrakikosin päävalmentajaksi.  Hän sai potkut seurasta maaliskuussa 2011. Saman vuoden heinäkuussa hän jatkoi uraansa Al-Shababissa, jossa toimi ensin apuvalmentajana ja syyskuusta joulukuuhun 2013 päävalmentajana.
Helmikuussa 2014 Ferrera palasi valmentamaan Belgiaan KRC Genkin joukkuetta.  Hän sai kuitenkin potkut seurasta heinäkuun lopussa 2014.
Englebert

Englebert oli menestyksekäs belgialainen kumi- ja rengasyhtiö, jonka Oscar Englebert perusti Liègessä vuonna 1868 ja josta myöhemmin tuli osa Uniroyal-rengasvalmistusyritystä.

Historia

Vuonna 1898 pitkään kumipäällystealalla työskennellyt Oscar Englebert perusti rengasyhtiön Belgiaan, joka valmisti paineistettuja polkupyörän- ja autonrenkaita. Englebertistä tuli Benelux-maiden suosituin rengasvalmistaja. Ennen ensimmäistä maailmansotaa yhtiö muodosti vuonna 1914 Uniroyal-rengasosaston ja omaksui mutkittelevat uurteet renkaisiinsa, joista tuli suositut niiden vähemmän sivuluisua aiheuttavan ominaisuuden vuoksi (tuotanto kasvoi nelinkertaiseksi ennen sota-aikaa). Englebertin toinen rengastehdas perustettiin Belgian ja Saksan rajalla sijaitsevaanAacheniin vuonna 1929.
Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1958 yhtiö aloitti tiiviin yhteistyön amerikkalaisen rengasvalmistajan US Rubberin kanssa ja noin vuosikymmen myöhemmin yhtiön nimi muuttui Uniroyal Englebertiksi. Vuonna 1979 Uniroyal myi Euroopan osastonsa Continental Tyre Companylle, joka säilytti Uniroyal-brändin itsellään.

Moottoriurheilu

Englebert osallistui rengastoimittajana myös kilpa-autosarjoihin 1930-luvulla, ja yhtiön valmistama rengas oli ensimmäisiä, joita ei tarvinnut vaihtaa kesken Le Mansin 24 tunnin ajon. Formula 1-sarjassa Englebert toimi rengasvalmistajana 1950-luvulla ja niillä voitettiin seitsemän kertaa.
Englebertin kilpailumenestyksen surullisin tapaus sattui vuonna 1957 Mille Miglian kilpailussa, jossa Ferrarin kuljettaja Alfonso de Portago, tämän apukuljettaja ja yhdeksän katsojaa menehtyivät, kun de Portago menetti neljälitraisen Ferrari 335 S autonsa hallinnan renkaan räjähtäessä. Italian syyttäjänviranomaiset asettivat Englebertin ja Enzo Ferrarin syytteen alaisiksi tapahtuneesta joukkoturmasta, mutta tutkinnan päätyttyä vuonna 1961 molemmat vapautettiin kaikista syytteistä.
Sweet Home Alabama

Vastaus Neil Youngille

”Sweet Home Alabama” tehtiin vastineeksi Neil Youngin kappaleeseen ”Southern Man”, joka käsitteli Yhdysvaltojen etelävaltioiden rasismia afroamerikkalaisia kohtaan. ”Sweet Home Alabamassa” kerrotaan etelävaltioiden hyvistä puolista ja todetaan mm. "... Hope Neil Young will remember / Southern man don't need him around ..." Laulaja Ronnie Van Zant esitti kappaleen yleensä Neil Young -paita yllään.
Neil Young ja Ronnie Van Zant huhuista huolimatta kunnioittivat toisiaan muusikkoina ja ystävinä. Neil Young on esittänyt kappaleen itsekin kerran vuonna 1977 Van Zantin kuoltua lento-onnettomuudessa.

Suomennos

Hannu Niskanen on suomentanut Sweet Home Alabaman nimellä Rautalampi. Sen on julkaissut coverina rautalampilainen Grand Merlin -yhtye.
Vyöruusu

Patofysiologia

Vyöruusun aiheuttaa sama herpesviruksiin kuuluva varicella-zostervirus, joka aiheuttaa lapsena vesirokon lähes jokaiselle. Vesirokon sairastamisen jälkeen virus jää elimistöön latentiksi aivo- ja selkäydinhermojen takajuurten tumakkeisiin. Myöhemmin aikuisiällä virus voi aktivoitua esimerkiksi stressin vaikutuksesta ja aiheuttaa iholle vyöruusun. Myös auringon ultraviolettisäteilyn on todettu lisäävän sairastumisen riskiä.

Diagnosointi

Useimmiten diagnoosi voidaan tehdä oireiden perusteella. Epäselvissä tapauksissa diagnoosi voidaan varmistaa osoittamalla virusantigeenin läsnäolo ihorakkulan soluissa.

Hoito

Vyöruusu rauhoittuu useimmiten itsekseen. Vyöruusua voidaan hoitaa tietyillä viruslääkkeillä, jos hoito päästään aloittamaan kolmen vuorokauden kuluessa rakkuloiden ilmaantumisesta. Tätä myöhemmin aloitetusta hoidosta ei juuri ole apua. Hoito nopeuttaa rakkuloiden parantumista ja vähentää jälkisäryn ilmaantumista. Vyöruusun aiheuttamaa särkyä ja jälkisärkyä voidaan lievissä tapauksissa lievittää normaaleilla tulehduskipusärkylääkkeillä, mutta hankalat tapaukset vaativat hermovauriokipuun tarkoitettuja lääkkeitä. Vyöruusun hoidossa voidaan käyttää seuraavia lääkeaineita; asikloviiri, valasikloviiri tai famsikloviiri.
Vyöruusun ehkäisyyn on Suomessa saatavilla rokote (Zostavax), joka on tarkoitettu yli 60-vuotiaille. Rokote ei kuulu kansalliseen rokotusohjelmaan.

Komplikaatiot

Tavallisin komplikaatio on ihottuman häviämisen jälkeen kehittyvä hermoperäinen kipu alueella, jossa vyöruusu oli. Tämä ns. postherpeettinen neuralgia saattaa kestää kuukausia, jopa vuosiakin. Harvinaisempia komplikaatioita ovat aivotulehdus ja aivokalvontulehdus.
Vyöruusun on todettu tutkimuksissa lisäävän riskiä sairastua MS-tautiin 4-kertaisesti vuoden sisällä vyöruususta.
Rakkulavaiheessa oleva vyöruusu voi tartuttaa vesirokkoviruksen sellaisiin henkilöihin, jotka eivät ole vesirokkoa sairastaneet. Erityisen vaarallista tämä on raskaana oleville naisille.
Israel Hwasser

Israel Hwasser (17. syyskuuta 1790 Älvkarleby, Uplanti – 11. toukokuuta 1860 Uppsala) oli ruotsalainen Suomessakin vaikuttanut lääketieteen professori, filosofi ja kirjailija.

Elämä ja ura

Hwasser toimi Turun akatemian lääketieteen professorina 1817–1829, minkä jälkeen siirtyi Uppsalan yliopistoon, jossa toimi vuosina 1830–1855. Hwasser piti hallussaan Ruotsin akatemian tuolia numero 16 vuosina 1854–1860.
Hwasserin maailmankatsomus oli biologinen, ja hän katsoi, että lääketiede on kaikkein keskeisin tiede ja että elämä on luova ja organisoiva voimatekijä.
Hwasseria voidaan pitää myös Suomen valtio-opin kehittäjänä. 1830–1840-lukujen taitteessa Hwasser kirjoitti näkemyksensä Suomen asemasta pamfleteissaan. Hwasserin näkemys oli luonnonoikeuden sopimusteoriaan perustuva oppi, jonka mukaan Suomi oli Porvoon maapäivillä irtautunut Ruotsista ja tehnyt erillisrauhan Venäjän kanssa. Hwasserin oppi Suomen valtiosta levisi yleiseen tietoisuuteen 1860-luvun alusta. 
Hwasser joutui murhayrityksen kohteeksi Turussa 10. joulukuuta 1821, kun kemian professori Johan Gadolinin poika J. E. Gadolin saapui hänen luokseen, ojensi paperilapun ja Hwasserin lukiessa lappua survaisi häntä miekalla päähän. Miekka kimposi Hwasserin otsaluusta, mutta kaatuessaan hän löi päänsä kivilattiaan. Hän kuitenkin parani pian. Gadolin todettiin mielisairaaksi ja hänet lähetettiin Seilin hospitaaliin. Hänen motiivinsa lienevät kuitenkin olleet poliittiset.