google/wiki40b huggingface dataset:
TASO 131

TASO 131 on suomalainen Vili Lehdonvirran vuonna 1998 julkaisema DOS-tietokonepeli PC-koneille. Peliä jaetaan nykyään freewarena. Peli on sivusta kuvattu moninpeli enintään neljälle pelaajalle ja ainoa tavoite on tuhota vastustajien tukikohdat. Peliä pelataan jaetulla ruudulla ja yhdellä näppäimistöllä. Pelaajat käyttävät toisiaan vastaan aseina helikoptereita, ohjuksia, maa- sekä laskuvarjojoukkoja.
Pelaaja voi ohjata pelissä helikopteria tai ohjusta - muut joukot toimivat tekoälyn ohjaamina. Maajoukkoja voi ostaa vain pelin alussa, kun oma helikopteri tuhoutuu tai laskeutuu helikopterilla takaisin omaan tukikohtaan. Peliä voi pelata myös tekoälyä vastaan. Classic-pelimuodossa pelaajilla on valmiiksi rakennetut tukikohdat. Campaign-pelimuodossa pelaajilla on alkuresurssit, joilla rakentaa tukikohdan rakennukset sekä hankkia joukkoja.
Pelille on elokuussa 2012 julkaistu uudet kotisivut ja Mac-versio.
Värjäys

Kasvivärjäys

Kasvivärjäyksellä tarkoitetaan luonnosta kerätyillä väriaineilla värjäämistä. Yleisimmin luonnonväreillä värjätään villaa ja silkkiä, koska ne värjäytyvät helposti ja toistavat värejä kirkkaasti ja syvästi. Kasvivärjäys soveltuu myös muiden luonnonmateriaalien värjäämiseen, esimerkiksi nahan, puun, paperin, höyhenien, luiden ja kaislan. Kasvivärjäyksessä voidaan käyttää monia eri kasvinosia, esimerkiksi lehtiä, kuorta, puuydintä, juuria, sekä muita kuin kasviperäisiä aineita kuten hyönteisiä tai sieniä. Luonnosta saatavia värejä ovat erityisesti punaisen, keltaisen, oranssin, ruskean ja vihreän eri sävyt. Violettia ja sinistä saadaan verrattain harvoista aineista. Erikseen tunnetaan sienivärjäys.
Värjäystä ennen kasveista on eroteltava halutut osat ja karkeat väriaineet kuten kävyt ja kuoret esikäsiteltävä pilkkomalla ja liottamalla. Väriaineet voidaan käyttää värjäykseen tuoreina tai ne voidaan säilöä kuivaamalla.
Samalla kasvilla voi saada aikaan erilaisia värisävyjä käytetyistä apuaineista, värjättävistä materiaaleista, värjäysaineen suhteellisesta käyttömäärästä ja muista muuttujista riippuen. Lisäksi luonnosta kerättyjen väriaineiden voimakkuus voi vaihdella esimerkiksi eri populaatioden tai kasvupaikkojen välillä. Kasvivärjäyksessä onkin vaikea tuottaa täsmällisiä sävyjä – toisaalta sävyjen moninaisuus voi olla myös haluttu efekti. Värjäystä ennen materiaalit punnitaan värjättävien materiaalien määrään suhteuttaen. Jos tavoitteena on tasainen värjäystulos, käytetään kookasta värjäysastiaa ja värjättävät materiaalit kastellaan ennen värjäystä.
Yleisin kasvivärien puretusaine on aluna eli kaliumalumiinisulfaatti. Puretusaine kiinnittää värit värjättäviin materiaaleihin. Aluna myös kirkastaa värisävyjä. Sitä laitetaan 10 % värjättävän materiaalin (kuivana punnittu) painosta. Alunan lisätään värjäysveteen. Muita puretus- ja apuaineita ovat muiden muassa viinikivi, rauta(II)sulfaatti, kuparisulfaatti, tinakloridi sekä ammoniakki.
100 g varten värjäysmateriaalia tarvitaan noin 1 kg kasveja. Kasvit keitetään 80–90 asteessa noin tunnin ajan, jonka jälkeen värineste kaadetaan toiseen astiaan siivilän läpi. Täten saadaan eroteltua roskat pois värinesteestä.
Värineste mitataan kattilaan ja lisätään tarvittaessa vettä. Suosituksena on noin 6 litraa/100 g materiaalia. Värjäystä aloittaessa veden tulisi olla noin 40-asteista. Värinesteeseen lisätään puretusaineet ja materiaalit. Neste lämmitetään hitaasti 80–90-asteiseksi ja lämpötila pidetään noin 1–3 tuntia samana. Materiaaleja on hyvä nostella värjäyksen aikana tasaisen lopputuloksen takaamiseksi. Materiaalit voi ottaa värjäyksen jälkeen pois nesteestä jäähtymään tai antaa niiden jäähtyä värinesteessä. Värjätyt materiaalit huuhdotaan runsaalla vedellä ja viimeisessä huuhteluvedessä suositellaan käytettävän hieman etikkaa. Lopuksi materiaalit laitetaan kuivumaan ilmavaan paikkaan. On kuitenkin vältettävä suoraa auringonvaloa, ettei värjätty asia menisi pilalle.
Cardamine purpurea

Kuvaus

Cardamine purpurea -lajin varsi on haarautumaton, yleensä pysty ja 5–12 senttimetriä korkea. Sen tyveä lähellä olevissa lehdissä on yleensä 3–5 lehdekästä, ja lehdet ovat 2,5–7 sennttimetriä pitkiä. Lehtilavat ovat munuaismaisista soikeisiin. Varren yläosassa on 1–3 lehteä, jotka yleensä ovat yhteenliittyneitä. Ne ovat samanlaisia kuin pohjalehdetkin, vain hieman pienempiä.
Kukkaperä on 5–12 millimetirä pitkä ja karvainen. Kukillä on 2–3 verholehteä, jotka ovat 1,4–1,7 millimetriä pitkiä. Terälehtien väri vaihtelee yleensä purppuranpunaisesta vaaleanpunaiseen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Cardamine purpurea kasvaa Yukonissa, Alaskassa ja Venäjän Kaukoidässä. Se on arktinen kasvi, ja yleensä sitä kasvaa vuoristoalueilla. Sen kasvuympäristöihin kuuluvat kostea tundra, rinteet, niityt, jokitörmät, tulvatasangot ja alueet, joissa pohjavettä tihkuu pinnalle. Kasvualustana voi olla vyörysoramuostumat, somerot, sammal, turve ja kalkkikivi.
Sara Wacklin

Sara Elisabeth Wacklin (26. toukokuuta 1790 Oulu – 28. tammikuuta 1846 Tukholma) oli oululaissyntyinen kirjailija ja naiskoulutuksen edelläkävijä.
Wacklin aloitti jo nuorena apuopettajana elättääkseen itsensä sekä leskeksi jääneen äitinsä. Hän toimi Gustafva Sofia Hjärnen perheessä kotiopettajattarena 1810-luvulla ja sai Hjärnen salongista kirjallisia vaikutteita. Vierailtuaan ulkomailla Wacklin palasi Ouluun ja perusti tasokkaan tyttökoulun, jossa annettiin muun muassa korkeampaan teoreettiseen ajatteluun ohjaavaa opetusta. Tyttökoulu tuhoutui Oulun suurpalossa vuonna 1822. Tulipalo kohtasi myös hänen Turussa sijainnutta pensionaattiaan vuonna 1827.
Toimittuaan Turun-aikojensa jälkeen Oulussa Wacklin muutti 1830-luvulla Helsinkiin, jonne hän avasi koulun aivan ydinkeskustaan. Vuonna 1835, 45 vuoden ikäisenä, Wacklin suoritti opettajattaren tutkinnon Pariisin yliopistossa tiettävästi ensimmäisenä suomalaisena naisena.
Ennen kuolemaansa Wacklin kirjoitti kolmiosaisen teoksen Hundrade minnen från Österbotten (1844–1845, suom. Sata muistelmaa Pohjanmaalta, 1872–1876), joka on Suomen historian kannalta merkittävä teos. Kirjasarja sisältää lyhyitä kertomuksia, jotka sijoittuvat enimmäkseen Ouluun ja sen lähiseuduille. Päähenkilöinä on tavallisia ihmisiä, mutta myös kuuluisia henkilöitä. Teoksessa on nähty olevan sekä romanttisia että realistisia piirteitä.
Kiviristi

Kiviristi on Lapuan kaupungin keskustan alueella oleva kaupunginosa, jossa on pääasiassa kerrostaloja, pienkerrostaloja, rivitaloja ja omakotitaloja. Alueella sijaitsee myös Koulutuskeskus Sedu, Lapuan Lukio ja Etelä-Pohjanmaan Poliisilaitoksen Lapuan Poliisiasema.
Hongze

Maantiede

Hongze sijaitsee Itä-Kiinan Jiangsun maakunnassa lähellä Anhuin vastaista rajaa Huaijoen laakson varrella. Hongzen pinta-ala on noin 1 960 km². Pinta-alaltaan järvi on Kiinan makeavetisistä järvistä neljänneksi suurin. Järvi on kuitenkin suhteellisen matala. Järven syvin kohta on vain 5,5 metriä. Merenpintaan nähtynä järvi on myös matalalla vain 12,25 metrin korkeudessa. Järveen laskee useita jokia, joista suurin on Huai. Huai laskee edelleen pois järvestä liittyen lopulta Jangtsejokeen järvestä etelään. Sittemmin rakennettujen kanavien kautta järvi on yhteydessä myös Keisarinkanavaan ja Itä-Kiinan mereen. Järven tulvimisen hallitsemseksi ja veden uusimiseksi on myös rakennettu useita laskukanavia, patoja ja pengeryksiä. Järven vedellä pyöritetään vesivoimaloita ja vettä käytetään Jiangsun maakunnan maatalousalueiden keinokasteluun. Järvellä on myös öljyntuotantoa. Järven mataluuden takia suurta osaa järvestä voivat käyttää vain pienemmät veneet.
Järvellä on runsas eläimistönsä ja kasvistonsa. Järvellä on suuri merkitys pysähdyspaikkana talvisille muuttolinnuille, joita tavataan 143 eri lajia. Joihinkin Kiinassa suojeltuihin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi mantšuriankurki, harmaahaikara ja isotrappi. Osa järven luoteisrannikosta Sihongissa kuuluu kosteikkojen suojelualueeseen. Vesiviljelyn kannalta Hongze kuuluu Kiinan huomattavimpien makeanveden järvien juokkoon. Järvellä kasvatetaan esimerkiksi ahvenia, ankeriaita, villasaksirapuja, katkarapuja ja vesikastanjaa.

Historia

Hongze sai nykyisen nimensä Kiinan Sui-dynastian keisari Yangdilta (604–617/618). Järvi oli alun perin paljon nykyistä pienempi ja Huaijoki ei aikanaan edes laskenut järveen. Vielä 900-luvulla joki kulki jäven eteläpuolella. Järvi yhdistettiin jokeen kanavilla Song-dynastian kaudella 1000-luvulla osana Kaifengin ja Huai’anin välistä kanavajärjestelmää. Tarkoituksena oli helpottaa hyvin matalalla joella purjehdusta. Nykyisessä koossaan järvi muodostui vuonna 1194, jolloin Keltaisenjoen virtausvälä muuttui siten, että Huai menetti laskujokensa. Vesi tulvi Hongzejärveen,. peittäen alleen suuren osan aikaisemmin tuottoisaa maatalousaluetta. Sittemmin järvi yhdistettiin kanavilla Itä-Kiinan merelle ja Keisarinkanavalle. 
Järvi tulvi edelleen usein yli äyräidensä. Tulvimista vähentänyt Subein kanava rakennettiin 1930-luvulla ja sitä laajennettiin vuosina 1951–1952. Kuivana kautena vuonna 2000–2001 järven vedenpinta laski huomattavasti ja vaikeutti vesiliikenteen liikkumnista. Pahimmillaan järven pinta laski kahdella sentillä päivässä. Nykyisin järven seutu on merkittävä matkailukohde maisemiensa ja paikallisen ruuan ansioista. Matkailijoita vetää paikalle esimerkiksi vuosittain järjestettävät rapufestivaalit.
Kesäharso

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen kesäharso kasvaa 20–50 cm korkeaksi. Kasvi on puhtaanvihreä, kalju ja haarova. Lehtien muoto vaihtelee pitkulaisista lähes tasasoukkiin ja ne ovat 3–13 mm leveät. Kukinto on harsu, runsaskukkainen viuhko. Kukkaperät ovat monta kertaa verhiön pituisia. Verhiö on 3–5 mm pitkä, kellomainen, valkojuovainen ja viisiliuskainen. Ulkoverhiö puuttuu. Terälehdet ovat valkoisia tai punertavia, kynnellisiä ja 8–15 mm pitkiä. Emin vartaloita on kaksi kappaletta. Suomessa kesäharso kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.

Levinneisyys

Kesäharso on alun perin kotoisin Vähästä-Aasiasta ja Kaukasukselta, mutta sitä tavataan monin paikoin muuallakin villiintyneenä uustulokkaana, muun muassa Fennoskandiassa. Suomessa kesäharso on harvinainen viljelykarkulainen tai satunnainen uustulokkas eri puolilta maata Etelä-Lappia myöten.

Elinympäristö

Villiintyneenä kesäharsoa tavataan pihoilla, joutomailla ja lastauspaikoilla.

Käyttö

Kesäharsoa viljellään kesäkukkana puutarhoissa.
11B-X-1371

Synopsis

Video alkaa vääristyneellä kuvamateriaalilla, jossa näkyy varjoon kätkeytynyt hahmo, joka seisoo kahden avonaisen ikkunan välissä. Samalla taustalla kuuluu epäselvää elektronista surinaa ja hurinaa. Hahmo pitää oikeaa kättä ikkunan edessä samalla kun hän nostaa pystyyn kolme sormea, sitten laskee kaksi sormea alas ja lopuksi nostaa yhden sormen pystyyn.
Hyppyleikkauksen jälkeen kuvamateriaali muuttuu kirkkaammaksi, jolloin näkyy, että hahmolla on yllään ruttolääkärin puku, pitkä, tumma pitkähihainen ja hupullinen viitta, jonka kasvopuolella on pitkä, alaspäin osoittava tumma nokka ja suojalasit. Hahmon oikealla kädellä olkapään korkeudella on vilkkuva valo. Taustalla kuuluvat piippausäänet näkyvät ääniraidalla vilkkuvina pisteinä.
Lopulta hahmo katsoo oikeaa kättään. Hahmo kääntää katseensa kameraan päin, tuijottaa hetken kameraa ja sen jälkeen kääntää katseensa taas oikeaa kämmeneensä. Useiden hyppyleikkausten jälkeen, joissa hahmo vaihtelee asentoaan, hahmo katsoo taas kameraan päin.
Nopean leikkauksen jälkeen hahmo katsoo kameraa ja pitää käsiään vaaka-asennossa. Muutaman hyppyleikkauksen, joissa hahmo kääntyy oikealle ja takaisin, jälkeen hahmo pysähtyy ja sitten kääntyy hitaasti vasemmalle. Sen jälkeen hahmo katsoo alas, jossa on laatikko, jonka sisällä on kolmioita. Sitten hahmo kääntyy hitaasti vasemmalle. Videon lopussa hahmo seisoo selkä seinää vasten samalla kun kuvamateriaali vääristyy.
Werner von Fritsch

Sotilasura

Fritsch liittyi 25. hesseniläiseen tykistörykmenttiin upseerioppilaaksi 21. syyskuuta 1898. Esikunta huomasi hänen kykynsä jo varhain ja hänet lähetettiin opiskelemaan Preussin sotakorkeakouluun Berliiniin 1907. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä kapteenin arvoinen Fritsch palveli yleisesikunnassa. Sodassa hän toimi esikuntaupseerina eri joukko-osastoissa ja haavoittui rintamavierailulla vuonna 1918.
Sodan päätyttyä Saksan tappioon uuden Weimarin tasavallan ajan asevoimia Reichswehriä supistettiin huomattavasti Versailles’n rauhansopimuksen sanelemien ehtojen mukaan. Fritsch jäi kuitenkin palvelukseen ja toimi muun muassa puolustusministeriössä, komentajana eri joukko-osastoissa ja esikuntaupseerina. Hän oli asevoimien komentajan Hans von Seecktin luottomies.
Kangas-Lyly

Maantietoa

Lammen pituus on 350 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 4,3 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla suoalueella Lylyharjun kankaan pienessä painanteessa Lylynevan itäpuolella. Lampeen laskee kolme suo-ojaa ja sen oma laskuoja lähtee itäpäästä, missä painanne aukeaa alavalle suolle. Laskuoja on vain 30 metriä pitkä, sillä se laskee Plakkarilammiin, ennen kuin se jatkaa Lylyluomana puolitoista kilometriä ennen yhtymistään Kärppäluomaan. Plakkarilampi on kolmion muotoinen lampi, joka on noin 100 metriä pitkä. Matkalla laskuojaan yhtyy myös Lätäkkölammen laskuoja. Rantaviivan pituus on 950 metriä. Rannat ovat noin viisi metriä korkeat ja viettävät selvästi veteen. Rannalla kasvaa kangasmetsää, mutta lampi on autio. Lammen molemmin puolin kulkee metsätiet, mutta rantaan ei ole tehty tietä. Karvian ja Parkanon välinen raja kulkee itäpuolella 400 metrin etäisyydellä.
Neva-Lyly on toinen kahdesta lammesta Lylyharjulla.
Ewald Henttu

Ewald Henttu (26. kesäkuuta 1879 Tuohikotti, Valkeala – 4. kesäkuuta 1961) oli suomalainen kauppaneuvos ja liikemies, joka toimi puutavarakaupan alalla Lontoossa ja Viipurissa.

Elämäkerta

Hentun vanhemmat olivat sahanomistaja Ville Henttu ja Leena Maria Kukkola. Perheessä oli 7 lasta josta Ewald oli vanhin pojista. Hän työskenteli isänsä omistamalla Sarkasen sahalla mutta pääsi sitten opiskelemaan kaupallista alaa ensin Tampereen kauppaopistossa 1899 ja sitten Tukholmassa.
Henttu työskenteli opintojen jälkeen eri sahoilla Suomessa kunnes hän pääsi 1903 puutavaraliike Fisser & v. Doornumin palvelukseen Emdeniin Saksaan. Vuonna 1907 Henttu muutti Saksasta Lontooseen jossa hän perusti lokakuussa 1912 Marshall, Henttu & Etholén puutavaranvälitysyhtiön. Henttu välitti suomalaista sahatavaraa Englannin lisäksi Saksaan, Hollantiin, Belgiaan ja Ranskaan. Hän kirjoitti myös artikkeleita Kauppalehteen ja muihin ammattilehtiin. 
Vuonna 1919 Henttu palasi Lontoosta Suomeen ja perusti Viipuriin Puutavaraliike E. Hentun. Hän oli myös osakkaana eri yhtiöissä kuten lappeenrantalaisessa Saimaan Sahassa ja loimolalaisessa Karjalan Saha Oy:ssä. Hentun puutavaraliike toimi Viipurissa aina sotavuosiin saakka ja sen jälkeen Helsingissä.
Henttu sai kauppaneuvoksen arvonimen 1938. Hän oli ensimmäisiä suurlahjoittajia Suomen Kulttuurirahastolle ja hänestä tuli Suomen Kulttuurirahaston kunniajäsen 1949.  Hentun vuonna 1938 tekemästä lahjoituksesta on muodostettu Ingrid ja Ewald Hentun rahasto joka tukee suomalaista kulttuurityötä.
Ewald Henttu oli naimisissa Ingrid Berkan (1893–1965) kanssa. Heillä oli neljä lasta joista poika Salama Henttu oli mukana isänsä puutavaraliikkeessä.
Carnianajokoira

Alkuperä

Rotu on kotoisin Friuli-Venezia Giulian autonomiselta alueelta, tarkemmin sanottuna Friulissa sijaitsevasta Carniasta. Sen keskeisintä elinseutua ovat paikalliset vuoret ja kukkulat. Vaikka 1970-luvulla se oli seudulla erittäin yleinen, nykyisin elossa arvioidaan olevan enää 50 yksilöä.
Eugenio Scarpellini

Eugenio Scarpellini (s. 8. tammikuuta 1954 Verdellino) on Boliviassa toimiva italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bergamon hiippakuntaan 17. kesäkuuta 1978 ja nimitettiin El Alton hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bidan titulaaripiispaksi 15. heinäkuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jesús Juárez Párraga, jota avustivat Edmundo Luis Flavio Abastoflor Montero ja Francesco Beschi.
Scarpellini sai 25. heinäkuuta 2013 nimityksen El Alton piispaksi.
São Miguel

Geologia

São Miguelin saari muodostui 50 000 vuotta sitten kahdesta saaresta, kun silloisen läntisen saaren tulivuori purkautui ja yhdisti saaret. Nykyään tämä tulivuori tunnetaan romahtaneena Sete Cidadesin kalderana. Saari on edelleen tuliperäinen ja siellä on paljon kuumia lähteitä ja rikkipitoista vettä.
Saarella on myös paljon sammuneita kraattereita, joissa on tulivuorijärviä. Näistä kuuluisimpia ovat saaren länsipäässä olevat Lagoa das Sete Cidadesin kaksoisjärvet Lagoa Azul ja pienempi Lagoa Verde. Järvien välistä kulkee tie Sete Cidadesin pikkukaupunkiin. São Miguelin saaren kolmanneksi suurin kraatterijärvi Lagoa do Fogo on myös kuuluisa nähtävyys. Sen 950 metriä korkealta näköalapaikalta voi nähdä saaren pohjoisrannalla olevan Ribeira Granden kaupungin. Saaren korkein kohta on 1 105 metriä korkea Pico da Vara.

Luonto

São Miguelin saarella on Parque Terra Nostran kasvitieteellinen puutarha.
Kurt Zilliacus

Kurt Zilliacus (21. heinäkuuta 1927 Turku – 30. huhtikuuta 2008 Vantaa) oli suomenruotsalainen arkistonhoitaja ja suomenruotsalaisten paikannimien ja murteiden tutkija. 
Zilliacuksen perhe muutti Turusta Helsinkiin 1940 ja hän pääsi ylioppilaaksi 1945 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1953 ja lisensiaatiksi 1965. Hän oli Svenska litteratursällskapet i Finlandin Folkkultursarkivetissa murrearkistonhoitajana 1954–1966 ja nimistöarkistonhoitajana 1966–1976. Tämän jälkeen hän oli toimistopäällikkönä Kotimaisten kielten keskuksen ruotsinkielisellä osastolla 1976–1992. Zilliacus jäi eläkkeelle 1992.
Zilliacus tutki suomenruotsalaisten alueiden paikannimiä ja murteita keskittyen edellisissä erityisesti Turun seudulle. Vuosina 1957–1958 hän tutki Houtskärin murretta ja vuonna 1966 hän julkaisi tutkimuksen Houtskärin paikannimistä. Zilliacus teki Svenska litteratursällskapet i Finlandin omistamalla Rödan-veneellä useita tutkimusmatkoja Rauman ja Kotkan välisellä rannikkoalueella sekä Turun saaristossa ja Ahvenanmaalla tutkien matkojen aikana paikannimiä sekä paikallismurteita.
Kurt Zilliacus kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Vantaan Myyrmäessä vapunaattona 2008.
Lannistumaton Luke

Juoni

Luke Jackson hajottaa muutaman parkkimittarin ja joutuu kahdeksi vuodeksi pakkotyölaitokseen, jossa vanginvartijat käyttävät despoottimaista valtaa. Luke kuitenkin päättää olla alistumatta.

Myöhempi arvostus

Lannistumaton Luke valittiin vuonna 2005 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Rabdomyolyysi

Lihaskudoksen äkillinen vaurio eli rabdomyolyysi on äkillinen lihastauti, joka hoitamattomana voi aiheuttaa vakavan munuaisvaurion tai lihasten kuolion. Lihasvaurio johtuu yleensä pitkäaikaisesta painevaikutuksesta, kuten makaamisesta kovalla alustalla, jossa raajojen, pakaroiden tai selän hermot jäävät puristuksiin ja lihaskudos alkaa tuhoutua. Oireina lihakset turpoavat ja niissä on särkyä. Sairastuneelle nousee kuume, ja nestehäiriö aiheuttaa sekavuutta. Myös statiinilääkkeet voivat aiheuttaa samantapaisen lievän tilan. Joillakin voi olla perinnöllinen taipumus sairastua tautiin helpommin.
Vaurio vaatii nopeasti sairaalahoitoa, pahimmissa tapauksissa teho-osastolla. Hoitona on nestehoito ja nesteenpoistolääkkeet. Jos lihaksissa on voimakas paine, se hoidetaan leikkaamalla. Jos hoito aloitetaan ajoissa, paraneminen tapahtuu yleensä hyvin.
Norjalainen huippuhiihtäjä Vibeke Skofterud sairastui vuoden 2014 toukokuussa rabdomyolyysiin ja joutui tehohoitoon.
Märkäjärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 112 hehtaaria ja sen pituus on 4,1 kilometriä ja leveys on suurimmillaan 1,1 kilometriä. Järven muoto on kuitenkin pitkä ja kapea lukuun ottamatta Kirjasjärveen suuntaan työntyvää lahtea. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkuunsa 200 metriä pitkä kanava, joka tasoittaa kummankin järven vedenpinnat samalle korkeudelle.
Järven rantaviiva on 14,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltoa tai moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven ympäristö on asuttua seutua, jossa haja-asutus ja loma-asutus vuorottelevat. Järven keskellä on kilometrin pitkä ja 400 metriä leveä kosteikko, joka jakaa järven kahdeksi erilliseksi vapaan veden altaaksi. Läntistä allasta kutsutaan Lovonseläksi ja itäistä Makkosseläksi. Tulojoki Toijasjoki laskee Märkäjärveen kosteikon läpi kaivetun 600 metriä pitkän kanavan kautta.

Historia

Ennen 1800-luvun loppua seudulla oli suurempi Märkäjärvi, jonka vedenpintaa laskettiin noin kaksi metriä. Tämä tapahtui vuoden 1894, jolloin Hiskias Kiilin ja hänen kumppanien hakemukseen vastattiin myönteisesti. Vedenlaskun seurauksena ja järvenpohjan epätasaisuuksista johtuen järvestä kuroutui viisi erillistä allasta: Märkäjärvi ja Makkosselkä, Pikkujärvi, Kirjasjärvi, Alinen Maajärvi ja Ylinen Maajärvi. Märkäjärven pohjoispuolella ollut pienempi järvi (nykyään Vähäjärvi) kuivatettiin kokonaan. Maajärvi, joka muodosti tuolloin erillisen järvialtaan, maatui kahdeksi järveksi. Vuonna 1904 saatiin päätös hakemukseen, jossa talollisen leski Maria Järvilahti pyysi vesijättömaille katselmusta.
Haldenstein

Sijainti

Haldenstein sijaitsee Reinin laaksossa, joen länsipuolella. Haldenstenin kylä sijaitsee pari kilometriä Churin kaupungin keskustasta pohjoiseen. Kylä on vajaan 600 metrin korkeudessa Calandavuorten juurella.

Historiaa

Haldenstein on tunnettu linnoistaan. Reinin varren kylässä on ollut kolme puolustuslinnaa: Haldensteinin linna, Lichtensteinin linna ja Grottensteinin linna

Liikenne

Haldensteiniin on silta Reinin yli idästä. Reinin itärannalla, Churin kunnan alueella, on Haldensteinin rautatieseisake Rhätische Bahnin Landquart–Chur-radan varrella. Myös moottoritie A13 ja SBB:n Sargans–Chur-rata kulkevat Reinin itärannalla.

Tunnettuja kyläläisiä

Arkkitehti Peter Zumthorilla on ollut suunnittelutoimisto Haldensteinissa vuosikymmenten ajan
Big Jake

Big Jake on Guinnessin ennätystenkirjan vuonna 2013 tekemän arvion mukaan maailman korkein elossa oleva hevonen. Se on belgialainen ruuna ja on 210,2 cm korkea. Big Jake oli arviointihetkellä yhdeksänvuotias. Maailman kaikkien aikojen suurin hevonen on ollut 219 cm korkea Sampson.
Strip-tease (albumi)

Kappaleet

Kaikki sävellykset Harri Marstio, paitsi B5 Safka Pekkonen. Kaikki sanoitukset Jukka Itkonen. Sovitukset Marstio-yhtye.