google/wiki40b huggingface dataset:
Pohjanmaan rantatie

Pohjanmaan rantatie (matkailutienä Pohjanlahden rantatie) on Pohjanlahden ympäri Turusta Tukholmaan kulkenut historiallinen maantie ja vanha postireitti. Se yhdisti jo myöhäiskeskiajalla Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Pohjanmaan Ruotsin eteläosiin saakka. 
Rantatietä pitkin kulki keskiajalla Turun ja Korsholman linnojen välinen yhteydenpito. 1600-luvulta lähtien postitalonpojat kuljettivat postia tiellä osittaista verovapautta vastaan. Rantatien varrella ja sen lähiympäristössä on useita valtakunnallisesti merkittäviä kulttuurihistoriallisia ympäristöjä, arvokkaita maisema-alueita sekä luontokohteita.
Vuonna 2010 tien reitille sen Suomen puoleiselle osalle perustettiin matkailutie nimellä Pohjanlahden rantatie. Matkailutie noudattaa historiallisen tien reittiä osittain mutta kulkee osittain muita, uudempia ja suurempia teitä.
Pohjanmaan rantatie on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Tien reitti

Nykyisen Suomen alueella tie seuraili länsirannikkoa. Sen rakentamisaikataulusta tai vaiheista ei ole varmuutta, mutta todennäköisesti tietä on rakennettu keskiajalta lähtien. 1550-luvulla tie oli rakennettu Korsholmaan, joidenkin tietojen mukaan Kokkolaan saakka. Lisäksi Pohjanlahden ympäri kulkenutta talvitietä lienee käytetty jo myöhäiskeskiajalla.  
Ouluun saakka vaunuilla ajettava tie on ulottunut 1600-luvun loppupuolella ja Tornioon 1750-luvulla. Nykyisen Ruotsin alueella kulkeneet osuudet ovat valmistuneet suunnilleen samaa tahtia Suomen puolisten osuuksien kanssa. Postilinja Pohjanlahden ympäri Turusta Tukholmaan aloitti jo 1644.

Rantatien nykyinen käyttö

Nykyisin valtatiet 8 ja 4 ovat syrjäyttäneet rantatien. Joitain osuuksia tiestä on kuitenkin edelleen käytössä. Tällaisia osuuksia ovat muun muassa Pateniementie Oulussa sekä Simonkyläntie Simossa. Viimeksi mainittu on myös museotie.
Pohjanmaan rantatie sai Liikennevirastolta valtakunnallisen matkailutiestatuksen vuonna 2010.  
Rantatie toimii maantieteellisesti kokoavana historiallisena tienä, jolta erkanevat muun muassa Revontultentie, Tervan tie sekä Sininen tie ja joka liittyy myös Saariston rengastiehen. 
Pohjanlahden Rantatien taustavoimana on Kasitie ry – Riksåttan rf , jonka alaisuuteen perustettu matkailutietoimikunta kehittää ja markkinoi syksystä 2012 lähtien matkailutietä.
FS Furieux (1883)

Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin huhtikuussa 1878. Alus laskettiin vesille heinäkuussa 1883 ja se otettiin palvelukseen helmikuussa 1887.
Alus muistutti edeltänyttä Tonnantia, mutta kansirakenteet oli tehty yksi kerros ylemmäs panssaroinnista.

Palvelus

Alus modernisoitiin vuosina 1902-1904, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin kaksi 9,4 tuuman 40 pituuskaliiperin M1893/96 tykit yhteen keskellä alusta olevaan torneihin. Näiden lisäksi alukselle asennettiin kuusitoista 47 ja 37 millimetrin tykkiä. Aluksen kattilat vaihdettiin kahdeksaan Belleville-kattilaan ja höyrykoneeksi tuli VTE, jolloin teho oli 5 145 hevosvoimaa. Nopeus nousi samalla reilulla solmulla 14,3 solmuun. Alus siirrettiin uransa lopulla sukellusveneiden emälaivaksi. Furieux poistettiin alusluettelosta vuonna 1913.
Emil Wingstedt

Emil Wingstedt (s. 9. toukokuuta 1975 Växjö) on ruotsalainen suunnistaja. Hän edustaa norjalaista Halden SK -seuraa. Wingstedt on moninkertainen maailman- ja Euroopan mestari.
Midnight Hawks

Midnight Hawks on suomalainen taitolento-osasto. Osaston lentäjät ovat päätoimisia ilmavoimien lennonopettajia Ilmasotakoulun Hävittäjälentolaivue 41:ssä. Osasto esiintyy vuosittain mm. koti- ja ulkomaisissa lentonäytöksissä.
Osaston kalustona on harjoitushävittäjä BAe Hawk.
Ilmavoimien taitolento-osasto tunnettiin erilaisilla epävirallisilla nimillä jo varhain.Osastotaitolennon historia ilmavoimissa alkoi 1920-luvulla,  jolloin kapteeni Bremerin johtama Keisarin Sirkuslaivue teki näytöslentoja Gordou-Leseurre -hävittäjillä. Vuonna 1961 otettiin käyttöön Fouga Magister -suihkuharjoituskone, joka oli  taitolentokäytössä aina 1980-luvulle saakka. Midnight Hawks -nimi tuli osaston käyttöön vuonna 1997.
Kaartin soittokunta

Kaartin soittokunta on Suomen puolustusvoimien edustussoittokunta. Kaartin soittokunta esiintyy ympäri Suomea erilaisissa kokoonpanoissa sekä edustaa konsertein ja kuviomarssiesityksin Suomea ulkomailla. Soittokunnalla on edustustehtävien lisäksi nelisenkymmentä konserttia vuodessa. Kaartin soittokunnan yhteydessä toimii puolustusvoimien keskusnuotisto.
Soittokunnan päällikkökapellimestarina toimii musiikkimajuri Pasi-Heikki Mikkola ja kapellimestarina musiikkimajuri Tomi Väisänen.

Historia

Kaartin soittokunnan katsotaan olevan 1800-luvulla toimineen Suomen kaartin soittokunnan seuraaja. Se aloitti toimintansa Parolassa 1. huhtikuuta 1819 ja on siten Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut orkesteri. Orkesterin alkuperäinen nimi on Helsingin Opetuspataljoonan soittokunta. Toimintansa aikana soittokunnalla on ollut useita eri nimiä, sillä soittokunnan nimi on yleensä kytketty joukko-osaston nimeen ja sen muutoksiin.

Kokoonpanot

Puhallinorkesteri on koko soittokunnan soittavasta henkilöstöstä koottu noin 45-henkinen kokoonpano, joka esiintyy suurimmissa yleisötapahtumissa.
Soitto-osasto on noin 24 soittajan puhallinorkesteri, joka konserttien lisäksi esiintyy usein juhlistaen niin puolustusvoimien ja sen sidosryhmien kuin ulkopuolistenkin tilaajien tapahtumia. Suurin osa soittokunnan esiintymisistä tehdään juuri soitto-osastolla.
Kaartin Combo on huippusolistilla ja neljällä puhaltimella täydennetty show-bändi, joka Linnan juhlien lisäksi on tanssittanut juhlaväkeä lukuisissa puolustusvoimien ja yritysten tilaisuuksissa.
Kaartin Seitsikko on suomalaisinta yhtyemuotoa, torviseitsikkoa, vaaliva ja kehittävä seitsemän puhaltajan ja kahden lyömäsoittajan kokoonpano, joka on konsertoinut kotimaan lisäksi myös Japanissa ja Ranskassa. Seitsikko on julkaissut useita levyjä, joista kaksi (Narva - Lohdutuksen lauluja ja Angel Music) yhdessä trumpetisti Jouko Harjanteen kanssa. Vuonna 2011 puolustusvoimat julkaisi Kaartin Seitsikon ja saksofonisti Jukka Perkon yhteistyönä syntyneen Rauhan ajan marssit -levyn, joka sisältää perinteisiä suomalaisia marsseja moderneina jazzversioina.
Puhallinkvintetti on huilun, oboen, klarinetin, fagotin ja käyrätorven muodostama klassista musiikkia soittava kamarimusiikkiyhtye.
Femu Brass Band on rumpalilla vahvistettu viihdemusiikkia soittava vaskikvintetti.
Tusan Brass on New Orleansin hengessä soittava viihdeyhtye.
Big Band  soittaa suomalaista ja ulkomaalaista viihdemusiikkia.
Saksofonikvartetti soittaa taide- ja viihdemusiikkia.
Fanfaariryhmä on 1–10-henkinen kokoonpano.
Rumpuryhmä on 1–4 rumpalin kokoonpano.
Varusmiesbändi muodostetaan soittokunnassa palvelevista varusmiehistä. Se esiintyy vuosittain yli sadassa tilaisuudessa, jotka vaihtelevat hartaushetkistä illallistansseihin.
Oikeuden jalopeura

Juoni

Hilja kuhertelee Italiassa rakkaan David Stahlin kanssa, mutta yhtäkkiä yhtenä päivänä David katoaa mystisesti. Huoneesta löytyy murhattu mies, jolloin Hilja palaa Suomeen mukanaan kysymyksiä vailla vastauksia. Davidin tilanteesta ei ole mitään tietoa ja Juri Trankov on yhtäkkiä kovin luotettava - pian Hilja huomaa olevansa taas tilanteessa missä kehenkään ei voi luottaa. Hilja miettii niin Davidin rehellisyyttä kuin äitinsä kuolemaa.
Karstijärvi

Karstijärvi on karstimaalle syntynyt pysyvä tai väliaikainen järvi.

Syntyminen ja häviäminen

Karstimaan kallioperä sisältää runsaasti joko kalkkia, kipsiä tai dolomiittia. Karstimaa rapautuu sadevedestä niin, että kallioon syöpyy uurteita, syviä koloja ja maanalaisia luolia. Niissä virtaa sadevettä ja riittävän syvällä myös pohjavettä. Pohjavesi jää lähelle maanpintaa siellä, missä vettä läpäisemätön maankerros sijaitsee välittömästi karstimaakerroksen alla. Luolastossa virtaavan veden määrä riippuu esimerkiksi sadannasta tai sulavan lumen määrästä. Kun vettä tulee luolastoon lisää, nousee siellä vedenpinta korkeammalle. Lopulta tuleva vesi ei enää mahdu maan alle ja sitä jää maanpinnalle painaumiin, minne syntyy lammikoita, lampia tai järviä. Näille voi syntyä laskujokia, jolloin maan alta tulviva vesi virtaa pois myös maan päällä. Koska vettä poistuu samanaikaisesta sekä maan alla että maan päällä, laskee karstijärven vedenpinta lopulta. Karstijärven kesto vaihtelee ympäristön mukaan muutamista päivistä moneen kuukauteen.

Pysyvä karstijärvi

Pysyvä karstijärvi muodostuu usein romahtaneen karstiluolan painanteeseen. Myös doliinit saattavat sisältää pysyvästi vettä. Näin on käynyt esimerkiksi Floridan niemimaalla ja Jukatanin niemimaalla, jossa risteilee kalkkikivessä pohjavedellä täyttyneitä luolastoja. Niistä aukeavat doliinit ovat usein täynnä vettä, jonka vedenpinta riippuu pohjaveden vedenkorkeudesta.

Esiintyminen ja nimityksiä

Karstijärviä esiintyy tavallista enemmän esimerkiksi Saksassa Harzin alueella, Etelä-Saksassa, Ranskassa Quercy'n alueella, Viron Tudressa, Sloveniassa, Irlannissa, Pohjois-Meksikon Cenotes ja monin paikoin Yhdysvalloissa.
Irlannissa niitä kutsutaan nimellä turloughs, Yhdysvalloissa nimellä sink holes (doliinit) ja saksankielisissä maissa nimellä karstsee.
Hymni i Flamurit

Hymni i Flamurit on Albanian kansallislaulu. Sen sanoituksen kirjoitti albanialainen runoilija Aleksander Stavre Drenova. Sanoitus julkaistiin ensimmäisen kerran runona Liri e Shqipërisë ("Albanian vapaus")-lehdessä vuonna 1912. Musiikin sävelsi romanialainen säveltäjä Ciprian Porumbescu. Kappaleesta on kaksi eri versiota: pitkä ja lyhyt. Lyhyt versio, jota käytetään urheilutilaisuuksissa ja yleensä myös valtiollisissa tilaisuuksissa, koostuu kahdesta ensimmäisestä säkeistöstä, joista toinen lauletaan kertosäkeenä kahdesti. Kommunistien valtakaudella, jolloin Albania oli virallisesti ateistinen valtio, ei käytetty laulun viimeistä säkeistöä, joka viittaa Jumalaan. Kommunistihallinnon kukistuttua säkeistö on taas käytössä. 
 Hymni i Flamurit instrumentaaliversiona.
Kuorosota

Ensimmäinen tuotantokausi

Kuorosodan ensimmäinen tuotantokausi alkoi 18. tammikuuta 2009 Nelosella. Sarjan viimeinen jakso esitettiin 8. maaliskuuta 2009.
Kisan voitti Timo Kotipellon johtama kuoro Lappajärveltä ja toiseksi tuli Mikki Kausteen kuoro Espoosta. Suorat lähetykset kuvattiin Lahdessa Lahden Messujen Lahti Hallissa. Ohjelman neljännessä jaksossa nähtiin erikoisvieraana laulaja Maija Vilkkumaa. Finaalissa esiintyi Sunrise Avenue, joka esitti maailman ensi-illassa uuden singlensä.

8. jakso (8. maaliskuuta)

Timo Kotipellon Lappajärven voittajakuoro käy luovuttamassa 40 000 euron shekin valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen Lappajärven nuorten musiikkitoimintaan. Timo käy kuorolaisineen läpi matkaa kuorosodan alusta kohti koko Pohjanmaata koskettanutta voitonjuhlaa. Timo vierailee myös entisessä treenipaikassaan ja kohtaa Lappajärven nuoria, jotka kertovat, mitä musiikkitioiminnalle annettu lahjoitus heille merkitsee.

Toinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi alkoi Nelosella 7. helmikuuta 2010. Finaalilähetys esitettiin 21. maaliskuuta 2010. Voittajaksi selviytyi Ilkka Alangon johtama Joensuun kuoro.
Kisassa toiseksi kiri Marco Hietalan kuoro Kuopiosta. Suorat lähetykset kuvattiin joka sunnuntai-iltana Linnanmäen Peacock-teatterissa. Kauden neljännessä suorassa lähetyksessä esiintyi Lauri Tähkä ja Elonkerjuu uudella single kappaleella Rakasta mua ja finaali lähetyksessä esiintyi Jenni Vartiainen uudella hitillä En haluu kuolla tänä yönä.

8. jakso (28. maaliskuuta)

Ilkka Alankon Joensuun voittajakuoro käy luovuttamassa 40 000 euron shekin valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen Pohjois-Karjalan nuorosopsykiatrian klinikalle. Seurataan kuoron kotimatkaa ja suurta kansanjuhlaa Joensuun Ilosaaressa.

Kolmas tuotantokausi

Sarjan kolmas tuotantokausi esitettiin Nelosella 14. marraskuuta 2010 alkaen. Voittajaksi selviytyi Suvi Teräsniskan johtama Oulun kuoro.

7. jakso (26. joulukuuta)

Suvi Teräsniskan Oulun voittajakuoro käy luovuttamassa 40 000 euron shekin valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen Oulun yliopistollisen sairaalan lasten syöpäosastolle. Jaksossa nähtiin myös parhaat palat eri kuorojen Kuorosota-taipaleelta.

Neljäs tuotantokausi

Sarjan neljäs tuotantokausi esitettiin Nelosella 21. lokakuuta 2011 alkaen. Voittajaksi selviytyi Jussi Selon johtama Hämeenkyrön kuoro.

7. jakso (9. joulukuuta)

Jussi Selon Hämeenkyrön voittajakuoro käy luovuttamassa 40 000 euron shekin valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen Pirkanmaan Sydänlapset ry:lle, ja seurataan kuoron kotimatkaa.
Majajärvi (Ylöjärvi, Niemenperä)

Maantieto

Järvi on 750 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12,2 hehtaaria. Järveä ympäröi karu metsämaasto ja siihen laskee kuusi metsä- ja suo-ojaa muun muassa Karhunevalta ja Pehkusolta. Karhunevan suolampi yhdistettiin samalla Majajärveen. Järven laskuoja lähtee järven pohjoiskulmasta ja se laskee puoli kilometriä alempana Pirttijärveen ja sen jälkeen Karhejärven Korpilahteen. Veden laskennallinen viipymä on 169 vuorokautta.
Rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä ja rantaan on rakennettu yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa sekä yksi kiinteä maatila. Niille johtaa tie yhdystieltä 2773. Järven itäpään rantaa pitkin ohittaa Tampere-Seinäjoki-junarata kaksiraiteisena. Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja kulkee järven poikki siten, että yli puolet järvestä kuuluu Ylöjärven puolelle.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1990, 2002 ja 2003. Vesi on melko kirkasta, mutta väriltään ruskeaa ja siinä on runsaasti humusta. Veden happamuustaso on niin alhainen, että vesi on hapahkoa. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on vain välttävä. Järven ravinnetaso on lievästi reheville järville ominainen. Fosforipitoisuus on vaihdellut pintavedessä 19−30 µg/l ja typpipitoisuus vastaavasti 580−680 µg/l. Ravinteita on hieman enemmän kuin luontaisesti tulisi olla ja syyksi voidaan olettaa vapaa-ajan asuntojen tuomaa lisäkuormitusta. Järven veden happipitoisuudessa ei ole suuria ongelmia, vaikka tutkimustuloksia ei olekaan käytettävissä siltä ajalta, jolloin järvessä olisi ollut veden lämpökerrostuneisuutta. Alkutalvella 1990 happitilanne oli erittäin hyvä ja joulukuussa 2002 ja toukokuussa 2003 vedenkierto oli juuri päättynyt ja tilanne oli silloinkin erinomainen. Majajärvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin.

Geologia

Viime jääkauden loppuvaiheessa, jolloin mannerjäätikkö oli sulanut ja sen reuna perääntynyt näille seuduille, paljastui alueella paksu pohjamoreenin kerrostuma. Järvi on syntynyt moreenikerrostumassa olleeseen painanteeseen. Alue oli aluksi veden alla, mutta joutui aallokon huuhomaksi, kun maankohoaminen nosti sen pinnalle. Lähialueiden savikot syntyivät tämän huuhtoutumisen seurauksena.

Historiaa

Järvelle rakennettiin vapaa-ajan asuntoja vasta vuoden 1962 peruskartan julkaisemisen jälkeen.
Jussi Kanervo

Jussi Aleksi Samuli Kanervo (s. 1. helmikuuta 1993 Tornio) on suomalainen uransa lopettanut aitajuoksija, joka edustaa HIFK-Friidrottia. Hänen kasvattajaseuransa oli torniolainen Alatornion Pirkat.
Kanervo on voittanut 110 metrin aitajuoksun suomenmestaruuden vuosina 2012, 2013 ja 2014.
Kanervo opiskelee Yhdysvalloissa Etelä-Carolinan yliopistossa Columbiassa. Häntä valmentaa yhdysvaltalainen aitajuoksuvalmentaja Curtis Frye.

SM-kisat

Kanervo on voittanut kolme 110 metrin aitajuoksun suomenmestaruutta. Lahden Kalevan kisoissa 2012 hän voitti SM-kultaa silloisella ennätyksellään 13,94. Vaasan Kalevan kisoissa 2013 Kanervo voitti kultaa ajalla 13,98 sekuntia. Kolmannen mestaruutensa hän voitti Kuopion Kalevan kisoissa 2014 ajalla 13,90.
Sisäratojen SM-kilpailuissa 2012 Kanervo voitti kultaa 4 × 300 metrin viestissä ja pronssia 60 metrin aitajuoksussa.

Arvokisat ja maaottelut

Kanervo saavutti nuorten olympialaisissa Singaporessa 2010 110 metrin aitajuoksussa (91,4 cm:n aidat) pronssia 17-vuotiaiden Suomen ennätysajalla 13,53. Hän sijoittui alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Barcelonassa 2012 110 metrin aitajuoksussa (100 cm:n aidat) viidenneksi ajalla 13,62. Hän juoksi Barcelonassa välierässä 19-vuotiaiden Suomen ennätykseksi ajan 13,61. Vuonna 2012 Kanervo voitti 110 metrin aidat Ruotsi–Suomi-maaottelussa.
Vuonna 2013 Kanervo karsiutui alkuerissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella. Sija tuolloin oli 15. Hän osallistui Zürichin EM-kisoihin 2014, joissa juoksi 400 metrin aitojen alkuerässä uuden ennätyksensä 50,35. Kanervo joutui kuitenkin keskeyttämään kilpailut osaltaan pienen lähentäjävaivan vuoksi, eikä näin ollen kilpailut enää 400 tai 110 metrin aitamatkoilla.
Vuonna 2015 Kanervo sijoittui toiseksi 400 metrin aitajuoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa ennätyksellään 49,66.
Adolph Zukor

Adolph Zukor (ent. Cukor, 7. tammikuuta 1873 Ricse, Unkari – 10. kesäkuuta 1976 Los Angeles, Kalifornia) oli elokuva-alan liikemies ja elokuvayhtiö Paramount Picturesin perustajajäsen.

Elämäkerta

Cukor syntyi juutalaiseen perheeseen Ricsen kylässä silloisessa Itävalta-Unkarissa. Vuonna 1889, 16-vuotiaana, hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän aloitti vaatimattomasti New Yorkissa. Vuonna 1892 hän muutti Chicagoon ja aloitti liiketoiminnan turkisalalla. Toiminta kasvoi nopeasti ja Cukor ansaitsi hyvin.
Hän ryhtyi elokuva-alalle vuonna 1903, kun hänen serkkunsa Max Goldstein pyysi häneltä lainaa. Mitchell Mark oli laajentamassa teatteriketjuaan ja tarvitsi sijoittajia. Ketjun ensimmäinen teatteri oli Buffalossa sijaitseva Edisonia Hall, jonka salongissa esiteltiin Thomas Edisonin keksintöjä, kuten fonografi, hehkulamppu ja liikkuvat kuvat. Cukor ei ainoastaan lainannut Goldsteinille rahaa, vaan ryhtyi hänen liikekumppanikseen.
Vuonna 1912 Cukor muodosti Famous Players in Famous Plays -jakeluyhtiön levittämään ranskalaista elokuvaa Les Amours de la reine Élisabeth Yhdysvalloissa. Seuraavana vuonna hän sai taloudellista tukea New Yorkin teatteri- ja elokuva-alalla toimineilta Frohmanin veljeksiltä. He muodostivat Famous Players Film Company -yhtiön. Studio kehittyi ensin Famous Players-Laskyksi ja myöhemmin Paramount Pictures -yhtiöksi, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1936 asti. Hän mullisti koko elokuva-alan järjestämällä tuotannon, jakelun ja esittelyn samaan yhtiöön.
Zukor vetäytyi Paramount Picturesin tehtävistä vuonna 1959. Hän kuoli 103-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1976.
Hyötykasviyhdistys

Hyötykasviyhdistys on aatteellinen yhdistys, jonka perustivat toimittaja Risto Nurmi ja professori Toivo Rautavaara kesällä 1978.  Hyötykasviyhdistyksen tavoitteena on luonnon ja viljeltyjen hyötykasvien tuntemuksen lisääntyminen ja käyttö. Perusajatuksena oli jo aikoinaan solmia uudelleen jo katkenneet yhteydet luontoon, ja tavoite on edelleen ajankohtainen. Rautavaara oli luonnon hyötykasvien ja viljeltyjen hyötykasvien tuntemuksen lisääjä. Hänelle oli tärkeää vanhojen viljelyskasvien perinteen jatkuminen ja niin se on jatkunutkin tähän päivään asti Annalassa.
Yhdistys toimii Annalan huvilan alueella J-talossa, Vanhassakaupungissa Hämeentien varrella. Hyötykasviyhdistyksen toiminnanjohtaja on Katja Uski. Uskia edelsi Taina Laaksoharju, joka aloitti vuonna 2013 Anu Rannan seuraajana (1988-2013).

Hyötykasviyhdistyksen toiminnat

Annalassa yhdistys järjestää kursseja ja tapahtumia. Yhdistys julkaisee Pähkylä-jäsenlehteä, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehdessä käsitellään laajasti keittiökasvien ja yrttien viljelyä ja käyttöä unohtamatta luonnonkasvien hyötykäyttöä. Sieltä saa myös neuvoja vaikeisiin puutarhapulmiin. 
Yhdistys järjestää erilaisia tapahtumia kuten kekrijuhla (viljelykauden päättyminen), laskiaisjuhla, talvitori, syystori, joulutori ja kesäisin tiistaikahvila, jossa pidetään myös puutarha-aiheisia esitelmiä.
Kurssiaiheita ovat kasvien monipuoliseen käyttöön opastavat teemat, kuten esimerkiksi sidonta-, kasvien värjäys-, viljely- ja ruokakursseja. 
Yhdistyksellä on eri puolilla Suomea alueosastoja, jotka järjestävät omaa toimintaa paikkakunnallaan.

Alku & Juuri

Alku & Juuri -puutarhapuoti sijaitsee Helsingin Töölössä, osoitteessa Mechelininkatu 51. Monipuolisen ja historiallisesti kiinnostavan siemenvalikoiman lisäksi valikomaan kuuluu muun muassa alan kirjallisuutta. Alku & Juuri suosii perinnekasveja, luonnonmukaisesti tuotettuja ja vanhoja kauppakantoja. 
Yhdistyksellä on kivijalkapuodin lisäksi verkkokauppa.
Fufluns

Fufluns (tai Puphluns) oli etruskien mytologiassa hedelmällisyyden, viinin, onnen ja terveyden jumala. Fuflunsin nimi saattaa olla peräisin indo-germaanisesta kantasanasta "siittää" tai "pullistua". Tarquiniassa olevaan alttariin jumalan nimeksi on merkitty Pacha. Fufluns oli etruskien vastine kreikkalaisten Dionysokselle. 
Fuflunsia palvottiin erityisesti Populoniassa, jonka etruskinkielinen nimi oli Fufluna. Roomalaiset omaksuivat Fuflunsin omien jumaltensa joukkoon, mutta myöhemmin muut hedelmällisyyden jumalat syrjäyttivät Fuflunsin.
Johan Falkberget

Elämä ja ura

Falkberget syntyi Falkbergetin tilalla Rugldalin laaksossa norjalaisessa Rørosin kuparikaivoskylässä. Hänen sukunimensä oli alun perin ollut Lillebakken, mutta kirjailijan työnsä vuoksi hän muutti nimensä muotoon Falkberget virallisesti vuonna 1893. Falkberget on hänen kotitilansa nimi. 
Hän aloitti 1891 Taistelu vuoresta -trilogian (Christianus Sextus), joka kuitenkin ilmestyi vasta myöhemmin, 1927–1935. Hänen esikoisteoksensa, uusnorjaksi kirjoitettu Naar livskvelden kjem, ilmestyi 1902. Hän lopetti kaivostyöläisenä 1906 ja sai työn Ålesundissa ilmestyvässä Nybrott-sanomalehdessä. Kun lehti lakkautettiin vuonna 1907, hän muutti Kristianiaan (Oslo), jossa hän oli yhteyksissä lehtiin, kustantajiin ja kirjailijoihin. Vuonna 1908 hän siirtyi toimittajaksi Fredrikstadiin Smaalenenes Socialdemokrat -sanomalehteen. Hän sai valtion kirjailija-apurahan vuonna 1911 ja matkusti Roomaan. Kööpenhaminassa ollessaan hän sai kristianialaiselta Social-Demokratenilta pyynnön kirjoittaa matkakirjeitä ja palattuaan Norjaan hän meni lehden palveluksen. Kööpenhaminassa hän solmi yhteyden Georg Brandesiin ja Johannes V. Jenseniin; viimeksi mainitun kanssa hän kävi kirjeenvaihtoa useita vuosia.
Vuosina 1910–1920 Falkberget kirjoitti Kristianiassa kahteen lehteen, jotka olivat lähellä työväenpuoluetta. Samaan aikaan ja lähes koko 1920-luvun hän kirjoitti myös Social-Demokrateniin (vuodesta 1923 Arbeiderbladet). Vuosina 1914–1915 hän kirjoitti lisäksi Ellisif Wesselin toimittamaan radikaaliin Klasse mot klasse -lehteen 
Falkberget palasi Rørosiin 1922, kun hänen äitinsä kuoli ja asui Ratvoldenin tilalla, joka oli vajaan kilometrin päässä Falkbergetistä. Siellä asuessaan hän oli 1931–1933 Norjan työväenpuolueesta valittuna Sør-Trøndelagin edustajana suurkäräjillä. Hänen Ratvoldenin talonsa on nykyisin museona.
Falkberget vietti lapsuutensa kaivosseudulla ja oli nuorena töissä kaivoksessa, siksi hänen teoksensa perustuvat paljolti kaivosväen kokemuksiin, maaseudun kulttuuriin ja kaivokseen. 
Falkbergetin pääteos on 1923 ilmestynyt historiallinen romaani Den fjerde nattevakt, jonka tapahtumaympäristöä ovat 1800-luvun kaivokset. Sen jälkeen ilmestyi 1720-luvulle sijoittuva Taistelu vuoresta (Christianus Sextus) -trilogia, jossa kaivos on myös keskeinen teema.
Falkberget kirjoitti uransa alussa kymmenkunta vuotta sanomalehti Fjell-Ljomiin. Työ oli hänen oppiaikaansa journalismiin.
Elämäkerran kirjoittaja Sturle Kojenin mukaan "Falkbergetin kirjailijantyön keskeinen osa oli kaivostyöläisen työ ja elämänrytmi.
Falkberget on haudattu sukuhautaan Rørosin ylemmälle hautausmaalle.