Jukka Seppinen

Jukka Seppinen (s. 24. lokakuuta 1945 Helsinki) on ulkoasiainhallinnossa palvellut diplomaatti, lakimies ja historioitsija, joka on keskittynyt Suomen integraatiopolitiikan, Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden sekä kylmän sodan aikaisten itä–länsi-suhteiden tutkimiseen.

Syntyperä ja koulutus

Seppisen sukujuuret ulottuvat isän puolelta Koivistolle Karjalankannakselle, ja äidin puolelta Kuopioon. Seppinen kirjoitti vuonna 1964 ylioppilaaksi Helsingin Lyseosta eli Ressusta, ja aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui keväällä 1969 oikeustieteen kandidaatiksi. Seppinen oli kirjoittautunut vuonna 1968 myös valtiotieteelliseen tiedekuntaan, pääaineenaan poliittinen historia ja sivuaineinaan kansainvälinen politiikka sekä kansainvälinen oikeus. Opiskeluaikoinaan Seppinen pysytteli erossa tuolloin aktiivisen opiskelijaliikkeen toiminnasta.
Seppinen kirjoitti vuonna 1970 pro gradun Suomen reunavaltiopolitiikasta 1920-luvulla. Työssään hän tutki Suomen turvallisuuspolitiikkaa ja suhteita itsenäisiin Viroon, Latviaan, Liettuaan ja Puolaan. Valtiotieteiden kandidaatin tutkintotodistuksen hän sai syyskuussa 1975 ja valtiotieteiden tohtoriksi Seppinen väitteli vuonna 1997. Seppinen opiskeli vuosina 1977–78 ensimmäisenä suomalaisena Ranskan valtion hallintokorkeakoulussa (ENA).

Työura

Seppinen aloitti työelämän vuosina 1968 ja 1969 toimimalla vt. nimismiehenä Hirvensalmella ja Iissä. Hän oli myös vs. kaupunginvoutina Helsingissä sekä TVH:n asiamies ennen siirtymistään ulkoasiainministeriöön alkuvuonna 1970.
Poliittisen osaston sosialististen maiden jaoston päällikkönä Seppinen osallistui 1970-luvun jälkimmäisellä puoliskolla tuolloin uhanalaisen Suomen puolueettomuusmääreen puolustamiseen Neuvostoliiton ja muiden sosialististen maiden kanssa tehdyissä virallisissa kommunikeoissa. Hän toimi neuvostopolitiikan lisäksi monissa muissa tehtävissä. Seppinen työskenteli suurlähetystössä Pariisissa vuosina 1978-1980, sekä uudelleen Ulkoministeriön poliittisella osastolla. Hän palveli lähetystöneuvoksena Lontoossa vuosina 1983–1984.
Vuosina 1987–1990 Seppinen toimi Kotkan kaupungin palveluksessa ns. Ruotsinsalmi-projektin pääsihteerinä. Hankkeen osana Kotkan kaupunki järjesti kesällä 1990 Ruotsinsalmen taistelun 200-vuotisjuhlan. Juhlatapahtumissa vierailivat muun muassa presidentti Mauno Koivisto puolisoineen, Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa ja kuningatar Silvia, sekä runsas edustus muista Itämeren maista.

Ura tutkijana

Tutkijaksi Seppinen suuntautui Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Vuodesta 1998 Seppinen on toiminut EU:n komission Jean Monnet -opetusohjelman luennoitsijana Turun yliopistossa aiheenaan Suomen integraatiopolitiikka.

Tieteellinen tuotanto

Seppinen väitteli keväällä 1997 Suomen EFTA-suhteesta Helsingin yliopistossa. Myöhemmissä tutkimuksissaan hän on tarkastellut Suomen tietä Euroopan unionin jäseneksi.
Seppisen tieteellisen tuotannon lähtökohta muodostuu integraatiotutkimuksesta, erityisesti läntisen Euroopan integraation ja Neuvostoliiton vaikutuksen tutkimisesta, jonka hän aloitti vuonna 1985 ulkoasiainministeriön poliittisen osaston tutkimuspäällikkönä. Seppinen on usein sijoittanut tutkimuksensa kylmän sodan ideologiseen kehykseen ja selvittänyt Neuvostoliiton ulkopoliittisen strategian vaikutusta Suomeen.

Seppisen arvio Suomen asemasta sotien aikana

Seppinen arvioi tutkimuksissaan "Paasikiven aikakauteen" ja "Menetetty Karjala" Suomen sotien olleen erillissotia. Natsi-Saksa oli sopinut elokuussa 1939 etupiirijaosta Neuvostoliiton kanssa, mikä johti talvisotaan. Jatkosota oli nimensä mukaisesti talvisodan jatko.
Seppinen ei laske Suomea natsi-Saksan liittolaisten joukkoon. Seppisen mukaan liittoutuneet hyväksyivät 1. joulukuuta 1943 Suomen erillissodan luonteen Teheranin huippukokouksessa, ja päättivät aloittaa neuvottelut Suomen saamiseksi irti sodasta. Saksa ja sen liittolaiset saivat sen sijaan vain yhden mahdollisuuden: antautua ehdoitta ja tulla miehitetyiksi. Länsimaisen demokratiansa säilyttäneelle Suomelle tämä antoi Seppisen mukaan realistiset mahdollisuudet selviytyä sotien jälkeen jatkuneesta neuvostopaineesta.

Karjala-kysymys

Seppinen on tutkinut myös niin sanottua Karjalan kysymystä ja julkaissut kesäkuussa 2006 tutkimuksen Karjalan asemasta Suomen politiikassa vuosina 1940–2000. Seppisen mukaan suomettumiskehityksen vuoksi Karjala-kysymys oli heikentynyt Suomen virallisessa politiikassa ja asian esillä pitämistä pidettiin neuvostovastaisuutena. Hänen mukaansa Mauno Koivisto tasavallan presidenttinä ja Paavo Väyrynen ulkoasiainministerinä vaikuttivat siihen, ettei Suomi saanut Karjalaa takaisin 1989–1994. Paavo Väyrynen on torjunut Seppisen väitteet. Syksyllä 2007 presidentti Boris Jeltsinin hallinnossa neuvonantajana työskennellyt Andrei Fjodorov kertoi Koiviston ja Väyrysen tienneen Venäjän poliittisen johdon epävirallisista keskusteluista Karjalan palauttamisen tiimoilta.
Ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä ja poliittisena alivaltiosihteerinä tuohon aikaan toiminut Jaakko Blomberg todistaa Karjalan kysymyksen olleen vahvasti esillä Neuvostoliiton romahduksen yhteydessä ja sen jälkeen. Presidentti Mauno Koivisto oli itse toivonut, että Neuvostoliitto ei sitä ottaisi esille. Kuitenkin Neuvostoliitto sen otti esille, mutta ilman tulosta.

Arvioita Seppisen tuotannosta

Karjala-lehden päätoimittaja Antti O. Arposen mukaan Seppinen on ensimmäisenä tutkijana systemaattisesti selvittänyt Suomen virallista Karjala-politiikkaa vuosina 1940-2000. Seppisen tutkimustuloksia ovat arvioineet muun muassa historioitsijat Seikko Eskola, Jarkko Vesikansa, Jouni Huhtanen, Kari Kaunismaa sekä professori Tapio Varis. Seppisen arvioita ovat kritisoineet muun muassa historioitsijat Juhani Suomi, Seppo Hentilä , Markku Jokisipilä, Erkki Tuomioja ja Aleksi Mainio. Mediassa on esitetty kriittisiä arvioita Seppisen teoksista. Seppinen itse katsoo, että kritiikki ei ole kyennyt horjuttamaan hänen tutkimustuloksiaan.

Luottamustoimet

Seppinen toimi Ulkoasiainhallinnon virkailijayhdistyksen puheenjohtajana (UHVY) vuosina 1976–1977. Hän on toiminut Suomalaisten entisten ENA:n oppilaiden yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1985–1989 ja 2000–2004 sekä useita vuosia hallituksen jäsenenä. Kunnallispolitiikkaan Seppinen on osallistunut muun muassa Kotkan kaupunginvaltuuston keskustan valtuustoryhmän puheenjohtajana 1988–1990. Hän muutti viimeksi mainittuna vuonna pois Kotkasta määräaikaisen työsuhteen päätyttyä Kotkan kaupungin kanssa. Hän on toimi 2001 - 2008 Helsingin kaupungin opetuslautakunnan jäsenenä kokoomuksen mandaatilla. Vuonna 2008 Seppinen erosi kokoomuksesta, koska ei enää luottanut Helsingin kokoomuspiirin toimintaan. Seppinen nimitettiin Helsingin taidemuseon johtokunnan varajäseneksi tammikuussa 2013 kokoomuksen mandaatilla.

Supo-historiikki

Seppisen mielestä historioitsija Kimmo Rentola kytki hänet Suojelupoliisin historiakirjan Ratakatu 12 artikkelissa "Suojelupoliisi kylmässä sodassa 1949 - 1991" perusteetta 1980-luvulla paljastuneeseen ranskalais-suomalaiseen vakoilutapaukseen. Artikkelissa Rentola kirjoitti: "Montier'n yhteyksistä silmiin pisti suomalainen diplomaatti, 'Seppinen, Jukka', niin kuin Tiitinen kirjasi." Rentola kiisti kirjoittaneensa, että Seppisellä olisi ollut tekemistä vakoilujutun kanssa: nimen mainitseminen kirjassa johtui Rentolan mukaan siitä, että tapauksen tutkinta Supossa poikkesi aiemmasta. Tarkoitus oli osoittaa, että länsijutun tutkinta pidettiin hyvin suppeana, kun taas päävastustajan eli neuvostovakoilun kohdalla kammattiin kaikki rönsyt, sellaisetkin jotka eivät liittyneet vakoiluun.
Juttua aikanaan tutkinut Suojelupoliisin apulaispäällikkö Hannu Moilasen mukaan Seppisellä ei ollut mitään tekemistä kyseisen vakoilun kanssa. Jutun tutki aikoinaan Supon pyynnöstä keskusrikospoliisi, jonka selvityksissä Seppisellä ei ollut mitään roolia.