google/wiki40b huggingface dataset:
Espanjalaiset portaat

Espanjalaiset portaat (ital. Scalinata della Trinità dei Monti) on Roomassa, Italiassa sijaitseva kuuluisa ulkoportaikko, joka johtaa Piazza di Spagnan aukiolta Trinità dei Montin kirkolle. 
Portaita kutsutaan ”espanjalaisiksi” aukion mukaan. Aukiolla sijaitsee Espanjan Pyhän istuimen suurlähetystö, jonka mukaan aukio nimettiin. 
Sen 135 porrasta vievät kolmen eri pengermän muodostelmassa kirkon eteen, jossa kuitenkin portaikon ja kirkon välissä on katu ja pieni aukio. Portaikko rakennettiin vuosina 1723–1726 ranskalaisen suurlähettilään Etienne Gueffier’n varoilla. Portaat suunnitteli arkkitehti Alessandro Specchi, mutta Francesco De Sanctis saattoi rakennustyöt päätökseen. Portaikon juurella sijaitsevan suihkulähteen Fontana della Barcaccian tilasi paavi Urbanus VIII ja sen suunnitteli Pietro Bernini ja suunnitteluun osallistui myös hänen poikansa Gian Lorenzo Bernini. Idean laivanmuotoiseen suihkulähteeseen sanotaan tulleen Tiberin tulvien huuhtomasta veneestä, joka löytyi kukkulan juurelta.
Portaikkoa on restauroitu useaan otteeseen; viimeksi vuonna 1995. Nykyisin se on myös yksi Rooman suosituimmista nähtävyyksistä ja toimii paikallisten asukkaiden kohtaamispaikkana.
Paola Barbara

Paola Barbara (oikealta nimeltään Paola Proto, 22. heinäkuuta 1912 Rooma – 2. lokakuuta 1989 Anguillara Sabazia) oli italialainen näyttelijä.
Barbaran ensimmäinen pieni rooli oli Giovacchino Forzanon elokuvassa Campo di maggio (1935). Varsinaisesti hänen uransa alkoi hänen itsensä rahoittamasta elokuvasta Amazzoni bianche (1936), jonka ohjasi Gennaro Righelli. 1930-luvun lopulla Barbara oli yksi Italian suosituimmista elokuvanäyttelijöistä. Hänen parhaana näyttelijänsuorituksenaan pidetään Amleto Palermin ohjaamaa melodraamaa La peccatrice (1940).
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Barbara muutti miehensä, elokuvaohjaaja Primo Zeglion kanssa Espanjaan, jossa hän näytteli useissa elokuvissa. Hän palasi Italiaan pysyvästi vuonna 1949. Barbara esitti sivuosia monissa viihde-elokuvissa ja käytti 1960-luvulla miehensä ohjaamissa spagettiwesterneissä taiteilijanimeä Pauline Baards. Hän työskenteli myös teatterissa ja televisiossa.
Kim Nousiainen

Seuraura

Kuopiossa syntynyt, mutta Leppävirralla kasvanut Nousiainen aloitti jääkiekkoilun omien sanojensa mukaan 4-5-vuotiaana. Hän pelasi juniorina myös Warkiksessa, josta Nousiainen siirtyi kaudeksi 2014–2015 Kalevan Pallon C-nuoriin. Kaudella 2015–2016 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 3+5=8 että C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 8+18=26, joilla Nousiainen sijoittui sarjan puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 2017–2018 Nousiainen oli KalPan A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 3+26=29. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Huhtikuussa 2018 Nousiainen teki KalPan kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2018–2019 seuran A-nuorissa. Joulukuussa 2018 KalPa lainasi Nousiaisen yhteistyöseuraansa, Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin paikkaamaan Saku Kinnusen loukkaantumista ja Joona Riekkisen nostamista KalPan vahvuuteen. Hänet itse nostettiin KalPan SM-liigajoukkueeseen ensimmäisen kerran 21. joulukuuta 2018 pelattuun otteluun Porin Ässiä vastaan. Nousiainen merkittiin KalPan seitsemänneksi puolustajaksi, mutta hän jäi lopulta kuitenkin ilman peliaikaa. Nousiainen sai ensimmäiset jääaikansa KalPan miesten joukkueessa Sveitsin Davosissa pelatun Spengler Cupin toisessa ottelussa 28. joulukuuta 2018 KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.30 minuuttia. Nousiainen keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn koukkaantumisesta. Seuraavassa ottelussa 30. joulukuuta 2018 semifinaalissa isäntäjoukkue HC Davosia vastaan hän teki ensimmäisen maalinsa KalPan miesten joukkueessa. Joukkueen turnaus päättyi voittoon. Nousiainen valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. 
Nousiainen sai Spengler Cupin jälkeen ensimmäiset peliaikansa SM-liigassa toisessa ottelussaan 4. tammikuuta 2019 Saimaan Palloa vastaan. Hän jatkoi KalPan seitsemäntenä puolustajana. Nousiainen sai ottelussa jääaikaa 11.49 minuuttia. Helmikuussa 2019 KalPa nimesi hänet ns. nuorten pelaajien listalle, joka saa liikkua loppukauden ajan KalPan ja IPK:n Mestis-joukkueen välillä. Nousiainen pelasi KalPassa kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä ja IPK:ssa kahdeksan runkosarjaottelua tehden viisi syöttöpistettä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin KalPan A-nuorissa, joiden paras syöttäjä Nousiainen oli pudotuspeleissä seitsemällä syöttöpisteellään. Hän voitti koko A-nuorten SM-liigan pudotuspelien puolustajien syöttöpörssin. Nousiainen valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen.
Los Angeles Kings varasi Nousiaisen neljännellä kierroksella 119. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Hän teki KalPassa SM-liigauransa avausmaalin kauden 2019–2020 neljännellä kierroksella 20. syyskuuta 2019 JYPiä vastaan. Jukka Oksanen valitsi Nousiaisen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi.

Muuta

Nousiainen opiskelee Kuopion klassillisessa lukiossa. Hän harrasti lapsena monia eri urheilulajeja sekä kesällä että talvisin, mm. keihäänheittoa 14-vuotiaaksi asti Leppävirran Virissä.
Reynaldo Bignone

Sotilaasta presidentiksi

Bignone toimi Argentiinassa pahamaineisen kidutusleirin toiseksi korkeimpana johtajana 1976–1978. Buenos Airesin lähellä sijaitsevan Campo de Mayon sanotaan olleen Argentiinan likaisen sodan suurin kidutusleiri.
Bignone nousi Argentiinan presidentiksi epäonnistuneen Falklandin sodan jälkeen. Presidentti Leopoldo Galtieri ilmoitti kesäkuussa 1982 kansalle Argentiinan tappiosta sodassa. Hän oletti, että kansa tukisi häntä brittiläisvastaisen sanoman ansiosta. Galtieri vakuutti, että Argentiina ei koskaan luovu vaatimuksistaan Falklandinsaaria kohtaan. Kansa alkoi kuitenkin osoittaa vastustustaan sotilasjunttaa kohtaan. Argentiinan sotilasjohto vaati lopulta 17. kesäkuuta Galtieria eroamaan. Armeijan komentaja Cristino Nicolaides ilmoitti, että Bignonesta tulee maan uusi presidentti. Samalla juntta suostui palauttamaan Argentiina takaisin demokraattiseen hallintoon.
Bignone kohtasi kolme suurta haastetta presidenttiytensä aikana. Hänen piti löytää helpotusta surkealle taloustilanteelle, jossa inflaatio oli lähes 200 %. Bignone piti saada myös armeija vallasta siten, että sen ei tarvinnut kohdata ihmisoikeusjärjestöjen iskua. Lisäksi hänen tavoitteena oli järjestää tulevat vaalit ja siirtää Argentiina takaisin siviilihallinnon aikaan. Bignone asetti lopulta presidentinvaalin lokakuulle. Juntta hajotettiin 5. joulukuuta, ja Bignone luovutti vallan Raúl Alfonsínille 10. joulukuuta.

Vankeustuomiot

Argentiinan korkein oikeus kumosi vuonna 2005 lain, joka antoi likaisen sodan aikaisille ihmisoikeusrikollisille armahduksen. Bignone pidätettiin maaliskuussa 2007. Huhtikuussa 2010 Bignone ja kuusi muuta virkamiestä tuomittiin 56 murha-, kidnappaus- ja kidutustapauksesta vankeuteen. Bignone sai 25 vuotta vankeutta sieppausten ja kidutusten määräämisestä.
Huhtikuussa 2011 Bignonelle langetettiin elinkautinen vankeustuomio ihmisoikeusrikkomuksista, jotka tapahtuivat maata hallinneen sotilasjuntan aikana vuosina 1976–1983. Bignonen katsottiin olevan vastuussa muun muassa raskaana olevien naisten sieppauksista ja surmista. Joulukuussa hän sai 15 vuoden lisätuomion salaisen kidutuskeskuksen perustamisesta.
Fiona Schwartz

Fiona Schwartz (s. 7. kesäkuuta 1972 Hameln, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan televisiosarjasta Syyttäjä, jossa hän näyttelee Kerstin Klaria. Schwartz on näytellyt myös televisiosarjoissa 4 gegen Z, Kettu, Kahden keikka, Etsivä Lea Sommer ja Krista.
Hän on näyttelijä Stephan Schwartzin tytär. Schwartz tunnetaan myös nimellä Fiona Coors.
Bio-Dome – kuvulla kaaliin

Bio-Dome – kuvulla kaaliin on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Pauly Shore, Stephen Baldwin, William Atherton, Joey Lauren Adams, Rose McGowan ja Kylie Minogue. Elokuvan on ohjannut Jason Bloom. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta.
Villikkala (Kouvola)

Villikkalan linnoitus

Kymijoki, jonka varrella Villikkala sijaitsee, oli Turun rauhasta lähtien, vuosina 1743–1808, Ruotsin ja Venäjän välisenä rajajokena. Villikkala sijaitsi Ruotsin puolella. Vuonna 1793 sinne alettiin rakentaa rajalinnoitusta, Villikkalan linnoitusta. Rakennustyöt kuitenkin keskeytettiin jo seuraavana vuonna.

Lento-onnettomuus

Villikkalaan putosi 14. joulukuuta 1957 Suomen ilmavoimien harjoituslentokone Valmet Vihuri VH-4 syöksykierteestä. Surmansa saivat ylivääpeli Kolehmainen ja upseerikokelas Kuuskoski.
Koristepuutarha

Koristepuutarha on puutarhatyyppi, jossa viljellään koristekasveja, joita ovat perennat, kesäkukat sekä kukkivat tai muuten koristeelliset pensaat ja puut. Myös monet hyötykasvit sopivat koristekasveiksi ja näin ollen hyötypuutarha voi olla samalla myös koristepuutarha.
Monivuotisista kukkakasveista erittäin yleisiä ovat ruusut ja monet sipulikukat. Ruusujen sukuun kuuluvista lajeista osa on perennamaisia, osa pensaita ja osa köynnöksiä. Niitä kasvatetaan myös leikkokukiksi. Ruusut jaetaan ryhmiin pensas-, ryhmä-, peitto-, köynnös- ja pikkuruusut. Ruusuja on yli sata lajia ja ljikkeita on tuhansia. Sipulikukista yleisimpiä ovat tulppaanit, narsissit, liljat, kurjenmiekat, miekkaliljat ja daaliat.
Yksivuotisista kesäkukista yleisimpiä ovat petunia, lobelia, kehäkukka, samettikukat ja orvokki.
Hedelmäpuut ovat usein kukkiessaan koristeellisia. Niitä saatetaan käyttää koristetarkoitukseen myös alueilla, jotka ovat liian pohjoisessa kyseisten puiden hedelmäntuotantoon.
Yleisiä koristepensaita ovat morsiusangervo, pensashanhikki, korallikanukka, lumipalloheisi ja loistojasmike.
FDGB-Pokal

FDGB-Pokal oli Vapaan Saksan ammattiyhdistysten liiton järjestämä jalkapalloturnaus, joka pidettiin vuosina 1949–1991.

Historia

Turnaukseen osallistuivat automaattisesti DDR-Oberligan ja DDR-Ligan joukkueet, kun taas alemman tason joukkueet joutuivat karsimaan. Ensimmäisellä kerralla turnauksessa oli mukana 193 joukkuetta ja voiton vei BSG Waggonfabrik Dessau.
Turnaus oli suosituimmillaan 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin loppuotteluja kävi katsomassa 30 000–55 000 katsojaa. Katsojamäärä kuitenkin romahti, kun turnaus järjestettiin viimeisen kerran. Tällöin loppuottelua seurasi ainoastaan 4 800 katsojaa.
Debbie Harry

Lapsuus ja nuoruus

Harry syntyi Miamissa, Floridassa, ja hänet adoptoivat lahjakaupanomistajat Catherine Harry ja Richard Smith. Hän kävi Hawthorne High Schoolia, josta hän valmistui vuonna 1963. Vuonna 1965 hän valmistui New Jerseyssä sijaitsevasta Centenary Collegesta pääaineenaan taiteet. Ennen musiikkiuraansa Harry muutti New Yorkiin ja työskenteli vuoden BBCn sihteerinä. Tämän jälkeen hän työskenteli Max's Kansas Cityn tarjoilijana, sitten tanssijana ja Playboy-pupuna.

Muusikon ura

Muusikon uransa Harry aloitti vaisusti menestyneessä folk-yhtyeessä The Wind in the Willows. Vuonna 1975 hän oli mukana The Stilettos -yhtyeessä, jonka jäsenenä oli myös myöhemmin Blondiessa soittanut Chris Stein. Harry ja Stein jättivät yhtyeen ja perustivat yhtyeen Angel and the Snake. Pian tämän jälkeen he kokosivat Blondien, jonka he nimesivät Harrylle osoitettujen huuteluiden mukaan. Yhtye tuli pian vakioesiintyjäksi baareissa Max's Kansas City ja CBGB's. Vuonna 1976 debyyttialbumin julkaisun jälkeen yhtyeen menestys kasvoi 1980-luvun alkuun asti, ensin Australiassa ja Euroopassa ja lopulta Yhdysvalloissa.
Blondien johtohahmoina ollessaan Harry ja Stein aloittivat pitkän parisuhteen, mutta eivät koskaan menneet naimisiin. Harrylla ei myöskään ole lapsia. 1980-luvun puolivälissä Harry piti vapaata hoitaakseen vakavasta taudista parantunutta Steiniä. Pariskunta erosi 1990-luvulla mutta jatkoi tästä huolimatta yhteistyötä. Vuonna 1999 Debbie Harry valittiin sijalle 12. rockmusiikin merkittävämpien naisten listalla, ja vuonna 2002 hän oli 18. kaikkien aikojen seksikkäimpien artistien listalla.
Harryn voimakas lavasäteily ja katumuodin mukainen pukeutuminen tekivät Blondiesta yhden 1970–80-lukujen taitteen suosituimmista popyhtyeistä. Heidän tunnetuimpia hittejään olivat ”Call Me”, ”Heart of Glass”, ”Rapture” ja ”Atomic”. Vaikka Blondien kaikki jäsenet olivat taitavia soittajia, valovoimainen laulaja jätti usein muut jäsenet varjoonsa.
1980- ja 1990-luvuilla Harry julkaisi joitakin sooloalbumeita ja näytteli elokuvissa. H. R. Giger on suunnitteli Harryn ensimmäisen sooloalbumin Koo Koo:n kannen, ja Giger myös ohjasi siltä kaksi Debbie Harryn musiikkivideota vuonna 1981. Blondie teki paluun vuonna 1999.

Muuta

Deborah Harry uskoo olleensa 1970-luvun alussa vähällä joutua autokyytiä tarjonneen sarjamurhaaja Ted Bundyn uhriksi. Hän vakuuttui asiasta luettuaan Bundyn sähkötuoliteloituksen jälkeen 1989 kuvauksen miehestä ja tämän toimintatavoista. Asian paikkansapitävyyttä ei ole varmistettu.
Harry on ajoittain maininnut haastatteluissa pitävänsä itseään biseksuaalisena.
Hänet adoptoitiin nuorella iällä eikä hän tunne biologisia vanhempiaan. Deborah on kertonut että heidän etsimisensä olisi "loukkaus Harryja kohtaan" ja että tärkeintä on, että hän itse tietää kuka on.
ULEB

Historia

Italian liiga, Espanjan liiga ja Ranskan liiga perustivat ULEB:in 25. kesäkuuta 1991 Roomassa. Ensimmäinen mukaan liittynyt sarja oli Kreikan liiga, joka tuli mukaan vuonna 1996.
Vuonna 1999 mukaan tulivat Belgian liiga, Ison-Britannian liiga ja Sveitsin liiga. Lokakuussa 2001 mukaan liittyivät Saksan liiga, Hollannin liiga sekä Puolan liiga. Vuonna 2002 Adrianmeren liiga tuli mukaan yhdessä Itävallan liigan kanssa. 2003 mukaan liittyi Liettuan liiga. 2004 Tšekin liiga liittyi mukaan ja viimeisin lisäys tuli vuonna 2005, kun Israelin liiga liittyi mukaan.
Džurtšenin kieli

Džurtšenin kieli (muita nimityksiä dzürtšenin ja džurtšin kieli) on nykyisen Koillis-Kiinan ja Venäjän Primorjen alueella asuneiden džurtšenien puhuma tunguusilainen kieli, josta on säilynyt kirjallisia muistomerkkejä.
Varhaisimmat maininnat džurtšeneista ovat 500–600-lukujen vaihteesta. 1100-luvun alussa kehitettiin kitaanin ja kiinan malleihin perustunut oma kirjoitusjärjestelmä. Džurtšenia käytettiin Mantšuriaa ja Pohjois-Kiinaa vuosina 1115–1234 hallinneen Jin-dynastian virallisena kielenä. Sillä luotiin laaja tieteellinen ja kaunokirjallisuus, joka ei ole säilynyt. 1200-luvun alussa puhujia on arveltu olleen noin viisi miljoonaa.
Tiedot kielen rakenteesta perustuvat 1300-luvun lopulla laadittuun käsikirjoitukseen, joka sisältää noin 900 džurtšenilaisella kirjoituksella kirjoitettua sanaa kiinalaisine vastineineen ja ääntämisohjeineen, sekä 20 lyhyeen anomuskirjeeseen. Osaa kielenmuistomerkeistä ei ole pystytty lukemaan. Noin 700 merkistä 25 on ideografisia ja loput etupäässä tavumerkkejä. Džurtšenia on pidetty mantšun kielen edeltäjänä, mutta toisaalta on arveltu, että teksteissä esiintyvät piirteet johtuvat myöhäisemmästä mantšuvaikutuksesta.
Yläinenlammi (Joutsa)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Haapajoen valuma-alueeseen (14.237) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 126,5 metriä mpy.
Marco Venegas

Marco Venegas Astudillo (s. 22. syyskuuta 1962), on ruotsalais-chileläinen poliitikko, joka kuuluu Ympäristöpuolue vihreisiin ja on ollut valtiopäivien jäsen vuodesta 2014 lähtien. Hän on vaikuttanut myös Nyköpingin kunnallispolitiikassa.
Venegas syntyi Chilessä ja muutti Ruotsiin vuonna 1985. Ammatiltaan hän on sosionomi ja on muun muassa ollut kehitysaputyöntekijä El Salvadorissa.
Soanlahden ortodoksinen kirkko

Suunnittelu ja rakentaminen

Soanlahden vanhalla hautausmaalla oli aiemmin ollut Jumalanäidin syntymän muistolle pyhitetty ortodoksinen rukoushuone, mutta se oli huonokuntoisuuden vuoksi hävitetty polttamalla 1800-luvulla. Ortodoksisen kirkon rakentamista Soanlahdelle alettiin suunnitella 1800-luvun lopulla. Suistamon seurakunta sai 1890-luvulla talollisen Ivan Tšokkisen lahjoittaman tontin Soanlahden kirkonkylästä jonkin matkaa Soanlahden luterilaisen kirkon pohjoispuolelta. Hengellinen hallitus suositteli kirkollista pienten lasten koulutaloa paikkakunnalle. Kirkon suunnitteli sortavalalainen O. Leander vuonna 1898 ja Zaharij Prokujevin ja rakennusmestari J. Mäkisen suorittivat rakennustyöt vuosina 1900-03. Kirkon rakennuttajana oli silloinen Suomen suuriruhtinaskunnan kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov ja kirkko rakennettiin valtion varoilla. Suomen ortodoksisen hiippakunnan arkkipiispa Nikolai vihki kirkon 1. joulukuuta 1903.

Ulkoasu ja sisätilat

Soanlahden kirkko oli malliltaan torniton pitkäkirkko. Sen hirsirunko oli lautavuorattu ja katto oli peltiä. Rakennus oli 30 metriä pitkä, 12 metriä leveä ja sen keskiosan muodostanut kirkkosali oli kuusi metriä korkea, jonka lisäksi sen molemmissa päissä oli neljä metriä korkeat tilat. Kirkko ei muistuttanut tornittomuutensa vuoksi perinteistä käsitystä kirkosta, vaan sen ulkomuoto muistutti ennemminkin maaseutukoulujen ja asemarakennusten tyyliä. Kirkon pääoven yläpuolella ollessa katoksessa oli yksi kello.
Suistamon seurakunta ei pitänyt kirkosta hyvää huolta, eivätkä myöskään soanlahtelaiset ortodoksit kyenneet sitä yksin hoitamaan. Kirkon kunnostaminen aloitettiin 1930-luvun lopulla. Korjaussuunnitelman laati arkkitehti Juhani Viiste vuonna 1938. Suunnitelman mukaan kirkon päähän olisi lisätty torni, mutta rakennustöitä ei ehditty aloittaa ennen talvisotaa ja alueluovutusta. Kirkon ikonostaasi kuitenkin ehdittiin korjata ja laajentaa.

Kirkon kohtalo

Talvisodassa Soanlahti pysyi Suomen hallussa sodan loppuun asti vuonna 1940 ja oli luovutettava vasta rauhansopimuksen perusteella Neuvostoliitolle. Kaikki kirkon kirkkotekstiilit ja ikonit jäivät evakuoimatta. Kirkko tuhoutui Jatkosodan hyökkäysvaiheessa kesällä 1941, kun perääntyvät neuvostojoukot sytyttivät Soanlahden kirkonkylän rakennukset tuleen. Entiset soanlahtelaiset pystyttivät kirkon raunioille muistomerkiksi puisen matkamiehen ristin kesällä 1996 vieraillessaan entisellä kotiseudullaan.
Jääpallon SM-sarja 1967

Suomen-mestarit

WP -35: Olavi Toivonen, Pekka Kettunen, Paavo Kiuru, Pauli Auvinen, Birger Wright, Ilmari Väisänen, Seppo Laakkonen, Esko Holopainen, Pentti Markkanen, Pentti Jokinen, Seppo Koskinen, Eino Ropponen, Seppo Immonen, Teuvo Immonen ja Ari Kivikoski. Valmentaja: Leo Partanen
Earth and the American Dream

Earth and the American Dream on vuonna 1992 julkaistu dokumenttielokuva. Elokuvan keskeisimmissä äänirooleissa ovat mm Edward Asner, Alec Baldwin, Ned Beatty, Ed Begley Jr., Lloyd Bridges, Harrison Ford, Mel Gibson, James Caan ja Ellen Burstyn. Elokuvan on ohjannut Bill Couturié.
Henry Söderholm

Henry Söderholm (17. huhtikuuta 1938 Turku – 15. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli suurlähettiläs Bagdadissa 1987–1990, Bernissä 1992–1996 ja Luxemburgissa 1998–2001.
Fresko

Fresko on  seinämaalaus eli muraali, jossa väri levitetään kostealle kalkkilaastipinnalle, johon se kuivuessaan kiinnittyy. Se on yksi vanhimmista ja kestävimmistä maalaustaiteen menetelmistä. Sana fresko tulee italian sanasta "fresco", tuore. 
Freskomaalarin on työskenneltävä tuoreella eli märällä seinäpinnalla. Laastin ja maalin kuivuttua hiilidioksidi reagoi kalkin kanssa muodostaen kalsiumkarbonaattia, joka kiteytyy seinäpintaan. Kuivuttuaan värit ovat kiinnittyneet tiukasti seinään.
Voidakseen maalata kuivuvaa laastia kosteana, on maalattava nopeasti ja tarkasti. Kalkkilaastia voi levittää kerralla vain sen verran, kun pystyy yhdessä päivässä maalaamaan. Tällaisten päiväurakoiden rajat erottuvat tarkkaan katsoessa maalauksissa näkyvinä laastisaumoina. Sikstuksen kappelin kattomaalauspintojen suuresta koosta on päätelty miten uskomattoman nopeasti Michelangelo maalasi.
Freskojen valmistelussa aloitetaan yleensä karkeasta laastikerroksesta. Sen päälle levitettävään sileään kerrokseen maalataan kuva. Taiteilija siirtää kostealle pinnalle etukäteen valmistamansa, suurikokoiselle paperiarkille tai kartongille tekemänsä lopullisen kokoisen piirroksen. Piirroksen on oltava tarkoin harkittu ja valmis etukäteen, koska toisin kuin useimmissa maalaustekniikoissa, freskomaalauksessa on vaikea tehdä muutoksia jälkeenpäin. Perinteisesti taiteilija asetti kartongin seinälle ja sirotteli piirroksen rei'itettyihin ääriviivoihin hiilijauhetta, jotta ääriviivat jäisivät seinään. Nykyään piirroksen siirtämiseen seinälle voidaan käyttää projisointilaitetta.
Kemialliselta koostumukseltaan freskoihin sopivia värejä ovat esimerkiksi kadmiumpunainen, musta kobolttioksidi ja mangaanimusta. Väripigmentit on jauhettava hienoksi ja sekoitettava oikeaan vesimäärään. Tämän tekivät yleensä taiteilijan apulaiset. Mikroskoopilla katsottuna freskon väripinta näyttää hyvin pienistä mosaiikkimuruista kootulta. Freskoon voidaan jälkeenpäin tehdä muutoksia tai lisäyksiä ainoastaan kuivalle laastille "al secco" (italiaksi secco, kuiva). Sekkomaalaus ei ole yhtä pitkäikäinen kuin märälle pinnalle maalattu fresko. Siinä käytetään kiinnitysaineena usein munaa.
Freskotekniikkaa on käytetty tuhansien vuosien ajan eri sivilisaatioissa. Egyptiläiset hautamaalaukset olivat yleensä sekkomaalauksia, kun taas Rooman ja Pompejin seinämaalaukset olivat freskoja. Erityisen suosituksi freskomaalaus tuli Italiassa renessanssitaiteessa.
Haworth

Haworth on kylä ja turistikohde, joka sijaitsee Englannin West Yorkshiressa. Kylä tunnetaan parhaiten 1800-luvulla eläneiden, kuuluisien Brontën kirjailijasisarten Charlotte, Emily ja Anne Brontën sekä heidän perheensä kotipaikkana. Brontë-yhteyksiensä takia kylä on suosittu turistikohde. Sen muihin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Haworthin rautatieasema, joka on osa Keighley and Worth Valley Railway -rautatietä. Rautatie on turistikohde höyryjuniensa takia.

Brontët

Brontën kuuluisat kirjailijasisaret Charlotte, Emily ja Anne Brontë perheineen muuttivat Haworthiin vuonna 1820 tai vuotta myöhemmin 1821 isänsä Patrickin saatua töitä kylästä. Sisaret asuivat Haworthin pappilassa, jossa heidän isänsä työskenteli, ja kirjoittivat kuuluisat teoksensa siellä. Heidät ja heidän perheensä Annea lukuun ottamatta on haudattu St Michael and All Angels Church -kirkkoon Haworthiin. Haworthin pappila toimii nykyisin Brontë-museona. Brontën perheen yhteydet Haworthiin ovat tehneet siitä suositun turistikohteen.
Cyprus Airways

Laivasto

Yhtiön laivastoon kuului lakkautuksen aikaan viisi Airbus A320 konetta. Laivaston keski-ikä oli helmikuussa 2010 12,9 vuotta.
The Peel Session

The Peel Session on entisen Pink Floyd -keulakuvan Syd Barrettin ainoa soololivealbumi. Se julkaistiin 1987. Kappaleet nauhoitettiin legendaarisen John Peelin sessioissa 24. helmikuuta 1970, jolloin Barrett oli juuri julkaissut ensimmäisen sooloalbuminsa The Madcap Laughs. Kappale "Two of a Kind" saattaa olla Rick Wrightin tekemä.