google/wiki40b huggingface dataset:
Theseion

Historia

Theseion oli Ateenan merkittävin Theseukselle omistettu heroon. Plutarkhoksen mukaan pyhäkkö rakennettiin jo myyttisellä ajalla Theseuksen vielä eläessä. Aristoteleen mukaan Theseion oli olemassa viimeistään 500-luvun eaa. puolessa välissä, jolloin Peisistratos riisui kansan aseista kutsuttuaan sen kokoontumaan Theseionin luona. Pausaniaan mukaan pyhäkkö rakennettiin kuitenkin vasta 476/475 eaa., kun Kimon tuotti Theseuksen ruumiin Ateenaan Skyrokselta. On mahdollista, että Kimon kunnosti tai laajensi tuolloin jo olemassa ollutta pyhäkköä.
Theseionissa vietettiin Theseia-juhlaa. Pyhäkköä käytettiin joskus oikeuteen vedottaessa. Myös turvananojat käyttivät usein pyhäkköä. Erään teorian mukaan Kimon saattoi rakennuttaa pyhäkön sen paikalle siksi, että paikka oli pyhitetty jo ennestään. On ehdotettu, että paikalla olisivat alun perin olleet Semnai Theai -jumalattarien alttarit, joita käytettiin myös turvananomiseen. Alttarit siirrettiin Areiopagille vuoden 594 eaa. jälkeen.
Myöhemmin Ateenassa oli ainakin neljä Theseukselle omistettua heroonia.

Rakennus

Theseion sijaitsi todennäköisesti Ateenan niin kutsutulla Arkaaisella agoralla tai sen läheisyydessä Akropoliin pohjois- tai koillispuolella. Tämä käy ilmi muun muassa Pausaniaan kuvauksesta, jossa se vaikuttaisi sijoitettavan suhteellisen lähelle Prytaneionia ja Anakeionia. Alueelta on löydetty myös Theseioniin viittaavia veistosten jäänteitä ja piirtokirjoituksia. Erään teorian mukaan Theseion olisi sijainnut nykyisen Lysíou-kadun alueella lähellä Pyhän Spyridonin (Ágios Spyrídon) kirkon paikkaa.
Theseion saattoi koostua alun perin pelkästä temenos-alueesta ja ulkoilmapyhäköstä. Myöhemmin paikalla saattoi olla temppeli. Temenos-alue oli mahdollisesti erotettu pyhäksi paikaksi jo varhain, kun taas temppeli rakennettiin ehkä siinä vaiheessa, kun Theseuksen luut siirrettiin paikalle. Luut oli mahdollisesti sijoitettu naiskokseen eli pieneen temppelin kaltaiseen rakennukseen. Pyhäkössä oli useita alttareita. Antiikin aikaisten kuvausten perusteella ulkoilmapyhäkkö oli tarpeeksi suuri, jotta siellä voitiin järjestää kansankokouksia.
Theseion oli koristeltu maalauksin, jotka kuvasivat Theseuksen myyttisiä seikkailuita, kuten osallistumista amatsonomakhiaan ja kentauromakhiaan. Pyhäkössä oli myös Theseusta ja Minotaurosta esittänyt veistos.
Theseionin lähellä sijaitsi Horkomosion, jossa virkamiehet vannoivat valansa ja airuet ilmoittivat viestinsä.
Lapin Kokoomus

Eduskuntavaalit 2003

Eduskuntavaaleissa Kristillisdemokraattien Lapin piiri oli jo sopinut keskiryhmien vaaliliitosta Keskustan Lapin piirin kanssa, kunnes tuli tieto siitä, että Suomen Kristillisdemokraatit solmiikin kokoomuksen kanssa valtakunnallisen vaaliliiton, mikä esti kristillisdemokraatteja solmimasta piirikohtaisesti vaaliliittoja Keskustan kanssa, josta kristillisdemokraatit olivat perinteisesti hyötyneet.
Vaaliliitto varmisti Jari Vilénin uudelleen valinnan Lapista.
Eero Kosonen (kapellimestari)

Eero Kosonen (12. tammikuuta 1906 Tampere – 4. marraskuuta 2002 Tampere) oli suomalainen pianisti ja kapellimestari.
Kosonen opiskeli Helsingin konservatoriossa (nyk. Sibelius-Akatemia) pianonsoittoa ja musiikin teoriaa opettajinaan Selim Palmgren, Erkki Melartin ja Leo Funtek. Hän toimi kapellimestarina Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa ja Helsingin Teatteriorkesterissa sekä orkesterinjohtajana Raumalla ja Tampereella. Tampereen kaupunginorkesterin ja sen edeltäjän Tampereen orkesterin johtajana hän oli vuodesta 1932 lähtien aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuonna 1969. Hän johti myös Tampereen Oopperan esityksiä vuosina 1952–1972. Kososen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa pianokonsertto ja näyttämömusiikkia.
Kososta pidetään merkittävänä suomalaisen musiikin esitaistelijana. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1954 ja professorin arvonimen vuonna 1969.
Puroyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Pieni ja hentorakenteinen perhonen, joka muistuttaa lähinnä Pyralidae-heimon koisia. Etusiivet ovat tasaisen vaaleankeltaiset ja vaaleanruskeista poikkiviiruista ainakin ulompi poikkiviiru erottuu yleensä ja tekee selvän mutkan sisäänpäin lähellä siiven etureunaa. Munuaistäplä on harmaa ja siinä on kaksi mustaa pistettä. Siiven ulkoreuna on yleensä ruskehtava. Takasiivet ovat kellertävän harmaat, ulospäin hieman tummenevat. Siipiväli 20–23 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Palearktinen laji, jota tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan ja Japaniin saakka. Pääasiallinen lentoaika alkaa kesäkuun puolivälistä ja jatkuu elokuun alkuun huipun ollessa heinäkuun puolivälissä. Joinakin vuosina toisen sukupolven yksilöitä tavataan elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Puroyökkönen viihtyy kosteilla niityillä, lehtipuita ja pensaita kasvavilla rinteillä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Se on esiintymispaikoillaan joskus runsaslukuinen. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä herkästi lentoon myös päivällä. Pieni toukka talvehtii. Koteloituu ravintokasville yhteenkehrätyn lehden väliin.

Ravintokasvi

Toukka syö erilaisia heinäkasveja (Poaceae).
Pietro Tordi

Pietro Tordi (12. heinäkuuta 1906 – 14. joulukuuta 1990) oli italialainen näyttelijä. Hänellä oli rooli esimerkiksi Pietro Germin elokuvassa Avioero italialaiseen tapaan (Divorzio all'italiana, 1961), jossa hän esitti asianajaja De Marzia.
Paavo Nyrönen

Paavo (Paavali) Nyrönen (Savonen) (24. tammikuuta 1828 Saarijärvi – 4. huhtikuuta 1898 Saarijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Nyrösen vanhemmat olivat talollinen Israel Iisakinpoika ja Anna Kaarlentytär. Nyrönen oli talonpoikaissäädyn edustaja valtiopäivillä neljästi vuosien 1863 ja 1885 välisenä aikana. Hän teki vuoden 1872 valtiopäivillä aloitteen Keski-Suomen läänin perustamiseksi, samoin kuin esitti valtiopäivillä Jyväskylän seudun liikenneyhteyksien parantamista sekä kannatti suomen kielen aseman parantamista ja alkoholin valmistuksen rajoittamista tai kieltämistä kokonaan. Vuoden 1877 valtiopäivillä hän kannatti asevelvollisuuslain hyväksymistä.
Nyrösen puoliso vuodesta 1851 Kaisa Heikintytär (k. 1896).
Ylentelä

Ylentelä oli Kivennavan pitäjän pienimpiä ja syrjäsimpiä kyliä. Kyläasutus sijaitsi mäkien päällä Valkjärven rajalla. Kylässä oli talvisodan syttyessä 21 taloa.
Proton Holdings

Historia

Proton perustettiin toukokuussa 1983. Mitsubishi Motors omisti siitä 7,93 prosentin osuuden vuosien 1983 ja 2004 välillä. Protonin ensimmäinen malli oli Mitsubishin lisenssillä valmistettu Proton Saga. Se esiteltiin vuonna 1985 ja sen valmistus alkoi heinäkuussa 1985. Proton listautui Kuala Lumpurin pörssiin vuonna 1992. Yritys osti Bugatilta 80 prosentin osuuden brittiläisestä Lotuksesta. Vuonna 2002 sen osuus kasvoi 95,65 prosenttiin. Vuoden 2004 huhtikuussa yhtiö otti uuden nimen Proton Holdings Berhad.  
Vuonna 1989 Protonin valmistamia autoja alettiin viedä myös Isoon-Britanniaan, ja nykyään sitä viedään yli 50 maahan, esimerkiksi Turkkiin, Etelä-Afrikkaan, Australiaan sekä useisiin Aasian ja Lähi-idän maihin. Suomeen Protonia ei toistaiseksi olla tuotu. Protoneja valmistetaan Malesian lisäksi myös Indonesiassa ja Iranissa. Indonesiassa sitä on valmistettu vuodesta 2005 lähtien. Se aloitti myös Volkswagen Passatin valmistamisen vuonna 2005 ja Volkswagen Foxin valmistuksen 2006. 
Myyntimäärät vuonna 2004 olivat Malesiassa 155 420 kappaletta ja ulkomailla 16 000 kappaletta.
Geely osti Lotuksen Protonilta vuonna 2017.

Mallit

Yksi Protonin suurimmista omistajista on Mitsubishi, ja suurin osa Protonin malleista perustuukin Mitsubishin malleihin. Esimerkiksi Protonin ensimmäinen malli Saga perustuu Mitsubishi Lanceriin. Vasta vuonna 2001 esitelty malli Proton Waja on Protonin kokonaan itse suunnittelema. Senkin alusta ja moottori tosin ovat Mitsubishiltä. Proton Gen-2 on ensimmäinen kokonaan Malesiassa kehitetty malli.
Kaifas

Kaifaan hauta

Vuonna 1990 Jerusalemin eteläosasta löydettiin vanha hauta, jossa esiintyivät nimet Kaifas sekä  Joosef Kaifaan poika.
Səməd Vurğun

Səməd Vurğun (oikea nimi Səməd Yusif oğlu Vəkilov, ven. Самед Вургун, Samed Vurgun, Самед Юсиф оглы Векилов, Samed Jusif ogly Vekilov; 21. maaliskuuta 1906 nykyisen Qazaxin piirin Yuxarı Salahlın kylä – 27. toukokuuta 1956 Baku) oli azerbaidžanilainen runoilija, näytelmäkirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Häntä pidetään azerinkielisen nykyrunouden alullepanijana.
Səməd Vurğun syntyi talonpojan perheeseen. Hän valmistui Qazaxin opettajaseminaarista vuonna 1924, työskenteli opettajana, opiskeli Moskovan yliopistossa ja suoritti jatko-opintoja Bakussa. Vurğunin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1924. 1700-luvun runoilijasta kertova runomuotoinen näytelmä Vaqif (1937) ja runonäytelmä Fərhad və Şirin (1941) saivat Stalin-palkinnon vuonna 1941 ja 1942. Vurğun toimi myös klassisen ja neuvostorunouden azerintajana.
Vurğun liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1940. Vuonna 1943 hän sai Azerbaidžanin SNT:n ansioituneen taiteilijan ja kansanrunoilijan arvonimet. Vuonna 1945 hänet valittiin Azerbaidžanin tiedeakatemian akateemikoksi. Hän toimi myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Runoilija on palkittu kahdella Leninin kunniamerkillä.
Gloria Morti

Historia

Gloria Morti perustettiin Heinolassa vuonna 1999 nelihenkisenä thrash metal -yhtyeenä. Yhtye koki rajuja miehistömuutoksia, joista jäi jäljelle vain kaksi alkuperäistä jäsentä. Uusien jäsenten myötä yhtyeestä muodostui viisihenkinen ja musiikkityyli muuttui melodiseksi death metalliksi.
Vuosien kuluessa yhtye julkaisi muutaman demon ja promo-CD:n. Yhtye solmi sopimuksen japanilaisen World chaos production -levy-yhtiön kanssa ja debyyttialbumi Lifestream Corrosion julkaistiin maailmanlaajuisesti syksyllä 2004. Albumin vastaanotto oli hyvä, sillä se sai monia 10/10-arvosteluja.
Pitkän ja tuskallisen sävellysprosessin jälkeen Gloria Morti äänitti kitaristi Juho Räihän studiossa toisen albuminsa Eryxin. Se julkaistiin 28. maaliskuuta 2008. Kesällä 2009 yhtyeen rumpali Jarmo Juurikka jätti yhtyeen henkilökohtaisiin syihin vedoten. Hänen seuraajakseen ilmoitettiin pian Kauko Kuusisalo.
Gloria Mortin kolmas studioalbumi, Anthems of Annihilation, julkaistiin vuonna 2010.
Vuonna 2012 yhtyeen kitaristi Juho Matikainen jätti yhtyeen ja hänen tilalleen kiinnitettiin Eero Silvonen (Casket, Final Harvest, Routasielu, Death Confronting).
Neljäs pitkäsoitto , Lateral Constraint, on ilmoitettu julkaistavaksi Marraskuussa 2012.
Gloria Morti alkoi keikkailla vuonna 2001 ja he ovat soittaneet muun muassa Zyklonin, Behemothin, Before the Dawnin, The Crownin ja Dissectionin kanssa.
Zane Grey

Zane Grey, alkuaan Pearl Zane Gray, (31. tammikuuta 1872 Zanesville, Ohio – 23. lokakuuta, 1939 Altadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen hammaslääkäri, baseball-pelaaja ja viihdekirjailija, joka tunnetaan Suomessa parhaiten villiin länteen sijoittuvista seikkailukirjoistaan. Zane Grey loi suurelta osaltaan romantisoidun kuvan rosoisesta Villistä lännestä kirjoittamassaan 56 lännenkirjassaan. Grey oli 1920-luvun myydyin kirjailija Yhdysvalloissa.
Suoritettuaan loppututkinnon vuonna 1896 Grey avasi hammaslääkärin vastaanoton New York Cityssä, mutta kalastus ja baseballin pelaaminen olivat hänen mieliharrastuksiaan. Pian Grey jätti hammaslääkärin työn kirjoittaakseen kirjan. Romaani perustuu hänen sukulaisensa Betty Zanen rohkean päättäväiseen toimintaan, joka pelasti Fort Henryn tukikohdan brittisotilaiden ja intiaanien hyökkäykseltä syyskuussa 1782. Betty Zane julkaistiin vuonna 1903, mutta se kävi huonosti kaupaksi.    
Greyn kirjoja pitävät monet Villin lännen kirjallisuuden lukijat alan parhaimpina, ja hänen tyylillään on monia jäljittelijöitä.  Kirjoissa on jännitystä, niissä kuvataan Villin lännen luontoa ja intiaaneja. Kulttuuriset ryhmät, jotka olivat lukijoille eksoottisia, kuten navajot ja mormonit, ovat hänen kirjojensa pääasiallista ainesta. Näitä ryhmiä hän kuvaili syvällisesti, paljon aikaansa edellä olevalla tavalla. Grey kuvasi yleensä intiaanit joko jaloina ja jäljittelyn arvoisina tai pahojen valkoisten uhreina. Grey oli yksi ensimmäisistä viihdekirjailijoista, joka käsitteli mormoniuskoa vakavasti.  
Greylle länsi edusti paikkaa, jossa oli elvyttäviä voimia; länsi oli pakopaikka Yhdysvaltojen vanhojen osien tylsyydestä ja moraalittomuudesta. Vaikka Grey osoitti, että Villin lännen seikkailuja voi esiintyä kaikkialla lännessä, hän sijoitti kirjojensa tapahtumapaikat erityisesti Coloradon ylätasangolle (Colorado Plateau) ja sen eteläiseen osaan, Mogollonin jyrkänteen alueelle (Mogollon Rim) Arizonaan.       
Kaikkiaan Zane Grey kirjoitti 85 kirjaa. Suomessa Zane Greyn kirjoja suomennettiin runsaasti Riksin sarjassa 1950-1960, mutta esimerkiksi Lännen tähtien alla ilmestyi 1920. Zane Greyn kirjoista on tehty 111 elokuvaa.
Kyliks

Kyliks (muinaiskreikaksi κύλιξ) on antiikin Kreikassa käytetty viinimalja, jonka hoikan jalan päässä on leveä mutta suhteellisen matala maljaosa. Yleensä maljassa on kaksi vaakasuuntaista kädensijaa, jotka on sijoitettu symmetrisesti maljan eri puolille.
Kyliksien pyöreä, lähes tasainen sisäpohja, tondo, oli ensisijainen paikka niiden koristemaalauksille, jolloin kuviointi tuli vähitellen esiin viinin vähentyessä.
Klarissalaiset

Klarissalaiset on Klaara Assisilaisen eli Pyhän Klaaran (1194-1253) vuonna 1212 perustama fransiskaaninen nunnakunta. Sääntökunnasta käytetään myös nimiä Pyhän Klaaran sisaret ja köyhät Klaara-sisaret.
Vuonna 1538 klarissalaiset jakaantuivat kahteen sääntökuntaan, kun Maria Lorenza Longo perusti kapusiiniklarissalaisten sääntökunnan, kapusiinien naisille tarkoitetun haaran.
Ilari Hämäläinen

Uran alku

Hämäläinen aloitti 4-vuotiaana viulunsoiton. Murrosiässä hän vaihtoi bassonsoittoon ja lauluun. Sibelius-lukion viimeisenä vuotena 1997 Hämäläinen sävelsi ensimmäisen musikaalinsa Morganan, joka sai ensiesityksensä Teatteri Pienen Suomen ja Sibelius-lukion yhteistuotantona. Hämäläinen on palkittu Pro Musica -mitaleilla sekä peruskoulussa vuonna 1994 että lukiossa vuonna 1997.

Yhtyeissä

Hämäläinen on soittanut bassoa ja laulanut Kengurumeininki-lastenorkesterissa vuodesta 1998. Hämäläinen on säveltänyt ja sanoittanut useita yhtyeen kappaleista.
Vuonna 2004 Hämäläinen liittyi Naked-yhtyeeseen, jonka kanssa hän on levyttänyt kaksi Megamanian julkaisemaa albumia. Vuosina 2015–2016 Hämäläinen soitti bassoa OD-yhtyeessä. Hän on myös laulanut Siberian Jay -yhtyeessä ja soittanut bassoa lainakappaleita esittävässä Rock & Roll Sensation -yhtyeessä.
Hämäläinen on soittanut Pete Parkkosen, Katri Ylanderin, Jonnan ja Kaija Koon yhtyeissä. Hän on Ice Eye -yhtyeen solisti.

Musiikkiteatterissa ja näyttelijänä

Hämäläinen esitti Johnny Casinon roolin Grease-musikaalissa Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2002. Hän esitti Woofin roolin Hair-musikaalissa Uudessa Iloisessa Teatterissa vuonna 2003. Hän oli kuorossa ja näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterin Miss Saigon -musikaalissa 2004. Hämäläinen esitti Benjamin ”Benny” Coffin III:n roolin Rent-musikaalissa Aleksanterin teatterissa 2012.
Vuonna 2013 Hämäläinen esitti Sakke Järvenpään roolin Kuka mitä häh? -musikaalissa Sibeliustalossa Lahdessa. Vuonna 2015 hänellä oli Juudaksen rooli Jesus Christ Superstar -musikaalin konserttiversiossa Temppeliaukion kirkossa ja vuonna 2016 hän jakoi pääroolin Boheemi Rapsodia -musiikkinäytelmässä. Vuonna 2017 Hämäläinen esitti pääroolin Valkeakosken kesäteatterin musiikkinäytelmässä Badding – Paratiisi ja Suomen Musiikkiteatterin musiikkinäytelmässä Raparperitaivas. Hän esitti Cisse Häkkistä Suomen Musiikkiteatterin Ganes-musikaalissa ja Kirka Babitzinia Kirka – Hetki lyö -musikaalissa  2018–2019.
Ilari Hämäläinen on säveltänyt Kalevala soikoon -musikaalin Kotkan kaupunginteatteriin. 
Hämäläinen on soittanut bassoa Helsingin Kaupunginteatterin orkesterissa näytelmissä Les Misérables (1999), Cabaret (2000), Vaahteramäen Eemeli (2001), Porvari aatelismiehenä (2002) ja Tuhkimo (2003).
Hämäläinen on näytellyt Ganes-elokuvassa ja ääninäytellyt Trolls- ja Monsterit-yliopisto -animaatioissa.

Sooloura

Ilari Hämäläinen on osallistunut useisiin television laulukilpailuihin: Vuonna 2003 hän pääsi Idolsin semifinaaliin ja vuonna 2013 hän osallistui The Voice of Finlandiin ja Uuden Musiikin Kilpailuun. Vuonna 2016 Hämäläinen osallistui uudelleen The Voice of Finland -kilpailuun. Tällöin hän pääsi semifinaaliin ja hänet valittiin vuoden valovoimaisimmaksi esiintyjäksi. Hän sai oman Back from the Future of Rock -nimisen show'n Helsingin Casinolle. Hämäläinen tuotti, käsikirjoitti, ohjasi ja sovitti show'n itse.
Marja Heikkilä

Marja Elina Heikkilä (s. 12. syyskuuta 1977 Haapajärvi) on kilpauransa lopettanut suomalainen uimari. Seuratasolla hän edusti Oulun Uimaseuraa.
Heikkilä edusti Suomea olympiatasolla Atlantassa 1996, missä sijoittui 4×100 metrin vapaauintiviestissä 16:nneksi.
Walter Hasenclever

Walter Hasenclever (1890–1940) oli saksalainen, lyriikkaa ja ekspressionistisia näytelmiä kirjoittanut kirjailija, vasemmistolainen pasifisti. Hasenclever oli yksi lyyrikoista, joiden lyriikassa ekspressionismi saavutti huippunsa lyriikan osalta. Tämä tapahtui vuoden 1912 tienoilla. Hasencleverin tyyli ainakin hänen näytelmiensä osalta ilmentää ekspressionistista dynaamisuutta; hänen näytelmissään esiintyy paljon äärimmäisen lyhyitä ja iskeviä vuorosanoja. Niistä merkittävästi herätti huomiota jo vuodelta 1914 oleva Der Sohn, mutta parhaiksi katsotaan näytelmät Antigone (1917) ja Die Menschen (1918). Muita ovat Jenseits (1920) ja Gobseck (1921), joka on esitetty myös suomeksi. Hän kirjoitti myös arvostettuja komedioita: Ein besserer Herr (1927, suomeksi esitetty nimellä Parempi herra), Ehen werden im Himmel geschlossen (1928, suomeksi nimellä Avioliitot solmitaan taivaassa), Napoleon greift ein (1930, suomeksi Napoleon astuu esiin) ja Münchausen (1947). Hän kuoli emigranttina.
Hangaslammi (Nokia, läntinen)

Maantietoa

Järvi on 250 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Järveen laskee suo-oja sekä yhdysoja itäiseltä Hangaslammilta, jonka vedenpinta on sitä 20 senttimetriä ylempänä. Rantaviivaa on noin 900 metriä ja se on puoliksi soistuvaa metsää ja kangasmetsää. Rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa yhdystie 13791 Nokialta tai Ala-Pinsiöstä. Järven yli kulkee voimalinja.

Historiaa

Vanhoissa Rekognosointikartoissa vuosilta 1776–1805 Hangaslammet näkyvät selvästi samanmuotoisina kuin nykyään. Laskuoja kulkee niissä nykyisellä tavalla.
Ruususiipisirkka

Koko ja ulkonäkö

Ruususiipisirkka on kookas heinäsirkkalaji, jonka koiras on 27–31 mm pitkä naaraan pituuden ollessa noin 33–39 mm. Sirkan väritys vaihtelee yksilöittäin. Suomalaiset yksilöt ovat lähinnä harmaita, mutta muualta tunnetaan myös sirkkoja, joiden väritys on voimakkaastikin sammaleenvihreän kirjavaa. Takasiivet ovat tyviosastaan voimakkaan ruusunpunaiset, siiven poikki kulkee tumma vyö ja kärkiosa on jokseenkin väritön. Lepäävällä sirkalla takasiivet jäävät kuitenkin kokonaan etusiipien alle piiloon. Etuselässä on matala keskiharjanne, jonka katkaisee kaksi poikittaisuurretta.

Levinneisyys

Ruususiipisirkan levinneisyys ulottuu Keski-Euroopasta Keski-Aasiaan, mutta Euroopassa se on hävinnyt useista maista. Euroopassa useimmat nykyiset elinpaikat ovat Alppien pohjoisrintellä jokivarsien sora-alueilla, missä ajoittain esiintyvät tulvat pitävät maaston sopivan avonaisena. Laji esiintyy myös Ruotsin Öölannin alvareilla. Suomessa ruususiipisirkka esiintyy ainoastaan Säkylässä, Puolustusvoimien kovapanosammunta-alueella, missä maasto on paahteista ja avointa kangasta.

Elinympäristö ja elintavat

Elinpaikaltaan ruususiipisirkka edellyttää avointa maastoa, jossa on korkeintaan matalaa kasvillisuutta. Ruotsissa esiintymät ovat alvareilla eli puuttomilla, kalkkipitoisilla nummilla. Suomen ainoa esiintymä on kovapanosammuntojen avoimena pitämällä, kuivalla harjunrinteellä.  Keski-Euroopassa Alppien pohjoispuolisissa esiintymissä laji säilyy ilmeisesti ainoastaan metapopulaatioiden avulla. Yksittäisillä esiintymispaikoilla sirkat häviävät vähitellen maaston umpeenkasvun ja tavanomaista suurempien tulvien seurauksena, mutta samaan aikaan toisilla paikoilla vuosittaiset tulvat ovat vastaavasti synnyttäneet uusia lajille sopivia, avoimia elinpaikkoja, joille sirkat vähitellen ovat levinneet.
Koiraat liikkuvat elinympäristössään selvästi naaraita enemmän. Keski-Euroopassa on todettu, että vain muutamat naaraat päätyvät elinaikanaan uusille, lajille sopiville elinpaikoille. Tämä naaraiden vähäinen levittäytyminen rajoittaa lajin leviämistä huomattavasti ja tekee ruususiipisirkan esiintymät hyvin haavoittuviksi ympäristön muutoksille. Sirkat osaavat lentää ja etenkin koiraat tuottavat lentäessään pehmeän surisevaa ääntä, naaraatkin joskus. Naaras munii maaperään muutaman senttimetrin syvyyteen useita munaryhmiä, joissa voi olla jopa parikymmentä munaa. Munat talvehtivat.
Suomessa laji on äärimmäisen uhanalainen, Ruotsissa se on vaarantunut. Säkylän populaation kooksi arvioidaan vain 2–20 yksilöä, mutta esiintymispaikalla lajista on löydetty 2000-luvun aikana melko säännöllisesti muutamia yksilöitä. Sirkkoja tavataan kuitenkin vain parillisina vuosina.
Fredrik Juvelius

Fredrik Juvelius (12. kesäkuuta 1769 Kokkola – 15. tammikuuta 1826 Kruunupyy) oli suomalainen pappi ja lintutieteilijä.

Elämäkerta

Fredrik Juveliuksen vanhemmat olivat Brita Helena Nyman ja Kruunupyyn kirkkoherra Erik Juvelius. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua vuodesta 1779 alkaen, ja pääsi opiskelemaan Turun Akatemiaan 1786. Hän väitteli Henrik Gabriel Porthanin johdolla 18. kesäkuuta 1791 ja 19. kesäkuuta 1792 Carl Niclas Helleniuksen johdolla. Jälkimmäinen pro gradu-väitös (Hellenius, C.N. ja Juvelius, F. 1792: Dissertatio Academica sistens Specimina Quaedam Instinctus, Quo Animalia Suae Prospiciunt Soboli. Frenckell, Aboae. 16 s. Pro gr.) käsitteli vaistotoimintoja, jotka kuuluvat eläinten jälkeläisten hoitoon. Tutkimus oli aikanaan poikkeuksellisen tasokas.
Juvelius sai pappisvihkimyksensä Turun arkkihiippakunnassa 1794. Hänet nimitettiin saman tien Kruunupyyn kappalaisen apulaiseksi, missä toimessa hän oli vain kuukauden, sillä hänet nimitettiin Kokkolan pedagogion rehtoriksi. Kokkolan seurakunnan kappalaiseksi hänet valittiin 1796, ja hän hoiti seurakunnan kirkkoherran tehtäviä virkaatekevänä 1803–1806. Vaasan-Mustasaaren kappalaisena Juvelius toimi 1810–1820, jonka jälkeen hän palasi Kruunupyyn kappalaiseksi.
Juvelius ja Ulrica Christina Collin vihittiin avioliittoon Uudessakaarlepyyssä 4. joulukuuta 1794. Ulrica oli uusikaarlepyyläisen kauppiaan Abraham Collinin tytär. Pariskunnalle syntyi ainakin kahdeksan lasta.
Suonijärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järvi on 550 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Järvi sijaitsee suoalueella kaakkoiselta puolelta kohoavan mäen alla. Se on pitkän muotoinen ja sillä on kaksi järviallasta, joita yhdistää 150 metriä pitkä ja alle 10 metriä leveä salmi. Siihen on yhdistetty kuusi suo-ojaa ympäröivältä suolta. Järven laskuoja lähteen sen lounaispäästä ja virtaa 450 metriä ja putoaa yli 11 metriä matkallaan Rutajärveen. Järven rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja se on autio. Lempäälän rajan rajapyykki sijaitsee alle 50 metrin päässä järven lounaispäästä.

Historiaa

Vuosien 1963 ja 1975 välissä järveä ympäröivät suot on ojitettu. Vuoden 1991 peruskartassa kaksi metsätietä päättyivät noin 400 metrin päähän järvestä.
Natori

Talous

Vuoden 2000 tietojen mukaan Natorin asukkaista 6,4 prosenttia ansaitsi elantonsa maanviljelystä tai kalastuksesta. Teollisuus työllisti 26,1 prosenttia kaupungin väestöstä. Suurimpia teollisuuden työnantajia olivat tuolloin etenkin Nikonin kameratehdas ja Sapporo-olutpanimo.
Ignatius Paul Pinto

Ignatius Paul Pinto (s. 18. toukokuuta 1925) on intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 24. elokuuta 1952. Hänet konsekroi piispaksi John Baptist Sequeiran ja Maxwell Valentine Noronhan avustama Alphonsus Mathias 31. tammikuuta 1989.
Pinto sai 14. marraskuuta 1988 nimityksen Shimogan hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes sai 10. syyskuuta 1998 uuden nimityksen Bangaloren arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Pinto jäi eläkkeelle 22. heinäkuuta 2004, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Bernard Blasius Moras.