google/wiki40b huggingface dataset:
Nilgirivuoret

Nilgirivuoret (tamiliksi நீலகிரி; "siniset vuoret") on vuoristo eteläisessä Intiassa Tamil Nadun ja Keralan osavaltioissa. Se on osa Deccanin ylängön länsireunan muodostavaa Länsi-Ghatien vuoristoa.
Vuoret nousevat jyrkästi ympäröivältä tasangolta 1 800–2 400 metrin korkeuteen. Nilgirivuorten korkein kohta on 2 637 metrin korkuinen Doddabetta.
Vuoristoon on perustettu niiden ainutlaatuista luontoa suojeleva Nilgirin biosfäärialue, joka kuuluu Unescon Ihminen ja biosfääri -ohjelmaan.
Vuoristossa kulkeva rautatie, Nilgiri Mountain Railway, on Unescon maailmanperintökohde.
Demosthenes (sotilas)

Demosthenes (kuoli 413 eaa.) oli ateenalainen sotapäällikkö peloponnesolaissodan aikana. Hänen johtamansa ateenalaiset kukistivat spartalaiset Pyloksen taistelussa ja Sfakterian taistelussa vuonna 425 eaa. Vuonna 414 eaa. Demosthenes lähetettiin Eurymedonin kanssa avustamaan ateenalaisia joukkoja Sisilian sodassa. Spartalaisten avulla sisilialaiset kukistivat ateenalaiset ja Demosthenes otettiin vangiksi. Hänet ehdittiin teloittaa, vaikka spartalainen kenraali Gylippos halusi ottaa hänet vangiksi.
Koivuvenhokas

Koko ja ulkonäkö

Koivuvenhokas on yksi melko harvoista vihreistä perhoslajeista. Koiraan etusiivet ovat kellanvihreät ja siiven reunan ripsissä on usein punaruskeita täpliä. Takasiivet ovat vaaleankeltaiset. Naaraan etusiivet ovat hivenen sinertävän vihreät ja takasiivet valkoiset. Molemmilla sukupuolilla etusiiven poikki kulkee kolme vaaleaa, rajoiltaan epäselvää vaaleaa vinojuovaa. Keskiruumis on etusiipien tapaan vihreä ja tuntosarvet voimakkaan punaruskeat. Siipiväli on koiraalla 31–36 mm ja naaraalla 34–40 mm.
Toukka on vaalean vihreä ja siinä on pieniä, vaaleita pisteitä. Selkäpuolella on pari vaaleaa pitkittäisjuovaa. Toukan pää on kookas ja peräpää kapenee teräväksi. Erityisenä tuntomerkkinä toukan vatsajaloissa on huomattavan suuret, imukuppimaiset tarttumapinnat.

Levinneisyys ja lentoaika

Koivuvenhokasta tavataan Espanjasta Keski-Euroopan poikki Venäjälle ja aina Koreaan ja Japaniin saakka ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa lajia tavataan suurimmassa osassa maata elinalueen ulottuessa ainakin Etelä-Lappiin saakka. Perhonen lentää yhtenä sukupolvena kesä-heinäkuussa lentoajan huipun sijoittuessa kesäkuun loppupuoliskolle. Elo-syyskuussa voidaan tavata harvinaisen toisen sukupolven yksilöitä.

Elinympäristö ja elintavat

Lehtimetsien laji, jota tavataan lisäksi puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lepäävät päivisin puissa, useimmiten lehtien alapinnoilla ja lähtevät lentoon illan hämärtyessä. Molemmat sukupuolet lentävät sekä valolle että syötille. Lentäessään perhoset tuottavat ultraääniä.
Naaras munii 200–250 munaa, jotka se sijoittelee lehtien alapinnoille. Toukat syövät öisin ja ovat täysikasvuisia elokuun lopulla tai syyskuun alussa. Koteloitumistaan varten toukka rakentaa lehden alapinnalle, puun kuorenrakoon tai maahanpudonneiden lehtien väliin vaaleanruskean, venettä muistuttavan kotelokopan, jonka sisällä itse kotelo sijaitsee. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja käyttää ravinnokseen monien erilaisten lehtipuiden lehtiä, erityisesti koivuja (Betula), leppiä (Alnus), pähkinäpensasta (Corylus avellana) ja tammea (Quercus robur).
Kaunissaari (Sipoo)

Palvelut

Kaunissaaressa on vierasvenesatama, joka sijaitsee eräässä suojaisassa valkamassa saaren itäpuolella. Sataman syvyys on 1,9 metriä ja siinä on 60 venepaikkaa. Kiinnittyminen laituriin on maksullista.
Telttailu saaressa ei ole sallittua Saunaniemessä, eikä 100 m lähempänä kiinteistöjä. Muuten Kaunissaaressa telttailu ja lomailu on suosittua. Kaunissaaressa on 5 keittokatosta, joiden yhteydessä on vesipiste ja käymälä.
Avotulen teko on muualla kielletty. Saaressa onkiminen on aina sallittua. Muuhun kalastukseen tarvitaan kalastuslupa.
Kaunissaaressa on kaksi hoidettua rantaa. Kaunissaaren uimarannan ja lauttasataman lähellä on kioski, jossa myydään monenlaista pientä, saaressa käy myös kauppalaiva. Kaunissaaressa sijaitsee myös yksinhuoltajaperheiden lomatalo, jossa he voivat yöpyä ja olla vapaasti. Saaressa on myös useiden helsinkiläisten venekerhojen mökkejä. Saaren eteläisellä puolella sijaitsee kesäisin pieni saaren "vakituisten asukkaiden" asuttama telttayhdyskunta.

Julkinen liikenne saareen

Toukokuun puolivälistä syyskuun puoliväliin Kaunissaareen on laivayhteys Vuosaaresta. Matka kestää noin 60 minuuttia. Vuonna 2019 liikennettä operoi Norsöline.

Historia

Linnoitusupseeri Magnus Otto Nordenberg perusti vuonna 1728 Fageröhön, nykyiseen Kaunissaareen, tuulivoimalla käyneen sahan, joka oli toiminnassa vuoteen 1742 saakka.  Yhdessä veljensä Carl Fredrik Norden­bergin (myöhemmin Nordenskiöld) kanssa hän ryhtyi suunnittelemaan saareen suurta teollisuus­keskusta ja samalla markkinapaikkaa, jonne olisi rakennettu muun muassa myllyjä, laiva­telakka, kirjansitomo, köydenpunomo ja masuuni sekä suuri satama. Saaresta olisi tullut myös hylkeen­pyynnin keskus, ja hylkeistä saatavaa rasvaa olisi käytetty saippuan valmistukseen. Saarelle suunniteltiin ruutukaava, jonka mukaisesti rakennukset aiottiin sijoittaa. Aikomuksena oli myös hankkia kruunulta erivapauksia ja jopa muodostaa saaresta "ulkopoliittisesti neutraali tasavalta", joka olisi Ruotsin ja Venäjän välisten sotien ulkopuolella. Selvinä esikuvina hankkeelle olivat Zaanin teollisuuskeskus Hollannissa ja Alingsåsin teollisuuskeskus Ruotsissa lähellä Göteborgia. Saarta pidettiin sijaintinsakin  vuoksi edullisena, koska sieltä olisi voitu toimittaa tavaraa myös Haminan ja Loviisan linnoitustöihin. Suunnitelmaa pidettiin kuitenkin täysin epärealistisena. Helsingin porvarit asettuivat sitä suorastaan vastustamaan, varsinkin kun saaren sahalaitoksesta olisi tullut Helsingin sahojen vaarallinen kilpailija ja pidettiin epäoikeudenmukaisena sitä, että se olisi saanut virallisia erioikeuksia. Suunnitelmat jäivätkin toteutumatta.
Uljanovskin alue

Historia

Uljanovskin alue kuului Kazanin kaanikuntaan vuoteen 1552 asti, jolloin Venäjä valtasi koko kaanikunnan.

Hallinto

Uljanovskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Uljanovsk (nimenä vuoteen 1924 Simbirsk). Alue on jaettu hallinnollisesti 20 piiriin ja 6 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja lakiasäätävä kokous. Kuvernöörinä toimii Vladimir Šamanov.

Talous

Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, rakennusmateriaali-, puunjalostus-, tekstiili- ja elintarviketeollisuus. Maatalous tuottaa viljaa, auringonkukan siemeniä, sokerijuurikasta ja karjataloustuotteita. Uljanovskista on rautatieyhteys Kazaniin ja Saratoviin. Volgalla on laivaliikennettä.

Maantiede

Uljanovskin alue kuuluu pääasiassa Volgan ylänköön, vain Volgan itäpuolella oleva alue on alankoa. Alueen merkittävin joki on Volga, joka virtaa alueen itäosan kautta. Samaran tekojärvi ulottuu alueen eteläosaan.

Väestö

Uljanovskin alueen asukasluku on 1 472 000 (1999) ja väestötiheys 39,5 as./km². Suurimmat kaupungit ovat Uljanovsk (698 500 as.), Dimitrovgrad (137 200 as.), Inza (22 900 as.) ja Baryš (21 500 as.). Alueen väestön enemmistö on venäläisiä, joita on 73 % väestöstä. Lisäksi on tataareja 11,4 %, tšuvasseja 8,3 %, mordvalaisia 4,4 % ja muita 2,9 %.
Nicol Williamson

Nicol Williamson (14. syyskuuta 1936 Hamilton, Skotlanti – 16. joulukuuta 2011 Amsterdam, Alankomaat) oli skotlantilainen näyttelijä.
Hän aloitti teatterissa ennen elokuviin siirtymistään. Hänen sanotaan olleen entisen pääministeri Harold Wilsonin suosikkinäyttelijä Hamletin roolissa.
Elokuvissa eräs hänen tunnetuimpia roolejaan oli velho Merlin John Boormanin elokuvassa Excalibur – sankarin miekka. Hän teki roolistaan etäisen ja voimakkaan tulkinnan.
Hän näytteli myös kuolemattoman taistelija Cogliostron roolin elokuvassa Spawn.
Sean Hayes

Sean Patrick Hayes (s. 26. kesäkuuta 1970 Chicago, Illinois) on Emmy-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jack McFarlandin roolista komediasarjasta Will & Grace. Näyttelemisen lisäksi Hayes on myös lahjakas muusikko, ja hän on nuorempana toiminut musikaalien ohjaajana chicagolaisessa teatterissa.
Huhtikuussa 2010 Hayes kertoi The Advocate -lehden haastattelussa olevansa homoseksuaali.
Hilma Kilkkinen

Hilma Pilvikki Kilkkinen (23. joulukuuta 1897 Taipalsaari – 31. heinäkuuta 1975 Jyväskylä) oli suomalainen kansakoulunopettaja, joka vietti 15 vuotta Neuvostoliiton vankileireillä vakoilusta tuomittuna jouduttuaan talvisodan alkaessa vangiksi.
Kilkkinen muutti perheensä mukana Lappeenrantaan vuonna 1911 ja hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1922. Hän toimi opettajana eri puolilla Suomea 1920- ja 1930-luvuilla. Syksyllä 1939 hän tuli viransijaiseksi Petsamon Kalastajasaarennossa sijainneeseen Pummangin kylän kouluun. Kylän asukkaat joutuivat talvisodan alkaessa Kalastajasaarentoon hyökänneiden neuvostojoukkojen vangeiksi ja helmikuussa 1940 heidät siirrettiin Murmanskiin. Talvisodan päätyttyä muut petsamolaiset Neuvostoliitossa olleet siviilit pääsivät palaamaan Suomeen mutta vakoilusta syytetty Kilkkinen joutui kuulusteltavaksi ja syyskuussa 1940 hän sai 8 vuoden vankileirituomion. Vakoilusyytökset perustuivat nähtävästi siihen että Kilkkinen oli ollut kesällä 1933 ja 1937 Englannissa ja oppinut puhumaan englannin kieltä. Hänellä oli Petsamossa ollut myös englantilaisia kirjoja.
Kilkkinen kärsi tuomionsa vankileireillä Siperiassa Novosibirskissa ja Kemerovossa. Hän kärsi struumasta ja sairastui leireillä tuberkuloosiin. Tuomion päätyttyä maaliskuussa 1948 Kilkkinen halausi palata Suomeen mutta hänet määrättiin asettumaan Oreder-nimiselle paikkakunnalle joka sijaitsi noin 100 kilometrä Leningradista etelään. Hän pääsi kuitenkin käymään Suomen Moskovan lähetystössä josta hän sai Suomen passin. Kilkkinen vietti vuodet 1948–1949 eri puolilla Neuvostoliittoa eikä hänellä ollut oleskelulupia, asuntoa eikä työpaikkaa. Hänet pidätettiin syksyllä 1949 Moskovassa agitaatiosta syytettynä ja maaliskuussa 1950 hän sai 10 vuoden vankileirituomion. Tällä kertaa Kilkkinen joutui Abesin leirille Komin tasavaltaan. Stalinin kuoleman jälkeen Kilkkinen siirrettiin kesällä 1953 Moskovan lähellä sijainneelle leirille jossa oli sotavankeja. Kilkkinen pääsi lopulta palaamaan Suomeen 9. helmikuuta 1954 junalla Vainikkalan kautta.  
Kilkkinen joutui olemaan Suomessa sairaalahoidossa toipuakseen vankileiriajan koettelemuksista. Hän pääsi työkyvyttömänä eläkkeelle 1956 ja asui sittemmin Karjalohjalla. Kilkkinen kuoli kesällä 1975 Jyväskylässä.
Kilkkinen piti vankeusaikanaan päiväkirjaa joka julkaistiin myöhemmin filosofian tohtori Ritva Sievänen-Allenin toimittamana nimellä Pitkä matka Siperiaan (Otava 1997). Kilkkinen kirjoitti kirjan käsikirjoituksen jo 1960-luvulla ja luovutti sen Suomen opettajain liitolle mutta siinä vaiheessa kirjalle ei löytynyt kustantajaa.
Paavo Kinnunen (jääkäri)

Paavo Heikki Kinnunen (21. lokakuuta 1887 Rääkkylä - 25. heinäkuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Pekka Kinnunen ja Anna Maria Tikkanen.

Jääkärikausi

Kinnunen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. marraskuuta 1915.
Hän harrasti myös musiikkia ja oli mukana pataljoonan soittokunnassa. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Schmardenissa, missä hän kaatui taistelussa päähän osuneeseen vihollisen luotiin 25. heinäkuuta 1916. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Schmardenissa. Hänet haudattiin Tukkumin sotilashautausmaahan. Tämä harjulla sijainnut hautausmaa toimi bolševikkikaudella hiekanottopaikkana. Kinnusen hautajaisiin osallistui Saksalainen kenraali Wyneken. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Albert Raitanen

Kustaa Albert Raitanen (12. lokakuuta 1886 Hinnerjoki – toukokuussa 1918 Lahti) oli sosiaalidemokraattinen luennoitsija ja kansanedustaja.
Raitasen vanhemmat olivat torppari Kustaa Vihtori Raitanen ja Iida Sofia Erlandintytär. Raitanen työskenteli maatyömiehenä ja renkinä Hinnerjoella ja myöhemmin Turun läänin pohjoisen vaalipiirin sos.dem. luennoitsijana. Hän oli SDP:n kansanedustajana 1917 edustaen samaa vaalipiiriä.
Suomen sisällissodan loppuvaiheessa Raitanen katosi Lahdessa toukokuun alussa 1918. Hänet nähtiin Lahdessa ennen taistelun alkua mutta sen jälkeen hänen vaiheistaan ei tiedetä.
Etaanitioli

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Etolin Island

Etolin Island on saari Alexandersaaristossa Kaakkois-Alaskassa. Se sijaitsee Prince of Wales Islandin länsipuolella ja Wrangell Islandista lounaaseen.
Etolin Island on 48 kilometriä pitkä ja 16–35 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 878 km², ja saarella oli 15 vakituista asukasta vuoden 2000 väestönlaskennassa. Saarelle on v. 1985 istutettu vapiteja (kanadanhirviä) minkä seurauksena sinne on muodostunut omaperäinen ekosysteemi; saarella on vanhastaan hirviä ja muulipeuroja.
Etolin Island on saanut nimensä suomalaisen Arvid Adolf Etholénin mukaan (paikallinen kirjoitustapa Adolf Etolin; ven. Адольф Карлович Этолин, Adolf Karlovitš Etolin), joka toimi Alaskassa venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian kuvernöörinä 1840–1845.
Lampistenlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 116,7 metriä mpy.
Jean Marais

Jean Marais (alk. Jean-Alfred Villain-Marais, 11. joulukuuta 1913 Cherbourg, Ranska – 8. marraskuuta 1998 Cannes, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä ja ohjaaja. 
Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat Jean Cocteaun elokuvassa Kaunotar ja hirviö vuodelta 1946, jossa hän esitti kolme roolia mukaan lukien hirviön roolin, ja 1960-luvun Fantômas-trilogiassa (Fantomas – sadan naamion mies (Fantômas), 1964, Fantomas nauraa kuolemalle (Fantômas se déchaîne), 1965 ja Fantomas uhkaa maailmaa (Fantômas contre Scotland Yard), 1967), joissa hän esitti sekä Fantômas-superrikollista että tätä jahtaavaa toimittaja Jérôme Fandoria. Marais’n viimeiseksi elokuvaksi jäi Bernardo Bertoluccin Koskematon kauneus (1996).
Marais'ta tuli  Cocteaun suojatti ja pitkäaikainen puoliso.
Casino Estoril

Casino Estoril on kasino Portugalissa, 18 kilometrin päässä Lissabonista Estorilissa. Se on mainostanut itseään Euroopan suurimmaksi kasinoksi. Se on auki joka päivä (paitsi jouluaattona) kello 15–03.

Historia

Toisen maailmansodan aikana kasino oli vakoojien ja maanpaossa elävien kuninkaallisten kokoontumispaikka. Kasinon kerrotaan myös antaneen aiheita Ian Flemingin 007-romaaniin Casino Royale.

Toimilupa

Portugalissa kasinotoiminta on yksityisten yritysten liiketoimintaa, ja se on tarkkaan lailla rajoitettua. Portugali jakautuu kymmeneen alueeseen, joissa kasinotoimintaa voi harjoittaa. Toimiluvista käydään julkinen tarjouskilpailu. Valtio myöntää kasinoiden toimiluvat näille alueille määräajaksi korvausta vastaan.
Estoril Sol -yhtiöllä on ollut toimilupa Casino Estoriliin vuodesta 1958 lähtien. Vuonna 2001 Estoril Sol sai toimiluvan jatkon vuoteen 2020 sakka. Tuolloin lupa maksoi 98 miljoonaa euroa. Kertakorvauksen lisäksi yritys maksaa vuosimaksua, jonka suuruus on puolet kasinon pelitoiminnan tuotosta.

Pelitoiminta

Kasinossa on yli tuhat peliautomaattia ja useita pelipöytiä, joissa pelataan rulettia, blackjackiä, pokeria, baccaratia ja muita pelejä.
Vuonna 2007 kasinolla oli töissä 652 työntekijää, joista 537 oli miehiä ja 115 naisia.
Markku Haussila

Markku Haussila (s. 1986) on suomalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja.  
Haussila on valmistunut tanssijaksi Suomen Kansallisoopperan Balettioppilaitoksesta. Vuonna 2006 ja 2007 Haussila edusti Suomea jazztanssin maailmanmestaruuskilpailuissa Bostonissa ja New Yorkissa. Kultaa tuli molempina vuosina, New Yorkin kisoissa hän voitti kultaa myös modernin tanssin sarjassa.
Vuonna 2010 Haussila oli mukana Dance-tanssikilpailussa ja selvitti tiensä Dancen finaalin ja viimeiseen suoraan lähetykseen ja sijoittui kolmanneksi. Haussila on esiintynyt useissa musikaaleissa ja on tunnettu useiden suomalaisten artistien taustajoukoista. Vuonna 2012 Lahden kaupunginteatteri kiinnitti Haussilan yhdeksi talon näyttelijöistä.
Koreografioita hän on tehnyt useille tunnetuille suomalaisille artisteille, muun muassa Anna Abreulle, Antti Tuiskulle ja Laura Voutilaiselle sekä luistelija Kiira Korvelle.
Markku-liitto valitsi vuonna 2011 Haussilan 15. vuoden Markuksi.
Kesällä 2015 Haussila julkaisi ensisinglensä "Ei mennä" nimellä Markku.
Monacon Grand Prix 1994

Monacon Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. toukokuuta 1994 Monacon katuradalla. Karl Wendlinger kolaroi voimakkaasti aika-ajoissa, minkä takia hän joutui kahdeksi viikoksi koomaan. Hän kuitenkin selvisi tilanteesta hengissä. Vain yksi Williams osallistui kilpailuun, eikä sekään pystynyt ajamaan edes yhtä kierrosta loppuun kolarin takia. Kilpailun voitti ylivoimaisesti Michael Schumacher.
Ennen starttia kaksi ensimmäistä lähtöruutua oli jätetty tyhjiksi ja niihin oli maalattu Brasilian ja Itävallan liput edellisessä kilpailussa kuolleiden Ayrton Sennan ja Roland Ratzenbergerin muistoksi. Itse kilpailun startissa ruudusta 2 lähtenyt Mika Häkkinen ja Damon Hill kolaroivat. Molemmat keskeyttivät. Michael Schumacher saavutti ensimmäisen paalupaikkansa.
Kuusiluoto

Historia

Kuusiluotoa ei näy vielä meren pinnan yläpuolella noin vuonna 1300, joten se on matala saari. Saari kuului 1629 perustettuun, isonjaon jälkeen 1/4 manttaalin kokoiseen Kunnarin tilaan. Vuonna 1852 Kunnarilla oli kaksi hevosta, kahdeksan lehmää, yksi nuori lehmä ja kymmenen lammasta ja maita myös mantereen puolella.

1900-luvun alusta Lapin sotaan – sahayhdyskunta

Vuonna 1899 erotettiin tilasta palsta Kuusiluodon sahaa varten, jonka raatimies Isak Kurt oli ostanut Nils Peter Kunnarilta. Saha aloitti toimintansa 1901 ja paikka oli erinomainen, koska sekä Kemijoen että Torniojoen puita siellä voitiin sahata. Vuonna 1916 oli Kuusiluodon sahayhdyskunnan asukasmäärä 450 henkilöä. Lukukaudella 1942–1943 koulussa oli vielä 109 oppilasta. Vuonna 1933 saha oli siirtynyt taloudellisten vaikeuksien vuoksi Rosenlew-yhtiön haltuun. Röytän sahan palo 1928 aiheutti sen, että tuotteiden kysyntä kasvoi. Talvisodan alkaessa työt taas hiljenivät sahalla ja 1944 Lapin sodan pyörteissä saksalaisen tykistön osuma sytytti tulipalon, joka tuhosi sahayhdyskunnan asunnot. Itse saha jäi tuotantokuntoiseksi, ja suuri määrä sahattua puutavaraa myös jäi myös saarelle.
Lapin sodan jälkeen sahaus lopetettiin. Sahattua puutavaraa käytettiin Tornionseudun jälkeenrakennustarpeisiin.

Sotien jälkeinen aika – autioitunut saari

Saarelle jäi paikallisen merivartioston käyttöön rakennuksia. Varsinaista pysyvää asutusta saarella ei enää ollut.
Kuusiluoto siirtyi osittain Outokummun käyttöön ferrokromitehtaan aloittaessa tuotantonsa 1968, jolloin syntyi kiista kuonan varastoinnista Kuusiluotoon ja päästämisestä mereen. Tilanne onneksi ratkesi Outokummun löydettyä menetelmän, jolla saatiin vältettyä jätteiden lasku mereen. Kuonajäteongelma tuli taas esille 1988, jolloin kuonavuori oli kasvanut niin suureksi, että osa siitä olisi pitänyt työntää aiemmin kaivettuun altaaseen. Tähänkin ongelmaan Outokumpu löysi osalle kuonasta ostajan ja loput varastoitiin tehtaan tontille. Ferrokromikuonan on todettu korkeimman hallinto-oikeuden päätöksellä olevan tuotetta eikä jätettä.
Butiapalmut

Tuntomerkit

Butiapalmut ovat kotoisin Etelä-Amerikan keskiosista. Niillä on lyhyet ja paksut rungot sekä paksurakenteiset, kauniisti kaartuvat pariliuskaiset lehdet. Kukinto on palmukasvien tapaa kookas röyhy ja sisältää tuoksuvia, pieniä, kermanvärisiä tai purppuraan vivahtavia kukkia, joita nupulla ollessaan suojaa hyvin pitkä, puutunut suojuslehti. Hedelmä on mehevä ja kuituinen luumarja.
James Cardigan

James Thomas Brudenell, Cardiganin 7. jaarli (16. lokakuuta 1797 Hambleden, Buckinghamshire – 28. maaliskuuta 1868 Deene Park, Northamptonshire) oli brittiläinen kenraali. Hänet muistetaan parhaiten siitä, että hän johti surullisenkuuluisaa kevyen prikaatin hyökkäystä Krimin sodan Balaklavan taistelussa vuonna 1854.
Hän kävi Christ Churchin collegea Oxfordissa ja oli parlamentin alahuoneen jäsenenä vuosina 1818–1829 nimellä lordi Brudenell. Cardiganin jaarlin arvon hän peri isältään vuonna 1837. Hän liittyi armeijaan vuonna 1824, vanhempana kuin yleensä oli tapana, mutta yleni sen jälkeen nopeasti, saaden 1832 everstiluutnantin arvon husaarirykmentissä. Cardigan riitautui usein alaistensa upseeriensa kanssa ja kohteli näitä ankarasti. Määrättyään erään upseerin laittomasti arestiin hänet tuomittiin sotaoikeudessa ja erotettiin sen seurauksena armeijasta vuonna 1834. Kaksi vuotta myöhemmin hän pääsi kuitenkin sukunsa vaikutusvallan avulla takaisin palvelukseen, 11. kevyen rakuunarykmentin (sittemmin 11. husaarirykmentin) komentajaksi. Cardigan käytti runsaasti omia varojaan tehdäkseen rykmentistään mahdollisimman tyylikkään. Hän joutui uudelleen vaikeuksiin oltuaan riidan päätteeksi laittomassa kaksintaistelussa alaisensa, kapteeni Harvey Tuckettin kanssa, ja haavoitettuaan tätä. Cardiganin pyynnöstä tapaus käsiteltiin ylähuoneessa, jossa hän vapautui syytteistä lakiteknisten seikkojen ansiosta. Julkisuudessa tämä nostatti arvostelua.
Cardigan jatkoi rykmenttinsä komentajana, kunnes hänet 1854 ylennettiin kenraalimajuriksi. Krimin sodan puhjettua samana vuonna hänet nimitettiin kevyen ratsuväkiprikaatin komentajaksi. Hän joutui näin lankonsa, jaarli Lucanin alaiseksi, vaikka ei tullut tämän kanssa lainkaan toimeen. Cardiganin kevyt prikaati ei juurikaan osallistunut taisteluihin, ennen kuin 25. lokakuuta 1854 Lucan antoi sille väärinkäsityksestä johtuneen kohtalokkaan määräyksen lähteä hyökkäykseen venäläisten ylivoimaista asemaa vastaan. Cardigan epäili lordi Raglanilta peräisin olleen määräyksen mielekkyyttä, mutta lähti silti epäröimättä hyökkäykseen, josta itse selvisi hengissä. Runoilija Alfred Tennyson teki tapauksen pian kuuluisaksi runossaan ”Kevyen prikaatin hyökkäys” (1855) ja julkisuudessa Cardiganista tehtiin rohkeuden perikuva. Palattuaan kotimaahansa hänet nimitettiin ratsuväen ylitarkastajaksi. Vuonna 1861 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Hän kuoli vammoihin, jotka sai myöhemmin pudottuaan hevosen selästä.
Lordi Cardiganin nimestä tulee englannin kielen napitettua villatakkia tarkoittava sana cardigan, sillä hänen sanottiin pitäneen tällaista vaatetta kuuluisan kevyen prikaatin hyökkäyksen aikana.
Sichuaninsieppokerttu

Levinneisyys

Sichuaninsieppokerttua tavataan pesivänä Kiinassa. Laji talvehtii Myanmarissa, Laosissa, Thaimaassa, Kambodžassa ja Vietnamissa. Sichuanninsieppokerttua on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaaksi lajiksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö

Sichuanninsieppokerttu elää ainavihannissa metsissä ja sitä tavataan 1 500 metrin korkeuteen merenpinnasta.