google/wiki40b huggingface dataset:
Friedrichshafen

Historia

Ensimmäisen maailmansodan aikana ja jo ennen sitä Zeppelinin ilmalaivatehdas sijaitsi kaupungissa. Kaupungissa sijaitsee Zeppelin-museo.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta pommittivat kaupunkia rajusti, sillä siellä oli lentokonetehtaita. Lähes koko kaupungin keskiaikainen kaupunginosa tuhoutui, mutta se rakennettiin uudelleen. 
Kaupungissa sijaitsi 1950-luvulla perustettu Dornierin lentokonetehdas, joka muuntui 1960-luvulla satelliittitehtaaksi, joka muuntui osaksi EADSia vuonna 2000. Se on osa Astrium-divisioonaa, joka rakentaa satelliitteja.

Liikenne

Kaupungista on junayhteyksiä Lindauhun, Ulmiin ja Baseliin, Sveitsiin.  
Friedrichshafenista on autolauttayhteys Bodenjärven yli Sveitsin Romanshorniin. Kaupungissa on lentokenttä, josta on yhteys muun muassa Lontoon Stanstedin lentoasemalle.
Läheiset suuremmat kaupungit ovat Sveitsin St. Gallen, Konstanz, Ravensburg, Ulm, München, sekä Itävallan Dornbirn.
Ihana seikkailu

Juoni

Tarina on kolmiodraama, jonka tapahtumaympäristönä on 1800-luvun suomalainen herraskartano. Kartanon tytär Helena valmistautuu häihinsä. Hänen vanhempansa ovat kuolleet ja hän asuu enonsa, Anders von Holdenin suojissa. Helena olisi halunnut avioon Saksassa opiskelevan serkkunsa Paul von Holdenin kanssa. Andersin vaimo Gisela on kuitenkin päättänyt naittaa hänet kamreeri Brynolf Pedantziukselle, eikä ole kaihtanut kierojakaan keinoja avioliiton toteuttamiseksi. Helena on suostunut vastentahtoisesti sukulaistensa tahtoon, mutta Paul saapuu paikalle juuri ennen h-hetkeä.
Helena ja Paul karkaavat Helsinkiin Helenan isoäidin, paronitar Louise Ehrenheimin luokse, joka luulee pariskunnan olevan vastanaineen. Helena ja Paul eivät tohdi eivätkä rohkene korjata väärinkäsitystä. Yöllä isoäiti yhyttää Paulin nukkumasta salin sohvalla, eikä ymmärrä miksi tämä ei ole makuuhuoneessa Helenansa kanssa. Helena ja Paul sotkeutuvat alati pahemmin valheidensa verkkoon, kunnes tulee hetki jolloin isoäiti saa totuuden selville. Myös kamreeri Pedantzius, Anders ja Gisela saapuvat selvittämään tilannetta. Giselan juonittelut paljastuvat ja hän poistuu paikalta. Helena ja Paul lähtevät vihdoin oikealle häämatkalleen.

Tuotanto

1900-luvun alun ranskalaisella näytelmäkomedialla oli niin Ruotsissa kuin Suomessakin jo pitkä historia takanaan, kun Laine ohjasi siitä oman versionsa. Esimerkiksi Mauritz Stiller on ohjannut siitä Ruotsissa elokuvan Hans bröllopsnatt jo vuonna 1916. Serp muokkasi Laineelle käsikirjoituksen suomalaiseen ympäristöön. Isoäitinä näyttelee Ruth Snellman, joka teki samaa roolia Kansallisteatterissa ja oli jo 1919 näytellyt siellä nuorta Hélèneä. Heikki Eteläpään kriittisistä arvosteluista ärsyyntynyt Särkkä nimesi sievistelevän Selim Selinin uudelleen Henryk Södersvansiksi.
Sekä käsikirjoittaja Serp että ohjaaja Särkkä päättivät uransa tässä elokuvassa.

Vastaanotto

Ruth Snellman sai vuoden parhaasta naispääosasta Jussi-palkinnon. Palkintohaastattelussa hän kommentoi: ”Ajatella että minä sain oikein pääosa-Jussin. Kun minä aikoinaan neuvottelin maisteri Särkän kanssa palkkiostani, Särkkä koko ajan korosti sitä, että kysymys oli sivuosasta!”

Arviot

Elokuva sai kritiikeissä moitteita raskassoutuisuudesta, vanhanaikaisuudesta ja yleisestä epäonnistumisesta. Esimerkiksi Ilkka Juonala (Aamulehti) kirjoitti: elokuvasta ”puuttuu pikanttisuus, mikä olisi tällaisen komedian voitollisen toteuttamisen tärkein edellytys” ja Heikki Eteläpää (Uusi Suomi): ”Ihana seikkailu on raskas ja hidas, väliin ihan unettavakin”. Poikkeuksiakin oli, ja Helmi Neva (Satakunnan Kansa) totesi näin: ”Kevyt ja iloinen filmi!” Näyttelijöistä Ruth Snellman nähtiin tilanteen pelastajana, kuten Eteläpää huomautti: ”Isoäidin takia Ihanalle seikkailulle antaa paljon anteeksi ja sivuuttaa monia asioita vaitiololla.”
Televisioesityksen aikaan vuonna 1975 Rauno Harju (Helsingin Sanomat) haistoi elokuvassa jo homeen hajua, ja Harri Römpötti (Katso-lehti) luonnehti sitä vuonna 1991 pannukakuksi. Vuoden 2014 arviossa Henri Waltter Rehnström arvioi lempeästi elokuva vanhahtavaksi ja lapselliseksi.

Julkaisut

VLMedia Oy julkaisi Ihanan seikkailun DVD:nä vuonna 2017.
HMS Glory (1788)

Palvelus

Alus oli vuonna 1805 kontra-amiraali Sir Charles Stirlingin lippulaivana Cape Finisterren taistelussa, jolloin aluksen päällikkönä oli Samuel Warren. Alus muutettiin vankilalaivaksi vuonna 1809, ja se romutettiin vuonna 1825.
Balaklava

Balaklava (ukr. Балаклава, ven. Балаклава) on Krimin niemimaalla sijaitseva vanha kaupunki, joka on nykyisin osa Sevastopolia. Balaklava oli itsenäinen kaupunki vuoteen 1957, jolloin se liitettiin Sevastopoliin. Balaklava on kuuluisa Krimin sodan aikana käydystä Balaklavan taistelusta, jossa brittien kevyt ratsuväki teki itsetuhoisen  hyökkäyksen venäläisten joukkojen asemiin.

Historia

Kreikkalaiset perustivat jo antiikin aikana nykyisen Balaklavan paikalle siirtokunnan, jonka nimi oli Symbolon (Συμβολον). Keskiajalla Symbolon kuului Bysantin valtakuntaan, ja se nimettiin Yamboliksi. Genovalaiset valloittivat kaupungin vuonna 1365 ja antoivat sille nimeksi Cembalo. Genovalaisten hallinnassa Cembalosta kasvoi merkittävä kauppasatama. Vuonna 1475 Ottomaanien valtakunta otti kaupungin haltuunsa, ja se sai nykyisen nimensä. Venäläiset joukot valloittivat Krimin 1771, ja koko niemimaa liitettiin myöhemmin Venäjän keisarikuntaan.
Vuonna 1954 Balaklava ja koko Krimin niemimaa liitettiin Ukrainan neuvostotasavaltaan, ja siitä tuli vuonna 1991 osa itsenäistynyttä Ukrainaa.
Neuvostoliiton aikana Balaklavaan rakennettiin salainen sukellusvenetukikohta, joka on nykyisin museona.
Tino Metsävainio

Ura

Metsävainio on Haukiputaan Ahmojen kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Oulun Kärppiin. Metsävainio oli kaudella 2015–2016 28 osumallaan seuran A-nuorten paras maalintekijä Radek Koblížekin kanssa. He jakoivat koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin neljännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Metsävainio oli Kärppien paras maalintekijä myös sarjan puolivälierissä kolmella osumallaan. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan 27. helmikuuta 2016 lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa Rovaniemen Kiekkoa vastaan. Metsävainio teki ottelussa yhden syöttöpisteen. Hänen kanssaan samassa ketjussa pelasi myös Kärppien A-nuorista tutut Janne Kuokkanen ja Sami Pekkala. Lisäksi ottelussa Hokin loukkaantumisia oli joukkueesta paikkaamassa myös Radek Koblížek.
Harjoituskaudella 2016–2017 Metsävainio nousi John Albertin loukkaantumisen myötä Kärppien SM-liigajoukkueen vahvuuteen. Hän pelasi ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigassa 16. elokuuta 2016 vieraissa tšekkiläistä HC Vítkovicea vastaan. SM-liigadebyyttinsä Metsävainio teki 1. lokakuuta 2016 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.48 minuuttia. Metsävainio pelasi Kärppien SM-liigajoukkueessa kaikkiaan kahdeksan runkosarja- ja neljä CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Hän esiintyi myös Kärppien A-nuorissa, joiden kapteenistoon Metsävainio kuului. Hän pelasi alkukaudella seitsemän ottelua lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa, jonne Metsävainio teki lopulta kevääseen 2018 asti ulottuvan sopimuksen marraskuun 2016 lopulla. Hänen tulokaskautensa Mestiksessä toi 29 runkosarjaottelussa tehot 9+7=16 ja kahdeksassa karsintasarjan ottelussa tehot 2+5=7. Hokki onnistui säilyttämään karsintojen päätteeksi sarjapaikkansa, mutta joukkue jäi kuitenkin ilman Mestis-lisenssiä ja ajautui tämän myötä konkurssiin.
Kaudeksi 2017–2018 Metsävainio siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Rovaniemen Kiekkoon. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 14+26=40.
Toukokuussa 2018 Metsävainio palasi syyskuun loppuun asti kestävällä try-out -sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän teki ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Mestarien liigassa 2. syyskuuta 2018 saksalaista Nürnberg Ice Tigersia vastaan. Syyskuussa Metsävainio sai Kärppiin loppukauden 2018–2019 kattavan jatkosopimuksen. Hän teki liigauransa avausmaalin 7. lokakuuta 2018 Porin Ässiä vastaan. Joulukuussa 2018 Metsävainio teki Kärppien kanssa jatkosopimuksen. Kaikkiaan Metsävainion tulokaskausi toi 31 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Helmikuussa 2019 hän joutui loukkaantumisen vuoksi kuukaudeksi sivuun. Metsävainio teki ensimmäisessä välieräottelussa 3. huhtikuuta 2019 Kärppien voittomaalin ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 71.21. Jouko Kämäräinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Metsävainio voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua tehden yhden maalin. Metsävainio pelasi kauden aikana myös viisi Mestis-ottelua lainalla RoKissa.
Systemaattinen teologia

Historia

Pyrkimys muodostaa kristillisen uskon sisällöstä (ja Raamatun erilaisten kirjojen erilaisista aiheista) yksi yhtenäinen, johdonmukainen ja hyvin järjestetty esitys on melko myöhäistä syntyä. Itäisessä ortodoksisuudessa esimerkin muodostaa Johannes Damaskolaisen 700-luvulla kirjoittama Ortodoksisen uskon tarkka esitys, jossa hän pyrkii järjestämään itäisen teologisen perinteen klassiset tekstit ja todistamaan niiden johdonmukaisuuden. Lännessä Pietari Lombardialaisen 1100-luvulla kirjoittama Sentenssit, johon hän kokosi aihealueittain suuren joukon kirkkoisien mielipiteitä, muodostui keskiajan skolastisen perinteen aihealueittaisen selitysperinteen perustaksi. Parhaana esimerkkinä tällaisesta kirjallisuudesta on Tuomas Akvinolaisen Summa theologiae. Protestanttinen kristillisen teologian aihealueittainen ja järjestetty esitysperinne syntyi 1500-luvulla Philipp Melanchthonin teoksen Loci Communes ja Jean Calvinin L'Institution de la religion chrétienne (Institutio religionis Christianae).
1800-luvulla kehittyi uudenlainen systemaattinen teologia erityisesti protestanttisissa piireissä: pyrkimys osoittaa, että kristillinen oppi muodosti tiukasti johdonmukaisen järjestelmän, joka perustui joihinkin peruslauseisiin. Tällaiseen teologiaan kuului yleensä voimakas perinteisten uskomusten karsiminen johdonmukaisuuden saavuttamiseksi. Pohjana oli ajatus siitä, että koska kristinuskon teologiaa oli varhaiskristillisinä aikoina tuettu paljolti antiikin filosofialla ja ilmaistu sen termistöllä, tällainen teologia oli menettänyt pohjansa samalla, kun uuden ajan filosofia ja luonnontieteet olivat syrjäyttäneet antiikin filosofian. 
Esimerkiksi Friedrich Schleiermacher katsoi 1820-luvulla kirjoittamassaan teoksessa Der christliche Glaube nach den Grundsatzen der evangelischen Kirche, että kristinuskon ydinajatuksena on yleismaailmallinen, koko ihmiskunnassa oleva tunne tai tietoisuus "täydellisestä riippuvuudesta". Kaikki teologiset aiheet tuli tulkita uudelleen tämän tuntemuksen kuvauksina tai ilmauksina. Adolf von Harnack katsoi, että ihmisjärjelle vaikeista kolminaisuusopista ja Kristuksen yhtäaikaisen jumalallisen ja inhimillisen luonnon opista tuli luopua. Hänen mukaansa kristinuskossa oli pohjimmiltaan kyse henkisyydestä, Jumalan ja ihmisten välisestä suhteesta.
George Fonder

George Fonder (22. kesäkuuta 1917 Elmhurst, Pennsylvania, Yhdysvallat – 14. kesäkuuta 1958 Hatfield, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1949, 1952 ja 1954. Vuoden 1952 kilpailussa hän oli 15:s. Fonder kuoli midget car -kilpailussa vuonna 1958.
Cessna CitationJet

Cessna CitationJet tai Cessna CJ on Cessnan valmistama sarja liikelentokoneita. Cessnan CitationJet-sarjaan kuuluvat koneet CJ1, CJ1+, CJ2, CJ2+, CJ3, CJ4 ja X.
CitationJet-sarjan yksityiskoneet ovat järjestelmiltään samanlaisia, mutta eri pituisia rungoltaan; CJ1 on lyhyin ja CJ4 pisin.

Cessna Citation CJ1

Cessna Citation CJ1 on Cessna Citation CJ -sarjan pienin liikesuihkukone. Koneeseen mahtuu viisi matkustajaa, kaksi lentäjää sekä 1,27 m³ rahtia. Sen suurin mahdollinen lentomatka täysillä tankeilla ja normaalilla kuormalla on 2 408 kilometriä. Koneen siipiväli on 14,30 metriä, korkeus 4,19 metriä ja pituus 12,98 metriä. Moottoreina CJ1:ssä käytetään kahta FJ44-1AP-mallin suihkumoottoria, joiden työntövoima on 8,74 kN normaalissa lentoonlähtötilanteessa. Normaalissa matkalentokorkeudessaan, noin 9 500 metrissä, koneen matkalentonopeus on 720 km/h ilmannopeutta. Kone voi maksimissaan lentää noin 12 500 metrin korkeudessa. Kone on hyväksytty operoitavaksi myös yhdellä lentäjällä.
FS Pluton (M622)

Palvelus

Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Touloniin.
Big Love

Tuotanto

Big Love -sarjan loivat Mark V. Olsen ja Will Scheffer, jotka toimivat sarjan vastaavina tuottajina. Sarja kertoo Bill Henricksonista, joka elää kolmen vaimonsa ja seitsemän lapsensa kanssa Salt Lake Cityn esikaupunkialueella. Sarjaa kuvattiin Valenciassa ja Fillmoressa Kaliforniassa sekä Sandyssä ja Salt Lake Cityssä Utahissa.
Big Love sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa maaliskuussa 2006. Sarjaa tehtiin viisi tuotantokautta. Viimeinen kausi esitettiin Yhdysvalloissa keväällä 2011. Suomessa sarjan esitys käynnistyi Nelosella 19. helmikuuta 2007. Toinen kausi esitettiin vuonna 2010 ja kolmas kausi 2012. Neljäs kausi esitettiin talvella 2013.
Sarjan pääosissa ovat Bill Paxton, Chloë Sevigny, Jeanne Tripplehorn, Ginnifer Goodwin, Amanda Seyfried ja Douglas Smith. Sevigny voitti Golden Globe -palkinnon roolistaan Nicolette Grantina vuonna 2010. Sarja on ollut ehdolla parhaan draamasarjan ja Paxton parhaan miespääosan Golden Globen saajaksi. Big Love on ollut ehdolla myös useiden Primetime Emmy -palkintojen saajaksi.

Musiikki

Sarjan tunnusmusiikkina oli kolmella ensimmäisellä Beach Boys -yhtyeen kappale ”God Only Knows”. Neljännellä kaudella tunnusmusiikiksi vaihdettiin Engineers -yhtyeen kappale ”Home”. Sarjan taustamusiikkia ovat säveltäneet Mark Mothersbaugh, Will Edwards, David Byrne ja Anton Sanko. Byrnen säveltämää musiikkia julkaistiin albumilla Big Love: Hymnal vuonna 2008.
Sanna Vesikansa

Henkilöhistoria

Vesikansa valmistui ylioppilaaksi Helsingin II normaalikoulusta 1992. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa sosiaalitieteitä, ja valmistui valtiotieteen maisteriksi (sosiologia) 1999. 
Ennen Helsingin sosiaali- ja terveystoimesta vastaavan apulaispormestarin tehtävää Vesikansa toimi Pelastakaa Lapset ry:ssä kansainvälisissä ohjelmissa asiantuntijana. Tämän lisäksi Vesikansa on toiminut projektijohtajana Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella, tiedottajana YK:n väestörahastossa Etiopiassa ja toimittajana Helsingin Sanomissa.
Helsingin kaupunginvaltuustossa Vesikansa on toiminut vuosina 2009–2012 valtuutettuna ja kaudella 2013–2017 varavaltuutettuna 25.5.2016 asti, jolloin hän nousi varsinaiseksi valtuutetuksi Johanna Sumuvuoren tilalle. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hänet valittiin valtuutetuksi ja vaalien jälkeen apulaispormestariksi.
Vesikansa on julkaissut tutkimuksia esimerkiksi opintotuesta.

Poliittinen toiminta

Vesikansa on vastustanut Sipilän hallituksen maakunta- ja soteuudistusta. 
Vesikansan apulaispormestariuden aikana Helsingin kaupunki on aloittanut maksuttoman ehkäisyn alle 25-vuotiaille. 
Helsingin kaupunki on myös päättänyt laajentaa paperittomien sosiaali- ja terveyspalveluita välttämättömiin.
Joana Hählen

Joana Hählen (s. 23. tammikuuta 1992) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Skiclub Lenk im Simmentalia.
Nuorten MM-kilpailuissa Crans-Montanassa helmikuussa 2011 Hählen saavutti pronssia alppiyhdistetyssä. Roccarasossa 2013 hän saavutti nuorten MM-hopeaa supersuurpujottelussa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui supersuurpujottelussa 13:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Hählen kilpaili ensimmäisen kerran Beaver Creekin syöksylaskussa marraskuussa 2013 sijoittuen 40:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2013 oltuaan 29:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Val d’Isèren supersuurpujottelussa joulukuussa 2016. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Crans-Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2019.
David Ramadingaye

Seurajoukkueet

David Ramadingayen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2007, kun hän nousi HJK:n Ykkösessä pelanneen reservijoukkue Klubi 04:n kokoonpanoon. Ramadingaye pelasi kaudella 2007 seitsemän Ykkösen ottelua. Kauden 2008 Klubi 04 pelasi Kakkosessa ja Ykkösessä jälleen 2009–2010. Ramadingaye pelasi neljän kauden aikana yhteensä 63 ottelua Klubi 04:n riveissä. Veikkausliigassa Ramadingaye debytoi 13. kesäkuuta 2010 ottelussa HJK–MYPA. Debyyttiottelu jäi kuitenkin ainoaksi liigaotteluksi HJK:n paidassa.
Ramadingaye siirtyi kaudeksi 2011 Veikkausliigassa pelanneen MYPA:n riveihin. Ramadingaye pelasi MYPA:ssa kaudella 2011 yhteensä 25 ottelua, joista 14 avauskokoonpanossa. MYPA oli kaudella 2011 Veikkausliigassa kahdeksas. Ramadingaye jatkoi MYPA:n vakiomiehistössä myös kaudet 2012 ja 2013. Hän pelasi MYPA:ssa kolmen kauden aikana yhteensä 77 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. MYPA oli Veikkausliigassa kuudes kaudella 2012 ja 2013.
Kaudeksi 2014 Ramadingaye siirtyi IFK Mariehamnin riveihin, jossa pelasi 26 liigaottelua. IFK Mariehamn oli kaudella 2014 Veikkausliigassa viides. Ramadingaye pelasi alkukauden 2015 Kakkosessa FC Hongan riveissä, mutta palasi loppukaudeksi takaisin Veikkausliigaan RoPS:in paidassa. Liigaotteluita kertyi kauden 2015 aikana kuitenkin vain neljä. RoPS oli kaudella 2015 Veikkausliigassa toinen.
Ramadingaye siirtyi kaudeksi 2016 Ykkösen AC Ouluun. Ramadingaye pelasi kaudella 2016 yhteensä 22 Ykkösen ottelua, ja hän teki henkilökohtaisen yhden kauden maaliennätyksensä kahdeksalla maalilla. Ramadingaye jatkoi AC Oulussa myös kaudella 2017, jolloin hän pelasi 20 sarjaottelua ja toimi joukkueen kapteenina. AC Oulu ja Ramadingaye tekivät jatkosopimuksen myös kausista 2018–2019. Hän pelasi kaudella 2018 yhteensä 24 Ykkösen ottelua.

Maajoukkue

David Ramadingaye debytoi ikäluokkansa (1989) maajoukkueessa 17-vuotiaana 16. marraskuuta 2006 Ateenassa pelatussa ottelussa Kreikka–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 12 ottelua.
Kaisa Leka

Kaisa Maria Krisangi Leka (s. 25. lokakuuta 1978) on porvoolainen sarjakuvapiirtäjä. Lekan omaelämäkerrallisten sarjakuvien keskeisiä teemoja ovat vammaisuus, politiikka ja henkinen etsiminen. Hänen sarjakuvahahmonsa ovat naivistisen yksinkertaisia eläimiä, joista tärkein on Kaisa Lekaa itseään edustava hiiri.

Ura

Leka aloitti piirtämisen vuonna 1998 opiskellessaan Porvoossa kansanopiston taidelinjalla. Omien sarjakuvakirjojensa lisäksi Leka on tehnyt sarjakuvia useisiin eri lehtiin ja sarjakuva-antologioihin. Hänen tunnetuin teoksensa on  vuonna 2003 julkaistu, amputaatiota käsittelevä I am not these feet, jonka Leka teki kun hänen jalkansa amputoitiin. Teos ilmestyi syksyllä 2006 ranskankielisenä käännöksenä Editions Cactusin julkaisemana ja vuonna 2007 italiankielisenä käännöksenä nimellä La ragazza senza piedi Coniglio Editoren julkaisemana. 
On the Outside Looking in -kirja sai vuonna 2007 Vuoden huiput -kilpailussa Hopeahuippu-palkinnon ja Expedition no 3 vuonna 2012 Kultahuippu-palkinnon. Audarya-Lila, Tour d'Europe ja Expedition no 3 on valittu vuoden kauneimpien kirjojen kokoelmaan, ja olivat myös Angoulêmen sarjakuvafestivaalien vaihtoehtosarjakuvakilpailun finalistien joukossa. Leka sai yhdessä miehensä Christoffer Lekan kanssa vuonna 2010 Opetus- ja kulttuuriministeriön Suomi-palkinnon. Vuonna 2012 Leka sai Suomen Sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon. Hänet valittiin samana vuonna myös Vuoden Pyöräilijäksi. Leka sai tammikuussa 2013 Invalidiliiton ensimmäisen Raimo Lindberg -palkinnon. Vuonna 2018 Leka sai Christoffer Lekan kanssa Sarjakuva-Finlandian teoksesta Imperfect. Kirja palkittiin myös Vuoden kauneimpana kirjana 2017.
Leka on piirtänyt Biofermen Yosa-tuotteiden pahvipakkauksiin sarjakuvia. Yhdessä niistä hän ehdottaa Finlandia-hymnin sanojen muuttamista Yosan ylistyshymniksi.
Leka on ottanut kantaa taiteilijoiden asemaan vuonna 2016, kun opetus- ja kulttuuriministeriö yritti pyytää häntä palkattomaan työhön kansainväliseen tilaisuuteen.

Politiikka

Leka oli vuosina 2005–2012 Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli Vihreän liiton kansanedustajaehdokas eduskuntavaaleissa 2007 ja 2011 Uudenmaan vaalipiirissä.

Yksityiselämä

Leka kuuluu Sri Caitanya Sangha -liikkeeseen, joka kuuluu Hare Krishna -yhteisön tavoin Gaudiya Vaishnava -perinteeseen. Lekan kiinnostus vaishnavismiin herätti huomiota hänen syksyllä 2006 Ranskaan tekemällään esiintymismatkalla. Leka on kasvissyöjä. Kaisa Lekan kumppani on Christoffer Leka. Leka on vapaaehtoisesti lapseton. Leka on innokas pyöräilijä ja toiminut Keuruun pyöräretken suojelijana vuonna 2014.
Mercedes-Benz CapaCity

Mercedes-Benz CapaCity on saksalaisen Mercedes-Benzin valmistama nivelbussi. CapaCity on valmistajansa suurin kaupunkiliikenteessä käytettävä linja-auto. Sen pituus on 19,54 metriä, ja matkustajia autoon mahtuu 193 henkeä, joista istumapaikoille 37.
CapaCityn moottori on Mercedes-Benzin OM 457 hLA ja se täyttää Euro4-päästönormit BlueTec-teknologian ansiosta. Linja-auton teho on 354 hevosvoimaa.
Seppo Hannula

Seppo Hannula (s. 28. toukokuuta 1946 Kuusankoski) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Hannula oli Innsbruckin olympialaisissa 1964 Suomen joukkueen varamies. Hän sijoittui 16-vuotiaana Ounasvaaralla kolmanneksi vuonna 1963, oli Holmenkollenin nuorten kilpailussa toinen vuonna 1964 sekä voitti nuorten Suomen-mestaruuden vuosina 1964 ja 1965. Uransa ainoan aikuisten Suomen-mestaruuden hän voitti normaalimäessä vuonna 1974, jolloin hän oli paras myös Puijon kilpailuissa. Seuratasolla Hannula edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Björn Nyberg (veneenrakentaja)

Björn ”Nalle” Nyberg (5. toukokuuta 1933 Viitasaari – 30. elokuuta 2010 Luvia) oli suomalainen veneenrakentaja ja -suunnittelija. Hän oli alkuperäiseltä koulutukseltaan sahateknikko ja työskenteli alalla Ruotsissa ja Englannissa. 1960-luvulla Nyberg alkoi valmistaa veneitä Satakunnassa Luvialla.
Nyberg suunnitteli Scylla-purjeveneen. Sen esikuvana Nyberg käytti muun muassa norjalaisen Colin Archerin suunnittelemia luotsikuttereita. Hän yhdisti norjalaiset ja ruotsalaiset vaikutteet vanhaan luvialaiseen veneenrakennusperinteeseen ja onnistui luomaan venetyypin, josta tuli suosittu purjehtijoiden keskuudessa. Nybergin veneveistämö valmisti neljänkymmenen vuoden aikana yli 70 Scylla-venettä.
Scylla-veneillä purjehtivat muun muassa näyttelijä Antti Litja sekä kirjailija Antti Tuuri. Vuonna 1985 elokuvaohjaaja Pekka Parikka julkaisi Scylla-veneen rakentamisesta ja ensipurjehduksesta kertovan kirjan Myrskylintu nousee siivilleen.
Nybergille myönnettiin vuonna 1994 puuvenemestarin arvonimi, Suomenlahden puuveneilijät ry puolestaan myönsi vuonna 2010 hänelle vuotuisen Pro Puuvene -palkinnon. Nyberg oli myös mukana rakentamassa ja suunnittelemassa vuonna 2010 Luvialla vesille laskettua kaljaasi Ihanaa.
Nobelparken

Nobelparken on puisto Tukholman Östermalmilla, Strandvägenin itäpäässä. Se on osa Ekoparkenin kaupunkipuistoa.
Puistossa on niin sanottu vanha metsäinstituutin talo, jossa Ruotsin metsäinstituutti toimi vuosina 1828–1916. Ympäröivä puisto toimi samalla Metsäinstituuin puulajivarantona. Tämän seurauksena Nobelparkenin alueella kasvaa kaikkia Ruotsissa tavattavia puulajeja, lukuun ottamatta Ruotsin tunturialueilla kasvavaa hieskoivun alalajiksi katsottavaa tunturikoivua, jota sinne ei ole istutettu.
Puisto on nimetty Alfred Nobelin mukaan ja sinne suunniteltiin 1900-luvun alussa Nobel-palatsiksi kutsuttua näyttävää rakennusta, jota ei koskaan toteutettu.