google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandrovskoje (Pietari)

Aleksandrovskoje (ven. Алекса́ндровское, myös Aleksandrovsk) on historiallinen kaupunginosa Pietarin Nevan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin kaakkoisosassa Nevan vasemmalla rannalla.
Kaupunginosa on saanut alkunsa 1700-luvun alussa syntyneestä samannimisestä kylästä. 1700-luvun lopulta lähtien sinne rakennettiin teollisuuslaitoksia. 1800-luvun loppupuolella Aleksandrovskojesta muodostui työläisten asuinalue ja yksi Pietarin vallankumousliikkeen keskuksista. Vuonna 1901 se toimi Obuhovon lakkolevottomuuksien näyttämönä.
Paikkakunnalla asui 1800–1900-lukujen vaihteessa huomattava suomalaisyhdyskunta, jota varten Pyhän Marian seurakunta perusti koulun vuonna 1874. Eri aikoina siellä toimi myös suomalainen lukusali, rukoushuone, raittiusyhdistys ja osuuskauppa.
Vuonna 1917 Aleksandrovskoje liitettiin Pietarin kaupunkiin. Sen uudelleen rakentaminen alkoi 1920-luvulla. Nähtävyyksiä ovat Kolminaisuuden kirkko (Kulitsa ja pasha), Vladimir Štšukon ja Vladimir Gelfreihin suunnittelema konstruktivistinen Leninin kulttuuritalo (1927–1929, nykyään Troitski-kulttuurikeskus) sekä Nevskaja zastava -museo. Alueella sijaitsee Proletarskaja-metroasema.
David Addy

Seurajoukkueura

Heinäkuussa 2008 Addy siirtyi tanskalaiseen Randersiin. Ennen siirtymistään hän edusti kotimaansa All Starsia kolmen vuoden ajan 2005–2008. Vuonna 2008 Addy valittiin Ghanan vuoden nuoreksi pelaajaksi.
1. helmikuuta 2010 Addy siirtyi 800 000 euron siirtokorvauksella Portoon. Hän teki joukkueen kanssa 3½-vuotisen sopimuksen. Portossa hän mahtui kokoonpanoon vain yhdessä ottelussa. Hän pelasi ensimmäisen sopimusvuotensa lainalla Coimbrassa. Toisen kauden hän pelasi lainassa Kreikan Panetolikosissa. 31. elokuuta 2012 Addy siirtyi vapaalla siirrolla Vitoria Guimaraesiin.
8. elokuuta 2014 Addy siirtyi vapaalla siirrolla Belgiaan Waasland Beverenin joukkueeseen. Heinäkuun 1. päivä 2015 hänestä tuli vapaa pelaaja ja hän oli pelaamatta seuraavan vuoden syyskuuhun asti. 
1. syyskuuta 2016 Addy teki sopimuksen Intiaan Delhi Dynamos joukkueeseen josta tuli vapaalla siirrolla Rovaniemelle 30. maaliskuuta. Sopimus RoPSin kanssa päättyi 1. heinäkuuta ja syyskuussa 2017 hän teki sopimuksen Latviaan Riga FC:n kanssa. Sopimus Rigan kanssa loppui 1. päivään tammikuuta ja hän oli jälleen vuoden verran pelaamatta. Tammikuusa 2019 hän teki sopimuksen Veikkausliigan Ilvekseen.

Maajoukkueura

Addy kutsuttiin ensimmäisen kerran Ghanan maajoukkueeseen 8. kesäkuuta 2008 otteluun Lesothoa vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi 2. marraskuuta 2008 Nigeriaa vastaan.
Kaikkiaan Addy on pelannut 14 ottelua Ghanan U20 joukkueessa ja 17 ottelua miesten maajoukkueessa.
Tuho (sarjakuvahahmo)

Historia

Mutantti, joka nykyään tunnetaan nimellä Tuho, on tiettävästi yhtä vanha kuin ihmiskulttuuri. Häntä palvottiin monissa muinaisissa sivilisaatioissa, usein jonain kuolemaan ja sotimiseen liittyvänä jumalana.
Tuho on vuosien myötä tullut mielipuoliseksi; hänelle on muodostunut sangen omituinen ideologia. Hän kuvaa päämääräänsä sanomalla sen olevan "tuoda kasvu, tuomio ja tuho". Hän ei usko mutanttien ja ihmisten rauhanomaiseen rinnakkaiseloon, vaan odottaa (ja edesauttaa) suurta yhteenottoa ja hävitystä, josta vain vahvemmat (eli hänen mielestään mutantit) jäävät eloon ja lisääntyvät. Itsensä hän asettaa jopa näiden mutanttienkin yläpuolelle.
Ensi kertaa Tuho tuli nykyaikana päivänvaloon perustaessaan Pahan Liiton, mutanttiryhmän, joka sieppasi Michael Nowlanin. Nowlankin oli mutantti, hänellä oli kyky voimistaa muiden mutanttivoimia. Tekijä-X kuitenkin löysi Pahan Liiton Etelä-Kaliforniasta ja Pahan liiton suunnitelmat kaatuivat Nowlanin kuolemaan.
Tämän jälkeen Tuho keräsi ja varusti neljä mutanttia, lisäten heidän voimiaan. Hän nimesi nuo mutantit Raamatun tyyliin Ratsumiehiksi (Sota, Nälkä, Rutto ja Kuolema). Näistä Kuolema oli jo kuolleeksi luultu Warren Worthington III, paremmin tunnettu Enkelinä.
Tuho antoi Ratsumiehilleen käskyn hävittää New Yorkin valtaisilla voimillaan, jolloin Tekijä-X asettui vastustamaan Tuhoa ja tästä seurasi melkoinen taistelu: Kyklooppi ja Jean Grey lähtivät Ratsumiesten perään, Jäämies ja Peto jäivät taistelemaan Tuhoa vastaan tämän alukseen. Tekijä-X:ssä mukana ollut Morlokki Caliban on Tuhon viimeisin liittolainen. Hän tunsi itsensä heikoksi ja turhaksi, ja etteivät muut välittäneet hänestä. Hän liittyi Tuhon puolelle tämän luvatessa hänelle voiman kostaa Maraudereille Morlokkien joukkotuhon.
Loppujen lopuksi Enkeli kuitenkin kääntyi Tuhoa vastaan. Tekijä-X sekä Enkeli voittivat hänet ja tuhosivat samalla Tuhon aluksen. Tuho kuitenkin pakeni kätyriensä kanssa valmistelemaan seuraavaa iskua.
Seuraavan kerran Tuho yritti Tuhon aikaa kaapatessaan Wolverinen ja pisti tämän taistelemaan Sapelihammasta vastaan siitä, kumpi saisi kunnian ratsastaa Kuolemana. Wolverine voitti taistelun käyttäen kaiken raivonsa ja taitonsa, sillä hän uskoi itse pystyvänsä päihittämään Tuhon aivopesun, ja lopettamaan kaiken. 
Tuho sitoi adamantiumin takaisin Wolverinen luihin ja ehdollisti tämän Kuolemaksi. Kuolemana Wolverine taisteli mm. Hulkia vastaan. Wolverinen ratsastus Kuolemana päättyi vasta, kun Ryhmä-X tuli väliin, ja Tajunta onnistui saamaan Wolverinen oikean persoonallisuuden pintaan. Lopullisesti aivopesu kuitenkin pähittyi vasta, kun Kyklooppi oli uhrannut henkensä.
Myöhemmin Tuho koitti tehdä Gambiitista kuolemaa. Lisäksi hän keräsi myös Aurinkotulen (nälkä), Polariksen (rutto) ja Gatzerin (sota), mutta ystäviensä avulla he pääsivät Tuhon oteesta irti.

Voimat ja varusteet

Tuho pystyy hallitsemaan jokaista erillistä solua kehossaan, joten hän voi muokata kehoaan haluamallaan tavalla.
Tuholla on käytössään muukalaisteknologiaa, mikä pitää hänet elossa vaikeammistakin koitoksista.
Isohaaran voimalaitos

Rakentaminen

Voimalaitos on Kemijoen voimalaitoksista ensimmäinen. Rakentamishanke sai aikanaan vauhtia Lapin sodassa tuhotun Kemijoen ylittävän sillan jälleenrakentamissuunnitelmista. Pohjolan Voima lupasi rakentaa rautatie- ja maantiesillan tuhottujen siltojen tilalle vuodessa, jos yhtiö saisi rakentaa sillan yhteyteen vesivoimalaitoksen ja pystyisi käyttämään sillan rakenteita säännöstelypadon osina. Voimalaitoksen on suunnitellut arkkitehti Sigurd Frosterus. Rakentaminen käynnistyi keväällä 1945, tieyhteys saatiin valmiiksi vuoden kuluessa keväällä 1946 ja itse voimalaitos keväällä 1949.  Tuolloin otettiin käyttöön I- ja II-koneistot. Vuonna 1993 valmistui voimalaitoksen laajennus, jolloin otettiin käyttöön III- ja IV-koneistot.

Toiminta

Voimalaitoksen teho on 113 megawattia ja sen omistaa on Pohjolan Voima Oy. 29. huhtikuuta 2007 voimalaitoksen päämuuntajan tekninen vika aiheutti tuntuvia vahinkoja aiheuttaneen tulipalon. Voimalan sähköntuotanto keskeytyi tapauksen johdosta. Isohaara tarjoaa konkreettisen esimerkin voimalaitosautomaatiosta ja sen kehityksestä. Parhaimmillaan voimalaitoksella oli 60 työntekijää, mutta vuonna 2013 enää kaksi pysyvää työntekijää.

Isohaara–Martinniemi-voimalinja

Isohaaran voimalaitokselta on ollut 120 kV:n voimalinja Martinniemen puuhiomolle ja sahalle vuodesta 1955 alkaen. Voimalinja korvasi Merikoski–Martinniemi-voimalinjan. Voimalinja on jäänyt käyttämättömäksi Martinniemen voimalaitoksen ja höyläämön toiminnan loputtua. Martinniemen voimalaitoksella on edelleen alkuperäiset kytkinkaapit kyseiselle linjalle.

Isohaaran kalatie

Isohaaran voimalaitoksen yhteyteen rakennettiin Kemijoen ensimmäinen kalatie 1990-luvun alun voimalaitoslaajennuksen yhteydessä Vallitunsaaren puoleiselle rannalle. Kehittyneempi versio eli ns impulssityyppinen kalatie valmistui vuonna 2012 osoittautuen paremmaksi kuin alkuperäinen versio lohikalojen nousun kannalta.

Ympäristö

Isohaaran patosillan harjalla kulkevat sekä Oulun–Tornion rautatie että Kemin ja Tornion välinen seututie 921, joka vuoteen 1976 asti oli osa Kemistä pohjoiseen menevää Valtatie 4:ää. Seututie on patosillan päällä yksikaistainen ja patosillalla on liikennevalo-ohjaus. Patosillalla on myös lähestyvistä junista varoittava äänivaroituslaitos.  
Voimalaitoksen lähellä on Vallitunsaari, jossa sijaitsi aina 1970-luvulle asti voimalaitoksen omistajan Pohjolan Voiman pääkonttori sekä työntekijöiden asuinalue.
Galilei ja kadonneet lelut

Juoni

Keltainen lelukoira Galilei ystävineen asuvat Kadonneiden lelujen saarella, jossa asuvat kaikki hylätyt lelut. Asukkaiden elämä on yleensä rauhaisaa. Heidän elämäänsä häiritsee paha ja ilkeä Velho sekä hänen apurinsa kissa Miau, joka oli alun perin myös saaren asukas, mutta Velho nappasi hänet ja taikoi apurikseen. Velhon tavoitteena on saada lisää leluja saarelta, joista hän tekisi apureitaan.

Ohjelman kulku

Jokainen ohjelma kulki samalla kaavalla: Ohjelman alussa Galilei ystävineen viettää elämää Kadonneiden lelujen saarella, kunnes ilkeä Velho saapuu saarelle ja nappaa yhden saaren asukkaista matkalaukkuunsa. Galilei-koira ja hänen apurinsa, liikkuva peltitölkki Safka lähtevät takaa-ajoon Velhon perään. Kun Galilei ja Safka lähestyvät, Velho käyttää taikalasersädettään hidastaen heidän matkaansa. Matkan aikana ystävät kohtaavat henkilöitä, jotka antavat heille tehtäviä ratkaistavaksi, ennen kuin he pääsevät jatkamaan matkaa. Tehtäviä tulee matkan aikana neljä kappaletta ja jokainen pitää ratkaista, että matka jatkuisi. Ohjelman lopussa ystävät saavat Velhon kiinni ja kaksinkamppailun jälkeen he saavat leluystävänsä takaisin.

Tietokonepelit

Mediayhtiö Sansibar Oy julkaisi televisio-ohjelmaan liittyvät tietokonepelit: Galilei ja kadonneet lelut vuonna 1997 ja Galilei 2: Seikkailujen saari vuonna 2000.
Äänen masterointi

Äänen masterointi on musiikkituotannon jälkiprosessi, jossa nauhoitetusta äänimateriaalista luodaan masternauha kopiointiprosessia varten.
Äänen masterointi on tärkeä osa kaupallisen äänitteen tuottamista. Tässä prosessissa raitojen eli musiikkikappaleiden äänimaailmaa tasapainotetaan, yhtenäistetään ja jopa korjataan sekä saatetaan äänenvoimakkuus nykystandardien mukaiselle kaupalliselle tasolle. Näiden toimenpiteiden jälkeen luodaan mastertiedosto tai masternauha.
Masternauha liittyy analogiseen musiikin tuottamiseen, jota ei tehdä enää kovin paljon, koska mekaanisen pyörivän magneettinauhan tilalla käytetään digitaalista tekniikkaa ja laitteistoja. Masteroinnin lopputulos on siis tietokoneella luotava ja luettava mastertiedosto.
Heikki Välisalmi

Juho Heikki Välisalmi (nimi vuoteen 1906 Johan Henrik Karttunen; 11. huhtikuuta 1886 Kuopio – 28. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli kirjailija, toimittaja, näyttelijä ja sosiaalidemokraattien kansanedustaja. Hän käytti myös nimimerkkiä Hesekiel.
Välisalmen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Heikki Karttunen ja Maria Vartiainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Kuopion lyseosta ja työskenteli Otava-lehden toimittajana Kuopiossa 1905–1906, Savon Työmiehen aputoimittajana Kuopiossa 1907, Sosialistin toimitussihteerinä ja päätoimittajana Turussa 1909–1912 sekä Hämeen Voiman päätoimittajana Hämeenlinnassa 1912–1914. Vuosina 1914–1917 Välisalmi oli poliittisista syistä karkotettuna Venäjälle. Palattuaan Suomeen hän oli Hämeenlinnan poliisimestarina 1917–1918 ja lähti sitten erään yksityisen liikkeen asioissa Venäjälle palaten sieltä 1921.
1920-luvulla Välisalmi oli Sosialistin päätoimittajana Turussa 1923–1924, Uuden Auran teatteriarvostelijana Turussa 1925, Kotoa ja kaukaa -lehden päätoimittajana 1925–1926 ja Suomen Sosialidemokraatin toimittajana 1925–1928. Viimeksi hän oli Kustannus Oy Kansanvallan kirjallisena johtajana Helsingissä 1928–1935.
Näyttelijänä Välisalmi oli mukana Ida Aalbergin Unkarin-kiertueella 1907–1908. Kiertueen jälkeen hän oli Kotkan työväen teatterin johtajana 1908–1909, Turun näyttämön näyttelijänä 1910, Turun työväen näyttämön johtajana 1910–1911, Hämeenlinnan työväen näyttämön johtajana 1912–1913 ja vielä Pietarin suomalaisen teatterin johtajana 1920–1921 sekä Hämeenlinnan työväen näyttämön näyttelijänä 1922–1923. Hän näytteli 1920- ja 1930-luvuilla useissa elokuvissa. Välisalmi ohjasi sosialidemokraattisen puolueen vaalielokuvan Valveutuminen vuonna 1938.
Välisalmi oli SDP:n kansanedustajana 1917–1918 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Valtion draamallisen taiteen asiantuntijalautakunnan sihteerinä ja oli Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan varapuheenjohtaja ja Suomen näytelmäkirjailijain liiton hallituksen jäsen.
Välisalmi oli naimisissa vuosina 1910–1925 Saima Lydia Lehtisen kanssa. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin 1928 Amanda Aurora Heinosen kanssa.
Nestejäähdytys

Nestejäähdytys on tavanomaisin menetelmä polttomoottorin tuottaman liikalämmön pois johtamiseen. Nestejäähdytys tunnetaan myös vesijäähdytyksenä, vaikka pelkkää vettä käytetään jäähdytysnesteenä harvoin. Ilmajäähdytykseen verrattuna nestejäähdytys vaatii moottoriin erinäisiä muutoksia, kuten vesipumpun, jäähdyttimen ja jäähdytysnestekanavat.

Toiminta

Nestejäähdytystä varten moottorin sisällä on jäähdytysnestekanavat. Moottorin ollessa kylmä kanavissa oleva neste ei kierrä, mutta moottorin lämmettyä termostaatti (venttiili) avautuu ja päästää nesteen kiertämään jäähdyttimelle. Jäähdyttimessä neste luovuttaa lämpönsä metalliripoihin, joista se siirtyy jäähdyttimen läpi kulkevaan ilmavirtaan. Ilmavirta on joko ajoviiman aiheuttama, tai tarvittaessa puhaltimella luotu. Jäähdyttimen läpi kuljettuaan jäähtynyt neste kiertää takaisin moottoriin, yleensä nesteen kierrosta vastaa pumppu, mutta on myös vapaakiertoisia järjestelmiä.
Henkilöautoissa jäähdytysneste kiertää myös lämmityslaitteen läpi, jossa on jäähdytintä vastaava rakenne. Lämmityslaitteen kennon läpi puhallettu ilma lämmittää ohjaamoa.
Koska jäähdytysjärjestelmän paine on normaalia ilmanpainetta korkeampi, voi jäähdytysnesteen lämpötila olla yli 100 °C astetta, tämän vuoksi jäähdytysnesteen täyttökorkkia avatessa tulee noudattaa varovaisuutta.
D20 System

d20 System on Wizards of the Coastin vuonna 2000 roolipelejä varten julkaisema mekaniikka, joka perustuu Dungeons & Dragonsin kolmanteen painokseen. Systeemin nimi johtuu siitä, että 20-sivuinen noppa on mekaniikan ydin. d20 Systemiä käyttävässä pelissä toiminnon tulos selvitetään heittämällä 20-sivuista noppaa. Jos hahmon kyvyt lisättynä nopan tulokseen antaa riittävän tuloksen, toiminta onnistuu. Mekaniikka on yksinkertaisempi kuin vanhat D&D:n ensimmäisessä ja toisessa painoksessa käytetyt mekaniikat ja d20 Systemiä pidetäänkin yleisesti parempana.
Paul Tiililä

Paul Tiililä (s. 22. lokakuuta 1931 Viipuri) on mm. suomalainen postitaiteilija.
Tiililä on työskennellyt uransa aikana erilaisissa hallinnollisissa tehtävissä, ennen eläkkeelle jäämistään Nokia Oy:ssä tiedotuksen ja henkilöstöpalvelun osastopäällikkönä. Eläkevuosinaan hän on toiminut muun muassa Pälkäneen seudun kansalaisopiston italian kielen tuntiopettajana (1989–1994) ja journalistina sekä harrastanut aktiivisesti kuvataiteen tekemistä. Vuoteen 1972 saakka hän kirjoitti myös ahkeraan Aamulehteen nimimerkillä G. Perälä, mutta on ehkä Suomen kaikkien aikojen tuotteliain mielipidekirjoittaja. Hänen kirjoituksiaan on julkaistu vuodesta 1948 alkaen yli 80 eri julkaisussa, myös Italiassa ja Sveitsissä.  Tiililä lahjoitti 2014 koko postitaiteen kokoelmansa – kaikkiaan noin 2 000 teosta – Suomen Postimuseolle. 
Taiteilijana hänet kutsuttiin 2003 Venetsian biennaalin Extra50-oheistapahtumaan yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan kanssa ja 2008 hän osallistui Pekingin olympialaisten viralliseen taidetapahtumaan Olympic Fine Arts 2008 yhdessä taidemaalari Bambu Hellstedtin kanssa. Hän saa jatkuvasti kutsuja ulkomailta. Viimeksi hän on esiintynyt Sveitsissä 2018 ja Italiassa 2019. 
Hän on pitänyt yksityisnäyttelyitä ja ollut mukana yhteisnäyttelyissä eri puolilla maailmaa. Paul Tiililä on postitaiteilijana osallistunut yli 1000 tapahtumaan ja näyttelyyn.
Hän toimi perustamansa Eurooppalainen Kulttuuriyhdistys ry:n puheenjohtajana 1998–2008 ja oli ns. Pekingin olympiataiteilijoitten kansainvälisen järjestön Olympia Fine Arts Association OFAA:n puheenjohtaja 2008–30.6.2011. Vuonna 2012 hän perusti World Art Games -tapahtuman Suomen osaston (National Committee) ja oli sen  puheenjohtaja yhden vuoden, on nyt WAG-organisaation Honorary Boardin jäsen. 
Tiililä oli Tampereen kaupunginvaltuuston ja sosiaalilautakunnan jäsen 1969–1972. Nokian Kirjeitä-henkilöstölehden päätoimittaja hän oli 1975–1980. Hän kirjoitti myös koko Nokia-konsernia koskevan Henkilöstöpolitiikka-nimisen ohjekirjasen 1975.
Tiililän kuvataiteen teoksia on useissa kokoelmissa, muun muassa Emil Cedercreutzin museo, Harjavalta, 1994, Detroitin Museum of New Art (MONA), 2001. Postimuseo, Helsinki, 2004, Julistemuseo, Lahti, 2007. Hän kuitenkin luonnehtii itseään harrastetaiteilijaksi.
Tiililä on kirjoittamassa muistelmiaan, joihin hän tallentaa arvostamiaan herrasväen tapoja.

Yksityiselämä

Paul Tiililän isoisä oli rehtori Kaarlo Tiililä ja setä dogmatiikan professori Osmo Tiililä. Paul Tiililä asuu Pälkäneellä. Hänen vaimonsa Rauni Tiililä on ollut aktiivinen Pälkäneen paikallispolitiikassa.
Jukka Holtari

Pelaajana

Holtari edusti kaudella 1979–80 kanadalaista BCJHL-junioriliigassa pelannutta Bellingham Blazersia. Holtari pelasi 51 ottelua tehopistein 18+20=38. Seuraavalla kaudella hän siirtyi tuolloin SM-liigassa pelanneen Kiekkoreippaan riveihin tehden ensimmäisellä kaudella 24 ottelussa kolme syöttöpistettä. Kaudella 1981–82 Holtari teki 36 runkosarjaottelussa kolme maalia ja kolme syöttöä sekä playoffeissa kahdessa ottelussa yhden syöttöpisteen. Viimeisellä kaudellaan Kiekkoreippaassa hän pelasi 36 runkosarjaottelua tehopistein 4+3=7.
Kaudeksi 1983–84 Holtari siirtyi pelaamaan jääkiekon silloisessa 1-divisioonassa (nykyisin Mestis) pelanneeseen Kuopion Kalpaan. Hän pelasi kauden aikana 35 runkosarjaottelua tehoin 19+20=39 sekä kuusi playoff-ottelua tehoin 4+5=9. Kaudella 1984–85 Holtari pelasi 43 runkosarjaottelua tehden 38 maalia ja 20 syöttöpistettä. Seuraavalla kaudella Holtari pelasi tehopisteiltään parhaan kautensa tehden 44 runkosarjaottelussa tehot 30+30=60. Kauden päätteeksi Kalpa nousi ensimmäisen kerran SM-Liigaan.
Holtari pelasi Kalpassa kolme SM-Liigakautta tehden 107 runkosarjaottelussa yhteensä tehot 27+29=56 ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 3+4=7. Kaudeksi 1989–90 Holtari siirtyi takaisin Mestikseen, tällä kertaa Hokki-Salon riveihin. Hän teki 25 ottelussa tehot 15+9=24 ennen siirtymistään kesken kauden Suomi-sarjassa pelanneen Shakersin riveihin. Shakersissa Holtari teki loppukauden 13 ottelussaan seitsemän maalia ja neljä syöttöä. Seuraavalla kaudella Holtari pelasi runkosarjassa 36 ottelua tehden huikeat 55 maalia ja 38 syöttöpistettä. Parin välivuoden jälkeen Holtari palasi vielä kaudella 1993–94 pelaamaan kuusi ottelua Shakersiin, joiden aikana hän teki yhden maalin ja kolme syöttöpistettä.

Valmennustehtävissä

Pelaajauran lopettamisen jälkeen Holtari on toiminut eri jääkiekkoseurojen valmennustehtävissä, muun muassa Espoon Bluesin päävalmentajana (1999–2000) ja useaan otteeseen Suomen eri juniorimaajoukkueiden apu- ja päävalmentajana. NHL:ssä hän on työskennellyt kykyjenetsijänä Columbus Blue Jacketsissa (2001–05) ja Boston Bruinsissa (2007–). Holtari oli osa Bruinsin vuoden 2011 mestarijoukkueen organisaatiota toimimalla Euroopan kykyjenetsinnän päällikkönä. Vuoden 2019 kevääseen saakka Holtari toimi JYPin pelaajakoordinaattorina. Ensin sopimus oli kauden 2017 loppuun ja sen jälkeen sitä jatkettiin edelleen. Nykyisin Holtari toimii Jukureiden urheilutoimenjohtajana .
Ulf Nilsson

Ulf Nilsson (s. 11. toukokuuta 1950 Nynäshamn, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jääkiekkoilija. Pääosan urastaan hän pelasi ammattilaisena Pohjois-Amerikassa joukkueinaan WHA-liigan Winnipeg Jets, NHL-liigan New York Rangers sekä farmijoukkueet Springfield Indians ja Tulsa Oilers. 
Ensimmäisten Euroopasta saapuneiden pelaajien joukossa ollut Nilsson oli WHA:n suurimpia tähtiä vuosina 1974–1978. Keskushyökkääjänä pelannut Nilsson teki tuolloin vähintään 114 tehopistettä jokaisella kaudella. Hän voitti WHA:n syöttötilaston 85 maaliin johtaneella syötöllään kaudella 1976–1977. Seuraavalla kaudella hän jakoi saman tilaston kärkipaikan Marc Tardifin kanssa molempien saalistaessa 89 syöttöä. Ketjukaverinaan hänellä oli usein maanmies Anders Hedberg. Ulf Nilssonin rooli oli keskeinen Jetsin voittaessa WHA:n mestaruuden Avco Cupin 1976 ja 1978. Kevään 1976 pudotuspeleissä hän teki peräti 26 pistettä 13 ottelussa.
Kesällä 1978 Nilsson ja Hedberg allekirjoittivat sopimuksen NHL:n New York Rangersin kanssa. Nilssonin NHL-uraa varjostivat loukkaantumiset. Kolmella kaudellaan hän pelasi noin kaksi kolmasosaa mahdollisista peleistä, mutta saavutti silti näissä 160 pelissä peräti 163 tehopistettä. Kauden 1980–1981 pudotuspeleissä hän teki 8 maalia ja antoi 8 maalisyöttöä, ennen kuin Rangers välierissä putosi paikallisvastustajalleen ja puolustavalle mestarille New York Islandersille. Ulf Nilsson ei pelannut NHL:ssä enää kaudella 1981–1982, mutta oli Rangersin vahvuudessa vielä seuraavan kauden lopussa.
Ulf Nilsson pelasi NHL-tähdistöjoukkueessa Challenge Cupissa Neuvostoliittoa vastaan vuonna 1979.
Odysseus vastaan Hercules

Juoni

Prometheuksen riitaannuttua jumalten kanssa myös hänen suosikkinsa Odysseus joutuu epäsuosioon. Juppiter lähettää Herkuleen hakemaan Odysseusta, jonka hän haluaa luovuttaa kykloopeille. Lintumiehet vangitsevat Odysseuksen ja Herkuleen, mutta nämä onnistuvat karkaamaan. Odysseus joutuu luolamiesten vangiksi, ja hänestä tulee heidän mielipuolisen kuninkaansa Lagosin neuvontantaja. Herkules löytää tiensä kaupunkiin, jonka kuninkaana on hänen rakastettunsa Helenan isä. Herkules johtaa kuninkaan joukot taisteluun Lagosia vastaan ja vapauttaa Odysseuksen, joka on tullut hulluksi. Odysseus pelastaa Helenan ja Herkuleen pyynnöstä Juppiter antaa hänelle anteeksi.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Odysseus vastaan Hercules on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Titanuksen studioilla Roomassa sekä Kanariansaarten Teneriffalla. Se on Mario Caianon ensimmäinen itsenäinen ohjaustyö.
Elokuva on halvalla tehty pastissimainen kokoelma mytologian aineksia ja peplum-kliseitä. Sen ansioita ovat komeat maisemat ja sujuvasti etenevä seikkailujuoni. Elokuvan heikoin lenkki on kehonrakentajaksi mainittu Michael Lane, johon verrattuna ranskalainen näyttelijä Georges Marchal tekee jopa fyysisesti vakuuttavamman roolityön.
Odysseus vastaan Hercules tuotti Italiassa kohtalaiset 405 miljoonan liiran pääsylipputulot. Se on ollut Suomessa videolevityksessä.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa lapselliseksi muskeliseikkailuksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Engelinranta

Engelinranta on Hämeenlinnan keskustan kylkeen, Hämeensaaren kaupunginosan eteläosaan suunnitteilla oleva uusi keskustamainen asuin- liike- ja toimistoalue, jonne kaavaillaan noin 2 600 asukasta. Paasikiventien ja Vanajaveden väliselle alueelle sijoittuva Engelinranta on saanut nimensä Hämeenlinnaan vuonna 1832 asemakaavan laatineen arkkitehti C. L. Engelin mukaan. Tällä hetkellä alueella sijaitsee huoltoasemia, matalia liikerakennuksia ja pysäköintialueita, kuten myös säilytettäviksi tarkoitetut uimahalli, uimaranta sekä rantapuisto. Engelinrannasta on jo purettu vuonna 2016 urheilutalo Hämeenkaari ja 2017 Hämeensaaren pesäpallokenttä. Tällä hetkellä käynnissä on maamassojen vaihto, sillä alueella on 1960-luvulle asti sijainnut kaatopaikka. Engelinrannan kaavoitus on vielä kesken; osayleiskaava alueelle on valmistunut, ja kaupunki on aloittamassa asemakaavan laatimista osissa. Ensimmäisenä asemakaavaa ollaan laatimassa Saaristenmäen kaupunginosan puolella sijaitsevaan linja-autoaseman kortteliin.