google/wiki40b huggingface dataset:
Nessun dorma

Nessun dorma on aaria Giacomo Puccinin oopperasta Turandotista, ja yksi tunnetuimmista tenoriaarioista oopperassa. Sen laulaa Calaf, il principe ignoto (tuntematon prinssi), joka rakastuu ensisilmäyksellä kauniiseen mutta kylmään prinsessaan Turandotiin. Kuka tahansa mies, joka haluaa naida Turandotin, joutuu vastaamaan ensiksi kolmeen hänen arvoitukseensa; jos mies vastaa väärin, hänet mestataan. Aariassa Calaf tuo ilmi voitokkaan vakuutuksensa siitä, että hän tulee saamaan prinsessan itselleen.

Aaria

Nessun dorma! Nessun dorma!

Tu pure, o Principessa,

nella tua fredda stanza,

guardi le stelle

che tremano d’amore, e di speranza!

Ma il mio mistero è chiuso in me;

il nome mio nessun saprà!

No, No! Sulla tua bocca

lo dirò quando la luce splenderà!

Ed il mio bacio scioglierà

il silenzio che ti fa mia!

Il nome suo nessun saprà,

E noi dovrem, ahimè, morir, morir!

Dilegua, o notte!

Tramontate, stelle!

Tramontate, stelle!

All’alba vincerò!

Vincerò! Vincerò!
Laihalammi (Kuru, Kallio)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Kalliojärven alueeseen (35.353) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171,1 metriä mpy.
Blood and Sand

Blood and Sand on viskipohjainen makeahko drinkki. Se valmistetaan ravistamalla ja tarjoillaan cocktaillasissa.
Dmitri Nabokov

Dmitri Vladimirovitš Nabokov (ven. Дмитрий Владимирович Набоков; 10. toukokuuta 1934 Berliini, Saksa – 23. helmikuuta 2012 Vevey, Sveitsi) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja (basso), kirjailija ja kääntäjä. Nabokov oli venäläissyntyisen kirjailijan Vladimir Nabokovin ainoa lapsi. Hän käänsi muun muassa isänsä kirjoja englanniksi. 
Nabokov opiskeli Harvardin yliopistossa kirjallisuuden historiaa vuonna 1951. Hänet hyväksyttiin oikeustieteen opiskelijaksi, mutta hän ei alottanut opintoja. Hän opiskeli jonkin aikaa myös musiikkia. Nabokov oli poikamies ja asui Floridassa Palm Beachissä ja Sveitsissä Montreux'ssa.
Nabokov kirjoitti myös salanimellä, jota hän ei paljastanut eläessään.
Juho Jokinen (punapäällikkö)

Juho Efraim Juhonpoika Jokinen (23. helmikuuta 1878 – 5. toukokuuta 1918) oli tamperelainen punakaartin komppanian- ja pataljoonanpäällikkö. Ammatiltaan hän oli työmies. Hän osallistui Tampereen taisteluihin, joiden jälkeen hän jäi valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin Tampereella valkoisten sotaoikeudessa kuolemaan ja ammuttiin Kalevankankaan vankileirissä.
Kesällä kello 5

Tuotanto

Kivikoski teki käsikirjoituksen itse, ytimenä omat kokemukset, joista tarina alkoi kehittyä. Vuorosanojen teossa avustivat Marja-Leena Mikkola ja Juha Tanttu, jonka keksintöä on elokuvan nimi. Meneillään olleen näyttelijälakon vuoksi pääosia näyttelevät harrastajanäyttelijät. Elokuva leikattiin mykkänä ja jälkiäänitettiin Fennada-Filmin äänittämössä.

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuva otettiin myönteisesti vastaan. Heikki Eteläpää [Uusi Suomi] kirjoitti: "Tämän esikoisen jälkeen on Erkko Kivikoskelta lupa odottaa hyvin paljon." Useassa arviossa kiitettiin sen yksinkertaisuutta ja vaatimattomuutta. Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) kiittää Kivikosken henkilöohjausta, jolla tämä osaa käsitellä ensikertalaisia.
Myöhemmin televisioesitysten yhteydessä arvio muuttuvat osin pidättyvämmiksi.  Markku Tuuli (Katso) pitää sitä kevyenlaisena ihmistutkielmana, mutta kuitenkin tärkeänä virstanpylväänä 1960-luvun suomalaisessa elokuvassa. Eräs kriitikko luonnehtii elokuvaa kepeän sympaattiseksi kuvaukseksi nuoresta pariskunnasta, jonka suhde kaipaa tuuletusta. Tarina kulkee sujuvasti, ja parin sielunmaiset heijastuvat siinä hienosti arkitunnelmien kautta. 'Video-oppaassa vuodelta 1995 Olavi Similä antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Hän piti elokuvaa kepeän onnistuneena, leimallisesti 1960-luvun työnä, jossa on mukana myös ripaus huumoria.
Yrityskauppa

Yrityskauppa on yleisnimi järjestelylle, jossa ostetaan toisen yrityksen liikeomaisuus (substanssi) tai sen osakkeet tai osuudet (omistuskauppa). Yrityskauppa-sanan asemesta voidaan käyttää sanaa yritysosto, jolloin tarkastellaan asiaa ostajan kannalta. MBO (management buyout) on yrityskauppatilanne, jossa ostajana on yrityksen toimiva johto. Yrityskaupalla voidaan tarkoittaa myös yrityksen omistaman yksittäisen liiketoimintayksikön, esimerkiksi ravintolan , kauppaa.
Maailman suurin yrityskauppa oli, kun AOL ilmoitti vuonna 2000 ostavansa Time Warnerin 186,2 miljardilla dollarilla. Suomen suurin yrityskauppa oli kun energiayhtiö Fortum myi Ruotsin sähkönsiirtoliiketoimintansa 6,6 miljardilla eurolla vuonna 2015. Kun Nokia ostaa Alcatel-Lucentin, kyseessä on Suomen historian ylivoimaisesti suurin yrityskauppa, jossa kauppasumma on 15,6 miljardia euroa.
Suomalaisen yrityksen myyminen ulkomaille hyödyttää yleensä Suomea, koska ulkomaisessa omistuksessa olevat yhtiöt ovat tuottavampia ja yrityksen myyminen tuo maahan johtamisosaamista ja tutkimuksen ja kehityksen osaamista. Myyjät myös usein käyttävät myyntitulojaan uuden yritystoiminnan perustamiseen.
Maria McKee

Maria McKee (koko nimi Maria Louise McKee, s. 17. elokuuta 1964, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja.
Vuonna 1982 McKee oli yksi cowpunk/kantrirock-bändi Lone Justicen perustajista. Bändin kanssa hän julkaisi kaksi levyä.
1989 McKee siirtyi soolouralle ja julkaisi nimeään kantavan omakustannealbuminsa. Hänen singlestään "Show Me Heaven" tuli hitti erityisesti Isossa-Britanniassa, jossa se pysyi listaykkösenä neljä viikkoa vuonna 1990. Kappale on myös Days of Thunder – ukkosta radalla –elokuvan soundtrackillä. Hänen toinen hittinsä "If Love Is a Red Dress" julkaistiin Pulp fiction - tarinoita väkivallasta –elokuvan soundtrackillä vuonna 1994.
Sittemmin McKee on julkaissut kuusi albumia, joista yksi on kokoelma.
Marble Madness

Pelaaminen

Tavoitteena on vierittää marmorikuulaa isometrisesti kuvatussa sokkelossa. Pelaajan on vältettävä kentältä putoamista tai muuten vaurioittamasta kuulaa. Pelissä ratkaistaan fysiikkapohjaisia pulmia. 
Pelissä on vain kuusi tasoa, mutta pelaaminen tapahtuu kellotettua aikaa vastaan. Aikakauden laitteiston rajoituksien vuoksi pelistä karsittiin kaikki epäolennaisuudet pois.

Kehitys

Pelin kolikkoversion on kehittänyt Mark Cerny.
Peli suunniteltiin pelattavaksi hiiren kaltaisella trackball-ohjaimella (pallohiiri), joka olisi moottoroitu pelin antamalle vasteelle. Moottoroitu vaste hylättiin, koska ratkaisu ei olisi kestänyt pelihalliympäristössä ja peliin tuli tavallinen trackball.
Pelin kehityksessä käytettiin VAX-11/780 minitietokonetta. Peli ohjelmoitiin C-kielellä ja oli ensimmäinen Atari System 1 -alustaa käyttänyt kolikkopeli.
Peli julkaistiin joulukuussa 1984 ja se myi noin 4 000 yksikköä, joka oli kyseisenä vuonna huipputulos.

Vastaanotto

Pelin Commodore 64 -versio on saanut Commodore User -lehden arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Kuubankerttuli

Ulkonäkö

Kuubankerttulin selkä, siivet ja vatsa ovat väriltään harmaat. Vatsa on hieman yläruumista vaaleampi. Lajin pää on kirkkaan keltainen.

Elinympäristö

Kuubankerttulia tavataan Kuuban länsiosissa. Tyypillistä elinympäristöä ovat alankojen metsämaat. Saaren itäosissa elää lähisukulainen orientenkerttuli (Teretistris fornsi).
Räpsy & Dolly eli Pariisi odottaa

Juoni

Elokuvan tarina alkaa kun Räpsy (Matti Pellonpää) vapautuu vankilasta. Hänen peräänsä ilmaantuu takaa-ajajia. Lohduttajiksi hän saa naisia, muun muassa entisen tanssijan Dollyn (Raija Paalanen).

Tuotanto

Arto Melleri on kuvannut käsikirjoituksen tekoa siten, että hän ja Ijäs työstivät tekstiä vuorotellen: ”Minä teen seuraavan, otan siitä hänen juttunsa pois ja panen omani tilalle. Tätä sanotaan yhteistyöksi, versio version päälle.” Tekijöiden mukaan elokuva on tragikoominen blues.
Raija Paalanen näytteli aikanaan elokuvissa lapsirooleja mutta työskenteli sen jälkeen Hämeenlinnan kaupunginteatterissa. Räpsy & Dolly -elokuvan Dollyn rooli oli siten hänen ensimmäinen roolinsa pitkässä elokuvassa.

Arviot

Aikalaisarvioissa nostettiin Ijäs esille hienojen tv-elokuvien tekijänä, ja jo silloin kiinnitettiin huomiota Ijäksen ja Aki Kaurismäen yhtäläisyyksiin, mutta esimerkiksi Helena Ylänen sanoi, että ”Kaurismäki on – – ihanteellinen yhteiskuntakriitikko ja runoilija. – – Ijäs on marginaali-ihmisistä kiinnostunut humoristi [– – jonka] omin ääni onkin komiikan reunan takaa irvistelevä irvokkuus, tahallinen tyylittömyys ja sen kautta tavoitettu sisäinen kauneus”.
Erään kriitikon arviossa elokuvaa luonnehditaan syrjäytyneitä ihmisiä kuvaavaksi näkemykselliseksi tragikomediaksi. Helsingin Sanomien kriitikko Leena Virtanenkin huomauttaa, että vuonna 2013 katsottuna elokuva muistuttaa hyvin paljon Kaurismäen tuotantoa, jonka Tulitikkutehtaan tyttö valmistui samana vuonna. ”Ehkä jotakin oli silloin ilmassa, tai ainakin juuri näiden herrojen välillä”, Virtanen pohtii. Pellonpää on kuitenkin hänen mukaansa Ijäksen elokuvassa eloisampi ja reagoivampi kuin Kaurismäen hahmot. Virtanen kiittää elokuvan huolellisia visioita ja hahmoja, vaikka tarina ei aina pidäkään katsojaa otteessaan.
Robert Charles Wilson

Robert Charles Wilson (syntyi 1953) on tieteiskirjailija. Hän syntyi Kaliforniassa, mutta vietti lapsuutensa Kanadassa. Hän asuu nykyään Concordissa, Ontariossa. Hänen kirjansa on palkittu John W. Campbell -palkinnolla, usealla Aurora-palkinnolla ja kahdella Philip K. Dick -palkinnolla. Hän on myös ollut Hugo-palkinnon ehdokkaana usean kerran. Hänen ensimmäinen julkaistu tarinansa oli Analog-lehdessä nimellä Bob Chuck Wilson.
Silpoja

Levinneisyys

Silpojaa tavataan Etelä-Amerikassa Boliviasta Argentiinanan keskiosiin. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oluttynnyri

Oluttynnyri (englanniksi keg) on yleensä ruostumattomasta teräksestä valmistettu oluen säilytys- ja varastointiastia. Eurooppalainen oluttynnyri on yleensä tilavuudeltaan 50 litraa.
Aleksandr Serafimovitš

Aleksandr Serafimovitš (ven. Алекса́ндр Серафи́мович, oikealta nimeltään Aleksandr Serafimovitš Popov, Алекса́ндр Серафи́мович Попо́в; 19. tammikuuta (J: 7. tammikuuta) 1863 nykyisen Rostovin alueen Tsimljanskin piirin Nižnekurmojarskajan kylä – 19. tammikuuta 1949 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Kirjailija syntyi kasakkaupseerin perheeseen. Vuodesta 1883 lähtien hän opiskeli Pietarin yliopistossa. Vuonna 1887 hänet erotettiin yliopistosta ja karkotettiin Arkangelin lääniin osallisuudesta Aleksanteri III:n murhaa valmistelleeseen salaliittoon. 1900-luvun alussa Serafimovitš tutustui Maksim Gorkiin ja työskenteli tämän perustamassa Znanije-kirjakustantamossa. Vuonna 1918 hän liittyi bolševikkeihin ja toimi Izvestijan ja Pravdan toimittajana. Vuosina 1926–1929 Serafimovitš oli Oktjabr-kirjallisuuslehden päätoimittajana. Vuonna 1934 hänet valittiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen puhemiehistöön.
Serafimovitšin ensimmäinen kertomus ”Jäälohkareella” (Na ldine) ilmestyi vuonna 1889. Ensimmäinen kertomuskokoelma julkaistiin vuonna 1901. Romaani Gorod v stepi (”Kaupunki arolla”, 1912) kuvaa marksilaisittain kapitalismin syntyä Venäjällä. Kirjailijan pääteos on Venäjän kansalaissotaa kuvaava romaani ”Rautavyöry” (Železnyi potok, 1924), jota pidettiin yhtenä neuvostokirjallisuuden klassikoista. Vuonna 1943 Serafimovitš sai elämäntyöstään Stalin-palkinnon. Hänet on palkittu myös Leninin kunniamerkillä. Kirjailijan nimeä kantaa Serafimovitšin kaupunki (entinen Ust-Medveditskajan kylä, jossa hän vietti nuoruusvuotensa).
Sydämensärkijöitä

Levitys

Sydämensärkijöitä ei saanut Suomessa teatterilevitystä, vaan se julkaistiin Europa Visionin VHS-videona. Televisiossa se on esitetty syyskuussa 1998 Nelosella ja kesäkuussa 2001 MTV3:ssa.

Vastaanotto

Bridges palkittiin roolistaan Independent Spirit Awards -gaalassa, jossa Sydämensärkijät oli ehdokkaana monessa muussakin kategoriassa.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo hyvin kirjoitetun ja asiallisesti dramatisoidun elokuvan onnistuvan hienosti ja kehuu Bridgesin ja Furlongin roolitöitä. Hän antaa Sydämensärkijöille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Yhdysvaltalainen VideoHound's Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä pitkälti samoin perustein.
Töyhtödrongo

Levinneisyys

Töyhtödronoga tavataan Komoreilla ja Madagaskarissa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Plymouth (automerkki)

Historia

Plymouthin tuotanto aloitettiin kesällä 1928 ja merkki suunnattiin Fordin ja Chevroletin haastajaksi Yhdysvaltain edullisimpien automerkkien markkinoilla. Plymouth hinnoiteltiin hieman kilpailijoitaan kalliimmaksi, mutta samalla merkki tarjosi enemmän vastinetta rahalle kuin Fordin ja Chevroletin mallit.
1930-luvun suuren lamakauden aikana Plymouth auttoi merkittävästi Chrysler Corporationia säilymään hengissä vuosikymmellä, jolloin monet muut autoyhtiöt menivät vararikkoon. 1930-luvusta alkaen kaikki kolme Chryslerin osastoa (Chrysler, DeSoto ja Dodge) myivät  Plymouthia. Toisen maailmansaodan jälkeisellä aikakaudella Plymouth jatkoi menestystään, ja tarjosi ostajille edullisia, luotettavia ja  vankkarakenteisia autoja, jotka kuitenkin olivat hitaampia kuin kilpailijoiden mallit. Päästäkseen eroon tylsän auton maineestaan Plymouth uusi mallistoaan vuonna 1954, ja esitteli mallit Belvedere, Plaza ja Savoy Seuraavana vuonna korimallit uusiutuivat ja Plymouthit saivat ensimmäiset V8-moottorinsa, joita oli saatavana kolmena eri versiona. Vuonna 1956 merkki  lanseerasi mallistonsa huipulle Plymouth Furyn, joka sai mainetta nopeana autona
1950-luvun lopusta alkaneen kehityksen seurauksena merkki alkoi kärsiä helposti ruostuvuudesta ja kehnosta kokoonpanosta. Plymouthin erikoisesti muotoillut mallit eivät enää 1960-luvulle tultaessa käyneet yhtä hyvin kaupaksi, ja samaan konserniin kuuluvan Dodgen myynti alkoi syödä Plymouthin markkinaosuutta. Plymouth kehitti markkinaosuuden nostamiseksi uuseja malleja kuten Valiant ja urheilullinen Barracuda. Kummatkin sijoittuivat malliston edullisimpaan luokkaan ja olivat kooltaan muita Plymoutheja pienempiä. Valiant  menestyi hyvin, mutta siitä vuonna 1964 kehitetty ja varakkaille nuorille suunnattu Barracuda  ei vastannut valmistajan myyntiodotuksia. Vaikka Barracudan ajo-ominaisuudet olivat hyvät, ostajat vieroksuivat sen valtavaa takaikkunaa, ja pahinta kilpailijaa Ford Mustangia myytiin kymmenkertainen määrä  
Vuoden 1965 mallit elvyttivät Plymouthin myynnin, ja vuosina 1971 ja 1974 Plymouth oli jälleen myydyimpien kolmen automerkin joukossa. 1970-luvun lopulla Chrysler ajautui taloudelliseen ahdinkoon, minkä seurauksena Plymouthin tuotantoa supistettiin tuntuvasti. Konsernin uudet automallit valmistettiin Dodge- ja Chrysler-merkkisinä. 1990-luvulla valmistettiin enää neljää Plymouth-mallia: Voyager/Grand Voyager-pakettiautoa, Breeze- ja Neon-henkilöautoja sekä Prowler-urheiluautoa. Vuodesta 1995 eteenpäin Plymouthin valmistusmäärät putosivat vuosi vuodelta, ja vuonna 2001 valmistettiin enää 41 788 autoa. Samana vuonna DaimlerChrysler päätti lopullisesti lakkauttaa Plymouth-merkin valmistuksen. Entiset Plymouthin mallit siirtyivät sellaisinaan Chrysler-merkkisinä valmistettaviksi.
Maija Kellokumpu

Kaisa Maria (Maija) Kellokumpu (15. helmikuuta 1892 Kuolajärvi – 18. marraskuuta 1935 Oulu) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi kotiseutuaan Lappia esittäviä maisemamaalauksia.
Kellokumpu oli talollisen tytär Kelloselän kylästä silloisesta Kuolajärven kunnasta (nykyinen Salla). Hänen kotitalonsa, kievarinakin toiminut Kello-Hannu sijaitsi harjun korkeimmalla kohdalla. Kellokumpu opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuosina 1919–1920 ja palasi rahojen loputtua kotiinsa Kelloselkään. Hän elätti itsensä ompelijana ja maalasi vapaa-aikanaan, sillä Lapin syrjäseudulla ei ollut mahdollista elättää itseään taiteella. Hän piti yhden yksityisen taidenäyttelyn Oulussa vuonna 1924. Kun kotitila jaettiin perinnönjaossa isän kuoltua vuonna 1929, Kellokumpu joutui muuttamaan Kemijärvelle. Hän kuoli Oulun Diakonissalaitoksella 43-vuotiaana yllättäen puhjenneeseen sairauteen.
Kellokummun maalaukset esittävät enimmäkseen Lapin maisemia. Pääosa niistä syntyi Sallan alueella, mutta hän teki maalausmatkoja myös Petsamoon vuosina 1925 ja 1928 sekä Kuusamoon vuosina 1933 ja 1935. Hänen tuotteliain kautensa oli vuosina 1923–1928. Kellokummun tuotanto jäi hänen elinaikanaan lähes tuntemattomaksi. Suurin osa hänen teoksistaan päätyi lähiseudun yksityiskoteihin ja tuhoutui joko talvisodan alussa 1939 Kuolajärven pikaevakuoinnin yhteydessä tai Kemijärvellä  Lapin sodassa 1944. Kaksi Kemijärven Säästöpankille kuulunutta maalausta, Vanhaa Sallaa (1926) ja Poro vanhalla Sallatunturilla (1927) lahjoitettiin 1990-luvulla Rovaniemen taidemuseon kokoelmiin. Ne on nykyään sijoitettu Rovaniemen kaupungintaloon.
Nanjingin satama

Nanjingin satama (kiin. 南京港) on Kiinan itäosissa, Jangtsejoen alajuoksulla, vesitse runsas 300 kilometriä Shanghaista ylös länteenpäin sijaitsevan Jiangsun maakunnan pääkaupunki Nanjingin suursatama.
Satama on yksi Kiinan yhdeksästä vuonna 2011 yli 100 miljoonaa tonnia rahtia vuodessa käsitelleestä jokisatamasta ja tärkeä Jiangsun maakunnan liikenteessä.
Vuonna 2010 Nanjingin satama sijoittui 93. sijalle amerikkalaisten satamaviranomaisten laatimalla konttisatamien maailmanlistalla. Sama lista kuitenkin "unohti" listata tämän maailmanluokan sataman kokonaisrahtimäärän, joka toisen lähteen mukaan oli tuolloin jo 147 miljoonaa tonnia ja vuonna 2011 jo 171 miljoonaa tonnia.
Bernard Denis Stewart

Bernard Denis Stewart (2. elokuuta 1900 Essendon – 15. lokakuuta 1988) oli australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Melbournen arkkihiippakuntaan Pietro Fumasoni Biondi 8. joulukuuta 1929, ja hänet nimitettiin Sandhurstin koadjuuttoripiispaksi sekä Ucreksen titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1946. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1947. Pääkonsekraattorina toimi Justin Daniel Simonds, jota avustivat Matthew Beovich ja Patrick Francis Lyons.
Stewartista tuli 18. elokuuta 1950 Sandhurstin piispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 21. huhtikuuta 1979.
Bernard oli Ronald ja Rosanne Stewartin kahdeksasta lapsesta kolmas. Stewart työskenteli myös juristina 1920-luvulla. Hän harrasti useita urheilulajeja ja pelasi australialaista jalkapalloa Victorian Football League -tasolla.
Pozzolaani

Pozzolaanit ovat joukko aineita, jotka reagoivat huoneenlämmössä veden ja kalsiumhydroksidin kanssa muodostaen sementtikiven kaltaisia pysyviä yhdisteitä. Pozzolaanit ovat yksi betonin seosaineista.
Nimitys pozzolaani tulee Italian kaupungista Pozzuolista, josta antiikin roomalaiset saivat vulkaanista tuhkaa. Nykyään pozzolaanina käytetään useimmiten jauhettua hohkakiveä, amorfista piidioksidijauhetta eli mikrosilikaa (silica fume) tai vulkaanista tuhkaa. Masuunikuona on lievä pozzolaani.
Suomen vesilaki (2011)

Vuoden 2011 vesilaki (SDK 587/2011, ruots. vattenlag) on Suomessa 1. tammikuuta 2012 voimaan tullut laki, jonka tavoitteina on muun muassa edistää ja järjestää vesivarojen ja vesiympäristön käyttöä, ehkäistä ja vähentää vesiympäristön käytöstä aiheutuvia haittoja sekä parantaa vesivarojen ja vesiympäristön tilaa. Lailla kumottiin vanhempi, vuoden 1961 vesilaki, joka oli voimassa vuoden 2011 loppuun saakka.
Bobby Shriver

Robert Sargent ”Bobby” Shriver III (s. 28. huhtikuuta 1954 Chicago) on yhdysvaltalainen aktivisti, lakimies ja toimittaja. Hän toimi kalifornialaisen Santa Monican kaupungin pormestarina vuonna 2010. Uskonnoltaan hän on katolinen.

Perhe

Shriverin isä on Sargent Shriver ja hänen äitinsä on Kennedy-sukua, Eunice Kennedy Shriver. Bobbylla on neljä sisarusta, joista yksi on Arnold Schwarzeneggerin vaimo Maria Shriver.
Bobby Shriver on naimisissa Malissa Feruzzin kanssa. Hänellä on kaksi tytärtä.

Elämä

Shriver on toiminut lakimiehenä, toimittajana sekä myös elokuvatuottajana. Viimeksi mainitussa roolissa hän on tuottanut muun muassa vuoden 1994 elokuvan Tosi valheita sekä televisioelokuvan Piinaava pako (1998). 
Vuonna 2002 Bobby Shriver perusti yhdessä U2-rockyhtyeen keulahahmon Bonon ja Jubilee 2000-liikkeen aktivistien kanssa yleishyödyllisen DATA-järjestön Afrikan ongelmia poistamaan. DATAn tavoite oli toimia muun muassa luomalla tasa-arvoa ja oikeutta esimerkiksi velkojen anteeksiannolla.
Vuonna 2006 Bobby Shriver ja Bono perustivat liiketoimintamalli PRODUCT (RED)in taistelemaan Afrikan AIDS-epidemiaa vastaan. PRODUCT (RED)in tuotteiden tuotosta 50 prosenttia menee Afrikan AIDS-lääkkeiden toimittamisen kustantamiseen.
Solja Kievari

Solja Inkeri Kievari (o.s. Rapola, s. 29. heinäkuuta 1944) on suomalainen radio- ja televisioalan tuottaja, käsikirjoittaja ja dramaturgi.
Kievari on toiminut pitkään MTV:ssä alkaen 1970-luvun MTV-teatterista myöhempiin ohjelmapäällikön tehtäviin. 1990-luvun alussa hän toimi ohjelmapäällikkönä Kolmostelevisiossa. Tuottajana hän toimi muun muassa televisiosarjassa Sydänten akatemia (1998). Vielä 2010-luvulla hän on toiminut useiden Vares-elokuvien dramaturgina. Etenkin 1980-luvulla Solja Kievari työskenteli kymmenien Yleisradion kuunnelmien parissa käsikirjoittajana ja dramatisoijana.
Vuonna 1976 julkaistiin Kievarin toimittama teos Suomalaisen ääniä : suomalaisia kuunnelmia 1970-74. Vuonna 2012 julkaistiin Kievarin toimittama näyttelijäelämäkerta Ismo Kallio : Kaikkea alaan kuuluvaa.

Yksityiselämä

Solja Kievari on ollut vuodesta 1967 naimisissa sanomalehtikustantaja Seppo Kievarin kanssa. Solja Kievarin isä oli suomen kielen professori Martti Rapola.
Poltettujen noitien hotelli

Juoni

Nuori noitakultteja tutkiva naisopiskelija Nan Barlow (Venetia Stevenson) saapuu professori Alan Driscollin (Christopher Lee) pyynnöstä raunioituneeseen Whitewoodin pikkukaupunkiin Massachusettsiin.
Nan saa selville, että kylän majataloa hoitaa noita (Patricia Jessel), joka on poltettu vuonna 1692, mutta Saatana on herättänyt noidan eloon. Nan huomaa kauhukseen, että koko kylä on täynnä zombiemaisia olentoja, jotka liikkuvat öisessä sumussa munkinkaavuissaan suorittaen hirveitä riittejään.
Noitasapattia johtaa Nanin oma professori ja Nan joutuu noitien uhriksi. Häntä etsimään lähtenyt poikaystävä voi vain todeta tapahtuneen, mutta hän haluaa kostaa ja tuhota noidat...

Tuotanto

Elokuvan tuotanto alkoi 12. lokakuuta vuonna 1959 Shepperton Studiosilla. Elokuvan budjettina oli 45 000 puntaa. Elokuvan tuotti Vulcan Productions, nykyisin Amicus Productions.

Perintö

Metallibändi Iron Maiden käytti elokuvan kohtauksia heidän kappaleensa "Bring Your Daughter... to the Slaughter" musiikkivideossa. King Diamond käytti myös elokuvasta videopätkiä "Sleepless Nights" musiikkivideossa. Rob Zombie käytti Christopher Leen avaussanoja samalla tavalla kuin hänen "Dragulassa" Hellbilly Deluxe -albumilta. Lisäksi punkrock-yhtye Misfits kirjoitti laulun nimeltään "Horror Hotel" (elokuvan nimike Yhdysvalloissa).