google/wiki40b huggingface dataset:
British Academy Film Awards 2014

British Academy Film Awards 2014 oli järjestyksessään 67. BAFTA -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2013 elokuville. Gaala järjestettiin Royal Opera House-oopperatalossa Lontoossa 16. helmikuuta 2014. Gaalan juonsi jälleen Stephen Fry.
Tšastyjen piiri

Tšastyjen piiri (ven. Частинский район, Tšastinski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1632 neliökilometriä. Asukkaita on 14 500 henkeä (vuonna 2009).
Tšastyjen piiri sijaitsee Permin aluepiirin lounaisosassa Kaman muodostaman Votkinskin tekojärven rannalla. Pohjoisessa se rajoittuu Bolšaja Sosnovan ja Ohanskin, idässä Osan ja etelässä Jelovon piireihin sekä lännessä Udmurtiaan. Pinta-alasta 34 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kivennäisvedet ja turve.
Piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Babka, Nožovka, Šabury ja Tšastyje. Hallinnollinen keskus on Tšastyjen kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 54.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 96,4 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun kautta kulkee Bolšaja Sosnovan ja Tšastyjen välinen asfaltoitu maantie. Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn.
Piirissä toimii ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos, kotiseutumuseo ja paikallinen TV-asema. Paikallislehtenä ilmestyy Tšastinskije vesti (”Tšastyjen sanomat”).
Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiä ovat Tšastyjen ja Šlykin ortodoksiset kirkot sekä Tšastyjen ja Nožovkan kylien asuin- ja liikerakennukset.
Pelto ja Koti

Pelto ja Koti oli vuosina 1912–1921 ilmestynyt amerikansuomalainen aikakauslehti.
Työmies-lehden julkaisema Pelto ja Koti oli taustaltaan sosialistinen, maataloutta ja osuustoimintaa käsitellyt aikakauslehti. Sen edeltäjä oli William Marttilan Washingtonin Winlockissa vuonna 1911 julkaisema samanniminen lehti. Vuonna 1914 Pelto ja Koti muutti Työmiehen mukana Michiganin Hancockista Wisconsinin Superioriin ja vuonna 1918 se sai nimen Pelto ja Koti & Osuustoimintalehti. Lehden lakattua vuonna 1921 Työmieheen perustettiin viikottainen maanviljelijöiden ja osuustoimintaväen osasto.
Pelto ja Koti ilmestyi aluksi kerran kuukaudessa, vuonna 1914 kahdesti kuussa, vuodesta 1915 jälleen kuukausittain ja vuodesta 1919 kerran viikossa. 8–32-sivuisen lehden levikki oli 5 700 kappaletta vuonna 1913, 8 400 vuonna 1918 ja lähes 13 000 vuonna 1920. Toimittajina työskentelivät William Marttila vuosina 1912–1914 ja 1916–1919, Matti Laitala vuonna 1915 ja Arvid Nelson joulukuusta 1919 lähtien.
Andris Nelsons

Andris Nelsons (s. 1978 Riika) on latvialainen kapellimestari. Hän kasvoi musikaalisessa perheessä ja aloitti uransa trumpetistina Latvian kansallisoopperan orkesterissa. Hän opiskeli samalla orkesterinjohtoa Aleksandr Titovin johdolla Pietarin konservatoriossa; hän sai siinä myös yksityistä opetusta Mariss Jansonsilta.
Nelsons sai vuonna 2003 nimityksen Latvian kansallisoopperan pääkapellimestariksi, ja kaudella 2008–09 hän aloitti toiminnan Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin johdossa. Hän on myös esiintynyt vierailevana kapellimestarina muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Wienin filharmonikkojen, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, Kuninkaallisen Concertgebouw-orkesterin ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa.
Nelsons on johtanut esityksiä Wienin valtionoopperassa, Staatsoper Unter den Lindenissä, Metropolitan-oopperassa ja Royal Opera Housessa. Häneltä on julkaistu useita levytyksiä, joilla hän on saanut kansainvälisiä palkintojakin. Vuonna 2011 hän voitti Echo Klassik -palkinnon "vuoden kapellimestarina".
Anneli Sari

Ura

Anneli Sarin laulu-ura alkoi jo 17-vuotiaana, jolloin levymoguli Toivo Kärki vakuuttui hänen taidoistaan koelauluissa. Annelin ensimmäiseksi menestyskappaleeksi nousi Liian nuori rakkauteen, joka oli suomenkielinen versio v. 1964 Italian euroviisuvoittajasta Non ho l'età, jonka alun perin esitti samanikäinen Gigliola Cinquetti. 1960-luvulla Anneli Sari levytti enimmäkseen perinteisiä iskelmiä ja tangoja. Muita menestyslauluja olivat mm. Sait multa kukkaset toukokuun, Sirpale onnea ja Poski poskea vasten. 
Vuonna 1966 Anneli Sari lopetti tanssilavakiertueet ja siitä lähtien hän on keskittynyt esiintymään enimmäkseen suurissa konserttisaleissa ja ravintoloissa. Hän on keskittynyt estraditaiteeseen enemmän kuin muut suomalaiset laulajat.
Anneli Sari palasi v. 1974 takaisin levytysstudioihin. Hän levytti mm. Hortto Kaalo -yhtyeen kanssa kokonaisen LP:n mustalaismusiikkia. Perinteisempiä iskelmiä edustivat mm. laulut Menin raiteiltain (orig. Lost in France), Akropolis nyt jää (Akropolis adieu) ja Näin on käynyt sorry. Anneli Sari osallistui myös lukuisiin laulukilpailuihin: Suomen euroviisukarsinnoissa hänet nähtiin kahdesti: vuonna 1974 Kaj Chydeniuksen säveltämällä ikivihreällä Jäähyväiset-laululla sekä 1976 Dezső Baloghin laululla Mustalaiskaravaani. Syksyn Sävelessä Anneli Sari sijoittui v. 1978 toiseksi Reino Markkulan sävellyksellä Luonnonlapset. Myös sävelmä Pieni laulu nähtiin Syksyn Sävel karsitut -ohjelmassa.
Nykyään Anneli Sari esiintyy konserteissa laulaen muun muassa chansoneja sekä Suomessa että Ranskassa. 
Syksyllä 2011 Anneli Sari osallistui MTV3:n Tanssii tähtien kanssa televisiosarjaan parinaan Marko Keränen.

Yksityiselämä

Anneli Sari on ollut naimisissa muusikko Ari Valtosen kanssa, ja heillä on kaksi lasta, esikoinen ex-Miss Skandinavia Maria (Valtonen) ja nuorempi Ira (Valtonen) ja Sari on myös isoäiti. Hän asuu avoliitossa ranskalaisen taidemaalarimiehen kanssa Pariisissa.
Hattusaari (Helsinki)

Hattusaari on Helsingin kaupungin omistama ulkoilusaari kaupungin itäisimmällä laidalla Villingistä itään, kaupunginosassa nimeltä Ulkosaaret. Sen pinta-ala on 2,6 ha. Saari on matalaa ja pääosin vähäpuista nummea. Saarella on rakennuksen kivijalka, mutta asutusta siellä ei tiettävästi ole ollut.
Saimaan laivaston vanavedessä

Hankkeen rahoitus ja hallinnointi

Hanke käynnistyi 1. marraskuuta 2005 ja päättyi 30. lokakuuta 2007. Hankkeen kokonaisbudjetti oli 276 000 euroa ja rahoittajana oli Kaakkois-Suomen Naapuruusohjelma. Hankkeen toteuttaja ja hallinnoija on Joensuun yliopiston Savonlinnan koulutus- ja kehittämiskeskus yhteistyössä Matkailun verkosto-osaamiskeskuksen kanssa. Hankkeen toiminta-alueena Suomen puolella on Etelä-Savo, Etelä-Karjala ja Kymenlaakso.
Dana White

Ura

White syntyi 28. heinäkuuta 1969 Manchesterissa, Connecticutissa, Yhdysvaltain itärannikolla. Hän vietti nuoruutensa Las Vegasissa ja Mainessa. White opiskeli Bostonin yliopistossa, mutta ei valmistunut. Nyrkkeilyä harrastanut White järjesti yliopisto-opintojensa aikana nyrkkeilyohjelman syrjäytymisvaarassa oleville nuorille.
Yliopisto-opintojensa jälkeen White ansaitsi elantonsa järjestämällä boxaerobic-kursseja. 1990-luvulla hän työskenteli liikuntapalvelualalla sekä Bostonissa että Las Vegasissa. White toimi myös managerina sekä Tito Ortizille että Chuck Liddellille. Työnsä kautta hän tutustui Art Davieen, joka työskenteli Ultimate Fighting Championshipin tuolloin omistaneessa Semaphore Entertainment Groupissa. Davie kertoi Whitelle, että yhtiö etsi ostajaa UFC-promootiolle. White välitti tiedon lapsuudenystävälleen, Station Casinon omistaneelle Lorenzo Fertittalle. Vuonna 2001 Fertitta osti UFC:n yhdessä veljensä Frankin kanssa. White pääsi promootiota hallinnoimaan perustetun Zuffa, LCC -yhtiön vähemmistöosakkaaksi ja yhtiön päivittäisistä toiminnoista vastaavaksi presidentiksi. Hän omistaa Zuffasta tällä hetkellä 9 %.
Coppélia

Coppélia on kolminäytöksinen baletti, jonka musiikin sävelsi Léo Delibes. Arthur Saint-Léon teki koreografian Charles Nuitter'n kanssa kirjoittamaansa balettilibrettoon, joka pohjautuu E. T. A. Hoffmannin tarinoihin. Kantaesitys järjestettiin 25. toukokuuta 1870 Théâtre Impérial de l'Opérassa. Rooleissa nähtiin Giuseppina Bozzacchi, Eugénie Fiocre ja François-Édouard Dauty. Coppélia lienee tunnetuin koominen baletti. Marius Petipa teki siitä oman sovituksensa.
Lina Asikanus

Elina Fredrika (Lina, Liina) Asikanus, o.s. Suihko (21. elokuuta 1871 Ilomantsi – 26. maaliskuuta 1947 Joensuu) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja kirjakauppias.

Henkilöhistoria

Asikanuksen vanhemmat olivat Niilo Heikinpoika Suihko ja Inkeri Maria Siuhko ja puoliso eversti Johan Botols Fredrikinpoika Asikanus. Lina Asikanus kävi tyttökoulun ja työskenteli kirjakauppa-alalla. Hän omisti Schlüterin kirjakaupan Joensuussa.
Roda Antar

Roda Antar (s. 12. marraskuuta 1980 Freetown, Sierra Leone) on libanonilainen jalkapalloilija (keskikenttäpelaaja). Hän eteni Libanonissa maajoukkueeseen saakka, mutta on pelannut vuodesta 2001 saksalaisissa seuroissa.
Kieffer Bellows

Pelityyli

Jatkoaika.com -sivuston Marco Bambinon mukaan Bellows on vahva voimahyökkääjä, jonka pelissä yhdistyvät maalinteko ja fyysisyys. Bambinon mukaan hän suojaa kiekkoa vahvasti, ajaa suoraviivaisesti maalille ja on korkean luokan viimeistelijä. Bellows tarvitsee kuitenkin vierelleen hyvän pelintekijän, jotta hänestä saadaan parhaat tehot irti.

Seuraura

Portland Winterhawks varasi Bellowsin 142. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän pelasi kauden 2013–2014 Edina High Schoolin joukkueessa, jonka jälkeen Sioux Falls Stampede varasi Bellowsin 13. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2014–2015. Bellows oli Stampeden paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 33+19=52. Hän sijoittui koko USHL:n maalipörssissä viidenneksi. Bellows sijoittui myös yhdeksällä osumallaan koko liigan pudotuspelien maalipörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Troy Loggins. Hän voitti kauden päätteeksi USHL:n mestaruuden, Clark Cupin ja valittiin liigan vuoden tulokkaaksi, ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2015–2016 Bellows siirtyi Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukaan ja hän pelasi kauden aikana mm. USHL-liigaa. Bellows pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
New York Islanders varasi Bellowsin ensimmäisellä kierroksella 19. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 Bostonin yliopistojoukkueeseen. Bellows kuitenkin jätti yliopiston kesken Freshman -vuotensa jälkeen ja siirtyi kaudeksi 2017–2018 hänet neljä vuotta aiemmin varanneeseen Portland Winterhawksin WHL-joukkueeseen. Syyskuussa 2017 Bellows teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Islandersin kanssa. Hän oli Winterhawksin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 41+33=74. Pudotuspeleissä Bellows oli joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Cody Glassin kanssa tehoilla 3+10=13.
Syksyn 2018 harjoitusleirin päätteeksi Islanders lähetti Bellowsin AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersin vahvuuteen.

Muuta

Bellowsin kanadalainen isä Brian pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yli 1300 NHL-ottelua. Hän voitti Stanley Cupin Montréal Canadiensissa vuonna 1993.
Santa Maria delle Grazie

Santa Maria delle Grazie on Guiniforte Solarin ja Donato Bramanten suunnittelema myöhäisgoottilainen renessanssikirkko Milanossa. Kirkko on tunnettu Leonardo da Vincin maalauksesta Pyhä ehtoollinen, joka sijaitsee kirkon yhteydessä olevassa kappelissa.

Kirkon rakentaminen

Dominikaanit aloittivat Santa Maria delle Grazien rakentamisen vuonna 1466. Kirkon paikalla sijaitsi kappeli, jossa oli Madonna delle Grazien nimellä tunnettu fresko, joka esitti Neitsyt Mariaa. Kirkon suunnitteli Guiniforte Solari ja sen yhteyteen rakennettiin nunnaluostari. Kirkko valmistui 1490.

Ludovico Sforza

Ludovico Sforza, Milanon herttua, mieltyi kirkkoon ja päätti tehdä siihen muutoksia. Hän antoi hoviarkkitehdilleen Donato Bramantelle tehtäväksi suunnitella kirkkoon uusi apsis, tilasi da Vinciltä seinämaalauksen ja Cristoforo Solari kutsuttiin veistämään hautamuistomerkkiä Ludovicolle ja Beatrice d'Estelle. Olemassa oleva apsis tuhottiin ja uuden rakentaminen aloitettiin 29. maaliskuuta 1492 ja apsiksen ohella kirkkoon lisättiin sakaristo. Ludovico suunnitteli myös fasadin uudistamista ja keski- ja sivulaivojen laajentamista, mutta Beatricen äkillinen kuolema 1497 keskeytti työt. Apsis, sakaristo ja Viimeinen ehtoollinen valmistuivat ja Beatrice haudattiin kirkkoon. Ludovico itse ei päässyt haudatuksi kotikirkkoonsa ja myöhemmin hallitsijaparin kuvapatsaat siirrettiin Santa Maria delle Graziesta Paviaan.

Myöhemmät vaiheet

Vuosina 1558-1782 kirkon yhteydessä olevassa luostarissa istui inkvisition paikallinen toimikunta. Michelangelo Bellotti aloitti vuonna 1726 ensimmäiset Viimeisen ehtoollisen korjaustyöt ja maalasi kirkon eteiseen freskon vuonna 1729. Kirkko kunnostettiin senaattori Ettore Contin vaikutuksesta vuosina 1934-1937, mutta kärsi vaurioita Toisen maailmansodan pommituksissa 16. elokuuta 1943. Senaattori rahoitti kunnostustyöt uudelleen vuonna 1947. Santa Maria delle Grazie kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Aietes

Aietes (muinaiskreikaksi Αἰήτης) oli kreikkalaisessa mytologiassa Kolkhiin kuningas ja auringonjumala Helioksen ja nymfi Persen poika. Medeia, Chalciope ja Absyrtos olivat hänen lapsensa.
Friksoksen ja Hellen, Athamaan ja Nefelen kaksosten, äitipuoli Ino vihasi lapsipuoliaan ja teki kavalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän paahtoi kaiken kaupungin siemenviljan niin ettei se kasvaisi, ja paikalliset maanviljelijät katoa peläten kysyivät läheiseltä oraakkelilta neuvoa. Ino lahjoi oraakkelin luokse lähetetyt miehet valehtelemaan muille, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Ennen kuin häntä ehdittiin surmata alttarilla, Nefele lähetti kultaisen oinaan pelastamaan hänet ja sisarensa. Helle kuitenkin kuoli matkalla pudottuaan oinaan selästä, mutta Friksos pääsi perille Kolkhiiseen, jossa Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi kuninkaalle oinaan kultaisen taljan, jonka Aietes ripusti temppeliin.
Myöhemmin Iason saapui vaatimaan taljaa omakseen. Aietes lupasikin sen hänelle, mutta vain tiettyjä tehtäviä vastaan. Ensin Iasonin piti kyntää pelto tultasyöksevällä härällä, joka hänen piti itse iestää. Iestämäänsä peltoon Iason kylvi lohikäärmeen hampaita, ja näistä versoi joukko sotureita — spartit. Iason heitti kiven näiden keskelle, ja vastasyntyneet soturit eivät kyenneet päättelemään heittäjää vaan alkoivat taistella keskenään surmaten toisensa. Lopuksi Aietes määräsi Iasonin surmaamaan taljaa vartioivan lohikäärmeen, joka ei koskaan nukkunut. Suoritettuaan tehtävänsä Iason otti taljan ja purjehti pois Medeian kanssa, joka oli rakastunut häneen ja auttanut tehtävien suorittamisessa. Aietes ajoi heitä takaa omalla aluksellaan, mutta Medeia hämäsi isänsä tappamalla ja paloittelemalla veljensä Absyrtoksen ja heittämällä ruumiinosat tämän laivan kannelle. Aietes keskeytti takaa-ajon kootakseen kaikki poikansa ruumiinosat, ja Medeia ja Iason pääsivät pakoon.
Timo Jutila

Elämä ja ura

Timo Jutila varttui Tesomajärven kaupunginosassa (joka tunnetaan paremmin Tesomana) Tampereella. Hän pelasi ensimmäisen kunnon ottelunsa SM-liigassa vain 16-vuotiaana puolustajaparinaan Pekka Marjamäki, joka oli hänen esikuvansa. Jutila edusti Tapparaa vuosina 1980–1984, 1985–1988, 1992–1996 ja 1997–1999. Pohjois-Amerikassa hän pelasi kaudella 1984–1985 NHL-joukkue Buffalo Sabresissa ja AHL-joukkue Rochester Americansissa. Lisäksi hän on pelannut Ruotsissa Luleå HF:ssä 1988–1991 ja Sveitsissä SC Bernissä 1996–1997.
Suomen maajoukkueessa Jutila pelasi vuodesta 1981 alkaen, ja hän oli myös maajoukkueen pitkäaikainen kapteeni. Jutila osallistui kahdeksan kertaa MM-kisoihin, kolmiin olympialaisiin ja kahteen Kanada-cupiin, ja hän saavutti maailmanmestaruuden jääkiekossa vuonna 1995. Jutila on itse arvioinut, että hänen aikanaan Suomi pelasi parasta jääkiekkoa MM-kisoissa 1994 sekä myös saman vuoden Lillehammerin talviolympialaisissa. Suomi hävisi turnauksissa vain olympialaisten välierän ja MM-kisojen loppuottelun, molemmat Kanadaa vastaan. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Jutilan jääkiekkoleijonaksi numerolla 132, ja Tappara on jäädyttänyt Jutilan pelinumeron 7. Jutila valittiin IIHF Hall of Fameen seitsemäntenä suomalaispelaajana.
Jutila lopetti urheilijauransa 1999.  Leijonien joukkueenjohtajaksi Jutila tuli Heikki Riihirannan tilalle keväällä 2003, ja toimi tehtävässä MM-kisoihin 2014 asti.
Timo Jutilan tampereen murre on poikinut vuonna 2002 julkaistun hakuteoksen "Juti-suomi hokisanakirja". Hänen tunnetuin terminsä lienee maalin yläkulmaa tarkoittava ylämummo, joka 2000-luvun vaihteessa on levinnyt kiekkoharrastajien käyttöön ympäri Suomen.

Yksityiselämä

Timo Jutilalla ja hänen ensimmäisellä vaimollaan Tarja Jutilalla on kolme lasta, yksi poika ja kaksi tytärtä. Jutilan poika Eero (s. 1992) on pelannut Tapparan ja KooVeen junioreissa. Vuonna 2009 Jutila solmi toisen avioliittonsa ja asui vaimonsa Marian kanssa Vantaalla. Timo ja Maria Jutila erosivat kesällä 2013. Joulukuussa 2014 Timo Jutila meni naimisiin Satu Mikkolan kanssa.
Jutilan veli Markku Jutila on myös entinen jääkiekkoilija. Timo Jutila on osallistunut politiikkaan kokoomuksen riveissä.
Hopeamitali

Hopeamitali on urheilukilpailuissa tai muissa kilpailuissa jaettava mitali. Hopeamitali annetaan kilpailussa toiseksi sijoittuneille kilpailijoille. Ensimmäiseksi sijoittunut saa kultamitalin ja kolmanneksi sijoittunut pronssimitalin.
Historian ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa, vuoden 1896 kesäolympialaisissa Ateenassa, voittajien mitalit olivat hopeaa. Nykyiseen kulta-hopea-pronssi -järjestelmään siirryttiin vasta vuoden 1904 kesäolympialaisissa. Suurimmissa urheilukilpailuissa hopeamitalit ovat todellista hopeaa, mutta pienemmissä kilpailuissa ne ovat usein esimerkiksi terästä.
Golfin Britannian avoimissa hopeinen mitali annetaan parhaiten sijoittuneelle amatöörille.
Jorma Kardén

Jorma Kardén (1925 Lahti – 2001) oli suomalainen taidemaalari. Hän teki debyyttinsä Lahdessa vuonna 1947 ja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1948–51. Hänen töitään otettiin Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1952, 1953, 1954 ja 1970. Hän oli edustettuna myös Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyissä vuosina 1953, 1956 ja 1965.
Kardén osallistui 1950-luvulla moniin seinämaalauskilpailuihin. Kilpailutöinä syntyi teoksia Helsingin Lasten ja nuorten sairaalaan (1969) ja Ikast-Branden raatihuoneen ulkoseinään (Tanska, 1970). Kardénilta tilattu maalaus Hollola (1967) oli aikoinaan esillä Hollolan kunnanhallituksen istuntosalissa. Usein Kardén sai teoksiinsa innoituksen läheltään; hänen tuotantoonsa kuuluu omakuvia, omien perheenjäsenten kuvia ja kasviaiheisia töitä. Monissa kuvissa esiintyy taiteilijan puoliso, kirjailija Kerttu-Kaarina Suosalmi. Osassa teoksista näkyy kirjallisuuden vaikutus. Kardén osoitti taiteellisella urallaan muuntautumiskykyä.
Kardén sai neljännen palkinnon Valtion taidekilpailussa vuonna 1955. Hänen töitään oli nähtävillä kansainvälisesti Oslossa nuorten taiteilijoiden näyttelyssä vuonna 1960.
Lahden taidemuseo kokosi lokakuusta 2009 tammikuuhun 2010 kestäneen Taivaanrannan maalari -näyttelyn, jossa oli esillä Kardénin maalauksia ja piirustuksia 50 vuoden ajalta.
Purppuraselkäkolibri

Koko ja ulkonäkö

Purppuraselkäkolibri kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sen vartalo ja siivet ovat yleisväriltään tummanruskeat, rinta valkea ja selkä nimensä mukaan purppuranpunainen.

Esiintyminen

Laji elää Perussa pienellä alueella noin kolmen kilometrin korkeudessa kasvavissa haavikoissa. Paikallinen metsäteollisuus hävittää purppuraselkäkolibrin pesimäalueita ja istuttaa niiden tilalle nopeakasvuisempaa eukalyptusta. Laji luokiteltiin välillä äärimmäisen uhanalaiseksi elinalueen kutistumisen takia, mutta IUCN muutti statuksen erittäin uhanalaiseksi, koska laji eli luultua laajemmalla alueella. Yksilöitä arvellaan olevan jäljellä alle tuhat, mahdollisesti enää 250.
Kartiokohokki

Ulkonäkö

Yksivuotinen kartiokohokki kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on pysty, tavallisesti haaraton, lyhytkarvainen ja yläosastaan tiheään nystykarvainen. Lehdet ovat varressa vastakkain. Ylemmät varsilehdet ovat kapeita, leveämmästä tyvestään vähitellen suippenevia. Kukinto yksi- tai vähäkukkainen. Kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön, noin 2 cm pitkä, kartiomainen, pitkä- ja kapealiuskainen ja typäkkätyvinen. Verhiön väri vaihtelee vihreästä tumman sinipunaiseen ja se on voimakkaasti 30-suoninen. Terälehdet ovat väriltään violetinpunaisia. Suomessa kartiokohokki kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on 15–16 mm pitkä kota.
Laji muistuttaa suuresti sukulaislaji hietakohokkia (S. conica).

Levinneisyys

Kartiokohokki on kotoisin Välimerenalueelta ja Lounais-Aasiasta. Laji on levinnyt esimerkiksi Pohjois-Eurooppaan muun muassa apilansiemenen mukana. Pohjoismaissa lajia on tavattu ainoastaan Suomessa, jossa sitä on tavattu Etelä-Suomessa sekä pohjoisempana Pohjanlahden rannikolla.

Elinympäristö

Kartiokohokki on Suomessa satunnainen uustulokas. Sitä on tavattu persianapilakylvöksissä, joutomailla, kaatopaikoilla ja myllyillä.
Macram Ben Romdhane

Ura

Ben Romdhane pelasi ES Sahelin edustusjoukkueessa jo 15-vuotiaana ja nousi joukkueen avausmiehistöön 17-vuotiaana. Hän on sittemmin saavuttanut joukkueen mukana kaksi Tunisian mestaruutta vuosina 2007 ja 2009.

Maajoukkueura

Ben Romdhane on edustanut Tunisian maajoukkuetta vuodesta 2009 lähtien. Hän oli voittamassa Tunisialle Afrikan mestaruus pronssia vuoden 2009 Afrikan kisoissa. Hänet valittiin myös Tunisian joukkueeseen Turkissa pidettyihin vuoden 2010 MM-kisoihin.
Nevski Ekspress

Nevski Ekspress on venäläinen suurnopeusjuna, joka liikennöi Pietarin ja Moskovan välisellä linjalla. Junan huippunopeus on 200 km/h.
Vuonna 2009 junaan tehtiin pommi-isku, jonka seurauksena 27 ihmistä sai surmansa.
Fosfoglukoosi-isomeraasi

Fosfoglukoosi-isomeraasi eli glukoosi-6-fosfaatti-isomeraasi tai fosfoheksoosi-isomeraasi on entsyymi, joka osallistuu glykolyysiin ja glukoneogeneesiin. Entsyymi katalysoi glukoosi-6-fosfaatin reversiibeliä isomeroitumista fruktoosi-6-fosfaatiksi. Fosfoglukoosi-isomeraasin EC-numero on EC 5.3.1.9.

Toiminta

Rakenteeltaan fosfoglukoosi-isomeraasi on homodimeeri eli se koostuu kahdesta samanlaisesta yksiköstä. Glukoosi-6-fosfaatti esiintyy solussa syklisenä pyranoosina, joka täytyy ensin avata, ennen kuin isomeroituminen voi tapahtua. Rengasrakenteen avautuminen tapahtuu siten, että aktiivisen kohdan lysiini tai histidiini protonoi renkaan happiatomin. Tämän jälkeen glutamiinihappo poistaa C2-hiilestä protonin, jonka seurauksena muodostuu glukoosifruktoosienedioli, joka tautomerisoituu fruktoosi-6-fosfaatiksi ja lysiini tai histidiini ottaa vastaan ensimmäisessä vaiheessa luovuttamansa protonin ja fruktoosi-6-fosfaatti syklisoituu furanoosikseen. Fosfoglukoosi-isomeraasin katalysoima reaktio on tasapainoreaktio, jonka tasapainoreaktio on lähellä yhtä. Fosfoglukoosi-isomeraasia inhiboivat eräät sokerijohdannaiset kuten 6-fosfoglukonaatti.

Fosfoglukoosi-isomeraasin puutos

Toimimattoman fosfoglukoosi-isomeraasin tuotanto johtuu mutaatioista geenissä CNSHA ja puutostilaan liittyviä mutaatioita on löydetty 30. Mutaatiot periytyvät autosomaalisesti ja ovat resessiivisiä. Mutaatiosta kärsivillä potilailla on toimivan entsyymin puutostilan vuoksi krooninen hemolyyttinen anemia ja mahdollisesti myös oireita henkisestä jälkeenjääneisyydestä ja myopatiasta.
Ronja Arvilommi

Ronja Arvilommi on suomalainen lapsinäyttelijä. Hänen ensiesiintymisensä oli vuonna 2008 ensi-iltansa saaneessa Kaisa Rastimon perhe-elokuvassa Myrsky. Arvilommi esittää elokuvan pääosan, johon hänet valittiin viidensadan tytön joukosta. Hän sai roolisuorituksestaan parhaan lapsinäyttelijän palkinnon Schlingelin elokuvajuhlilla vuonna 2008. Arvilommi esiintyi elokuvan jälkeen myös muutamassa isommassa televisiomainoksessa. Vuonna 2011 hän esiintyi Turun Ruotsalaisen Teatterin Les Misérablesissa Cosetten roolissa. Tämän jälkeen hän on ollut mukana Turun Nuoren Teatterin produktioissa.
Jo ennen Myrskyn ilmestymistä Arvilommi tanssi Turun kaupunginteatterin Prinsessa Ruusunen -satunäytelmässä, johon hän pääsi balettiryhmänsä kautta.