google/wiki40b huggingface dataset:
Ruusutiira

Koko ja ulkonäkö

Ruusutiira on 38–39 cm pitkä ja noin 90 gramman painoinen. Sen erottaa parhaiten pesintäaikana vatsapuolen vaaleanpunaisesta väristä, josta myös sen nimi on peräisin. Pyrstö on haarainen ja pitkä, sitä koristavat reunasulat voivat olla 15 cm keskimmäisiä pyrstösulkia pidempiä. Ruusutiiran nokka on musta ja sen jalat ovat punertavat ja melko pitkät.

Levinneisyys

Ruusutiiraa tavataan etenkin Pohjois-Atlantilla, Britteinsaarilla, mutta myös ympäri maailmaa kuten Väli- ja Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Afrikassa, joka on niiden talvehtimisalue kun ne muuttavat Euroopasta. Euroopan kanta on noin 3000 paria. Lintua on tavattu ainakin kerran Ruotsissa ja pari kertaa Tanskassa, mutta ei Suomesta. Laji on kaikkialla varsin vähälukuinen.

Elintavat

Ruusutiirat ovat puhtaita merilintuja. Ne muuttavat etelään heinä-elokuussa ja palaavat myöhään. Ruusutiirat saavat merestä ravinnokseen kaloja ja pieniä selkärangattomia. Ääntely on läpitunkevaa kriii ja pehmeämpää tjuvik.

Lisääntyminen

Ruusutiirat pesivät vasta kesäkuussa. Linnut pesivät yhdyskunnissa muiden tiirojen seurassa hiekka- ja kalliosaarilla. Pesä on syvennys maassa. Molemmat vanhemmat hautovat 1–3 munaa noin 21 vuorokautta. Poikaset tulevat lentokykyisiksi kuukauden vanhoina. Poikasia ja munia jää usein lokkien saaliiksi.
Cheongjinin gwalliso-leiri

Cheongjinin keskitysleiri eli gwalliso-leiri no. 25 (kor. 청진 제25호 관리소, Cheongjin je 25-ho gwalliso, hanja 淸津第二十五號管理所) on yksi Pohjois-Korean poliittisista gwalliso-vankileireistä. Se sijaitsee lähellä Cheongjinin kaupungin keskustaa. Kilometri itään siitä virtaa Susongjoki.
Borsa Matekovits

Borsa György Matekovits (21. huhtikuuta 1944 Esztergom, Unkari – 18. lokakuuta 2015 Helsinki) oli unkarilaissyntyinen Suomessa elänyt voimisteluvalmentaja ja liikunnanopettaja. 
Hän toimi Suomen Taitovoimisteluklubin päävalmentajana 1978–1985 ja jatkoi valmentajana vuoteen 1991 saakka. Lisäksi Matekovits toimi Suomen Voimisteluliiton ja maajoukkueen miesvoimistelun valmentajana.
Puuroriisi

Puuroriisi on pyöreäjyväistä valkaistua riisiä, jota käytetään puuroutumista vaativiin ruokiin. Riisin käsittelymenetelmillä voidaan muuttaa jyvien makua, ravintoarvoa ja kypsymiseen liittyviä ominaisuuksia. Valkaistusta riisistä eli valkoriisistä on poistettu jyvän alkio ja kaikki uloimmat kuorikerrokset (lesekerrokset), jolloin sen ravintoarvo heikkenee. Keitettäessä puuroriisi toimii halutulla tavalla, eli keitos sakenee ja jyvät takertuvat toisiinsa. Siksi puuroriisi sopii erityisen hyvin laatikkoruokiin, karjalanpiirakoihin, puuroihin ja vanukkaisiin, mutta sitä voi käyttää muissakin pää- ja jälkiruoissa. Jos riisin puuroutuminen ei ole suotavaa, on käytettävä muita riisilajeja tai muulla tavoin käsiteltyjä jyviä.
Esikotelomätä

Esikotelomätä on mehiläisten toukkiin tarttuva tappava tauti. Taudin aiheuttaja on itiöllinen Paenibacillus larvae -bakteeri. Bakteeri tarttuu mehiläisten toukkiin ruokkijamehiläisten tuoman ruoan mukana, minkä jälkeen bakteerit lisääntyvät toukan suolessa. Kennon peiton jälkeen toukat kuolevat, mikä näkyy kennossa aukkoisena sikiöintinä ja tummuneina kennonkansina.
Walter Ulbricht

Varhaiset vaiheet

Ulbricht syntyi Leipzigissa. Hänen molemmat vanhempansa toimivat Saksan sosiaalidemokraattisessa puolueessa (SPD). Hän kävi kansakoulun ja opiskeli puusepäksi. Myöhemmin hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa vuosina 1915–1918 Puolan ja Serbian rintamilla ja länsirintamalla.

Poliittinen toiminta

Ulbricht liittyi SPD:hen vuonna 1912, mutta vuoden 1918 lopulla siirtyi perustamaan Saksan kommunistista puoluetta Leipzigissa. Ulbricht kävi Kommunistisen internationaalin Kansainvälisen Lenin-koulun Neuvostoliitossa 1924–1925. Hän oli edustajana Saksin maapäivillä 1928–1933. Vuonna 1932 Komintern käski Saksan kommunistien tehdä yhteistyötä kansallissosialistien kanssa taistellakseen sosiaalidemokraatteja vastaan. Ulbrichtin väitetään tavanneen Joseph Goebbelsin ja heidän väitetään suunnitelleen yhteisiä sosiaalidemokraattien vastaisia kampanjoita. Kansallissosialistien muodostettua hallituksen 1933 ja kiellettyä myös kommunistipuolueen Ulbricht siirtyi maanpakoon Ranskaan, josta edelleen Neuvostoliittoon 1938.
Ollessaan maanpaossa Neuvostoliitossa Ulbricht ei saavuttanut neuvostojohdon kunnioitusta, vaan häntä piti mm. Lavrenti Berija "lurjuksena", joka eteni urallaan ilmiantamalla vastustajiaan. Häntä pidettiin byrokraattisena johtajana, jolle kaikki, mikä tuli Josif Stalinilta, oli ehdoton käsky. Ulbricht säilytti kuitenkin henkensä Stalinin vainoissa 1930-luvulla.
Toisen maailmansodan jälkeen 1945 Ulbricht palasi jäljelle jääneiden saksalaiskommunistien mukana Saksaan Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeille. Vuonna 1946 he liittivät väkisin miehitysvyöhykkeiden (paitsi Itä-Berliinin) sosiaalidemokraattiset järjestöt kommunistisiin, ja näin syntyi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue, josta tuli Saksan demokraattista tasavaltaa (Itä-Saksa) yksinvaltaisesti hallinnut kommunistipuolue. Itä-Saksan varapääministerinä toiminut Ulbricht neuvotteli 2. tammikuuta 1950 Moskovassa Neuvostoliiton kanssa. Ulbricht tuli Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen ja koko maan poliittiseksi johtajaksi eli pääsihteeriksi 1950 (nimikkeenä ensimmäinen sihteeri vuodesta 1953). Itä-Saksan muodollisen valtionpäämiehen, presidentti Wilhelm Pieckin kuoltua 1960 Ulbrichtista tuli hänen seuraajansa, mutta valtioneuvoston puheenjohtajan asemassa.
Ulbrichtin johdolla rakennettiin 13. elokuuta 1961 alkaen Berliinin muuri. Vielä 15. kesäkuuta Ulbricht oli vakuuttanut Neues Deutschlandin sivuilla: "Niemand hat die Absicht, eine Mauer zu errichten" ('kenelläkään ei ole aikomustakaan pystyttää muuria'). Hän lähetti 1968 Itä-Saksan armeijan joukkoja neuvostoarmeijan tapaan Tšekkoslovakiaan kukistamaan Prahan kevättä. 
Koska Ulbricht ei juuri halunnut tehdä poliittisia kompromisseja, hänet syrjäytettiin puoluejohtajan paikalta 1971, ja seuraajaksi tullut Erich Honecker suhtautuikin myötämielisesti Länsi-Berliinin asemaan vaikuttaneeseen neljän vallan sopimukseen. Ulbricht kuitenkin toimi valtionpäämiehenä kuolemaansa 1973 saakka.
Kupenkirjorastas

Levinneisyys

Kupenkirjorastasta tavataan Kamerunissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Nigeriassa. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu harvinaiseksi tai paikallisesti melko yleiseksi. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi ja sitä uhkaa metsien häviäminen.
Yrjö Heilala

Yrjö Heilala (30. huhtikuuta 1882 Paavola – 15. joulukuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Heilala kävi Oulun lyseota 4 luokkaa 1895–1897. Hän suoritti sittemmin koneenkäyttäjä- ja veturinkuljettajatutkinnon sekä teollisuuskoulun kurssin. Heilala työskenteli veturinlämmittäjänä ja -kuljettajana. Lisäksi hän oli toimittajana useissa eri lehdissä.
Appaloosa (elokuva)

Juoni

Pienen Appaloosan kaupungin lähimailla asuva rikollinen Randall Bragg (Jeremy Irons) tappaa seriffin ja apulaisseriffin, jotka olivat tulleet pidättämään Braggin kahta apuria. Kaupungin asukkaat päättävät palkata sheriffi Virgil Colen (Ed Harris) ja hänen apulaisensa Everett Hitchin (Viggo Mortensen) suojelemaan kaupunkia Braggiltä ja hänen apureiltaan. Koko kaupungin päätäntävalta annetaan Colen ja Hitchin käsiin. He tekevät selväksi, että jokainen lakia rikkova Braggin apuri joutuu pidätetyksi tai ammutuksi. Kun Cole hoitelee välejään Braggin kanssa, kaupunkiin saapuu Allie French (Renée Zellweger), jonka kanssa Cole aloittaa suhteen.
Myöhemmin yksi Braggin miehistä saapuu kaupunkiin ja kertoo Colelle ja Hitchille todistavansa, että Bragg tappoi seriffin. Oikeudenkäynnissä Bragg todetaan syylliseksi ja tuomitaan kuolemaan. Kun Bragg on matkalla teloitettavaksi, hänet pelastavat Ring ja Mackie Shelton (Lance Henriksen ja Adam Nelson), jotka ottavat myös Allien vangikseen. Cole ja Hitch löytävät Braggin, Allien, Ringin ja Mackien, ja lyhyen intiaanien kanssa käydyn taistelun jälkeen Bragg viedään lähimmän kaupungin seriffin luokse. Seriffi sattuu kuitenkin olemaan Ringin ja Mackien serkku Russel. He päästävät Braggin vapaaksi ja haastavat Colen ja Hitchin taisteluun. Cole ja Hitch haavoittuvat taistelussa, mutta onnistuvat tappamaan haastajat, vaikka Bragg onnistuukin pakenemaan. Cole, Hitch ja Allie palaavat takaisin Appaloosaan.
Jonkin ajan kuluttua presidentti Chester A. Arthur armahtaa Braggin, joka palaa takaisin Appaloosaan. Hän ostaa kaupungista hotellin ja mielistelee kaupungin asukkaita. Cole ja Hitch epäilevät Braggin tulojen olevan laittomia. Hitch saa myös selville, että Braggillä on suhde Allien kanssa. Koska Hitch ei pysty pidättämään Braggiä, hän haastaa Braggin kaksintaisteluun, jossa Hitch tappaa hänet. Hitch lähtee kaupungista toivoen, että Cole ja Allie voisivat elää onnellisena yhdessä.
ISO 3166-2:JP

ISO 3166-2:JP on ISO 3166-2 standardin osajoukko, joka määrittää geokoodit Japanille. Se käsittää 47 prefektuuria. Ensimmäinen osa on ISO 3166-1:n koodi JP Japania varten, toinen osa on kaksinumeroinen luku.
Nimet on lueteltu Kunrei-shiki (ISO 3602) latinisaatiojärjestelmän mukaan, Hepburn-latinisointi on suluissa.
Teddy Wilson

Theodore Shaw ”Teddy” Wilson (24. marraskuuta 1912 Austin, Texas – 31. heinäkuuta 1986 New Britain, Connecticut) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti, jota pidetään yhtenä swing-aikakauden tärkeimmistä jazzmuusikoista.
Wilson opiskeli pianon- ja viulunsoittoa Tuskegeessä, Alabamassa. Hän soitti Louis Armstrongin kanssa Speed Webbin yhtyeessä ja Earl Hinesin Grand Terrace Cafe Orchestrassa, kunnes liittyi Benny Carterin Chocolate Dandies -yhtyeeseen 1933. Kahta vuotta myöhemmin hän siirtyi Benny Goodmanin trioon, jonka kolmas jäsen oli rumpali Gene Krupa. Kokoonpanosta tuli kvartetti, kun Lionel Hampton liittyi mukaan. Wilsonista tuli näin yksi ensimmäisistä mustista muusikoista, jotka esiintyivät näkyvästi valkoisten jazzmuusikoiden kanssa.
Jazztuottaja John Hammond teki Wilsonin kanssa levytyssopimuksen Brunswick-merkille vuonna 1935, jotta tämä levyttäisi swing-sovituksia päivän hiteistä, tähtäimenä laajenevat levyautomaattimarkkinat. Syntyi noin 50 levytystä, joiden solisteihin kuuluivat Lena Horne, Helen Ward ja Billie Holiday. Samoihin aikoihin Ted Wilson levytti ja esiintyi swingin huippujen, kuten Lester Youngin, Roy Eldridgen, Charlie Shaversin ja Ben Websterin kanssa.
Wilson muodosti oman lyhytikäiseksi jääneen big bandinsä 1939, ja sen hajottua johti Café Societyn sekstettiä vuoteen 1944 saakka. 1950-luvulla Wilson opetti Juilliard-musiikkikoulussa. Wilson esitti itseään vuoden 1955 elokuvassa Rytmin kuningas – Benny Goodman. Hän toimi Dick Cavettin tv-shown musiikillisena johtajana.
1960–1970-luvuilla Wilson vietti hiljaiseloa New Jerseyn Hillsdalessa, mutta teki sooloesiintymisiä ja oli mukana vaihtuvissa kokoonpanoissa, joista yksi oli hänen ja kahden poikansa muodostama trio, Theodore Wilson bassossa ja Steven Wilson rummuissa. Hänellä oli yhteensä viisi lasta.
19 tuuman räkki

19 tuuman räkki on standardisoitu (EIA 310-D, IEC 60297 ja DIN 41494 SC48D) laiteteline tai -kaappi, johon voidaan asentaan nimensä mukaisesti 19 tuumaa (482,6 mm) leveällä etulevyllä varustettuja laitteita. Reunakiskojen välinen aukko on määritelty minimissään 17,72 tuuman eli 450mm leveäksi. 
Teline voi yksinkertaisimmillaan koostua kahdesta pystysuorasta alumiiniprofiilista tai peltilistasta johon laitteet kiinnitetään etupaneelistaan. Yleisimmin räkki on kuitenkin kaappimainen muodostuen neljästä profiilista tai listasta, joiden varaan asennetaan syvyyssuunnassa kiskot tai hyllyt laitteiden sijoitusta varten. Tällöin kiskot tai hyllyt toimivat laitteiden kannattimina ja etupaneelikiinnityksen tehtävänä on lähinnä pitää laite paikallaan räkissä. 
Laitteiden, kiskojen ja hyllyjen kiinnittämiseen käytetään tavallisesti korimuttereita ja ruuveja. Räkkeihin on saatavissa usein myös runsaasti lisävarusteita, kuten tarvikelaatikoita, pyöriä, ovia ja sivupaneeleita. Suljettavissa räkkikaapeissa voi olla myös tuulettimet tai kylmäkone laitteiden synnyttämän lämmön poistamiseksi ja sopivan käyttölämpötilan ylläpitämiseksi.
Räkkejä käytetään ammattimaisessa käytössä mm. tieto-, tietoliikenne- ja audiotekniikan sekä erilaisten mittalaitteiden ja instrumenttien kiinnitykseen. Lukuisista toisiinsa kytkettävistä laitteista saadaan räkkiin asennettuna selkeä kokonaisuus. 19 tuuman räkki on näistä yleisin ja muodostunut standardiksi esimerkiksi palvelinkoteloissa. 23 tuuman räkki on toinen yleinen koko.

U-yksikkö

Räkkiin kiinnitettävien laitteiden korkeutta mitataan käyttämällä U-yksikköä (engl. unit). Yhden räkkiyksikön korkeus on 44,45 mm (1,75 tuumaa). Yhden räkkiyksikön korkuista laitetta merkitään merkinnällä "1U", kahden yksikön korkuista laitetta merkinnällä "2U", jne. Laitteista, jotka vievät leveyssuunnassa vain puolen yksikön verran tilaa käytetään lisämerkintää "half-rack".
Sillikuoreet

Lajit ja anatomia

Sillikuoreiden heimoon kuuluu 2 sukua ja noin 19 lajia. Ne ovat kooltaan pieniä tai keskikokoisia kaloja, ja kasvavat tyypillisesti noin 10–70 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan sillikuoreet ovat pitkulaisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat suuret silmät, rasvaevä ja matalalla sijaitsevat rintaevät. Väriltään sillikuoreet ovat useimmiten hopeanharmaita tai kellertäviä ja usein kyljessä kulkee tummempi juova.

Levinneisyys ja elintavat

Sillikuorelajeja tavataan lämpiistä ja lauhkeista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät usein lähellä hiekka- kivikko- tai mutapohjaa 100–1 400 metrin syvyydessä merenpinnasta. Sillikuoreiden ravintoa ovat äyriäiset ja pienet kalat. Erityisesti kultakuoretta (Argentina silus) kalastetaan kaupallisesti merkittäviä määriä.
Ahtyn piiri

Ahtyn piiri (ven. Ахтынский район, Ahtynski raion, lezgiksi Ахцегь район, Ahtseg raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1120 neliökilometriä. Asukkaita on 31 800 henkeä (vuonna 2009).
Ahtyn piiri sijaitsee Dagestanin eteläosan vuoristoseudulla. Luoteessa se rajoittuu Rutulin, pohjoisessa Kurahin, idässä Magaramkentin ja kaakossa Dokuzparan piireihin sekä lounaassa Azerbaidžaniin. Piirin halki virtaa Samur-joki.
Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Ahty, Džaba, Fi, Gdym, Hnov, Hrjug, Jalak, Kaka, Kaluk, Lutkun, Smugul, Uhul ja Zryh. Hallinnollinen keskus on Ahtyn kylä, josta on 260 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 98,0 % on lezgejä ja 1,6 % venäläisiä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä vihannesten, hedelmien ja perunan viljelyyn. Työkykyisestä väestöstä yli puolet käy ansiotöissä piirin ulkopuolella.
Piirissä toimii ammattikoulu, kaksi lasten musiikkikoulua, taidekoulu, kerhotaloja, kirjastolaitos sekä kotiseutu- ja taidemuseo. Paikallislehtenä ilmestyy lezginkielinen Tsiji dunja (”Uusi maailma”).
Nähtävyyksiin kuuluvat Ahtyn sillat, moskeija, venäläisten vuonna 1839 rakentama linnoitus sekä kuumat kivennäisvesilähteet.
Isokrassi

Ulkonäkö ja koko

Isokrassi on 30–100 cm, joskus jopa yli metrin korkea, kalju kasvi. Sen lehdet ovat isoja, ruodillisia, soikeita ja tiehästi sahalaitaisia. Ylemmät lehdet ovat kapeita ja ehytlaitaisia. Kasvin kukinto on iso, haarova ja tiheäkukkainen. Isokrassi kukkii heinä-elokuussa valkoisin, pienin kukin. Lidut ovat soikeita ja siipipalteettomia. Isokrassilla on monihaarainen, laaja juurakko.

Levinneisyys

Isokrassin levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta Aasiaan, Pohjoismaiden eteläosiin ja Pohjois-Afrikkaan. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös mm. Pohjois-Amerikkaan. Suomessa isokrassia esiintyy harvinaisena rannoilla Ahvenanmaalla ja Turun saaristossa. Satunnaisesti isokrassia tavataan myös satamakaupungeista ja sisämaasta, mutta esiintymät eivät ole olleet pitkäikäisiä.

Elinympäristö

Suomessa isokrassi kasvaa saaristossa aivan meren rantaviivan tuntumassa. Aallokko ja jäät eivät juuri haittaa kasvia, sillä tukeva juurakko pitää kasvin tiukasti kiinni rantasorakossa.

Käyttö

Isokrassi on syötävä ja sitä on myös aikaisemmin ilmeisesti viljety Euroopassa. Kasvissa on sinappia ja pippuria muistuttava maku.  Kasvin kaikkia osia, myös siemenkotia, voi syödä. Nuoria lehtiä voi käyttää salaatissa, siemeniä on käytetty mausteena.
HMS Hercules (1759)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1759 Hawken laivasto-osastoon päällikkönään Jervis Porter, joka kuoli 31. maaliskuuta 1763. Alus taisteli 10. lokakuuta Ranskan laivaston 74-tykkistä Le Souverainia vastaan Rochefortin edustalla, jolloin Porter haavoittui. Aluksen päällikkyyden vastaanotti William Fortescue, jonka alaisuudessa alus osallistui 20. marraskuuta Quiberonin taisteluun. Vuoden 1759 lopun alus valvoi Basque Roadin saartoa. Alus lähti 6. heinäkuuta 1760 Välimerelle, mistä se palasi Britteinsaarille palveluksesta poistettavaksi maaliskuussa 1763.
Aluksella suoritettiin tarkastus 19. huhtikuuta ja havaitut viat korjattiin Plymouthissa lokakuusta 1764 syyskuuhun 1765. Alus oli uudelleen kunnostettavana Plymouthissa toukokuusta kesäkuuhun 1773. Alus varustettiin huhtikuusta syyskuuhun 1781 Barn Poolissa Plymouthinlahden suulla 60-tykkisen linjalaivan mastoin ja sen pohja kuparoitiin. Se otettiin palvelukseen kesäkuussa 1781 päällikkönään John Brisbane ja alus kuului syksyn 1781 Darbyn laivasto-osastoon.
Vuonna 1782 aluksen päällikkyyden vastaanotti Henry Savage ja se lähti 15. tammikuuta Leewardsaarille. Alus osallistui 9. huhtikuuta Dominicankanaalin taisteluun, 12. huhtikuuta 1782 Saintesin taisteluun, missä sen miehistöstä sai surmansa kuusi ja haavoittui kahdeksantoista. Saintesin taistelussa aluksen päällikkönä oli Savagen haavoituttua luutnantti William Nowell. Alus lähti Amerikkaan Pigotin osaston mukana 21. heinäkuuta ja se oli New Yorkissa 5. syyskuuta - 24. lokakuuta. Alus oli 1783 Leewardsaarilla, mistä se palasi Britteinsaarille.
Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1783 ja se myytiin 17. elokuuta 1784 Plymouthissa 1 300 punnalla.
Hurrikaani Blanca

Hurrikaani Blanca oli myrsky Tyynenmeren yllä. Hurrikaani tunnistettiin Meksikon rannikolla 6. kesäkuuta 2015. Blanca liikkui kohti Havaijia.
Kingston (Jamaika)

Historia

Port Royalin tuhouduttua maanjäristyksessä vuonna 1692 sen asukkaat asettuivat rannikon tasangolle lähelle satamaa. Siihen piirrettiin Kingstonin kaupungin ruutukaava, johon kuuluivat yhdensuuntaiset, 20 metriä leveät pääkadut jotka kulkivat satamasta plantaaseille. Leveät kadut suojasivat kaupunkia maanjäristysten tai hurrikaanien aikaansaamilta tulipaloilta, ja helpottivat järjestyksen ylläpitoa. Kaupungin läpi kulkevasta kaupatavarasta tärkeimpiä olivat sokeri ja orjat.
Níkos Skalkótas

Níkos Skalkótas (usein Skalkóttas, kreik. Νίκος Σκαλκώτας, 21. maaliskuuta 1904 Chalkída, Kreikka – 19. syyskuuta 1949 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen säveltäjä.
Skalkótas opiskeli viulun soittoa isänsä ja setänsä johdolla. Hän muutti lapsena perheineen Ateenaan, jossa hän opiskeli Ateenan konservatoriossa ja valmistui vuonna 1920. Vuosina 1921–1933 Skalkótas asui Berliinissä, jossa hän opiskeli sävellystä Arnold Schönbergin ja viulun soittoa Willy Hessin johdolla. Vuonna 1933 Skalkótas palasi Ateenaan, jossa hän kuoli vuonna 1949. 
Kuollessaan Skalkótas oli lähes tuntematon kotimaassaankin, mutta myöhemmin hän on saanut arvostusta kansainvälisesti. Kaikki sävellyksensä hän sävelsi 12-säveltekniikalla.
Suurin osa säveltäjän varhaisimmista teoksista on kadonnut. Varhaisimmat säilyneet teokset ovat vuosilta 1922–1924.
Fontaine-Henry

Fontaine-Henry on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 517 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Fontaine-Henryn pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Cochabamba (departementti)

Cochabamba (esp. Departamento de Cochabamba) on yksi Bolivian yhdeksästä departementistä. Se sijaitsee maan keskiosassa rajautuen etelässä Chuquisacan ja Potosín departementteihin, lännessä Ouron ja La Pazin departementteihin, pohjoisessa Benin departementtiin ja idässä Santa Cruzin departementtiin. Cochabamba on pinta-alaltaan 55 631 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 1 861 900.
Saan olla lapsi Jumalani

Oon lapsi Isän, Jumalani on O.H. Jussilan laulu, jonka hän oli perimätiedon mukaan sepittänyt vuonna 1915 Kuivaniemen pappilan mankelia pyörittäessään. Siionin laulut -kokoelmaan (nyk. nro 216) Jussila otti laulun jo seuraavana vuonna. Laulu löytyy myös Siionin matkalauluista numerolla 156. 
Laulun sävelmän on tehnyt Mikael Nyberg vuonna 1920. Sävelmä on tuttu herännäisvirrestä (Virsikirja 1986 nro 631) Oi, Herra, jos mä matkamies maan.
Laulu löytyy myös ruotsiksi sanoilla Ett saligt barn till Gud jag nu är (Sions Sånger nro 151) sekä englanniksi A child of God the Father am I (SHZ nro 550, HSZ nro 411).
Tadas Ivanauskas

Tadas Ivanauskas, syntyään Tadeusz Iwanowski, (16. joulukuuta 1882 Woblast Hrodna, Valko-Venäjä – 1. kesäkuuta 1970 Kaunas, Liettua) oli puolalais-liettualainen eläintieteilijä ja biologi, joka oli perustamassa Vytautas Suuren yliopistoa.
Ivanauskas opiskeli Varsovan kimnaasissa ja muutti valmistuttuaan 1901 opiskelemaan Pietarin yliopistoon. Siellä hän tutustui liettualaisiin opiskelijoihin ja opetteli liettuan kielen. Vuonna 1905 hän muutti Pariisiin ja opiskeli Sorbonnessa luonnontieteitä valmistuen 1909. Hän palasi Pietariin jatkamaan opintojaan ja valmistui sieltä 1910. Ivanauskas työskenteli vastikään Pietariin perustetussa Zootom-laboratoriossa ja retkeili kesäisin Liettuassa keräämässä aineistoa tutkimuksiaan varten. Vuosina 1914 ja 1917 hän osallistui Murmanskin ja Arkangelin seuduille sekä Norjaan tehdyille tutkimusretkille. Vuonna 1918 hän palasi Liettuaan ja yhdessä vaimonsa Honoratan kanssa avasi ensimmäisen liettuankielisen koulun.
Vuonna 1920 Ivanauskas muutti Kaunasiin ja toimi maatalousministeriön neuvonantajana. Yhdessä Konstantina Regeliksen kanssa hän oli perustamassa Kaunasin kasvitieteellistä puistoa 1923. Yhdessä vaimonsa kanssa hän ryhtyi järjestämään vuosittaista kansallista lintupäivää ja puiden istutuspäivää.
Ivanauskas toimi Liettuan yliopiston (myöhemmin Vytautas Suuren yliopisto) professorina 1922–1940 ja eläintieteen laitoksen johtajana vuodesta 1929 alkaen. Vuosina 1940–1941 hän toimi vastaperustetun Vilnan yliopiston professorina. Vuonna 1944 hän palasi takaisin tähän virkaan, jossa toimi vuoteen 1956 saakka. Hänellä oli professuuri myös Kaunasin lääketieteellisessä instituutissa 1954–1970.
Ivanauskas oli perustamassa erästä Euroopan varhaisimmista lintuasemista Ventės ragasiin 1929. Hän perusti myös eläintieteellisen museon 1918, Žuvintasin suojelualueen ja Kaunasin eläintarhan 1938. Hän julkaisi kaikkiaan 37 painotuotetta, muun muassa kirjan Liettuan linnuista. Vuodesta 1941 lähtien Ivanauskas oli Liettuan tiedeakatemian jäsen.
Tupsukulmumittari

Koko ja ulkonäkö

Tupsukulmumittari on pohjaväriltään vaalean kellanharmaa perhonen, jonka värisävy ja kuvioinnin voimakkuus vaihtelevat yksilöittäin. Siivet ovat kauttaaltaan pienten, tummien pisteiden kuvioimat, ja niissä on selkeä musta diskaalitäplä. Sisempi poikkiviiru ja tyvipoikkiviiru erottuvat yleensä huonosti, mutta ulompi poikkiviiru on näistä poiketen leveä ja erottuu tummanharmaana. Ulomman poikkiviirun ja vaalean aaltoviirun välinen alue on selvästi muuta siipeä tummempi, ja tumma vyö näkyy myös siiven alapinnalla. Usein myös aaltoviirun ja siiven ulkosyrjän välinen alue on huomattavan tumma. Siipien ulkosyrjässä on mustia pisteitä. Takasiipien kuviointi on samanlainen kuin etusiivissä, mutta erottuu himmeämpänä. Lajin erottaa hyvin muista ulkonäöltään samantapaisista mittarilajeista pienen kokonsa perusteella, sillä siipiväli on vain 15–20 mm.
Koiraan takimmaiset raajat ovat ulkosivuiltaan karvaiset.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajia esiintyy läntisimmästä Euroopasta Venäjän Kaukoitään ulottuvalla alueella. Suomessa tupsukulmumittaria tavataan etelärannikolta Pohjois-Pohjanmaalle saakka. Perhonen lentää heinäkuun puolivälistä elokuuhun.

Elinympäristö ja elintavat

Tupsukulmumittari on monenlaisissa ympäristöissä viihtyvä perhonen, jota tapaa varmimmin valoisissa metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Aikuiset perhoset lähtevät häirittyinä lentoon päivälläkin, mutta varsinainen lento tapahtuu iltahämärässä ja yöllä, jolloin yksilöitä lentää myös kirkkaiden valojen luokse. Pieni toukka talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka elää erilaisten matalakasvuisten kasvien kuihtuneilla lehdillä.