google/wiki40b huggingface dataset:
Semiramide

Semiramide on kaksinäytöksinen Gioachino Rossinin säveltämä ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Gaetano Rossi. Libretto pohjautuu Voltairen tragediaan ”Semiramis”, joka puolestaan perustuu legendaan Babylonin Semiramiista (ital. Semiramide).
Ooppera sai ensi-iltansa Venetsian Teatro La Fenicessä 2. helmikuuta 1823.

Juoni

Semiramide on yhdessä Assurin kanssa onnistunut murhaamaan aiemman aviomiehensä, kuningas Ninon. Semiramiden poika on onnistunut pakenemaan murhaajia ja hän on oopperam aikana menestynyt armeijan sotapäällikkö Arsace, jota hänen äitinsä ei tunnista. Hänet kutsutaan takaisin Babyloniin ja hän on rakastunut Azemaan ja hän on vastahakoinen tukemaan Assuria kuninkuuden tavoittelussa. 
Semidamide rakastuu Arsaceen ja julistaa hänet kanssahallitsijakseen ja Azema haluaa naida Idrenon. Kuningas Ninon haamu varoittaa rikoksesta ja ylipappi Oroe kertoo rikoksesta, jonka Semiramide ja Assur ovat tehneet.  Arsace tapaa kuningas Ninon haudalla tämän murhaajat ja näkee Assurin surmaavan Semiramiden. Tällöin han viimein julistautuu hallitsijaksi.
Taigapäästäinen

Levinneisyys

Taigapäästäistä esiintyy Kiinassa Gansun Shaanxin ja Sichuanin maakunnissa. Lajin populaation koosta ja mahdollisista uhkista ei ole tietoa.

Elinympäristö

Taigapäästäinen elää kivisillä ja sammaleisilla vuorenhuipuilla 2 700–3 000 metrin korkeudessa.
Zoran Lukić

Ura pelaajana

Lukić pelasi urallaan FK Sarajevossa Jugoslaviassa sekä itävaltalaisseuroissa VfB Admira Wackerissa ja Favoritner AC:ssä ennen tuloaan Ruotsiin 1989. Hän pelasi pienessä ruotsalaisseurassa Nykvarns IF:ssä.
Lukić pelasi urallaan myös Jugoslavian maajoukkueessa kolme A-maaottelua.

Ura valmentajana

Lukić aloitti valmennusuransa tukholmalaisseura Djurgårdens IF:n juniorivalmentajana 1993. Vuonna 1999 hän otti yhdessä Sören Åkebyn kanssa Superettaniin pudonneen seuran edustusjoukkueen valmennusvastuun. He johdattivat seuran takaisin Allsvenskaniin kauden 2000 päätteeksi ja Ruotsin mestariksi kausilla 2002 ja 2003. Mestaruuskausien jälkeen Åkeby jätti seuran ja siirtyi valmentamaan Tanskaan. Kaudella 2004 Lukić toimi yksin joukkueen päävalmentajana, mutta menestys ei ollut aikaisempien vuosien tasoa. 12 sarjakierroksen jälkeen Lukić saikin potkut tehtävistä.
Kaudeksi 2005 Lukić siirtyi Örgryte IS:n päävalmentajaksi. Debyyttikausi oli menestyksekäs ja Örgryte säilytti sarjapaikkansa ollen Allsvenskanissa yhdeksäs. Kaudella 2006 menestys oli kuitenkin vaisumpaa ja yhdeksän sarjakierroksen jälkeen Lukić sai potkut Örgryten kerättyä vain kolme pistettä. Myöhemmin samana vuonna hän siirtyi Superettanissa pelanneen Qviding FIF:n päävalmentajaksi.  Hän ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta, vaan Qviding jäi jumboksi ja putosi Superettanista. Visiitti Division 1 Södrassa jäi kuitenkin yhteen kauteen ja seura palasi jälleen kaudeksi 2008 Superettaniin.
Joulukuussa 2008 Lukić palasi takaisin Djurgårdens IF:n organisaatioon. Hän aloittaa tammikuussa 2009 seuran päävalmentajana yhdessä Andrée Jeglertzin kanssa. Lukić vastaa hyökkäyspelistä ja tekniikkavalmennuksesta, Jeglertz pelisysteemistä ja puolustuksesta.  Yhteistyö ei kuitenkaan sujunut toivotulla tavalla ja Djurgårdenin kausi Allsvenskanissa alkoi surkeasti. Lopulta Lukić jätti tehtävänsä kesäkuun alussa.  
Syyskuussa 2009 Lukić palasi vanhaan seuraansa Qvidingiin konsulttitehtäviin.  Elokuussa 2010 hän siirtyi IFK Lidingön P97-poikajoukkueen päävalmentajaksi.  Marraskuussa 2011 Lukićista tuli vuoden 2012 alusta alkaen IFK Lidingön edustusjoukkueen päävalmentaja.  Lukić valmensi Ruotsin alasarjoissa pelannutta seuraa kolme kautta. Tammikuussa 2015 hän siirtyi Syrianskan U19-juniorijoukkueen valmentajaksi.
Elokuussa 2016 Lukić palasi valmentajaksi aikuisten tasolle, kun hänestä tuli Superettanin putoamiskamppailuun vajonneen Ljungskilen päävalmentaja. Kokenut Lukić ei onnistunut nostamaan seuraa pois putoamisviivan alapuolelta, vaan seura putosi kauden jälkeen Division 1:een. Lukić jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Abdisalam Ibrahim

Abdisalam Abdulkadir Ibrahim (s. 1. toukokuuta 1991 Mogadishu, Somalia) on norjalais-somalialainen jalkapalloilija, joka pelaa Englannissa Manchester Cityn joukkueessa. Hän on ensimmäinen somalisyntyinen pelaaja Englannin Valioliigassa. Ibrahim pelaa myös Norjan nuorten alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.

Ura

Ibrahim muutti Norjaan vuonna 1998, jossa aloitti uransa Øyer-Trettenin ja Fjellhamarin joukkueissa.
Vuoden 2007 alussa hän pääsi Manchester Cityn nuorten joukkueeseen, jossa hän pelasi FA Youth Cupin ja sen jälkeen FA Cupin pelejä. Helmikuussa 2010 hän teki ensiesiintymisen Englannin Valioliigassa Manchesterin riveissä 0-0 päättyneessä ottelussa Liverpoolia vastaan.
Dobber

Dobber on ruotsalainen farkkujen valmistaja. Dobberin perustivat 1974 ruotsalaiset Danne ja Bjorn. Miesten etunimistä DB he kehittivät nimen Dobber.
Dobber on tehnyt muutakin kuin farkkuja: paitoja, takkeja ym.
Auringon soihtu

Purkausten synty ja revontulet

Auringon soihtu syntyy, kun monia erimerkkisiä magneettisia napoja edustavia auringonpilkkuja kasaantuu yhteen synnyttäen voimakkaan ja monimutkaisen magneettikentän. Kun magneettinen voimaviivarakenne sitten äkillisesti yksinkertaistuu, osa suljetuista voimaviivoista repeää avoimiksi, vapauttaen samalla osan magneettikenttään sitoutuneesta energiasta räjähdysmäisesti. Tapahtumaketju aiheuttaa aurinkotuulimyrskyn, joka sinkoutuu ulos seuraten auringon magneettisia voimaviivoja. Kun Aurinko on aktiivinen, purkauksia on muutama päivässä. Hiljaisena aikana niitä havaitaan noin yksi viikossa.
Auringon soihdun matkaan lähettämät protonit saapuvat maahan noin 15 minuutissa. Niihin liittyy Auringon koronan massaviskautumisia, jotka aiheuttavat Maassa revontulia. Revontulet syntyvät auringon hiukkaspurkausten osuessa Maan ilmakehään.

Astronautteihin kohdistuvat riskit

Purkauksille altistumisen on oletettu olevan vaarallista pitkillä avaruuslennoilla. Avaruusaluksessa olevalle astronautille harvinaisen voimakas purkaus saattaisi aiheuttaa vakavan säteilysairauden tai olla jopa hengenvaarallinen . Pienemmät altistumiset lisäävät syöpäriskiä. Joidenkin arvioiden mukaan voimakas, vuoden 1972 havaitun kaltainen suurroihu aiheuttaisi avaruuskävelyn aikana (monissa tapauksissa muutaman viikon sisällä kuolemaan johtavan) 4 Sv annoksen, ja avaruusaluksen sisälläkin sallittua huomattavasti suuremman 0,1 Sv annoksen, joka saattaa kasvattaa syöpäriskiä.

Auringon aktiivisuusluokitus

Auringon aktiivisuutta kullakin ajankohdalla merkitään kirjaimilla A, B, C, M tai X. Nämä jaetaan alaluokkiin (esim. A1, A2, .... A9). X2 on kaksi kertaa voimakkaampi purkaus kuin X1 ja neljä kertaa voimakkaampi kuin M5. normaalisti Auringon aktiivisuus on välillä A ... C. Noin 20 vuoden välein toistuu luokan X20 tai yli soihtu jonka säteily on 2 mW neliömetrille.

Muiden tähtien roihupurkaukset

Muillakin tähdillä havaitaan voimakkaita roihupurkauksia. Eniten ja voimakkaimpia purkauksia on nuorilla tähdillä, esimerkiksi niin sanotuilla flare-tähdillä jotka ovat punaisia kääpiöitä. Joillain Aurinkoa muistuttavilla vanhoilla tähdillä on havaittu voimakkaita niin sanottuja supersoihtuja, jotka ovat 100 – 10 miljoonaa kertaa Auringossa satunnaisesti esiintyviä suuria 10 ergin energian vapauttavia soihtuja voimakkaampia. Arvellaan, ettei näin suuria soihtuja olisi sattunut kahteen miljoonaan vuoteen.
Lidingöbanan

Peruskorjaus

Lidingönrata oli suljettuna 21. kesäkuuta 2013 ja 25. lokakuuta 2015 välisen ajan perusteellisen korjauksen vuoksi, jolloin radan tuki- ja päällisrakenteet uusittiin ja kulunvalvontajärjestelmää täydennettiin ja päivitettiin. Pysäkit purettiin ja rakennettiin moderneiksi, nykyaikaiset esteettömyysvaatimukset täyttäviksi ja yhteensopiviksi muiden Tukholmassa käytössä olevien 265 senttimetriä leveiden vaunujen kanssa. Aiemmin vaunujen enimmäisleveys oli rajoitettu 240 senttimetriin. Peruskorjauksen aikana SL hankki seitsemän kappaletta 2,65 metriä leveitä ja 40 metriä pitkiä A36-raitiovaunuja, jotka ovat Poikittaisradan A35-vaunun pidennetty muunnelmaversio. Varikko purettiin ja rakennettiin uudelleen samalle paikalle, ja se mahdollistaa nyt kolmenkymmenen 40-metrisen vaunun säilyttämisen ja huollon, mutta koko kapasiteettia ei ole otettu vielä käyttöön. Tulevaisuudessa se mahdollistaa myös Keskustaraitiotien vaunujen säilyttämisen.
Radan kapasiteetin lisäämiseksi ja häiriöherkkyyden vähentämiseksi radalle rakennettiin kaksi kaksoisraideosuutta: yksi Skärsätran ja Kottlan pysäkkien välille ja toinen Käppalan ja päätepysäkki Gåshagan laiturin välille. Lisäksi kaikki pysäkit ovat kaksiraiteisia mahdollistaen junan kohtaamisen. Ainoat yksiraiteiset pysäkit Talludden ja Gåshaga korvattiin niiden väliin rakennetulla uudella pysäkillä, jonka nimi on Gåshaga. AGA:n kohdalla rataa siirrettiin lähemmäksi Södra Kungsvägeniä ja laajennettiin kaksiraiteiseksi, jotta uudelle, isommalle varikolle saatiin tarpeeksi tilaa.
Juankosken voimalaitos

Historia

Juankosken Juantehdas käytti vesivoimaa sahan sekä vuodesta 1913 alkaen puuhiomon koneiden käyttämiseen jo ennen varsinaisen sähköntuotannon alkua. Alkuaikoina vesi johdettiin jokiuomasta tehdasalueen läpi siipirattaisiin, mutta sähköntuotantoa varten itse koski padottiin. Sähköntuotanto alkoi 1920-luvulla, ja se palveli aluksi kartanoa ja tehdasta. Koska voimalaitos tuotti sähköä pääasiassa teollisuudelle, oli käytössä normaalista poikkeava tuotantojännite. 
Voimalaitos oli Juankosken kartonkitehdas Juantehtaan, myöhemmät nimet Kymi-Kymmene ja Stromsdal, omaisuutta. Se kuitenkin siirtyi Savon Voiman omistukseen ja vanhaa voimalaitosta käytettiin vielä 1980-luvullakin sähköntuotantoon. Uuden voimalaitoksen turbiinit sijoitettiin patoon vanhojen tilalle. Juankosken uusi voimalaitos valmistui vuonna 1995. Samassa yhteydessä vanha voimalaitos museoitiin kiertokäyntikohteeksi. Vanhan voimalaitoksen toimistotiloihin on myös valmistumassa sähkötekninen näyttely.

Vanha voimalaitos

Juankosken vanhan voimalaitoksen voimansiirto generaattorille perustuu hihnavälitykseen: generaattoria pyörittää luonnonnahasta valmistettu hihna, jota voidaan kiristää siirtämällä liikkuvalla alustalla olevaa generaattoria. Generaattorin tuottaman jännitteen taajuuden yhteensopivuus verkkojännitteen kanssa tarkistetaan magnetoitujen metallikielien resonanssiin muuttuvassa magneettikentässä perustuvalla mittarilla (HZ-taajuusmittari) ja lopullisesti ns. pimeäkytkennällä. Tarkkaillaan verkon jännitetta kaksoisvolttimittarista, jotta sekä taajuus että jännitteet ovat samat generaattorin ja verkon kanssa. Kun sekä taajuus että jännite täsmäävät verkon arvojen kanssa, voidaan generaattori tahdistaa ja lopuksi kytkeä verkkoon.

Uusi voimalaitos

Vanhan voimalaitoksen turbiinijärjestelmään verrattuna uuden laitoksen kaksi turbiinia ovat 90 asteen kulmassa. Uutta voimalaitosta etäkäytetään Kuopiosta, mutta laitoksella käy myös säännöllisesti yhtiön tarkastaja. Koska generaattoreissa yleisesti käytetään sähkömagneetteja järkevän hyötysuhteen saavuttamiseksi, niiden sähköntuotantoa ei voi käynnistää ilman sähkövirtaa. Tämän ongelman välttämiseksi Juankosken voimalassa on akkuvarmennus, joka riittää tuotannon ylösajoon.

Virkistyskäyttö

Juankoski on osa Nilsiän reittiä: sen, Koivukosken ja Karjalankosken kautta Vuotjärvi laskee Akonveteen. Kanavan rakentamista Juankoskeen harkittiin jo Venäjän vallan aikaan, mutta kanava jätettiin rakentamatta. Vuotjärven ja Akonveden välistä matkustajaliikennettä on aikoinaan hoidettu mm. Juankosken ruukin omistaman kapearaiteisen rautatien avulla. Vuonna 2002 Juankosken ohittanut entinen puunuittokanava muutettiin laivaliikenteelle sopivaksi. Kanavalla on itsepalvelusulku.
Keltaoliivisieppo

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan keltaoliivisieppo on 15–17 cm. Lajin pyrstö, selkä ja päälaki ovat väriltään harmaat. Harmaissa siivissä näkyy linnun lentäessä valkoinen juova. Keltaoliivisiepon kurkku on väriltään valkoinen ja vatsa kirkkaankeltainen. Eteläisten keltaoliivisieppojen yläperä on väritykseltään oliivinvihreä, kun taas pohjoisempana elävillä yksilöillä se on väriltään keltaisempi. Sukupuolet muistuttavat väritykseltään toisiaan, mutta koiras on hieman naarasta kookkaampi. Nuoret yksilöt ovat väriltään ruskeita valkoisin viiruin. Harmaarintasieppo (Eopsaltria griseogularis) muistuttaa keltaoliivisieppoa, mutta eroaa siitä harmaan rinnan perusteella.

Levinneisyys ja elinympäristö

Keltaoliivisieppoa tavataan Australian itäosista Queenslandin, Uuden Etelä-Walesin ja Victorian osavaltioiden alueilta. Laji on yleisin rannikkoseudulla, mutta sitä tavataan myös sisämaasta. Keltaoliivisieppoa tavataan monenlaisista ympäristöistä, niin kuivista metsistä kuin sademetsistäkin. Laji on yleinen myös puutarhoissa ja puistoissa. Huolimatta sopeutumisesta monenlaisiin metsäympäristöihin laji kärsii, jos metsäalueet ovat pirstaleisia. Pienissä metsälaikuissa on tarjolla vähemmän linnun ravintonaan käyttämiä hyönteisiä, minkä vuoksi pesivät linnut joutuvat tekemään pidempiä ravinnonhakumatkoja ruokkiakseen poikasensa. Vuonna 2000 julkaistun tutkimuksen mukaan pienillä metsäalueilla pesivien keltaoliivisieppojen pesimäkausi on lyhyempi, pesueet pienempiä ja munat kooltaan pienempiä ja kevyempiä verrattuna laajoissa metsissä pesiviin lintuihin.

Ravinto

Keltaoliivisiepon ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkkieläimet ja muut niveljalkaiset. Ravintonsa lintu etsii pääosin maasta. Keltaoliivisieppo ruokailee yleensä yksin, mutta voi etsiä ravintoa myös pareittain tai pienissä ryhmissä.

Pesiminen

Keltaoliivisiepon pesimäkausi kestää heinäkuulta tammikuulle. Pesimäkauden aikana samalla parilla voi olla kolme poikuetta. Naaras rakentaa kuppimaisen pesän puunkuoren paloista ja ruohoista sekä muista kasvinosista ja sitoo ne yhteen hämähäkinseitin avulla. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja hautoo niitä yksin. Koiras osallistuu kuoriutuneiden poikasten hoitoon. Toisinaan apuna on myös muita keltaoliivisieppoja.
Repe Sorsa

Hahmon historia

Repe Sorsa esiintyi ensimmäisen kerran Tex Averyn lyhyessä animaatiossa Porky's Duck Hunt, joka sai ensi-iltansa 17. huhtikuuta 1937. Hahmo oli aluksi pullea pätkä, jolla oli lyhyet jalat ja nokka. Animaattori Bob Clampett kehitti hahmoa edelleen 1930- ja 1940-luvulla. Hän antoi Repelle tämän pidättelemättömän hurjan luonnon, kehoon honteluutta ja lisää pituutta. 1940-luvun alussa ohjaaja Robert McKimson taas tasoitti hieman Repen äkkiväärää luonnetta, antoi hahmoon vähän pyöreyttä lisää ja lisäsi nokkelaa huulenheittoa. Tähän aikaan Repe seikkaili yleensä yhdessä Putte Possun kanssa.
Repe Sorsa oli mukana monissa sen aikaisia elokuvia ja kuunnelmia parodioivissa animaatiossa kuten Dripalong Daffy, jossa parodioitiin Hopalong Cassidyä. Piirretyssä Duck Dodgers in the 24½th Century Repe ottaa yhteen Marvin marsilaisen kanssa. Duck Dodgers on väännös tunnetusta science fiction -sarjakuvahahmosta Buck Rogersista.
Chuck Jones käytti animaatioissaan usein aihetta, jossa kateellinen Repe yrittää saada paikkansa parrasvaloissa takaisin suositummaksi kohonneelta Väiski Vemmelsääreltä. Jonesin vuosina 1951–1953 ohjaamassa kuuluisassa metsästystrilogiassa (Rabbit Fire, Rabbit Seasoning ja Duck! Rabbit! Duck!) Repen turhamaisuus ja herkkäuskoisuus johtavat siihen, että Elmeri toistuvasti ampuu Repen nokan haulinreikiä täyteen, Väiskin jujuttamana.
Järvijoki (Kouvola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 22,3 metriä mpy.
Bobby Joe Morrow

Ura

Bobby Joe Morrow kasvoi maatilalla, lähellä Texasin San Benitoa. Ennen pikajuoksijaksi erikoistumistaan, Morrow pelasi high school –aikanaan myös amerikkalaista jalkapalloa. High schoolin jälkeen Morrow jatkoi opintojaan Abilene Christian Universityssä.
Morrow voitti Yhdysvaltojen mestaruuden (AAU:n kisat) 1955 100 jaardin matkalla. Hänen menestyksekkäin vuotensa oli vuosi 1956, jolloin Sports Illustrated –lehti valitsi hänet vuoden urheilijaksi. Tuona vuonna hän voitti NCAA:n kisoissa 100 ja 200 metrin juoksut ja AAU:n kisoissa 100 metriä. Kauden lopussa hän matkusti Melbournen olympialaisiin Yhdysvaltojen pikajuoksujoukkueen johtajana. Hän palasi sieltä kolmen olympiakullan kanssa.
Ensimmäinen Morrowin kultamitali tuli olympialaisten sataselta. Seuraavaksi hän jatkoi yhdysvaltalaisten mitaliketjua 200 metrin olympiajuoksuissa, sivuten matkan olympiaennätystä 20,6. Lisäksi hän oli ankkurina Yhdysvaltojen 4 x 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa ja teki uuden maailmanennätyksen 39,5.
Olympialaisten jälkeen Morrown menestys kansallisella tasolla jatkui, mutta hän vetäytyi kilpakentiltä vuonna 1958. Hän yritti vielä paluuta ennen Rooman olympialaisia, muttei selviytynyt Yhdysvaltojen olympiajoukkueeseen.
Kilpauran jälkeen Bobby Joe Morrow ryhtyi maanviljelijäksi.
Lokakuussa 2006 San Benito High School nimesi 11 000 katsojaa vetävän stadioninsa Bobby Morrow Stadioniksi.
Laura Bell Bundy

Laura Bell Bundy (s. 10. huhtikuuta 1981 Lexington, Kentucky) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka on esiintynyt useissa Broadway-rooleissa, televisiossa ja elokuvissa.

Ura

Bundy teki teatteridebyyttinsä yhdeksänvuotiaana off-Broadway-näytelmässä Ruthless! The Musical, jossa hän esitti Tina Denmarkia. Hän sai roolistaan Drama Desk -ehdokkuuden. Bundy teki Broadway-debyyttinsä vuonna 2002 Tony-palkitussa musikaalissa Hairspray, jossa hän esitti Amber Von Tusslea. Hairsprayn jälkeen hän toimi Kristin Chenowethin sijaisnäyttelijänä musikaalissa Wicked. Hän on esittänyt myös Elle Woodsia Blondin kosto musikaalissa.
Bundy on myös esiintynyt Sound of Musicin Yhdysvaltain-kiertueella ja Los Angelesin tuotannossa musikaalista Rock of Ages.
Bundy on esiintynyt elokuvissa Huckleberry Finnin seikkailut (1993), Tenavatähdet (1993), Jumanji (1995) ja Dreamgirls (2005).
Televisiossa Bundy on esiintynyt saippuaoopperassa Guiding Light, jossa hän esitti Marah Lewisiä kaksi vuotta (14. lokakuuta 1999 – 29. lokakuuta 2001). Hän on myös esiintynyt muissa sarjoissa kuten Veronica Mars, Happy Hour, Modern Men, Todistettavasti syyllinen, Strangers with Candy ja Ensisilmäyksellä.
Bundy on julkaissut country-levyn Longing For a Place Already Gone ja joululevyn I’ll Be Home For Christmas.
Henschel P.135

P.135:n suunnittelu

Arado ja Henschel tekivät laajan yhteistyösopimuksen vuoden 1944 lopulla, jonka puitteissa yhtiöt jakoivat toisilleen keräämiään tietoja aerodynamiikasta ja nuolisiivistä. Tämän lisäksi Alexander Lippisch jakoi omaa aerodynamiikan tietämystään yhtiön kanssa. Vuoden 1945 alussa Henschelillä työskennellyt Friedrich Nicolaus aloitti saatujen tietojen pohjalta deltasiipisen peräsimettömän hävittäjän kehityksen. Koneen esittelyä edeltänyt esiprojekti saatiin valmiiksi helmikuussa 1945.
P.135:stä oli tarkoitus tulla lyhytrunkoinen puu-metallirakenteinen peräsimetön hävittäjä. Aseistus, ohjaamo ja HeS 011A -suihkumoottori oli tarkoitus mahduttaa koneen metallirakenteiseen runkoon. Viisiosaiset siivet oli tarkoitus valmistaa puusta parempien materiaalien puutteen takia.
Projektia arvioinut komitea oli yleisesti tyytyväinen siihen, mutta oli kriittinen P.135:n moottorin imuilma-aukon pituuden suhteen, ja olisi halunnut koneeseen perinteisen peräsimen. Komitean 27-28. helmikuuta 1945 pidetyssä kokouksessa P.135 sijoittui toiseksi Messerschmittin ehdokkaan jälkeen.
P.135 sai sodan lopulla täydelliset tulokset sille tehdyissä lisätuulitunnelikokeissa, ja niiden seurauksena sen massatuotannon valmistelu aloitettiin. Projekti keskeytyi lopulta toisen maailmansodan loppumiseen.
Heinijärvi (Karkku)

Maantiede

Järven pinta-ala on 18,4 hehtaaria ja sen pituus on 2,2 kilometriä ja leveys 200 metriä. Se on syntynyt kalliomurrokseen, jossa virtaa myös järven läpi laskeva Heinijärvenoja. Järveen laskee joitakin tulo-ojia ympäröivästä metsistä. Merkittävin niistä on Ritajärvenoja, jonka kautta laskevat Valkeajärvi, Ylinen Ritajärvi ja Alinen Ritajärvi. Myös Perkojärven vedet päätynevät Heinijärveen, vaikka laskuojaa ei ole olemassa.
Järven rantaviiva on 5,6 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannat ovat monin paikoin jyrkkiä. Itärannalla sijaitsee Heinijärven kylä, jonka puitteissa on järven ainoat pellot. Järven rannoille on rakennettu runsaasti loma-asuntoja. Heinoon ja Hornion yhdistävä maantie kulkee järven itäpuolella. Puolivälissä sitä ylittää korkeajännitelinja järven.

Ympäristöarvoja

Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon osa järven länsirantojen metsistä kuuluvat. Ne on valittu Ritajärvenojan ympäriltä.

Historia

Vuoden 1847 pitäjänkartassa  ja 1855 Kalmbergin kartastossa Heinijärvi ja Alinen Heinijärvi kuuluivat samaan järveen, jota silloin kutsuttiin Heinijärveksi. Mikäli Kalmbergin kartta on piirretty Heinijärven osalta oikein, voidaan järven pituutta verrata mittakaavaan. Järvi olisi tällöin ollut 3,6 kilometriä pitkä. Nykykartassa sama matka saadaan, kun Alimmaisen Heinijärven eteläpäästä mittaa etäisyyden Heinijärven pohjoispäähän ja lisä siihen hieman lisää. Kartoissa huomattava eri näkyy Heinijärven kylän rantaviivassa. Kylässä on pitkä niemi, joka työntyy luoteeseen ja se on raivattu pelloksi.
Järvi laskettiin vuonna 1862. Vuonna 1887 talollinen leski Matilda Elisabet Yliellilä haki korvauksia vesijättömaahan liittyvässä asiassa. Päätös asiasta saatiin 1888.
Arne Nordheim

Arne Nordheim (20. kesäkuuta 1931 Larvik – 5. kesäkuuta 2010 Oslo) oli norjalainen säveltäjä. Hän sai sävellyksistään lukuisia palkintoja, ja hänet valittiin International Society for Contemporary Musicin kunniajäseneksi 1997.
Nordheim opiskeli Oslon konservatoriossa ensin urkujensoittoa. Hän kiinnostui sävellyksestä lopullisesti kuultuaan Gustav Mahlerin toisen sinfonian esityksen. Nordheim sai sävellysopetusta muun muassa Vagn Holmboelta. 1955 hän sai kosketuksen konkreettiseen musiikkiin Pariisissa ja opiskeli myöhemmin vuonna 1959 elektronista musiikkia Bilthovenissa Alankomaissa. Vuosina 1967–1972 hän teki matkoja Varsovaan elektronisen musiikin studioon, jossa hän loi useita tärkeitä elektroakustisia teoksia.
Nordheimin tuotanto keskittyi Anders Beyerin mukaan "yksinäisyyden, kuoleman, rakkauden ja luonnon" teemoihin. Hänen teoksensa kuvastavat suurta kiinnostusta runouteen ja kirjallisuuteen. Hän käytti mieluimmin alkuperäisiä tekstejä alkukielellä. Nordheimin tärkeitä vokaaliteoksia ovat laulusarjat Aftonland ja Doria orkesterin säestyksellä sekä Eco sopraanolle lapsikuorolle, sekakuorolle ja orkesterille. Yhdessä orkesteriteosten Canzona, Epitaffio ja Floating and Greening kanssa nämä sävellykset ovat luoneet Nordheimin kansainvälisen maineen. Hänen myöhempiä teoksiaan ovat muun muassa Viulukonsertto, Sarja soolosellolle, Fonos pasuunalle ja orkesterille sekä näyttämömusiikki Draumkvedet.
Nordheim sai Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon, Norjan kulttuurineuvoston kunniapalkinnon, Prix Italian ja Anders Jahren kulttuuripalkinnon. Hän asui vaimonsa Rannveig Getzin kanssa Grottenissa, Norjan valtion kunnia-asunnossa Oslon kuninkaanpalatsin lähellä.
Mustat sydämet (kirja)

Mustat sydämet ,Crime Time 2014, on SeppoJokisen kirjoittama jännitysromaani.
Koskinen ja neljä muuta poliisia on Australiassa juoksemassa Sydneyn maratonia - mutta eihän Koskinen malta olla sekaantumatta erääseen paikalliseen rikosjuttuun eli suomalaistytön katoamiseen.
Nyt alkaa vaiheikas seikkailu pitkin Australian erämaita ja kaupunkeja; Koskinen jopa löytää erään petollisen naisen varastamat raakaopaalit, Mustat Sydämet joista tarinakin on saanut nimensä.
Samaan aikaan Ulla ja muu tiimi setvivät Tampereella erinomaisen mutkikasta ja ikäviä piirteitä saanutta kotiväkivaltatapausta; aina välillä Ulla on skype-yhteydessä Koskiseen ja antaa tälle tietoja joita tämä kaipaa.
Koskinen löytää kadonneet mutta hinnaksi tulee toisenkin polven tuhotuminen joten pyöräily jos juokseminenkin loppuvat.