google/wiki40b huggingface dataset:
Vesipääsky

Koko ja ulkonäkö

Vesipääskyn pituus on 17–19 cm ja paino 20-45 g. Linnun pää on musta, leuan alla on valkea kohta. Niska on punainen. Siivet ovat kirjavat. Poikkeuksellisesti naaras on isompi ja värikkäämpi kuin koiras. Kahlaajaksi vesipääsky on siitä poikkeuksellinen, että se ruokailee uimasillaan. Sen talvehtiminen on myös täysin pelagiaalista eli ulapalla tapahtuvaa.  Vanhin suomalainen rengastettu vesipääsky on ollut 5 vuotta 14 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut 9 vuotta 11 kuukautta vanha islantilainen lintu.

Levinneisyys

Vesipääsky pesii Euraasian ja Pohjois-Amerikan arktisilla alueilla ja talvehtii trooppisilla valtamerillä. Euroopassa pesii 65 000–95 000 paria vesipääskyjä, joista Suomessa 7000-9000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 3,5 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Suomessa vesipääskyä tavataan pääasiassa Pohjois-Suomessa ja pääasiallisesti se asustaa Lapin soilla. Vaihtelevaa esiintymistä on myös etelämmässä, pitkin rannikkoa Vaasan tasolle saakka. Vesipääskyn levinneisyysalue on kahden viimeisimmän atlastarkastelun välissä supistunut voimakkaasti.  Suomessa vesipääsky on luokiteltu vaarantuneeksi .
Suomeen vesipääskyt saapuvat touko-kesäkuussa. Syysmuutto alkaa jo kesäkuussa naaraiden poistumisella, koiraat ja nuoret linnut lähtevät heinä-elokuussa, ja viimeiset tavataan syyskuussa. Suomalaiset vesipääskyt talvehtivat todennäköisesti Arabianmerellä ja muutto suuntautuu sinne Itäisen Euroopan kautta . Grönlannin, Islannin ja Koillis-Kanadan vesipääskyt pysähtyvät muuttomatkallaan Fundynlahdelle (New Brunswick) Kanadan itärannikolle, ja touko-elokuussa siellä voi tavata jopa 250 000 yksilöä.

Elinympäristö

Vesipääsky pesii arktisilla suoalueilla. Pohjanlahdella myös kareilla ja rantaniittyjen lammikoissa.

Lisääntyminen

Pesii usein yhdyskunnittain, joissa linnuilla ei ole omaa reviiriä. Naaras munii 3–4 munaa maassa olevaan pesään ja lähtee usein saman tien muuttomatkalle etelään. Koiras jää hautomaan ja huolehtimaan poikasista, haudonta-aika on 18-20 vrk. Poikaset oppivat lentämään 3–4 viikoon ikäisinä. Naaras saattaa munia toisen pesueen eri koiraalle.

Ravinto

Ruokaillessaan vesipääsky ui pientä ympyrää. Sen ajatellaan saavan näin liikkeelle vesihyönteisiä, joita se käyttää ravinnokseen. Valtamerillä parvet seurailevat valaita ja suuria kalaparvia planktonia syöden.
Bərdən piirikunta

Bərdən piirikunta (azeriksi Bərdə rayonu, ven. Барди́нский райо́н, Bardinski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 957 neliökilometriä. Asukkaita on 143 200 henkeä (vuonna 2010).
Bərdən piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Yevlaxin, koillisessa Ağdaşin, idässä Zərdabin, etelässä Ağcabədin ja Ağdamin sekä lännessä Tərtərin piireihin. Länsirajalla virtaa Kura, johon yhtyy Tərtərjoki.
Piirin keskus on Bərdən kaupunki, josta on 314 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 110 ja kyliä 109. Kaupunkiväestön osuus on 27,0 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,7 % asukkaista on azereja.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan ja puuvillan viljelyyn sekä karjanhoitoon. Huomattava merkitys on myös hedelmien ja vihannesten viljelyllä.
Bərdə (armeniaksi Partav) on yksi Azerbaidžanin historiallisista keskuksista. Nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1322 rakennettu Bərdən mausoleumi, 500-luvulla pysytetyn kaupunginmuurin jäännökset, İbrahimin moskeija ja hautausmaa (1700-luvulta), Tərtərjoen silta (600–800-luvuilta), Axsadan baban mausoleumi (1300-luvulta) ja Güloğlularin kylän kahdeksankulmainen mausoleumi (1700-luvulta).
Paikallislehtinä ilmestyvät Bərdə ja Xan Çinar.
Kenttäkelpoisuus

Kenttäkelpoisuuden merkitys reserviläiselle

Reserviläisten osalta kenttäkelpoisuus on yksi osatekijöistä, jotka otetaan huomioon, kun mietitään reserviläisen sodanajansijoitusta ja mahdollisia reservin ylennyksiä.  Reserviläisurheiluliitto järjestää reserviläisten kenttäkelpoisuusarviointeja.  Vuoden 2019 aikana vaatimuksia muutetaan tehtäväkohtaisiksi.
Gutedel

Gutedel on viinirypälelajike, jota kasvatetaan laajalti lähes kaikissa viinimaissa. Saksassa viiniä viljellään lounaisella Badenin alueella yhteensä noin 1 100 hehtaarin alueella. Sveitsissä viljelyalueet (yli 4 000 ha) ovat lähinnä Vaudin ja Valais'n kantoneissa.
Rypäleellä on satoja eri nimiä eri puolilla maailmaa . Sveitsissä ja Ranskassa Gutedelista käytetään yleisesti nimeä Chasselas ja Valais'n kantonissa nimi on Fendant.
Finlandia Kirja

Yhteiskuntavastuu

Finlandia Kirja järjestää vuosittain joulun alla Ilmaisen Kirjan Päivä -hyväntekeväisyystapahtuman, missä yritys jakaa tuhansia kirjoja ilmaiseksi.
Yritys kierrättää vuodessa kymmeniä tonneja myynti- tai jakokelvottomia kirjoja ekologisen eristevillan tuotantoon. Kirjat käyvät hyvin villantuotannon raaka-aineeksi kansineen. Villantuotantoon soveltumattomista nahkaselkäisistä kirjoista tehdään muun muassa kirjataidetta.
Yritys on toteuttanut kampanjoita, joiden kautta osa myyntituotoista on ohjattu muun muassa Mannerheimin Lastensuojeluliiton toimintaan lasten ja nuorten hyvinvoinnin edistämiseksi tai lahjoituksena Intiaan vähävaraisten lasten lukumahdollisuuksien parantamiseksi. Kaikista verkkokaupassa myydyistä kirjoista lahjoitetaan kymmenen senttiä Mannerheimin Lastensuojeluliitolle.

Palkinnot

Vuonna 2018 Finlandia Kirjan verkkokauppa sijoittui hopeasijalle Suomen paras verkkokauppa -kilpailussa, jossa kaupan vahvimmiksi puoliksi mainittiin erityisesti yleisfiilis, toimitukset ja tuotevalikoima. Yritys on palkittu myös tietojärjestelmäratkaisustaan INNOSUOMI-kilpailussa vuonna 2011.
Demokraattinen Vaihtoehto

Historia

Deva sai alkunsa huhtikuussa 1986, mutta perustamista edelsi pitkä historia. Puolue muodostettiin sen jälkeen, kun Suomen Kommunistinen Puolue vuonna 1985 alkoi erottaa taistolaisina tunnettua sisäistä oppositiotaan. Vähemmistöön jäänyt oppositio oli toiminut SKP:n sisällä 1960-luvulta alkaen. Oppositio ei hyväksynyt erottamisia ja asiaa puitiin eri oikeusasteissa 1990-luvulle asti.
SKP:stä erotetut järjestäytyivät 23. marraskuuta 1985 Helsingissä, jolloin perustettiin SKP:n järjestöjen toimikunta. Elokuussa 1986 ryhmittymä otti nimekseen Suomen Kommunistinen Puolue (yhtenäisyys) (SKPy). Erottamisia vastustaneet kansanedustajat erotettiin SKDL:n eduskuntaryhmästä, jolloin nämä perustivat omansa kesäkuussa 1986. Deva oli siten SKPy:n vastine (SKP:n) SKDL:lle. Devan eduskuntaryhmään siirtyi kymmenen kommunistikansanedustajaa. Mukaan uuteen puolueeseen tuli myös joitakin entisiä enemmistöläisiä. 
Demokraattisen Vaihtoehdon aktiivit olivat mukana Vasemmistoliiton perustamisessa huhtikuussa 1990 ja devalaisia valittiin uuden puolueen luottamustehtäviin. Kesäkuussa Deva piti ylimääräisen edustajakokouksen, joka päätti lakkauttaa puolueen ja siirtää toiminnan Vasemmistoliittoon. Lakkauttamista valvoi Olavi Kannon johtama neuvottelukunta ja se toteutui loppuvuodesta 1990, kun Devan kansanedustajat siirtyivät Vasemmistoliiton eduskuntaryhmään. Marjatta Stenius-Kaukonen pääsi ryhmään jo kesällä, ja kolme muuta vasta heidän luovuttuaan asemista SKPy:n johtavissa elimissä.
Demokraattinen Vaihtoehto poistettiin oikeusministeriön puoluerekisteristä vuoden 1995 eduskuntavaalien jälkeen yhdessä SKP:n, SKDL:n ja viiden muun puolueen kanssa.

Organisaatio

Devan puheenjohtajana toimi aluksi Leo Suonpää (4/1986–12/1986) ja hänen jälkeensä (1986–1989) näyttelijä Kristiina Halkola ensimmäisenä suomalaisena naispuoluejohtajana. Marja-Liisa Löyttyjärvi oli Devan viimeinen puheenjohtaja (1989–1990).
Devaan kuului SKPy:n lisäksi erityisryhmille suunnattuja järjestöjä. Puolueen nuorisojärjestö oli Vallankumouksellinen nuorisoliitto (VKN), joka aluksi toimi nimellä Punaisen nuorison neuvosto. Opiskelijajäsenet toimivat Sosialistisessa opiskelijaliitossa (SOL). Devan sivistysjärjestöksi perustettiin vuonna 1986 Demokraattinen Sivistysliitto (DSL) ja naisjärjestöksi 1987 Naisten demokraattinen toimintakeskus.
Puoluesihteeri Heikki Haapalan mukaan Devassa oli vuonna 1990 25 000 jäsentä.
Devan toiminnan taloudellinen puoli hoidettiin pääosin SKPy:n kautta. SKPy maksoi esimerkiksi joidenkin Devan työntekijöiden palkat. Vuonna 1989 Deva ilmoitti, että valtion puoluetuki kattoi 99,7 prosenttia sen kuluista.
David Albin Zywiec Sidor

David Albin Zywiec Sidor (s. 15. heinäkuuta 1947 East Chicago) on Nicaraguassa toimiva yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 1. kesäkuuta 1974 ja nimitettiin Bluefieldsin apostolisen vikariaatin vihkipiispaksi sekä Giru Marcellin titulaaripiispaksi 24. kesäkuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Miguel Obando Bravo, jota avustivat Jean-Paul Aimé Gobel ja Pablo Ervin Schmitz Simon.
HMS Starfish (1895)

Palvelus

Alukselle asennettiin koeakäyttöä varten puomitorpedo vuonna 1902 tutkittaessa aseen käyttöä sukellusveneiden torjuntaan. Alus myytiin 15. toukokuuta 1911 romutettavaksi Wardille Prestoniin.
Marian Smoluchowski

Elämä

Smoluchowski syntyi Vorderbrühlissa, lähellä Wieniä. Wienissä hän opiskeli fysiikkaa, jossa häntä opettivat muun muassa Joseph Stefan ja Franz S. Exner. Ludwig Boltzmann oli Smoluchowskin opiskeluajan töissä Münchenin yliopistossa. Boltzmannin palatessa Wienin yliopistoon vuonna 1894 oli Smoluchowski tuolloin armeijassa. Smoluchowskilla ja Boltzmannilla ei näyttäisi olleen minkäänlaisia yhteyksiä, vaikka Smoluchowskin työllä on paljon yhteistä Boltzmannin ideoiden kanssa. Smoluchowski opiskeli muutaman vuoden Pariisin, Glasgow’n ja Berliinin yliopistoista hän muutti Lviviin vuonna 1899, jossa hän sai paikan Lvivin yliopistossa.
Smoluchowski kuoli punatautiepidemiaan vuonna 1917. Smoluchowskin kunniaksi jaetaan Smoluchowski-palkintoa.

Työ

Smoluchowski työskenteli kineettisen kaasuteorian ja Brownin liikkeen parissa samaan aikaan Albert Einsteinin kanssa. Smoluchowski ehdotti yhtälöä, josta tuli stokastisen prosessin perusta.
Ensi- ja turvakotien liitto

Ensi- ja turvakotien liitto (Förbundet för mödra- och skyddshem rf), (The Federation of Mother and Child Homes and Shelters) on valtakunnallinen lastensuojelujärjestö, jonka tarkoituksena on tukea vaikeissa ja turvattomissa oloissa eläviä lapsia ja perheitä sekä ehkäistä perhe- ja lähisuhdeväkivaltaa. Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä.

Historiaa

Suomeen perustettiin Naisten suojakotien liitto, myöhemmin "Ensi- ja Turvakotien liitto" talousneuvos Miina Sillanpään aloitteesta vuonna 1945. Sen ensimmäisiä tehtäviä oli Ensikotitoiminta aikakauden termeillä ilmaistuna "AU-äitien auttaminen", toisin sanoen avioliiton ulkopuolella syntyneiden lasten ja heidän äitiensä aseman turvaaminen. Myöhemmin ensikotitoiminnan tarpeen vähentyessä mukaan tuli myös turvakotitoiminta parisuhdeväkivaltaa kokeneille, ensin tosin lähinnä naisille. Vuodesta 2006 lähtien liitto on kannanotoissaan korostanut, että myös miehet ovat tervetulleita turvakoteihin kokiessaan lastensa kanssa perheväkivaltaa puolisonsa taholta.

Organisaatio ja toiminta

Ensi- ja turvakotien liitto toimii 29 jäsenyhdistyksensä keskusjärjestönä. Jäsenyhdistykset ylläpitävät kymmentä ensikotia, kuutta päihdeongelmiin erikoistunutta ensikotia ja 12 turvakotia. Osa yhdistyksistä keskittyy toiminnassaan avopalveluihin. Liiton puheenjohtajana toimii Tuula Haatainen.
Palveluita käyttää vuosittain yli 10 000 henkilöä, joista 4000 on lapsia.
Ensi- ja turvakotien liiton rahoituksesta noin 70% tulee Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen avustuksista ja 12 % Lasten Päivän Säätiöltä. Lisäksi liitto kerää jäsenmaksuja jäsenyhdistyksiltään. Kansainvälisiä yhteistyöhankkeita rahoitetaan ulkoasiainministeriön avustuksilla.
Kilta (ainejärjestö)

Kilta on yleinen nimitys teekkarien ainejärjestölle. Ensimmäinen kilta, Kemistikilta, perustettiin vuonna 1891 silloisen Polyteknillisen opiston eli tulevan Teknillisen korkeakoulun yhteyteen. Muita yli 100 vuotta vanhoja kiltoja ovat Maanmittarikilta (1901), Arkkitehtikilta (1908), Rakennusinsinöörikilta (1913) ja Koneinsinöörikilta (1915).
Killoilla on suuri merkitys paikallisen teekkarikulttuurin edistämisessä ja ylläpitämisessä. Ne huolehtivat fuksien eli uusien opiskelijoiden tutoroinnista sekä toimivat koulutusohjelmansa opiskelijoiden yhdyssiteenä. Käytännössä killat järjestävät jäsenilleen toimintaa ja erilaisia tapahtumia, kuten illanviettoja, saunailtoja, sitsejä, vuosijuhlia sekä ekskursioita.
Kiltojen toiminta on paikallistasolla melko samanlaista, mutta valtakunnallisesti vaihtelu on suurta. Saman alan kiltojen yhteistyö on kuitenkin merkittävää. Tunnetuimpia lienevät koneteekkareiden Kirkastusjuhlat, sähköteekkareiden Sähköpäivät, tietoteekkareiden Titeenien taistot, kemianopiskelijoiden Kemiat Kohtaa bioteekkareiden RekomBIOnaatio sekä fysiikanopiskelijoiden Fysikerfest.
Killan jäsenen tunnusmerkkinä on haalarit, joiden väri määräytyy killan mukaan. Paikkakunnittain haalarien värit ovat kiltakohtaisia. Vaikka joillakin eri paikkakuntien saman alan killoilla on samanväriset haalarit, ei valtakunnallista värisäännöstöä kuitenkaan ole.
Kiltahuone on killan jäsenille tarkoitettu taukohuone, jossa voi esimerkiksi opiskella, rentoutua tai pitää kokouksia. Osa killoista omistaa jopa kokonaisen talon, kuten Oulun Arkkitehtikilta.
Oulun yliopistossa nimitystä kilta käyttävät myös eräät muidenkin kuin teekkarien ainejärjestöt.
Elsa Turakainen

Uran alku

Elsa Turakainen syntyi ensimmäisen sortokauden aikana Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupungissa kauppias Oskar Viljam Turakaisen ja Anna Matilda Rosenbergin perheeseen. Turakainen opiskeli ensin laulunopettajaksi, mutta isä-Oskarin kehotuksesta hakeutui Suomen Näyttämöopistoon, jossa hän opiskeli 1926–1928. Hän teki useita opintomatkoja Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan 1930-luvulla.
Elsa Turakaisen ammattiura alkoi oopperasta Kaarle-kuninkaan metsästys, jossa hän näytteli Kaarle kuningasta. Hänen ensimmäinen teatterikiinnityksensä oli Viipurin Näyttämö 1928–1934, missä hän saavutti niin sanotun First Ladyn aseman. Hän näytteli muun muassa Leo Tolstoin näytelmässä Ylösnousemus, jossa hänellä oli Katinkan rooli. Viipurista Turakainen siirtyi Tampereen Teatteriin, jossa hän näytteli 1934–1937.

Elokuvaura

Turakainen näytteli lukuisissa elokuvissa suomalaisen elokuvan niin sanottuna kulta-aikana. Hänen elokuvauransa alkoi vuonna 1928 ja jatkui kymmenen vuoden tauon jälkeen aina vuoteen 1979. Turakainen näytteli Aino Suomista kaikissa kuudessa Suomisen perhe -elokuvassa. 1940-luvulla yleisö samaisti hänet voimakkaasti Ainon osaan, kuten myös Lasse Pöysti ja Maire Suvanto samaistettiin Suomisen perheen roolihahmoihinsa. Edvin Laineen elokuvissa Niskavuoren Aarne ja Niskavuori taistelee Turakainen näytteli vahvoin vedoin suurtilan vanhaa emäntää Loviisa Niskavuorta. Elokuvassa Opri hän tulkitsi liikuntakyvytöntä Akviliina-kunniamummoa, joka on kolmesta kohtalotoverista kaikkein äkäisin. Suoritus palkittiin Jussi-patsaalla. Turakaisen viimeiset elokuvaroolit olivat niin sanottuja kansannaisia. Laineen Väinö Linna -filmatisoinneissa Täällä Pohjantähden alla sekä Akseli ja Elina hänellä oli sivuosa Leppäsen Hennana. Leppäskän rooli poikkesi merkittävästi Turakaiselle tyypillisistä hienostorouvan rooleista, kuten myös vahvaa murretta puhuva kursailematon Sammalsuon Maija vuoden 1979 elokuvassa Ruskan jälkeen – kyseinen rooli jäi hänen viimeisekseen. 
Eräs Turakaisen kepeistä elokuvarooleista oli elokuvassa Pekka ja Pätkä miljonääreinä, jossa hän näytteli leskirouvaa, kauppaneuvoksetar Gunilla Lillukkaa, joka vietteli Pätkää. Vahvasti karrikoidut hienostorouvat saivat Turakaisesta väkevän tulkitsijansa myös esimerkiksi komedioissa Ruma Elsa ja Älä nuolase... Jack Witikan Aapeli-filmatisoinnissa Pikku Pietarin piha Turakainen näytteli Jormalaisten taloudenhoitaja Karoliinaa.

Kuunnelmat

Elsa Turakainen oli Hanna Harvahampaan äänenä Noita Nokinenä -kuunnelmissa.

Yksityiselämä

Turakaisen aviopuoliso oli näyttelijä Artturi Laakso vuodesta 1935 aina tämän kuolemaan vuonna 1976. Pariskunnalla oli yksi tytär, vuonna 1936 syntynyt Varpu. Turakainen kävi mielellään teattereissa myös vapaa-aikanaan. Hän viihtyi kotioloissa ja suorastaan rakasti saunomista. Hänen luonnettaan on kuvailtu valoisaksi.
Elsa Turakainen kuoli 87-vuotiaana Helsingissä 7. helmikuuta 1992.
Hydroksyyliammoniumsulfaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa hydroksyyliammoniumsulfaatti on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Se liukenee hyvin veteen, mutta on useisiin orgaanisiin liuottimiin liukenematon. Hydroksyyliammoniumsulfaatti on keskivahva happo ja 1 massaprosenttia hydroksyyliammoniumsulfaattia sisältävän vesiliuoksen pH on 3,6. Kuumennettaessa yhdiste alkaa hajota yli 120 °C:n lämpötilassa. Hydroksyyliamiinin tavoin myös hydroksyyliammoniumsulfaatti on pelkistin.

Valmistus ja käyttö

Teollisuudessa hydroksyyliammoniumsulfaattia valmistetaan niin kutsutulla Raschig-prosessilla, jossa typpimonoksidin ja typpidioksidin seos reagoi ammoniumvetykarbonaatin, ammoniakin ja rikkidioksidin kanssa muodostaen hydroksyyliammoniumsulfaattia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on typpimonoksidin pelkistys katalyyttisesti vedyn avulla rikkihappoisessa liuoksessa. Yhdistettä muodostuu myös kuumennettaessa nitrometaania tai nitropropaania rikkihappoliuoksessa.
Hydroksyyliammoniumsulfaattia käytetään usein hydroksyyliamiinin helpommin käsiteltävänä johdannaisena. Sitä käytetään valmistettaessa amideja kuten kaprolaktaamia, ketoneista Beckmann-toisiintumisella, lääkkeiden, rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjen valmistuksessa, pelkistimenä ja valokuvauskemikaalina.
Vaajakosken kanava

Vaajakosken kanava yhdistää Leppäveden Päijänteeseen ja on osa Keiteleen kanavaa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 250 metriä pitkä. Leppäveden ja Päijänteen korkeusero on 2,50–2,65 m.
Tukinkuljetus palasi Vaajakoskelle vähäksi aikaa vuonna 1993, jolloin tukkeja alettiin kuljettaa nippuina pitkin juuri valmistunutta Vaajakosken kanavaa. Puunkuljetus kanavalla kuitenkin loppui vuonna 2002. Uitot olivat vilkkaimmillaan 1995, jolloin kanavasta kulki puuta 160 000 kuutiota.
Syksyllä 2013 kanavan sulun ympärille asennettiin kaiteet.
Vanhauusi synagoga

Vanhauusi synagoga (tšek. Staronová synagoga) on synagoga Josefovin juutalaiskorttelissa Prahassa, Tšekin tasavallan pääkaupungissa. Se on Euroopan vanhin käytössä oleva synagoga. Synagoga rakennettiin varhaisgoottilaiseen tyyliin myöhäisellä 1200-luvulla.
Kun Hitler antoi miehittää Tšekkoslovakian, tämä synagoga sai jostain syystä jäädä rauhaan. Juutalainen esineistö ehdittiin kätkeä ennen saksalaisten tuloa, ja miehittäjät pitivät rakennusta sen goottilaisen ulkoasun vuoksi käytöstä poistettuna kristittynä kirkkona - siis ehkä jossain vaiheessa museoinnin arvoisena.
Vaikka tšekkien joukossa olikin paljon yhteistoimintamiehiä, kukaan ei jostain syystä - ehkä kansallisylpeyden rippeiden johdosta - kertonut asian todellista laitaa miehittäjille.
Micranthocereus

Tuntomerkit

Suvun kasvit ovat pensasmaisia tai kookkaita pylväitä, pystykasvuisia, yksi- tai monivartisia ja jopa kolme metriä korkeita. Varret ovat liereitä, uurteisia ja tiheäpiikkisiä. Areolit sijaitsevat lähekkäin ja niissä on usein pitkää villakarvaa ja piikkejä. Verson osa, johon kukat kehittyvät (kefalio), sijaitsee varren sivulla joko jatkuvana tai katkeilevana muodostelmana, joko varren pinnalla tai siihen uponneena. Siinä on villakarvaa ja sukasia. Kukat sijaitsevat kefaliossa tavallisesti ryhminä ja ovat putkimaisia, 2-5 cm pitkiä. Kukkapohjuksessa on pieniä suomuja. Kehälehdet ovat lyhyitä, pystyjä tai siirottavia, väriltään vaihtelevia. Hedelmä on punainen, avautumaton, pieni, mehevä ja miltei valkomaltoinen. Hedelmän pinta on suomuton ja piikitön mutta kukan kuihtuneet jäänteet ovat siinä tavallisesti jäljellä. Siemenet ovat tummanruskeita ja kuoppapintaisia.

Levinneisyys

Micranthocereus-lajit kasvavat Keski- ja Itä-Brasiliassa.
Lost (6. tuotantokausi)

Tuotanto

Toukokuussa 2007 ABC Entertaimentin puheenjohtaja Stephen McPherson ilmoitti Lostin loppuvan kuudennen kautensa jälkeen "erittäin shokeeraavasti". "Tunsimme, että tämä oli ainut keino antaa Lostille kunnollinen ja luova loppu," McPherson sanoi. Alun perin kuudennen tuotantokauden suunniteltiin sisältävän 17 jaksoa, mutta 29. kesäkuuta 2009 julkaistiin kuitenkin, että jaksoja tuleekin 18.
Sarjan tuottajat Damon Lindelof ja Carlton Cuse sanoivat "aina nähneensä" Lostin sarjana, jossa on alku, keskiosa ja loppu", ja julkistamalla sarjan loppumisen katsojat "saavat turvan siitä, että sarja loppuu kuten aioimmekin". Lindelof ja Cuse sanoivat, että sarjan lopun vahvistaminen "oli erittäin helpottavaa" ja, että se auttoi sarjaa saamaan fokuksensa. Tuottajat aikovat paljastaa viimeisellä kaudella muun muassa savuhirviön ja nelivarpaisen patsaan mysteerit sekä ensimmäisen kauden jaksossa Nousevan auringon luola esiintyneiden luurankojen henkilöllisyys. Matthew Fox sanoi tuoreessa haastattelussaan, että viimeisellä kaudella Jack Shephard ja John Locke "ottavat yhteen." Viimeisen kauden puolivälissä kaksi aikajanaa "kiintetytyvät yhteen" ja "tulee olemaan erittäin selvä – ei enää takaumia, ei mitään." Hän väittää myös olevansa ainut sarjan näyttelijä, joka tietää sarjan lopun.Comic-Con 2009:n aikana tehtiin lukuisia kuudennen kauden haastatteluja. Carlton Cuse sanoi, että aikamatkustus ja takaumat loppuvat ja selviytyjät matkustavat johonkin muuhun kuudennella kaudella. Josh Holloway sanoi hahmonsa Sawyerin muuttuvan takaisin omaksi itsekseen Julietin kuoltua. Vaikka Cuse ja Lindelof sanoivatkin, ettei Dharma-aloite ole enää sarjassa yhtä suuressa osassa kuin ennen, he ovat sanoneet, että "Dharma-Michigan -yhteydellä" on suuri osa kuudennella kaudella. Lindelof sanoi tuottajien ohjanneen tuotantoa kädestä pitäen kuudennen tuotantokauden mainosjulisteen teossa, joka julkaistiin Comic-Conissa, ja että julisteessa kaikki on tarkoituksellista. Kuudes kausi on Lostin kausista ainoa, johon ei kuulu minkäänlaista virallista mainosmateriaalia, kuten sneakpeek-klippejä ja mainoskuvia, Lostin tuottajien arveltua kaiken paljastavan liikaa. Lindelofin mukaan "jopa yksi otos kaudesta kertoisi mitä tänä vuonna teemme". Lindelof on myös kuvaillut flashsidewaysien olevan tärkeitä; "Ihmiset sanovat etteivät tarvitse näitä tarinoita, mutta voimme kaikki sanoa, että on 100 prosenttisen tärkeää kertoa Lostin tarina ja toivottavasti kauden lopussa käy selvemmäksi minkä vuoksi." Hän on myös sanonut, että termiä "flashsideways" käytetään kuvaamaan "vaihtoehtoista nykyisyyttä". Kun Lindelofia pyydettiin kuvailemaan kolmea viimeistä jaksoa, tämä vastasi "Vesi".
ABC veloittaa mainostajilta $900,000 Yhdysvaltain dollaria 30-sekunnin mittaisesta mainoksesta Lostin viimeisen jakson mainoskatkojen aikana, kun tavallinen hinta kaudella oli noin $ 214 000 dollaria.
Tapani Hyvönen

Tapani Hyvönen (s. 6. kesäkuuta 1947 Sotkamo) on suomalainen muotoilija ja turkulaisen ED-Design-muotoilutoimiston toimitusjohtaja.
Tapani Hyvönen opiskeli teollista muotoilua Teknillisessä korkeakoulussa, josta valmistui 1974. Kahta vuotta myöhemmin hän perusti oman Destem-muotoilutoimistonsa, joka 1990 fuusioitui Ergonomia Designin kanssa ja syntyi ED-Design, nykyisin yksi suurimmista muotoilutoimistoista Pohjoismaissa.
Hyvönen on toteuttanut muotoiluprojekteja etenkin suomalaiselle elektroniikkateollisuudelle. Hänet palkittiin valtion taideteollisuuspalkinnolla 1984 ja valittiin vuoden teolliseksi muotoilijaksi 1991. Pro Finnish Design -palkinnon hän sai 1992.
Tapani Hyvönen toimi kansainvälisen muotoilujärjestön ICSIDin hallituksessa 1999–2003 ja uudelleen vuodesta 2009. Ornamon puheenjohtaja hän oli 2010–2012. Suomalaisten muotoilukilpailujen ja -palkintojen lisäksi Hyvönen on toiminut tuomariston jäsenenä muotoilukilpailuissa Itävallassa, Saksassa, Intiassa, Japanissa, Singaporessa ja Hongkongissa.