google/wiki40b huggingface dataset:
Karneia

Historia

Spartassa Karneia oli toinen kaupungin kahdesta suurimmasta juhlasta Hyakinthian ohella. Sosibioksen mukaan juhla perustettiin 26. olympiadin aikana eli noin vuonna 676 eaa. Apollonia palvottiin Karneios-epiteetillä eri puolilla Peloponnesosta, erityisesti Amyklaissa, kuitenkin jo hyvin varhaisina aikoina ja jo ennen doorilaisvalloitusta. Erään tulkinnan mukaan 26. olympiadin aikaan juhliin olisi lähinnä tehty muutos niin, että sen kilpailuihin lisättiin musiikkikilpailut. Kyseisenä vuonna niiden voittajaksi mainitaan Terpandros.
Spartalaiset eivät voineet osallistua sotatoimiin juhlan aikana. Tällä oli suuri vaikutus Spartan sotahistoriassa, sillä sodat käytiin usein kuumimpaan kesäaikaan, jolloin oltiin vapaita maatöistä. Seuraukset muistetaan erityisesti persialaissotien ajalta, sillä sen vuoksi spartalaiset myöhästyivät osallistumasta Marathonin taisteluun vuonna 490 eaa., eivätkä voineet lähettää koko armeijaansa Thermopylain taisteluun vuonna 480 eaa. Sama tapa liittyi kuitenkin myös useimpiin muihin suuriin kreikkalaisiin juhliin, ja tapaan viitataan jo Homeroksella.
Spartan lisäksi juhla tunnetaan muun muassa Argoksesta, Gytheionista, Kyrenestä, Messenestä, Sikyonista, Sybariista ja Therasta. Sotilaallisena juhlana Karneia muistutti jossain määrin Ateenan Boedromiaa.

Ohjelma

Spartassa Karneia-juhla alkoi Karneios-kuun, jota attikalaisessa kalenterissa vastasi Metageitnion, 7. päivä, ja juhlat kestivät yhdeksän päivää. Sitä viettivät erityisesti nuoret miehet.
Juhla jäljitteli sotilasleirielämää ritualisoidussa muodossa. Siinä pystytettiin yhdeksän telttaa tai aurinkosuojaa, ja kussakin eli ja aterioi juhlan ajan yhdeksän nuorukaista, noudattaen johtajan käskyjä. Juhlan uhritoimituksia johti pappi, joka tunnettiin nimellä Agētēs (Ἀγητής), minkä vuoksi koko juhla tunnettiin joskus nimellä Agētoria tai Agētoreion (Ἀγητόρια/Ἀγητόρειον). Pappia avusti viisi miestä (Καρνεᾶται, Karneātai) jokaisesta Spartan heimosta. Näiden tuli kustantaa juhlat ja uhrit. Tehtävä kesti neljä vuotta, jona aikana heidän tuli pysyä naimattomana.
Juhlaan kuului myös kuorolaulua ja tanssia, johon osallistuivat myös kaupungin neidot, sekä musiikkikilpailut ainakin vuodesta 676 eaa. lähtien. Musiikkikilpailuilla oli suuri merkitys spartalaisen musiikkielämän ja koko arkaaisen ajan kreikkalaisen runouden ja musiikin kehitykseen. Juhlaan kuului myös erityinen juoksukilpailu stafylodromos (σταφυλοδρόμος, ”viinirypälejuoksu”).
On ehdotettu, että juhliin olisi kuulunut myös kulkue, jossa kuljetettiin Apollon Karneioksen kuvaa veneessä sen muistoksi, kun doorilaiset doorilaisvalloituksessa siirtyivät Naupaktoksesta Peloponnesokselle.
Kari Raatikainen

Kari Raatikainen on suomalainen lentopallovalmentaja. Hän on kaudella 2014-2015 LP Viesti Salon naisten Mestaruusliigan joukkueen päävalmentaja.
Urallaan hän on valmentanut aiemmin useita huippujoukkueita, esimerkkeinä Pielaveden Sampo, Salon Piivolley sekä Kempeleen Lentopallo. Raatikainen on voittanut useita SM-mitaleja.
Gastón Pereiro

Seurajoukkueura

Pereiro on kotimaansa Club Nacional de Footballin kasvatti. Hän debytoi seuran paidassa kaudella 2013–2014, jolloin hän pelasi 15 ottelussa tehden viisi maalia. Kaudella 2014–2015 Pereiro voitti Nacionalin kanssa Uruguayn Primera Divisiónin.
Pereiro siirtyi heinäkuussa 2015 Alankomaiden Eredivisien hallitsevaan mestarijoukkueeseen PSV Eindhoveniin, jossa hän voitti seuraavassa kuussa Alankomaiden supercupin. Eredivisiessä hän debytoi niin ikään elokuussa 2015 ADO Den Haagia vastaan. Syyskuussa 2015 Pereiro debytoi Mestareiden liigassa ja teki ensimmäisen Eredivisie-maalinsa AFC Ajaxin verkkoon. Hän teki tuossa ottelussa kaksi maalia.

Maajoukkueura

Pereiro kuului Uruguayn alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen ikäluokan Etelä-Amerikan-mestaruusturnauksessa vuonna 2015 tehden viisi maalia. Hän pelasi myös saman vuoden MM-turnauksessa neljässä ottelussa viimeistellen yhden maalin.
Lauluyhtye

Lauluyhtye on yleensä noin kolmen–kahdeksan laulajan muodostama kokoonpano, jossa kutakin ääntä laulaa pääasiallisesti vain yksi laulaja. Yksi yleinen lauluyhtyeen kokoonpano on kvartetti, johon kuuluu neljä laulajaa, jotka kukin laulavat yleensä vain omaa ääntään. Erotuksena kuorosta lauluyhtyeellä ei yleensä ole johtajaa. Kuorojen sisällä toimii usein kvartetteja, jotka tarjoavat etevimmille laulajille mahdollisuuden päästä koettamaan solistisempaa, pienimuotoisempaa ja intiimimpää ilmaisutyyliä. Suomalaisen lauluyhtyeliikkeen perustana ja syntysijana onkin ollut korkeatasoinen kuorotominta. Lauluyhtyeet esiintyvät yleensä a cappella eli ilman säestystä, mutta joskus myös säestyksen kanssa. Alkuaan keskiajalla ja renessanssiajalla sitä esitettiin kirkoissa, mutta nykyään laulutyyliä käytetään yleisesti myös viihdemusiikissa. Lauluyhtyeen ohjelmistoon kuuluu niin taidemusiikkia kuin populaarimusiikkiakin. The Hilliard Ensemble, King's Singers, Anonymous 4, The Tallis Scholars, The Manhattan Transfer ja ruotsalainen The Real Group kuuluvat ulkomaiden arvostetuimpiin ja tunnetuimpiin a cappella -lauluyhtyeisiin. Suomessa lauluyhtyetoiminta on kokenut 1990-luvulta alkaen voimakkaan nousun. Tunnetuimia toimivia lauluyhtyeitä ovat kevyen musiikin puolella sähköisesti vahvistettuna esiintyvät Club for Five, Rajaton, How Many Sisters ja Lauluyhtye Viisi, sekä ns. vakavan musiikin puolella akustisesti vanhaan musiikkiin, erityisesti renessanssiajan säestyksettömään vokaalipolyfoniaan erikoistunut Lumen Valo ja Ensemble Petraloysio, gregorianiikkaa tunnetuksi tehnyt naisyhtye Vox Silentii, sekä Ylioppilaskunnan Laulajien riveihin pohjautuva Talla -lauluyhtye. Poliittisesti värittyneistä kotimaisista laluyhtyeistä yksi tunnetuimista on Agit Prop. Yksi 1980-luvulla toimineista taidokkaista lauluyhtyeistä on helsinkiläinen Sotto Voce.
Han van Meegeren

Han van Meegeren (10. lokakuuta 1889 Deventer – 30. joulukuuta 1947 Amsterdam) oli lahjakas, mutta urallaan epäonnistunut hollantilainen taidemaalari sekä menestyksekäs taideväärentäjä, joka erikoistui väärentämään varsinkin 1600-luvulla eläneen Jan Vermeerin teoksia. Van Meegereniä on pidetty yhtenä kaikkien aikojen tunnetuimmista taideväärentäjistä.
H’otsimsk

Sijainti ja liikenneyhteydet

H’otsimskin kaupunkimainen taajama sijaitsee linnuntietä lähes 160 kilometriä Mahiljousta itään. Lännessä hallintopiirin naapureina ovat Mahiljoun alueen Kastsjukovitšy ja Klimavitšy. Venäjä on naapurina niin pohjoisessa, idässä kuin etelässäkin: Smolenskin aluelle pohjoisessa on linnuntietä alle 10 kilometrin matka keskustaajamasta samoin kuin Venäjän Brjanskin alueelle etelässä.
Liikenneyhteyksiensä puolesta hallintopiiri on melko syrjässä. Maantieyhteyksistä tärkeimpiä ovat H’otsimskin piirin keskustaajamasta länteen vievä P75-kantatie ja länsiluoteeseen kulkeva P139-kantatie. Piiriin ei ulotu rautatietä eikä suuria valtateitä tai kansainvälisiä rajanylityspaikkoja Venäjän suuntaan.

Tšernobylin vaikutus

Hallintopiiri säästyi Tšernobylin onnettomuuden radioaktiivinen laskeumalta, josta ei osunut merkittäviä määriä hallintopiirin alueelle.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1950

Vuoden 1950 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Lake Placidissa, Yhdysvalloissa 1.–6. helmikuuta. Hiihtokilpailut käytiin Rumfordissa.
Palina Smolava

Palina Smolava (valkoven. Паліна Смолава) (s. 3. syyskuuta 1980 Minsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen laulaja. 
Smolova edusti Valko-Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2006 englanninkielisellä kappaleella Mum mutta ei edennyt finaaliin. Hän sijoittui semifinaalissa 22. sijalle.
Katri Kortesuo

Ida Sofia Kulovuori, kirjailijanimi Katri Kortesuo (sukunimi aikaisemmin Kuhlberg; 18. lokakuuta 1858 Tampere – 7. kesäkuuta 1941 Tampere) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Isko. Kulovuori toimi Tampereella kansakoulun opettajana vuosina 1884–1925.
Mikrobiomi

Mikrobiomit ovat ihmisen anatomiassa ihoa ja eri ruuminonteloiden limakalvoja asuttavia monimuotoisia mikrobistoja.
Mikrobiomit ovat aktiivisen lääketieteellisen tutkimuksen kohteena niiden merkityksen valjettua ja tarvittavien tekniikoiden kehityttyä. Mikrobiomien ja niiden vaikutusten tutkimus on kuitenkin alkutekijöissään, sillä jo pelkästään normaalin koostumuksen määritys on osoittautunut hankalaksi muun muassa suuren yksilövariaation vuoksi.
Mikrobiomit ja erityisesti niiden poikkeamat on liitetty useisiin paikallisiin ja systeemisiin sairauksiin.
Toistaiseksi ainoa mikrobiomeihin perustuva lääketieteen hoitokeino on ulosteensiirto. Biodiversiteettihypoteesi kuitenkin esittää, että terveellisen mikrobiomin kehittymistä voidaan edistää tukemalla ihmisten yhteyttä luontoon.
Sitkūnai

Sitkūnai on paikka Keski-Liettuassa, 18 kilometriä Kaunasin keskustasta pohjoisluoteeseen. Sitkunai sijaitsee aivan valtatien M1 länsipuolella, eurooppateiden E 85 ja E 67 (M8) liittymän lounaispuolella. 
Sitkunai tuli kuuluisaksi Neuvostoliiton ajan lopussa, kun 13. tammikuuta 1991 Neuvostoliiton erikoisjoukot valtasivat Vilnan televisio- ja radiotornin estääkseen lähetykset. Tuolloin 13 siviiliä sai surmansa pyrkiessään turvaamaan televisiotornin lähetysten häiriöttömän jatkumisen. Silloin Sitkunai jäi ainoaksi radioasemaksi, joka radioi itsenäisyyteen pyrkivien viestejä.
Sitkunaissa on radioasema , joka lähettää keskiaalloilla 1386 kHz, mitä taajuutta on myös Venäjä pitänyt itsellään samanaikaisesti Neuvostoliiton seuraajavaltiona.
Heikki Jussila (jääkäri)

Heikki Jussila (14. kesäkuuta 1887 Haukipudas - 7. marraskuuta 1941) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Jussila ja Maria Kristiina Jämsä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Nanni Olga Marttilan kanssa.

Opinnot

Jussila kävi kansakoulun, maamieskoulun ja Haapaveden kansanopiston vuosina 1908–1909 sekä suoritti yksityisesti viidennen luokan vuonna 1925 ja seitsemännen luokan vuonna 1935 Oulun yhteislyseossa. Hän suoritti sotilasohjaajakurssit vuosina 1921, 1922 ja 1923 ja taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1925 sekä komentajakurssin vuonna 1928 Suojeluskuntain päällystökoulussa.

Jääkärikausi

Jussila oli mukana jääkärien värväystoiminnassa ennen liittymistään itsekin vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 17. joulukuuta 1916, josta hänet komennettiin Saksan yleisesikunnan järjestämille räjäytyskursseille. Takaisin komppaniaansa hän palasi 20. toukokuuta 1917.

Suomen sisällissota

Jussila saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Jussila palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana Kaartin jääkäripataljoonan 4. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 2. syyskuuta 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin 15. marraskuuta 1918 alkaen paikallispäälliköksi Haukiputaan suojeluskuntaan, mistä hänet määrättiin 1. huhtikuuta 1920 alkaen sotilasohjaajaksi Oulun suojeluskuntapiiriin. Hän hoiti useasti Oulussa piiripäällikön tehtäviä kunnes 1. joulukuuta 1925 hänet nimitettiin edellä mainittuun tehtävään. Armeijassa hän oli komennettuna 5. maaliskuuta 1937 – 4. maaliskuuta 1938 Keski-Suomen rykmentissä, missä hän toimi aluksi aliupseerikoulun johtajana ja hoiti 1. tammikuuta 1934 alkaen 2. pataljoonan komentajan tehtäviä.
Olavi Kares

Perhetausta

Kares syntyi Mikkelin maalaiskunnassa Otavan kansanopiston johtajan, lääninrovastin ja sittemmin IKL:n kansanedustajan K. R. Kareksen ja Siiri Koskisen perheeseen. 
Kares solmi avioliiton filosofian maisteri Aili Mattilan kanssa. Perheeseen syntyi tytär Leena.

Opinnot

Kares valmistui  ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1921. Hän hakeutui opiskelemaan Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan. Sacri ministerii kandidaatintutkinnon hän suoritti 1927. Papiksi hänet vihittiin 1928 Turussa, ja pätevyyden kirkkohistorian professorin virkaan hän sai 1945. 
Opiskeluaikanaan hän oli jäsenenä muun muassa Akateemisessa Karjala-Seurassa ja Hämäläis-Osakunnassa.
Teologian kunniatohtorin arvo Karekselle myönnettiin 1942.

Työura

Kareksen ensimmäinen työpaikka avautui Lapuan seurakunnassa sen virallisena apulaisena sekä kirkkoherran, isänsä K. R. Kareksen apulaisena 1928–1930. Pohjanmaalta Kares siirtyi Turkuun, jossa hän toimi Turun kristillisen kansanopiston johtajana 1930–60, välillä kauden 1947–48 Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtajana sekä Turun tuomiokirkkoseurakunnan tuomiorovastina 1960–62.
Vuonna 1956 presidentti Urho Kekkonen syrjäytti Kareksen Lapuan piispanvaalin ensimmäiseltä ehdokassijalta. Kuitenkin presidentti Kekkonen nimitti hänet Kuopion hiippakunnan piispaksi 1962, josta virasta Kares siirtyi eläkkeelle 1974.

Luottamustehtävät

Vuonna 1930 Kares toimi osana Lapuan liikkeen johtoa ja sen rahastonhoitajana hänen tehtävään oli tilittää muilutusten suorittajille korvaukset bensiinikuluista. Kytkös liikkeeseen muodostui myös alkuun rasitteeksi hänen uralleen kirkossa.
Kares toimi Turun ylioppilaiden kristillisen yhdistyksen puheenjohtajana 1932–37. Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikunnan jäsenenä hän oli vuodesta 1945 ja puheenjohtajana 1959–72. Kirkolliskokouksiin hän osallistui vuosivälillä 1943–74. Kirkkokäsikirjakomitean jäsenenä hän oli 1948–63 sekä Turun seurakuntien kirkkovaltuuston jäsenenä vuodesta 1951 ja puheenjohtajana 1960–62. Kuopion Pipliaseuran johtokunnan puheenjohtajuutta hän hoiti 1962–74. Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton valtuuskunnan jäsen hän oli 1966–77. 
Edelleen Kares oli Suomen Kansanopistoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1948–60 sekä Opettajaneuvoston jäsenenä 1952–60. Turun Kirjailijat ry:n johtokunnan puheenjohtajana hän toimi 1959–61 sekä Kansanvalistusseuran valtuuskunnan jäsenenä 1960–62. Pelastakaa Lapset ry:n hallintoneuvoston jäsen hän oli 1962–79. Kuopion Yliopistosäätiössä Kares oli valtuuskunnan jäsenenä 1966–69 sekä hallituksen jäsenenä 1969–74.

Julkaisutoiminta

Kareksen sydäntä lähellä oli körttiläisyys, ja hän julkaisi lukuisia körttiläisyyden historiasta ja johtohahmoista kertovia kirjoja, joista laajin on viisiosainen, noin 2500-sivuinen Heränneen kansan vaellus (1941–1952). Hän julkaisi myös päiväkirjoja ja muistelmia sekä aforismeja.
Kares kuoli 6. lokakuuta 1988 Turussa, ja hänen viimeinen leposijansa sijaitsee Lapualla Simpsiön hautausmaalla niin sanotussa ”pappien pellossa” usean muun Suomen luterilaisen kirkon vaikuttajan joukossa.
Kadesh

Kadesh oli muinainen kaupunki lähellä Orontes-joen alkulähteitä. Se oli paikkana egyptiläisten ja muinaisten heettiläisten taisteluille Ramses II:n aikana.
Jake DeBrusk

Muuta

DeBruskin isä Louie DeBrusk on entinen NHL-hyökkääjä, joka pelasi uransa aikana Edmonton Oilersin, Tampa Bay Lightningin, Arizona Coyotesin ja Chicago Blackhawksien riveissä.
Aune Perälä

Aune Ester Perälä, o. s. Yli-Luukko (10. marraskuuta 1909 Ilmajoki – 23. marraskuuta 1993 Espoo) oli suomalainen kansakoulunopettaja, joka kirjoitti nimimerkillä Une Haarnoja sanat joululauluun Rauhaa, vain rauhaa kellot ne soi.
Aune Perälä oli naimisissa 1937–1967 opettaja Aate Vireini Perälän kanssa. He käyttivät taiteilijanimeä Haarnoja ja julkaisivat vuonna 1942 yhteisen runokokoelman Sumukehrät. Aune Perälä oli opettajana useissa eri kouluissa, ja viimeksi ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 1970 hän oli opettajana Espoossa Rastaalan koulussa. Aune Perälä kirjoitti runonsa Rauhaa, vain rauhaa kellot ne soi otsikolla Jouluhymni 1940-luvun lopulla, ja hän näytti Perälän perheessä vierailulla olleelle säveltäjä Ahti Sonniselle kirjoittamiaan runoja. Jouluhymni-runo teki erityisen vaikutuksen Sonniseen, ja hän pyysi sen sävellettäväkseen. Laulu ilmestyi sitten vuonna 1952.
Dorinel Munteanu

Dorinel Ionel Munteanu (s. 25. kesäkuuta 1968 Grădinari, Caraș-Severin) on romanialainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 134 ottelua ja teki niissä 16 maalia vuosina 1991–2007. Hän on vielä vuonna 2019 eniten maaotteluja pelannut romanialainen. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Munteanu edusti ammattilaisuransa alkuvuosina kotimaassaan Metalul Bocșaa, CSM Reșițaa, Olt Scorniceștia, Inter Sibiuta ja kaksi kautta Dinamo Bukarestia, jonka riveissä hän voitti Romanian-mestaruuden vuonna 1992. Hän siirtyi belgialaisseura Cercle Bruggeen vuonna 1993 ja pelasi siellä kaksi kautta. Seuraavat vuodet hän pelasi Saksassa, neljä kautta Kölnissä ja vähän yli neljä kautta Wolfsburgissa, josta hän palasi kesken kauden 2003–2004 kotimaahansa. Hän pelasi Bundesliigassa 198 ottelua ja teki niissä 22 maalia. Viimeisen Kölnin-kautensa hän pelasi 2. Bundesliigassa. Jalkapallolehti Kicker arvioi hänet kesällä 2000 Bundesliigan kolmanneksi parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Steaua Bukarestin joukkueessa Munteanu voitti toisen Romanian-mestaruutensa vuonna 2005. Viimeiset pelivuotensa hän edusti CFR Clujta, Argeș Piteștiä ja Vasluita.
Munteanu pelasi Romanian maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa toukokuussa 1991. Hän pelasi neljissä arvokisoissa joukkueensa kaikissa otteluissa: vuoden 1994 MM-kilpailuissa viisi ottelua, vuoden 1996 EM-kilpailuissa kolme ottelua, vuoden 1998 MM-kilpailuissa neljä ottelua ja vuoden 2000 EM-kilpailuissa neljä ottelua. Hän teki EM-kilpailuissa 2000 joukkueensa toisen maalin Englantia vastaan alkulohko-ottelussa, jonka Romania voitti 3–2. Syyskuussa 1997 hän teki MM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan hattutempun. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 2007.
Ensimmäisen päävalmentajapestinsä Munteanu sai CFR Cluj'n joukkueeseen kesällä 2005. Hän on valmentanut yli kymmentä joukkuetta, muun muassa venäläisseuroja Mordovija Saransk ja Kuban Krasnodar. Pisimpään hän on valmentanut kotimaansa Oțelul Galația vuosina 2009–2012.
Työvoima

Työvoimalla tarkoitetaan kaikkia niitä 15–74-vuotiaita henkilöitä, jotka ovat aktiivisesti työmarkkinoiden käytettävissä. Työvoima jaetaan työttömiin ja työssäkäyviin. Koululaisia, opiskelijoita ja eläkeläisiä ei yleensä lasketa kuuluvaksi työvoiman piiriin.
Arsen Fadzajev

Arsen Suleimanovitš Fadzajev (ven. Арсен Сулейманович Фадзаев, s. 5. syyskuuta 1962 Pohjois-Ossetian ASNT, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa sekä Itsenäisten valtioiden yhteisön ja Georgian urheilijoiden muodostamaa yhdistynyttä joukkuetta edustanut vapaapainin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Fadzajev voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Kiovassa 1983 ja seuraavana keväänä Euroopan mestaruuden Jönköpingissä 1984, mutta itäblokin maiden boikotoidessa Los Angelesin 1984 kisoja ei Fadzajev päässyt tavoittelemaan vielä olympiavoittoa. Seuraava tilaisuus tuli Soulissa 1988, jossa Fadzajev sai kultamitalin otettuaan 68-kiloisten finaalissa 6–0-pistevoiton Etelä-Korean Park Jang-soonista. Ainoan kerran Fadzajev jäi arvokisoissa hopealle Martignyn MM-kisoissa 1989, jossa Yhdysvaltain Kenneth Monday oli parempi, kun Fadzajev poikkeuksellisesti paini 74-kiloisten sarjassa. Sen jälkeen Fadzajev laihdutti itsensä takaisin 68 kilon sarjaan ja voitti vielä kaksi maailmanmestaruutta sekä olympiakultaa Barcelonassa 1992.
Urheilu-uransa jälkeen Fadzajev on siirtynyt politiikkaan. Hänet valittiin Venäjän parlamentin alahuoneeseen duumaan Yhtenäinen Venäjä -puolueen listoilta vuonna 2003. Hän toimii kulttuuri-, urheilu- ja nuorisoasiainkomitean varapuheenjohtajana sekä Pohjois-Kaukasian alueen ongelmia käsittelevän komitean jäsenenä.
Kohtisuora

Kohtisuoralla (ts. normaalilla) tarkoitetaan yleensä kahden suoran tai tason välistä suhdetta, joka muodostaa 90° kulman. 
Suoran ja pisteen välinen lyhin etäisyys löytyy mittaamalla pisteen kautta kulkevaa suoran normaalia.
Matemaattisten peruskoordinaatistojen akselit ovat toisiinsa nähden kohtisuorassa. Myös useampiulotteiset tasot ja objektit voivat olla toisiinsa nähden kohtisuorassa, mutta niiden hahmottaminen visuaalisesti on ihmiselle mahdotonta.
Ralf Fährmann

Ralf Fährmann (27. syyskuuta 1988) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on oikeajalkainen. Fährmann edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Norwich Cityä lainasopimuksella Saksan Bundesliigan Schalke 04 -seurasta. Hän on kotimaassaan pelannut myös Eintracht Frankfurtissa. Fährmannista tuli Schalken ykkösmaalivahti, kun Manuel Neuer siirtyi Bayern Müncheniin.
Sanjeev Kumar

Sanjeev Kumar (oik. Harihar Jethalal Zariwala, 9. heinäkuuta 1938 Surat – 6. marraskuuta 1985 Bombay) oli intialainen näyttelijä, joka työskenteli hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän voitti uransa aikana useita arvostettuja palkintoja, kuten kaksi parhaan miespääosan National Film Awards -palkintoa elokuvista Dastak (1970) ja Koshish (1972). Vaikka Kumar kuoli alle 50-vuotiaana, hänet tunnettiin useista vanhemman miehen rooleistaan.
E. Remington and Sons

E. Remington and Sons (1816–1896) oli yhdysvaltalainen tuliaseiden ja kirjoituskoneiden valmistaja. Yrityksen perusti 1816 Eliphalet Remington Ilioniin New Yorkiin, ja 1. maaliskuuta 1873 tehtaassa aloitettiin ensimmäisen kaupallisen kirjoituskoneen valmistus.
Elokuussa 1816 silloin 22-vuotias Eliphalet Remington II takoi ensimmäisen kiväärinpiippunsa. Se osoittautui onnistuneeksi, ja nuori seppä ryhtyi valmistamaan niitä vastatakseen Mohawk Valleyn kasvavaan urheiluaseiden kysyntään. Kun Erien kanava valmistui yhdistämään Buffalon Albanyyn, paikallinen kaupankäynti vilkastui merkittävästi. Kun kiväärinpiippujen kysyntä kasvoi, Remingtonit siirsivät 1828 pajan ja valimon kanavan tuntumaan lähelle Morgan's Landing, myöhemmin Ilion, -nimistä kaupunkia. Samaan aikaan kuoli vanhempi Eliphalet, ja hänen poikansa ryhtyi johtamaan yritystä.

Remingtonin kirjoituskone

Christopher Sholes, Carlos Glidden ja Sam Lewis keksivät 1867 uuden kirjoituskoneen. Sholesin ja Gliddenin kirjoituskone oli ensimmäinen, jolla saattoi kirjoittaa nopeammin kuin käsin. Patentti (US 79 265) myytiin 12 000 dollarilla Densmorelle ja Yostille, jotka tekivät sopimuksen E. Remington and Sonsin kanssa, joka silloin tunnettiin ompelukoneiden valmistajana. Sopimuksen mukaan Remingtonin piti ruveta valmistamaan kaupallisesti silloin nimellä Sholes and Glidden Type-Writer tunnettua konetta. Remington aloitti ensimmäisen kirjoituskoneen valmistuksen 1. maaliskuuta 1873 Ilionissa New Yorkissa.

Nimeksi E. Remington & Sons

Eliphalet vanhin poika Philo Remington tuli yritykseen mukaan 1839, ja nimeksi tuli E. Remington & Son. 1845 mukaan tuli hänen toinenkin poikansa Samuel, jolloin nimeksi muutettiin pian E. Remington & Sons. Myös Remingtonin kolmas poika Eliphalet III tuli myöhemmin yritykseen osakkaaksi.
Tässä vaiheessa yritys keskittyi lähes täysin kiväärinpiippujen valmistukseen. Piippuihin merkittiin näkyvä leima "REMINGTON", ja ne tunnettiin laadukkaina ja kohtuuhintaisina piippuina. Monet, elleivät kaikkikin, itsenäiset asesepät Mohawk Valleyssa ostivat valmiita mutta rihlaamattomia piippuja Remington ja käyttivät niitä kootessaan asiakkaidensa tilaamia aseita. Kysynnän lisääntyessä Remingtonit lisäsivät tuotantoonsa muitakin aseenosia.

Uusi nimi Remington Arms

E. Remington and Sons myi 1886 kirjoituskoneiden valmistuksen Standard Typewriter Manufacturing Companylle. Kauppaan kuului nimen Remington käyttöoikeus. E. Remington and Sons muutti nimekseen Remington Arms.
Standard Typewriter otti uudeksi nimekseen 1902 Remington Typewriter Company. Yhtiö sulautui 1927 Rand Kardex Company -nimiseen yritykseen, ja niistä syntyi Remington Rand, joka jatkoi konttorikoneiden valmistusta ja josta myöhemmin tuli merkittävä tietokoneyritys, joka valmisti myös sähköparranajokoneita.
Ian Scheckter

Ian Scheckter (s. 22. elokuuta 1947 East London, Etelä-Afrikka) on entinen eteläafrikkalainen F1-kuljettaja. Hän on Jody Scheckterin isoveli ja Tomas Scheckterin eno. Hän osallistui 20 F1-osakilpailuun kausilla 1974–1977. Hän oli parhaimmillaan kymmenes Hollannin GP:ssä 1977. Hänen uransa päättyi, kun häntä ei päästetty ajamaan Japanin GP:hen 1977, koska hänet karkotettiin Japanista johtuen maassaan vallitsevasta apartheid-politiikasta.