google/wiki40b huggingface dataset:
Mustialanlammi

Maantiede

Järven pinta-ala on 22,7 hehtaaria ja sen pituus on 1000 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee Riuskanoja, joka tuo vettä metsistä ja pelloilta vesiensuojelukosteikon kautta , ja Kaukjärven 50 metriä pitkä laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 1,8 kilometriä pitkä Alhonoja. Se yhtyy Myllyjokeen noin 800 metriä joen suusta.
Järven rantaviiva on 2,5 kilometriä pitkä ja sen ranta on puoliksi Syrjänharjun kangasmetsää ja puoliksi peltomaata. Läntinen puoli peltomaata on puistoa, joka kuuluu Mustialan maanviljelyskoululle. Oppilaitokselle johtaa puiston läpi 1,3 kilometriä pitkä tie Tammelan taajamasta.
Koska lampi sijaitsee Syrjänharjun pohjoisreunalla, on mahdollista, että lammen syvänteet ovat jääkauden jälkeisen ajan suppamuodostuma. Suppia on runsaasti Forssan ja Portaan välisellä harjujaksolla. Myös viereisessä Kaukjärvessä on kolme syvännettä.

Historia

Pohjoisrannalla on sijainnut Mustialan kartano, jonka paikalla toimii nykyään maatalouskoulu. Eräs Mustialampi on ollut Tammelassa vesijätön jakamisen kohteena vuonna 1838. Mikäli tällä tarkoitettiin Mustialanlammia, on järven vedenpintaa alennettu sitä aikaisemmin.
1960-luvulla alennettiin Muistialanlammin vedenpintaa, kun Alhonojan pohjaa perattiin ja sen yläosaan rakennettiin pohjapato. Siitä lähtien vedenpinnan korkeus on pysytellyt samalla tasolla.

Luonnontila

Järvi on ulkoisen ja sisäisen kuormituksen takia ollut pitkään rehevöitynyt eli runsasravinteinen. Sen vesi on savinen, samea ja järvessä kukkii ajoittain leväkasvustot. Sen näkysyvyys on ollut 0,4−1,1 metriä. Järven alusvesi on ollut pysyvästi hapeton eikä se ole sekoittunut päällysvesiin edes syksyisin. Hapettomuudesta johtuen veden ravinnepitoisuudet ovat selvästi koholla. Järven veden viipymä järvessä on noin 30 vuorokautta.
Vuonna 2012 järvellä suoritettiin järvellä koekalastus, jonka tuloksena saatiin seuraavia kalalajeja: ahven, kuha, kiiski, salakka, pasuri, sulkava, lahna ja särki. Pääosan kalansaalista muodostivat ahven ja särki.

Kunnostustoimia

Järven kunnostusta yritettiin syksyllä 2004 kipsisaostuksella. Syvänteen alentunut happitilanne saatiin silloin hieman kohoamaan ja liuenneen forforin pitoisuudet alenemaan huomattavasti lyhyeksi aikaa.
Parhaillaan on käynnissä vuonna 2012 alkanut monivuotinen projekti, jossa lammen happitilannetta seurataan ja samalla lampeen tulevia ravinteita pyritään uusilla rakenteilla vähentämään. Vedenpinnan korkeutta seurattiin Muistialan saunarantaan asennetulla mittarilla ja Alhonojaan tullaan rakentamaan pohjapato pitämään lammen vedenpintaa hieman ylempänä. Vuoden 2012 koekalastuksella ei saatu yli 4 metrin syvyydestä lainkaan kaloja, joten lampeen asennettiin kuplalaite.
Fylliitti

Fylliitti tai kovasinkivi tai savikiilleliuske on savikivestä muodostunut metamorfinen kivi. Fylliitti koostuu lähinnä kiillemineraaleista ja kvartsista. Sen väri on usein tumma tai musta. Fylliitti on hienorakeinen ja sen metamorfoosiaste on suhteellisen alhainen.
Fylliittia käytetään hiomakivien valmistukseen sekä rakennusten ja muistomerkkien verhoilumateriaalina sekä käytävälaattoina. Fylliitti kestää säiden vaihteluja eikä se ole liukasta tai lasimaisen kovaa.
Will Ryan

Will Ryan (s. 13. marraskuuta 1939 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko ja ääninäyttelijä. Hänestä tuli toinen jäsen koomisessa lauluryhmässä Willio & Phillio. Kaksikko myöhemmin muutti Kaliforniaan, jossa he saivat tilaisuuden sanoittaa ja nauhoittaa hullunkurisia lauluja Disneyland recordsille. Tämän myötä Ryan päätyi myös ääninäyttelijäksi Disneyn tuottamiin piirrossarjoihin ja elokuviin. Hänen ääntään on kuultu muun muassa Smurffeissa, Ankronikkassa, Kummikarhuissa, Karvisessa, Akun Tehtaassa, Drawn Togetherissä ja Mikki Hiiren kerhotalossa. Lisäksi Ryan on ollut muun muassa Hessu Hopon ja Ihaan ääninä.
Teamsters

Teamsters, International Brotherhood of Teamsters (IBT), aikaisemmin nimellä International Brotherhood of Teamsters, Chauffeurs, Warehousemen and Helpers of America on yksi suurimmista yhdysvaltalaisista ammattiliitoista. Vuoden 2004 tietojen mukaan liittoon kuului 1,4 miljoonaa jäsentä.
IBT perustettiin vuonna 1903. Alun perin teamsterilla tarkoitettiin henkilöä, joka kuljetti härkä-, hevos- tai muulivankkuria, mutta nykyään se merkitsee ammattimaista kuorma-auto- tai rekkakuskia.
Ammattiliiton pitkäaikaisin johtaja oli Jimmy Hoffa, joka ei pelännyt käyttää likaisia otteita. Hoffa katosi vuonna 1975 epämääräisissä olosuhteissa. Hänen poikansa James P. Hoffa on ammattiliiton nykyinen johtaja.
Pontos (mytologia)

Pontos (muinaiskreikaksi Πόντος, suom. meri) oli kreikkalaisessa mytologiassa muinainen, Olymposta edeltävän ajan meren jumala, Gaian ja Aitherin poika. Hesiodos tosin kertoo Gaian synnyttäneen Pontoksen itsestään ilman rakkauden liittoa antaen siten kuvan, että kysymyksessä olisi pelkästään meren henkilöitymä.
Gaian kanssa Pontos sai lapset Nereus, Forkys, Keto, Eurybia ja Thaumas. Useat kalaheimot ovat puolestaan syntyneet Pontoksen ja Thalassan liitosta.
Ukkokukkajäärä

Koko ja ulkonäkö

Ukkokukkajäärä on rotevarakenteinen ja 18–27 mm pituudellaan kookas sarvijäärälaji. Sukupuolet eroavat ulkonäöltään toisistaan. Pää ja tuntosarvet ovat molemmilla sukupuolilla mustat ja etuselkä rusehtavan punainen. Etuselän etu- ja takareunassa on ohut, musta reunus ja sen takanurkat ovat terävät. Koiraalla peitinsiivet ovat rusehtavan punaiset, mutta naaraalla täysin mustat.
Lajin koiras muistuttaa paljon rusokukkajäärän (Anoplodera rubra) naarasta. Naarasta ei voi sekoittaa muihin suomalaisiin lajeihin.

Levinneisyys

Eurooppalaisittain ukkokukkajäärä on varsin itäinen laji. Levinneisyysalueen länsireuna ulottuu Etelä-Suomesta Baltian kautta Puolan Białowiezan metsään ja paikoin Balkanille. Suomessa ukkokukkajäärästä on useita 1800-luvulla tehtyjä havaintoja Etelä-Suomesta, mutta viimeisin havainto on Mäntsälästä vuodelta 1986. Itäisimmillään lajia tavataan Koreasta ja Japanista. Nykyisin  Suomea lähimmät vakituiset esiintymisalueet löytyvät Virosta sekä Venäjän Karjalassa Kivatsun luonnonpuistosta.

Elinympäristö ja elintavat

Lajin elintavat tunnetaan varsin heikosti, eikä suomalaisten yksilöiden löytöpaikoista ole erityisemmin tietoa. Esiintymispaikan tulee olla vanha metsä, jossa on paljon vanhoja, kuolleita tai kuolevia haapoja. Ulkomailla kuoriaiset elävät luultavasti toukkien elinpaikkoina toimivien tukevien, pystyynkuolleiden puiden rungoilla käyden satunnaisesti kukilla. Pohjois-Euroopassa toukkien ravintopuu on haapa, mutta etelämpänä pääravintokasvi on pyökki ja lajia on tavattu myös muilta lehtipuilta.
Toukkakehitys kestää kolmesta neljään vuotta. Todennäköisesti toukan syömäjälki on vain muutaman senttimetrin syvyydessä puun pituussuuntaan koverrettu käytävä. Jopa senttimetrin läpimittainen ulostuloaukko on samantapainen kuin haavantuhoojalla (Lamellocossus terebra), mutta jääräntoukkien käytävät ovat puupurun täyttämiä, toisin kuin haavantuhoojan puhtaat käytävät.
Suomessa ukkokukkajäärä on kahdessa viimeisimmässä uhanalaisluokituksessa vuosilta 2000 ja 2010 luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, mutta todellisuudessa se saattaa olla jo hävinnyt.
Morgartenin taistelu

Morgartenin taistelu käytiin Sveitsissä lähellä Mortgartenin solaa, nykyisessä Oberägerin kunnassa, Zugin kantonissa, vuonna 1315. Jousilla ja nuolilla aseistautuneet Sveitsin valaliiton jalkamiehet yllättivät väijyksistä Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa edustaneet itävaltalaisjoukot, joita johti herttua Leopold I. Taistelu oli ensimmäinen, jossa sveitsiläiset löivät Habsburgit, ja ensimmäinen pitkään aikaan, jossa jalkamiehet löivät haarniskoidut ritarit. Schwyzläisten ansioituminen tässä taistelussa johti siihen, että liittoa alettiin kutsua heitä muistuttavilla nimilä monissa kielissä (Schweiz, Suisse, Svizzera, Switzerland).

Taustaa

1200-luvun lopulla Habsburgit pyrkivät turvaamaan laajat alueet Gotthardin solan ympäristössä turvatakseen lyhyen reitin pohjoisesta Italiaan. Valaliiton jäsenillä Uri, Schwyz ja Unterwalden oli aiempien keisarien vapauskirje, joka takasi niille alueen autonomisuuden.
Vuonna 1314 Ludvig Baijerilainen ja Habsburgien prinssi Frederik kilpiailivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kruunusta, ja sveitsiläiset tukivat Ludvigia. Sotatoimien puhkeamiseen johti lopulta kiista Habsburgien tukeman Einsiedelnin luostarin oikeudesta laidunmaihin.

Seuraukset

Taistelun jälkeen sveitsiläiset uusivat valansa, ja valaliitto vahvistui ja alkoi kasvaa.
Valaistus

Valaistus käsittää keinotekoiset valonlähteet kuten lamput, ledit ja sisätiloihin tulevan päivänvalon. Päivänvaloa käytetään usein pääasiallisena valonlähteenä päivisin.
Valaistukseen kuluu merkittävä osa maailman energiantuotannosta. Keinotekoinen valaistus toteutetaan nykyään yleisimmin sähköllä. Aiemmin siihen on käytetty kaasua, öljyä ja kynttilöitä, jotka yhä ovat käytössä joissain tilanteissa. Suomessa päre oli maaseudulla yleinen valaistusneuvo aina 1800-luvun lopulle saakka. Oikeanlaisella valaistuksella voidaan parantaa työtehoa tai luoda tunnelmaa. Sisävalaistus on olennainen osa sisustusta. Valaistus voidaan luokitella käyttötarkoituksen mukaan joko yleis-, kohde- tai työvalaistukseksi.

Valaisimet

Valaisimia on saatavilla moniin eri tarkoituksiin ja tyyleihin. Jotkut ovat hyvin pelkistettyjä ja yksinkertaisia, kun taas toiset ovat jo itsessään taideteoksia. Valaisimissa voidaan käyttää lähes mitä tahansa materiaaleja, kunhan ne ovat lämmön kestäviä ja täyttävät turvallisuusmääräykset.
Ämmälammi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 111,2 metriä mpy.
Aito Keravuori

Aito Keravuori (14. toukokuuta 1910 Kajaani – 4. elokuuta 1998 Maine, Yhdysvallat)  oli suomalainen upseeri, joka joutui pakenemaan maasta asekätkentäjutun yhteydessä ja loi sitten uuden uran Yhdysvaltain armeijassa.
Kajaanista kotosin ollut Keravuori pääsi ylioppilaaksi 1931. Suoritettuaan Reserviupseerikoulun ja kadettikoulun hän vannoi upseerinvalan 1934. Hän palveli aluksi Sallan rajakomppanissa ja toimi myös Akateemisen Karjala-Seuran sotilaskouluttajana.
Keravuori haavoittui talvisodassa Kuolajärvellä, ja jatkosodan aikana hän toimi pataljoonankomentajana muun muassa 1944 Kuuterselän taistelussa. Syksyllä 1944 majuri Keravuori oli mukana everstiluutnantti Usko Sakari Haahden ja eversti Valo Nihtilän johtamassa aseidenkätkentähankkeessa. Hän vastasi aseidenkätkennästä Oulun seudulla toimien Oulun sotilaspiirin 2. ye-upseerina. Oulun seudulla asekätkennässä mukana ollut korpraali Kumpulainen jäi kiinni huhtikuussa 1945 yrittäessään myydä Oulun torilla eräästä kätköstä anastamiaan elintarvikkeita. Hän kertoi edellisenä syksynä tapahtuneesta aseidenkätkennästä Valpolle ja Keravuori sai esimiehiltään käskyn paeta Ruotsiin. Keravuori siirtyi Ruotsiin 12. toukokuuta 1945 kalastajaveneellä. Tässä vaiheessa uskottiin vielä, että Keravuoren poistumisen avulla jutun paljastuminen saataisiin rajattua vain Oulun alueelle. Niin ei kuitenkaan käynyt.
Ruotsi karkotti 1946 maassa oleskelleet aseidenkätkentäjuttuun sekaantuneet suomalaiset Marttisen miehet ja Keravuori siirtyi tällöin Yhdysvaltoihin. Vuonna 1947 17 Marttisen miestä värvättiin Yhdysvaltain armeijaan, jossa he joutuivat aloittamaan palvelun alokkaina. He ylenivät kuitenkin nopeasti ja Keravuorestakin tuli majuri jo 1951. Suomalaiset toimivat etenkin talvi- ja sissisodankäynnin asiantuntijoina.
Keravuori siirtyi vuonna 1954 armeijan erikoisjoukkojen, niin sanottujen vihreiden barettien riveihin. Hän palveli 1957–1968 kouluttajana Bad Tölzissä Länsi-Saksassa, Laosissa ja Vietnamissa. Keravuori auttoi muun muassa Lauri Törniä pääsemään erikoisjoukkojen palvelukseen. Keravuori jäi eläkkeelle armeijasta 1968 everstin arvoisena. Suomessa Keravuori kävi ensimmäisen kerran pakonsa jälkeen vasta 1960.
Aito Keravuori on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle Washingtonissa. Myös hänen poikansa Aito J. Keravuori on haudattu sinne.
Lorschin luostari

Lorschin luostari (saks. Reichsabtei Lorsch, lat. Laureshamense Monasterium) on luostari Lorschin kaupungissa läntisessä Saksassa, noin kymmenen kilometriä Wormsista itään. Se oli yksi frankkien valtakunnan kuuluisimmista luostareista. Raunioituneenakin sitä pidetään yhä Saksan merkittävimpiin kuuluvana esiromaanisena rakennuksena. Luostarin kronikka (Lorschin koodeksi), joka koottiin 1170-luvulla, on merkittävä dokumentti Saksan varhaiskeskiajan historiasta.
Vuonna 1991 luostari valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Perusteluina mainittiin, että luostari ja sen 1 200 vuotta vanha loistavassa kunnossa oleva portti (Torhall) ovat harvinaista todistusaineistoa frankkien valtakunnan arkkitehtuurista. Lisäksi Lorschin luostari on todisteena lännen heräämisestä ajan uusille aatteille Kaarle Suuren alaisuudessa.
Gauntlet

Pelin kulku

Gauntlet on ylhäältäpäin kuvattu toimintapeli tai käytännössä ampumapeli, jota voi pelata samanaikaisesti 1–4 pelaajaa. Kolikkopelissä oli neljät ohjaimet, mikä oli tuolloin uusi piirre. Koko pelikoneesta rakennettiin aikaisempia koneita laajempi malli, jota muut pelit käyttivät myöhemmin. Joystickin lisäksi kullakin pelaajalla on kaksi nappia, toinen ampumista ja toinen taiankäyttöä varten.
Valittavat pelihahmot ovat kirveitä viskova Thor-soturi, loitsuja ampuva Merlin-velho, miekkaa heittävä Thyra-valkyria sekä jousipyssyllä ampuva Questor-haltia. Pelihahmo määräytyy sen mukaan, millä ohjaimilla pelaaja pelaa. Kaikilla hahmoilla on oma etunsa: soturi on paras lähitaistelussa, velho käyttää taikuutta parhaiten, valkyyrialla on paras suoja vihollisia vastaan, ja haltia on nopein. Pelihahmot liikkuvat ylhäältäpäin kuvatuissa luolastoissa. Mielenkiintoa pitävät yllä useat vaihtuvat viholliset, jotka tulevat pelaajien kimppuun suurissa laumoissa, sekä monet sokkelot vaihtuvine grafiikoineen.
Pelaajat ohjaavat hahmojaan, sotivat hirviöitä vastaan, sekä keräävät aarteita ja taikaesineitä. Moninpelissä pelaajat voivat kilpailla tai tehdä yhteistyötä sen suhteen, kuka saa mitkäkin esineet. Pelaajat menettävät energiapisteitä jatkuvasti, mutta lisää saa syömällä luolastoista löytyvää ruokaa. Energiaa saa myös laittamalla lisää rahaa pelikoneeseen. Tämän ominaisuuden takia pelin väitetään tulleen joillekin pelaajille kalliiksi, ja toisaalta muut joutuivat odottamaan pitkiä aikoja päästääkseen itse pelaamaan.
Yksi pelin vuonna 1984 vaikuttavana pidetyistä piirteistä oli kertojan ääni, joka kommentoi usein pelin tapahtumia ja antoi ohjeita esimerkiksi sanomalla "Remember - don't shoot food!" (muista, ettet ammu ruokaa) tai "Warrior needs food badly!" (soturi tarvitsee ruokaa kiireesti). Välillä kertoja joko kannusti tai moitti pelaajia taistelun keskellä. Joitakin pelin lausahduksia on kierrätetty myöhemmissä tietokonepeleissä vitsinä.
Wexi Korhonen

Wexi Korhonen (oik. Veikko Johannes Korhonen, s. 9. lokakuuta 1949 Kuopio)  on suomalainen kirjailija, joka asuu Tampereella.
Korhonen kirjoitti ylioppilaaksi 1989; hän oli valmistunut teknikoksi jo 1972. Hän työskenteli 70-80 -luvuilla vaatetusteollisuudessa. Myöhemmin hän omistautui täysin kirjoittajaksi. Hänellä oli 90-luvulla pitkä ura mainoisalalla copy-writer-työssä. Hän teki silloin myös toimittajantöitä. Ammattinsa lisäksi Korhonen mainitsee harrastuksenaan laskuvarjourheilun. Wexi Korhonen on harrastanut ilmailua yli 50 vuotta. Hän aloitti purjelentopoikana, mutta sen jälkeen hän omistautui täysin laskuvarjourheiluun. Hänellä on laskuvarjo-urheilun henkilökohtaisessa tarkkuushypyssä useita SM- ja PM-kultamitaleja.
Korhonen kirjoitti ensimmäisen kirjansa Sky Divers – Tappajat taivaalta vuonna 1984. Korhonen on eläkkeellä ja asuu Espanjan Fuengirolassa. Toiminnallisuus on hänen teostensa tavaramerkkejä. Usean kirjan päähenkilönä on Kari Salo. Korhosen dekkarien maisemaa ovat Tampere ja sen muutamat lähikunnat. Tampereen kaupunginosista tapahtumapaikkoja ovat esimerkiksi Pispala, Kauppi sekä Tahmela. Teoksissa Kari Salo seikkailee myös Suomen rajojen ulkopuolella mm. Virossa.
Korhonen on naimaton eikä hänellä ole lapsia.
Leena Nokela

Leena Katri Nokela (o.s. Korhonen, s. 16. tammikuuta 1937 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän on ollut päätoimittajana Avotakassa ja Glorian Antiikki -lehdessä.
Nokela aloitti toimittajanuransa Savo-lehdessä, siirtyi sieltä Me Naiset -lehteen ja 1965 Kotilieteen. Avotakan toimituspäällikkyyden jälkeen hänestä tuli lehden päätoimittaja. Hän on kirjoittanut useita antiikkiesineisiin ja sisustukseen liittyviä kirjoja. Hän on tehnyt televisio-ohjelmia Mainos-TV:lle 1964–1965 ja Yleisradiolle 1968–1969. Nokelalle myönnettiin 2010 Valtion journalistipalkinto elämäntyöstä. 
Nokela on ollut naimisissa apteekkari Ahti Nokelan kanssa (k.), ja heillä on kaksi tytärtä.
Sikorsky S-55

Kehitystyö ja käyttö

S-55 lensi ensimmäisen kerran 7. marraskuuta 1949. Kopterin tuotanto alkoi vuonna 1950.
Yhdysvalloissa tehtiin lisenssillä 1000 S-55-helikopteria ja Englanti (Westland Aircraft), Ranska (Sud-Ouest) ja Japani (Mitsubishi) valmistivat yhteensä 550. Sen pääasiallinen käyttäjä oli Korean sodasta alkaen Yhdysvaltain maavoimat. Muut sotilaskäyttäjät olivat Yhdysvaltain liittolaisia.
Suomeen hankittiin yksi S-55, joka oli siviili-ilma-alusrekisterissä tunnuksella OH-HSA. Kopteri on nykyään keräilijän kokoelmissa Sääksmäen Tarttilassa.
Itä-Siperian meri

Itä-Siperian meri (ven. Восточно-Сибирское море, Vostotšno-Sibirskoje more) on merialue Pohjoisessa jäämeressä. Se rajoittuu länsipuolella Uuden-Siperian saariin ja itäpuolella Wrangelinsaareen. Viereiset merialueet ovat Laptevinmeri lännessä ja Tšuktšimeri idässä. Laptevinmereen se liittyy kolmen salmen, Tšuktšimereen yhden salmen (Longinsalmi) välityksellä.
Merialueen pinta-ala on noin 936 000 kilometriä. Meren syvyys on suurimmillaan 155 metriä, mutta voi länsi- ja keskiosissa olla vain 9–20 metriä.
Meri on jäätyneenä suurimman osan vuotta.
Venäläiset purjehtivat merellä jo 1600-luvulla. Semjon Dežnjov purjehti vuonna 1648 rannikkoa Kolymasta Anadyrjoelle ja Beringinsalmelle.
Merkittävin satamakaupunki on Pevek.
Huddle

Huddle on aloituskokous amerikkalaisessa jalkapallossa. Yleensä jokaisen yrityksen välissä joukkue kerääntyy lyhyeen kokoukseen ja sopii mikä peli pelataan seuraavaksi. Etenkin hyökkäys kokoontuu huddleen pelinrakentajan johdolla, mutta usein myös puolustuksella on oma huddle.
Ei ole varmuutta, milloin huddle tuli osaksi amerikkalaista jalkapalloa. Huddlen on väitetty syntyneen Gallaudetin yliopistossa 1890-luvulla tai Oregonin yliopistossa vuonna 1918.
Hyökkäystä, joka aloitetaan ilman aloituskokousta kutsutaan nimellä no-huddle. Siinä on tarkoitus aloittaa yritys ennen kuin puolustus on ehtinyt asettua paikoilleen ja reagoida hyökkäyksen muodostelmaan. No-huddlea alettiin käyttää NFL-liigassa 1980-luvulla.
Kariniemi (yritys)

Kariniemi Oy on vuonna 1966 perustettu broilerinlihaa tuottava yritys Eurassa. Kariniemen on nykyään HKScanin tuotemerkki. Se on alkuaan ollut euralaisen Hannes Kariniemen omistama yhtiö, joka toi maahan broilerirotuisia kanoja ja myi untuvikkoja.

Yhtiön vaiheet

Kariniemen teurastustoiminta alkoi vuonna 1968 Säkylässä ja siirtyi vuoden päästä Euran Fankkeelle.
Rehunvalmistaja Turun Muna Oy osti yhtiön vuonna 1978, ja sen nimeksi tuli Oy Hannes Kariniemi Ab. Vuonna 1981 Suomen Sokeri Oy osti vuorostaan Turun Munan ja sen mukana Kariniemen. Isossa elintarvikekonsernissa Kariniemen liiketoiminta laajeni niin, että se aloitti vuonna 1990 kirjolohen käsittelyn Kustavin kalanjalostuslaitoksessa.
Suomen Sokerin nimi muuttui Cultoriksi vuonna 1989, ja se alkoi irtaantua sivutoimialoistaan. LSO-konserniin kuuluva Broilertalo Oy osti Kariniemen siipikarjaliiketoiminnan maaliskuussa 1993. Kaupan myötä sen tuotantolaitokset Eurassa ja Köyliössä sekä niiden 290 työntekijää siirtyivät LSO:lle. 
Kariniemen kalanjalostamon Cultor myi samana vuonna 1993 Tresko Fish Oy:lle, jonka mukana se myöhemmin siirtyi Lännen Tehtaiden omistukseen.
Omana erillisenä liiketoimintana oli jo vuonna 1974 perustettu Kariniemi Oy:n sisaryhtiö Biolan Oy hyödyntämään broilerintuotannossa sivutuotteena syntyvää lantaa.
Manfred Grothe

Manfred Grothe (s. 4. huhtikuuta 1939 Warburg) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Paderbornin arkkihiippakuntaan Lorenz Jäger 11. maaliskuuta 1967. Hänet nimitettiin Paderbornin vihkipiispaksi sekä Hippo Diarrhytuksen titulaaripiispaksi 14. lokakuuta 2004, ja piispaksi vihkimnen seurasi 5. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hans-Josef Becker, jota avustivat Karl-Heinz Wiesemann ja Paul Consbruch.
Pom-pon

Pom-pon (myös pom-pom) on cheerleadingissä ja cheer-tanssissa tehosteena käytettävä huiska.
Baden-Württemberg

Maantiede

Reinjoki muodostaa osavaltion länsirajan ja suurimman osa etelärajaa. Lounaisosassa on Schwarzwaldin vuoristoalue. Etelässä Baden-Württemberg rajoittuu Alppien juuriin ja Bodenjärveen. Tonavan lähteet sijaitsevat myös osavaltiossa.

Historia

Baden-Württemberg muodostuu historiallisista Badenin, Hohenzollernin ja Württembergin osavaltioista. Toisen maailmansodan jälkeen miehitysvallat perustivat alueelle kolme uutta osavaltiota: Württemberg-Baden (USA), Württemberg-Hohenzollern (Ranska) ja Baden (Ranska). Nämä yhdistettiin vuonna 1952 Baden-Württembergiksi, joka on jaettu neljään hallintoalueeseen (Regierungsbezirk): Freiburg, Karlsruhe, Stuttgart ja Tübingen. Hallintoalueet on jaettu edelleen 35 piiriin ja yhdeksään piirivapaaseen kaupunkiin.

Politiikka

Baden-Württemberg on perinteisesti ollut konservatiivien hallitsema osavaltio. Vuosina 1953–2011 sen pääministerinä oli kristillisdemokraatti. Varsinkin teollisuus- ja yliopistokaupungeissa vihreä puolue on noussut merkittäväksi vaikuttajaksi. Vuonna 2011 valtaan nousi SPD:n ja vihreiden koalitio, jonka johdossa on vihreiden kautta aikojen ensimmäinen osavaltion pääministeri Winfried Kretschmann.
Ville Nikkanen

Vilhelm Ville Nikkanen (s. 4. heinäkuuta 1885 – 5. elokuuta 1960) oli suomalainen poliitikko. Nikkanen oli Suomen eduskunnassa mukana 1919-1933 kansanedustajana.
Gary Payton

Ura

Payton pelasi yliopistokoripalloa Oregonin yliopistossa vuosina 1986–1990. Hän osallistui vuoden 1990 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Seattle SuperSonics varasi hänet koko varaustilaisuuden toisena pelaajana. Vuonna 1996 hänet valittiin NBA:n vuoden puolustuspelaajaksi. Payton edusti seuraa helmikuuhun 2003 asti, jolloin hänet myytiin Milwaukee Bucksille. Hän edusti seuraa loppukauden, kunnes siirtyi Los Angeles Lakersiin.
Payton pelasi Lakersissa yhden kauden ajan, jonka jälkeen seura myi hänet Boston Celticsille. Kauden 2004–2005 hän aloitti Bostonissa, mutta helmikuussa 2005 seura vaihtoi hänet Atlanta Hawksin kanssa pelaajiin. Atlanta luopui Paytonin pelioikeuksista jo viikon päästä ja hän palasi loppukaudeksi Bostoniin. Kaudet 2005–2007 Payton pelasi Miamissa, jossa hän voitti ainoan NBA-mestaruutensa vuonna 2006.
Bogud

Bogud (kuoli 31 eaa.) oli antiikinaikainen Mauretanian kuningas Pohjois-Afrikassa. Bogud hallitsi Mauretanian läntisiä osia noin vuodesta 49 eaa. lähtien. Itäisiä osia hallitsi Bokkus. Bogud ja Bokkus olivat ensimmäisiä Mauretanian kuninkaita, jotka antoivat lyödä rahoja. Bodugin kolikoissa oli latinankielinen teksti. Julius Caesar yritti saada kummankin kuninkaan liittolaisekseen Pompeiusta tukevaa Numidiaa vastaan. Bogud lähetti Caesarille joukkoja vuonna 47 eaa. Myös Bokkus avusti alkuun Caesaria, mutta alkoi myöhemmin kannattaa pompeiuslaisia. Caesarin murhan jälkeen Bogud kannatti Marcus Antoniusta, kun taas Bokkus kannatti Octavianusta. Bogud hyökkäsi Hispaniaan Antoniuksen pyynnöstä vuonna 38 eaa., mutta Bokkus käytti tilannetta hyväkseen ja valtasi Bogudin osan Mauretaniasta. Bokkus kuoli vuonna 33 eaa. ja Octavianus otti koko Mauretanian Rooman alaisuuteen. Bogud lähti Antoniuksen luokse itään, missä hän kuoli Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa.

Lähde

J. D. Fage et al.: The Cambridge history of Africa, s. 189-190. Cambridge University Press, 1986. ISBN 9780521215923.
Vesa Wallgren

Yksityiselämä

Wallgren on ollut avoliitossa näyttelijä Sinikka Mokkilan kanssa vuodesta 1983. Heillä on kaksi lasta.