google/wiki40b huggingface dataset:
Sodassa ja rakkaudessa (vuoden 1964 elokuva)

Juoni

Amerikkalaisen laivastoamiraalin adjutantti, huoltoupseeri Charlie Madison (Garner) on onnistunut viettämään leppoisaa elämää toisen maailmansodan Euroopassa. Lontoossa hän aloittaa romanttisen suhteen autonkuljettajansa, sotaleskeksi jääneen Emily Barhamin (Andrews) kanssa. Sodan loppuvaiheessa Madisonin psyykkisesti epätasapainoinen esimies, amiraali Jessup (Melvyn Douglas) saa päähänsä että armeijan varjoon jääneestä Yhdysvaltain laivastosta on tehtävä PR-elokuva kuvaamalla vaarallista miinanraivausta Englannin kanaalissa. Erilaisten viivytysten jälkeen filminteko ei pääse alkuun ennen kuin Normandian maihinnousu muuttaa kaikki suunnitelmat. Madison yrittää karata maihinnousun tulituksessa, mutta upseeritoveri ampuu häntä jalkaan. Sotakuvaajan kuva ontuvasta Madisonista leviää lehtiin ja Madisonin luullaan kuolleen sotasankarina, Omaha Beachin ensimmäisenä uhrina. Hän kuitenkin ilmestyy esiin, ja lopussa Madison ja Emily saavat toisensa.

Vastaanotto

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti ei pitänyt elokuvaa sen tv-esityksen alla 1983 kokonaisuutena kovin onnistuneena. Hänestä Hillerin ja Chayefskyn satiirinen yhteistyö johtaa häijyihin ihmiskuviin, elokuvaan on tungettu liikaa materiaalia ja monet keskustelukohtaukset ovat teatraalisen pitkiä. Päähahmon, James Garnerin esittämän huoltoupseerin omintakeinen pasifismi nousee kuitenkin Fräntin mielestä elokuvan pääteemaksi.
Caroline Garcia

2011–2012

Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Garcia pelasi ensimmäisen kerran Australian avoimissa 2011, jossa hän selviytyi toiselle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla 76 olleen Varvara Lepchenkon, mutta hävisi toisella kierroksella kaksi sijaa paremmin olleelle Ayumi Moritalle. Ranskan avoimissa 2011 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Zuzana Ondráškován. Toisella kierroksella hän pelasi kolmieräisen kamppailun Marija Šarapovaa vastaan. Šarapova voitti ottelun lopulta luvuin 3–6, 6–4, 6–0. Ranskan avoimissa 2012 Garcia hävisi ensimmäisellä kierroksella Dinah Pfizenmaierille.

2013–2014

Australian avoimissa 2013 Garcia hävisi avauskierroksella Jelena Vesninalle. Ranskan avoimissa 2013 Garcia eteni toiselle kierrokselle voitettuaan Julija Beigelzimerin. Toisella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Serena Williamsille. Wimbledonissa 2013 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Zheng Jien, mutta hävisi toisella kierroksella jälleen Serena Williamsille. Yhdysvaltain avoimissa 2013 Garcia voitti Shelby Rogersin avauskierroksella, mutta hävisi toisella kierroksella Laura Robsonille.
Vuoden 2014 Australian avoimissa Garcia hävisi avauskierroksella Alla Kudrjavtševalle. Helmikuussa pelatussa Acapulcon WTA-turnauksessa Garcia eteni välieriin voitettuaan maailmanlistan sijalla 19 olleen Eugenie Bouchardin. Välierässä hän hävisi Christina McHalelle. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Garcia saavutti Bogotán turnauksessa huhtikuussa 2014, kun hän voitti turnauksen loppuottelussa maailmanlistan sijalla yhdeksän olleen Jelena Jankovićin. Toukokuussa Garcia pääsi puolivälieriin Madridissa. Puolivälierässään hän hävisi kolmieräisen ottelun Agnieszka Radwańskaa vastaan. Myös Nürnbergissä hän pääsi puolivälieriin, mutta hävisi tällä kertaa Karin Knappille. Ranskan avoimissa 2014 Garcia hävisi avauskierroksella Ana Ivanovićille.
Katreus

Katreus (muinaiskreikaksi Κατρεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Minoksen ja Pasifaen poika, joka seurasi isäänsä Kreetan kuninkaana. Hänellä oli yksi poika, Althaimenes, ja kolme tytärtä, Aerope, Klymene ja Apemosyne.
Katreuksen tiedusteltua oraakkelilta kuolemastaan, hän sai vastauksen, jonka mukaan yksi hänen omista lapsistaan surmaisi hänet. Althaimeneen kuultua tästä hän kauhuissaan jätti Kreetan taakseen ja pakeni Apenosymen kanssa Rodokselle. Jäljelle jääneet kaksi tytärtään Katreus antoi Naupliokselle myytäväksi vieraisiin maihin – tämä antoi Aeropen puolisoksi Pleistheneelle ja nai itse Klymenen. Vuosia myöhemmin Katreus lähti merille etsimään poikaansa luovuttaakseen kruunun hänelle. Laiva saapui Rodokselle keskellä yötä, ja sitä erehdyttiin luulemaan merirosvojen alukseksi. Athaimenes hyökkäsi muun joukkion kanssa tunkeutujia vastaan, ja ennustus sai täyttymyksensä; Katreus kuoli poikansa käsivarsille keihään lävistämänä.
Kicke Paananen

Kicke Paananen oik. Keijo Ilmari Paananen on suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja.
Caudron Simoun

Caudron Simoun oli Marcel Riffardin 1930-luvulla suunnittelema ranskalainen nelipaikkainen matkalentokone, jonka ensilento tehtiin vuonna 1934. Sitä käyttivät Air Bleu -postilentoyhtiö ja toisen maailmansodan aikana yhteyskoneena Ranskan ilmavoimat, Luftwaffe ja Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat.
Koneesta tehtiin useita versiota: C.500 Simoun I, C.520 Simoun, C.620 Simoun IV, C.630 Simoun, C.631 Simoun, C.632 Simoun, C.633 Simoun, C.634 Simoun, C.635 Simoun, C.635M Simoun ja sotilaallinen versio, joka oli ainoa, jota tehtiin satoja kappaleita.
30. joulukuuta 1935 klo 14.45 kirjailija ja lentäjä Saint Exupéry ja tämän suunnistaja André Prévot tekivät 19,5 tunnin lennon jälkeen pakkolaskun Caudron C.630 Simoun -koneella Libyaan, Saharaan. Tästä pakkolaskusta ja sen miltei molempien kuolemaan johtanut kulusta hiekka-aavikolla tuli Pikku prinssi -kirjan tarinan alku.
Y-tunnus

Y-tunnus eli yritys- ja yhteisötunnus on yrityksen tai yhteisön yksilöimiseen käytetty, viranomaisten myöntämä tunnus. Y-tunnuksia hallinnoidaan Patentti- ja rekisterihallituksen (PRH) ja verohallinnon yhteisesti ylläpitämässä Yritys- ja yhteisötietojärjestelmässä (YTJ).
Y-tunnus on korvannut verohallinnon aiemmin antamat liike- ja yhteisötunnukset eli LY-tunnukset.
Toisin kuin luonnollisten henkilöiden henkilötunnukset, Y-tunnukset ovat saatavilla täysin julkisesta YTJ:n tietopalvelusta. 
Y-tunnus koostuu kahdeksasta numerosta, joista viimeinen on tarkistenumero eli esimerkiksi 1234567-8.
Y-tunnuksen käytöstä ja myöntämisestä säädettiin asetuksella vuonna 2001. Y-tunnus korvaa kaupparekisterinumeron (lyhenne krnro), säätiörekisterinumeron ja LY-tunnuksen yhtenäisellä rekisterinumerolla. Myös rekisteröity yhdistys voi saada Y-tunnuksen, jos se sitä erikseen pyytää. Asetuksen yhteydessä vanhojen yritysten Y-tunnukseksi tuli niiden vanha LY-tunnus.
Yritys tai yhteisö eli juridinen henkilö saa Y-tunnuksen rekisteröityessään ensimmäistä kertaa joko PRH:n kauppa- tai säätiörekisteriin tai verottajan työnantaja-, ALV-velvollisten tai ennakkoperintärekisteriin. Yrityksellä tai yhteisöllä voi olla vain yksi Y-tunnus. Valtion laitoksilla on kuitenkin omat Y-tunnuksensa. Jos yrityksen yhtiömuoto muuttuu laissa määritellyllä tavalla, pysyy Y-tunnus ennallaan.
Yksittäiselle ihmiselle eli luonnolliselle henkilölle annetaan Y-tunnus, jos hän toimii yksityisenä elinkeinonharjoittajana. Tällöin Y-tunnus on henkilökohtainen. Se ei siirry myytäessä liiketoiminta toiselle tai yritysmuodon muuttuessa.
Y-tunnus säilyy myös yritystoiminnan lakatessa sekä luonnollisilla että juridisilla henkilöillä. Yritystoiminnan käynnistyessä mahdollisesti uudelleen otetaan entinen Y-tunnus käyttöön. Konkurssipesälle annetaan kuitenkin oma tunnuksensa.

Kansainvälinen ALV-numero (VAT identification number)

ALV-numero on kansainvälinen vastine suomalaiselle y-tunnukselle. Sitä tarvitaan Euroopan unionin jäsenmaiden välisessä kaupassa. Y-tunnuksesta saadaan ALV-numero lisäämällä alkuun kirjaimet FI ja jättämällä väliviiva pois.
Maximilian Theodor Buch

Maximilian Theodor (Max) Buch (29. elokuuta (J: 17. elokuuta) 1850 Räpina, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. tammikuuta 1920 Lappeenranta, Suomi) oli syntyjään baltiansaksalainen suomalainen lääkäri ja kansatieteilijä. Arvoltaan hän oli lääketieteen tohtori ja hovineuvos. Hänen laaja kirjallinen tuotantonsa on pääosin saksankielinen, mutta hän julkaisi myös ruotsiksi ja venäjäksi.

Elämänvaiheet

Maximilian Buch syntyi Liivinmaalla, nykyisen Viron alueella, tuli ylioppilaaksi Tarton kymnaasista vuonna 1869 ja opiskeli lääketiedettä Tarton yliopistossa. Hän valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1877 ja työskenteli aluksi tehtaanlääkärinä Iževskin kivääritehtaassa Vjatkan kuvernementissa Venäjällä vuodet 1877–1880. Hän teki kansatieteellisiä havaintoja udmurttien (votjakkien) keskuudessa ja julkaisi tutkimuksen Die Wotjäken, eine Ethnologische Studie vuonna 1882.
Iževskin jälkeen Buch työskenteli pataljoonanlääkärinä 89. Belomorskin (Sorokan) jalkaväkirykmentissä ja siirtyi sen jälkeen vakinaiseksi lääkäriksi Helsinkiin venäläisen sotilassairaalan, jossa palveli vuodet 1880–1885. Buch sai nopeasti tarpeekseen venäläisen sotilassairaalan oloista. Hän suoritti colloquium familiare -tutkinnon, haki Suomen kansalaisuutta ja alkoi toimia suomalaisena lääkärinä.
Buch hoiti Lappeenrannan kaupunginlääkärin virkaa vuosina 1885–1890 ja johti siellä myös kylpylää viisi vuotta, hoiti suomalaisen rakuunarykmentin lääkärinvirkaa vuosina 1890–1902. Vuosina 1890–1902 Buch toimi Lappeenrannassa rahatoimiston jäsenenä ja kaupunginvaltuutettuna. Kun rakuunarykmentti lakkautettiin ja Buch joutui lakkautuspalkalle, hän siirtyi Helsinkiin pitämään yksityisvastaanottoa.
Buch julkaisi Saksassa vuonna 1883 kirjan Finnland und seine Nationalitätenfrage, jossa hän varoitti kielikiihkoilusta ja kannatti suomen ja ruotsin kielen tasa-arvoa. Lisäksi Buch käänsi suomalaista kaunokirjallisuutta saksan kielelle.
Buch arvosteli August Ahlqvistia vuonna 1889 Suomen Lääkäriseuran julkaisussa ja todisteli historiallis-maantieteellisesti, kielitieteellisesti ja jopa Kalevalan henkilöiden elinikää määritellen, että sauna olisi suomalainen keksintö. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun saunaa koetettiin väittää suomalaiseksi ilmiöksi.
Virolaisten vanhaa pakanauskontoa ja Tõnnin palvontaa käsittelee Buchin teos Ueber den Tõnnis-cultus und andere Opfergebräuche der Esthen (1897).
Max Buchin puoliso oli Anna Eugenie o.s. Stintmann (1855–1934). Heillä oli kolme lasta. Pojista Kurt Karl Vilhelm Buch (1881–1967) oli kemisti, Åbo Akademin ja Helsingin yliopiston professori ja Hans Robert Viktor Buch (1883–1964) oli kasvitieteilijä, Helsingin yliopiston dosentti ja kasvitieteellisen museon kustos.
Markus Palmroth

Ura

Palmroth oli Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2007 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Palmroth teki vuoden mittaisen sopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa syyskuussa 2009. Hän ei kuitenkaan pelannut kauden 2009–2010 aikana otteluakaan SM-liigassa. Miesten pelit tulivat Palmrothille tutuksi kuitenkin Mestis-joukkue TuTosta, jonne hän siirtyi lainalle lokakuussa 2009. Hänen kauttaan siellä lyhensi kuitenkin polvivamma, jonka takia Palmroth pelasi vain kymmenen runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehopistein 0+3=3. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua TPS:n A-nuorissa. Toukokuussa 2010 Palmroth teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa. 
Palmroth debytoi SM-liigassa 16. syyskuuta 2010 heti kauden 2010–2011 avausottelussa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, jolloin hän sai jääaikaa 16.15 minuuttia. Yhteensä Palmroth teki kauden aikana SM-liigassa 26 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla TuTossa. Huhtikuussa 2011 Palmroth teki kaksivuotisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa. Kausi 2011–2012 oli hänelle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi Palmrothille 59 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 4+8=12. Hänen liigauransa avausmaali syntyi kauden kolmannessa ottelussa 23. syyskuuta 2011 Saimaan Palloa vastaan. Palmroth keräsi runkosarjassa myös 101 jäähyminuuttia, joilla hän sijoittui jäähypörssissä kymmenenneksi.
Syyskauden 2012 Palmroth kärsi mykoplasman aiheuttamasta väsymysoireyhtymästä. Hän palasi kaukaloihin tammikuussa 2013 ja haki kolmen ottelun verran pelituntumaa TuTosta. SM-liigassa Palmroth pelasi loppukauden 2012–2013 aikana 13 runkosarjaottelun verran. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui 103 minuutillaan liigan jäähypörssissä viidenneksi. Palmroth rikkoi myös SM-liigan kaikkien aikojen yhden ottelun jäähyennätyksen (Kimmo Pikkarainen, 56 minuuttia kauden 2002–2003 pudotuspeleissä) 59 minuutillaan 25. tammikuuta 2014 Jokereita vastaan. Hän sai ottelussa yhden kahden minuutin jäähyn ryntäämisestä sekä yhteensä 55 jäähyminuuttia väkivaltaisuudesta, joista jälkimmäinen 5+20-minuutin rangaistus tuli tappelusta Antti Tyrväisen kanssa. Palmrothin ennätyksen rikkoi myöhemmin Patrik Moisio kevään 2016 pudotuspeleissä. Palmrothin jäähymäärä on kuitenkin edelleen runkosarjan ennätys, joka oli aiemmin Raimo Helmisen hallussa 55 minuutilla kaudella 2001–2002.
Syyskuussa 2014 Palmroth ilmoitti lopettavansa pelaajauransa 25-vuotiaana keskittyäkseen liiketalouden opiskeluun Turun kauppakorkeakoulussa. Hänellä ei omiensa sanojensa mukaan myöskään ollut enää intohimoa jatkaa jääkiekkoilua.

Muuta

Palmrothin isoveli Henri pelaa II-divisioonaa Paimion Hakan riveissä. Hän on aiemmin pelannut myös SM-liigaa TPS:ssä. Heidän pikkuveljensä Peter Palmroth pelaa II-divisioonaa puolestaan Chiefsissa.
Syrjäjärvi (Jämsä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Lahdenperänjärven ja Syrjävuoren välissä, mutta sen rannat ovat lopulta loivat. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lammen pohjoispuolella kulkee mutkitteleva kärrypolku.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,4 metriä mpy. Sen läpi virtaa Juhajärvestä alkava laaksonpohjaa seuraava oja, joka laskee Syrjäjärven jälkeen ensin Lahdenperänjärveen ja sitten Kuusjärveen. Lopulta vesireitti laskee Eväjärveen.
Puhemiehet (kirja)

Teoksen julkaiseminen

Teos julkaistiin Suomen eduskunnan  100-vuotisjuhlan yhteydessä kesällä 2007 Suomen kansallismuseossa pidetyn näyttelyn pohjalta, jossa oli esillä  puhemiesten muotokuvia eduskunnan taidekokoelmasta. Näyttelyssä oli esillä ja teoksessa esitellään yhteensä kolmekymmentäkolme  Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivien ja yksikamarisen eduskunnan puhemiehen muotokuvaa Jacob Tengströmistä Riitta Uosukaiseen. Teoksen toimittanut Liisa Lindgren eduskunnasta kuului näyttelytoimikuntaan Suomen kansallismuseon Liisa Erä-Eskon ja Tomi Nikanderin sekä eduskunnan Inka Laineen kanssa. Teoksen valokuvat on ottanut Pentti Nisonen, graafinen suunnittelu on Marjaana Kinnermän. Teoksessa on värikuvitus.
Stalinismin ja natsismin uhrien eurooppalainen muistopäivä

Stalinismin ja natsismin uhrien eurooppalainen muistopäivä on Euroopan parlamentin vuodesta 2009 tunnustama, vuosittain 23. elokuuta vietettävä muistopäivä Euroopan totalitaristiten maiden uhrien muistoksi. Päivämäärä on allekirjoittamispäivä 1939 Molotov–Ribbentrop -sopimuksesta, jota parlamentin puhemies Jerzy Buzek luonnehti vuonna 2010 "ihmiskunnan historian kahden pahimman totalitarismin muodon yhteenliittymäksi". Kannanotto pitää Neuvostoliiton kommunistisen stalinismin ja Saksan/Suur-Saksan kansallissosialismin, natsismin aikaisia joukkokarkotuksia, murhia ja orjuuttamisia sotarikoksina ja rikoksina ihmisyyttä vastaan sekä pyrkii vahvistamaan Euroopassa demokraattisia arvoja ja rauhaa.
Silent Voices

Historia

Silent Voicesin tarina sai alkunsa vuonna 1995, jolloin jo muutaman vuoden yhdessä soittaneet Pasi Kauppinen, Timo Kauppinen ja J-P Koivisto löysivät monimuotoisten tapahtumien kautta Henrik Klingenbergin riveihinsä. Kaverukset alkoivat keskittyä yhä enemmän henkilökohtaisten soittotaitojensa ja yhteissoittonsa hiomiseen. Melko pian syntyi ensimmäinen omakustanteinen Silent Voices -julkaisu, Instrumental Demo. Se sisälsi neljä instrumentaalikappaletta (”Behind The Paradise”, ”Dance Of Eternity”, ”Dream Believer” ja ”Aztec Jam”) ja se äänitettiin vuoden 1995 loppupuolella Kokkolan SRK-studiossa. Demo sai hyviä arvioita silloisissa alan julkaisuissa. Yhtye teki ensimmäisen keikkansa 6. huhtikuuta 1996  Kokkolan Seurahuoneen lavalla. 
Silent Voices -nimi syntyi siitä kun yhtyeen jäsenet miettivät, mikä nimi kuvaisi parhaiten heidän progressiivista instrumentaalimusiikkia.
Instrumentaalimusiikilla oli oma pieni ja persoonallinen kannattajakuntansa, mutta yhtye halusi päästä myös isompien piirien tietoisuuteen. Uusiin sävellyksiin alettiin miettiä myös lauluosuuksia. Yhtye päätti,, että he eivät ota ketään ulkopuolista laulajaa ja valitsivat näin Henrik Klingenbergin Silent Voicesin ensimmäiseksi laulajaksi.
Silent Voicesin kappaleet olivat vuosien 1995–1996 aikaan erittäin progressiivisia ja ne koostuivat useista erityylisistä osista, mutta laulun mukaantulon myötä kappaleiden rakenteet muuttuivat selkeämmiksi. Klingenberg lauloi ansiokkaasti useita keikkoja ja vuonna 1997 Silent Voices julkaisi omakustanteisen Nothing Lasts Forever -EP:n, josta löytyy kaksi laulukappaletta ja yksi instrumentaali (”Nothing Lasts Forever”, ”The Legacy”, ”Self Control [Instrumental]”). ”Nothing Lasts Forever” -kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. Yhtye oli yhteydessä useisiin levy-yhtiöihin ja muihin toimijoihin, mutta yhteydenotoista ei syntynyt mitään mainittavaa.

Hennekenin mukaantulo

Vuoden 1998 alkupuolella turkulainen Michael Henneken saapui Kokkolaan Silent Voicesin koelauluun. Hän lauloi muutaman Deep Purplen klassikon ja yhtye vakuuttui heti hänen taidoistaan. Hänet valittiin yksimielisesti Silent Voicesin uudeksi laulajaksi. Hennekenin avustuksella Silent Voicesista kasvoi entistä taidokkaampi ja itsevarmempi yhtye.
Ensimmäinen Hennekenin aikainen julkaisu oli vuonna 1998 julkaistu omakustanteinen Memory And The Frame EP, joka sisälsi neljä mutkikasta laulettua kappaletta (”The Memory And The Frame”, ”Until The Dawn”, ”Open My Eyes”, ”Pictures Of Lifelines”). Yhtye teki vuosina 1998 ja 1999 useita keikkoja ympäri Suomea (muun muassa Nummirock 1999) ja heidän maineensa alkoi kasvaa.

Levytyssopimuksen synty

Vuoden 2000 loppupuolella julkaistiin You Got It/HumanCradleGrave -single (Karivox studio). Sen ansiosta Low Frequency Records -levy-yhtiö alkoi kiinnostua yhtyeen toiminnasta ja päätti tehdä heidän kanssaan levytyssopimuksen. Pitkä ja kova työ oli tuottanut tuloksen ja Silent Voices alkoi säveltää ensimmäistä täyspitkää albumia.
Varhaishistoria

Varhaishistoria tarkoittaa esihistoriaa seuraavaa ajanjaksoa, jonka aikana ensimmäiset tekstilähteet ilmaantuvat. Kirjoitettujen lähteiden määrä on kuitenkin varhaishistoriallisella kaudella vähäinen ja tiedot usein epäluotettavia, joten varhaishistorian tutkimuksessa korostuu arkeologian merkitys.
Suomessa varhaishistoriaksi kutsutaan toisinaan 1100- ja 1200-lukuja eli ristiretkiaikaa ja varhaisinta keskiaikaa.
Muukalaiset (vuoden 1967 televisiosarja)

Muukalaiset (Invaders) oli  yhdysvaltalainen scifisarja, jonka loi Larry Cohen. Sarja alkoi ABC-kanavalla 10. tammikuuta 1967 ja päättyi 26. maaliskuuta 1968. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta yhteensä 43 jaksoa, jotka kestivät 51 minuuttia kukin. Suomessa sarjaa esitti tuoreeltaan Mainostelevisio.

Juoni

Roy Thinnesin esittämä arkkitehti David Vincent saa sattumalta tietää salaisesta muukalaisinvaasiosta. Tämän takia hän matkustaa paikasta toisen yrittäen pilata muukalaisten juonia. Hän myös yrittää varoittaa muita invaasiosta saaden sarjan edetessä muutamia mukaansa.
Sarjan muukalaisilla on lentäviä lautasia ja sädeaseita, joiden teho muuttaa uhrin välittömästi tuhkaksi. Muukalaiset muistuttavat täysin ihmisiä, paitsi että heidän pikkusormensa ei taivu lainkaan muiden sormien mukana.
Osallistuva budjetointi

Osallistuva budjetointi on demokraattisen keskustelun ja päätöksenteon prosessi. Taustalla on ajatus osallistuvasta demokratiasta, jossa tavalliset ihmiset päättävät, miten kunnan tai valtion käytössä olevia julkisia varoja jaetaan ja käytetään. Osallistuva budjetointi antaa ihmisille mahdollisuuden määritellä, keskustella ja priorisoida julkisia kulutuskohteita. Samalla se antaa ihmisille valtaa tehdä todellisia päätöksiä ja päättää, kuinka rahaa käytetään.
Ensimmäistä kertaa osallistuvaa budjetointia, jossa asukkailla oli suoraa budjettivaltaa käytettiin Porto Alegren kaupungissa Brasiliassa vuonna 1989. Sen jälkeen osallistuvan budjetoinnin menetelmiä on käytetty ja edelleen kehitetty sadoissa kaupungeissa muun muassa Venezuelassa, Kanadassa, Espanjassa, Ranskassa, Chilessä ja Iso-Britanniassa.

Osallistuva budjetointi maailmalla

Yksi suurimmista osallistuvan budjetoinnin projekteista toteutettiin New Yorkissa lokakuun 2011 ja huhtikuun 2012 aikana. Noin 6000 ihmistä osallistui äänestykseen yhteisöllisesti tuotetuista alueiden kehittämisehdotuksista.
Walter Gropius

Bauhaus

Palveltuaan ensimmäisessä maailmansodassa länsirintamalla, palasi Gropius arkkitehtuurin pariin vuonna 1918. Hänet nimitettiin kahden Weimarissa sijaitsevan taidekoulun johtoon. Hän päätti yhdistää nuo kaksi koulua yhdeksi uudeksi kouluksi, jolle hän antoi nimeksi ”Bauhaus”. Tavoitteena oli luoda uudenlainen oppilaitos, jossa yhdistyisivät arkkitehtuuri-, käsityö-, taideteollisuus- ja taidekoulutus. Gropius halusi, että arkkitehdit laajentavat suunnittelutaitoaan kaikenlaisiin esineisiin. Hän näytti itse esimerkkiä suunnittelemalla muun muassa huonekaluja ja autoja.
Vuonna 1925 Bauhaus joutui muuttamaan Dessauhun, jonne Gropius suunnitteli koulun uudet toimitilat. Dessaun Bauhaus-rakennukset ovat ensimmäisiä puhtaan funktionalistista arkkitehtuuria edustavia rakennuksia, ja niitä pidetään Gropiuksen tärkeimpänä saavutuksena arkkitehtuurin alalla. 
Bauhausin johtajana Gropius pääsi hyödyntämään erinomaisia hallinnointitaitojaan. Bauhausista tuli lopulta taideteollisen koulutuksen suunnannäyttäjä koko maailmalle. Voidaan jopa väittää, että Gropius oli ensisijaisesti merkittävä taideteoreetikko ja pedagogi, ja vasta toissijaisesti merkittävä arkkitehti.
Gropius toimi Bauhausin johdossa vuoteen 1928 asti, jolloin hän siirtyi itsenäiseksi arkkitehdiksi Berliiniin. Hänen mielenkiintonsa suuntautui tuolloin suuriin asuntotuotantoprojekteihin, joiden toteuttamista hän pyrki tehostamaan laadusta tinkimättä.

Englanti ja Harvardin yliopisto

Adolf Hitlerin valtaantulo vuonna 1933 johti siihen, että moderni arkkitehtuuri joutui Saksassa vaikeuksiin. Gropius päättikin vuonna 1934 muuttaa Englantiin ja edelleen vuonna 1937 Yhdysvaltoihin, jossa hän ryhtyi arkkitehtuurin professoriksi Harvardin yliopistossa. Tuossa virassa hän vaikutti suuresti amerikkalaisen modernin arkkitehtuurin kehitykseen.

Yhdysvallat

Gropiuksesta tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1944. Hän suunnitteli vielä uransa loppupuolella monia merkittäviä rakennuksia, muun muassa Manhattanilla sijaitsevan Pan Am -pilvenpiirtäjän (nykyinen nimi MetLife Building). 1950-luvulla hän suunnitteli myös rakennuksia entiseen kotimaahansa Saksaan, muun muassa Gropiusstadtin lähiön Länsi-Berliiniin.
Gropius oli vuosina 1915–1920 naimisissa Alma Mahlerin kanssa (Gustav Mahlerin leski). Vuonna 1923 hän avioitui Ilse Frankin kanssa, ja tuo avioliitto kesti Gropiuksen kuolemaan asti.
Iso-Kaukuu

Maantietoa

Järven pinta-ala on 37 hehtaaria, se on 1,9 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Kattilaojan valuma-alueeseen (14.274) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139 metriä mpy.