google/wiki40b huggingface dataset:
Olin Sewall Pettingill, Jr.

Olin Sewall Pettingill, Jr. (30. lokakuuta 1907 Belgrade, Maine – 11. joulukuuta 2001 Bedford, Texas) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Sewall Pettingillin vanhemmat olivat tohtori Olin Sewall Pettingill ja Marion Groves. Hän opiskeli Bowdoin Collegessa syksystä 1926 alkaen, ja biologiaa Cornellin yliopistossa syksystä 1930 lähtien. Cornellissa hän väitteli filosofian tohtoriksi Arthur A. Allenin ohjauksessa 1933. Väitöksen aiheena oli amerikanlehtokurppa (Scolopax minor). Seuraavat kolme vuotta Pettingill opetti kolmessa eri oppilaitoksessa
Vuonna 1932 Pettingill avioitui nuoruudenrakkautensa Eleanorin kanssa ja heille syntyi ainakin kaksi tytärtä. Eleanor kuoli syöpään 1977. Pettingill avioitui Josephine Dawsonin kanssa 1985, ja 1987 he muuttivat Texasiin.
Vuonna 1936 Pettingill sai opettajan viran Carleton Collegesta Minnesotan Northfieldistä. Siellä hän opetti lintutiedettä, hyönteistiedettä ja vertaileva anatomiaa vuoteen 1953 saakka. Vuonna 1939 hän julkaisi kirjansa Ornithology in Laboratory and Field, josta tuli yhdysvaltalaisten collegejen käytetyin ja yleisin lintutieteen oppikirja, ja jonka vuonna 1985 otettu viides painos on yhä paikoin käytössä oppikirjana. Ensimmäisen lintupaikkaoppaansa A Guide to Finding Birds East of the Mississippi hän julkaisi 1951, ja toisen A Guide to Finding Birds West of the Mississippi 1953. Hän oli yksi kirjoittajista teoksissa Enjoying Maine Birds (1960), Enjoying Birds in Upstate New York (1963), ja Enjoying Birds Around New York City (1966).
Pettingill toimi Audubon Magazinen aluetoimittajana 1957–1968, ja oli päätoimittaja teoksessa The Audubon Illustrated Handbook of American Birds (1968). Biological Abstracts -sarjaan hän toimitti lintuartikkelit 1942–1953 ja kirja-arvosteluja The Wilson Bulletiniin 1959–1969.
Lähdettyään Carleton Collegesta Pettingill luennoi, valokuvasi ja teki elokuvia. Hän toimi Cornell Laboratory of Ornithologyn johtajana 13 vuotta, 1960–1973. Samaan aikaan hän oli National Audubon Societyn puheenjohtaja 19 vuotta, 1955–1974. Hän luennoi ympäri Yhdysvaltoja ja Kanadaa, sekä myös Länsi-Intiassa ja Isossa-Britanniassa. Hän johti Audubon-retkiä Galápagokselle ja Etelämantereelle. Pettingill teki useita dokumenttielokuvia linnuista, muun muassa pingviinien elämästä Falklandsaarilla Walt Disney -yhtiölle.
Pettingill liittyi American Ornithologists' Unioniin vuonna 1937 ja toimi yhdistyksen sihteerinä. Wilson Ornithological Societyssa hän toimi niin sihteerinä, varapuheenjohtajana kuin puheenjohtajanakin. Vuonna 1958 hän oli Yhdysvaltain edustaja 12. lintutieteen kongressissa Helsingissä, ja 1966 Oxfordissa.
Vuonna 1974 Pettingill myi henkilökohtaisen lintukokoelmansa 2 253 nahkaa Delaware Museum of Natural Historylle, ja 500 nahkaa Kalamazoon luontokeskukselle.
Harri Räty

Harri Räty on suomalainen elokuvaaja. Hän on toiminut kuvaajana noin 50:ssä elokuvassa ja televisiosarjassa. Muista töistä mainittakoon tuottajana oleminen elokuvissa Riisuttu mies (2006), Erakkorapu (1998) ja Pidetty hiljainen mies (1994).
Dude, Where’s My Car?

Vastaanotto

Elokuva sai huonot arvostelut kriitikoilta. Jotkut sanoivat elokuvan olevan liian samankaltainen kuin elokuva Sekopäät. Elokuva sai kuitenkin kulttimaineen ja se menestyi hyvin lippuluukulla.
Vuokko Mattila

Vuokko Mattila (oik. Mattila-Helminen, o.s. Docktare; s. 1942 Tornio) on suomalainen julkkis-parturi-kampaaja. Mattila perusti Helsinkiin ensimmäisen kampaamonsa 1968 ja viihtyi pitkään lehtien palstoilla. Nykyinen toimipaikka on lähellä eduskuntataloa, mistä osa asiakkaista tulee.
Mattila on näytellyt elokuvissa Autotytöt, Minkkiturkki ja Teerenpeliä.
Mattilan ensimmäinen puoliso oli Antti Mattila, toinen Tapani Helminen (k. 2006).
Tokujirō Namikoshi

Tokujirō Namikoshi (jap. 浪越徳治郎, Namikoshi Tokujirō) (1905–2000) oli japanilainen henkilö, jota pidetään nykyaikaisen shiatsu-hoitomuodon perustajana. 
Namikoshi syntyi Shikokun saarella vuonna 1905. Seitsemän vuoden ikäisenä hän alkoi hoitaa reumaa sairastavaa äitiään, ja löysi siten hoitokeinon, jonka nimeksi hän antoi shiatsu.
Vuonna 1940 Namikoshi perusti Japanin shiatsuoppilaitoksen (jap. 日本指圧専門学校, Nihon shiatsu senmongakkō, engl. Japan Shiatsu College) Tokioon ja Japanin shiatsuyhdistyksen vuonna 1947. Elinaikanaan hän tuli kuuluisaksi hoitamalla julkisuuden henkilöitä, kuten Japanin pääministeriä, Marilyn Monroeta ja Muhammad Alia. Namikoshi kuoli 95-vuotiaana vuonna 2000.
Hänen oppilaansa harjoittavat shiatsua ympäri maailmaa, ja osa heistä on kehittänyt erilaisia muunnelmia hänen tyylistään.
A-vene

A-vene tärkeä osa Suomen purjehdushistoriaa

Suomalaiseen purjehdushistoriaan on A-vene antanut merkittävän panoksen myös legendaaristen omistajiensa kautta – Gösta Kyntzell (Inga-Lill veneet), Henrik Ramsay (Rose-Marie ja Alioth), G.L. Stenback (Alibi), R. ja B. Krogius (Chupita ja Aline), A. Koskinen  (Kismet aka. Merilokki), K. Lampen (Filou ja Ariane), O. Aikala (Nike), A Johansson (Elise) jne.   Purjehdusvalokuvaaja Jorma Rautapään mukaan:  
“A-vene on kaunis linjoiltaan ja niin kuin kauniit veneet yleensä myös purjehtii hyvin. Se on täyttänyt hyvin tehtävänsä virkeänä kilpaveneenä ja myös retkiveneenä, jolla perheet ovat seikkailleet Suomen saaristossa.” Miltei kaikki jäljellä olevista Suomen A-veneistä löytyvät kuvina Rautapään kuva-arkistossa.

Aktiivinen ja suosittu klassikkoluokka

A-veneen suosio on viime vuosikymmeninä kasvanut merkittävästi klassisten purjeveneiden yleisen suosion nousun myötä. A-veneet osallistuvat aktiivisesti klassisten veneiden kilipapurjehdustapahtumiin kuten Hangon Regattaan ja Viaporin tuoppiin jossa voi hyvinkin nähdä kymmenkunta venettä lähtöviivalla. Suomen A-veneet ovat keskittyneet pääkaupunkiseudulle.
Töss

Sijainti

Joen alkupää sijaitsee Zürichin kantonissa Waldin ja Fischenthalin kuntien rajalla, jossa Tössin alkujoet, Vordertöss ja Hindertöss, yhdistyvät Tössiksi 796 metrin korkeudessa. Paikka sijaitsee noin 15 kilometriä Rapperswilistä koilliseen. Tössin alkupurot saavat alkunsa noin 1 200 metrin korkeudessa.
Joki virtaa luoteeseen Bauman ja Winterthurin kautta laskien Reiniin Teufenissa, pari kilometriä Bülachista pohjoiseen.

Vesivoima

Joessa on viisi pientä vesivoimalaa, joiden sähköteho on yhteensä runsaat kaksi megawattia. Kolme voimaloista on rakennettu 1800-luvun puolessavälissä, vanhimmat 1830-luvulla, puuvillateollisuuden voimakoneiksi.
Bernard Hill

Bernard Hill (s. 17. joulukuuta 1944 Manchester) on englantilainen näyttelijä.
Vuonna 1997 Bernard Hill esitti RMS Titanicin kapteenia Edward J. Smithiä James Cameronin ohjaamassa elokuvassa Titanic, vuonna 1999 vankilanjohtaja Luther Plunkittia Clint Eastwoodin trillerissä Pahin rikos, vuonna 1984 William Colea elokuvassa Bounty – kapina laivalla ja vuonna 2002 Philosta elokuvassa Skorpionikuningas. Hän esiintyi myös Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvissa Kaksi tornia ja Kuninkaan paluu, joissa hänen roolihahmonsa oli kuningas Théoden.
Korpirastas

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 16–18 cm ja paino 23–45 g. Korpirastas muistuttaa pienikokoista laulurastasta, mutta alapuolen tumma täplitys keskittyy rintaan ja kurkkuun, kun se laulurastaalla jatkuu kupeille ja vatsaan saakka. Lähisukuinen tundrarastas (C. minimus) on suuresti samannäköinen, korpirastaan naaman ollessa hieman kellahtava ja tundrarastaan harmahtava. Korpirastaan silmärengas on hyvin erottuva. Kaikilla Catharus-lajeilla on siiven alapinnalla valkoinen-musta-valkoinen kuvio.
Lajista tunnetaan 4 alalajia: Catharus ustulatus alame, C. u. swainsoni, C. u. ustulatus ja C. u. oedicus.

Esiintyminen

Pohjoisamerikkalainen laji, jonka esiintymisalueen painopiste on Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjois- ja länsiosissa. Muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa Andeilla. Maailman populaation kooksi arvioidaan 100 miljoonaa yksilöä. Muutollaan voi joskus harhautua Atlantin yli Eurooppaan. Suomessa laji on tavattu 19.10.1974 Lemlandin Lågskärillä ja 1.11.1981 Dragsfjärdin Vänössä.

Elinympäristö

Pesii pusikkoisissa havumetsissä pääosassa esiintymisaluettaan, länsiosissa myös lehti- ja sekametsissä.

Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti havupuun oksalla melko matalalla, ei 5 metriä korkeammalla. Munia on 3–4, ja naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä noin 12 päivän ikäisinä.

Ravinto

Hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat sekä marjat ja hedelmät.
Asian Indoor Games

Asian Indoor Games on joka toinen vuosi Aasiassa järjestettävä tapahtuma, jossa kilpaillaan urheilulajeissa ja tietokonepeleissä. 
Lajeiksi on valikoitu sellaisia, joissa ei kilpailla olympialaisissa eikä Aasian kisoissa mutta joita on helppo seurata televisiosta. Tapahtuman tarkoitus on levittää kiinnostusta urheiluun ja kerätä uusia harrastajia.
Ensimmäiset kisat järjestettiin Bangkokissa vuonna 2005, ja niissä kilpailtiin 9 lajissa. Toisissa kisoissa Macaossa vuonna 2007 lajeja oli jo 16. Vietnamissa järjestettiin kolmannet kisat vuonna 2009. Lajit ovat vuosien mittaan vaihdelleet. Tapahtumaan ovat kuuluneet lyhyen radan uinti, räpyläuinti, kilpatanssi, ratapyöräily, salibandy, Sepak takraw eli potkulentopallo, Kabaddi, keilaus, biljardi, thainyrkkeily, futsal, aerobic ja "extreme sports" (BMX, rullalautailu, rullaluistelu ja kiipeily). Peleistä mukana ovat olleet lautapelit (shakki, xiangqi) sekä jotkin tietokonepelit.
Bob Schiller

Robert Achille Schiller (8. marraskuuta 1918 San Francisco, Kalifornia – 10. lokakuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän sai kaksi Emmy-palkintoa (1971 ja 1978) ja oli ehdolla palkinnon saajaksi myös vuosina 1956, 1972 ja 1979. Lisäksi Schiller voitti Laurel Awardin kahdesti (1974 ja 1988) ja oli ehdolla vuosina 1960 ja 1979. 
Myönnetyt Emmyt tulivat ansioista televisiosarjoissa The Flip Wilson Show ja Perhe on pahin.
William Manchester

Varhaisvuodet

William Manchester syntyi pienessa Attleboron kaupungissa Massachusettsin osavaltiossa vuonna 1922. Hänen isänsä kuoli kun Manchester oli teini-iässä. Lapsena Manchester harrasti lukemista ja kirjoitti ensimmäiset tarinansa 11-vuotiaana. Manchester opiskeli englantia Massachusettsin yliopistossa ja journalismia Missourin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1947. Opiskeluaikana hän työskenteli myyjänä yliopiston kaupassa ja kilpaili lyhyen aikaa uinnissa.

Sodassa

Manchester kirjoitti useiden elämäkertojen lisäksi myös omaelämäkerrallisen kuvauksen hänen kokemuksistaan sotilaana toisessa maailmansodassa, joka ilmestyi vuonna 1981. Hän palveli Tyynenmeren sodassa, jossa hän haavoittui kahdesti. Ensimmäisen haavoittumisen jälkeen Manchester palasi puolikuntoisena rintamalle ja haavoittui uudestaan. Manchester myönnettiin Purple Heart -kunniamerkki urheudesta vuonna 1945. Heti sodan jälkeen Manchester tutustui toiseen veteraaniin John F. Kennedyyn Bostonissa.

Tuotanto

Sodan jälkeen Manchester työskenteli lehtimiehenä, jonka jälkeen hän siirtyi opettamaan ja kirjoittamaan Connecticutin Wesleyan Universityyn. Manchester kirjoitti monta palkittua sota-aiheista henkilökuvaa, muun muassa kenraali Douglas MacArthurista ja Winston Churchillistä. 
Manchester kirjoitti useita teoksia hänen hyvästä tutustaan presidentti John F. Kennedystä. Murhan jälkeen presidentin leski Jacqueline Kennedy ja veli Robert Kennedy palkkasivat Manchesterin kirjoittamaan laajan kuvauksen murhasta. Kriitikoiden mielestä Manchester suhtautui liiankin myötämielisesti presidentti Kennedyyn ja tämän perheensä henkilökuvan kirjoittajaksi. Jacqueline Kennedy halusi lopulta estää kirjan julkaisemista koska hän katsoi sen sisältävän liian intiimejä yksityiskohtia Kennedyjen elämästä. Kirjassa löytyi myös paljon kriittisiä kohtia, jotka olivat suunnattuja silloista presidenttiä Lyndon B. Johnsonia kohtaan. Asia eteni oikeuteen asti, jossa päästiin kuitenkin sopuun. 
Manchesterin viimeinen teos oli hänen kesken jäänyt Churchill -trilogian kolmas osa. Kirjan viimeisteli toimittaja Paul Reid ja se ilmestyi 2012.

Viimeiset vuodet

Manchester kärsi myöhemmällä iällä kahdesta vaikeasta sairauskohtauksesta, joiden jälkeen hän ei enää pystynyt kirjoittamaan. Hän kuoli vuonna 2004 kodissaan Middletownissa Connecticutin osavaltiossa.

Perhesuhteet

Manchester oli naimisissa Julia Marshallin kanssa vuodesta 1948 tämän kuolemaan asti vuonna 1998. Heillä oli kolme lasta.
Land of the Free (kansallislaulu)

Land of the Free (suom. vapaiden maa) on keskiamerikkalaisen Belizen valtion kansallislaulu. Sen on sanoittanut Samuel Alfred Haynes ja säveltänyt Selwyn Walford Young vuonna 1963. Laulu otettiin käyttöön 1981.
Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan vaakuna

Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan vaakuna oli Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttön vuonna 1923 ja poistettiin käytöstä vuonna 1936 kun Transkaukasian SFNT jaettiin Azerbaidžanin, Armenian ja Georgian neuvostotasavaltojen kesken. Vaakunaan on kuvattu Kaukasus-vuoret, joiden takaa nousee aurinko. Edustalla on kuvattu kommunismin tunnukset punainen tähti sekä sirppi ja vasara. Alhaalla on kuvattu savua tupruttava tehdas ja öljynporaustorneja sekä viinirypäleitä, vehnäntähkiä, maissia, riisiä ja puuvillaa. Koko vaakunaa ympäröi punainen nauha jossa lukee neuvostotasavallan lyhenne azerin (ZSFSC, Zaqafqasja sosjalist federativ suralar Cymhurijjəti), armenian (ԱՍՖԽՀ, Անդրկովկասյան Սոցիալիստական Ֆեդերատիվ Խորհրդային Հանրապետություն), georgian (აკსფსრ, ამიერკავკასიის საბჭოთა ფედერაციული სოციალისტური რესპუბლიკა) ja venäjän (ЗСФСР, Закавказская Советская Федеративная Социалистическая Республика) kielellä. Alhaalla olevassa keltaisessa nauhassa lukee ainoastaan venäjäksi Neuvostoliiton motto, "Пролетарии всех стран, соединяйтесь!", suomeksi "Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!".
1930-luvun alussa azerinkielinen teksti muutettiin käyttämään latinalaisia aakkosia.
Ennen vaakunan hyväksymistä oli vuosina 1922-1923 mm. seteleissä käytössä tunnus jossa on neuvostotasavaltaa edeltäneestä Georgian vaakunasta otettu korukuvioinen tähti, joka on muutettu seitsensakaraisesta viisisakaraiseksi. Tähden sisälle on kuvattu punainen tähti ja sirppi ja vasara, joiden taustalla on Armeniaa symboloiva Ararat-vuori. Sirpin ja vasaran alapuolella on puolikuu kuvaamassa islaminuskoisia azereita. Tämä islamilaisten ja kommunististen symbolien rinnakkain esittely on sikäli erikoista, että kommunismi on perinteisesti ollut hyvin uskonnonvastainen aate.
Vuosina 1923-1924 esiintyi seteleissä tunnus jossa myöhempi vaakuna on sijoitettu vuosien 1922-1923 tunnuksen korukuvioisen tähden sisään.
Purje-evät

Lajit

Purje-evien heimoon kuuluvien lajien eoseenikaudelle ajoitettuja fossiileja on löydetty muun muassa Italiasta ja Tanskasta. Tällaisia ovat muun muassa Veronavelifer- ja  Palaeocentrotus-sukuihin kuuluvat lajit. Nykyään heimossa elää kaksi lajia: purje-evä (Velifer hypselopterus) ja piikkipurje-evä (Metavelifer multiradiatus).

Anatomia

Purje-evälajit ovat kooltaan korkeintaan 40–cm pitkiä. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeita ja litteitä kaloja. Selkäevä sekä peräevä ovat korkeat. Silmä on suurikokoinen. Muiden kiiltolahnakalojen tapaan purje-evät kykenevät työntämään yläleukaansa eteenpäin. Suussa ei ole hampaita. Kalojen suomut ovat pienet ja vinoneliön muotoiset. Purje-evälajien lisääntymisestä ei ole juurikaan tietoa.

Levinneisyys

Purje-eviin kuuluvia kaloja tavataan Intian valtamerestä ja Tyynenmeren länsi- ja keskiosista. Ne elävät usein lähellä rantaa noin 30–200 metrin syvyydessä. Kalojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet.
Ola Rapace

Ura

Göteborgin teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi valmistunut Rapace on näytellyt sekä teatterissa että elokuvissa. Hän on näytellyt televisiosarjassa Tusenbröder ja elokuvasarjassa Wallander, joka pohjautuu Henning Mankellin Kurt Wallander -kirjoihin. Hän on näytellyt myös Lukas Moodyssonin elokuvassa Kimpassa (2000), joka on saanut useita palkintoja kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Vuonna 2013 Maria Langin romaaneista tehdyissä elokuvissa Rapace näyttelee Christer Wijkiä. Rapace näyttelee pienessä roolissa englanninkielisessä ruotsalaiselokuvassa Rancid (2004) ja tanskalaisessa televisiosarjassa Anna Pihl.
Rapace näytteli yhdessä silloisen vaimonsa Noomi Rapacen kanssa Pernilla Augustin elokuvassa Sovinto (2010), joka perustuu Susanna Alakosken romaaniin Sikalat. Rapacella on myös sivurooli vuoden 2012 James Bond -elokuvassa 007 Skyfall.

Elämä

Avioliitto Noomi Rapacen kanssa päättyi eroon vuonna 2011. Avioituessaan vuonna 2001 he ottivat yhdessä ranskankielisen sukunimen Rapace (’petolintu’).
Carl Petersén

Carl Jacob Karsten Petersén (18. huhtikuuta 1883 Tukholma – 14. huhtikuuta 1963) oli ruotsalainen upseeri ja vakoilujärjestön (C-byrån) päällikkö.
Petersénistä tuli aliluutnantti Upplannin tykistörykmentissä (Upplands artilleriregemente) vuonna 1903. Vuosina 1911–13 hän palveli majurina Persiassa. Vuonna 1915 hän otti osaa Gallipolin taisteluihin. 1916 hänet ylennettiin Ruotsin armeijan kapteeniksi. Hän osallistui myös Suomen sisällissotaan. Vuosina 1919–20 hän oli Varsovassa ja 1921–27 osastopäällikkönä Punaisessa Ristissä Pariisissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli sotilaallisen vakoilupalvelun päällikkönä 1940–46.
Petersén on haudattu Norra begravningsplatsenille Tukholmaan.
Samson Agonistes

Samson Agonistes on John Miltonin kirjoittama traaginen lukudraama.  Se ilmestyi Miltonin runoelman Paradise Regained yhteydessä vuonna 1671, ja kirjan nimisivulla luki: "Paradise Regained / A Poem / In IV Books / To Which Is Added / Samson Agonistes". Yleisesti ajatellaan, että Milton aikoi kirjoittaa Samson Agonistesia samoihin aikoihin kuin Paradise Regainedia, mutta että Milton sai sen valmiiksi myöhemmin.

Tausta

Milton alkoi tehdä sunnitelmia tragedioiden aiheiksi muistikirjaansa 1640-luvulla. Monet hänen ideoistaan käsittelivät Simsonia, ja hän suunnitteli teokselleen nimiä kuten Samson pursophorus or Hybristes tai Samson marriing or Ramath Lechi tai Dagonalia. Hänen lopulta valitsemansa nimi korostaa Samsonia taistelijana tai voimamiehenä. Näytelmä sisältyi teokseen Paradise Regained, ja sen painoi 29. toukokuuta 1671 John Starkey. Ei ole varmaa tietoa siitä, milloin Milton kirjoitti teoksensa. Niinpä se voi olla varhaistuotantoa ja sisältää Miltonin ajatuksia Englannin sisällissodasta tai se voi olla myöhäistuotantoa ja ilmaista hänen epätoivoaan restauraatiota eli kuningasvallan palauttamista kohtaan. Varhaistuotantoon kuulumisesta todistaa hänen uskonsa vallankumoukseen; myöhäistuotantoon kuuluminen yhdistää teoksen hänen myöhäiskauden teoksiinsa kuten Kadotettuun paratiisiin ja silloin teos kommentoisi tasavallan kaatumista. Vuonna 1671 teoksesta otettiin uusi painos uudella nimilehdellä ja sen alkuun lisättiin Miltonin teksti muinaiskreikkalaisesta tragediasta ja Aristoteleen Runousopista.
Milton kirjoitti nimisivulle, että teos oli "dramaattinen runo" eikä siis draama. Hän ei toivonut, että teos esitettäisiin näyttämöllä, mutta ajatteli sen vaikuttavan ihmisiin. Hän toivoi, että yhdistämällä Samsonin piirteitä muihin Raamatun hahmoihin, kuten Jobiin tai psalmien kirjoittajaan, hän kykenisi luomaan täydellisen sankarin, joka voisi käsitellä monimutkaisia teologisia kysymyksiä. Kirjoittamalla runon ja valitsemalla sankarikseen Samsonin Milton kuvasi myös omaa sokeuttaan, joka vaivasi häntä elämän loppupuolella.
Ro-40 (1943)

Palvelus

Alus upposi 16. helmikuuta 1944 Kwejerinin edustalla ja se poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta.
Høver M.F. 11

Käyttö Suomessa

Saksan hyökättyä Norjaan Petsamoon laskeutui 8. kesäkuuta 1940 kaksi M.F. 11 -lentokonetta ja seuraavana päivänä vielä yksi norjalaisten lentäjien paettua saksalaisten miehitystä. Kaikki kolme konetta merkittiin ilmavoimien kirjanpitoon "norjalaisina koneina", josta ne saivat tunnukset NK-171 - NK-173.
Koneita käytettiin 1942 - 1944 Lentolaivue 6:n meritiedusteluun, laivasaattueiden suojaukseen ja sukellusveneiden torjuntaan Maarianhaminan ollessa niiden toimintapaikkana. Kesäkuussa 1944 kaksi M.F. 11 -konetta siirtyivät Vaasaan valvomaan Merenkurkun liikennettä. Koneet olivat käytössä vielä Lapin sodassa haavoittuneiden kuljetuskoneina.
NK-173 poistettiin 8. marraskuuta 1944 ja loput kaksi myytiin romuksi 22. kesäkuuta 1950. Lentokoneiden lempinimi Suomessa oli tunnuksen perusteella "Norjan Kalle".
Wulfila

Wulfila, gootiksi "Pieni susi" (myös Ulfilas tai Ulfila) (noin 311 – 382, Konstantinopoli) oli areiolainen piispa ja lähetyssaarnaaja sekä visigoottien hengellinen johtaja, joka käännytti gootit kristinuskoon ja kehitti goottilaisen aakkoston. Hän käänsi koko Raamatun gootin kielelle ja oli siten ensimmäinen, joka oli kääntänyt Raamatun germaaniselle kielelle. Tiedot hänen elämästään perustuvat 300- ja 400-luvun kirkollisiin lähteisiin.

Lapsuus ja nuoruus

Wulfilan uskotaan polveutuneen 200-luvun kappadokialaisista, jotka gootit olivat siirtäneet asumaan Tonavan pohjoispuolelle. Hän syntyi Tonavan alajuoksun varren goottilaisella alueella kappadokialaisen äidin ja goottilaisen isän lapsena. Kertomusten mukaan Wulfila olisi kolmenkymmenen ikäisenä lähetetty Rooman keisarin luo.

Piispantyö

Areiolainen Konstantinopolin piispa Eusebios Nikomedialainen vihki Wulfilan vuonna 340 tai 341 kristittyjen goottien piispaksi. Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa 325 areiolaisuus oli jo hylätty harhaoppina, sillä areiolaisuuden mukaan kolminaisuuden toinen persoona Poika eli Kristus ei ollut samaa olemusta Isä Jumalan kanssa, eikä myöskään ikuinen. Areiolaisuudella oli kuitenkin yhä kirkon piirissä kannattajia. Wulfilan sinnikkään käännytystyön ansiosta suuri osa germaaneista omaksui alun perin kristinuskon sen areiolaisessa muodossa. Vasta paljon myöhemmin he kääntyivät katoliseen uskoon.
Wulfila lähetettiin Tonavan pohjoispuolelle goottien keskuuteen, jossa hän työskenteli seitsemän vuoden ajan. Uskonvainojen ajamana Wulfila joutui seuraajineen siirtymään etelämmäs Moesiaan. Wulfila käänsi monia germaaneja areiolaiseen kristinuskoon. Vuonna 375 hän auttoi vainottuja kristittyjä gootteja turvaan Tonavan toiselle puolelle, Rooman valtakunnan alueelle.
Gootit omaksuivat Wulfilan opit hyvin. Kun hunnit ajoivat heidät länteen Mustanmeren pohjoispuolelta, gootit katsoivat itsensä kristityiksi.

Kääntäjä

Wulfilan tärkein saavutus oli Raamatun kääntäminen kreikasta gootiksi noin vuonna 370. Hän joutui tätä varten luomaan aivan uuden kirjaimiston sekä nimet suurelle määrälle germaaneille aiemmin tuntematonta käsitteistöä. Osa käännöksestä on säilynyt Uppsalassa säilytettävänä Codex Argenteus -käsikirjoituksena, joka on tärkein gootin kielen lähde.
Kun vuonna 381 areiolaisuus julistettiin lopullisesti harhaopiksi eli kerettiläisyydeksi, lähti piispa Wulfila neuvottelemaan Konstantinopoliin. Kaksi vuotta myöhemmin (383) hän kuoli Konstantinopolissa.
All Apologies

Taustaa

Kappaleen kirjoitti vuonna 1990 yhtyeen keulahahmo laulaja-kitaristi Kurt Cobain. Hän kirjoitti kappaleen neljä vuotta ennen kuolemaansa ja Nirvanan hajoamista. Graig Montgomery äänitti ensimmäinen studioversion kappaleesta 1. tammikuuta vuonna 1991 Seattlessa.
Steve Albini äänitti In Utero -studioversion helmikuussa vuonna 1993 Minnesotassa. Silloin selloa soitti Kera Schaley.
All Apologies -kappale julkaistiin yhdessä Nirvanan Rape Me -kappaleen kanssa singlenä vuonna 1993. Kappaleesta ei tehty ikinä musiikkivideota, kuten ei myöskään Rape Me kappaleestakaan. Sen sijaan tehtiin promovideo Nirvanan MTV Unplugged -konsertista. Unplugged-versiossa selloa soitti Lori Goldston. Kappale julkaistiin vuonna 1994 Nirvanan MTV Unplugged in New York live-albumilla ja Nirvanan Nirvana-kokoelmalevyllä. Akustinen versio kappaleesta julkaistiin vuonna 2004 Nirvanan With the Lights Out -box-setillä ja vuonna 2005 Nirvanan Sliver: The Best of the Box -kokoelma-albumilla.
"All Apologies" oli ehdokkaana Grammy Awardseissa vuonna 1995, mutta se hävisi hard rock -yhtye Aerosmithin Crazylle.
Jarmo Uronen

Maajoukkue

Uronen edusti Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1983.
Filippiinienlukkinen

Levinneisyys

Filippiinienlukkista tavataan Filippiineillä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.