google/wiki40b huggingface dataset:
Jorma Rotko

Jorma Rotko (s. 1946 Nurmes) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on syntynyt 1946 Nurmeksessa ja asunut nuoruudessaan Joensuussa. Sieltä hän siirtyi Tampereelle opiskelemaan tiedotusoppia. Hän on ollut avioliitossa kahdesti. Nykyisen vaimonsa Laura Väisäsen kanssa hänellä on kaksi lasta. Rotko on asunut Virossa alkaen vuodesta 1992, jolloin hänet sijoitettiin Tallinnaan Helsingin Sanomien vakinaiseksi avustajaksi. 

Työura

Rotkon ura toimittajana ja tiedotusalan työntekijänä on ollut pitkä ja monipolvinen. Toimittajana hän on työskennellyt sanomalehdissä Karjalan Maa, Aamulehti, Päivän Uutiset ja Kansan Uutiset. Pitkäaikainen avustaja hän on ollut Ylessä, Helsingin Sanomissa ja Koiramme – lehdessä. Muissa tiedotusalan tehtävissä hän on työskennellyt mm. Linkosuo Oy:ssä, Paperiliitossa, Saaristomeren Paikallisradio Oy:ssä ja videofirmassa Boletus Oy. Tällä hetkellä hän on virolaisen pienkustantamon Sagahut Oü:n johtokunnan jäsen.
Rotko muutti Velkuanmaan saarelle Turun saaristoon 1980. Sieltä hän kirjoitti Helsingin Sanomiin viikoittain kahdeksan vuoden ajan pakinasarjaa ”Saarelainen”. Samoihin aikoihin pyöri seitsemässä vastikään perustetussa paikallisradiossa omassa studiossa nauhoitettu sarja ”Elämän maku”, jonka ensimmäinen julkaisija oli turkulainen Auran Aallot.
Velkuassa kuvattiin myös Rotkojen Boletus Oy:n YLE:n Pikkukakkoselle tuottama sarja ”Rosa ja Roope”, jossa esiintyivät perheeseen syntyneet kaksoset.
90-luvun suuri lama ajoi yritysten videoklipeistä eläneen Boletus Oy:n konkurssiin, jonka jälkeen Rotkot muuttivat Tallinnaan. Sieltä Rotko kirjoitti Helsingin Sanomiin,  myöhemmin myös muihin  lehtiin, mm. Kalevaan.
Eläkkeelle siirryttyään alkoi Rotko kirjoittaa romaaneja lähinnä historiallisista aiheista. Hän kirjoittaa sekä suomeksi että viroksi ja myös suomentaa vironkielisiä tekstejä. Nykyisin hän asuu Pärnun kylpyläkaupungissa.
A Foggy Day

”A Foggy Day” on George Gershwinin säveltämä ja Ira Gershwinin sanoittama musiikkikappale vuoden 1937 elokuvamusikaalista Neitonen ahdingossa. Kappaleen esitti elokuvassa Fred Astaire, jonka nauhoitus nousi Yhdysvaltojen singlelistalla sijalle kolme. Bob Crosbyn orkesteri nousi kappaleella listoille vuonna 1938.
Elokuvan ensiesitys oli yli viisi kuukautta George Gershwinin kuoleman jälkeen. Hän ehti kuitenkin saada sävellyksen valmiiksi, toisin kuin viimeisiksi jääneet kappaleensa ”Love Walked In” ja ”Our Love Is Here to Stay”, jotka viimeisteltiin hänen kuolemansa jälkeen.
Kappale sijoittuu Lontooseen ja alkaa Big Benin kellonlyönneillä. Se tunnetaan myös nimellä ”A Foggy Day in London Town”.
Seija Lampila nauhoitti kappaleen Sauvo Puhtilan suomennoksena vuonna 1959 nimellä ”Sumuinen päivä”.
Gary McKinnon

Gary McKinnon (s. 10. helmikuuta 1966) on skotlantilainen krakkeri, joka murtautui vuosina 2001 ja 2002 Yhdysvaltain puolustushallinnon ja avaruushallinto NASAn tietoverkkoihin. Amerikkalaisten viranomaisten mukaan McKinnon varasti lähes tuhat salasanaa ja tuhosi myös joitakin tiedostoja. McKinnon kertoi motiivikseen todisteiden etsimisen viranomaisten pimittämistä ufo-salaisuuksista. McKinnon kuvaili tietomurtoja "naurettavan helpoiksi" ja moitti Yhdysvaltain puolustushallinnon tietoturvaa olemattomaksi.
Britannian korkein oikeusaste eli parlamentin ylähuone päätti elokuussa 2008 luovuttaa McKinnonin Yhdysvaltoihin oikeuteen. McKinnon valitti päätöksestä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, mutta se hylkäsi valituksen saman kuun aikana. Viimeisenä keinonaan hän pyysi sisäministeri Alan Johnsonia purkamaan päätöksen, mutta Johnson katsoi marraskuussa 2009, että luovutus ei ole ristiriidassa ihmisoikeuksien kanssa.
Silloinen sisäministeri Theresa May kielsi 16. lokakuuta 2012 McKinnonin luovuttamisen Yhdysvaltoihin, koska lääketieteellisten todisteiden mukaan Aspergerin syndroomasta kärsivä McKinnon voisi yrittää itsemurhaa. Päätöstä ei otettu hyvin vastaan Yhdysvalloissa. Esimerkiksi Valkoisen talon neuvonantaja David Rivkin moitti ratkaisua naurettavaksi. Lisäksi brittiläinen Daily Telegraph -lehti kertoi, että Yhdysvaltain oikeusministeri Eric Holder ei päätöksen vuoksi suostunut edes ottamaan vastaan sisäministeri Mayn puheluita. Myöhemmin Holder kuitenkin vakuutti Radio 4:n Today Programmen haastattelussa, että hänellä on hyvät välit sisäministeri Mayn kanssa, vaikka Yhdysvallat olikin pettynyt päätökseen olla luovuttamatta McKinnonia.
Joulukuussa 2012 ilmoitettiin, että McKinnonia ei aseteta tietomurroista syytteeseen edes Isossa-Britanniassa. Oikeudenkäynnin järjestämistä pidettiin hankalana, koska todisteita ja todistajia olisi pitänyt tuoda Yhdysvalloista Britanniaan.
McKinnonia uhkasi Yhdysvalloissa jopa 70 vuoden vankeustuomio. Asianajajansa mukaan hän olisi voinut joutua Guantanamo Bayn vankileirille.
HMS Duncan (1901)

Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Iso-Petäinen (Uurainen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,6 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järven tilavuudeksi on saatu 860 300 kuutiometriä eli 0,0009 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 6,8 metriä ja suurin syvyys on 12,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 166,2 metriä mpy.
Lucasin piirikunta (Ohio)

Maantiede

Lucasin naapuripiirikuntia ovat Ottawa kaakossa, Wood etelässä, Henry lounaassa, Fulton lännessä ja Lenawee Michiganin puolella sekä Essexin piirikunta Ontariossa.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 441 815 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 76,0%, mustiin (19,4%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (1,6%).
Kotitalouden mediaanitulo on 41 949 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 19,5% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.

Politiikka

Barack Obama voitti vuoden 2012 presidentivaaleissa Lucasin piirikunnan äänin 64,3 % – 33,9 %. Samana vuonna jatkokaudelle senaattiin valittu Sherrod Brown sai 63,7 % äänistä Lucasissa.
Syklo-okteeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa syklo-okteeni on väritön neste. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin.
Syklo-okteeni on rengaskooltaan pienin sykloalkeeni, jolla sekä cis- että trans-isomeerit ovat stabiileja huoneenlämpötilassa. Cis-syklo-okteeni on näistä kahdesta isomeerista stabiilimpi johtuen trans-syklo-okteenin suuresta rengasjännityksestä. Cis-isomeeri on energialtaan 38 kJ/mol alhaisempi kuin trans-isomeeri. Yhdisteen cis-isomeerilla on useita konformaatioita, joista laskennallisesti alhaisimmalla energiatilalla olevia konformaatioita on 4. Trans-isomeerilla on kaksi konformaatiota. Yhdisteen isomeerit voidaan isomerisoida säteilyttämällä aallonpituudeltaan 185 nm olevalla säteilyllä. Syklo-okteenin trans-isomeeri on kiraalinen, vaikka sillä ei ole kiraliakeskusta.

Valmistus ja käyttö

Syklo-okteenin valmistusprosessi on kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa butadieeni dimerisoidaan 1,5-syklo-oktadieeniksi, joka pelkistetään osittain vedyttämällä syklo-okteeniksi. Katalyytteinä käytetään jalometallikatalyyttejä ja ylipelkistyminen syklo-oktaaniksi estetään käyttämällä vähän vetyä ja kontrolloimalla lämpötilaa. Näin muodostuu cis-syklo-okteenia. Trans-syklo-okteenia valmistetaan cis-isomeerista säteilyttämällä pentaani- tai metanoliliuoksessa ja muodostamalla siitä hopeasuola lisäämällä hopeanitraattia. Näin muodostuva hopeasuola voidaan erottaa ja trans-isomeeri vapautuu suolaa kuumentamalla.
Syklo-okteenia käytetään pääasiassa polyoktenameeripolymeerien valmistamiseen. Nämä ovat elastomeereja, joilla on alhainen kiteisyys. Syklo-okteenin polyoktenameerejä valmistetaan niin kutsutulla renkaanavaamispolymeroinneilla ja mekanismiltaan se on olefiinimetateesireaktio. Katalyyttinä käytetään joko volframi- tai molybdeenisuoloja. Ensimmäisen kerran syklo-okteenista polymeerejä valmisti tällä tavoin kemian nobelisti Giulio Natta vuonna 1965. Euroopassa tätä polymeeriä valmistaa Degussa ja vuosituotanto on 12 000 tonnia.
Resogun

Vastaanotto

Resogun sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Metacriticin laskema painotettu keskiarvo valikoiduista arvosteluista on 84/100.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
1. arrondissementti (Pariisi)

Pariisin 1. arrondissementti (ransk. 1ᵉʳ arrondissement de Paris) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista. Se tunnetaan myös nimellä arrondissement du Louvre. Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. quartiers), jotka ovat Saint-Germain-l'Auxerrois, Halles, Palais-Royal ja Place-Vendôme.
Arrondissementti sijaitsee suurimmaksi osaksi Seinen pohjoispuolella eli oikealla rannalla, mutta siihen kuuluu myös läntisin osa Île de la Citén saaresta. Sitä ympäröivät 8. arrondissementti lännessä, 2. arrondissementti pohjoisessa ja idässä 3. ja 4. arrondissementti idässä sekä etelässä, Seinen toisella puolella, 7. ja 6. arrondissementti. Lännessä rajana 8. arrondissementtia vastaan on Place de la Concorde.
Arrondissementin määrinä on toiminut vuodesta 2000 lähtien UMP-puolueen Jean-François Legaret.
Arrondissementin pinta-ala on 1, 83 km² ja asukasluku 17 443 vuonna 2011.
Prince of Persia: The Sands of Time

Pelaaminen

Sands of Time oli yksi maailman ensimmäisistä peleistä, joissa tasohyppely perustui parkouriin.  Prinssi pystyy sulavasti kiipeilemään ja väistelemään erilaisia ansoja. Prinssin äärimmäinen akrobatia on myös keskeinen osa taistelemista, kun prinssi pystyy vaivattomasti loikkimaan vihollisten ylitse. Pelissä Prinssi saa voiman hallita aikaa. Prinssi voi muun muassa. kelata ajalla taaksepäin, hidastaa aikaa ja nähdä tulevaisuuteen.

Vastaanotto

Peli sai yhteensä kahdeksan palkintoa vuoden 2004 Interactive Achievement Award -palkintogaalassa. Se valittiin vuoden konsolipeliksi, vuoden toimintaseikkailuksi konsoleilla ja tietokoneella ja vuoden PC-peli-innovaatioksi, minkä lisäksi se sai palkintoja animaatiosta, suunnittelusta, pelattavuudesta ja visuaalisuudesta.
Luterilainen pelastuskäsitys

Luterilainen pelastuskäsitys tarkoittaa luterilaisuuden oppia, että Jumalan mukaan kaikki ansaitsevat iankaikkisen elämän taivaassa, eli syntejä tehneet eivät joudu kärsimään kiirastulessa, kuten katolinen kirkko opetti ennen uskonpuhdistusta. Luterilaisen pelastuskäsityksen kehitti Martti Luther.
Juha Laaksonen (toimittaja)

Juha Laaksonen (s. 1966) on useita luontoteoksia kirjoittanut ja toimittanut tietokirjailija ja toimittaja.
Laaksonen on vuodesta 1991 tehnyt luonto-ohjelmia Yle Radio Suomelle. Hän toimii muun muassa Pirkka-Pekka Peteliuksen juontaman Luontoillan lintuasiantuntijana. Laaksonen on myös luontovalokuvaaja ja ornitologi. Koulutukseltaan hän on maantieteilijä.
Juha Laaksonen on saanut WWF:n Vuoden Luontokirja -palkinnon vuonna 2004 teoksestaan Kevät lintusaarella ja vuonna 2013 teoksesta Pihan linnut ja pöntöt. Hänen puolisonsa on luontotoimittaja Minna Pyykkö.
Keskikylän koulu

Keskikylän koulu sijaitsee Kurikan kunnan Keskikylässä valtatien 3 varressa seitsemän kilometriä entisen Jalasjärven kunnan keskustasta Tampereen suuntaan. Koulussa on kolme opettajaa ja oppilaita noin 40.
Keskikylän muita kouluja ovat olleet Holkon kansakoulu (1953–1966) ja Mantilan koulu (1917–1993).

Historiaa

Keskikylän koulun historia juontaa helmikuuhun 1904, jolloin Jalasjärven kuntakokous päätti perustaa Keskikylään ylemmän sekakansakoulun, siis ylempien luokkien opinahjon sekä tytöille että pojille. Koululaiset saattoivat olla hyvin eri-ikäisiä, vanhimmat melkein täysikäisiä. Koulu toimi aluksi Iisakki Vuorenmaan talon yläkerrassa Hirvijärven Vuorenmaanmäellä, jossa noin neljääkymmentä koululaista opetti Hilda Kokkola. Koulurakennuksen paikaksi löytyi lopulta Kiviojan tilalta Arkkumäeksi kutsuttu tontti, jota alettiin koulun myötä kutsua Toivonmäeksi.
Rakennusmestari Birlingin piirtämä koulutalo valmistui 1906, ja sen pihapiiriin nousivat myös sauna, navetta, varastorakennukset ja kaivo. Tilat olivat kuitenkin niin pienet, että Keskikylän kansakoulu pysyi supistettuna ilman alimpia luokkia aina vuoteen 1953 saakka, ja alkuopetuksesta huolehti kiertokoulu. 1940-luvulla Keskikylän koulun yhtenä opettajana oli Lempi Koivusaari, o.s. Aittoniemi.
1960-luvulta lähtien oppilasmäärät alkoivat pienentyä niin, että vuonna 1966 Keskikylän kouluun tuli osa Koskuelta lopetetun Ritalan koulun oppilaista ja vuonna 1993 lakkautetun Mantilan koulun oppilaat.
Bertrand Piccard

Bertrand Piccard (s. 1. maaliskuuta 1958) on sveitsiläinen seikkailija, psykiatri ja kuumailmapalloilija. Hänen tunnetuimpia saavutuksia on lentää kuumailmapallolla välilaskuitta maailman ympäri ja lentää ensimmäisenä aurinkovoimaa käyttävällä lentokoneella maanosasta toiseen eli Euroopasta Afrikkaan. Lentoprojektin nimi on Solar Impulse. 
Bertrand Piccardin isoisä oli Auguste Piccard, joka teki ennätyslentoja ilmapalloilla 1930-luvulla, ja isä Jacques Piccard, joka laskeutui 23. tammikuuta 1960 Don Walshin kanssa ensimmäisinä ihmisinä Challengerin syvänteeseen Triestellä.
Juha Blomberg

Juha Blomberg on Radio Suomen valtakunnallisen kanavatoimituksen toimittaja vuodesta 2004. Hän juontaa mm. Luonto-Suomi  ja Metsäradio -ohjelmia. Toisinaan hän myös tuottaa legendaarista Puhelinlangat laulaa -ohjelmaa toimien samalla sen toisena juontajana. Aiemmin hän juonsi myös Kiekuu-aamuohjelmaa vuorotellen nykyisin Yle TV1:n Puoli Seitsemän -ohjelmassa juontajana olevan Mikko Kekäläisen kanssa. Blomberg on saanut meriittiä Luonto-Suomi -ohjelmassa, jossa hän otti lähetykseen mukaan myös tasavallan presidentti Sauli Niinistön pelkkänä Saulina Naantalista. Tapaus herätti jopa kansainvälistä huomiota.
Blomberg on harrastustason luontokuvaaja ja maailmanmatkaaja. Hän on kierrellyt useissa kehitysmaissa tehden juttusarjoja Nenäpäivän, WWF:n ja Plan Suomen kohteista.
Blomberg on työskennellyt aiemmin myös YleQ:ssa ja Etelä-Savon Radiossa. Radiouransa hän aloitti Mikkelin maakuntaradiossa (myöhemmin Radio Mikkeli ja Etelä-Savon Radio)
Turkiskoi

Koko ja ulkonäkö

Turkiskoilla on täysikasvuisena metallinhohtoiset, vaalean kullanruskeat tai harmaanruskeat etusiivet. Siiven keskellä on pieni mutta selvästi erottuva, lähes musta täplä. Lisäksi lähempänä siiven tyveä on toinen, yleensä himmeämpi tumma täplä. Takasiivet ovat puolestaan kiiltävän kellanharmaat. Siipiväli on 9–15 mm.
Hyvin samannäköisiä lajeja ovat pöllönpesäkoi (Tinea svenssoni) ja pulunpesäkoi (Tinea columbariella). Turkiskoin erottaminen etenkin jälkimmäisestä voi vaatia genitaalipreparaatin tekemistä ja sen tutkimista mikroskoopilla.
Toukka on hidasliikkeinen, valkoinen ja sillä on tummanruskea pää ja niskakilpi. Toukka pysyttelee koko ajan kuiduista rakentamansa suojaputken sisällä ja liikkuessaankin kuljettaa putkea mukanaan.

Levinneisyys ja lentoaika

Turkiskoita tavataan lähes koko holarktisella alueella. Se puuttuu kuitenkin esimerkiksi Skandinavian pohjoisimmista osista sekä Islannista. Vieraslajina se on levinnyt Australiaan ja Uuteen Seelantiin. Pääasiallinen lentokausi on kesäkuusta elokuuhun, mutta sopivalla paikalla perhosia voi tavata aikaisemminkin.

Elinympäristö ja elintavat

Perhoset ovat aktiivisia illalla ja yöllä, jolloin niitä lentää myös valojen luokse. Päivisin ne piilottelevat. Vaikka perhonen on tunnettu tavastaan viihtyä ihmisasunnoista vahingoittaen tekstiilejä, yleisemmin se elää luonnossa, lintujen pesissä. Aikuinen perhonen on hyvin lyhytikäinen ja se elää vain 4–6 vuorokautta. Naaras ei juurikaan liiku vaan koiraat lentelevät etsien naaraita.
Turkiskoin toukat syövät ravinnokseen erityisesti turkis- ja villavaatteiden sekä -kankaiden kuituja, joista ne myös kehräävät putkimaisen suojaverhon ihonsa peitteeksi. Jotta toukat jaksaisivat kehrätä ympärilleen suojaputken, niiden on löydettävä runsaasti ravintoa heti munista kuoriuduttuaan. Toukat ovat myös hyvin valonarkoja, joten niiden parhaimpia kasvuympäristöjä ovat pimeät, suojaisat tilat, joissa on runsaasti syötävää kuitumateriaalia. Luonnossa perhonen lisääntyy lintujen pesissä, joissa toukka syö irronneita höyheniä sekä hyönteisten jäänteitä. Toisin kuin vaatekoille, turkiskoin toukalle kelpaa tarvittaessa ravinnoksi myös kasviperäinen kuitu, kuten puuvilla. Sen on todettu syövän myös nahkatuotteita ja jopa mausteita. Vaatekoista poiketen turkiskoin toukka ei kiinnittäydy vaatekuituihin. Toukka tekee vaatteisiin ison ja teräväreunaisen, ympäristöstään siistin reiän.
Naaras munii vajaa 50 munaa, jotka se ripottelee sinne tänne sopivaa ravintoa tarjoavaan ympäristöön. Toukat kuoriutuvat vajaan viikon kuluessa ja niiden kehitys kestää kahdesta kolmeen kuukautta. Kasvaessaan toukka laajentaa suojaputkea, jonka sisällä se piilottelee. Täysikasvuinen toukka vaeltaa suojaiseen paikkaan koteloitumaan ja kotelovaihe kestää viikosta pariin viikkoon. Toukka koteloituu suojaputkensa sisälle ja aikuisen perhosen kuoriutuessa kotelo työntyy osittain ulos putkesta.
Aspazija

Aspazija, oikealta nimeltään Elsa Pliekšāne (o.s. Rozenberga), (16. maaliskuuta 1865 – 5. marraskuuta 1943) oli latvialainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Häntä pidetään myös Latvian feminismin perustajana.

Varhaisvaiheet

Aspazija syntyi ja vietti lapsuutensa lähellä Jelgavaa. Hänen vanhempansa olivat varakkaita maanviljelijöitä ja heillä oli varaa lähettää tytär opiskelemaan nykyistä lukiotutkintoa vastaavat opinnot Jelgavaan. Aspazija oli aktiivinen aikansa nuorisojärjestöissä. Hän lopetti opintonsa yllättäen vain vähän ennen valmistumistaan. Vuonna 1886 hän avioitui Wilhelm Max Valterin kanssa. 
Aluksi Aspazija kiinnostui saksalaisesta kirjallisuudesta ja alkoi kirjoittaa omia tekstejä. Sanomalehti Dienas Lapa julkaisi hänen ensimmäiset tekstinsä vuonna 1887. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1891 ja kaksi seuraavaa vuotta Aspazija työskenteli kotiopettajana Jaunsvirlaukassa. Riikaan hän muutti vuonna 1893 ja kaupungin teatteri otti heti häneltä kaksi näytelmää esitettäväkseen.

Poliittinen aktivisti ja runoilija

Näihin aikoihin Aspazija tapasi Janis Pliekšānsin eli Rainisin. Rainis oli journalisti, runoilija, juristi ja latvialaismielisen vasemmistolaisen Jaunā strāvan johtaja. Myös Aspazija liittyi tähän järjestöön. Avioliiton Aspazija ja Rainis solmivat vuonna 1897. Samoihin aikoihin Jauna strāvan toiminta kariutui ja nuoripari muutti Liettuaan, Panevėžysin kaupunkiin. Pian seurasi uusia vaikeuksia; poliittisen toimintansa johdosta Rainis tuomittiin karkotettavaksi Venäjälle vuosiksi 1899–1903. Aspazija seurasi puolisoaan ja sai julkaistuksi ensimmäisen runokoelmansa. Karkotuksessa aviopari käänsi Goethen tuotantoa latviaksi.
Tammikuussa 1905 puhkesi Pietarissa levottomuuksia. Ne johtivat vallankumoukseen. Myös Latviassa oli mellakoita ja 13. tammikuuta moni mieltään osoittanut latvialainen surmattiin. Aspazijan uutta näytelmää "Vaidelote" esitettiin tuolloin Riiassa ja yleisö tulkitsi sen kehotukseksi murskata tsaarinvalta. Vanha hallinto iski takaisin ja monia poliittisesti aktiivisia henkilöitä pidätettiin 1905–1906. Aspazija ja Rainis siirtyivät maanpakoon Sveitsiin. Siellä he asuivat Castagnolassa vuodet 1905–1920.

Itsenäisessä Latviassa

Palattuaan kotimaahansa Aspazija osallistui aktiivisesti naisasialiikkeeseen. Hän liittyi Latvian sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja hänet valittiin kansanedustajaksi. Rainis kuoli vuonna 1929. Tämän jälkeen Aspazija vetäytyi julkisuudesta. Hän asui joko kaupunkiasunnossa Riiassa tai kesäasunnollaan Dubuitissa.

Kirjallinen tuotanto

Aspazijan ensimmäiset teokset edustivat realismia. Useimmat hänen töistään edustavat uusromantiikkaa, ja ne käsittelevät menneisyyttä ja siihen liittyviä romanttisia tapahtumia. Osa hänen näytelmistää herätti keskustelua, sillä niiden katsottiin hyökkäävän aikansa patriarkaalista yhteiskunnallista järjestystä vastaan. 
Sveitsissä vietettyjen vuosien aikana kirjoitetuissa runokokoelmissa ei juurikaan ole yhteiskunnallisuutta. Ne keskittyvät kirjoittajansa sisäisiin tuntemuksiin.
Shii (1945)

Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945 ja se kuljetti kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin 1. joulukuuta alkaen. Alus luovutettiin sotakorvauksena Neuvostoliitolle 5. heinäkuuta 1947.
Felice Vinci

Felice Vinci (s. 1946) on italialainen ydinvoimainsinööri ja harrastelijahistoriantutkija. Hän on tullut tunnetuksi teoriastaan, jonka mukaan muinainen Kreikka olisi sijainnut Pohjois-Euroopassa. 
Teorian mukaan kreikkalaiset olisivat siirtyneet nykyiseen Kreikkaan ilmaston kylmenemisen takia ja nimenneet uudet asuinpaikkansa vanhojen asuinpaikkojensa mukaan. Niinpä Vincin mukaan alkuperäinen Ateena olisi sijainnut nykyisen Tukholman seudulla, Troija Kiskon Toijassa ja Peloponnesos olisi ollut Jyllannin niemimaa. Vincin teoria perustuu Homeroksen runojen viittauksiin ilmaston kylmyydestä, Odysseuksen matkojen maantieteeseen ja alueen paikannimistöön. Ajatuksen Homeroksen tarinoiden sijoittamisesta pohjoiseen Vinci sai lukiessaan kreikkalaisen historioitsija Plutarkhoksen kuvausta Ogygian saaresta, jossa Odysseus oli Kalypson vankina Plutarkhoksen mukaan saari on vain viiden päivän purjehdusmatkan päässä Britanniasta. 
Vinci on kirjoittanut teorioistaan italiaksi kaksi teosta: Homericus Nuncius (1993) ja Omero nel Baltico (1995). Jälkimmäisen kirjan esipuheen kirjoitti professori Rosa Calzecchi Onesti, joka on kääntänyt sekä Odysseuksen että Iliaan italian kielelle. Omero nel Baltico on ilmestynyt myös venäjäksi vuonna 2004 ja englanniksi vuonna 2005 nimellä The Baltic Origins of Homer’s Epic Tales – The Iliad, the Odyssey, and the Migration of Myth. Vinci on myös täysin vakavissaan suorittanut arkeologisia kaivauksia Toijassa, missä uskoo alkuperäisen Troijan sijainneen.
Felice Vinci on luennoinut teoriastaan Vancouverin ja Riian yliopistoissa vuosina 2002 ja 2005. Keväällä 2005 Vinci piti lyhyen luentosarjan Rooman La Sapienza -yliopiston maantieteen laitoksella, jossa kirja on merkitty kurssikirjaksi. Helmikuussa 2006 Vinci kutsuttiin luennoimaan teoriastaan Padovan yliopistoon Italiaan.
Akateemisten historiantutkijoiden keskuudessa Vincin teoria ei ole juuri saanut kannatusta. Helsingin yliopiston Suomalais-ugrilaisen laitoksen tutkija Santeri Junttila on maininnut Vincin nimistötutkimukset esimerkkinä näennäistieteestä. Erkki Urpilaisen mukaan Vincin teoria perustuu Homeroksen runoissa mainittujen ja Suomen alueella esiintyvien paikannimien satunnaiseen samankaltaisuuteen.
Mathias Rosenlund

Mathias Rosenlund (s. 1981 Tukholma) on suomenruotsalainen kirjailija, jonka vuonna 2013 ilmestynyt omaelämäkerrallinen esikoisteos Vaskivuorentie 20 (Kopparbergsvägen 20) oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Teosta on pidetty merkittävänä kuvauksena nykyajan kaupunkiköyhyydestä.
Rosenlund syntyi Tukholmassa, minne hänen vanhempansa olivat muuttaneet Suomesta etsimään parempaa toimeentuloa. Ahkerat vanhemmat eivät kuitenkaan onnistuneet vaurastumisessa ja perhe pysyi köyhänä. Rosenlund pohtiikin teoksessaan köyhyyden periytymistä. Kirjassa pohditaan myös sitä, onko köyhällä oikeus unelmiin. Kirjoittaja kertoo useasti haaveistaan elää kirjoittamalla ja kertoo miksei ole lopettanut opiskeluaan Helsingin yliopistossa. Hän kuvaa myös vaimonsa psyykkistä sairautta ja sitä, miten se vaikuttaa perheen elämään.
Vaskivuorentie 20 arvioitiin avoimeksi ja tärkeäksi kuvaukseksi muun muassa yhteiskunnan tukiverkoston toiminnasta ja sen määräysten aiheuttamista hankaluuksista. Jotkut lukijat kiinnittivät huomiota seikkaan, että pätkätöillä ja yhteiskunnan tuilla 2000 euroa kuukaudessa ansaitseva ei ole köyhä. Lisäksi paheksuttiin kirjoittajan tupakointia, elokuva- ja konserttikäyntejä.
Vuonna 2015 Vaskivuorentie 20 sai jatkoa. Uusi teos, nimeltään Kuohukuja 5, jakaantuu kahteen osaan. Ensimmäinen osa kertoo ajasta ennen Vaskivuorentielle muuttamista ja jälkimmäinen Rosenlundin pikkuveljen kamppailusta mielenterveysongelmia vastaan. Teos on myös kuvaus hierarkioista ja sivistyksen antamasta voimasta. Rosenlundilla on työn alla uusi romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun Etelä-Pohjanmaalle.