google/wiki40b huggingface dataset:
Galaksin Vartijat (vuoden 2008 ryhmä)

Ryhmän historia

Phalanxin vallattua kriiden kotplaneetta Halan, Tähtilordi päättää muodostaa tähtienvälisen sankariryhmän suojelemaan galaksia proaktiivisesti, sen sijaan, että toimisi vain kriisitilanteiden koittaessa. Hän värvää ryhmän jäseniksi Adam Warlockin, Drax Tuhoajan, Gamoran, Phyla-Vellin (uuden Kvasaarin), pesukarhu Rocketin ja Grootin, Mantiksen kuuluessa ryhmän tukihenkilöstöön. Liitolaisensa Novan suosituksesta ryhmä perustaa tukikohtansa avaruusasema Knowhereen, josta pystyy teleporttautumaan mille tahansa lähiuniversaalille alueelle. Knowheren turvallisuuspäällikkö toimiva telepatiaa osaava älykäs koira Cosmo työskenteli läheisesti ryhmän kanssa. Kohdattuaan Totuuden Universaalin Kirkon, ryhmä tapaa osittain muistinsa menettäneen miehen, joka paljastuu Vance Astro - alkuperäisten Galaksin Vartijoiden jäseneksi. Astron esittäytyminen inspiroi Tähtilordin omaa nimeämätöntä ryhmää nimeämään itsensä ”Galaksin Vartijoiksi”. Ryhmä kuiternkin hajoaa, kun paljastuu, että Tähtilordi pakotti heidät liittymään Mantiksen telepatiavoimien avulla.
Rocket päättää kuitenkin jatkaa Tähtilordin tehtävää ja kokoaa uuden ryhmän, johon kuuluvat hänen Mantiksen, Grootin ja Astron lisäksi myös Bug.
Ronan Syyttäjä karkotti Tähtilordin rangaistuksena teoistaan Phalanxin hyökkäyksen aikana Negatiiviselle Vyöhykkeelle. Siellä Tähtilordi huomaa kuningas Blastaarin yrittävän murtautua ”Projekti 42:n” vankilaan käyttääkseen sen portaalia hyökätäkseen Maahan. Tähtilordi ja Jack Flag puolustavat vankilaa ja kutsuvan Rocketin kokoaman Vartijoiden ryhmän avuksi. Tähtilordi ja Jack Flag pelastuvat ja molemmat liittyvät Vartijoihin.
Maili Pörhölä

Maili Pörhölä (filosofian tohtori, 1995) on Itä-Suomen yliopiston dosentti (puheviestintä, 2001), vapaa tutkija ja tietokirjailija. Hänen viimeaikaisissa tutkimuksissaan tarkastellaan kiusaamista ja henkistä väkivaltaa erilaisissa ympäristöissä kuten koulussa, korkeakoulussa ja työelämässä sekä selvitetään kiusaamiskokemusten jatkumoita, kulttuurieroja ja yhteyksiä yksilön hyvinvointiin ja vuorovaikutussuhteisiin. Näitä aiheita on tarkasteltu myös hänen johtamassaan tutkimusryhmässä Jyväskylän yliopiston viestintätieteiden laitoksella, missä hän työskenteli v. 1985–2016 mm. puheviestinnän yliassistenttina, yliopistonlehtorina, yliopistotutkijana ja professorina. Vuodet 2004–2009 hän työskenteli Suomen Akatemian akatemiatutkijana.
Pörhölän aiempiin tutkimusaiheisiin on kuulunut erityisesti esiintymisjännitys ja esiintymiseen liittyvä vireytyminen. Myös tästä aihepiiristä hän on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita sekä tehnyt väitöskirjansa Yksin yleisön edessä, joka käsitteli esiintymisjännitykseen ja esiintymishalukkuuteen liittyviä kokemuksia, käyttäytymispiirteitä ja vireytymistä yleisöpuhetilanteessa.
Shinonome (1898)

Palvelus

Alus palveli Venäjän–Japanin sodassa osallistuen Keltaisenmeren ja Tsushiman meritaisteluihin.
Shinonome upposi taifuunissa vuonna 1909, mutta se nostettiin ja palautettiin palvelukseen. Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, jolloin se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Alus haaksirikkoutui Taiwanin rannikolla taifuunissa 23. heinäkuuta 1913.
Stefan Rehn

Ura pelaajana

Loistavan tekniikan omanneena keskikenttäpelaajana Rehn oli IFK Göteborgin ja Djurgårdens IF:n kantavia voimia 1980-luvulta aina 2000-luvulle. Hän oli voittamassa IFK:n kanssa viittä Ruotsin mestaruutta 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Ulkomailla Rehnillä on pelikokemusta englantilaisseura Evertonista sekä sveitsiläisestä FC Lausanne-Sportista.
Ruotsin maajoukkueessa Rehn oli mukana voittamassa MM-pronssia 1994, muttei saanut pelata otteluakaan. Hän edusti Ruotsia myös EM-kisoissa 1992, kun Ruotsi eteni välieriin.

Ura valmentajana

Rehn aloitti valmennusuransa Djurgårdens IF:n apulaisvalmentajana kaudella 2003. Hän oli voittamassa seurassa kahta Ruotsin mestaruutta ja cupia. Rehn jätti apulaisvalmentajan tehtävät Djurgårdenissa kauden 2006 jälkeen ja siirtyi IFK Göteborgin peräsimeen.
Kaudella 2007 Rehn luotsasi yhdessä Jonas Olssonin kanssa IFK:n tiukan taistelun jälkeen Ruotsin mestariksi. Cup-finaalissa joukkue taipui Kalmar FF:lle 3–0. IFK jatkoi hyviä esityksiään Rehnin ja Olssonin johdolla myös kaudella 2008. Heidän johdollaan IFK eteni toista kertaa peräkkäin Ruotsin Cupin loppuotteluun, jossa vastaan tuli edellisvuoden tapaan Kalmar FF. Tällä kertaa IFK sai revanssinsa voittaen tiukan ja tasaisen finaalin vasta rangaistuspotkujen jälkeen 5–4. 
Kaudella 2009 Rehn ja Olsson johdattivat IFK:n jälleen mestaruustaisteluun. Tiukka kausi huipentui mestaruuden ratkaiseeseen otteluun AIK:ta vastaan Göteborgissa. Vierasjoukkue voitti ottelun 1–2 ja mestaruus karkasi AIK:lle. IFK haki Ruotsin cupin kolmannessa perättäisessä loppuottelussa revanssia AIK:sta, mutta hävisi ottelun 2–0.  Näin IFK jäi ilman pokaalia ensi kertaa Rehnin valmennuskaudella.
Kaudella 2010 IFK putosi kauas mestaruustaistelusta ja paineet valmentaja Rehniä kohtaan kasvoivat. Lopulta Allsvenskanin 7:s sija tyydytti seurajohtoa ja Rehn sai jatkaa tehtävässään. Kun kausi 2011 sujui samaan tapaan mollivoittoisemmin ja göteborgilaiset saivat vain haaveilla mestaruuskamppailusta ilmoitti IFK:n johto, että Rehn ja Olsson jättävät seuran kauden jälkeen.  
Lokakuussa 2011 Rehn ilmoitti siirtyvänsä kauden 2012 alusta alkaen Damallsvenskanissa pelaavan Jitex BK:n päävalmentajaksi.  Rehnin johdolla Jitex pelasi Damallsvenskanin alemmassa keskikastissa sijoittuen kaudella 2012 yhdeksänneksi ja kaudella 2013 kymmenenneksi. Hän jätti joukkueen kauden 2013 jälkeen ja siirtyi Kopparbergs/Göteborg FC:n peräsimeen. Debyyttikaudellaan 2014 hän luotsasi seuran Damallsvenskanin kolmanneksi. Rehn jätti joukkueen kauden 2017 jälkeen.
Kaudeksi 2018 Rehn siirtyi Ruotsin 1. divisioonassa pelaavan Utsiktens BK:n päävalmentajaksi.
Linda Bengtzing

Linda Bengtzing (s. 13. maaliskuuta 1974, Gullspång) on ruotsalainen laulaja ja juontaja. Hän esittää popkappaleita ja on tullut yhdeksi Ruotsin tunnetuimmista naislaulajista. Televisiossa hän on juontanut ohjelmia Ordjakten ja Floor filler.
Ensimmäisen kerran Bengtzing pääsi levyttämään jo teini-ikäisenä voitettuaan arbogalaisessa ravintolassa käydyn kykykilpailun. Suurelle yleisölle hän pääsi esiintymään ensimmäisen kerran vuonna 2000 television Sikta mot stjärnorna -ohjelmassa, jossa kilpailijat imitoivat jotakin tunnettua laulajaa. Bengtzingin roolina ohjelmassa oli Aqua-yhtyeen Lene.
Nousu parrasvaloihin tapahtui viisi vuotta myöhemmin, kun Bengtzing osallistui samana keväänä niin Fame Factory -kykykisan neljänteen tuotantokauteen kuin Ruotsin euroviisukarsintaan Melodifestivaleniin. Ensin mainitussa hän ei päässyt finaaliin, mutta Melodifestivalenissa tuli finaalin yhdeksäs sijan laululla Alla flickor.
Viisukappaleesta tuli Bengtzingin ensimmäinen menestys. Ingenting att förlora -albumi ilmestyi maaliskuussa 2006 – Bengtzingin syntymäpäivänä – ja nousi Ruotsin albumilistan neljännelle sijalle. Samalla hän osallistui toisen kerran Melodifestivaleniin laululla Jag ljuger så bra. Sijoitus oli nyt seitsemäs.
Linda Bengtzing oli jälleen mukana vuoden 2008 Ruotsin euroviisukarsinnassa. Hän pääsi semifinaalista finaaliin laululla Hur svårt kan det va?, jota on syytetty Mikan kappaleen Grace Kelly kaltaiseksi. Finaalissa Bengtzing oli tuolloin viides. Vuoden 2011 finaalissa hän oli kappaleellaan E de fel på mig seitsemäs. Bengtzing osallistui kilpailuun myös vuonna 2014 kappaleella Ta mig, mutta ei päässyt finaaliin.
Bram Beekman

Bram Beekman (5. marraskuuta 1949 Vlissingen – 30. maaliskuuta 2016 Middelburg) oli alankomaalainen urkuri ja säveltäjä. Hän opiskeli vuosina 1967–1972 urkujensoittoa Louis Toeboschin johdolla Fontys-taidekorkeakoulussa eli Brabantin konservatoriossa. Saatuaan useita diplomeita, kuten solistidiplomin cum laude -arvosanoin, hän jatkoi opiskelua Anton Heillerin johdolla Wienissä. 
Beekman levytti kaikki Johann Sebastian Bachin ja César Franckin urkuteokset. Hän myös itse sävelsi lukuisia teoksia uruille, kuorolle ja orkesterille. Vuosina 1980–2012 hän toimi urkujensoiton professorina Brabantin konservatoriossa, ja vuodesta 1997 hän oli Oostkerkin urkuri Middelburgissa. Hänestä tuli Orange-Nassaun ritarikunnan ritari vuonna 2014. Sairastettuaan syyskuusta 2015 Beekman kuoli 66-vuotiaana vuonna 2016.
Douglas Aarniokoski

Douglas ”Doug” Aarniokoski on suomalaissukuinen, yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja. Aarniokoski on työskennellyt elokuvamaailmassa vuodesta 1989 lähtien. Tuolloin hän työskenteli tuotantoassistenttina elokuvassa Turner ja täystuho (Turner & Hooch).

Uran alkupuoli

1990-luvun ajan Aarniokoski työskenteli käsikirjoittajana (Puppet Master 4, 1993, Puppet Master 5: The Final Chapter, 1994) ja menestyksekkäästi apulais- ja second unit -ohjaajana useissa hittielokuvissa, kuten Neljä huonetta (Four Rooms, 1995), Hämärästä aamunkoittoon (From Dusk Till Dawn, 1996), Austin Powers – kumma jätkä (Austin Powers: International Man of Mystery, 1997) sekä Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (Fear and Loathing in Las Vegas, 1998).

Debyytti ohjaajana

Aarniokosken debyytti ohjaajana oli Highlander-elokuvasarjan neljäs osa Highlander – pelin loppu. Sen kuvaukset alkoivat lokakuussa 1999. Elokuvan budjetti oli varsin suuri, 15 miljoonaa dollaria, ja pääosissa olivat Christopher Lambert ja Adrian Paul. Elokuva keräsi lipputuloja Yhdysvalloissa runsaat 12 miljoonaa dollaria.
Aarniokoski on ohjannut myös paljon vähemmälle huomiolle jääneet elokuvat The Safe Side (2004) ja The Courier (2005), joista ensimmäinen julkaistiin suoraan videolevitykseen.

2000-luku

Aarniokosken apulaisohjauksia 2000-luvulta ovat muun muassa Spy Kids (2001), Kultainen medaljonki (The Medallion, 2003) ja Once Upon a Time in Mexico (2003).
Aarniokosken tuorein elokuvaohjaus on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Nurse 3D. Television puolella hän on ohjannut 2010-luvulla jaksoja sarjoihin Criminal Minds – FBI-tutkijat, Limitless, Arrow, The Flash, Sleepy Hollow ja Star Trek: Discovery.
Mikontalo

Mikontalo on Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiön suuri opiskelija-asuntola Tampereen Hervannassa osoitteessa Insinöörinkatu 60. Mikontalo on suosittu asuinpaikka Tampereen teknillisen yliopiston opiskelijoiden keskuudessa sen halpojen vuokrien ja yliopiston läheisyyden takia.
Mikontalo rakennettiin vuosina 1978–1980. Siinä on neljä rappua, joissa kussakin on 12 asuinkerrosta. Alun perin kaikkien rappujen valmistuttua talossa oli 768 asuntopaikkaa. Talon pohjakerroksessa on yhteiset saunatilat, TV-huone, pesutupa ja kuntosali. Asunnoissa on kaapeli-tv ja kiinteä Internet-yhteys.
Mikontalossa on 28–28,5 neliömetrin yksiöitä, 54,5–70,5 neliömetrin 2–3 hengen soluhuoneistoja sekä yksin asuville ja perheille tarkoitettuja 52 neliömetrin kaksioita.

Peruskorjaus

Kesäkuussa 2007 aloitettiin Mikontalon peruskorjaustyöt talon D-portaasta. Työt etenivät vaiheittain järjestyksessä. A-porras valmistui viimeisenä kesällä 2009. Remontin jälkeen asunnoissa on muun muassa ranskalaisia parvekkeita ja uudet peilikaapit eriöissä. Peruskorjauksen myötä myös asuntojen vuokrat kohosivat. Asuntojen pohjakaavauudistuksen jälkeen asuinpaikkojen määrä väheni 648:aan. Remontin yhteydessä Mikontalon ikkunoiden punaiset, oranssit, keltaiset ja ruskeat koristelistat maalattiin kaikki sinertävän harmaiksi.

Mikontalolights

Mikontalolights oli vuoden 2007 lopulla teekkareiden ekskursiokerho TEA-clubin järjestämä tapahtuma, jossa tuolloin remontoitavana oleva D-porras muutettiin interaktiiviseksi, moniväriseksi grafiikka-alustaksi. Alustaa käytettiin muun muassa Tetriksen pelaamiseen ja opiskelijoiden tekemien demojen näyttämiseen.
Tapahtumassa hyödynnettiin Mikontalon D-portaan Insinöörinkadun puoleisia ikkunoita, joista kukin vastasi yhtä pikseliä. "Näytön" resoluutioksi muodostui täten 9 × 11. Värejä oli käytössä 32 tai 64 ohjainohjelmiston takia, vaikka kunkin ikkunan taakse sijoitetut led-valaisimet olisivat pystyneet toistamaan yli 16 miljoonaa väriä.
Varsinainen yleisötapahtuma järjestettiin 4. joulukuuta 2007, ja sitä ennen alustaa luonnollisesti testattiin muutaman päivän ajan. Tapahtuman tavoitteena oli saada TTY:lle ja teekkarikulttuurille maailmanlaajuista näkyvyyttä. Tapahtuma oli myös TTY:n 42. juhlavuoden näkyvin hanke.
Ykköspesis-kausi 2016

Miesten Ykköspesiksen sarjajärjestelmä 2016

Vuonna 2016 Ykköspesiksen runkosarjassa pelataan kaksinkertainen sarja sekä kaksi (2) paikalliskierrosta. Runkosarjan ottelumäärä on 24 ottelua joukkuetta kohden.

Jatko-ottelut

Runkosarjan voittaja nousee suoraan Superpesikseen kaudelle 2017. Superpesisseuran kakkosjoukkueella nousumahdollisuutta ei kuitenkaan ole, vaan Superpesikseen nousee parhaiten Ykköspesiksen runkosarjassa sijoittunut seura, jolla ei ole superpesisjoukkuetta.
Runkosarjassa 2.-5. sijoittuneet joukkueet pelaavat Ykköspesiksen välierissä otteluparein (2-5 ja 3-4) pääsystä superpesiskarsintoihin. Otteluparit pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneilla joukkueilla. Superpesisseuran kakkosjoukkueella osallistumisoikeutta ei kuitenkaan ole. Välieriin pääsee tällöin Ykköspesiksen runkosarjan 6. sijoittunut joukkue. Välierissä joukkueet kohtaavat runkosarjan mukaisessa paremmuusjärjestyksessä.
Superpesiskarsinnassa superpesiksen runkosarjan 12. sijoittunut joukkue kohtaa Ykköspesiksen välierien voittajista heikoimmin runkosarjassa sijoittuneen joukkueen ja Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittunut joukkue kohtaa Superpesiksen runkosarjan 13. sijoittuneen joukkueen. Ottelut pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja kotietu on Superpesiksen 12. sijoittuneella joukkueella sekä Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittuneella joukkueella. Otteluparien voittajat pelaavat Superpesiksessä ja otteluparit hävinneet joukkueet Ykköspesiksessä kaudella 2017.

Superpesiskarsinnat

Superpesiskarsinnassa superpesiksen runkosarjan 12. sijoittunut joukkue kohtaa Ykköspesiksen välierien voittajista heikoimmin runkosarjassa sijoittuneen joukkueen ja Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittunut joukkue kohtaa Superpesiksen runkosarjan 13. sijoittuneen joukkueen. Ottelut pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja kotietu on Superpesiksen 12. sijoittuneella joukkueella sekä Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittuneella joukkueella. Otteluparien voittajat pelaavat Superpesiksessä ja otteluparit hävinneet joukkueet Ykköspesiksessä kaudella 2017.

Putoaminen

Runkosarjan 12. sijoittunut joukkue putoaa suoraan suomensarjaan kaudelle 2017. Runkosarjassa sijalle 10. ja 11. sijoittuneet joukkueet pelaavat putoamiskarsinnat paras kolmesta -järjestelmällä.
Klintti

Klintti (saks. Klint) on sedimenttikiveen eroosion vaikutuksesta syöpynyt laaja törmä eli kliffi. Klinttejä tavataan kallioisilla rannikoilla ja ne voivat olla osittain taluksen peittämiä tai terassimaisia. Klintti tarkoitti alkuaan Viron Suomenlahden puoleisen rannikon abraasiotörmää, mutta nimitys sai myöhemmin yleisemmän merkityksen. Ruotsissa klintti (ruots. klint) merkitsee paitsi rantajyrkännettä myös muunlaisessa maastossa sijaitsevaa jyrkännettä.
Kliffi (engl. cliff) tarkoittaa klintin tavoin rannan geologisiin kerrostumiin (sedimentteihin) muodostunutta äkkijyrkkää törmää. Nimitystä käytetään varsinkin Englannin kanaalin kalkkikivitörmistä.
Malin koripallomaajoukkue

Malin koripallomaajoukkue on joukkue, joka edustaa Malia kansainvälisessä koripallossa. Se liittyi FIBA:an vuonna 1961. Se ei ole osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta on Afrikan-mestaruuskilpailuissa parhaimmillaan yltänyt pronssisijalle vuonna 1972.
Gunther Schuller

Gunther Schuller (22. marraskuuta 1925 New York – 21. kesäkuuta 2015 Boston) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, käyrätorvensoittaja ja kapellimestari. Häntä pidetään yhtenä nykytaidemusiikin merkittävimmistä hahmoista, ja hän soitti myös jazzia.
Schuller toimi jo teini-ikänsä lopulla Cincinnatin sinfoniaorkesterin käyrätorvensoittajana; pian hän sai saman toimen Metropolitan-oopperan orkesterista. Hän omistautui vuodesta 1959 säveltämiselle. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian musiikkiosaston jäsen vuodesta 1967.
Schuller teki yhteistyötä useamman jazzmuusikon kanssa. Hänet tunnetaankin juuri hänen luomastaan klassisen musiikin ja jazzin vaikutteita yhdistelevästä third stream -tyylistä. Hänelle myönnettiin vuonna 1994 Pulitzer-palkinto teoksesta Of Reminiscences and Reflections. Jazzlehti Down Beat myönsi hänelle vuonna 1993 Lifetime Achievement Awardin, ja lisäksi hän voitti kaksi Grammy-palkintoa. 
Schullerin teosten joukossa on muun muassa musiikinhistorian tiettävästi ensimmäinen konsertto kontrafagotille (1978), jonka Schuller sävelsi National Symphony Orchestran kontrafagotisti Lewis Lipnickille.
Kader Arif

Kader Arif (s. 3. heinäkuuta 1959) on ranskalainen sosialistipuolueen poliitikko, joka on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2004–2012. Hän on syntynyt Algeriassa.
Ellen White (jalkapalloilija)

Ellen White (s. 9. toukokuuta 1989) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 88 maaottelua, joissa hän on tehnyt 34 maalia. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2015 sekä kuului EM-kilpailuissa 2017 välieriin yltäneeseen ja MM-kilpailuissa 2019 neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
White esiintyi ensimmäisen kerran Englannin maajoukkueessa maaliskuussa 2010. Hän pelasi vuoden 2011 MM-kilpailuissa Englannin joukkueen kaikissa neljässä ottelussa ja teki yhden maalin. Lontoon olympialaisissa 2012 hän pelasi Ison-Britannian joukkueessa kolmessa ottelussa. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa White pelasi täydet minuutit Englannin kaikissa kolmessa ottelussa. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa, puolivälierässä, välierässä ja pronssiottelussa. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa White pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa, puolivälierässä ja välierässä ja teki yhden maalin alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kuudessa Englannin seitsemästä ottelusta ja oli turnauksen paras maalintekijä yhdessä kahden yhdysvaltalaispelaajan kanssa tehtyään kuusi maalia. Sekä välierässä että pronssiottelussa hänen tekemänsä tasoitusmaali hylättiin videotarkistuksen jälkeen; ensimmäinen niukan paitsion ja jälkimmäinen käsivirheen vuoksi.
White edustaa kotimaassaan kaudella 2019–2020 Manchester Cityä. Aiemmin hän on pelannut Chelseassa, Leedsissä, Arsenalissa, Notts Countyssa ja Birmingham Cityssä.
Kaliforniansirppimatkija

Levinneisyys

Kaliforniansirppimatkijaa tavataan Meksikon luoteisosissa ja Yhdysvaltain lounaisosissa. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alexandra (Fredriksborgin kreivitär)

Alexandra, Fredriksborgin kreivitär, syntyjään Alexandra Christina Manley (s. 30. kesäkuuta 1964), on Tanskan prinssi Joachimin ensimmäinen puoliso, avioliitossa prinsessa Alexandra.
Hän avioitui eron jälkeen vuonna 2007 valokuvaaja Martin Jørgensenin kanssa. He erosivat syksyllä 2015.
Alexandra Manley on kotoisin Hongkongista. Hän avioitui prinssi Joachimin kanssa vuonna 1995. He erosivat vuonna 2005. Prinssillä ja hänellä on kaksi lasta, prinssit Felix ja Nikolai.
Ruben Aharonian

Ruben Aharonian (arm. Ռուբեն Ահարոնյան; s. 1947 Riika, Latvia) on viulisti ja kapellimestari. Hän on toiminut Borodin-kvartetin ensiviulistina vuodesta 1996. Jo ennen siihen liittymistään hän oli luonut menestyksekkään uran solistina ja kapellimestarina.
Aharonian opiskeli Moskovan konservatoriossa Vladimir Jankélévitchin johdolla ja täydensi valmistuttuaan opintojaan Leonid Koganin johdolla. Hän on voittanut palkintoja monissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten Enescu-viulukilpailussa (Bukarest), Montrealin kansainvälisessä musiikkikilpailussa ja Tšaikovski-viulukilpailussa (Moskova).  Hän päätti olla osallistumatta jatkossa kilpailuihin vuoden 1974 Tšaikovski-kilpailun jälkeen. Kilpailussa David Oistrah päätti jättää ensipalkinnon myöntämättä ja sen sijaan myönsi toisen palkinnon jaetusti kolmen kilpailijan kesken. 
Aharonian toimi viuluprofessorina Jerevanin valtionkonservatoriossa kahdenkymmenen vuoden ajan. Hän on kiertänyt laajalti Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa. Vuosina 1983–1996 hän toimi Armenian valtion kamariorkesterin pääkapellimestarina ja musiikillisena johtajana; hän on soittanut saman orkesterin kanssa solistinakin. Hän levytti orkesterin kanssa Wolfgang Amadeus Mozartin teoksia.
Aharonian oli vuonna 2005 Borodin-kvartetin muiden jäsenten kanssa ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi.
Huojunta

Huojunta äänentoistossa

Huojunta tarkoittaa myös äänen korkeuden hidasta vaihtelua, jota esiintyy analogisissa äänentallennuslaitteissa, tavallisimmin nauhureissa ja vanhoissa elokuvissa.  Näissä ilmiö aiheutuu tallennusvälineen epätasaisesta liikkestä. Esimerkiksi nauhaa kuljettavan moottorin pyörimisnopeuden vaihtelut aiheuttavat toistetun taajuuden heilahtelua eli huojuntaa.
Isla Sorna

Isla Sorna eli Site B on Jurassic Park -elokuvissa ja -peleissä esiintyvä kuvitteellinen saari, jossa dinosaurukset elävät vapaiksi karanneina ilman minkäänlaista eristymistä toisiinsa. Saari esitellään ensi kerran Michael Crichtonin romaanissa Kadonnut maailma, joka oli jatko-osa alkuperäiselle Dinosauruspuisto-kirjalle. Isla Sorna toimi InGen -yhtiön dinosurusten kloonaus- ja kasvatusalueena, josta olennot siirrettiin Isla Nublarille. Saarena Isla Sorna on kuin Isla Nublar, mutta suurempi. Se sijaitsee 87 mailin (n. 130 kilometrin) päässä Isla Nublarista ja 207 mailin (n. 333 kilometrin) päässä Costa Rican rannikolta. Molemmat saaret sijaitsevat Tyynessämeressä Costa Rican valtion merialueella. Saaren kasvillisuus ja ilmasto on trooppista.

Saaren historia

Ennen kuin InGen aloitti toimintansa Isla Sornan saarella, näytetään Jurassic Park: Trespasser -videopelissä viitteitä, että saaren aiemmat asukkaat ovat olleet intiaaneja, jotka ovat rakentaneet saarelle temppeleitä ja linnoituksia kunnioitukseksi jumalilleen. Jonh Hammond (puiston perustaja) saapui saarelle itse ensimmäistä kertaa vasta vuonna 1981 ja saaren ensimmäiset dinosaurukset kloonattiin henkiin 1985 Isla Sornan Dinosauruspuistoa varten. Saari kuitenkin hylättiin ja evakuoitiin vuonna 1989, kun Hurrikaani Clarissa iski sinne ja aiheutti saarella paljon vahinkoa. Monta vuotta myöhemmin 1997 InGen palasi saarelle elokuvassa Kadonnut maailma – Jurassic Park, tarkotuksenaan vangita saarella vapaasti liikkuneet dinosaurukset siirtääkseen ne San Diegoon avattuun uuteen puistoon. Yhtiön tiimi kuitenkin epäonnistuu ja he saavat ainoastaan vangituksi T-rex emon ja tämän poikasen. Jurassic Park III -elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2001. Alan Grant palkataan etsimään saarelta miljonäärin kadonnutta poikaa, joka on ollut varjoliitämässä saaren lähistöllä setänsä kanssa. Pojan vanhemmat luulevat, että Grant on ollut saarella aiemminkin, mutta kyse oli Isla Nublarista.
Juho Nurhonen

Juho Nurhonen oli suomalainen 1900-luvun alussa vaikuttanut humoristinen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti Lapatossu-kirjoistaan.
Juho Nurhonen julkaisi kirjojaan yhdessä veljensä Heikki Nurhosen kanssa. He olivat molemmat ammatiltaan latojia.
Vladimir Garin

Vladimir Vladimirovitš Garin (ven. Владимир Владимирович Гарин; 26. tammikuuta 1987 Leningrad, Neuvostoliitto – 24. kesäkuuta 2003 Rautu, Leningradin alue, Venäjä) oli venäläinen näyttelijä. Hän ehti lyhyen elämänsä aikana esiintyä Andrein roolissa kansainvälisessä menestyselokuvassa Isän paluu (2003). 
Garin syntyi Pietarissa, silloisessa Neuvostoliiton Leningradissa. Hän hukkui ollessaan soutamassa järvellä 16-vuotiaana.
Camp Lazlo

Juoni

Tarina seuraa Pimpleback-vuorilla sijaitsevaa Camp Kidney leirintäalueen tapahtumia, jossa päähahmona on energinen brasilialainen apina Lazlo. Hän viettää aikaansa leirintäalueella kahden parhaan ystävänsä kanssa Rajin ja Clamin. Heidän leirinjohtajana on vanha hirvi Lumpus, joka ei kestä Lazlon tahattomia tempauksia, joiden seurauksena myös muut leiriläiset käyvät Lumpusin hermoille.
Waterford

Talous

Waterfordin talouden perusta on sen satama, joka on yksi Irlannin parhaista. Myös kalastus on seudulle tärkeä elinkeino. Kuuluisaksi kaupunki on kuitenkin tullut Waterford-kristallista, jota on tehty 1700-luvulta lähtien.