google/wiki40b huggingface dataset:
Củ Chi -tunnelit

Củ Chi -tunnelit ovat  pitkiä maanalaisia tunneleita, joita kansallinen vapautusrintama käytti Vietnamin sodassa, etenkin Tết-hyökkäyksen aikana. Ne saivat nimensä Củ Chin kaupungin mukaan, mutta niitä oli muuallakin Vietnamissa. Sissit käyttivät tunneleita taistelun aikana piilopaikkoina ja huolto- ja viestintäreitteinä, sairaaloina, ruoan ja aseiden välivarastoina sekä sissien majoitustiloina.
Củ Chin alue on 40 kilometriä Hồ Chí Minhin kaupungista (ent. Saigon) luoteeseen. Saigonjoki ja kantatie 1 kulkevat alueen läpi. Sodan aikana ne olivat Saigonin tärkeimmät huoltoreitit, joten Củ Chin alueella oli suuri strateginen merkitys.
Kukaan ei koskaan antanut yksittäistä käskyä tunneliverkoston rakentamiseen, vaan se kasvoi vähä vähältä reaktiona erilaisiin ranskalaisten ja yhdysvaltalaisten toimiin. Việt Minh aloitti tunneleiden rakentamisen alun perin 1940-luvun lopulla piiloutuakseen ranskalaisilta. Vähitellen tunneleita jatkettiin ja yhdistettiin. Pisimmillään tunneleita pitkin saattoi kulkea 250 km matkan Saigonista Kambodžan rajalle.
Nykyisin tunnelit ovat suosittu matkailukohde.
Pastellikoruahven

Koko ja ulkonäkö

Pastellikoruahven kasvaa enimmillään 9 cm pitkäksi. Sukupuolten väritys poikkeaa toisistaan suuresti. Naaras on ylhäältä kellanoranssi, alhaalta lähes valkoinen. Koiras on ylhäältä keltainen, alhaalta ruusunpunainen ja sillä on kirkkaanpunainen, sinireunainen selkäevä.

Alkuperä

Pastellikoruahvenia tavataan Tyynellämerellä: Palaulla, Marshallsaarilla, Naurulla, Kiribatilla ja Tongalla. Se ui 4–30 metrin syvyydessä koralliriuttojen läheisyydessä.

Käyttäytyminen

Pastellikoruahvenet muodostavat luonnossa kymmenien kalojen parvia, joissa on sekä naaraita että koiraita. Se sopeutuu lähisukulaisiaan paremmin akvaarioon, mutta on niitä aggressiivisempi: se valtaa oman reviirinsä ja puolustaa sitä hanakasti. Siksi muihin kuin erittäin suuriin akvaarioihin suositellaan korkeintaan yhtä koirasta, jonka seurana voi sitten olla kyllä jopa kahdeksan naarasta.

Ravinto

Villit pastellikoruahvenet syövät vedessä leijuvaa eläinplaktonia. Akvaariossa niille annetaan lihapitoista pakasteruokaa kuten pieniä äyriäisiä.
PM-International AG

Tausta

PM-Internationalin perusti Rolf Sorg Saksan Limburgerhofissa vuonna 1993. Nykyään yhtiön kotipaikkana on Luxemburgin suurherttuakunta, ja sen pääkonttori on sijainnut Luxemburgin Schengenissä vuodesta 2015 lähtien. Yhtiön perustamisvuonna 1993 myös yhtiön ensimmäinen ulkomainen tytäryhtiö perustettiin Puolaan.
Vuonna 1994 PM-International perusti holding-yhtiön Luxemburgin suurherttuakuntaan.  Vuonna 1995 yhtiö lanseerasi ravintolisien tuotesarjan nimeltä FitLine.
Vuonna 2000 PM-International perusti tieteellisen asiantuntijatiimin, jonka tehtävänä on taata tuotteiden laatu ja antaa tieteellistä neuvontaa tuotteiden koostumuksesta ja ainesosista.  Vuonna 2003 yhtiö avasi Euroopan logistiikkakeskuksensa Saksan Rheinland-Pfalzissa sijaitsevaan Speyeriin. Vuonna 2005 yhtiömuoto muuttui rajavastuuyhtiöstä (GmbH) noteeraamattomaksi osakeyhtiöksi (AG).
Vuonna 2011 Frankfurt am Mainin ylempi alueoikeus vahvisti PM-Internationalin markkinointisuunnitelman laillisuuden. Vuonna 2013 TÜV Hessen antoi PM-Internationalille sertifikaatin, jonka mukaan yhtiön ”suoramyynti on järjestetty oikeudenmukaisesti”.
Vuonna 2015 PM-International avasi Aasian ja Tyynenmeren alueen päätoimistonsa Singaporen kaupunkivaltioon. Samana vuonna yhtiö vihki käyttöönsä kansainvälisen päätoimistonsa Schengenissa (Luxemburg).  Vuonna 2016 PM-Internationalin perustaja ja toimitusjohtaja Rolf Sorg liittyi maailman suoramyyntiliiton toimitusjohtajaneuvostoon (WFDSA CEO Council).
Vuonna 2016 PM-International AG solmi strategisen yhteistyösopimuksen Luxemburgin tiede- ja teknologiainstituutin (Luxembourg Institute of Science and Technology, LIST) kanssa. Kyseinen tutkimukseen ja teknologiaan keskittyvä instituutti kehittää pitkälle kehittynyttä teknologiaa ja toimittaa innovatiivisia tuotteita ja palveluja teollisuudelle ja yhteiskunnalle.
Nykyään PM-Internationalin palveluksessa on yli 500 työntekijää eri puolilla maailmaa. Vuonna 2016 yhtiön liikevaihto oli 460 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.  Huhtikuussa 2017 yhtiön toiminta on maailmanlaajuista, ja sen tuotteita myydään 35 maassa. PM-International on maailman suoramyyntiliiton (World Federation of Direct Selling Associations, WFDSA) jäsen.

Tuotteet ja palvelut

PM-International valmistaa ja markkinoi ravintolisiä, painonhallintatuotteita, urheiluravinteita ja henkilökohtaisia hoitotuotteita.Tuotteita markkinoidaan verkostomarkkinoinnin avulla.

Urheilijoiden sponsorointi ja tuotteet

PM-International on useiden eurooppalaisten urheilujärjestöjen virallinen sponsori ja toimittaa urheilijoille FitLine-tuotesarjan tuotteita. Tuettuja urheilujärjestöjä ovat esimerkiksi: Saksan hiihtoliitto (Deutscher Skiverband),  Saksan jääkiekkoliitto (Deutscher EisHockey-Bund), Saksan pyöräilyliitto (Bund Deutscher Radfahrer e.V.),  Puolan hiihtoliitto (PZN)  ja monet muut.
Mauno Karttunen

Mauno Olavi Karttunen (28. kesäkuuta 1904 Siikajoki – 25. kesäkuuta 1992 Espoo) oli suomalainen kouluneuvos, joka tuli tunnetuksi suomalaisen kansanopistolaitoksen kehittäjänä. Vuonna 1976 Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta antoi hänelle teologian tohtorin arvon.
Karttunen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta vuonna 1923 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1927. Jo 26 vuoden iässä Karttusesta tuli Etelä-Pohjanmaan Opiston johtaja Ilmajoelle. Sieltä hän siirtyi vuonna 1936 Tuusulan kansanopiston johtajaksi ja pian vuonna 1937 perustetun Luther-opiston johtajaksi Järvenpäähän. Sotien jälkeen Karttunen palasi Etelä-Pohjanmaalle kansakoulujen koulutarkastajaksi. 
Vuonna 1955 Mauno Karttunen nimitettiin kouluhallituksen kouluneuvokseksi, vastuualueenaan kansanopistot. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1968 kouluhallituksen kansanopetusosaston päällikkön tehtävästä. Virkansa ohella hän toimi valtion kansanopistokomitean ja kansansivistyslautakunnan puheenjohtajana. Vuodesta 1960 hän toimi viitisentoista vuotta Kansanopisto-lehden päätoimittajana.
Etelä-Pohjanmaalla asuessaan Mauno Karttunen kiinnostui maakunnan kulttuurista ja historiasta ja  kirjoitti Alavuden, Isonkyrön, Vähänkyrön ja Ylistaron kotiseutukirjat. Hän oli myös valtion elokuvalautakunnan jäsen ja valtion kirjastolautakunnan puheenjohtaja.  Eläkevuosinaan Karttunen kirjoitti kansanopistolaitoksen historiikin Suomen kansanopistot 1889–1979.
Mauno Karttusen lapsia ovat tekstiilitaiteilija Riitta-Liisa Haavisto ja musiikkitoimittaja Antero Karttunen.
I.O.I

Historia

I.O.I:n jäsenet valittiin eteläkorealaisen televisio-ohjelman Produce 101 kautta, jossa lukuisien eri levy-yhtiöiden harjoittelijat kilpailivat pääsystä tyttöyhtyeeseen. Ohjelma ensiesitettiin 21. tammikuuta 2016 ja se päättyi 1. huhtikuuta. Yhtyeen ensimmäinen single ”Crush” julkaistiin 5. huhtikuuta sen musiikkivideon kanssa.
I.O.I julkaisi ensimmäisen minialbuminsa Chrysalis ja sen nimikkosinglen ”Dream Girls” musiikkivideon 4. toukokuuta 2016. Toukokuussa ilmoitettiin, että I.O.I perustaisi alaryhmän ja keskittyisi jäsenten soolouriin kesällä 2016. Yhtyeen kerrottiin myös todennäköisesti hajoavan tammikuussa 2017.
I.O.I:n alaryhmä julkaisi ensimmäisen singlensä ”Whatta Man (Good Man)” 9. elokuuta. Alaryhmään kuuluvat jäsenet Nayoung, Chungha, Pinky, Sohye, Yoojung, Doyeon ja Somi. Kappale on saanut inspiraationsa Linda Lyndellin kappaleesta ”What a Man”. Yhtye julkaisi neljännen singlensä ”Hand in Hand” 15. elokuuta, joka on uudistettu versio Soulin kesäolympialaisten 1988 tunnussävelestä.
Svend Auken

Svend Gunnarsen Auken (24. toukokuuta 1943 – 4. elokuuta 2009) oli tanskalainen poliitikko. Hän edusti sosiaalidemokraatteja ja toimi kansankäräjillä vuodesta 1971 kuolemaansa saakka. Vuosina 1977–1982 hän oli Tanskan työministeri Anker Jørgensenin hallituksissa ja vuosina 1994–2001 ympäristöministeri Poul Nyrup Rasmussenin hallituksissa. Vuodet 1987–1992 hän toimi sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana.
Svend Aukenin sisar on europarlamentaarikko Margrete Auken.
Natriumdietyyliditiokarbamaatti

Käyttö

Natriumdietyyliditiokarbamaatti muodostaa kelaatteja useiden metallien, kuten kuparin, mangaanin, nikkelin, koboltin, raudan, lyijyn, vismutin, arseenin, seleenin ja telluurin kanssa. Muodostuvia komplekseja voidaan käyttää näiden metallien määrittämiseen spektrometrisesti ja eristämiseen seoksista. Kompleksit liukenevat huonosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin ja tämän vuoksi yhdistettä voidaan käyttää raskasmetallien saostamiseen vedestä.
Metallien kelaatiokykyyn perustuu myös natriumdietyyliditiokarbamaatin käyttö lääketieteessä. Erityisesti sitä käytetään hoidettaessa nikkelikarbonyylimyrkytystä. Yhdisteen sivuvaikutuksia ovat huonovointisuus ja oksentelu. Natriumdietyyliditiokarbamaatti on disulfiraamin päämetaboliitti ja sillä on samankaltainen antabusvaikutus.
Natriumdietyyliditiokarbamaattia käytetään luonnon- ja nitriilikumeissa säilyvyyttä parantavana aineena ja valmistuksessa radikaalien poistamiseen sekä vulkanoinnin kiihdyttimenä.
Markku Aalto

Markku Kalervo Aalto (s. 25. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen arkkitehti ja entinen yleisurheilija. Seuratasolla Aalto edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Aalto voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1969 ajalla 1.50,6. Lisäksi hän oli hopealla vuosina 1970, 1971, 1973 ja 1974. Hallissa hän voitti SM-kultaa 600 metrillä 1967 ja 1968 sekä 1 500 metrillä 1974 sekä hopeaa 400 metrillä 1969 ja pronssia 800 metrillä samana vuonna. Aalto oli mukana myös Helsingin EM-kisoissa 1971, jossa hän selvisi 800 metrillä välieriin. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 1974 hän jäi 800 metrillä alkueriin.
Aalto oli myös mukana voittamassa 4 × 400 metrin viestin Suomen-mestaruutta 1967, 1968, 1970 ja 1971, hopeaa 1969 ja pronssia vuonna 1978 sekä 4 × 800 metrin viestin Suomen-mestaruutta 1969 ja hopeaa 1970 ja 1971.
Heinäkuussa 1971 Aalto juoksi 800 metrin Suomen ennätyksen 1.47,2, jonka Pekka Vasala rikkoi seuraavana kesänä.
Aallolla on oma arkkitehtitoimisto Helsingissä. Se suunnitteli mm. Helsingin olympiastadionin peruskorjauksen ennen Helsingin EM-kisoja 1994.
Bernd Brückler

Ura

Itävallassa ei ollut tarjolla nuorelle Brücklerille kunnon maalivahtivalmennusta, ja hän lähti jo 13-vuotiaana Pohjois-Amerikkaan maalivahtileirille. 16-vuotiaana hän muutti kanadalaiseen Ponocan kaupunkiin kiekko-oppiin. 19-vuotias Bernd Brückler kutsuttiin Yhdysvaltoihin junioriliigaan, jossa hän pelasi kaudet 2001–2005 Wisconsinin yliopiston joukkueessa. Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään varaustilaisuudessa 2001. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 2005–2006 Brückler aloitti Pohjois-Amerikan farmisarjoissa EHCL:n Toledo Stormissa ja Charlotte Checkersissä sekä AHL:n Hartford Wolf Packissa. Tammikuussa 2006 hän siirtyi Bluesiin Suomen SM-liigaan korvaamaan potkut saanutta Neil Littleä.
Brückler nousi nopeasti Bluesin ykkösmaalivahdiksi. Hän pelasi Espoossa kolme ja puoli kautta. Brückler torjui kaudella 2007–2008 Bluesin SM-hopealle. Kaudella 2008–2009 hänen peliaikansa väheni Bluesissa. Alkukaudesta Blues joutui istuttamaan vuorotellen ulkomaalaispelaajiaan katsomossa, sillä joukkueella oli liikaa ulkomaalaispelaajia. Loppukaudesta Brückler menetti ykkösmaalivahdin paikan nuorelle Mikko Koskiselle.
Brückler jätti kauden 2008–2009 jälkeen Bluesin ja siirtyi KHL-liigaan Torpedo Nižni Novgorodin joukkueeseen. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Sibir Novosibirskiin.
Kaudet 2012–2015 Brückler pelasi EC Red Bull Salzburgin joukkueessa Itävallassa. Kauden 2015–2016 hän edusti Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelannutta Klagenfurter AC:a ja lopetti uransa siihen kauteen.

Muuta

Brückler on naimisissa suomalaisen Veera Brücklerin (o.s. Toivanen) kanssa.
Elokuussa 2014 ilmestyi Bernd Brücklerin ja Risto Pakarisen kirja: Elämää KHL:ssä - Lätkää, lääkäreitä ja rahasäkkejä (Into Kustannus). Kirjassa Brückler muistelee uraansa KHL:ssä sekä kuvaa liigan pelikulttuuria, harjoittelutapoja ja toimintatapoja, jotka olivat hänestä hyvin erilaisia kuin Pohjois-Amerikassa ja Euroopan liigoissa.
Jean-Guy Wallemme

Ura pelaajana

Wallemme pelasi suurimman osan urastaan RC Lensin maalilla. Hän debytoi seurassa marraskuussa 1986 ottelussa Paris Saint-Germainia vastaan ja edusti sen jälkeen seuraa kaikkiaan 404 liigaottelussa. Hän antoi usein seuransa saamat rangaistuspotkut ja teki urallaan Lensissä myös 14 maalia. Wallemme päätti ensimmäisen 12 vuoden urakkansa Lensissä kauteen 1997–98, joka päättyi seuran mestaruusjuhliin. Hän kävi pelaamassa puoli vuotta Coventry Cityssä ja FC Sochaux'ssa, mutta ei onnistunut vakiinnuttamaan asemaansa niissä.
Vuonna 1999 Wallemme siirtyi AS Saint-Étienneen, jossa hän torjui palloja kahden kauden ajan. 2001 hän palasi Lensiin, jossa hän pelasi uransa viimeisellä kaudella 35 ottelua ja teki kaksi maalia.

Ura valmentajana

Wallemme aloitti valmennusuransa tammikuussa 2001, kun hän otti yhdessä Rudi Garcian kanssa AS Saint-Étiennen valmennusvastuun. He valmensivat seuraa puoli vuotta, kunnes Alain Michelistä tuli ASSEn päävalmentaja. 2002 Wallemme siirtyi amatööriseura RC Paris'n päävalmentajaksi. RC Paris'ssa Wallemme vietti pari vuotta, ja seura sijoittui amatöörisarjassa parhaimmillaan kolmanneksi.
2004 hän siirtyi FC Rouenin peräsimeen. Tavoitteena oli säilyttää seura Ligue 2:ssa, mutta tavoite epäonnistui seuran jäätyä sarjajumboksi. Marraskuussa 2004 hänen sopimuksensa sanottiin irti.
Seuraavina vuosina Wallemme luotsasi amatööriseuroja Ranskassa ja Belgiassa. Toukokuussa 2008 hän siirtyi yllättäen Ligue 2:een pudonneen RC Lensin peräsimeen.  Debyyttikausi Lensissä päättyi Ligue 2:n mestaruuteen ja nousuun pääsarjatasolle. Wallemmen valmennusuran debyyttikausi pääsarjatasolla päättyi sijalle 11. Kausi 2010–11 lähti käyntiin huomattavasti heikommin, ja lopulta ranskalaisvalmentaja jätti Lensin tammikuun alussa 2011. Tuolloin seura oli liigassa toiseksi viimeisenä. 
Elokuun lopulla 2011 Wallemmesta tuli Kongon maajoukkueen päävalmentaja. 
Maaliskuussa 2012 Wallemme teki loppukauden mittaisen sopimuksen AJ Auxerren kanssa tavoitteenaan pelastaa Ligue 1:n jumboksi juuttunut seura putoamiselta.  Wallemme ei onnistunut nostamaan Auxerrea pois putoamisviivan alapuolelta, vaan lopulta seuran kohtalo sinetöityi toiseksi viimeisellä sarjakierroksella. Seura oli pelannut liigassa yhtäjaksoisesti 31 vuotta. Putoamisesta huolimatta Wallemme sai jatkaa tehtävässään kauden jälkeen.  Lokakuussa 2012 Wallemme jätti paikkansa Kongon maajoukkueen valmentajana ja keskittyi pelkästään Auxerren valmentamiseen.  Syyskausi 2012–13 ei sujunut Auxerrelta toivotulla tavalla, vaikka Wallemme keskittyikin täysin seuran päävalmentajana toimimiseen. Kun sarjaa oli pelattu 18 kierrosta, Auxerre oli vasta 16:ntena. Heikkojen tulosten myötä Wallemme erotettiin joulukuun alussa tehtävästään. 
Kesäkuussa 2013 Wallemme siirtyi Belgian 2. divisioonassa pelaavan R. White Star Brysselin päävalmentajaksi.  Pesti päättyi kuitenkin jo ennen kauden alkua, kun seura erotti Wallemmen heinäkuun lopussa 2013.
The Ratzz

The Ratzz on suomalainen pilailukappaileiden tekoon erikoistunut yhtye. The Ratzzin musiikkivideot ovat tietokoneanimaatioita.
Kongressikeskus

Kongressikeskus tai konferenssikeskus on suuri, konferensseja varten suunniteltu rakennus. Kongressikeskukset tarjoavat yleensä lattiapinta-alan, johon mahtuu useita tuhansia osallistujia. Kongressikeskuksilla on tavallisesti vähintään yksi auditorio ja se voi sisältää myös konserttisalin, luentosalin, ja sekä kokous- että konferenssitilat. Joidenkin suurien lomakeskuksien hotellit sisältävät myös konferenssikeskuksen. Suomen kongressikeskuksista suurin on vuonna 1990 valmistunut Tampere-talo.
Meripihkahuone

Rakentaminen

Meripihkahuonetta oli rakennettu Berliinissä vuodesta 1701 kuvanveistäjä Andreas Schlüterin piirrosten pohjalta ja tanskalaisen meripihkasepän Gottfried Wolframin johdolla, mutta sitä ei saatu koottua vuosikymmeniin. Se pystytettiin lopulta vuonna 1755 italialaisilla kivimosaiikeilla täydennettynä Katariinan palatsiin, Tsarskoje Seloon lähelle Pietaria, jossa siitä tuli suosittu nähtävyys. Myöhemmin siitä käytettiin jopa nimitystä ”maailman kahdeksas ihme” (ks. maailman seitsemän ihmettä).

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana syksyllä 1941 palatsin vallanneet saksalaiset ryöstivät meripihkahuoneen, ja tiettävästi siirsivät sen Königsbergin linnaan Itä-Preussiin. Sodan lopussa huone katosi. Venäjällä kadonneesta meripihkahuoneesta on tullut kaikkien saksalaisten sodassa ryöstämien kalleuksien ja taideaarteiden symboli.

Huoneen kohtalo

Pieniä osia huoneesta on myöhemmin löydetty, mutta muuten sen kohtalo on tuntematon. Siitä on kehitetty useita vaihtoehtoisia teorioita ja vuosikymmenten kuluessa lukuisat aarteenmetsästäjät ja viralliset tutkimusryhmät ovat tuloksetta etsineet mahdollisia kätköpaikkoja, joihin saksalaiset olisivat voineet evakuoida huoneen sodan lopussa.
Yksi neljästä huoneeseen liittyneestä kivimosaiikista löydettiin 1990-luvulla Saksasta, sillä mosaiikin omaan laskuunsa varastanut saksalainen sotilas oli säilyttänyt sitä vuosikymmeniä kotonaan. 2000-luvun alussa Katariinan palatsiin rakennettiin meripihkahuoneen jäljennös saksalaisen Ruhrgas-yrityksen lahjoittamilla varoilla. Se paljastettiin Pietarin kaupungin 300-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 2003.
Vuonna 2004 ilmestyneessä brittiläisten toimittajien Catherine Scott-Clarkin ja Adrian Levyn kirjassa Meripihkahuone esitettiin teoria, jonka mukaan huonetta ei olisi koskaan evakuoitu Königsbergin linnasta, vaan se olisi tuhoutunut ilmeisesti vahingossa syttyneessä tulipalossa puna-armeijan sotilaiden ryöstellessä kaupunkia pian sen valtauksen jälkeen huhtikuussa 1945. Kirjoittajien mukaan Neuvostoliiton edustajat saivat tämän selville pian sodan jälkeen, mutta organisoivat vuosikymmenten ajan turhia etsintäoperaatioita peittääkseen totuuden. Kiistanalaista teoriaa ei kuitenkaan kyetä todistamaan ja varsinkin Venäjällä sitä on arvosteltu.
Joseph Vuthilert Haelom

Elämä ja ura

Haelom syntyi 17. joulukuuta 1951 Thaimaan Lamsaissa. 3. elokuuta 1980 vihki Bangkokin arkkipiispa Michael Michai Kitbunchu hänet papiksi Bangkokiin. 25. huhtikuuta 2018 hänet nimitettiin vastaperustetun Chiang Rain hiippakunnan ensimmäiseksi piispaksi. Virkaanvihkiminen tapahtui 7. heinäkuuta 2018. Pääkonsekraattorina toimi entinen Bangkokin arkkipiispa, kardinaali Michael Michai Kitbunchu, jota avustivat Bangkokin arkkipiispa, kardinaali Francis Xavier Kriengsak Kovithavanij sekä Chiang Main hiippakunnan piispa Francis Xavier Vira Arpondratana.
Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltiot

Kiinan tasavallan edustus Yhdistyneissä kansakunnissa

Kiinan tasavalta oli yksi viidestä YK:n perustajajäsenestä 1945. Kiinan sisällissodan jälkeen 1949 Guomindangin hallitsema tasavalta pakeni Taiwanin saarelle ja kommunistipuolue julisti Kiinan kansantasavallan perustetuksi.
Kiinan tasavalta jatkoi edustusta YK:ssa huolimatta sen huomattavan pienestä maa-alueesta ja väestöstä verrattuna mantereella sijaitsevaan Kiinan kansantasavaltaan. Lopulta YK:n päätös 2758 yleiskokouksessa 25. lokakuuta 1971 erotti Kiinan tasavallan kaikista YK:n elimistä ja Kiinan kansantasavalta sai sen paikan myös turvallisuusneuvostossa. Kiinan tasavalta on yrittänyt useita kertoja päästä uudelleen YK:n jäseneksi — ei koko Kiinan, vaan ainoastaan Taiwanin 23 miljoonan asukkaan edustajana — mutta sitä ei ole hyväksytty.
Antti Hakkarainen

Antti Hakkarainen on Sibelius-Akatemiasta valmistunut suomalainen pianisti, opettaja, säveltäjä ja sovittaja.
Hän on Hyvinkään Orkesteri ry:n hallituksen puheenjohtaja ja Vapaa säestyksen opettajat ry:n varapuheenjohtaja

Palkinnot

Hyvinkään kaupungin taidepalkinto 1997
Kangastuksia

Juoni

Vähävaraisessa sivistyneistöperheessä kasvanut lahjakas Marianna tavoittelee uraa teatterissa. Saadakseen lisäansioita hän hankkiutuu sairaan miljonääri Dymovin ääneen lukijaksi, jolloin tämän poika iskee silmäänsä nuoreen ja kauniiseen näyttelijään. Miljonäärin poikaa ympäröivä loisto sokaisee Mariannan. Hän hylkää sulhasensa ja antautuu Dymov-nuoremman rakastajattareksi. Onnen kangastus kestää vain hetken, eikä Marianna voi enää palata entiseen elämäänsä. Hän lähettää jäähyväiskirjeen omaisilleen ja ampuu sitten itsensä.

Tuotanto, teema ja vastaanotto

Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama Kangastuksia on yksi 1910-luvun venäläisen mykkäelokuvan suurimman tähden Vera Holodnajan neljästä säilyneestä elokuvasta. Se perustuu Lidija Tšarskajan samannimiseen romaaniin. Elokuvan tarina on aikalaiskritiikin ja myöhempien arvioiden mukaan heikko. Sen ansiona on pidetty pikkuporvarillisen arkielämän kuvausta.
Mariannan teema – intohimoisen naisen antautuminen kohtalon vietäväksi – toistuu lähes kaikissa Vera Holodnajan elokuvissa. Lyhytaikaista onnea ja rikkauksien tuomaa loistoa seuraa kärsimys ja synnin palkka. Elokuvahistorioitsija Neja Zorkajan mukaan Holodnajan suosio perustuikin juuri henkilöhahmojen samankaltaisuuteen ja tunnistettavuuteen sekä saman tarinan toistuvaan variointiin.
Kangastuksia esitettiin Suomessa keväällä 1916. Fyren kuvaili elokuvaa koskettavaksi ja vaikuttavaksi sekä erinomaisesti toteutetuksi.
Hiihtomuseo

Hiihtomuseo on Lahden kaupunginmuseon ylläpitämä hiihto- ja talviurheiluaiheinen museo Lahden urheilukeskuksessa Salpausselän hyppyrimäkien juurella. Lahden kaupunki otti museon hoitoonsa vuonna 1974. Tämä Lahden kaupunginmuseoon kuuluva erikoismuseo avattiin remontoituna kesällä 2017.
Hiihtomuseotoiminta Lahdessa käynnistyi vuonna 1959, kun Lahden Hiihtoseuran veteraaniosasto avasi näyttelyn Hiihtoseuran vanhassa saunassa. Arkkitehti Esko Hämäläisen suunnittelema museorakennus avattiin marraskuussa 1989. Vuonna 2000 valmistui rakennuksen nykyinen uudistettu vinoseinäinen julkisivu, jonka suunnitteli arkkitehti Pekka Salminen.
Museon perusnäyttely "Hiihdon henkeä" kertoo suomalaisesta hiihdon historiasta. Näyttely valottaa Salpausselän kisat -tapahtuman historiaa ja välinekehitystä. Perinteisempien hiihtolajien lisäksi vaihtuvissa ja erikoisnäyttelyissä on esitelty muun muassa alppilajeja, naisten kilpahiihdon ja mäkihyppy historiaa sekä suksen valmistuksen ja muotoilun historiaa. Hiihtomuseossa on myös toimintaosasto, jossa voi kokeilla mäkihyppysimulaattoria, ampumahiihtoa infrapuna-aseella sekä Aikalatu multimedia aikajanatietopankkia.
FLTK

FLTK (Fast Light Toolkit) on käyttöliittymäkirjasto, jonka Bill Spitzak on kehittänyt alustaksi kolmiulotteisten mallien piirtämiseen OpenGL:llä. Se soveltuu myös graafisten käyttöliittymien tekemiseen. FLTK toimii yleisimillä käyttöjärjestelmillä ja sillä tehdyt ohjelmat näyttävät samanlaisilta alustasta riippumatta, sillä se ei käytä käyttöjärjestelmän omia elementtejä. FLTK on kehitetty C++-kielelle, mutta sidonnat löytyvät myös Pythonille ja Rubylle. Yksinkertainen ja lyhyt FLTK:lla tehty ohjelma on vain noin 100 kilotavun kokoinen.
Fastback

Fastback on auton korimalli, joka muotoilultaan muistuttaa liftbackia. Ero on siinä, että fastback-mallisessa autossa katto laskee perään saakka, muodostamatta kuitenkaan kulmaa takaikkunan kanssa.
Suomen kielessä fastbackista puhutaan usein viistoperänä.