Getting Things Done

Getting Things Done (GTD) on yhdysvaltalaisen David Allenin kehittämä henkilökohtaisen ja organisaation tuottavuuden ja tietotyön toiminnanohjausmenetelmä. Allen julkaisi myös samannimisen kirjan vuonna 2001. Kirjasta ilmestyi päivitetty painos 2015.
Menetelmän tavoite on vapauttaa ajatuskapasiteetti luovaan ja tuottavaan käyttöön. Tämä saavutetaan, kun kaikki sitoumukset, mielessä pyörivät asiat ja niiden tavoitellut lopputulokset kirjataan ylös luotettavaan, mahdollisimman yksinkertaiseen järjestelmään.

Menetelmän toimintaperiaate ja historia

Allen tiivistää menetelmänsä lauseeseen "your mind is for having ideas, not holding them" eli mieli on ideoiden saamista, ei säilyttämistä varten. Kun mieltä ei enää käytetä varastotilana, saavutetaan "mind like water" - mieli kuin vesi (vrt. flow). Vertauskuvan mukaan vesi on jatkuvasti valmis vastaamaan ulkoatuleviin ärsykkeisiin täsmälleen oikealla tavalla. Kun veteen heittää kiven, vesi ei "jännitä", vaan reagoi kiveen vain suhteessa kiven painoon, tulokulmaan jne.
Allen rinnastaa henkisen suorituskyvyn ja ihmisen lyhytkestoisen muistin tietokoneen RAM-muistiin (työmuistiin). Työteho ja luovuus ovat suoraan riippuvaisia muistin kuormituksen määrästä.
Allen pohjaa ajatuksensa mm. George A. Millerin tutkimukseen The Magical Number Seven, Plus or Minus Two vuodelta 1956. Työmuisti voi kerrallaan hallita seitsemän asiaa tai ajatusta, satunnaisesti plus-miinus kaksi asiaa. Kun hallittavia ajatuksia on enemmän, osa tipahtaa pois työmuistista. Vastaavasti ajatuskapasiteetti toimii sitä heikommin, mitä suurempi osa työmuistista on varattu lyhytkestoisille muistitoiminnoille.
Allen toteaa, ettei ole luonut GTD:a yksin. Hän kertoo koonneensa menetelmän toimiviksi havaitsemistaan malleista toimiessaan yrityskonsulttina ja -kehittäjänä 1980 ja -90-luvuilla. Allen nimeää mm. Peter Druckerin (tietotyön ja työn rajojen määrittelyn vaikeus kehittyvässä teollisuudessa) ja Dean Achesonin menetelmän muodostumiseen voimakkaasti vaikuttaneina henkilöinä.

GTD ilmiönä ja verrattuna muihin tietotyön menetelmiin

1980- ja -90-luvuilla Suomessakin yleistyneiden ajanhallintajärjestelmien prioriteettiajattelu, jossa suoritettavat projektit priorisoidaan etukäteen ylhäältä alaspäin, hylätään GTD:ssa ja liikkeelle lähdetään käytännön suorittavalta tasolta. Käytettävän järjestelmän rakenne lähtee rakentumaan alhaalta ylöspäin olemassaolevien vastuiden ja tavoitteiden, sekä työnkulun kautta. Näin saavutetaan joustava toimintamalli, jonka reagointi- ja käsittelynopeus vastaavat sisääntulevan informaation nopeutta.
Menetelmä on saanut paljon julkisuutta varsinkin informaatioteknologian ja henkilökohtaisen tuottavuuden yhteydessä. Vaikka menetelmä ei sinänsä sitoudu minkään sähköisen järjestelmän käyttöön (ja kehottaa aloittamaan menetelmän käytön mahdollisimman yksinkertaisesti paperilla), erilaisia menetelmää tukevia ja hyödyntäviä tehtävälistasovelluksia syntyy koko ajan lisää (esim. Wunderlist, Todoist, TickTick, OmniFocus). Tämän lisäksi tarjolla on yleisimpien ajanhallintajärjestelmien (esim. Microsoft Outlook) yhteyteen saatavia GTD -lisäosia, joilla näitä järjestelmiä voidaan käyttää GTD-menetelmää hyödyntäen. Tarjolla on myös menetelmän käyttäjien blogeja, oppaita ja ohjeita GTD:n käytöstä lähes millä tahansa saatavilla olevalla tehtävä- ja projektinhallintajärjestelmällä (esim. Google Keep, Trello, Evernote, Wrike). Myös paperiin perustuville järjestelmille löytyy runsaasti materiaalia (esim. 43 folders, erilaiset muokatut muistikirjat.
Menetelmän käyttöä ja hyötyjä on tutkittu mm. Francis Heylighenin ja Clément Vidalin toimesta (the Free University of Brussels).