google/wiki40b huggingface dataset:
Teuvo Mällinen

Teuvo Sakari Mällinen (16. syyskuuta 1940 Sievi – 16. huhtikuuta 2001) oli suomalainen toimittaja. Hän oli sanomalehti Kalevan päätoimittaja vuodesta 1977 kuolemaansa saakka.
Ennen siirtymistään Kalevaan Mällinen työskenteli muun muassa kustannusyhtiö Otavassa sekä Viikkosanomien ja Helsingin Sanomien toimittajana. Kalevaan hän siirtyi vuonna 1974 ja toimi aluksi artikkelitoimittajana ja politiikan osaston johtavana toimittajana, kunnes aloitti päätoimittajana Erkki Teikarin jälkeen vuonna 1977. Mällinen on lehden historian pitkäaikaisin päätoimittaja. Hänen oli määrä jäädä tehtävästä työkyvyttömyyseläkkeelle kesäkuussa 2001, mutta hän menehtyi äkilliseen sairauteen huhtikuussa 2001.
Mälliselle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto vuonna 1994 ja valtion journalistipalkinto vuonna 1999.
Mällinen kokosi kaksi valokuvateosta, vuonna 1989 julkaistun 90 vuotta kuvia Pohjois-Suomesta ja Kalevasta ja vuonna 1993 julkaistun Muistoja pohjolasta 1917–1992: valokuvia Pohjois-Suomesta ja pohjoissuomalaisista. Hän toimitti myös kirjat Kaleva 1899–1979: 80 vuotta sanomalehteä ja maailmanmenoa (julkaistu 1981) ja Nuoren Suomen ytimessä : näkökulmia nuorsuomalaisuuteen ja Nuori Suomi -albumiin (1994) sekä oli toimittamassa kirjaa Kulttuuri, politiikka, historia, koulutus ja lehdistö (1994) Aarno Arokylän ja Peerit Tähtisen kanssa. 
Mällinen oli kirjojen keräilijä, ja hänelle kertyi vuosikymmenten aikana kaikkiaan 6 000–7 000 niteen kokoelma. Vuonna 2004 hänen leskensä Riitta Mäkelä lahjoitti noin 2 100 Mällisen kokoelmaan kuulunutta kirjaa ja aikakauslehteä Oulun yliopiston kirjastolle. Mällinen keräsi myös mitaleja, joita kertyi hänen kokoelmaansa 300 kappaletta. 
Teuvo Mällisen poika Jarno Mällinen on kirjailija, toimittaja ja Radiopuhelimet-yhtyeessä soittava muusikko.
Aleksandr Ragulin

Seuraura

Seurajoukkuetasolla Ragulin pelasi Moskovan TsSKA:ssa (vuosina 1962–1973) ja Himik Voskresenskissa. Ragulin voitti Neuvostoliiton liigamestaruuden yhdeksän kertaa vuosina 1963–66, 1968, 1970–73.

Saavutukset

Ragulin voitti olympiakultaa vuosina 1964, 1968, 1972. Ragulin voitti maailmanmestaruuden vuosina 1963–1971 ja 1973 – yhteensä kymmenen maailmanmestaruutta. Ragulin pelasi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueessa vuosina 1960-1973. Ragulin pelasi 239 maaottelua ja teki 29 maalia

Pelaajana

Ragulin oli vahva ja kookas pelaaja, puolustuksen organisoija ja lukko, korkean taktisen ja teknisen taitotason pelaaja. Ragulinin oli tunnettu nopeista ja tarkoista pelinavauksista vastahyökkäyksissä. Hänellä oli myös voimakas lyöntilaukaus.
Kungsträdgården

Kungsträdgården (sananmukaisesti suom. Kuninkaan puutarha) on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman puistoista. Se sijaitsee Norrmalmin kaupunginosa-alueella, kaupungin keskustan tuntumassa. Se on yhdessä Humlegårdenin kanssa Tukholman vanhin säilynyt puisto.
Keskeisen sijaintinsa ja lukuisten ulkoilmakahviloidensa vuoksi se on yksi suosituimpia tapaamispaikkoja Tukholmassa. Kesäkuukausina se isännöi usein ulkoilmakonsertteja ja -tapahtumia, ja talvikuukausina sinne jäädytetään luistelurata.
Kungsträdgårdenin ympäryksillä sijaitsee useita Tukholman suosittuja nähtävyyksiä, kuten Ruotsin kuninkaallinen ooppera ja tavaratalo Nordiska Kompaniet. Kungsträdgårdenissa sijaitsee myös Tukholman metron sinisen linjan pääteasema. Puistoa reunustavat puistokadut on nimetty kuuluisten oopperalaulajien mukaan Jussi Björlings alléksi ja Birgit Nilssons alléksi.
Kungstrådgården sai alkunsa 1500-luvulla perustetusta hovin yksityisestä puutarhasta, joka oli ympäröity muureilla ja suljettu ulkopuolisilta. Puisto avattiin 1700-luvun jälkipuoliskolla ja se muodostui suosituksi kävely- ja kohtaamispaikaksi. Puistossa järjestettiin vuoden 1866 Tukholman suuri taide- ja teollisuusnäyttely, jonka peruina on edelleen jäljellä niin sanottu Molinin suihkulähde. Sen vastakkaisilla puolilla on kaksi patsasta, jotka esittävät kuninkaita Kaarle XII:tta ja Kaarle XIII:tta.
Puistossa kasvavan pienen jalavametsikön kohtalosta käytiin vuonna 1971 kamppailu, jonka päätteeksi puut päätettiin säilyttää kansalaisliikkeen vaatimuksesta. Puiston pohjoispää uudistettiin vuonna 1998 Aleksander Wolodarskin suunnitelmien mukaan, jolloin sinne rakennettiin suuri vesilammikko, jonka ympärille istutettiin japanilaisia kirsikkapuita.
Landis+Gyr

Historiaa

Yhtiön nimi juontaa juurensa sveitsiläiseen, Richard Theilerin ja Adelrich Gyrin vuonna 1896 perustamaan Theiler & Co. -yritykseen, joka alkoi valmistaa Theilerin suunnittelelmia sähköenergiamittareita. Vuonna 1905 yrityksen osti Heinrich Landis, joka yhdessä Gyrin kanssa jatkoi energiamittareiden kehitystyötä. Seuraavina vuosina yhtiön toiminta laajeni sekä uusilla tuotteilla että maantieteellisesti.

Landis+Gyr Suomessa

Landis+Gyr Oy toimii Jyväskylässä Jyskän kaupunginosassa. Suomen yhtiön historia juontaa juurensa Valtion tykkitehtaan sytytinosastoon, joka toisen maailmansodan jälkeen siirtyi siviilituotantoon. Vuonna 1946 tehtiin päätös kilowattituntimittareiden valmistuksen aloittamisesta.
Myöhemmin mittariyksiköstä muodostettiin erillinen yhtiö, Valmet-IVO Oy. Kun Valmet-IVO Oy Metering siirtyi kokonaisuudessaan IVOn omistukseen vuonna 1991, yhtiön nimeksi tuli Enermet Oy. 2000-luvun alussa Enermet siirtyi kansainvälisen sijoitusrahaston Industri Kapitalin omistukseen. Sittemmin mittareiden valmistus ulkoistettiin ja Jyskään jäi tuotekehitys-, testaus- ja projektointitoiminnot sekä etäluentajärjestelmien kehitys- ja mittarinluentapalvelutoiminnot. Vuonna 2006 Industri Kapital myi yhtiön australialaiselle Bayard Capitalille, joka vuonna 2008 yhdisti Enermetin ja Landis+Gyrin toiminnot Landis+Gyr-nimen alle. 
Landis+Gyr Oy työllistää Suomessa noin 270 ihmistä. Keväällä 2016 Landis+Gyr kertoi lisäävänsä henkilöstömääräänsä Suomessa kymmenillä, koska etäluettavien sähkömittareiden kysyntä on kasvussa monissa Euroopan maissa. Yritys muuttaa Jyväskylän toimipisteensä uudisrakennetulle Kankaan alueelle.
Rachel Zoe

Rachel Zoe (oik. Rachel Zoe Rosenzweig, 1. syyskuuta 1971, New York) on yhdysvaltalainen stylisti ja muotivaikuttaja, joka tunnetaan useiden julkisuuden henkilöiden pukeutumisneuvojana, sekä yhteistyöstään eri muotitalojen, kauneusalan yritysten, mainostoimistojen ja aikakauslehtien kanssa. Vuonna 2008 alkoi tositelevisiosarja nimeltä The Rachel Zoe Project.

Tausta

Zoe kasvoi Millburnissa New Jerseyssä. Hän valmistui George Washington Universitysta vuonna 1993.

The Rachel Zoe Project

The Rachel Zoe Project on Bravon tuottama tositelevisiosarja, joka keskittyy Zoen elämäntyyliin muodin maailmassa. Kamerat seuraavat Zoea asiakastapaamisiin, muotisuunnittelijapalavereihin, kauppoihin ja muotinäytöksiin. Sarja myös seuraa Zoen elämää avustajiensa sekä aviomiehensä Rodger Bermanin kanssa.
Institut Laue-Langevin

Institut Laue-Langevin (ILL) on kansainvälisesti rahoitettu tutkimuskeskus Grenoblessa Ranskassa. Fyysikoiden Max von Laue and Paul Langevin mukaan nimetty instituutti perustettiin 19. tammikuuta 1967. ILL on 2000-luvun alussa yksi maailman johtavista neutronitutkimuslaitoksista. ILL:n perustajamaat Ranska, Saksa ja Iso-Britannia ovat myös ILL:n suurimpia rahoittajia. Noin 79 % ILL:n 74 miljoonan euron budjetista tulee näiltä kolmelta perustajajäseneltä. ILL:n muut jäsenmaat ovat kronologisessa liittymisjärjestyksessä: Espanja, Sveitsi, Itävalta, Italia, Tšekki, Ruotsi, Unkari, Belgia ja Puola.
ILL:n tutkimusreaktoria käytetään neutronien tuottamiseen. Se on maailman voimakkain neutronilähde ja sen tuottama neutronivuo on noin 1.5×10¹⁵ neutronia/cm²/s. ILL tuottaa neutronisäteilyä tutkimuskäyttöön 200 päivää vuodessa.
Tutkimuskeskus työllisti 475 ihmistä vuonna 2007. Heistä 65 % oli ranskalaisia. Toiseksi suurin ryhmä olivat saksalaiset (12 %).
Itävaltalaiset eurokolikot

Itävaltalaiset eurokolikot ovat Itävallalle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen eli kansallisen puolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen.
Itävaltalaisissa eurokolikossa on jokaisessa omanlaisensa kansallinen puoli, mutta yhteisenä teemana on kolmessa pikkukolikossa kukat, keskikokoisissa kolikoissa arkkitehtuuri ja kahdessa suurimmassa kolikossa itävaltalaisille tärkeä henkilö. Yhden sentin kolikossa on kuvattuna alppikatkero, kahden sentin kolikossa alppitähti ja viiden sentin kolikossa esikko. Kymmenen sentin kolikossa on kuvattuna Stephansdom, kahdenkymmenen sentin kolikossa Belvederen palatsi ja viidenkymmenen sentin kolikossa Wienissä sijaitseva Secession-rakennus. Yhden euron kolikossa on kuvattuna Wolfgang Amadeus Mozart ja kahden euron kolikossa nobelisti Bertha von Suttner.
Kaikkien Itävallan eurokolikoiden kansallisella puolella on myös kolikon arvo (toistettuna arvopuolelta), Itävallan kolmiraitainen lippu (heraldisin värisymbolein, pystyraidoitus kuvaa punaista), EU:n kaksitoista tähteä ja kolikon valmistusvuosi.
FS Jean de Vienne (D643)

Palvelus

Alus on palveluksessa 2014.
Wolf Karni

Wolf Waldemar Karni (alun perin Ze'ev Wulf Koseloff, 4. helmikuuta 1911 Viipuri – 31. tammikuuta 1996 Helsinki ) oli suomalainen jalka- ja käsipalloerotuomari.
Viipurissa syntynyt Karni vaihtoi alkuperäisen nimensä vuonna 1935.  Hän harrasti nuorena jalka- ja käsipalloa juutalaisten urheiluseurojen Helsingin Makkabin ja Viipurin Kadurin riveissä. Käsipalloa hän pelasi pääsarjatasolla saakka. Myöhemmin Karni tuomitsi 167 käsipallon SM-sarjan ottelua. 
Kansainvälisenä jalkapalloerotuomarina Karni toimi vuosina 1949–1955. Hän vihelsi yhteensä kahdeksan A-maaottelua. Niistä neljä oli Helsingin olympialaisissa vuonna 1952, mukaan lukien välieräottelu Jugoslavian ja Saksan kesken. 
Suomen jalkapallosarjoissa Karni herätti toisinaan kummastusta omalaatuisilla tuomioillaan. Vuonna 1953 hän hyväksyi Vasa IFK:n ja Hakan välisessä ottelussa Hakan tasoitusmaalin, vaikka oli jo aikaisemmin hylännyt sen paitsiona.  Lokakuussa 1965 Karni vihelsi Porissa pelatussa RU-38:n ja Turun Palloseuran ottelussa vierasjoukkueelle rangaistuspotkun, joka ratkaisi voiton ja SM-sarjapaikan TPS:lle. Rike oli kuitenkin paikalla olleen yleisön ja lehtikuvienkin mukaan sattunut selvästi rangaistusalueen ulkopuolella.  Vastaava protestiin johtanut tapaus oli nähty jo vuonna 1957 Karnin tuomitsemassa Suomen Cupin finaalissa.
MAME

MAME on kotitietokoneille tarkoitettu emulaattoriohjelma. Sen tarkoituksena on emuloida mahdollisimman tarkasti niin monta kolikkopeliä kuin mahdollista, säilyttääkseen vanhat pelit elossa ja pelattavina. Sana MAME on lyhenne sanoista Multiple Arcade Machine Emulator eli suunnilleen "kolikkopelimoniemulaattori".
MAME:sta on olemassa versio useille eri käyttöjärjestelmille kuten Windows, Mac OS X ja Unix-variantit mukaan lukien Linux.
MAME:n virallisen kotisivun mukaan sen ensimmäisen version (0.1) julkaisi helmikuussa 1997 Nicola Salmoria. Uusin versio tukee tuhansia pelejä ja tuki kasvaa versio versiolta. Kaikki pelit eivät kuitenkaan toimi pelattavasti.

Kuinka MAME toimii

MAME koostuu useasta eri komponenteista: suoritinemulaattorista, joka jäljittelee usean eri pelilaitteen suoritinta; syöte-emulaattorista, joka kuvaa pelikoneiden ohjauslaitteet PC:n ohjauslaitteille, kuten näppäimistölle; ja emulaattorista, joka emuloi pelikoneiden ääniä ja näyttölaitteita. Ainoa asia, jota MAME ei tarjoa on pelin ROM-tiedosto eli peli itse.

Emuloinnin filosofia

MAME-projekti sanoo päätarkoituksekseen dokumentoida pelilaitteita ja MAME ottaakin hyvin puhdasoppisen lähtökohdan emuloimiseen pidättäytyen käyttämästä keinoja, joilla pelien emuloimisesta tulisi nopeampaa, mutta joiden vuoksi tarkkuus kärsisi, kuten monet muut emulaattorit, esimerkiksi UltraHLE, tekevät. Esimerkiksi 3D-pelejä emuloidessaan MAME ei hyödynnä nykyaikaisten näytönohjainten ja rajapintojen tehokkaita 3D-ominaisuuksia, sillä niiden tuottaman grafiikan ulkoasua ei voi täysin määritellä.
MAME:ssa jokainen emuloitava komponentti emuloidaan matalimmalle mahdolliselle tasolle aina yksittäisiin rekistereihin ja konekielikäskyihin asti. Tämän seurauksena MAME:n tuottama emulaatio on erittäin tarkka (yleensä pikselintarkka), mutta laitevaatimukset emulaattorin ajamiseksi saattavat nousta korkeiksi. Koska MAME:n tarkoitus on emuloida pääasiassa vanhoja pelejä, suurin osa peleistä kuitenkin toimii keskitasoisella PC-tietokoneella.
Modernimmat kolikkopelikoneet käyttävät nopeita RISC-prosessoreita, matematiikkaprosessoreita ja muita laitteita, joita on hankala emuloida nopeasti. Joidenkin uudempien järjestelmien pelit eivät toimi pelattavasti edes nopeimmilla olemassa olevilla PC-tietokoneilla.

MAME:n laillinen asema

MAME:n omistaminen tai levittäminen ei sinänsä ole laitonta, koska se on vain emulaattori. Jotkin yhtiöt kuten Sony ovat yrittäneet estää emulaattoreiden levityksen, mutta ovat tässä epäonnistuneet. Tähän mennessä MAME:n kehitystyöryhmää vastaan ei ole nostettu vielä yhtään oikeusjuttua.
Vaikka emulaattorit eivät olekaan laittomia, useimmat niiden ROM-tiedostoista ovat tekijänoikeuslain alaisia. MAME:n lisenssiehdot kieltävätkin näiden tiedostojen levittämisen sen mukana.

Lisenssi

MAME käytti omaa copyleft-tyyppistä lisenssiä vuoteen 2016 saakka, jolloin lisenssi korvattiin BSD ja GPL -tyyppisellä lisenssillä.
Liekkikerttuli

Levinneisyys

Harmaapääkerttulia tavataan Costa Ricassa ja Panamassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Robert Bunsen

Robert Wilhelm Bunsen (31. maaliskuuta 1811 – 16. elokuuta 1899) oli saksalainen kemisti.
Bunsen opiskeli Göttingenin yliopistossa ja valmistui tohtoriksi 19-vuotiaana vuonna 1830. Hän kiersi kolme vuotta eri yliopistoissa, mutta palasi luennoijaksi Göttingeniin 1834. Hän toimi professorina Kasselissa vuodesta 1836, Marburgissa vuodesta 1841 ja Heidelbergissä 1852–1899.
Bunsen tutki muun muassa metallisuolojen liukoisuutta arseenihappoon (H₃AsO₄). Hän keksi rautaoksidihydraatin vastamyrkkynä arseenimyrkytykseen. Bunsen oli kaksi kertaa vähällä kuolla arseenimyrkytykseen ja menetti toisen silmänsä räjähdyksessä.
Bunsen valmisti erilaisia kakodyylijohdannaisia [(CH3)₂As₂(CH3)₂)], kuten kloridin, jodidin, fluorin ja syanidin. Tämä työ antoi vahvistusta Jöns Berzeliuksen radikaaliteorialle, jonka mukaan orgaanisessa kemiassa on mahdollisuus samoihin yhdisteihin kuin epäorgaanisessa. Hän kehitti hiilielektrodin, jota voitiin käyttää Groven kennossa platinan sijasta. Tämän keksinnön ansiosta hän tuotti elektrolyysin avulla useita metalleja puhtaana.
Bunsen oli yksi valokemian pioneereja. Bunsen ja Gustav Kirchhoff kehittivät spektroskopiaa, ja Bunsen löysi sen avulla kaksi uutta alkuainetta, rubidiumin ja cesiumin. Vuonna 1855 Bunsen viimeisteli Michael Faradayn keksimän polttimen, joka nykyisin tunnetaan bunsenlampun nimellä.
Leikkiauto

Leikkiauto on oikeaa autoa eriasteisella tarkkuudella jäljittelevä leikkikalu. Leikkiautoissa voi olla sitä liikuttava mekanismi, esimerkiksi vieteri, vauhtipyörä tai sähkömoottori. On myös olemassa sähkö- tai polttomoottorilla liikkuvia radio-ohjattavia autoja.
Pienoismalliautot muistuttavat esikuvaansa mahdollisimman tarkasti, eikä niitä yleensä ole tarkoitettu varsinaisiksi leikkikaluiksi.
Ensimmäiset leikkiautot ilmestyivät pikkupoikien leikkeihin melkein heti oikeiden autojen jälkeen. Nämä olivat yleensä puusta itse valmistettuja. Myös sen ajan käsityöläiset valmistivat hienoja leikkiautoja käyttäen metallia materiaalina. Leikkiautoja alettiin valmistaa myös teollisesti sarjatyönä muun muassa pellistä ja niitä myös varustettiin vieterimoottoreilla.
Nykyisin leikkiautoharrastus on suuressa suosiossa autoharrastajien ja -rakentajien keskuudessa. Niitä tuunataan ja maalataan ja niille järjestetään omia näyttelyitä.
Lapsille valmistetaan nykyisin myös istuttavia sähkömoottorilla toimivia pienoisautoja. Aikaisempina vuosikymmeninä suuressa suosiossa olivat myös polku- ja mäkiautot.
Tinyurl

TinyURL on URL-lyhentäjä eli web-palvelu, jonka tarkoituksena on antaa käyttäjälle lyhyempi muoto URL:stä. Kevin Gilbertson, web-ohjelmoija, aloitti palvelun tammikuussa 2002, jotta hän voisi linkittää suoraan uutisryhmien uutisiin, joiden URL:t olivat usein hyvin pitkiä.
TinyURL:in suosio synnytti ainakin 100 samankaltaista sivustoa, jotka myös tarjoavat linkkien lyhennystä käyttäjälle.

Palvelu

TinyURLin aloitussivulla on kaavake, johon käyttäjät voivat laittaa linkin lyhennystä varten. Jokaista käyttäjän laittamaa URL:ia kohden palvelin lisää uuden aliaksen sen tietokantaan ja palauttaa käyttäjälle uuden lyhyemmän URL:n seuraavalla sivulla. Jos jotain tiettyä URL:ia on aikaisemmin pyydetty, TinyURL palauttaa käyttäjälle jo olemassa olevan lyhennyksen. TinyURL:lla on jo yli 400 miljoonaa URL:ia tietokannassaan.
TinyURL:in kotisivuilta on ladattavissa työkalupalkki selaimeen.
Lyhyempiä aliaksia URL:lle pidetään hyödyllisinä, koska ne on helpompi kirjoittaa ylös, muistaa tai jakaa eteenpäin. Lisäksi on pienempi todennäköisyys tehdä kirjoitusvirhe ja tarvittaessa lyhentää osoitetta jos viestin pituudessa on rajoituksia. Näin voi olla esimerkiksi foorumeilla tai Twitterissä, jossa viestin maksimipituus on 140 merkkiä.
Vuodesta 2008 alkaen TinyURL:in käyttäjien on ollut mahdollista luoda kustomoituja, enemmän merkityksillisiä aliaksia pitkille osoitteille. Tämä tarkoittaa sitä, että käyttäjä voi luoda kuvaavamman lyhenteen.

Kävijämääriä

TinyURL on yhdysvalloissa noin 427. vierailluin sivusto. 36.4% TinyURLin vierailijoista on yhdysvaltalaisia. Keskimääräinen vierailuajan kesto on noin puolitoista minuuttia. Keskimäärin noin 6.5% käyttäjistä päätyi TinyURL:iin jonkin hakukoneen kautta.

Alkutaipaleen ongelmia

TinyURL:it ovat epäselviä, joten ne salaavat käyttäjältä sen mihin ne johtavat. Niitä voi käyttää ohjaamaan ihmisiä sellaisille sivuistoille, jotka saattavat loukata heitä tai kaataa heidän koneensa käyttäen hyväksi selaimen heikkouksia. Taistellakseen tällaista vastaan, TinyURL loi cookie-pohjaisen preferenssin, joka ohjasi haitallisen sivuston sijaan käyttäjän TinyURL sivustolle, antaen käyttäjälle esikatselun sivustosta, johon kyseinen linkki johtaa. Vuonna 2006 MySpace kielsi TinyURL-linkkien laittamisen sivustolle. Myös suomalainen Irc-galleria on kieltänyt lyhennetyt osoitteet.

TinyURL "peli"

TinyURL:in metodi lyhentää linkkien pituutta on inspiroinut toimintaa, jota kutsutaan "TinyURL Whacking" nimellä. Periaatteessa tämä on sitä, että käyttäjä yrittää arvata mitä tulee ensimmäisen / jälkeen osoitteeseen.
Zbyněk Michálek

Ura

Michálek aloitti uransa QMJHL-sarjassa kaudella 2000–2001 Shawinigan Cataractesin riveissä. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi Houston Aerosin AHL-joukkueeseen, jossa kauden kruunasi Calder Cupin voittaminen.
2003–2004 Michálek pääsi testaamaan taitojaan NHL:ssä Minnesota Wildin riveissä 22 ottelun verran. 2005 hänet kaupattiin Phoenix Coyotesiin Erik Westrumiä ja Dustin Woodia vastaan. Michálek pelasi Coyotesin paidassa viisi kautta, kunnes 2010 vapaana pelaajana solmi 20 miljoonan ja viiden vuoden sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa.
Kesällä 2012 Penguins kauppasi Michálekin takaisin Phoenixiin Harrison Ruoppia, Marc Cheverieta ja Phoenixiin kolmannen kierroksen varausnumeroa vastaan varaustilaisuudessa.
Kahden kauden jälkeen hänet kaupattiin St. Louis Bluesiin juuri ennen siirtotakarajan umpeutumista maaliskuussa 2015. Heinäkuussa vapaana pelaajana hän siirtyi takaisin Coyotesiin.
Michálek edustaa Tšekkiä maajoukkuetasolla. Hän pelasi veljensä kanssa vuoden 2010 talviolympialaisissa, jossa Suomi tiputti Tšekin puolivälierissä. Michálek voitti pronssia vuoden 2011 MM-kisoissa.

Yksityiselämä

Michálek on naimisissa Helenan kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Hänen nuorempi veljensä Milan pelaa NHL:ssä Toronto Maple Leafsin joukkueessa.
Cyclades

Cyclades oli ranskalainen tietokoneverkko, joka otti vaikutteita ARPANETistä ja vaikutti myös TCP/IP:n ja internetin kehitykseen. Vint Cerf on maininnut Louis Pouzinin työn Cyclades-verkon kanssa yhdeksi tärkeimmistä vaikutteistaan TCP/IP-protokollan suunnittelussa. Verkkoa kehitettiin 1970-luvun alkupuolella. Pouzin tutki myös Donald Daviesin NPL-verkkoa.
Projekti alkoi vuonna 1972 Ranskan valtion tuella. Vuonna 1975 verkossa oli kytkettynä 14 tietokonetta (19 suunniteltu) ja verkko oli yhdistetty Lontoon alueella olevaan NPL-verkkoon.
Pouzinin tavoitteena oli kehittää yksinkertaisempi pakettikytkentäinen verkko kuin ARPANET. Pouzin siirsi reititykseen tarvittavat tiedot datagram-viestin osaksi, jolloin reitittävien osien ei tarvinnut pitää yllä tietoa aikaisemmasta tiedonsiirrosta. Tämä yksinkertaisti ja nopeutti verkon toimintaa sekä mahdollisesti sen laajentumisen.
Cyclades-verkossa siihen kytketyillä tietokoneilla oli osatehtävänsä, joita ilman sen aliverkko Cigale ei voinut toimia.
Carol Sobieski

Carol Sobieski (o.s. O'Brien, 16. maaliskuuta 1939 Chicago, Illinois – 4. marraskuuta 1990 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja.
Hänen isänsä oli asianajaja ja äiti opettaja ja poliitikko. Sobieski syntyi Chicagossa ja kasvoi Amarillossa, Texasissa. Hän muutti Los Angelesiin vuonna 1964. Samana vuonna Metro-Goldwyn-Mayer palkkasi hänet käsikirjoittajaksi televisiosarjaan Mr. Novak. Hän käsikirjoitti myös The Mod Squadia ja Peyton Placea. Sobieski tuli tunnetuksi 1980-luvulla elokuvakäsikirjoituksistaan, joihin lukeutuivat Annie ja Honeysuckle Rose. Hänen viimeinen työnsä oli Paistetut vihreät tomaatit (1991). Kuolemansa jälkeen Sobieski oli ehdolla vuoden 1992 Oscar-gaalassa parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta yhdessä Fannie Flaggin kanssa elokuvasta Paistetut vihreät tomaatit.
Sobieski avioitui vuonna 1964 asianajaja James Sobieskin kanssa ja heille syntyi kolme lasta, tyttäret Emmy ja Mona ja poika Jamie. Hän sairasti amyloidoosia ja kuoli marraskuussa 1990 51-vuotiaana.
Ville Väisänen (sotilas)

Ville Väisänen (17. helmikuuta 1918 Sonkajärvi – 28. kesäkuuta 1944 Tali) oli Mannerheim-ristin ritari numero 145. Rajajääkäripataljoona 2:ssa panssarintorjuntakiväärimiehenä palvellut korpraali (ylennetty korpraaliksi 18.9.1941) Väisänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 12. heinäkuuta 1944.

Perhe

Ville Väisänen (MR 2, VM 2) syntyi Sonkajärvellä ja kävi neljä luokkaa kansakoulua. Hänen vanhempansa olivat maatyömies, teurastaja Juho Väisänen ja Anna Maria Martikainen. Isän kuoltua Väisänen kierteli huutolaispoikana Vänninmäen kylän taloissa, viimeksi Kotalehdossa. Vänninmäen kyläkirjassa kerrotaan Väisäsen käyneen kansakoulua hyvällä menestyksellä. Sodassa kuolivat myös hänen isoveljensä sotilassairaalassa ja pikkuveljensä tarkka-ampujan luotiin.

Taistelupaikat

Tyrjä, Elisenvaara, Kurkijoki, Salmenkaita, Muolaa, Kivennapa, Valkeasaari, Lempaala, Tali.

Mannerheim-ristin ritari

Mannerheim-ristin nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Väisäsen tuhonneen jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana panssarintorjuntakiväärillä panssarivaunun ja edelleen asemasodan aikana useita vihollispesäkkeitä ja panssarintorjuntatykkejä. Lisäksi mainitaan erityisesti Väisäsen Talin–Ihantalan taistelussa tuhoamat kahdeksan vihollispanssarivaunua. Väisänen katosi Talin–Ihantalan taistelussa 28. kesäkuuta 1944, hän mahdollisesti räjähti kuoliaaksi panssarinyrkkikasaan osuneesta osumasta. Hänet on siunattu kentälle jääneenä Kemin sankarihautaan.

Fiktiossa

Åke Lindmanin elokuvassa Tali-Ihantala 1944 näyttelijä Markku Hyvösen esittämä korpraali Väisänen tuhoaa kaksi neuvostoliittolaista T-34-panssaria saksalaisilla panssarinyrkeillä.
Alain Mabanckou

Alain Mabanckou (s. 1966) on kirjailija, toimittaja, runoilija ja akateemikko. Hän on syntynyt Kongon tasavallassa ja on Ranskan kansalainen.
Mabanckou tunnetaan parhaiten romaaneistaan ja esseistään, jotka käsittelevät nyky-Afrikkaa ja afrikkalaisten elämää Ranskassa. Hän on Ranskassa yksi tunnetuimmista afrikkalaiskirjailijoista ja häntä on myös tituleerattu Afrikan Samuel Beckettiksi. Mabanckou on ollut sekä Man Booker- että Man Booker International -ehdokas teoksellaan Petit Piment (Pikku Pippuri), ja Mabanckoun teokset Verre Cassé ja Black Bazar puolestaan olivat Independent Foreign Fiction -ehdokkaita.