Taisteluni

Sisältö

Taisteluni on selkein ja laajin Hitlerin kirjoittama esitys omasta maailmankatsomuksestaan ja se valottaa merkittävästi hänen ajatteluaan 1920-luvun puolivälissä. Siinä esittämiään peruskäsityksiä hän ei myöhemmän elämänsä aikana juuri muuttanut. Teoksen ensimmäinen osa on suurelta osin hänen omaelämäkertaansa, joka ulottuu vuoden 1920 alkuun asti. Toisessa osassa hän esitteli aatettansa ja sen viimeisissä luvuissa visiotaan Saksan tulevasta ulkopolitiikasta. Kirjaan ei sisältynyt selkeää lyhyen aikavälin poliittista ohjelmaa, mutta siinä hahmottui sisäisesti yhtenäinen ideologia. Teoksen omaelämäkerralliset tiedot sisältävät useita epätarkkuuksia ja vääristelyitä.
Hitlerillä oli kirjassaan suurimpana huolenaan juutalaisuus ja bolševismi, jotka hän kytki yhteen. Ne uhkasivat arjalaista rotua ja oli siksi tuhottava; maailmanhistoria oli sovittamatonta rotujen välistä taistelua. Lisäksi hän tavoitteli Versailles’n ”häpeärauhan” kaatamista ja esitti ajatuksensa ”elintilan” hankkimisesta idästä. Teoksessa esiteltiin yksityiskohtaiset suunnitelmat uuden yhteiskunnan rakentamiseksi ja maailmanherruuden saavuttamiseksi. Hitlerin kirjassa ilmaisemat kolme ulkopoliittista tavoitetta olivat Versailles’n ehtojen kumoaminen, liittoutuminen Englannin ja fasistisen Italian kanssa ja sen jälkeen sota Ranskaa ja sen Itä-Euroopan liittolaisia vastaan sekä viimeiseksi sota Neuvostoliittoa vastaan, elintilan hankkiminen sieltä ja sen ”juutalais-bolševistisen” järjestelmän kaataminen.
Hitlerin mielestä juutalaiset olivat syyllisiä Saksan tappioon ensimmäisessä maailmansodassa: hän uskoi juutalaisten romahduttaneen kotirintaman samaan aikaan, kun varsinaisella rintamalla ei ollut hätää.
Kirjassaan Hitler esitti myös ensi kertaa itsensä nerokkaana ja messiaanisena Saksan kansan tulevana johtajana, joka yksin kykenisi toteuttamaan kirjassa esitellyt tavoitteet.
Kaikkiaan 782-sivuista teosta on pidetty melko sekavana ja raskaslukuisena, ja monet uskollisetkin kansallissosialistit joutuivat jättämään sen lukemisen kesken. Hitler halusi kirjassaan ilmaista mielipiteensä hyvin monenlaisista aiheista: muun muassa historiasta, kulttuurista, sarjakuvista, kupasta. Keskeiset teoksessa esitetyt poliittiset näkemykset ja visiot oli muotoiltu kansallissosialistisen puolueen ydinpiirissä jo vuosia aiemmin. Juutalaisista Hitler oli esittänyt samanlaisia ajatuksia jo 1919–1920, ja näkemys juutalaisuuden ja bolševismin (tai marxismin) yhteydestä sekä visiot kansainvälisen politiikan liittokuvioista ja elintilan valtaamisesta olivat hahmottuneet 1920-luvun alkupuoliskon aikana.
Kirjan toisen osan lopussa on omistus vuonna 1923 kuolleelle Hitlerin tukijalle ja innoittajalle Dietrich Eckartille.

Kirjoittaminen

Hitler kärsi tuomiotaan epäonnistuneesta vallankaappausyrityksestä marraskuusta 1923 joulukuuhun 1924 Landsbergin vankilassa. Hän totesi myöhemmin, että ilman vankeutta Taisteluni olisi jäänyt kirjoittamatta. Yleisen käsityksen mukaan Hitler ei varsinaisesti kirjoittanut pääteostaan itse vaan saneli sen vankisellissään yksityissihteerinään toimineelle Rudolf Hessille, joka puhtaaksikirjoitti sen. Teoksen syntytavasta on kuitenkin useita erilaisia kuvauksia. Tutkija Ian Kershaw on päätynyt siihen, että todellisuudessa Hitler kirjoitti sittenkin ensimmäisen osan luonnoksen itse kirjoituskoneella ja saneli vain osan kirjan toisesta osasta. Hän aloitti sen kirjoittamisen jo huhti–toukokuussa 1924 oikeudenkäyntinsä aikana syntyneiden ajatusten pohjalta. Ensimmäinen osa syntyi Landsbergissa, toisen hän saneli vasta vapautumisensa jälkeen sihteerilleen sekä puolueen kustannusjohtaja Max Amannille kesällä 1925 vuokratussa Haus Wachenfeldin huvilassa Berchtesgadenissa.
Hess saattoi teoksen julkaisukuntoon yhdessä kolmen muun neuvonantajan kanssa. Käsikirjoituksen lukivat ainakin Völkischer Beobachter -lehden kulttuurikriitikko Josef Stolzing-Cerny ja Hessin tuleva puoliso Ilse Pröhl, jotka tekivät siihen myös korjauksia. Kaikkiaan siihen tehtiin lukemattomia tyylillisiä korjauksia, mutta se jäi silti sekavaksi. Ilse Hessin kertoman mukaan käsikirjoitukseen olisivat kuitenkin tehneet korjauksia vain hän ja hänen miehensä ja ne kaikki hyväksytettiin Hitlerillä itsellään. Ilmeisesti kustannustoimittajat tekivät vielä suuren määrän pieniä tyylillisiä korjauksia 1920–1930-lukujen aikana Saksassa ilmestyneisiin myöhempiin painoksiin.
Kirjan julkaisi natsipuolueen oma kustantamo Franz-Eher-Verlag, ja alkuperäinen painos oli 10 000 kappaletta. Hitler halusi alun perin kirjan otsikoksi Neljä ja puoli vuotta taistelua valheita, tyhmyyttä ja pelkuruutta vastaan (Viereinhalb Jahre Kampf gegen Lüge, Dummheit und Feigheit), mutta Amann päätti ehdottaa myyvempää nimeä Taisteluni. Ensimmäinen osa ilmestyi 18. heinäkuuta 1925 ja toinen 11. joulukuuta 1926. Ensimmäisen osan ensimmäisessä painoksessa tosin ilmoitettiin virheellisesti ilmestymisvuodeksi 1926 ja toisen osan ensimmäisessä painoksessa vastaavasti 1927.

Julkaisuhistoria ennen toista maailmansotaa

Alkuun teos ei ollut mikään suuri menestys: vuoden 1925 aikana sitä myytiin 9 473 kappaletta, ja sen jälkeen myyntiluvut laskivat vuosi vuodelta. Kansallissosialistien kannatuksen lisääntyessä myynti alkoi kuitenkin voimakkaasti kasvaa 1930-luvun alussa, mihin vaikutti myös halvan, yhteensidotun kansanpainoksen julkaisu vuonna 1929. Kansanpainos maksoi yhteensä vain kahdeksan Saksan markkaa, kun sitä ennen pelkän ensimmäisen osan hinta oli ollut 12 markkaa. Hitlerin valtaannousun jälkeen myynti räjähti – vuonna 1932 myytiin yli 90 000 kappaletta, vuonna 1933 jo puolitoista miljoonaa. Vain Raamattu pääsi sen jälkeen samoihin lukuihin.
Teoksen kokonaismyynti ylti yksin Saksassa lähes 10 miljoonaan kappaleeseen, ja se muodostui Hitlerille tärkeäksi henkilökohtaisen tulon lähteeksi. Amann arvioi myöhemmin, että teos tuotti vuosina 1925–1945 Hitlerin tilille noin kahdeksan miljoonaa markkaa. Kirjaa hankittiin muun muassa vihkipareille samaan tapaan kuin siihen asti vihkiraamattuja. Vuodesta 1936 natsihallinto lahjoitti yhden kappaleen jokaiselle naimisiin menneelle parille. Sitä annettiin myös koululaisille päättäjäislahjana, ja sen siteeraaminen oli pakollista tietyissä kouluaineissa. Teosta käytettiin myös oppikirjana rotuopin, perinnöllisyystieteen ja väestöpolitiikan opetuksessa. Vuoteen 1939 julkaistut painokset oli ladottu fraktuuralla, mutta tuolloin julkaistiin myös antiikvaversio saksaa puhuvia ulkomaalaisia varten.
Kirjaa julkaistiin 1930-luvulla useissa Euroopan maissa ja vuoteen 1945 mennessä se käännettiin 16 kielelle. Englanninkielinen versio My Struggle ilmestyi vuonna 1933; 20 000 kappaleen painos saatiin myytyä lokakuuhun 1936 mennessä. Vuonna 1936 ilmestyi Saksassa myös pistekirjoituksella tehty versio sokeille.

Suomessa

Suomeksi teoksen on julkaissut ainoastaan WSOY jatkosodan aikana. Suomen Kansan Järjestö oli tosin jo vuonna 1934 tarjonnut Otavalle ilmaista suomennosta, mutta kustannusyhtiö oli silloin torjunut tarjouksen. Tiedossa ei ole, oliko Suomen Kansan Järjestö ottanut yhteyttä muihin suomalaisiin kustantajiin. Teos ei juuri herättänyt Suomessa kiinnostusta 1930-luvun puolivälissä, koska valtaosalle suomalaisista Adolf Hitler oli silloin vielä tuntematon poliittinen pyrkyri, jonka ei uskottu pysyvän vallassa kovinkaan kauan. Tilanne oli kuitenkin ratkaisevasti muuttunut WSOY:n saadessa teoksen julkaisuoikeudet vuonna 1940, johon mennessä Saksasta oli tullut suurvalta, Hitleristä kansainvälisen politiikan avainhenkilö ja hänen teoksestaan maailmanhistoriallinen todistuskappale.
WSOY:n kustantama Taisteluni ilmestyi aluksi vuonna 1941 kahtena erillisenä niteenä, joista otettiin useita painoksia 1941–1942, ja vuonna 1942 yhdistettynä laitoksena nimellä Taisteluni I–II. Lupa julkaisuun saatiin vasta, kun saksalaiselle osapuolelle oli toimitettu usean sukupolven päähän ulottunut sukupuu suomentajaksi valitusta Lauri Hirvensalosta, millä varmistettiin hänen arjalainen sukutaustansa. Lisäksi saksalainen kustantaja vaati suomennostekstin tarkastettavakseen ennen sen julkaisua ja antoi siitä – puututtuaan tosin eräisiin yksittäisiin sanavalintoihin – erittäin myönteisen lausunnon. Samana vuonna (1941) Otava sai samoin ehdoin julkaisuoikeudet kansallissosialismin pääideologin Alfred Rosenbergin puhe- ja kirjoituskokoelmaan Uutta Eurooppaa kohti, jonka suomensi taidehistorioitsija Aune Lindström. Kansallissosialistien hovikustantamon Franz-Eher-Verlagin vaatimus suomalaisen julkaisijan ”rotupuhtaudesta” kuitattiin olankohautuksella ”outona saksalaisena päähänpinttymänä”, koska holokaustista ei vielä silloin tiedetty Suomessa mitään.
Taisteluni-teoksen ensimmäinen osa tuli myyntiin kirjakauppoihin maaliskuun alussa 1941 ja sitä myytiin kymmenessä päivässä 8 000 kappaletta, mikä ylitti moninkertaisesti kustantajan ennakkoarviot. Ensimmäisen osan rajattu julkaisuoikeus oli 24 000–32 000 ja toisen 24 000–27 000 kappaletta yhdistetty laitos mukaan lukien. Suomen ja Saksan suhteiden katkeaminen syyskuussa 1944 johti siihen, että myöhemmin siitä ei enää otettu uusia painoksia. Suomen oloissa suuresta myynnistä huolimatta teos ei synnyttänyt mitään kansallissosialistista liikehdintää, ja vain harva lienee Jarl Hellemannin arvion mukaan jaksanut kahlata teoksen raskaan ja väsyttävän tekstin kokonaisuudessaan läpi. Kirjan arvosteli muun muassa runoilija V. A. Koskenniemi, joka kirjoitti siitä maaliskuussa 1941 laajan kritiikin sanomalehti Uuteen Suomeen. Hänen mukaansa teos ei ole pelkästään kirjallinen merkkitapaus, vaan kappale maailmanhistoriaa. Lisäksi Koskenniemi kuvaili Hitlerin "valtavaa tahtoa" anteliaan luonnon lahjaksi.  
Kiinnostus natsijohtajien teoksia ja ylipäänsä saksalaisia julkaisuja kohtaan hiipui Suomessa selvästi vuoden 1943 aikana Saksan Stalingradissa kokeman tappion jälkeen, vaikka Saksan Helsingin-lähetystö tarjosi samaan aikaan yhä innokkaammin Suomeen saksalaisten teosten käännösoikeuksia. Pian sodan jälkeen suomennos poistettiin kirjakaupoista ja kirjastoista yleisön saatavilta (ks. Jatkosodan jälkeinen kirjasensuuri Suomessa). Yleisissä kirjastoissa se oli ylivoimaisesti eniten poistettu kirja. Tästä huolimatta Taisteluni koristi Jarl Hellemannin mukaan monien suomalaisten sivistyskotien kirjahyllyjä vielä vuosikausia jälkeenpäin.

Toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneiden miehityshallinto kielsi kirjan saksankielisen laitoksen myynnin Saksan alueella, mutta monissa muissa maissa julkaistiin myöhemminkin uusia käännöksiä. Hitlerin kuoltua teoksen tekijänoikeudet katsottiin siirtyneiksi hänen muun omaisuutensa tavoin Baijerin osavaltiolle, mikä vahvistettiin lokakuussa 1948 annetulla baijerilaisen tuomioistuimen takavarikkopäätöksellä. Kirjaa ei ole myöhemmin ollut varsinaisesti kielletty Saksassa, mutta oikeuksienhaltijan tahdosta uusia painoksia ei julkaistu toisen maailmansodan jälkeen. Kirjan vanhojen painosten myyntiä ei ole valvottu.
Koska Baijerin osavaltio ei myöntänyt oikeuksia uusiin painoksiin myöskään ulkomailla, tyrehtyivät uudelleenjulkaisuhankkeet muun muassa Suomessa 1990-luvulla. Osavaltio ei kuitenkaan puuttunut uusintapainoksien julkaisuun monissa muissa maissa, muun muassa Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Venäjällä. Ruotsissa Hägglund-kustantamo joutui käymään neljä vuotta oikeutta Baijerin osavaltiota vastaan ruotsinkielisen laitoksen julkaisusta, kunnes joulukuussa 1998 korkein oikeus ratkaisi jutun ruotsalaisen kustantajan hyväksi.
Teoksen tekijänoikeussuoja raukesi vuoden 2016 alusta, jolloin Hitlerin kuolinvuodesta tuli kuluneeksi 70 vuotta. Huolestuneina siitä, että oikeuksien raukeamisen jälkeen uusnatsit voivat julkaista teoksesta Saksassa omia laitoksiaan, useat saksalaiset historiantutkijat halusivat saada sitä ennen julkaistua virallisen, tieteellisin ja kriittisin selityksin varustetun version. Baijerin osavaltio antoi siksi Münchenissä toimivalle Lähihistorian instituutille (Institut für Zeitgeschichte, IfZ) luvan julkaista Taisteluni-kirjasta uusi, 4 000 kappaleen rajoitettu painos tutkimus- ja opetuskäyttöön. Yli 3 700 tutkijoiden laatimaa huomautusta sisältävä versio on lähes 2 000 -sivuisena yli kaksi kertaa paksumpi kuin alkuperäinen. Kommentoidun laitoksen toimituskuntaa johti historiantutkija Christian Hartmann. Baijerin osavaltion piti alun perin myös rahoittaa julkaisua, mutta se vetäytyi hankkeesta vuoden 2013 lopussa aiheen kiistanalaisuuden vuoksi. Alkuperäistekstin kommentoinnin ohessa kriittinen versio sisältää runsaasti uutta tutkimusta Hitlerin käyttämistä lähteistä ja hänen esittämiensä väitteiden todenperäisyydestä. Kirja ilmestyi tammikuun 2016 alussa ja ensimmäinen painos myytiin loppuun viikon sisällä, joten kappalemäärää jouduttiin lisäämään toisesta painoksesta alkaen.
Jo vuonna 2014 Saksan ja sen osavaltioiden oikeusministerit sopivat, että ilman selityksiä olevien mahdollisten kilpailevien uusintapainosten julkaisu Saksassa tullaan estämään kiihotusta koskevan lain perusteella.

Jatko-osa

Hitler saneli kesällä 1928 Max Amannille Mein Kampfin ”jatko-osan”, jota ei julkaistu hänen elinaikanaan. Se tunnetaan nimellä Zweites Buch eli ”Toinen kirja”. Siinä hän tarkensi näkemyksiään muun muassa maailmanpolitiikasta.