google/wiki40b huggingface dataset:
Fred B. Rooney

Frederick Bernard ”Fred” Rooney, Jr. (s. 6. marraskuuta 1925 Bethlehem, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui liittovaltion edustajainhuoneen jäsenenä Pennsylvanian 15. vaalipiiristä heinäkuusta 1963 tammikuuhun 1979. Hän pyrki jatkokaudelle, muttei tullut enää valituksi. Ennen valtakunnanpolitiikkaan lähtemistä Rooney oli mukana Pennsylvanian osavaltionsenaatissa vuodesta 1958 vuoteen 1963, jolloin hän erosi kesken kauden voitettuaan täytevaaleissa paikan Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen.
Rooney valmistui Georgian yliopistosta. Hän palveli Yhdysvaltain armeijassa laskuvarjojääkärinä vuosina 1944–46 ja osallistui toiseen maailmansotaan.
Gerard Butler

Varhainen elämä

Gerard Butler syntyi Glasgow'ssa vuonna 1969 roomalaiskatoliseen perheeseen. Hänen isänsä Edward oli vedonvälittäjä. Gerardin ollessa kuuden kuukauden ikäinen perhe muutti Kanadaan, mutta hänen vanhempansa erosivat puolitoista vuotta myöhemmin, ja äiti Margaret palasi Gerardin ja tämän kahden vanhemman sisaruksen, Brianin ja Lynnin kanssa takaisin Skotlantiin. He asettuivat asumaan Paisleyn kaupunkiin lähelle Glasgow'ta. Gerard tapasi isänsä uudestaan vasta 16-vuotiaana. Hän piti tiiviisti yhteyttä isäänsä, kunnes tämä kuoli syöpään Gerardin ollessa 22-vuotias.
Gerard haaveili lapsena näyttelijän urasta, mutta päätyi erinomaisen koulumenestyksen siivittämänä opiskelemaan lakia Glasgow'n yliopistoon. Saatuaan tutkinnon valmiiksi hän aloitti työn lakimiesharjoittelijana edinburghilaisessa lakifirmassa. Hän ei kuitenkaan viihtynyt työssään. Hän käytti runsaasti alkoholia vapaa-ajallaan, laiminlöi töitään ja sai lopulta potkut harjoittelupaikastaan vain viikkoa ennen lakimiehen ammatillisen pätevyyden saavuttamista.

Näyttelijän ura

Butler muutti Lontooseen 90-luvun puolivälissä, sen jälkeen kun hänet oli erotettu lakifirmasta. Aluksi hän elätti itsensä erilaisilla tilapäistöillä, kuten puhelinmarkkinoinnilla, mutta sai sitten avustajan pestin tuntemaltaan roolittajalta, joka työskenteli Steven Berkoffin Coriolanus-teatterinäytelmän parissa. Butler tapasi Berkoffiin eräänä päivänä kahvilassa ja pyysi päästä koe-esiintymiseen. Berkoff suostui ja Gerard sai roolin Coriolanus-näytelmästä.
Tämän jälkeen Gerard esiintyi jonkin aikaa eri näytelmissä, kuten Trainspottingin teatteriversiossa, jossa hän esitti Mark Rentonia. Hänen valkokangasdebyyttinsä tapahtui vuonna 1997 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Hänen majesteettinsa, rouva Brown. Samana vuonna hän sai julkisuutta myös pelastamalla 14-vuotiaan pojan, joka oli hukkumaisillaan jokeen.
Gerard Butlerin ura Hollywoodissa alkoi, kun hän esiintyi vuonna 2000 pääroolissa yhdysvaltalaisessa tv-minisarjassa Hunni Attila. Tämän jälkeen hän alkoi saada rooleja suuren budjetin elokuvista, kuten Tulen valtakunta, Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde ja Aikamatka. Vuonna 2004 hän esiintyi kummituksena Joel Schumacherin ohjaamassa musikaalielokuvassa Oopperan kummitus. Schumacherin tekemää roolivalintaa pidettiin yllätyksenä, koska Gerard Butler ei ollut vielä kovin tunnettu näyttelijä eikä hänellä ollut koulutusta laulamiseen. Hänen suorituksensa elokuvassa sai lopulta ristiriitaisen vastaanoton.
Butlerin varsinaisena läpimurtona voidaan pitää vuonna 2007 ensi-iltansa saanutta elokuvaa 300, joka kertoo 300 spartalaisen sotilaan urhoollisuudesta Thermopylain taistelussa antiikin Kreikassa. Butler esitti siinä Spartan kuningas Leonidasta.
Max Bill

Max Bill (22. joulukuuta 1908 Winterthur – 9. joulukuuta 1994 Berliini) oli sveitsiläinen arkkitehti, taidemaalari, kuvanveistäjä, teollinen muotoilija ja graafinen suunnittelija. Häntä pidetään yhtenä graafisen suunnittelun sveitsiläisen koulukunnan kärkihahmona 1950-luvulla.

Elämä ja ura

Nuori Max Bill voitti 16-vuotiaana monet ammattigraafikot Suchard-suklaayhtiön juhlavuoden julistekilpailussa. Hän oli aluksi oppisopimuskoulutuksessa hopeasepän ammattiin vuosina 1924–1927 ja opiskeli sitten kaksi vuotta Dessaun kuuluisassa Bauhaus-koulussa opettajinaan muun muassa Wassily Kandinsky ja Paul Klee. Vuonna 1929 Max Bill siirtyi Zürichiin, jossa asui ja työskenteli loppuelämänsä.
Teoreettisten tekstiensä ja edistyksellisen oman tuotantonsa perusteella Max Billiä pidetään laajalti merkittävimpänä vaikuttajana Sveitsin graafisessa suunnittelussa 1950-luvulla. Hänen muotoilutyötään luonnehtivat muodon selkeys ja tarkat mittasuhteet. Esimerkkejä ovat kymmenet Junghansille suunnitellut seinä- ja rannekellot. Billin merkittävimpiä kalustemuotoilutöitä on Hans Gugelot’n kanssa suunniteltu monitoimihuonekalu Ulmer Hocker (1954): jakkara, jota voidaan käyttää myös hyllyelementtinä, puhujanpönttönä tai sivupöytänä. Billin tunnetuimpia arkkitehtuuritöitä ovat Firenzen nykytaiteen museo (1981) ja Berliinin Bauhaus-arkisto (1987). Hän suunnitteli ja toteutti myös monia julkisia veistoksia, joista hänelle myönnettiin Japanin keisarin Praemium Imperiale -palkinto 1993.

Opetus

Vuonna 1944 Max Bill nimitettiin professoriksi Zürichin taidekouluun. Vuonna 1953 hän perusti graafisen suunnittelijan Otl Aicherin ja tämän vaimon Inge Aicher-Schollin kanssa Saksan Ulmiin Hochschule für Gestaltung -oppilaitoksen, jonka tarkoitus oli jatkaa suljetun Bauhausin perinteitä. Sen oppiaineisiin kuului muun muassa semiotiikka. Bill suunnitteli koulurakennuksen ja toimi koulun ensimmäisenä rehtorina. Koulu suljettiin vuonna 1968. Koulun opettajiin kuuluivat muun muassa Josef Albers ja Johannes Itten.
Vuosina 1967–1974 Bill oli professorina Hampurin Hochschule für bildende Künste -oppilaitoksessa. Hän opetti sen jälkeen myös Brysselissä ja Berliinissä. Lisäksi Bill kirjoitti kirjoja taiteen teoriasta sekä Le Corbusieristä, Wassily Kandinskystä ja Ludwig Mies van der Rohesta.

Yksityiselämä

Max Bill oli vuosina 1931–1974 naimisissa sellisti ja valokuvaaja Binia Mathilde Spoerrin kanssa ja vuodesta 1991 taidehistorioitsija Angela Thomas’n kanssa.
Bill oli mukana myös politiikassa. Hänet valittiin Zürichin kunnanvaltuustoon vuonna 1961. Vuosina 1967–1971 Bill toimi Sveitsin parlamentin alahuoneen jäsenenä. Hänet tunnettiin oikukkaasta temperamentistaan: hän muun muassa jätti saapumatta Zürichin kaupungin hänen kunniakseen järjestämään 80-vuotisjuhlaan vuonna 1988 ja kieltäytyi läpi eämänsä käyttämästä isoja kirjaimia kirjoituksessaan.
Bill kuoli 1994 Berliinin Tegelin lentoasemalla saamaansa sydänkohtaukseen 85 vuoden iässä.
Jakobiittikapina (1715–1716)

Jakobiittikapina (1715–1716) pyrki nostamaan valtaan James Stuartin pääasiassa skotlantilaisten jakobiittien tuella. Kapinaa valmisteli Britannian maaperällä John Erskine, Marin jaarli. Erskine oli vannonut uskollisuutta Yrjö I:lle ja noussut ulkoministeriksi, mutta hänen stuartlaiset sympatiansa paljastuivat, ja hän menetti virkansa: Hän palasi Skotlantiin sukunsa maille Braemariin, kutsui klaanien päälliköt metsästysretkelle ja kertoi siirtyneensä avoimesti Stuartien tukijaksi. Skotlantilaiset lähtivät hyvin mukaan, mutta Walesissa ja Devonissa hallitus esti kapinaan yhtymisen, eikä Pohjois-Englannissa saatu toivottua tukea.
Laiva toi James Stuartin Ranskasta Peterheadiin, mutta hänkään ei kyennyt valamaan intoa taistelijoihin. Hän piti vähän aikaa hovia Sconessa Pertshiressä, ja palasi Ranskaan vieden Erskinen mukanaan 4. helmikuuta 1716.
Toinen jakobiittikapina tapahtui vuonna 1745.
Sang Nila Utama

Sang Nila Utama alias Sri Tri Buana tai Prinssi Nilatanam, oli Srivijayan valtakunnan prinssi maan pääkaupungista, Sumatralla sijainneesta Palembangista. Tarinan mukaan Singaporen valtion nimi on peräisin häneltä. Hän oli muinaisen Singapuran kuningaskunnan perustaja, joka hänen aikanaan tunnettiin vielä nimellä Temasek. Hän hallitsi valtakuntaansa sen perustamisvuodesta 1299 kuolemaansa asti, vuoteen 1347. Sang Nila Utaman kuoltua valtaan nousi hänen poikansa.

Singapuran löytäminen

Sang Nila Utaman tarinasta on monenlaisia muunnelmia. Hänen kerrotaan olleen etsimässä uutta paikkaa uudelle kaupungille, ja hän lähti retkikuntineen Sumatralta kohti Riausaaria ja Malakan niemimaata. Vuonna 1299 hän rantautui pienelle saarelle Malakan niemimaan eteläkärjessä, joka siihen aikaan tunnettiin nimellä Temasek.
Retkikunnan rantauduttua he näkivät suuren eläimen, joka kuitenkin katosi ennen kuin he ehtivät varmistua mikä se oli, mutta he arvelivat sen olleen leijona. Näin saari nimettiin Singapuraksi. Sana singa tarkoittaa sanskritin kielellä leijonaa, ja sana pura kaupunkia. Todennäköisesti saarella ei kuitenkaan ole elänyt leijonia, ja on arveltu että heidän näkemänsä eläin oli Malakantiikeri tai Aasiankultakissa.
Sang Nila Utaman hallitsi Singapuraa, tai Temasekia, 48 vuotta, kunnes hän kuoli vuonna 1347. Monet hänestä kerrotut tarinat ovat todennäköisemmin myyttejä kuin tosiasioita.
Anne Michaels

Anne Michaels (s. 15. huhtikuuta 1958 Toronto, Ontario) on kanadalainen runoilija ja kirjailija.
Michaelsin isä oli puolanjuutalainen ja äiti kanadalainen. Hän varttui Torontossa ja valmistui kandidaatiksi (Bachelor of Arts) englannin kielestä Toronton yliopistosta.
Michaelsin esikoisrunokokoelma The Weight of Oranges (1986) voitti Commonwealth-palkinnon. Hänen esikoisromaaninsa Kivenkantajat (Fugitive Pieces, 1996) voitti Orange-palkinnon. Siitä tehtiin myös elokuva.
Teoksissaan Michaels on käsitellyt erityisesti toisen maailmansodan tapahtumia. Hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle.
Mitten juutalainen hautausmaa

Mitten juutalainen hautausmaa (myös Berliinin vanha juutalainen hautausmaa) oli Berliinin vanhin juutalainen hautausmaa. Se sijaitsi Mitten kaupunginosassa Grosse Hamburger Strassen varrella. Hautausmaa oli perustettu vuonna 1672, mutta se suljettiin uusilta hautauksilta vuonna 1827 Schönhauser Alleen juutalaisen hautausmaan valmistuttua. Gestapo tuhosi vanhalta hautausmaalta lähes kaikki 3 000 hautaa vuonna 1943. Sodan jälkeen hautausmaan alue kunnostettiin ja sinne on myöhemmin pystytetty uudelleen muistomerkkejä joillekin paikalle haudatuille tunnetuilla henkilöille, kuten filosofi Moses Mendelssohnille. Hautausmaan paikalla olevaan puistikkoon pystytettiin 1985 kuvanveistäjä Will Lammertin toteuttama muistomerkki ”juutalaisille fasismin uhreille”. Kolmeatoista naishahmoa esittävä pronssiveistos oli tarkoitettu alun perin Ravensbrückin keskitysleirin muistomerkiksi.
Klimov (lentomoottori)

Muuta

Klimov valmisti Kylmän Sodan alkuvaiheissa suihkumoottoreita MiG-15 ja MiG-17 hävittäjäkonetyypeille. Ison Britannian hallituksen suostumuksella myytiin Neuvostoliitolle Rolls-Royce Nene -suihkumoottoreita arviolta 8 kappaletta. Venäläiset kopioivat nämä ja kehittivät tästä oman, Klimov VK-1 -suihkumoottorityypin.
Hannes Haapio

Arvi Johannes (Hannes) Haapio, vuoteen 1906 Ervast (28. tammikuuta 1888 Helsinki – 10. marraskuuta 1954 Savonlinna) oli kanttoriurkuri, päätoimittaja, tietokirjailija, laulunopettaja, kuoronjohtaja ja kapellimestari sekä musiikkivänrikiksi ylennetty Suomen puolustusvoimien ensimmäinen musiikkivääpeli.

Henkilöhistoria

Haapion vanhemmat olivat työmies Fritiof Ervast ja Anna Timonen ja puoliso vuodesta 1926 Elli Johanna Saarinen. Haapio tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1907 ja valmistui Liikemiesten Kauppaopistosta 1909, Viipurin kirkkomusiikkiopistosta 1916 ja Helsingin konservatoriosta 1930, jossa hän suoritti kapellimestaritutkinnon. Haapio johti useita kuoroja, orkestereita ja soittokuntia, soitti itse orkestereissa ja toimi teatterikapellimestarina. Hän oli Kirvun kanttoriurkuri 1918–1921 ja Savonlinnassa 1921–1954. Kirkkomusiikki-lehden ensimmäisenä päätoimittajana Haapio työskenteli 1925–1932. Hän toimi laulunopettajanana Viipurin klassillisessa lyseossa, Säämingin emäntäkoulussa 1932–1935 ja Savonlinnan lyseossa vuodesta 1940. Haapio suunnitteli ja johti kirkkomusiikkijuhlia ja oli Suomen Kirkkokuoroliiton perustajia. Hänellä oli useita kirkkomusiikin ja kanttoriurkuriyhdistysten luottamustehtäviä. Kustannusliikkeen hoitajana hän toimi 1934–1935. Haapio sai director cantus -arvonimen vuonna 1942, musiikkivänrikiksi hänet ylennettiin 1941.
Unreal Tournament

Vastaanotto

Pelillä on 93.57% arvosana Game Rankings-kerääjäsivustolla.
Politico (Eurooppa)

Politico on paperilehtenä ja verkkojulkaisuna Politico.eu Brysselissä pääpaikkaansa pitävä lehti. Verkkojulkaisu aloitti toimintansa 21. huhtikuuta 2015. Sen päätoimittaja on Matthew Kaminski. Lehti käsittelee Eurooppaan ja Euroopan unioniin liittyviä aiheita. Sillä on Brysselin, Berliinin, Lontoon ja Pariisin toimituksissa 50 toimittajaa, joista 40 on Brysselissä. Se käsittele samoja aiheita kuin Financial Times, jota se pitää kilpailijanaan joskin EU-asioissa itseään myötäsukaisempana.
Politicon perusti yhdessä saksalaisen Axel Springer -konsernin kanssa yhdysvaltalainen Robert L. Allbittron, joka perusti vuonna 2007 yhdysvaltalaisen Politicon.
Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö

Valuma-alue

Kiskonjoen–Perniönjoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 1046 km², josta järvialaa on 59,3 km² (5,7 %). Vesistössä on yhteensä 191 järveä tai lampea, joiden pinta-ala on yli hehtaari. Valuma-alueen pinta-alasta on peltoa 257 km² (24,6 %) ja metsää noin 70 %. Muihin Lounais-Suomen vesistöihin verrattuna Kiskonjoen–Perniönjoen valuma-alueella on selvästi keskimääräistä enemmän järviä ja metsää. Peltoalasta suurin osa sijaitsee Perniönjoen valuma-alueen puolella.

Luonto

Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöalue on yksi harvoista Suomen etelärannikon jokivesistöistä, jossa on jäljellä vielä melko luonnontilaisia osia ja sen merkitys virkistyskäytölle tiheään asutussa Lounais-Suomessa on erityisen arvokas. Vesistöalueen kirkkaat latvavedet, lukuisat erämaalammet, paikoin luonnontilaiset puro-osuudet ja eräät kosket ovat kaikki lajissaan arvokkaita luontokohteita ja ainutlaatuisia Varsinais-Suomessa. Arvokkaat lintuvedet sekä vesistöalueeseen liittyvät luonnontilaiset suot tuovat oman tärkeän lisänsä vesistöalueen luontoon. Vesiluonnon monipuolisuus heijastuu myös alueen eläimistöön ja kasvistoon, jotka täydentävät kokonaisuutta.
Kiskonjoki kuuluu Kirkkojärvestä alaspäin Natura 2000 -verkostoon Kiskonjoen vesistö FI0200083, joka on aluetyypiltään SCI- ja SPA-alue. Kosken voimalaitoksen alapuolella Kiskonjoki laajenee ruohikkoiseksi linnustoltaan arvokkaaksi Saarenjärveksi, joka kuuluu valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan. Saarenjärvi on pääosin suojeltu luonnonsuojelulailla. Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö on suojeltu koskiensuojelulailla. Kiskonjoen alaosassa tavataan luontodirektiivin liitteen II lajeista vuollejokisimpukkaa ja siellä esiintyy myös jokihelmisimpukkaa. Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöalueella tavataan merivaelluksen tekevää taimenta (luonnonvarainen, äärimmäisen uhanalainen), lohta (luonnonvarainen, vaarantunut), vaellussiikaa (erittäin uhanalainen), vimpaa ja sisäveden taimenta (luonnonvarainen, erittäin uhanalainen). Vesistössä tavataan säännöllisesti myös saukkoa.
Jevgeni Safonov

Jevgeni Aleksandrovitš Safonov (s. 6. heinäkuuta 1977) on jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelaa Venäjän pääsarjassa Šinnik Jaroslavlin joukkueessa. Safonovilla on Venäjän kansalaisuus, mutta maajoukkuetasolla hän edustaa Uzbekistania, jonka maajoukkueen ykkösmaalivahti hän on. Safonov on uzbekistanilaisen jalkapallokoulun kasvatteja, ja pelasi Dustlik Taškentissa ja Samarkand-Dinamossa ennen siirtymistään nykyiseen seuraansa vuodeksi 2000. Hän on 199 senttimetrin pituinen ja painaa 96 kilogrammaa.
Mörskyt

Ulkonäkö

Osalla mörskyistä lakki on poimuttunut samalla tavalla kuin korvasieni, mutta joillakin lajeilla lakki on pikarimainen tai maljamainen.

Elinympäristö

Monia mörskylajeja esiintyy lehtimetsissä.
Buck Brannaman

Dan M. "Buck" Brannaman on yhdysvaltalainen hevosten kouluttaja ja johtavia luonnollisen hevostaidon soveltajia. Menetelmässä pyritään työskentelemään hevosen kanssa lähtökohtana hevosen luontainen olemus ja sen ajattelu- ja kommunikointitapa. Siten hevosta koulutetaan hyväksymään ihminen ja suhtautumaan ihmiseen luottavaisesti ja toimimaan tämän pyyntöjen mukaan. Brannaman on lausunut tavoitteekseen saada eläin tuntemaan olonsa turvalliseksi ja varmaksi ihmisen läheisyydessä, niin että hevonen ja ratsastava ovat yhtä.
Brannamanin lapsuus oli ankara, ja hän joutui isänsä pahoinpitelemäksi. Vaikeuksissaan hän turvautui hevosiin, ja oman kokemuksensa kautta hän opetteli tarkastelemaan tilanteita hevosen näkökulmasta. Hän on kirjoittanut: "Olen ollut tekemisissä hevosten kanssa 12-vuotiaasta alkaen, ja minua on purtu, potkittu ja heitetty selästä ja päälleni on rynnätty. Olen kokeillut kaikkia fyysisiä keinoja hevosen hallitsemiseksi, että pysyisin hengissä. Lopulta tajusin, että voisin selvitä helpommin, kun selvittäisin, miksi hevonen toimii niin kuin se toimii." 
Brannanista on valmistunut Cindy Meehlin ohjaama elokuva Buck, joka oli menestys Sundancen elokuvajuhlilla 2011.
Palokka

Urheilua ja musiikkia

Palokan Pyry voitti lentopallon naisten Suomen-mestaruuden 1995 ja sai hopeaa 1996. Kaukalopallossa seura sai SM-hopeaa 1985 ja pronssia 1984. Lisäksi Palokassa toimii juniorijääkiekossa Jyvässeudun Kiekko ja juniorijalkapallossa Palokan Riento. 
Palokan koululla on myös järjestetty vuodesta 2004 lähtien bänditapahtuma, jossa on esiintynyt paikallisia yhtyeitä, kuten Home Junior, Excalion ja muita.
Palokan vanha tanssilava paloi 9. kesäkuuta 2014.

Tunnettuja palokkalaisia

Tunnettuja entisiä palokkalaisia ovat Katri-Helena Kalaoja ja Heidi Willman. Nykyisistä palokkalaisista tunnettuja on voimanostaja Tuomas Korkia-aho ja ralliautoilija Mikko Hirvonen sekä Home Junior. Myös jääkiekkoilija Kalle Koskinen ja JYP:in entinen päävalmentaja Jyrki Aho ovat kotoisin Palokasta.
Luke Roberts (näyttelijä)

Luke Roberts (s. 1977 Suffolk) on englantilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Kymppikerho, Holby Cityn sairaala ja Black Sails.
Sari Palmgren

Sari Palmgren (s. 19. joulukuuta 1976) on suomalainen tanssitaiteilija.  Hän on valmistunut tanssitaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2004. 
Palmgren on toiminut laajasti tanssitaiteen eri alueilla freelancetanssijana, yhteisötaiteilijana, koreografina ja tanssinopettajana. Palmgrenin viimeisimpiä töitä on seitsemässä maassa kuvattu tanssidokumenttielokuva Connective Patterns (Ensi-ilta Loikka tanssielokuvafestivaaleilla 2015), kuolemaa käsittelevä kvartetto Mortal road movie (2014 Routa company) ja ympäristöaiheinen tanssimusiikkiteos The Earth Song (Zodiak – Uuden tanssin keskus 2013),  ja Minun nimeni on- yhteisötaideprojektit Kannelmäkeen ja Vuosaareen 2012-2015. Palmgrenin viimeaikaiset työt ovat syntyneet dokumentaatiosta, yhteiskunnan rakenteista, ympäristön tilasta, musiikista, energiasta ja dynaamisesta liikkeestä. 
Sari Palmgren on toiminut tanssinopettajana muun muassa Länsi-Suomen opiston vuoden kestävällä tanssitaidelinjalla, Tanssille ry:n ammattilaistunneilla, Zodiak – Uuden tanssin keskuksessa ja Footlight-tanssikoulussa. Palmgren on ollut mukana erilaisissa ympäristö-ja poikkitaiteellisissa projekteissa muun muassa British Councilin ilmastolähettiläänä Challenge Europe projektissa 2009-2010 ja Kedja Sustainable Think Tankissa. Hän on myös Arts Management Helsingin taiteilijajäsen. 
Taiteen edistämiskeskus on myöntänyt Palmgrenille kolmen vuoden valtion taiteilija-apurahan 2016-2018.
Rudolf Hilferding

Rudolf Hilferding (10. elokuuta 1877 Wien, Itävalta – 11. helmikuuta 1941 Pariisi, Ranska) oli itävaltalaissyntyinen saksalainen poliitikko, sosialismin teoreetikko ja marxilainen taloustieteilijä. Hän oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) johtava teoreetikko Weimarin tasavallan aikana ja toimi kahdesti Saksan valtiovarainministerinä vuosina 1923 ja 1928–1929. Hänen tieteelliseen työhönsä kuuluu useita vastauksia marxilaista taloustiedettä kohtaan esitettyyn kritiikkiin.
Hilferding syntyi Wienissä liberaaliin juutalaisperheeseen. Hän kiinnostui sosialismista opiskellessaan lääketiedettä ja tutustui muun muassa Otto Baueriin, Karl Kautskyyn ja August Bebeliin. Vuodesta 1906 hän toimi opettajana SPD:n tukemassa koulutuskeskuksessa Saksassa. Hilferding julkaisi vuosina 1904–1922 Marx-Studien-nimistä tutkielmasarjaa, jonka ensimmäinen osa oli vastaus taloustieteilijä Eugen von Böhm-Bawerkin esittämään Marx-kritiikkiin. Hilferdingin pääteos oli vuonna 1910 ilmestynyt Das Finanzkapital (”Finanssipääoma”), jossa hän pohti finanssikapitalismin kehitystä. Hänen mukaansa pankkien vaikutusvalta teollisuuspääomaan oli kasvamassa, mikä johti monopolien ja kartellien lisääntymiseen ja edelleen taloudellisen imperialismin sekä sotien kehittymiseen. Teos vahvisti Hilferdingin asemaa SPD:n johtavana teoreetikkona ja talousasiantuntijana.
Hilferding toimi vuosina 1907–1915 SPD:n pää-äänenkannattajan, Vorwärts-lehden poliittisena toimittajana. Ensimmäisen maailmansodan alla hän vastusti sotaluottojen tukemista. Sodan aikana hänet kutsuttiin Itävallan armeijaan ja hän palveli sotilaslääkärinä Italian vastaisella rintamalla. Sodan jälkeen Hilferding liittyi Saksan riippumattomiin sosiaalidemokraatteihin ja toimi USPD:n äänenkannattajan Die Freiheitin päätoimittajana. Hän sai Saksan kansalaisuuden vuonna 1920. USPD:n yhdistyttyä SPD:n kanssa hän toimi valtiovarainministerinä sosiaalidemokraattien johtamissa hallituksissa elokuusta lokakuuhun 1923 sekä kesäkuusta 1928 joulukuuhun 1929.
Hilferding oli valtiopäiväedustajana vuodesta 1924 aina natsien valtaanousuun vuonna 1933, jolloin hän pakeni maasta. Vuonna 1934 hän luonnosteli maanpaossa toimiville Saksan sosialisteille niin sanotun Prahan ohjelman. Vichyn Ranskan viranomaiset pidättivät Hilferdingin vuonna 1941 ja luovuttivat hänet Gestapolle. Hän kuoli Gestapon käsissä epäselvissä oloissa pariisilaisessa vankilassa helmikuussa 1941.
Alexis Jeannerod

Maailmancup

Jeannerod kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 17. joulukuuta 2011 Slovenian Roglassa ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 62:s. Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran hän ylsi maailmancupin pisteille 19. tammikuuta 2014 Puolan Szklarska Porębassa ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 24:s. Jeannerod on kilpaillut maailmancupissa vain perinteisellä hiihtotavalla.

Nuorten kilpailut

Jeannerod kilpaili Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Puolan Szczyrkissä 2009 kolmella matkalla sijoittuen kaikilla kymmenen parhaan joukkoon ja ollen parhaimmillaan neljäs vapaan hiihtotavan sprintissä.
Nuorten MM-kilpailuissa Jeannerod hiihti Ranskan Praz de Lys Sommandissa 2009, Saksan Hinterzartenissa 2010 ja Viron Otepäässä 2011. Näissä hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa oli 15. sija yhdistelmäkilpailussa 2011. Jeannerod osallistui myös alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuihin kolmesti hiihtäen Turkin Erzurumissa 2012, Tšekin Liberecissä 2013 ja Italian Val di Fiemmessä 2014. Parhaimmillaan hän oli alle 23-vuotiaiden MM-tasolla kymmenes yhdistelmäkilpailussa 2014.
Universiadeissa 2015 Slovakian Štrbské Plesossa hiihti kymmenen parhaan joukkoon molemmilla henkilökohtaisilla matkoillaan ollen parhaimmillaan seitsemäs 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.

Kansalliset kilpailut

Ranskan-mestaruuskilpailuissa Premanonissa maaliskuussa 2014 Jeannerod saavutti pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä.
Mieto

Mieto (myös Mietaa ja Mietaankylä) on kylä Kurikan kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla. Noin 900 asukkaan Mietaankylä sijaitsee kuusi kilometriä Kurikan keskustasta etelään. Kylän läpi virtaa Kauhajoki kohti Kurikan keskustaa. Mietaankylän alapuolella joki yhtyy Jalasjokeen ja muuttuu Kyrönjoeksi.
Kylässä on oma alakoulu, ja Kurikan kirjastoauto käy siellä viikottain. Mietaan Nuorisoseura on ollut vuosikymmeniä tunnettu tanssipaikkana, ja nuorisoseurantalolla on nykyisin monenlaista liikuntatoimintaa. Tripuusensillan pielessä joessa on uimaranta.
Kurikan seurakunnalla on Miedossa seurakuntakoti.
Mieto tunnetaan entisen kilpahiihtäjän ja kansanedustajan Juha Miedon kotikylänä.