Reilun kaupan sertifiointijärjestelmä

Reilun kaupan sertifiointijärjestelmä (yleensä lyhyemmin Reilu kauppa) on Fairtrade International -järjestön (FLO) hallinnoima järjestelmä tuotteille, joiden tuotanto noudattaa tiettyjä vaatimuksia ympäristöasioiden, työvoiman ja sosiaalisen kestävyyden suhteen. Euroopassa järjestelmällä on käytössä Reilu kauppa -merkin lisäksi kaksi vanhempaa tavaramerkkiä, Max Havelaar sekä TransFair.
FLO:n hallinnoiman järjestelmän lisäksi on myös muita sertifiointijärjestelmiä, ja myös merkitsemättömiä reilun kaupan tuotteita on olemassa.

Yleistä

Reilun kaupan sertifiointijärjestelmä pyrkii parantamaan kehitysmaiden pienviljelijöiden ja suurtilojen työntekijöiden asemaa kansainvälisessä kaupankäynnissä. Reilun kaupan merkki tuotteessa tarkoittaa, että tuotantoketju noudattaa FLO:n Reilun kaupan kriteerejä, ja merkin tarkoituksena on ympäristömerkkien tavoin vaikuttaa kuluttajien ostopäätöksiin.
Sertifioituja tuotteita on markkinoilla kymmeniätuhansia ja niitä myydään yli 70 maassa. Maailmassa ostettiin vuonna 2012 4,8 miljardilla eurolla Reilun kaupan tuotteita. Myyntituotoista hyötyviä Reilun kaupan viljelijöitä on yli 1,3 miljoonaa yhteensä 70 maassa. Myyntituottojen lisäksi viljelijät hyötyivät viime vuonna yli 80 miljoonalla eurolla Reilun kaupan lisistä, joita he käyttävät tilojensa kunnostamiseen ja elinolojensa parantamiseen.

Max Havelaar

Max Havelaar -tunnus on saanut nimensä hollantilaisen siirtomaavirkamiehen Eduard Douwes Dekkerin eli nimimerkki Multatulin kirjoittaman teoksen Max Havelaarin mukaan.

Reilu kauppa Suomessa

Reilu kauppa ry (entinen nimi Reilun kaupan edistämisyhdistys ry) on 31 järjestön muodostama yhdistys, joka perustettiin 1998. Reilu kauppa sertifioi tuotteita ja raaka-aineita, ei yrityksiä. Reilu kauppa ry valvoo Reilun kaupan merkin käyttöä Suomessa ja Baltiassa, edistää tuotteiden myyntiä ja tiedottaa Reilusta kaupasta. Yhdistys ei itse osallistu kaupankäyntiin. 
Suomalaiset käyttivät 2014 Reilun kaupan tuotteista eniten rahaa kahviin, kukkiin, yhdistelmätuotteisiin ja banaaneihin. Yhteensä Reilun kaupan tuotteita ostettiin Suomessa 162,3 miljoonalla eurolla eli noin 30 eurolla henkeä kohti. Näiden lisäksi Suomessa myydään lukuisia muita tuotteita, kuten suklaata, kaakaota, cappuccinoa, teetä, hunajaa, sokeria, ananasta, appelsiineja ja -mehua, mangoja, mysliä, avokadoja, viinirypäleitä ja riisiä.
Sertifiointijärjestelmän piirissä voidaan myydä myös puuvillaa, kuivattuja ja tuoreita hedelmiä ja vihanneksia yleisesti, pähkinöitä ja öljysiemeniä, kvinoaa, mausteita, jäätelöä, kukkia, viiniä ja rommia.
Suomalaiset ovat suhteessa väestön määrään maailman neljänneksi ahkerimpia Reilun kaupan tukijoita.

Reilun kaupan kaupunki

Vuonna 2001 Britanniassa, Garstangissa järjestettiin kampanja Reilun kaupan tunnettuuden edistämiseksi. Kaupunki nimettiin reilun kaupan kaupungiksi. Kampanja oli menestys ja se laajeni ensin muualle Britanniaan ja myöhemmin myös Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Tampere on Suomen ensimmäinen Reilun kaupan kaupunki. Muut suomalaiset reilut kaupungit ovat Helsinki, Kirkkonummi, Espoo, Pori, Joensuu, Riihimäki ja Lohja. Reiluja kuntia ovat Utajärvi ja Kirkkonummi. Maailmanlaajuisesti reiluja kaupunkeja on yli 1300.

Reilun kaupan arvonimi seurakunnille ja oppilaitoksille

Reilu kauppa ry myöntää Reilun kaupan seurakunta, Reilun kaupan koulu ja Reilun kaupan korkeakoulu - arvonimiä.
Evankelisluterilainen kirkko kampanjoi seurakunnille Reilun kaupan tuotteita. Reilun kaupan seurakunta -arvonimeä voivat hakea kaikki seurakunnat, jotka sitoutuvat Reilun kaupan tiettyihin seurakuntakriteereihin. Kampanjan taustalla ovat mm. Reilu kauppa ry, Kirkon Ulkomaanapu, Changemaker-verkosto ja Suomen Lähetysseura.  Arvonimen on saanut yli 100 seurakuntaa.
Tampereen yliopistosta tuli 2009 Suomen ensimmäinen Reilun kaupan korkeakoulu. Samalla Kouvolan lähellä sijaitseva Perheniemen evankelinen opisto sai Suomen ensimmäisen Reilun kaupan koulu -arvonimen. Tikkurilan lukio on Suomen ensimmäinen Reilun kaupan lukio.  Myös Diakonia-ammattikorkeakoulu, Turun ammattikorkeakoulu, Itä-Suomen yliopisto, Helsingin yliopisto ja Jyväskylän yliopisto ovat saavuttaneet arvonimen.

Adam Smith -instituutin raportti

Brittiläinen Adam Smith -instituutti on esittänyt Unfair Trade -raportissaan kritiikkiä Reilun kaupan järjestelmää kohtaan. Instituutin mukaan Reilun kaupan järjestelmä pyrkii "moraaliseen monopoliin" eettisten tuotteiden markkinoilla. Kuitenkaan järjestelmän verkkosivuilla ei kerrota alkuperäisistä tutkimuksista, joissa olisi käsitelty Reilun kaupan tehokkuutta köyhyyden poistamisessa. Sikäli kun tutkimuksia löytyy, ne eivät ole kovin ajantasaisia.
Raportin mukaan vain 10 prosenttia Reilun kaupan tuotteen lisähinnasta menee tuottajalle ja loppuosa menee vähittäismyyjille. Instituutin mukaan hyväntekeväisyysjärjestöt ovat tehokkaampia varallisuuden siirtämisessä globaalisti.

Muu kritiikki

Toisinaan myös Reilun kaupan järjestelmään kuuluvilla yrityksillä on käynyt ilmi väärinkäytöksiä. Tällöin yritykset joutuvat muuttamaan toimintatapojaan tai joutuvat pois Reilun kaupan järjestelmästä. Väärikäytöksien ilmituloa pidetään myös osoituksena siitä, että Reilun kaupan valvontajärjestelmä toimii.
Yleisradion MOT-ohjelman jaksossa "Kierot banaanit" annettiin ymmärtää, että Reilun kaupan tuotteiden ylimääräisestä rahasta suurin osa jäisi Reilun kaupan edistämisyhdistykselle. Ohjelmassa myös vierailtiin Reilun kaupan järjestelmässä mukana olevalla tilalla, joka ei noudattanut kaikkia Reilun kaupan sääntöjä. Reilun kaupan edistämisyhdistyksen mukaan ohjelmassa annettiin virheellistä tietoa yhdistykselle maksettavista osuuksista.  Ohjelmassa esiintyneellä tilalla esiintyneet ongelmat olivat Reilun kaupan merkkijärjestelmän tiedossa jo ennen MOT:n vierailua tilalla.
Professori Pertti Haaparanta kritisoi Reilua kauppaa siitä, että se sitoo työvoimaa alkutuotantoon. Hän on myös esittänyt, että Reilun kaupan järjestelmä on siten epäoikeudenmukainen, että toiset köyhät tuottajat pääsevät siihen mukaan ja toiset eivät. Reilun kaupan järjestelmä on kuitenkin periaatteessa avoin kaikille tuottajille, jotka sitoutuvat noudattamaan järjestelmän sääntöjä. Reilun kaupan tuotteiden menekki teollisuusmaissa on tekijä, joka rajoittaa kehitysmaissa tuotettavien Reilun kaupan tuotteiden määrää. Menekin kasvaessa Reilun kaupan tuottajien määrä kasvaa. Jos taas Reilun kaupan tuotteilla ei ole riittävästi kysyntää, osa tuotannosta joudutaan usein myymään tavallisena tuotteena.
Cato-instituutin Brink Lindseyn mukaan halpojen kahvintuottajien, mm. Vietnamin ja Brasilian, tulo markkinoille laski tuottajahintoja. Tuottajahintojen lasku on markkinoiden viesti kalliimpien kustannusten tuottajille (mm. Keski-Amerikassa) poistua markkinoilta (tai nostaa jalostusarvoa). Tämä estyy, kun Reilu kauppa nostaa hinnat luonnottoman korkealle ja näin ylläpitää ylituotanto-ongelmaa.
Lontoon yliopiston taloustutkijoiden tekemän nelivuotisen tutkimuksen mukaan Reilun kaupan kahvi, tee ja kukat eivät parantaneet kaikkein köyhimmän maalaisväestön elintasoa Etiopissa ja Ugandassa. Tutkimuskohteissa Reilun kaupan sertifioiduissa tuottajaorganisaatioissa työntekijöiden palkat olivat alhaisemmat kuin tuottajaorganisaatioissa, joilla ei ollut sertifikaattia.