google/wiki40b huggingface dataset:
Työnohjaus

Työnohjauksen menetelmät ja historia

Keskeisenä menetelmänä työnohjauksessa on keskustelu: siinä hyödynnetään ohjaajan ja ohjattavan keskinäistä vuorovaikutusta, jota tuetaan esimerkiksi sosiometrian ja psyko- ja sosiodraaman keinoin sekä erilaisten roolinvaihtotekniikoiden (esimerkiksi tyhjän ja kahden tuolin tekniikat) ja kokemuksellisten menetelmien avulla. Työnohjausta voidaan antaa yksilöille, työryhmille ja kokonaisille työyhteisöille, jolloin kysymyksessä on työyhteisöohjauksena toteutuva suurryhmäohjaus. Työnohjausryhmän jäsenet voivat olla myös eri työpaikoista, jolloin yhdistävänä tekijänä voi olla esimerkiksi ammatti, toimiala tai elämäntilanne.
Työnohjauksessa käsitellään työtilanteita ja työn käytäntöjä tarkoituksena oppia niistä ja vahvistaa ammatti-identiteettiä. Työnohjaus ei ole terapiaa, koulutusta tai konsultaatiota, vaikka sillä saattaa toisinaan olla yhtymäkohtia niihin.
Suomessa työnohjauksen perinteet nousevat psykoterapian, psykiatrisen terveydenhuollon, kirkon ja sosiaalityön työnohjauksesta 1950-luvulta lähtien. 1970-luvulla työnohjausta alettiin kehittää järjestelmällisesti ja työnohjaajien koulutusta kehitettiin. 1980-luvulla työnohjaus yleistyi ja sitä alettiin käyttää yhä useammalla alalla, 1990-luvulta lähtien entistä enemmän myös liike- ja talouselämän alueella. Aluksi työnohjausta käytettiin kirkon ja terveydenhoidon piirissä ammateissa, joissa työntekijät joutuivat kohtaamaan paljon inhimillistä kärsimystä. Työnohjaus tarjosi silloinkin näiden palveluammattien työntekijöille ammatillisia työkaluja ja tukea omaan jaksamiseen. Nykyisin työnohjaus on levinnyt käytännössä kaikille toimialoille ja kehittynyt tehokkaaksi työyhteisöä kehittäväksi sekä työkykyä ylläpitäväksi menetelmäksi. Työnohjausta hyödyntävät niin vaativissa asiantuntijatehtävissä toimivat työntekijät sekä paineisessa ja yksinäisessä roolissa toimivat projektien vetäjät, esimiehet ja organisaatioiden ylin johto.

Työnohjaajan ammatti

Työnohjaaja tutkii ohjattavansa työtä, työyhteisöä, työhön liittyviä kysymyksiä, kokemuksia ja tuntemuksia pyrkien jäsentämään niitä yhdessä ohjattaviensa (yksilö tai ryhmä) kanssa. Työnohjaus on ajan, huomion ja kunnioituksen antamista ohjaustilanteessa oleville työyhteisön jäsenille. Työnohjaaja ei ole työnopastaja tai perehdyttäjä vaan hän auttaa ohjattaviaan tutkimaan omia työtapojaan ja tiedostamaan niihin liittyviä ajatuksia, asenteita ja tunteita. Työnohjattavana voi olla yhtä lailla työntekijä, asiantuntija, esimies kuin myös organisaation pääjohtaja.
Työnohjaajaksi kouluttautuminen kestää minimissään kaksi lukuvuotta. Työnohjaajina toimii usean eri pohjakoulutuksen saaneita ammattilaisia. Yksi yleisimmistä on psykologin tutkinto. Työnohjaajina toimii myös runsaasti koulutettuja psykoterapeutteja, sairaanhoitajia, lääkäreitä, sosiaalityöntekijöitä, pappeja, opettajia ja monia muidenkin ammattialojen edustajia, kuten insinöörejä, ekonomeja ja juristeja.
Vuonna 1982 perustetun Suomen työnohjaajat ry:n (STOry) tehtävänä on saattaa yhteen eri alojen työnohjaajia ja toimia työnohjauksen puolestapuhujana.
Marc Bohan

Nuoruus ja uran alku

Bohan syntyi Pariisissa ja asui lapsuutensa Sceaux'ssä. Hänen modistina työskennellyt äitinsä rohkaisi häntä ryhtymään muotialalle.
Bohan kävi kotikaupunkinsa Lycée Lakanal -koulua, ja vuonna 1945 hän pääsi töihin Robert Piguet'n muotitaloon, jossa hän oli neljä vuotta. Seuraava työpaikka oli Edward Molyneux'n muotitalo vuodesta 1949, ja vuonna 1952 hän suunnitteli Madeleine de Rauchille. Vuonna 1953 Bohan avasi oman salongin Pariisissa ja esitteli yhden oman kokoelman. Vuonna 1954 hän sai työtarjouksen Jean Patoulta ja suunnitteli siellä haute couture -kokoelman. Bohan viipyi Patoulla vuoteen 1958 asti.

Suunnittelijana Christian Diorilla

Vuosina 1958–1960 Bohan suunnitteli Diorille Lontooseen. Syyskuussa 1960 muotitalon silloinen taiteellinen johtaja Yves Saint-Laurent kutsuttiin asepalvelukseen, ja Bohan nousi hänen tilalleen.
Bohanin ensisilmäyksellä koruton ja elegantti tyyli haki vaikutteita 1920-luvulta eikä seurannut uusimman muodin ääri-ilmiöitä. Yksi merkittävä kokoelma sai venäläisvaikutteita elokuvasta Tohtori Živago.
Bohanin klassiset asut ovat päässet eri puolilla maailmaa museoiden kokoelmiin. Vuonna 2009 Christian Diorin museossa Granvillessa oli esillä laaja Bohanin töiden retrospektiivinen näyttely.
Bohan siirtyi vuonna 1989 Diorilta Lontooseen Norman Hartnellille, ja työskenteli siellä vuoteen 1992. Sen jälkeen hän on työskennellyt itsenäisenä suunnittelijana.

Huomattavia asiakkaita

Bohanin suunnittelemiin asuihin on pukeutunut muun muassa Monacon ruhtinatar Grace, joka avasi Baby Dior -boutiquen vuonna 1967.
Jacqueline Kennedy oli Bohanin luomusten ihailija, Oleg Cassini ja Chez Ninon lainasivat vaikutteita Bohanilta suunnitellessaan asuja rouva Kennedylle.
Silvia Sommerlath avioitui vuonna 1976 Ruotsin kuninkaan Kaarle XVI Kustaan kanssa, ja Marc Bohan valittiin Ruotsin tulevan kuningattaren hääpuvun suunnittelijaksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän suunnitteli hääpuvun Monacon prinsessa Carolinelle, joka avioitui Philippe Junot'n kanssa.

Yksityiselämä

Bohan avioitui vuonna 1950 Dominique Gaboritin kanssa, joka kuoli vuonna 1962. Hänen toinen puolisonsa on Huguette Rinjonneau, jonka kanssa hänellä on tytär Marie-Anne.
Bohanilla on 1700-luvulta peräisin oleva entistetty maaseutuasunto Burgundissa.
Jalmari Niinikoski

Kustaa Jalmari Niinikoski (ent. Koivisto, 18. kesäkuuta 1900 Harjavalta – 28. syyskuuta 1978 Espoo) oli suomalainen vuorineuvos, Satakunnan Liikenteen perustajia ja vuosina 1936–1978 sen toimitusjohtaja.
Jalmari Niinikosken isä Johannes Koivisto oli torppari Harjavallan Torttilan kylässä ja Jalmari oli yhdeksänlapsisen perheen kuopus. Perheen jouduttua häädetyksi torpasta vuonna 1914 seurasi muutto Oripäähän Juvankosken kylästä ostetulle Niinikosken tilalle. Muuton myötä myös perheen sukunimi vaihtui. Vuonna 1919 Jalmari Niinikoski osti tilan vanhemmiltaan ja vähän myöhemmin hän osti ensimmäisen autonsa, Chevrolet-henkilöauton, jolla hän alkoi ajaa tilausajoja.
Niinikoski oli Suomen linja-autoliikenteen uranuurtajia. Hän aloitti liikennöinnin linja-autolla Porin ja Säkylän välillä vuonna 1926. Vuonna 1936 hän perusti Satakunnan Liikenne Oy:n ja oli sen toimitusjohtajana kuolemaansa asti. Siitä kasvoi yksi Suomen suurimmista yksityisistä linja-autoyhtiöistä. Niinikoski oli sota-aikana vuonna 1942 perustamassa Tampereelle autokoritehdas Ajokki Oy:tä, joka myytiin myöhemmin valtiolle. Sodan jälkeen hän perusti Porin Auto-osa Oy:n ja Porin Autohuollon. Niinikoskelle myönnettiin vuonna 1953 teollisuusneuvoksen ja vuonna 1977 vuorineuvoksen arvo. Hän oli vuodesta 1975 Espanjan kunniakonsuli Porissa.
Niinikoski kuoli liikenneonnettomuudessa.
Götan kanava

Historia

Ensimmäiset suunnitelmat kanavasta kerrotaan lähteneen vuonna 1516 Linköpingin piispan Hans Braskin kirjoituksista. Kesti kuitenkin vuosisatoja, ennen kuin saksalaissyntyinen, Ruotsin laivaston upseeri, Baltzar von Platen ryhtyi toteuttamaan suunnitelmia käytännössä. Hän sai projektille taloudellisen ja poliittisen tuen. Suurimman tukijan hän sai juuri vihitystä kuninkaasta Kaarle XIII:sta, jonka mukaan kanava olisi erinomainen osoitus modernista Ruotsista.  
Projekti aloitettiin virallisesti 11. huhtikuuta 1810. Sen budjetti oli 24 miljoonaa riikintaaleria. 
Kanavan rakentaminen oli kyseisen ajan yksi suurimmista yksittäisistä rakennusprojekteista. Sen toteuttamiseen kului 22 vuotta ja 58 000 työläistä osallistui sen rakentamiseen. Skotlantilainen Thomas Telford kehitti yksityiskohtaisen suunnitelman kanavan suluista. Hän matkusti Ruotsiin 1810 ohjaamaan rakennusprojektia.
Götan kanava avattiin virallisesti 26. syyskuuta 1832. Von Platen menehtyi kaksi vuotta aikaisemmin, eikä koskaan nähnyt valmista kanavaa. Kanavasta ei koskaan tullut kaupallista menestystä, sillä Ruotsin rautatiejärjestelmä oli kehittynyt valtavasti, eikä sitä tarvinnut kanavan tapaan sulkea talven ajaksi.

Nykyaika

Ruotsalaiset valitsivat kanavan Ruotsin "seitsemästä ihmeestä" suurimmaksi Aftonbladet-lehden äänestyksessä 2007. Osia kanavasta käytetään edelleen rahdin kuljetukseen, mutta pääasiallinen käyttötarkoitus on huvialusliikenteessä.
Game of Thrones (vuoden 2014 videopeli)

Pelaaminen

Game of Thrones on kolmannen persoonan graafinen seikkailupeli, jossa toiminnot tehdään klikkaamalla. Pelaaja voi liikutella hahmoaan ja tutkia ympäristöä, löytää esineitä ja keskustella ei-pelattavien hahmojen kanssa. Keskusteluissa pelaajalla on muutama vastausvaihtoehto käytettävänään ja vastatessa on usein aikarajoite. Pelaaja voi myös pysyä kokonaan vaiti keskustelussa. Pelaajan tekemät valinnat vaikuttavat siihen, mitä toinen osapuoli sanoo tai tekee.
Toimintakohtauksissa pelaajan täytyy suorittaa quick time event -haasteita eli painaa tiettyä näppäintä tarpeeksi nopeasti. Epäonnistuminen johtaa hahmon kuolemaan, jolloin pelaajan täytyy pelata tietty osa kohtauksesta uudelleen.
Monarkismi

Monarkismin vaikutus eri maissa

Uudella ajalla monarkismi huipentui uskonpuhdistuksen jälkeen, jolloin katolisen kirkon valtaa valtioissa haluttiin kaventaa vahvistamalla monarkinhallintoa ja monarkin valtaa. 1800-luvulla monarkismi kilpaili tasavaltalaisuuden kanssa erityisesti Ranskassa. Kuningaskuntien määrän supistuttua myös monarkismin vaikutus on vähentynyt. 1900-luvulla Euroopassa vahva monarkistinen liike on ollut Espanjassa, joka Francon valtakauden jälkeen vuonna 1975 siirtyikin takaisin monarkiaan de facto. Joissain Euroopan maissa, joista monarkki syrjäytettiin toisen maailmansodan yhteydessä tai sen jälkeen, on esiintynyt pieniä monarkistisia poliittisia piirejä, kuten Kreikassa ja Bulgariassa.
Suomessa monarkismi oli itsenäisyyden aikana lyhyen aikaa poliittisesti vaikutusvaltainen aate vuonna 1918, jolloin oli vireillä Suomen kuningaskuntahanke.

Monarkismi Nepalissa ja Thaimaassa

Lähivuosien konflikteissa monarkisteilla on ollut asemansa erityisesti Nepalissa ja Thaimaassa. Maolaisten vaalivoiton myötä Nepal siirtyi absoluuttisesta monarkiasta liittotasavallaksi, kun taas Thaimaassa monarkististen upseerien johtama armeija syrjäytti vuoden 2006 vallankaappauksessa pääministeri Thaksin Shinawatran. Sittemmin Thaimaan siirryttyä takaisin demokraattisten vaalien kautta siviilihallintoon työläisistä ja keskiluokkaisesta kaupunkiväestöstä koostuva monarkistinen PAD-liike on pyrkinyt laajoilla ja voimakkailla mielenosoituksillaan kaatamaan keväästä 2008 lähtien Thaksin Shinawatran tukijoista koostuvan PPP-puolueen hallituksen. PAD onnistuikin lopulta oikeuden päätöksen avulla syrjäyttämään pääministeri Samak Sundaravejin syyskuussa 2008. PAD-liikkeen mielestä demokratia on turmellut Thaimaan ja johtanut sen kaaokseen. Se kannattaa huomattavasti laajempaa kuninkaan valtaan nojaavaa perustuslaillista monarkiaa.
Stanley Donwood

Stanley Donwood (s. 29. lokakuuta 1968) on englantilaisen kirjailijan ja taiteilijan Dan Rickwoodin taiteilijanimi . 
Hänet tunnetaan ehkä parhaiten tiiviistä työskentelystään brittiläisen rock-yhtyeen Radioheadin kanssa. Donwood on tehnyt kaikki yhtyeen kansitaiteet My Iron Lung EP:stä (1994) lähtien. Vuodesta 1996 lähtien hän on myös työskennellyt Radioheadin laulajan Thom Yorken kanssa yhtyeen kotisivuilla, ja on esiintynyt satunnaisesti myös yhtyeen webcasteilla ja vuoden 2001 Grammy-palkintojuhlassa.
Andrei Nelidov

Andrei Nelidov (Андре́й Вита́льевич Нели́дов) (s. 12. kesäkuuta 1957 Leningrad) on Karjalan tasavallan entinen päämies. Hän aloitti virassaan kesäkuussa 2010 Sergei Katanandovin seuraajana, mutta erosi toukokuussa 2012.
Hän on Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäsen. Hän on ollut Karjalan nimitettynä edustajana Venäjän parlamentin ylähuoneessa 2006-2010. Aikaisemmin hän toimi Petroskoissa laivanvarustamon johtajana 2000-2002. Hän on toiminut Pietarissa liike-elämässä ja Leningradin alueen hallinnossa.
Gutta (arkkitehtuuri)

Gutta (lat., ’pisara’; mon. guttae) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa lieriömäinen tai pisaramainen nappula, joita käytettiin koristeina doorilaista tyyliä edustaneiden rakennusten entablatuurissa.
Gutta-pisaroita käytettiin sekä mutulusten koristeena korniisin alapinnassa kunkin metoopin ja triglyfin yläpuolella, että reguloiden koristeena kunkin triglyfin alapuolella. Gutat jäljittelivät kiviarkkitehtuurissa alkuperäisten puisten kreikkalaisten temppeleiden rakenteiden vaarnoja eli tappeja, joilla puuosat oli liitetty toisiinsa.
Reedy’s Mirror

Reedy's Mirror oli yhdysvaltalainen kirjallinen aikakauslehti, joka ilmestyi fin de sièclen aikaan St. Louisissa Missourissa. Se mainosti itseään "Mid-Westin viikkolehtenä". Lehdessä ilmestyi 1914 Spoon River antologia. Lehti lakkasi ilmestymästä 1920.
Lehti alkoi ilmestyä 25. helmikuuta 1891 nimellä Sunday Mirror julkaisijanaan The Sunday Mirror Company. Sen nimi muuttui 28. helmikuuta 1895 The Mirroriksi. Lokakuussa 1896 sen omistajaksi tuli jälleen James Campbell, ja William Marion Reedyista tuli sen päätoimittaja joulukuussa 1896. Hänen aikanaan lehden talous oli tiukoilla. Lehti sai jälleen uuden nimen, Reedy's Paper, ja vihdoin 30. toukokuuta 1913 sen nimeksi tuli Reedy's Mirror. Lehden jälkeläinen The Mirror ilmestyi 1920–1944, ja sen toimittajina olivat ensin Charles J. Finger ja lopuksi Barry Lewis.
Sen avustajakuntaan kuuluivat Robert Frost, Edgar Lee Masters, Carl Sandburg, Ezra Pound, Vachel Lindsay, Harris Merton Lyon, Sara Teasdale and Theodore Dreiser.
Powers (yhdysvaltalainen televisiosarja)

Juoni

Maailmassa, jossa tavalliset ihmiset ja superihmiset elävät sovussa keskenään, entinen supersankari Christian Walker on ryhtynyt henkirikosetsiväksi menetettyään voimansa. Hän ja hänen työparinsa Deena Pilgrim työskentelevät Los Angelesin poliisivoimien Powers-osastolla, jossa hän he tutkivat superihmisiä koskevia rikoksia.
Myllyjärvi (Jyväskylä, Oittila)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 17,5 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105 metriä mpy.
Ohjelmaravintola Maxim

Maxim on Kuopion keskustassa sijaitseva ohjelmaravintola, jonka ohjelmisto koostuu mm. teatterista, musiikista ja stand up -komediasta.
Maxim aloitti nykyisen toimintansa syksyllä 2016. Aiemmin rakennuksessa on toiminut yksi kaupungin tunnetuimmista elokuvateattereista. Maxim on perustettu vanhan elokuvateatteri Maximin paikalle.
Marjaana Koskinen

Elise Marjaana Koskinen (o.s. Jussila, s. 26. tammikuuta 1962 Turku) on aiempi SDP:n kansanedustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Hän on ollut kansanedustajana vuosina 1995–2011 mutta ei asettunut enää ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleihin. Koulutukseltaan hän on sosiaalityöntekijä ja valtiotieteiden ylioppilas. Koskinen oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1989–1992, Raision kaupunginvaltuuston jäsenenä 1993–2005 ja puheenjohtaja 2001–2002, sekä myöhemmin 2009–2010 puheenjohtajana. Koskista pidetään SDP:n vasemman siiven edustajana. Hänet tunnetaan vahvasta omasta tahdosta ja hän on useampaan otteeseen äänestänyt ryhmäpäätöstä vastaan uhmaten SDP:n eduskuntaryhmän ryhmäkuria. Suurin kohu nousi, kun hän äänesti kauppojen aukiolon pidentämistä vastaan. Eduskuntaryhmän päätöstä vastaan hän on äänestänyt myös työeläkejärjestelmän ja tekijänoikeuslain uudistamisessa. Marjaana Koskinen on pitänyt näkyvästi pienituloisten puolta sekä eduskunnan keskusteluissa että äänestyksissä.
Koskinen herätti huomiota ilmoittautumalla Vasemmistoliiton eurovaaliehdokkaan tukijaksi vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa.
Vuonna 2010 Koskinen muutti Raisiosta Naantalin Rymättylään Ampuminmaan saarelle. Koskisen mies Jari Koskinen on isännöinyt Merilän tilaa Ampuminmaassa lähes kymmenen vuotta.
Kaulusluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 27 cm. Aikuisen linnun höyhenpuvun väritys vaihtelee, tavallisin on yleisväriltään punainen ja sillä on violetinmusta kaulus, joka joillakin yksilöillä on leveä ja huomiota herättävä mutta toisilta se lähes puuttuu. Vatsa ja pyrstön alapeitinhöyhenet ovat purppuranväriset ja hartiahöyhenet himmeän purppurat mustin kärjin. Isot peitinhöyhenet ja siipisulat ovat mustakärkiset ja -reunaiset. Pyrstö on päältä purppuranpunainen ja punaruskea alta. Nokka on oranssinpunainen, iiris keltainen tai oranssi ja koivet harmaat. Nuorella linnulla alapuolen höyhenissä on voimakas purppuran sävy, siipien yläpeitinhöyhenet ovat vihertävät ja iiris on ruskea. Sukupuolet ovat samannäköisiä.

Esiintyminen

Kaulusluri esiintyy Indonesiassa Papuan länsiosan saarilla Irian Jaya Baratissa (muun muassa Maju ja Weda) sekä Pohjois-Molukeilla.
Kauluslurin esiintymisalue on kooltaan 20 000–50 000 neliökilometriä, maailman populaation koko on 100 000–500 000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Kauluslurit elävät alavien maiden metsissä sekä istutetuissa kookospalmumetsiköissä.

Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto

Kauluslurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa, etenkin Erythrina puiden mettä ja siitepölyä syöden. Ne syövät luultavasti myös hedelmiä ja hyönteisiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Billy (koirarotu)

Ulkonäkö

Billy on melko kookas, voimakas, kestävä ja kevytliikkeinen. Sen pää on pitkähkö, melko kapea ja kuiva. Otsapenger ja niskakyhmy näkyvät selvästi. Ranskalaisen rodun korviksi aika ylös kiinnittyneet ja litteinä riippuvat. Etureuna hieman ulospäin kiertynyt. Rintakehä on erittäin syvä, mutta ei kovin leveä. Selkä leveä ja vahva. Selkälinja on hieman köyry. Häntä on pitkä ja sapelimainen. Liikkeiden tulisi olla sellaiset, joissa laukka sujuu helposti. Karvapeite on lyhyt ja sileä. Väriltään se on joko puhtaanvalkoinen, vaalea beige tai valkoinen oranssinvärisin/ sitruunankeltaisin laikuin. Urosten sallittu säkäkorkeus on 60–70 cm ja narttujen 58–62 cm. Sukupuolten välistä eroa määrittämättä paino vaihtelee 24 ja 32 kilogramman välillä.

Luonne ja käyttäytyminen

Billy on äärimmäisen nopea, älykäs ja rohkea. Se tarvitsee runsaasti liikuntaa ja kuten suurin osa kookkaista ajokoirista, sitä voi riistavietin takia juoksuttaa irti vain aidatulla alueella. Se ei sovi kerrostaloon eikä voimakkaan muihin koiriin kohdistuvan dominanssinsa takia tule välttämättä toimeen muiden saman sukupuolen edustajien kanssa. Sopiviin harrastuksiin lukeutuu mm. tottelevaisuuskoulutus.

Alkuperä

Billy on kotoisin Länsi-Ranskasta Poitou-Charentesin hallintoalueelta, jossa se 1800-luvulla jalostettiin. Se on saanut nimensä Poitoussa sijainneesta Chateau de Billy -linnasta, jossa asui rodun ensimmäinen kasvattaja Monsieur Gaston Hublot du Rivault. Hänen koiransa polveutuivat kolmesta sukupuuttoon kuolleesta nykyisen poitevin-rodun kantalinjasta montemboeufista, ceris'stä ja laryestä, minkä lisäksi billyjä risteytettiin myöhemmin englanninkettukoirien kanssa tarkoituksena parantaa geenipoolia. Rodun elvyttämiseen käytettiin porcelainea ja harrieria. Rotua käytettiin alun perin kauriin ja villisian jäljittämiseen, mikä on kotimaassa Ranskassa yhä sen pääasiallinen tehtävä. Se metsästää tavallisesti laumassa. Ensimmäinen rotumääritelmä kirjoitettiin vuonna 1886.
John Rawls

Ajattelu

Rawlsin keskeisimmät ajatukset ovat vapausperiaate ja eroperiaate. Vapausperiaatteen mukaan kaikille pitää taata mahdollisimman laajat vapaudet niin, etteivät ne rajoita toisten ihmisten samanlaisia vapauksia. Eroperiaatteen mukaan vain ne taloudelliset erot ovat oikeudenmukaisia, jotka maksimoivat sen kansalaisen aseman, joka loppujen lopuksi jää huonoimpaan asemaan. Joidenkin ihmisten kohdalla voidaan siis oikeuttaa korkeammat tulot, jos se hyödyttää myös vähäosaisimpia.
Toinen Rawlsin ajama ajatus on tietämättömyyden verho. Ajatus on, että ihmisten pitää sopia moraalinormeista kuvitellen, että he eivät tiedä millaiseen asemaan yhteiskunnassa he päätyvät. Näin päädytään ratkaisuun, joka on kaikille paras mahdollinen. Muun muassa vapausperiaate ja eroperiaate syntyvät Rawlisin mukaan juuri tietämättömyyden verhon takana.
Võron instituutti

Võron instituutti (võroksi Võro Instituut, vir. Võru Instituut) on Viron valtiollinen tutkimus- ja kehityslaitos, jonka tavoitteena on võron kielen ja kulttuurin kehittäminen ja tutkiminen.

Historiaa

Viron valtio perusti instituutin vuonna 1995 etelävirolaiseen kaupunkiin Võruun. Instituutin johtajina ovat olleet Enn Kasak, Kaido Kama ja Külli Eichenbaum. Nykyisin toimii johtajana Rainer Kuuba.

Toimintaa

Instituutilla on monenlaista toimintaa võron kielen ja kulttuurin kehittämisen ja tutkimisen alalla: koulutusohjelmat, kielentutkimus ja kielenhuolto paikannimien tutkimus, kielineuvonta, võronkielisten oppimateriaalien, tieteellisten kokoelmien ja kaunokirjallisuuden julkaiseminen, jokavuotisten kansainvälisten pienten itämerensuomen kielten konferenssien järjestäminen.
Toiminnan päätavoitteena on rohkaista võrolaisia käyttämään heidän omaa kieltään ja säilyttämään heidän perinteistä elämäntapansa.
Vitoria (1865)

Valmistus

Alus tilattiin joulukuussa 1862 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin tammikuussa 1863. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1865 ja se valmistui toukokuussa 1867.

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen vuonna 1868. Vuodesta 1900 alkaen alus oli koululaivana. Alus poistettiin vuonna 1912 ja romutettiin.
Fortuna Düsseldorf

Seuran perustaminen ja alkuvuodet (1895–1945)

Seuran historian katsotaan alkaneen vuonna 1895 perustetusta Turnverein Flingern 1895:sta. Vuonna 1908 perustetiin jalkapalloseura nimeltä Düsseldorfer Fußballklub Spielverein, joka vuonna 1913 yhdistyi Fußballklub Fortuna 1911:n kanssa muodostaen Düsseldorfer Fußballklub Fortuna 1911:n. Seura pelasi kaudella 1913–1914 ensimmäistä kertaa alueellisessa sarjassa. Düsseldorfer Fußballklub Fortuna 1911 voitti ensimmäistä kertaa Düsseldorfin mestaruuden kaudella 1917–1918. Vuonna 1919 TV Flingern liittyi Fortunaan, jolloin seuran uudeksi nimeksi vaihdettiin Düsseldorfer Turn- und Sportverein Fortuna 1895.
Seura voitti ensimmäisen suuremman mestaruutensa vuonna 1927, jolloin se voitti Bezirksligan-mestaruuden. Tämän myötä Fortuna eteni Saksan-mestaruusturnauksessa loppukierrokselle. Seura voitti Bezirksligan myös vuosina vuosina 1929, 1931 ja 1933. Vuonna 1933 Fortuna selviytyi Saksan-mestaruusturnauksen loppuotteluun, jossa se kohtasi Schalken. Ottelu päättyi Fortunan 3–0-voittoon, jolloin seura voitti toistaiseksi ainoan Saksan-mestaruutensa.
Vuonna 1935 Kraftsportverein 1920 yhdistyi seuraan. Fortuna eteni Saksan-mestaruusturnauksessa loppuotteluun vuonna 1936, mutta tällöin 1. FC Nürnberg voitti loppuottelun maalein 1–2. Tammikuussa 1938 joukkue pelasi Saksan cupin loppuottelussa, jossa se hävisi 1–2 Schalkelle. Ennen 1930-luvun loppua seuran lajivalikoimaan kuuluivat muun muassa yleisurheilu, rugby ja käsipallo, mutta lajivalikoimaa alettiin karsia vuosikymmenen lopulla. Vuosina 1944–1945 seura tunnettiin nimellä Kriegsspielgemeinschaft Düsseldorf. Tällä nimellä seura pelasi yhdessä Düsseldorfer Sport Clubin kanssa. Nimeä ei kuitenkaan käytetty enää toisen maailmansodan jälkeen.

Toisen maailmansodan jälkeinen aika

Sodan jälkeen Fortuna aloitti pelaamisen uudessa Oberliga Westissä.

Bundesliigassa

Seura pääsi nousemaan Bundesliigaan kaudeksi 1966–1967, mutta päätyi 17:ksi joutuen putoamaan. Kaudeksi 1971–1972 joukkue nousi Bundesliigaan ollen siellä aina vuoteen 1987 saakka. Parhaimmillaan joukkue oli Bundesliigan kolmas vuosina 1973 ja 1974. Bundesliiga-kausina joukkue voitti Saksan Cupin kahdesti vuosina 1979 ja 1980, jonka lisäksi se oli Cup-voittajien cupissa toinen vuonna 1979. Kauden 1986–1987 päätteeksi seura putosi Bundesliigasta oltuaan 17:s. 
Joukkue ei kuitenkaan luovuttanut, vaan nousi Bundesliigaan kolmeksi kaudeksi vuonna 1990. Putoamisen jälkeen vuonna 1992 seurasta on tullut ns. hissiseura, kun se on noussut ja pudonnut sarjojen välillä. Seura nousi Bundesliigaan kertaalleen vuosiksi 1995–1997, jonka jälkeen se on pudonnut alasarjoihin. Kaudeksi 2008–2009 seura pääsi 3. Ligaan. Voittokulku jatkui ja kauden päätteeksi seura nousi 2. Bundesliigaan.