google/wiki40b huggingface dataset:
Haitin maantiede

Geologia

Haiti sijaitsee Karibian ja Pohjois-Amerikan mannerlaattojen rajalla, ja Enriquillon siirros kulkee Hispaniolan saaren halki. Siksi alue on jatkuvasti maanjäristysten uhan alainen ja järistykset ovatkin varsin tavallisia, mutta todella voimakkaita ja suurituhoisia järistyksiä alueella sattuu suhteellisen pitkin väliajoin.
Vuoden 2010 tammikuussa Haitissa tapahtui tuhoisa Haitin maanjäristys, joka ravisteli myös Kuubaa, Bahamasaaria ja Dominikaanista tasavaltaa. Kuolonuhrien määrän arvioidaan olevan vähintään 200 000. Suuri osa maailman valtioista on ryhtynyt tukemaan Haitia pelastustoimilla.

Luonto ja luonnonsuojelu

Haitissa on yksi Unescon maailmanperintökohde, kolmen historiallisen kohteen kokonaisuus Haitin historiallinen kansallispuisto. Lisäksi maassa on kaksi kansallispuistoa, Pic Macayan kansallispuisto maan eteläosassa ja La Visiten kansallispuisto maan kaakkoisosassa. La Visitessä on havumetsiä ja ruohikkoa, ja siellä tavataan monia harvinaisia lintulajeja. Pic Makayassa on maan viimeiset sirpaleet pilvimetsää, joka on monen uhanalaisen eläinlajin koti.
Koska väestön enemmistön ensisijainen kotitalousenergian lähde on polttopuu, Haitin luonnonmetsät katoavat nopeasti: vuonna 1923 maa-alasta lähes 60 prosenttia oli metsää, vuonna 2006 enää vajaa kaksi prosenttia. Metsien katoaminen aiheuttaa maaperän eroosion kiihtymistä, joka pienentää satoja ja aiheuttaa vaarallisia maanvyörymiä. Puuton maaperä ei pidätä vettä, joten rankkasateet aiheuttavat tulvia ja mutavyöryjä. Esimerkiksi syksyllä 2004 hurrikaani Jeannen aiheuttamat tulvat ja mutavyöryt hukuttivat Haitilla tuhansia ihmisiä, metsäisessä naapurimaassa Dominikaanisessa tasavallassa vain 18 henkeä.
Metsäkadon osasyynä on Haitin maailman 4. heikoin omistusoikeuden suoja, minkä vuoksi metsillä ei ole omistajia, joiden kannattaisi hillitä hakkuita ja istuttaa hakatun tilalle uutta metsää. Suurin osa haitilaisista myös asuu taloissa, joita ei omista kukaan, minkä vuoksi taloja ei kannata rakentaa niin järistyskestäviksi kuin omistettuja taloja rakennettaisiin. Talot näet saattaa menettää toiselle eikä niitä ehkä voi edes myydä.
Ruotsin arkkitehtuurimuseo

Ruotsin arkkitehtuurimuseo (ruots. Arkitekturmuseet) on museo Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se sijaitsee Skeppsholmenilla, jossa on myös Moderna museet. Museon on perustanut vuonna 1962 Ruotsin arkkitehtiliitto SAR. Vuonna 1978 museo siirtyi Ruotsin valtion hallintaan.
Malena Ernman

Yksityiselämä

Ernmanilla on tyttäret Greta ja Beata näyttelijä Svante Thunbergin kanssa. Hän on kirjoittanut yhdessä perheensä kanssa kirjan Scener ur hjärtat (suom. Sydämen asioita – Perhe ja planeetta kriisissä) perheen kamppailusta tyttärien autismi- ja ADHD-diagnoosien kanssa.
Tytär Greta Thunberg tunnetaan ilmastoaktivistina. Hänen vaikutuksestaan hänen äitinsä lopetti lentämisen 2016 ja näin kansainvälisen uransa.
Paul Klinthe

Paul Johan Klinthe (24. helmikuuta 1904 Hanko – 4. joulukuuta 1943 Tammisaari) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Sverre P:son Sverre.
Klinthe väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa 1936. Väitöskirjan aiheena oli Ahvenanmaan valtio-oikeudellinen asema.
Risto Vilhunen

Risto Vilho Olavi Vilhunen alias Leonardo da Vilhu (s. 28. lokakuuta 1945 Kuopio) on suomalainen taidemaalari ja taiteen kerääjä. Vilhunen valmistui Taideakatemian koulusta vuonna 1968.
Vilhunen tunnettiin 1960-luvulla pop-taiteen tekijänä. Tuolloin hän teki kirkkain värein maalattuja kehyksen muotoa rikkovia teoksia, joissa oli ulkomaisista lehdistä kerättyjä vanhoja mainoksia.
1970-luvun alussa Vilhunen innostui Italian renessanssin taiteesta ja otti taiteilijanimekseen Leonardo da Vilhu. Samalla hän jätti pop-taiteen ja alkoi maalata maisemia. Maisemissa on usein vanhoja puurakennuksia, kuten latoja ja aittoja. Niissä on myös huomiota herättävät kehykset, mistä syystä Vilhusta on sanottu kehystaiteilijaksi. 
Samoihin aikoihin Vilhunen perusti veistospuiston, joka on Sotungin kylässä Itä-Vantaan ja Sipoon rajalla. Puistossa on muun muassa Vilhusen viinapiruveistoksia. 
Siellä sijaitseva talo Vilhuseksi kutsuttu rakennus on Risto Vilhusen koti ja ateljee. Rakennuksen modernistisen, puutaloarkkitehtuuria edustavan ateljeeosan (1971) suunnittelivat arkkitehdit Juhani Pallasmaa ja Kristian Gullichsen. Asuinosa ja eteistila (1978-83) on arkkitehti Jyrki Kalkeen piirtämä. Osista viimeisenä valmistui matala kuistiosa, jolla ateljee liitettiin asuintaloon.
Vilhuselle myönnetiin Vantaan kulttuuripalkinto vuonna 1995.

Taidekokoelma

Vilhunen alkoi kerätä taidetta 1990-luvun puolivälissä.  Vuonna 2009 taidekokoelmassa oli 4 140 teosta, joista ikoneita yli 500. Vilhunen lahjoitti kokoelman Kuopioon Vantaan kaupungin jahkailtua liian pitkään asiassa.
Kokoelman pohjana oli 1 500 piirustusta ja grafiikanlehteä suomalaisilta taiteilijoilta. Moni nimekäs kotimainen taiteilija lahjoitti kokoelmaan teoksiaan. Lisäksi Vilhunen on ostanut ja vaihtanut teoksia. Kokoelmassa on useiden keskeisten impressionistien töitä. Pierre-Auguste Renoirin maalauksen hän sai vaihdossa tukholmalaisen galleristin kanssa. Suomalaisten nykytaiteilijoiden ohella kokoelmassa on muun muassa Goyan, Rembrandtin, Berthe Morisotin, Ilja Repinin, von Wrightin, Wäinö Aaltosen, Tyko Sallisen, Marc  Chagallin ja Fanny Churbergin teoksia.
Vilhusen kokoelman sanotaan olevan yksi suurimmista yksityisen taiteilijan kokoelmista. Ranskalaisen Edgar Degasin kokoelmassa oli noin 5 000 työtä. Vilhunen on sanonut keräävänsä intuitiolla ja keräilyn toimivan alkoholismin jatkeena, ”piristyksenä johon jää koukkuun”.
Kesällä 2018 uutisoitiin, että Vilhunen lahjoittaa taidekokoelmansa osan, joka koostuu ikoneista ja muusta kristillisestä esineistöstä Suomen ortodoksiselle kirkkomuseolle. Lahjoitukseen kuuluu lähes 900 esinettä, joista vanhimmat ovat 1700-luvulta. Siinä on ikoneiden lisäksi liturgisessa jumalanpalveluksessa käytettyjä tekstiilejä ja sakraaliesineitä.
Nageia

Nimet

Suvun tieteellinen nimi Nageia on johdettu suvun tyyppilajin Nageia nagi japaninkielisestä nimestä nagi (梛).

Kuvaus

Suvun Nageia edustajat ovat ainavihantia puuvartisia kasveja. Ne ovat yleensä puumaisia, mutta voivat olla myös pystyvartisia pensaita. Oksat haarautuvat rungosta epäsäännöllisesti. Rungon ohut kuori hilseilee levyinä.
Lehdet ovat litteitä, ruodillisia ja nahkeapintaisia. Lehtilavan muoto vaihtelee kapean suikeasta leveämpään soikeaan tai puikeaan. Lehdet ovat yleensä yksimuotoisia, mutta varhaislehdet ovat usein hieman myöhäislehtiä pienempiä. Lehtiasento voi olla kierteinen tai varsinkin johtoversoissa vastakkainen. Lehdet ovat silposuonisia, eikä niissä ole näkyvää keskisuonta, toisin kuin lähisukuisilla podokarpuksilla (Podocarpus). Lehdissä on lisäksi yleensä useita pihkatiehyitä. Ilmarakoja voi olla lehden kummallakin pinnalla tai ainoastaan alapinnalla.
Suvun kasvit voivat olla yksikotisia tai kaksikotisia. Hedekukinnot eli hedekävyt ovat muodoltaan lieriömäisiä tai munanmuotoisia. Ne voivat kasvaa yksittäin tai suuremmissa, yleensä 2–6 hedekukinnon muodostamissa tähkämäisissä kukinnoissa. Hedekukinnon hedelehdet ovat muodoltaan kolmiomaisia tai lyhytsuippuisia. Hedelehden tyvellä on kaksi siitepölyä tuottavaa pölylokeroa.
Emikukinnot eli kävyt ovat meheviä, kuten muillakin podokarpuskasveilla. Pitkäperäiset kävyt kasvavat yksittäin. Käpy koostuu useasta rangan ympärille kierteisesti asettuneesta käpysuomusta, joista vain kärjenpuoleisin suomu on hedelmällinen, ja tuottaa yhden siemenen. Kävyn kypsyessä steriilit suomut voivat kuihtua tai kasvaa yhteen ja muodostaa mehevän pohjuksen, kuten podokarpuksillakin. Toisin kuin podokarpuksilla, suvulla Nageia pohjus on yleensä pieni ja vain hieman kävyn perää leveämpi. Siemenen kypsyessä sen ympärille muodostuu pyöreä, mehevä vaippa, jota kutsutaan nimellä epimatium. Siementä täysin ympäröivän epimatiumin pinta on kypsänä yleensä tumman punertava, purppurainen tai sinertävä.

Luokittelu

Suvun Nageia kasvit ovat podokarpuskasvien heimoon kuuluvia havupuita. Niiden lähimpiä sukulaisia ovat niitä paljolti muistuttavat podokarpukset, afrokarpukset (Afrocarpus) ja suku Retrophyllum. Useimmat suvun Nageia edustajat kuvattiin alun perin podokarpusten suvun lajeina ennen kuin ne siirrettiin omaan sukuunsa. Pitkään 1900-luvulla sukuun Nageia laskettiin usein kuuluvaksi myös nykyisten afrokarpusten suvun sekä suvun Retrophyllum lajeja, kunnes kasvitieteilijä Christopher Page jakoi lajeja näihin uusiin sukuihin vuonna 1989.

Levinneisyys

Suvun Nageia lajeja kasvaa luonnonvaraisena Aasian itä- ja eteläosissa sekä Australaasiassa. Niiden levinneisyysalue ulottuu lännessä Intiaan ja idässä pohjoisesta Japanista etelään Papuaan-Uuteen-Guineaan. Ne kasvavat yleensä ainavihannissa trooppisissa tai subtrooppisissa sademetsissä.
Ty Burrell

Ura

Burrell on näytellyt monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänen televisioroolejaan ovat olleet muun muassa plastiikkakirurgi Oliver Barnesin rooli tilannekomediassa Hoidon tarpeessa (Out of Practice, 2005–2006), Gary Crezyzewskin rooli tilannekomediassa Takaisin ruutuun (Back to You, 2007–2008) ja Phil Dunphyn rooli vuonna 2009 alkaneessa tilannekomediassa Moderni perhe (Modern Family). Vuosina 2011 ja 2014 hänet palkittiin Primetime Emmyllä roolistaan sarjassa Moderni perhe, kategoriassa paras miessivuosa komediasarjassa. Hän oli ehdolla saman palkinnon saajaksi myös vuosina 2010, 2012 ja 2013.
Elokuvissa Burrell on esittänyt muun muassa Steveä kauhuelokuvassa Kuolleiden aamunkoitto (2004), Allan Arbusia draamaelokuvassa Fur (Fur: An Imaginary Portrait of Diane Arbus, 2006), Leonard Samsonia supersankarielokuvassa The Incredible Hulk (2008) ja Interpolin agentti Jean-Pierre Napoleonia musikaalikomediassa Muppets Most Wanted (2014). Ensimmäiset elokuvaroolinsa hän teki vuonna 2001 komediaelokuvassa Evoluutio, jossa hän esitti eversti Flemmingiä, ja sotaelokuvassa Isku Mogadishuun (Black Hawk Down), jossa hänellä oli Tim Wilkinsonin rooli.
Burrell opiskeli näyttelemistä Southern Oregon Universityssä, jossa hän suoritti bachelor-tutkinnon vuonna 1993, ja Pennsylvania State Universityssä, jossa hän suoritti master-tutkinnon vuonna 1997. Opiskeluaikanaan hän muun muassa esitti pääroolia John Steinbeckin romaaniin Vihan hedelmät (The Grapes of Wrath) perustuvassa näytelmässä vuonna 1994 ja Thornton Wilderin näytelmässä Meidän kaupunkimme (Our Town) vuonna 1996. Valmistuttuaan Pennsylvania State Universitystä hän teki ensimmäisen roolityönsä ammattilaisena washingtonilaisen Folger Shakespeare Theatren esittämässä William Shakespearen näytelmässä Loppiaisaatto (Twelfth Night).
Myöhemmällä teatteriurallaan hän on näytellyt muun muassa Caryl Churchillin näytelmässä Drunk Enough to Say I Love You? Lontoon Royal Court Theatressa, William Shakespearen näytelmässä Rikhard III (Richard III) New Yorkin Public Theaterissa ja newyorkilaisen Signature Theater Companyn tuottamassa versiossa Lanford Wilsonin näytelmästä Burn This.

Yksityiselämä

Burrell on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, vuosina 2010 ja 2012 adoptoidut tyttäret.
Miehen hinta

Juoni

Öykkärimäinen, sosiaalisesti kömpelö Frank Machin (Harris) on pääsemässä kaivosmiehen työstä ammattimaiseksi rugbyn pelaajaksi, mutta kärsii rakkauden puutteesta. Hän yrittää lähestyä leskeksi jäänyttä kaunista vuokraemäntäänsä Margaretia (Roberts), pienen tytön ja pojan yksinhuoltajaa, mutta hänen keinonsa ovat liian suorasukaisia ja äkkinäisiä itsesääliin vaipuneelle naiselle.

Vastaanotto

Elokuva oli Richard Harrisin ensimmäinen pääosa, ja hän sai siitä Cannesissa parhaan näyttelijän palkinnon. Sekä Harris että Roberts olivat myös Oscar-ehdokkaina. Roberts voitti lisäksi Bafta-palkinnon, jonka saajaksi Harriskin oli omassa sarjassaan ehdolla.
Miehen hinnasta nousi 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa vallinneen ”nuorista vihaisista miehistä” kertoneen brittiläisen ”tiskipöytärealismin” (engl. kitchen sink drama) kärkikaartiin koruttomuudellaan ja suoruudellaan. Martin Scorsese on kertonut ottaneensa siitä vaikutteita elokuvaansa Kuin raivo härkä.
Miehen hinta valittiin sijalle 52 British Film Instituten vuonna 1999 kokoamalla listalla 1900-luvun sadasta parhaasta brittielokuvasta.The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vilnan vanhakaupunki

Vilnan vanhakaupunki (liett. Vilniaus senamiestis, puol. Stare Miasto w Wilnie) on liettualaisen Vilnan kaupungin historiallinen osa. Se on noin 360 hehtaarin laajuinen ja käsittää kolmen linnan ja keskiaikaisen muurin ympäröivän muurin alueen. Sitä halkovat kapeat kadut, ja sen rakennukset edustavat useaa eri arkkitehtonista tyylisuuntaa.

Kaupunkikuva

Vilnan vanhakaupunki on keskisen ja itäisen Euroopan suurin barokkia edustava vanhakaupunki. Sen pinta-ala on 360 hehtaaria. Vanhakaupunki käsittää kolmen linnan alueen sekä keskiaikaisen muurin ympäröivän alueen. Kaava on säilynyt keskiaikaisena, ja vanhaakaupunkia halkovat kapeat kadut, jotka jakavat sen epäsäännöllisen muotoisiin kortteleihin. Myöhemmin alueelle on lisätty suuria aukioita.
Vanhankaupungin rakennukset edustavat gotiikkaa, renessanssia, barokkia ja uusklassista arkkitehtuuria. Arkkitehtonisesti ja historiallisesti vanhakaupunki on merkittävä, sillä lähes 40 prosenttia rakennuksista on määritelty erittäin merkittäviksi.

Historia

Vilnan vanhakaupunki perustettiin paikale, joka on ollut asuttu jo neoliittisella kaudella. Puinen linna rakennettiin Gediminon kukkulalle noin vuonna 1000. Asutus kehittyi kaupungiksi vasta 1200-luvulla, ja vuoteen 1323 mennessä Vilnasta oli tullut Liettuan suuriruhtinaskunnan pääkaupunki.
Nopeasti kasvava kaupunki tuhoutui pahoin vuoden 1471 tulipalossa. Ainoat todisteet tulipaloa edeltävästä ajasta ovat osat muurista, jotka ovat jääneet jäljelle vuosina 1503–1522 tataareita vastaan tehtyjen puolustusrakennelmien alta.
Vuoden 1610 tulipalon jälkeen vanhaankaupunkiin rakennettiin monia uusia kirkkoja, ja Vilnassa oli Puolan–Venäjän sodan alkaessa 1654 peräti 41 uskonnollista rakennusta. Monet niistä tuhoutuivat sodan aikana, ja monet vanhat rakennukset paloivat 1700-luvun tulipalojen aikana. Vanhaakaupunkia on kuitenkin sen jälkeen jälleenrakennettu, mikä antaa sille sen nykyisen ulkoasun.
Toisessa maailmansodassa tuhoutui yli 80 vanhaa rakennusta, mutta monia niistä rakennettiin uudelleen sodan jälkeen. Vanhassakaupungissa toteuttiin 1956–1958 ja 1970–1974 laajoja kunnostuksia. Se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994.

Väestö

Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Vilnan vanhassakaupungissa asui 20 400 asukasta. Vuonna 1996 asukkaita oli vielä 30 000. Vaikka rikkaimmat liettulaiset suosivat esikaupunkialueita, Vilnan vanhakaupunki on Liettuan kallein asuinalue. Se on suosittu rikkaiden ulkomaalaisten keskuudessa.
Tali

Tali tarkoittaa sekä nisäkkäiden ihon talirauhasista erittyvää ihotalia että eläinten rasvakudoksista saatavaa rasvaa. Ihotali muodostuu kuolleista epiteelisoluista, ja sen tehtävänä on suojata ja voidella ihoa.
Kiinteää, hieman kellertävää rasvaa saadaan märehtijöiden, etenkin lampaan ja nautaeläinten, ruhojen rasvakudosta murskaamalla ja sulattamalla sitä 60–70 asteessa sekä poistamalla massasta vesi. Tali koostuu pääasiassa steariinihapon triglyseridista (tristeariini) sekä steariinihapon, palmitiinihapon ja öljyhapon sekaglyserideistä, vapaista rasvahapoista sekä pienestä määrästä kolesterolia. Talia käytetään ravintorasvana sekä saippuan ja kynttilöiden valmistuksessa.
Jenő Jandó

Jenő Jandó (s. 1. helmikuuta 1952 Pécs) on unkarilainen pianisti. Jandó on ollut yksi tuotteliaimmista klassista musiikkia levyttäneistä artisteista. Hän on toiminut Franz Liszt -musiikkiakatemian professorina Budapestissa.
Jandó sai äidiltään pianonsoiton opetusta ennen muodollisia opintojaan Liszt-akatemiassa, jossa häntä opettivat Katalin Nemes ja Pál Kadosa. Valmistuttuaan hän menestyi kansainvälisissä kilpailuissa ja sai esimerkiksi ensipalkinnon kamarimusiikkikategoriassa Sydneyn kansainvälisessä pianokilpailussa vuonna 1977. Jandó on itse kuvannut ammattiuransa lähteneen todella käyntiin kolmannen palkinnon myötä Beethoven-pianokilpailussa 18-vuotiaana.
Jandó on levyttänyt Naxokselle kaikki Wolfgang Amadeus Mozartin konsertot ja sonaatit. Levytysten joukossa ovat myös kaikki Joseph Haydnin ja Beethovenin sonaatit, Béla Bartókin koko pianotuotanto, Edvard Griegin ja Robert Schumannin sonaatit sekä Sergei Rahmaninovin toinen konsertto ja Paganini-rapsodia. Kamarimusiikin parissa Jandó on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Kodály-kvartetin, viulisti Takako Nishizakin ja sellisti Maria Kliegelin kanssa.
Cynognathus

Ominaisuudet

Cynognathus oli hieman koiraa muistuttava lihansyöjä, ja hyvin suurikokoinen kynodontti. Sen pää on ruumiin kokoon suhteutettuna suuri, kallon pituus on noin 30–45 cm. Kallo on jokseenkin kapea ja sen alaleuassa on käytännöllisestikatsoen vain yksi luu, jossa ovat eläimen alaleuan etu-, kulma- ja poskihampaat. Kulmahammas on suuri ja alaleuan muoto mahdollistaa leukojen suuren avautumisen. Eläimellä oli kallon rakenteesta päätellen suuret leukalihakset ja täten suuri puruvoima. Cynognathusin vartalo on voimakasrakenteinen ja takajalat sijaitsevat ruumiin alla, joten eläimen asento oli sen eläessä nisäkäsmäinen.

Luokittelu

Cynognathus kuuluu kladiin Eucynodontia, kladiin Cynognathia ja heimoon Cynognathidae. Eucynodontian edustajana se on täten läheisempää sukua nisäkkäille kuin ”primitiivisemmille” kynodonteille, joita ovat esimerkiksi Progalesaurus, Procynosuchus ja Thrinaxodon.
HMS Dragon (D46)

Palvelus

HMS Dragon liitettiin palvelukseen otettaessa 5. Kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin. Ensimmäisen maailmansodan loputtua alus liitettiin 1919 osaksi Itämerelle lähetettyä laivasto-osastoa. Itämereltä alus palasi Énglantiin tammikuussa 1920. Alus palveli seuraavat viisi vuotta Atlantin laivaston 1. Kevyt risteilijäviirikössä, jossa palvellessaan se saattoi marraskuussa 1923 kolmen muun Danae-luokan risteilijän kanssa HMS Hoodia ja HMS Repulsea maailmanympäripurjehduksella.
HMS Dragon liitettiin osaksi Välimeren laivaston 1. Risteilijäviirikköä helmikuussa 1926. Saman vuoden lokakuussa alus palveli tilapäisesti Kiinan asemalla, josta se palasi Välimerelle. Alus poistettiin palveluksesta 19. joulukuuta 1928 ja siirrettiin Chathamin telakalle modernisoitavaksi.
HMS Dragon palasi palvelukseen 18. maaliskuuta 1930 Amerikan ja Länsi-Intian asemalle ennen siirtoaan 16. heinäkuuta 1937 reserviin, josta se palasi palvelukseen heinäkuussa 1939 miehitettynä palvelukseen kutsutuilla reserviläisillä. Alus osallistui elokuussa kuningas Yrjö VI:n laivastokatselmukseen Weymouthin lahdella, minkä jälkeen se jäi palvelukseen määrättynä 7. Risteilijäviirikköön tehtävänään valvoa Briteinsaarten ja Islannin välistä merialuetta.
Varustamisen ja miehistön sodan ajan vahvuuteen täydentämisen jälkeen alus aloitti matkansa Scapa Flowhun, josta se aloitti merialueen valvonnan. Aluksen tehtävänä olisi erityisesti estää kotiinsa palaavien saksalaisten alusten kotiinpääsy. Alus sai 3. syyskuuta käskyn aloittaa saksalaisalusten valtaaminen kohdattaessa. Aluksen toimintaedellytykset Pohjanmerellä partioinnissa todettiin puutteellisiksi ja sen käyttöä muualla alettiin valmistella. Se vedettiin 18. joulukuuta pois Pohjanmeren valvonnasta ja alus siirrettiin 21. joulukuuta Chathamissa telakalle sään aiheuttamien vaurioiden korjaamiseksi
Alus määrättiin tammikuussa 1940 telakalla ollessa Etelä-Atlantille, mikä tehtävä muuttui kuukautta myöhemmin Välimereksi. Se aloitti 26. helmikuuta koeajot sekä valmistautumisen ulkomaan komennukseen. Se lähti 6. maaliskuuta Portlandista Välimerelle liittyäkseen 3. Risteilijäviirikköön.
HMS Dragon palveli Etelä-Atlantin alueella, jossa se valtasi Kongon edustalta Vichyn Ranskan kauppa-aluksen Touaregin elokuussa 1940. Aluksen osallistuessa Dakarin valtausyritykseen (operaatio Menace) se joutui Vichyn Ranskan sukellusveneen Perséen maaliksi, mutta aluksen onneksi torpedot eivät osuneet. Vuoden lopulla alus partioi keskisellä Atlantilla tukikohtanaan St Helena, kun saksalainen risteilijä Admiral Hipper oli Atlantin purjehduksellaan.
HMS Dragon lähetettiin 1941 Itä-Intian alueelle ja joulukuussa alus oli Singaporessa saattueiden suojana. Vuoden 1942 alusta helmikuuhun alus palveli Kiinan sijoitetussa laivasto-osastossa. Bataviaan suunnatun hyökkäyksen jälkeen alus purjehti Colomboon 28. helmikuuta ja liittyi Itäiseen laivaston hitaaseen osaan.
HMS Dragon palasi Englantiin ja liitettiin Kotilaivaston 10. Risteilijäviirikköön, kunnes poistettiin palveluksesta joulukuussa 1942 ja siirrettiin Cammell Lairdin telakalle huoltoon.
Ivan Kudrjavzev

Ivan Kudrjavzev (ven. Иван Николаевич Кудрявцев, Ivan Nikolajevitš Kurdjavtsev) (31. maaliskuuta 1904 Pietari –13. elokuuta 1995 Helsinki) oli venäläissyntyinen, Suomeen ortodoksisia kirkkoja suunnitellut arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Leningradin taideakatemiasta 1928. Hänen työnsä mukailevat keskiaikaista pohjoisvenäläistä ortodoksikirkkoarkkitehtuuria. Tietoja Kuddjavzevin elämästä ja toiminnasta Venäläisen Hyväntekeväisyysyhdistyksen puheenjohtajana kerrotaan kirjassa "Ihmiseltä ihmiselle" (julk. Venäläinen hyväntekeväisyysyhdistys Suomessa, Orivesi 2015, 326 s.).
Sakari Saressalo

Simo Sakari Saressalo (s. 1. maaliskuuta 1917 Virolahti) on entinen pesäpalloilija. Hän edusti Haminan Palloilijoita ja Katajanokan Haukkoja.
Sakari Saressalo saavutti Suomen mestaruuden vuosina 1947 ja 1948 sekä hopeaa 1945. Itä–Länsi-otteluun Saressalo valittiin vuonna 1946 ja 1947. Keihästä Saressalo heitti ennen sotia 67 metriä.
Universaali kvanttisimulaattori

Universaali kvanttisimulaattori on Richard Feynmanin 1982 esittämä idea koneesta, joka matkii mitä tahansa kvanttijärjestelmää, myös fysikaalista maailmaa. Hän osoitti, millaisia vaikeuksia klassisilla tietokoneilla oli kvanttijärjestelmien simuloinnissa, sillä kun järjestelmä kasvaa, tietokoneen seuraamien muuttujien lukumäärä kasvaa eksponentiaalisesti. Tämän vuoksi kvanttitietokoneet voisivat olla tehokkaampia simuloidessa kvanttijärjestelmiä.
David Deutsch kehitti ideaa eteenpäin Turingin kvanttitietokoneella.
Koppelo (Valtimo)

Historia

Kylältä on löytynyt kivukaudelta oleva muinaislöytö. Koppelojärvelle ilmaantui ensimmäinen talo 1620-luvulla, joka lienee ollut Juusola. Vuonna 1937 kylän toinen talo rakennettiin nykyisen keskuksen tienoolle Palmikkijoen suuhun. Koppelojärven kylän nimi mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1639. Koppelojärvellä on asunut paljon varsinkin Lipposia. Enimmillään asukkaita on ollut viitisensataa. Kylällä toimi silloin myös kauppa, työväentalo ja koulu. Koppelon koulu on lakkautettu 1970-luvulla. Ennen on Koppelojärvi laskenut kaakkoon Haapajärven Mustalahteen, mutta järvenlaskun jälkeen vedet laskevat Koppelojokea pitkin itään Matkusjokeen.
Peikkoahvenet

Lajit ja tyypillisiä piirteitä

Varhaisimmat peikkoahventen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseeni- ja plioseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu yksi suku ja lähteestä riippuen 3–5 lajia. Lajeja ovat muun muassa peikkoahven (Scombrops boops), Scombrops gilberti ja Scombrops oculatus. Toisinaan heimon lajit luokitellaan kuuluvaksi samaan heimoon sinikalan kanssa. Peikkoahvenilla on kaksi selkäevää, jotka ovat erillään toisistaan. Taaempi ja pehmeämpi selkäevä ja peräevä ovat suomupeitteiset. Kaksi selkäevää ovat mahdollisesti jäänne nykyisiä ahvenkaloja edeltäneiltä lajeilta. Muita primitiivisiä piirteitä ovat muun muassa makuhermot ja eräät kylkiviivan hermoista. Lajit voidaan erottaa toisistaan suomujen värin ja kylkiviivan suomujen määrän perusteella.

Levinneisyys

Peikkoahvenia tavataan indopasifiselta merialueelta ja Karibianmereltä. Nuoret kalat elävät merileväkasvustoissa ja siirtyvät aikuisina lähemmäksi merenpohjaa ja niitä tavataan 400–800 metrin syvyydessä merenpinnasta. Japanissa eräät peikkoahvenlajit ovat kaupallisesti merkittäviä saaliskaloja.
Kynsikäs (asuste)

Kynsikkäät ovat avosormiset sormikkaat. Ne jättävät sormenpäät näkyviin, sillä sormiosista puuttuvat kärjet. Kynsikkäissä saattaa olla sormihuppu, joka hupun kiinni ollessa lämmittää sormia lapasten tavoin.