google/wiki40b huggingface dataset:
Ivar Hinz

Ivar Johannes Heinrich Alexander Hinz (22. elokuuta 1898 Viipuri – 25. helmikuuta 1953) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat liikemies Johannes Hinz ja Anna Duncker. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martta Rokan kanssa.

Opinnot

Hinz kävi neljä luokkaa Viipurin ruotsalaista lyseota.

Jääkärikausi

Hinz liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 20. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta pataljoona 1. komppaniaan ja suoritti Libaussa järjestetyn sotakoulun B-kurssin vuonna 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Hinz palveli sisällissodan jälkeen lähettiupseerina 2. Jääkäriprikaatin esikunnasta muodostetussa 2. Divisioonan esikunnassa, josta hänet siirrettiin 24. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Viipurin vartiopataljoonaan, josta muodostettiin myöhemmin Viipurin paikallispataljoona. Hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1921 II Polkupyöräpataljoonaan, missä hänet määrättiin ensin 2. komppanian päälliköksi ja 16. helmikuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi. Autopataljoonaan hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi. Armeijasta hän erosi 22. helmikuuta 1922 ja siirtyi myyjäksi Systema Oy:lle Helsinkiin, josta hänet siirrettiin saman yrityksen Vaasan konttorin johtajaksi Vaasaan vuonna 1923. Hän palveli konttorin johtajana vuoteen 1931 saakka, kunnes hänestä tuli Systeman omistaja ja johtaja 15. syyskuuta 1931 alkaen. Hän toimi myös Vaasan katsastusalueen moottoriajoneuvojen katsastusmiehenä 1. syyskuuta 1926 lähtien.

Talvi- ja jatkosota

Hinz osallistui talvisotaan 5. Kuljetusjoukkojen esikunnan päällikkönä ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Päämajan alaisen 8. Kuljetusjoukkojen esikunnan päälliköksi, joka oli vuodesta 1942 alkaen alistettu Esikunta-Roille, josta hän siirtyi juuri ennen sodan päättymistä Vaasan liikennepiirin päälliköksi. Sotien jälkeen hän palasi Vaasaan katsastusmieheksi. Hänet haudattiin Vaasaan.
Adriana Behar

Adriana Brandão Behar (s. 14. helmikuuta 1969 Rio de Janeiro) on brasilialainen rantalentopalloilija ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Yhdessä parinsa Shelda Beden kanssa hän on voittanut olympiahopeaa sekä Sydneyssä 2000 että Ateenassa 2004. 
Bede ja Behar ovat hallinneet naisrantalentopallon ammattilaiskenttiä. He ovat olleet FIVB:n ranking-ykkösiä kuusi kertaa, vuosina 1997–2001 ja 2004.
Behar siirtyi sisälentopallosta rantalentopalloon vuonna 1993. 16-vuotiaaksi asti hän oli harrastanut taitoluistelua.
Morlaix

Morlaix on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 15 990 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Morlaixin pinta-ala on 25 neliökilometriä.
Kolttien perinnetalo

Rakennuksen historia

Perinnetalo on vanha kolttatalo. Petsamon kolttaväestön jouduttua evakkoon sotien vuoksi menetetyiltä kotiseuduiltaan rakennutti valtio Inarin kunnan itäosiin heille useita vastaavantyyppisiä taloja 1940-luvun lopulla. Sevettijärven kylään sijoitettiin pääasiassa Suonikylän kolttia, ja heille rakennettiin yhteensä 52 kolttatilaa. Alun perin Kirakkajärvelle rakennettu Perinnetalo on yksi näistä sodanjälkeisistä tyyppitaloista, joiden suunnittelussa huomioitiin myös kolttien rakennusperinnettä. Sen yhteyteen kuului myös varastorakennus. Tila jäi kuitenkin asuttamatta. Tyhjillään ollut tuparakennus siirrettiin nykyiselle paikalleen 1990-luvun alussa.

Museotoiminta

Perinnetalon perusnäyttelyyn kuuluvat esineet, filmit, valokuvat ja tekstit kertovat Sevettijärvi-Näätämö -alueen kolttien historiaa. Perinnetalossa on myös museomyymälä, jossa myydään kolttasaamelaisia käsitöitä sekä kirjallisuutta.
Perinnetalon yhteydessä toimii myös ulkomuseo, jonka saamelaismuseo Siida on pystyttänyt talon pihapiiriin. Siinä on rekonstruoitu Suonikylän aikainen kolttien kesäpaikka tupineen ja niliaittoineen.
Art Carney

Arthur William Matthew Carney (4. marraskuuta 1918 Mount Vernon, New York – 9. marraskuuta 2003 Chester, Connecticut) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu teatteri-, elokuva-, televisio- ja radionäyttelijä.
Hän aloitti uransa 1950-luvun alussa, näytellen 1950- ja 1960-luvulla lähinnä televisiossa. 1970-luvulla hän alkoi saada enemmän rooleja elokuvista. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa Harry ja Tonto (Harry and Tonto, 1974), Viimeinen näytös (The Late Show, 1977), Kotikäynti (House Calls, 1978), Elävän kuvat (Movie Movie, 1978), Tuhoojat (Ravagers, 1979), Tyttö kuumasta (Sunburn, 1979), 8 rajua miestä (Steel, 1979), Vauhtivaarit (Going in Style, 1979), New Yorkin kostaja (Defiance, 1980), Riemuralli (Take This Job and Shove It, 1981), St. Helens (1981), Parasta aikaa elämässä (Better Late Than Never, 1982), Tulessa syntynyt (Firestarter, 1984), Pahan kasvot (The Naked Face, 1984), Muppetit Manhattanilla (The Muppets Take Manhattan, 1984) ja Last Action Hero (1993). Hän sai parhaan miespääosan Oscarin roolistaan elokuvassa Harry ja Tonto (1974). Hän on saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Art Carney oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Hänellä oli kolme lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa. Hän kuoli 85-vuotiaana.
Ritari Ässä (vuoden 2008 elokuva)

Tarina

Ryhmä palkkamurhaajia ovat saaneet tehtäväkseen varastaa KITT-auton luoneen Charles Graimanin tärkeitä tiedostoja. Heidän saapuessa paikalle ryhmä tappaa jo ikääntyneen miehen, jonka myötä KITT toteuttaa luojansa antaman tehtävän, etsiä hänen tyttärensä Sarah Graimanin ja entisen sotilaan Mike Traceurin. Löytäessään kaksikon KITTin luoja Charles Graiman osoittautuukin olevan elossa ja kutsuu häntä tuomaan tyttärensä ja Traceurin luokseen estääkseen palkkamurhaajia saamasta enempää tietoa hänen luomastaan teknologiasta.
Juan María Uriarte Goiricelaya

Juan María Uriarte Goiricelaya (s. 7. kesäkuuta 1933 Fruiz) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bilbaon hiippakuntaan 28. heinäkuuta 1957 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Marazanaen titulaaripiispaksi 17. syyskuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Añoveros Ataún, jota vustivat José María Cirarda Lachiondo ja Luis María de Larrea y Legarreta.
Uriarte Goiricelaya sai 17. lokakuuta 1991 nimityksen Zamoran ja 13. tammikuuta 2000 San Sebastiánin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 21. marraskuuta 2009.
Bingölin maakunta

Bingölin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunta tunnettiin nimellä Çapakçur vuoteen 1950 asti. Sen naapurimaakuntia ovat Tunceli, Erzurum, Muş, Diyarbakır, Erzincan ja Elazığ. Maakunnan pinta-ala on 8 125 km². Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 267 184. Maakunnassa puhutaan pääasiassa zazan kieltä, turkin kieltä ja kurdia.
Thainkielinen Wikipedia

Thainkielinen Wikipedia on Wikipedian thainkielinen versio.

Historia

Thainkielinen Wikipedia aloitettiin vuonna 2003. 2 000 kirjoitetun artikkelin raja meni rikki 20. toukokuuta 2005. Helmikuussa 2008 thainkielisessä Wikipediassa on noin 32 000 artikkelia ja lokakuussa 2012 noin 76 400. Tuorein tilastotieto kertoo artikkelimääräksi noin 130 000 (2.4.2019).
Kauhun pikajuna

Juoni

Vuonna 1906 professori Alexander Saxtonin (Christopher Lee) johtama atropologinen ryhmä löytää 'puutuvaksi linkiksi' oletetun fossiilin Pohjois-Kiinasta. Löydös on tarkoitus toimittaa Englantiin lisätutkimuksia varten, jonka johdosta fossiili lastataan Siperian halki kulkevaan pikajunaan.
Ennen lähtöä fossiilin pakkausarkun läheisyydestä löydetään tunnettu varas, joka oli kuollut katsottuaan kuljetuslaatikkoon. Kuolleen otaksutaan ensin olevan sokea, sillä hänen silmänsä olivat valkeat kuin sokealla. Ortodoksimunkki, joka kuuluu junassa matkustavien kreivin ja kreivittären seurueeseen, väittää lastilaatikon olevan pahuuden vallassa. 
Saxton tahtoisi pitää löydöksensä salassa, mutta etenkin Saxtonin kollega tohtori Wells (Peter Cushing) on utelias löydöksen suhteen. Wells maksaa eräälle junan henkilökunnasta tarkistamaan arkun sisältöä, mutta kyseinen henkilö kuolee katsottuaan arkussa ollutta oliota. Tapahtuman jälkeen olio pääsee pakenemaan, jonka jälkeen junasta alkaa löytyä valkosilmäisiä uhreja.
Ruumiinavauksissa paljastuu, että kuolleiden aivot ovat sileät muistin ja tiedon ammennettua pois. Murhista vastuussa olleen olion ampuu tarkastaja Mirov, jolloin uhka vaikuttaisi olevan ohi. Saxton ja Wells tekevät löydöksen olion silmistä, joista löytyy kuvia niin esihistoriallisesta ajasta kuin myös Maapallosta ulkoavaruudesta käsin. Tämän perusteella tutkijat päättelevät avaruudesta tulleen aineettoman olion vain asuneensa fossiilissa, jonka jälkeen olio oli siirtynyt seuraavaan uhriin, tarkastajaan.
Uutiset junassa tapahtuneista murhista on sähkötetty Siperian viranomaisille, ja kasakka nimeltään kapteeni Kazan (Telly Savalas) miehineen pysäyttää. Mirov paljastuu olevansa olion kaappaama, ja tulee ammutuksi tämän vuoksi. Ennen kuolemaa olio siirtyy ortodoksimunkkiin. Matkustajat pakenevat postivaunuun sillä aikaa kun munkki alkaa murhata sotilaita.
Saxton pelastaa kreivittären oliolta, mutta tämä herättää uhrinsa takaisin eloon. Tämän jälkeen eloonjääneet linnoittautuvat viimeiseen junavaunuun, ja yrittävät pitää hyökkääjät loitolla. Venäjä on sähköttänyt seuraavalle asemalle määräyksen suistaa juna raiteilta, aseman henkilökunta seuraa määräystä luullen maan olevan sodassa. Juuri oikealla hetkellä elossa olevat matkustajat saavat vaununsa irrotettua ennen kuin muu juna suistuu jyrkänteeltä ja syttyy palamaan.
Meopta

Historiaa

Meopta sai alkunsa vuonna 1933 Tšekkoslovakian Přeroviin perustetusta Optikotechna-yhtiöstä. Se valmisti aluksi kondensori- ja muita linssejä mutta laajensi pian suurennuskoneiden, kiikarien, tähtäimien, diaprojektorien ja kameroiden valmistukseen. Natsimiehityksen aikana tehdas palveli miehitysjoukkoja ja valmisti sotilasoptiikkaa.
Toisen maailmansodan jälkeen Optikotechna kansallistettiin ja sai uudeksi nimekseen Meopta. Sen tuotteista tuli myös länsimaissa poikkeuksellisen suosittuja ollakseen peräisin ”rautaesiripun takaa”. Meoptasta tuli oman kertomansa mukaan itäblokin ainoa elokuvaprojektorien valmistaja ja maailman suurin suurennuskoneiden valmistaja. Tosin myös italialainen Durst ilmoittautui aikoinaan suurennuskoneiden suurimmaksi. Meoptan monet valokuva- ja kaitafilmikameramallit olivat myös suosittuja länsimaissa. Samalla Meopta oli myös Varsovan liiton maiden puolustusvoimien merkittävä laitetoimittaja erityisesti 1970-luvulla, jolloin sotilastekniikasta tuli kolme neljännestä sen liikevaihdosta. 
Itäblokin vapauduttua 1990 sotilastekniikan tuotanto loppui kokonaan, ja yrityksen liikevaihto pieneni murto-osaan. Meopta saneerattiin muun muassa vähentämällä työvoiman määrä 2 500:sta 500:aan ja yksityistettiin uuden Tšekin tasavallan ainoaksi optisen alan valmistajaksi.
Nykyisin Meoptalla on valmistusta myös Yhdysvalloissa, aiemmin New Yorkin osavaltion Suffolkin piirikunnan Hauppaugessa ja vuodesta 2017 Floridassa, Pascon piirikunnan Trinityssä.

Suurennuskoneet

Meoptan suurennuskonemalleja olivat kinofilmille tarkoitetut Axomat ja Proximus sekä erikokoisille rullafilminegatiiveille tarkoitetut Opemus ja Magnifax.

Valokuvakamerat

Suomeen tuotiin 1950-luvulla paljon Meoptan kaksisilmäisiä Flexaret-kameroita, joita sai helpommin ja halvemmalla kuin Rolleiflexejä ja muita länsimaiden rullafilmikameroita. Flexaret perustui Meoptan aiempaan Autoflex-malliin. Varhaisissa Flexareteissa kuvausobjektiivina on 3-linssinen Mirar 4,5/80 ja sulkimena Prontor, myöhemmissä Belar 3,5/80 ja sulkimena Metax, Prontor tai Prestor. Joissakin Flexaret-malleissa voi käyttää myös kinofilmiä tai ottaa rullafilmille 4,5×6 cm kokoisia kuvia. Viimeiset Flexaret-kamerat tehtiin 1970-luvulla.
Meopta valmisti 1950-luvulla kinofilmietsinkameroita nimeltä Opema I ja II, joiden kuvakokona oli aluksi erikoinen 24×32 mm, kunnes siirryttiin standardiruutuun 24×36 mm. 1950-luvun tuotantoon kuului myös 16 millimetrin filmiä käyttävä Mikroma-miniatyyrikamera.
Giovanni De Vivo

Giovanni De Vivo (24. maaliskuuta 1940 Siena – 20. syyskuuta 2015) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Colle di Val d’Elsan hiippakuntaan Francesco Niccoli 15. maaliskuuta 1964. Hänet nimitettiin Pescian hiippakunnan johtoon 18. joulukuuta 1993. Piispaksi konsekroinnin suoritti 23. tammikuuta 1994 Gaetano Bonicelli, jota avustivat Ismaele Mario Castellano ja Fernando Charrier. De Vivo asetettiin virkaansa 6. maaliskuuta 1994.
Sorsajärvi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 17,6 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,9 metriä mpy.
Vannehame

Vannehame eli krinoliini on 1800-luvulla käytetty hameen kellomaiseksi pönkittävä vannekehikkoinen alushame. Vannehametta käytettiin erityisesti biedermeier- ja viktoriaanisella kaudella, noin vuosina 1830–1870. Varhaisimmat krinoliinit valmistettiin paksusta jouhikankaasta (krin-jouhi ja pellavapalttina), 1850-luvulla keksittiin metallisilla vanteilla tuettu krinoliini. Vannehameen koko vaihteli muodin mukaan. Se oli suurimmillaan 1860-luvun alussa, minkä jälkeen se alkoi pienentyä ja hameen painopiste siirtyi taakse ja alettiin käyttää niin sanottua turnyyriä. Krinoliinit olivat hyvin monimutkaisia pukea päälle ja käyttäjä tarvitsi yleensä apulaisen saadakseen sen päälle. Tämä saattaa olla myös syy siihen, miksi krinoliinien suosio väheni vähitellen.
Jumala ei ole suuri

Sisältö

Hitchensin arvostelun mukaan uskonto on lapsenomainen vastaus ihmisen haluun tietää asioiden alkuperä, uskoa johonkin itseään suurempaan ja paeta kuolemaa. Ihminen haluaa ikäville asioille syypään, hyviä asioita hän voi uskoa ihmeiksi. Uskonto myös oikeuttaa toimintaa. Uskontojen nimissä on peloteltu, varastettu, raiskattu, kidutettu ja tapettu. Uskonnot suurentavat heimoepäluuloja ja lietsovat ennakkoluuloja ja vihaa toisinuskovia kohtaan. Kaikki uskonnot pitävät toisia uskontoja harhaoppisina ja väärinä. 
Uskonnot ovat haitaksi paitsi ympäristölleen, myös uskoville itselleen, koska uskonto on epätotta. Uskontojen esittämä käsitys todellisuudesta on vailla todisteita, mutta sitä esitetään totena lapsille ja herkkäuskoisille. Uskontojen oppeihin kuuluvat veriuhrit ja pahojen tekojen sovitus, kuolemanjälkeinen palkitseminen ja ikuinen kärsimys. Uskonnoissa myös määrätään ihmisille mahdottomia tehtäviä ja sääntöjä. Uskontojen opit sisältävät järjettömiä käyttäytymissääntöjä ja epäjohdonmukaisia uskomuksia.
Jos maailman kurjuuden syyksi pitäisi valita yksi tekijä, Hitchensin mielestä uskonto olisi vahvoilla. Uskontoa vastaan hän asettaa etiikan ja tieteellisen ajattelun. Hänen mukaansa uskonto nojaa tietämättömyyteen, pakottamiseen ja väkivaltaan. Nämä uskonnon tukipilarit on suvaitsevan kunnioittamisen sijaan voitettava järjen ja valistuksen avulla. Totuuden, kauneuden tai pyhän kokemukset taas eivät Hitchensin mukaan tarvitse uskontoa.

Vastaanotto

Keskisuomalaisen Petja Savoilan mukaan Hitchens käy teoksessaan läpi kattavasti ja purevasti asioita, jotka uskonnoissa ovat vialla. Savoila kirjoitti, että kirja ”jäänee tärkeästä sanomastaan huolimatta vaille suurempaa merkitystä. Se kiinnostanee maalliseen humanismiin taipuvia ajattelijoita. Uskonnolliseen ajatteluun kallistuva tuominnee sen todennäköisesti uskonsa muinaisten opinkappaleiden mukaan sivuakaan lukematta.”
Helsingin Sanomien Jussi Ahlroth arvosteli kirjaa siitä, että se hänen mukaansa niputtaa kaikki uskonnot yhdeksi uskonnoksi ja tuomitsee sen sitten vääräksi. Hänen mielestään kirjalle tulisi antaa Skepsis-yhdistyksen Huuhaa-palkinto, koska ”se on täynnä epätieteellistä hölynpölyä uskonnosta”.
Parc des Buttes-Chaumont

Parc des Buttes-Chaumont on puisto Pariisin koillisosassa, 19. arrondissementin alueella. Sen pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on Pariisin suurimpia luonnollisia viheralueita. Puistossa on suuret korkeuserot ja siellä on hyviä näköalapaikkoja sekä keinotekoisia luolia, vesiputouksia ja tekojärvi. Puistossa voi soutaa veneellä tai ratsastaa aasilla.
Puisto rakennettiin vuosina 1864–1867 Ranskan keisari Napoleon III:n aloitteesta ja insinööri Jean-Charles Alphandin suunnitelmien pohjalta entisen kalkkikivilouhoksen alueelle ympäröivän Bellevillen työläiskaupunginosan virkistysalueeksi. Puistosta tehtiin niin sanotu englantilaistyylinen maisemapuutarha, johon kuuluivat keinotekoiset maisemaelementit. Tekojärven keskellä olevan jyrkkäseinäisen kalliosaaren korkeimmalle kohdalle rakennettiin arkkitehti Gabriel Davioudin suunnittelema korinttilaistyylinen ”Sibyllan temppeli”, joka on Italian Tivolissa sijaitsevan Vestan temppelin jäljitelmä. Davioud suunnitteli myös Parc des Buttes-Chaumontin muut rakennukset. Alphandin ja Davioudin ohella puiston suunnitteluun osallistuivat insinööri Darcel ja maisemapuutarhuri Jean-Pierre Barillet-Deschamps. Saareen johtavan riippusillan suunnitteli insinööri Gustave Eiffel. Toinen saarelle johtava silta, 22 metrin korkeudessa kulkeva kivisilta tunnetaan myös ”itsemurhasiltana” (Pont des suicidés) koska monien väitetään hypänneen sieltä alas.
Erillinen pataljoona 4

Erillinen pataljoona 4 oli 1. heinäkuuta 1943 perustettu pääesikunnan tiedusteluosaston alainen erillisyksikkö, jonka tehtävänä oli vastata päämajan kaukopartiotoiminnasta Neuvostoliiton joukkojen selustassa.

Kokoaminen

Yksikköön koottiin komppanioina aiemmat kaukopartio-osastot 1. komppania (osasto Vehniäinen) päällikkö majuri Johannes Vehniäinen, 2. komppania (osasto Kuismanen), päällikkö majuri Into Kuismanen, 3. komppania (osasto Marttina), päällikkö majuri Paul Marttina ja 4. komppania (osasto Paatsalo), päällikkö majuri Harri Paatsalo ja kesäkuusta 1944 alkaen kapteeniluutnantti Pentti Ahola. Ahola oli ammatiltaan merikapteeni. Hänet pidätettiin kahdeksi kuukaudeksi ja tuomittiin vankeuteen viideksi kuukaudeksi asekätkennästä.
Erillinen pataljoona 4:n komentajana toimi väliaikaisesti majuri M. Hartola 6. heinäkuuta 1943 alkaen, jota seurasi väliaikaisesti majuri Johannes Vehniäinen. Ensimmäiseksi ja ainoaksi vakinaisesti komentajaksi nimitettiin Jussi Sovio, joka palveli 15. syyskuuta 1943 - 30. marraskuuta 1944 erillispataljoonan lakkauttamiseen saakka. Soivio oli ollut ennen komentajuuttaan Tied 1:n ilmavoimajaoksen päällikkö.
Pataljoonan adjuntanttina toimi luutnantti Veikko Perttunen, sitten luutnantti Valto Kallama ja lopuksi sodan loppukuukausina luutnantti Eero Naapuri, joka oli sitä ennen toiminut osasto Kuismasen kaukopartioupseerina.
Pääesikunnan tiedustelutoimistossa toimintaa koordinoi eversti Kaarlo Somerto sekä huhtikuusta 1944 alkaen everstiluutnantti Reino Hallamaa.
Erillinen pataljoona 4:n miehiä toimi myös ns. asekätkennässä eli aseiden hajavarastoinnissa, koska heillä oli ennestään kokemusta kätköjen varustamisesta.

Esikunta

Erillispataljoonan esikunta koostui komentotoimistosta, huoltotoimistosta sekä viestitoimistosta, jolla oli keskusradioasema, viestikouluttajat ja puhelinkeskus. Lisäksi esikuntaan kuului huoltojoukkue. Komentotoimiston alaisuuteen perustettiin oma lento-osasto, osasto Jauri, 23. toukokuuta 1944.

Perinteet

Utin jääkärirykmentti vaalii Erillinen pataljoona 4:n perinteitä.
Sinisiipilehvi

Levinneisyys

Sinisiipilehviä tavataan laajalla alueella Aasian kaakkoisosissa ja sitä esiintyy useilla luonnonsuojelualueilla. Lajin on kuvattu olevan suhteellisen yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Sen ei uskota olevan vaarassa, mutta kannan pienenemisen takia se luokitellaan silmälläpidettäväksi.
Sonia Evans

Sonia Evans (s. 13. helmikuuta 1971), paremmin tunnettu nimellä Sonia, on englantilainen Liverpoolista kotoisin oleva laulaja. Suosituimmillaan hän oli 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.
Hänen laulaja uransa käynnistyi tuottaja trio Stock Aitken Watermanin avulla vuonna 1989. Hänellä oli lukuisia hittejä Britannian singlelistalla mukaan lukien listan kärkeen noussut hitti "You'll Never Stop Me Loving You". 
Vuonna 1989 hän oli myös osallisena Band Aid II -hyväntekeväisyyssinglen tekemisessä.
Evans osallistui brittien edustajana vuoden 1993 Eurovision laulukilpailuihin. Hän sijoittui toiseksi.
Varsi

Varsi on tavallisesti kasvin maanpäällinen osa eli ilmaverso, joka kannattelee lehtiä ja kukkia, eli toimii kasvin tukirankana. Varsi mahdollistaa myös veteen liuenneiden ravinteiden nostamisen ylös lehtien ja kukkien saataville. Puutuneisuuden mukaan varret voidaan jakaa pehmeisiin ruohovarsiin ja koviin puuvarsiin. Niiden väliset erot aiheutuvat etenkin puuvarren suuremmasta ligniinipitoisuudesta.
Varren kasvusuunta on ylöspäin. Varsi kasvaa kärjestään, ja kasvu alkaa pysähtyä vasta kukkien muodostuessa. Latvan vartta ja pieniä lehtiä kutsutaan silmuiksi. Silmu on siis kehittymätön verson latva, joka kasvaa yhdestä kasvupisteestä. Niveleksi kutsutaan lehtien kiinnityskohtaa. Nivelväli on nimensä mukaisesti nivelten väli. Varren varsinainen kasvupiste sijaitsee kärjessä, mutta eräillä kasveilla kasvua tapahtuu myös ”nivelvälin tyvessä”.
Varsi saattaa myös olla maavarsi, kuten maanalainen juurakko tai silmu. Pitkin maata luikertelevaa juurakkoa kutsutaan rönsyksi. Kasvin maanalaista silmua, joka toimii myös ravintosäiliönä, kutsutaan sipuliksi.
Aira Samulin

Elämä ja ura

Samulin syntyi 1927 Ignoilassa. Kylä kuului Salmin kuntaan, kunnes siitä tuli 1931 osa Suojärveä. Ignoila oli niin sanotun Hyrsylän mutkan alueen kylistä itäisin. 
Samulinin isä kaatui joukkueenjohtajana jatkosodan alussa 27. heinäkuuta vuonna 1941. Samulinin setä Sten Suvio oli nyrkkeilyn olympiavoittaja.
Vuonna 1954 Samulin valittiin mannekiinikuningattareksi.
Samulin on muun muassa vetänyt omaa tanssikoulua ja tehnyt kuvaussihteerin työtä Suomen Filmiteollisuudessa. 1960-luvulla Samulin perusti muotitanssikoulun Rytmikkäät mannekiinit.
Vuosina 1989–1996 Samulin oli Espoon kaupunginvaltuustossa keskustan ryhmässä. Vuodesta 1997 hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa kokoomuksen ryhmässä. Vuodesta 2001 Samulin on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston varajäsen. Hän on Helsinki-viikon säätiön ja ympäristölautakunnan hallituksen jäsen ja varajäsen Helsingin teatterisäätiön edustajistossa.
Vuonna 2001 valmistui Samulinin elämästä kertova elokuva Tango Kabaree, jossa Samulinia esittää hän itse. Hän esittää itseään myös muun muassa elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life ja televisiosarjan Fakta homma yhdessä jaksossa.
Samulinilla on Lohjalla Nummen Hyrsylässä Hyrsylän Mutka -niminen rajakarjalaistyylinen talo, joka kuuluu paikallisiin nähtävyyksiin. Nimensä talo on saanut Samulinin rajan taakse jääneen lapsuuden kotipaikan Hyrsylän mukaan.

Palkinnot ja tunnustukset

Samulinille on myönnetty Suomen Leijonan ritarimerkki, Suomen Mielenterveysseuran Mielenterveyspalkinto perheväkivaltaa ja mielenterveyshäiriöitä käsittelevästä Auringonpimennys-teoksesta ja Viihteen elämäntyöpalkinto. Hän on ollut erityisen aktiivisesti mukana nuorten toiminnassa. 
Vuonna 2011 Helsingin Yrittäjät myönsi ensimmäistä kertaa jaetun elämäntyöpalkintonsa Samulinille.
Vuonna 2017 Keskuskauppakamari palkitsi Samulinin elämäntyöstä muotialalla.
Vuonna 2019 Reserviratsastajat ry myönsi kultaisen reservin ratsastajamitalin ratsastusperinteen ja maanpuolustuksen hyväksi tehdystä työstä.

Perhe

Samulinilla on tytär Pirjo (1947–2018) ja poika Jari Samulin (s. 1955) avioliitosta Helge Samulinin kanssa, josta asumusero astui voimaan vuonna 1963. Aira Samulinilla oli lyhyt suhde muotoilija Timo Sarpanevan kanssa ja myös suhde urheiluselostaja Paavo Noposen kanssa vuosina 1965–1972. Samulin oli naimisissa Ekku Peltomäen kanssa vuosina 1973–2004.