Toimihenkilö

Toimihenkilö on yleisnimitys yksityisessä liikkeessä tai yrityksen palveluksessa olevasta työntekijästä. Toimihenkilö on työntekijä, johon työnantaja soveltaa toimihenkilöiden työehtosopimusta. Toimihenkilöstä ja virkamiehistä käytettiin aikaisemmin nimitystä henkisen työn tekijä. Toimihenkilön palkka maksetaan yleensä kuukausittain tai puolikuukausittain, erotuksena esimerkiksi tuntipalkkaisista työntekijöistä. Yrityksen työntekijöistä osa tai kaikki voivat olla toimihenkilöitä.
Tilastokeskuksen mukaan Suomessa oli vuonna 2007 2,2 miljoonaa palkansaajaa, joista toimihenkilöitä 819 000 ja ylempiä toimihenkilöitä 594 000. Työntekijöitä oli 761 000.

Toimihenkilöiden historia

Henkisen työn tekijöiden piirissä järjestäytyminen on ollut paljon hitaampaa kuin muilla ay-liikkeen sektoreilla. Teollistuminen synnytti 1800-luvulla lukuisan joukon uusia ammatteja. Samalla syntyi jako eri henkilöstöryhmiin. Konttori- ja työnjohtotehtävissä työskentelevät erottautuivat tehdassalien työläisistä työn luonteen ja sosiaalisen arvostuksen vuoksi. Tehdassalien ja konttorien välinen seinä muodosti henkisesti vaikeasti ylitettävän muurin kahden eri henkilöstöryhmän välille. Työnjohtajat vastasivat työntekijöiden ”hiostamisesta” työnantajan määräysten mukaan seurauksella, että yhtenäistä palkansaajien identiteettiä ei syntynyt. Työväenliikkeen nousu 1800-luvun lopulla jyrkensi henkilöstöryhmien välistä juopaa. Työn ja pääoman joutuessa vastakkain toimihenkilöiden katsottiin olevan työnantajien edustajia ja kuuluvan työnantajan puolelle. Myös toimihenkilöt itse ajattelivat näin.
Työnjohtajat ja konttoristit joutuivat usein vaikeaan tilanteeseen kun työntekijät menivät lakkoon: he olivat työnantajan luottoväkeä ja sellaisena velvollisia katsomaan työnantajan etua. Työväen tyytymättömyys suuntautui helposti lähimpiin esimiehiin ja töitä jatkaviin toimihenkilöihin, ja lakon lopettamiseen saattoi kuulua ehtona esimerkiksi epäsuosittujen työjohtajien erottaminen.
Suomen Teollisuusvirkailijain Liitto perustettiin 2. heinäkuuta 1917. Aloitteentekijänä oli vuonna 1907 perustettu Suomen Työnjohtajain Liitto. Sisällissota ja punaisten tappio muutti ratkaisevasti asemia työmarkkinoilla: Suomen Ammattijärjestö (SAJ) joutui lamaan. Suomen Työnantajain Keskusliitto (STK) teki periaatepäätöksen, että se ei tule tekemään työehtosopimusta ammattiyhdistysliikkeen kanssa. STK:n päätöksellä ei ollut suoraa vaikutusta toimihenkilöihin, koska työnantajat eivät aiemminkaan olleet tehneet kollektiivisopimuksia toimihenkilöjärjestöjen kanssa. Lisäksi toimihenkilöt olivat kansalaissodassa valtaosin valkoisten puolella, eikä heidän lojaalisuuttaan työnantajia kohtaa erityisesti epäilty.
Insinööriliitto perustettiin vuonna 1919. Suomen Teollisuusvirkailijain Liitto hakeutui yhteistyöhön Suomen Virkamiesyhdistysten Liiton (myöhemmin Kunnallisvirkamiesliitto) kanssa ja perusti vuonna 1922 ensimmäisen toimihenkilöiden keskusjärjestön, Suomen Työn Yhtymän. Järjestö muutti nimensä Henkisen Työn Yhtymäksi (HTY) 1924. Henkisen Työn Keskusliitto (HTK) muodostettiin 1944 ja se vaihtoi nimensä Toimihenkilö- ja Virkamiesjärjestöjen Keskusliitoksi (TVK) vuonna 1956. Ajatuksena oli virkamiesten ja toimihenkilöiden taloudellisten etujen valvominen. Työnjohtajat vierastivat teoreettisen koulutuksen saaneita teollisuusteknikoita ja perustivat Suomen Työnjohtajaliiton vuonna 1945. Liitot perustivat yhdessä Suomen Teknisten Toimihenkilöjärjestöjen Keskusliiton (STTK) vuonna 1946.
Suomen hallitus asetti 19. kesäkuuta 1945 palkat säännöstelyyn, joka rajoitti työmarkkinajärjestöjen neuvotteluvaraa. Tyytymättömyys palkkakehitykseen sai toimihenkilöt järjestäytymään ennennäkemättömällä innolla. Akateemisen tutkinnon suorittaneiden henkilöiden ammattijärjestöjen valtakunnallinen keskusjärjestö, Akava, perustettiin vuonna 1950. Työantajien periaatteellinen vastustus teollisuustoimihenkilöiden työehtosopimuksia (TES) kohtaan murtui vasta 1950-luvun lopulla, ei nk. Tammikuun kihlauksen jälkeen kuten esimerkiksi SAK:n liittojen työntekijöillä.

Juridinen problematiikka toimihenkilöiden määrittelystä

Vaikka työsopimuslaki koskee kaikkia työntekijöitä, on polemiikkia synnyttänyt eri työntekijöihin ja eri toimihenkilöryhmiin sovellettavat eri työehtosopimukset (TES). Myös toimihenkilöiden määrittely on työsopimusjuridisesti osoittautunut haasteelliseksi: Työtuomioistuimessa on riitautettu useita toimihenkilöiden soveltamisalaan kuuluvia ay-liittojen välisiä kanteita. Yksityisellä sektorilla toimihenkilöiksi määritellyillä työntekijäryhmillä (toimihenkilöt ja ylemmät toimihenkilöt) on oikeus valita keskuudestaan omat luottamushenkilöt. Heihin sovelletaan eri työehtosopimusta (TES). Onko henkilö ylempi toimihenkilö vai toimihenkilö tulee lainsäädännöstä: Työsopimuslain 2 luvun 7 §:n ja työehtosopimuslain 4 §:n 2 momentin mukaisesti sovellettava työ-ehtosopimus määräytyy työtehtävien perusteella. Työehtosopimuksen soveltamisala ratkeaa henkilön työtehtävien ja nimenomaan tämän pääasialliseen toimenkuvaan kuuluvien tosiasiallisten työtehtävien ja niiden vaativuuden perusteella.
Riitaa korostaa eri ay-liittojen toimihenkilöitä koskevat työehtosopimusten sisällöt: toisilla toimihenkilöryhmillä on työehtosopimuksessa etuja, jotka toisilta toimihenkilöryhmiltä puuttuvat. Se, minkä ay-liiton soveltamisalan työehtosopimusta työnantaja noudattaa, sen ay-liiton jäseniksi järjestäytyvät kyseisen sopimuksen piiriin kuuluvat työntekijät. Riita on siis osin ay-järjestöpoliittinen. Ylempien toimihenkilöiden ja toimihenkilöiden ammattiliitot ovat sopineet tekemissään työehtosopimuksissa nk. soveltamisalasta, joka määrittää kehen henkilöön sovelletaan toimihenkilön ja kehen ylemmän toimihenkilön sopimusta (nk. ylärajanveto). Raja ei ole yksiselitteinen, ja siitä on paitsi oikeuskäytännössä riidelty toimihenkilöiden ja työnantajien kesken, myös julkisuudessa eri toimihenkilö ay-liittojen kesken (esim. Akavan YTN ja STTK:n Toimihenkilöunioni).