Kanadan maantiede

Arktinen Kanada

Vaikka suurin osa arktisesta Kanadasta on nähtävästi pysyvää jäätä ja tundraa puurajan pohjoispuolella, se käsittää vaihtelevia geologisia alueita, muun muassa maailman pohjoisimman vuoriston. Arktiset alangot ja Hudsoninlahti käsittävät huomattavan osan Kanadan kilvestä. Arktisen alueen maaperä muodostuu pääosin ohuen pintamaan alla olevasta ikiroudasta, mikä tekee rakentamisesta vaikeaa ja usein riskialtista, sekä maanviljelyä käytännössä mahdotonta. Alueelta on löydetty öljyä ja kaasua, mutta niiden hyödyntäminen on ollut vaikeaa suurien kustannuksien takia.
Suurin osa Nunavutista, sekä Luoteisterritorioiden, Yukonin, Manitoban, Ontarion, Québecin ja Labradorin pohjoisosat sijaitsevat puurajan pohjoispuolella.

Vesimaantiede

Kanada sisältää suuria vesivarantoja: sillä on noin 7 % koko maailman järvivesistä, neljännes kosteikkomaista ja kolmanneksi eniten jäätiköitä Etelämantereen ja Grönlannin jälkeen. Laajan jäätiköitymisen vuoksi Kanadassa on yli kaksi miljoonaa järveä. Täysin Kanadan rajojen sisällä olevista järvistä 31 000 on pinta-alaltaan 3–100 km², ja 563 järveä on pinta-alaltaan yli 100 km².
Kanadassa on viisi suurta vedenjakajaa: pohjoinen vedenjakaja, Atlantin vedenjakaja, Tyynenmeren vedenjakaja, Hudsoninlahden vedenjakaja ja Meksikonlahden vedenjakaja.
Taloudellisesti tärkeä Saint Lawrencen joki ja sen sivujoet – kuten Ottawa, Saguenay ja Manicouagan – virtaavat läpi Atlantin vedenjakajan, joka valuttaa vedet kaikista Atlantin rannikon provinsseista, suurimmasta osasta asutettua Québeciä ja suuresta osasta eteläistä Ontariota. Suuret järvet, Nipigonjärvi, Churchilljoki ja Saint Johnin joki ovat muita tärkeitä Atlantin vedenjakajan järviä ja jokia.
Hudsoninlahden vedenjakaja valuttaa yli kolmanneksen Kanadasta. Se kattaa pohjoisen Ontarion ja Québecin, Manitoban, suurimman osan Saskatchewania ja eteläisen Albertan, lounaisen Nunavutin ja Baffininsaaren eteläpuoliskon. Tämä jokialue on tärkein vesivoiman tuottamisessa, erityisesti Manitobassa, pohjoisessa Ontariossa ja Québecissa, sekä taistelussa preeria-alueiden kuivuutta vastaan. Vedenjakajan suurimpia jokia ja järviä ovat Winnipegjärvi, Nelsonjoki, Pohjois- ja Etelä-Saskatchewan -joet, Assiniboinejoki ja Nettillingjärvi.
Mannermaajakaja Kalliovuorilla erottaa Tyynenmeren vedenjakajan Brittiläisessä Kolumbiassa ja Yukonissa pohjoisesta vedenjakajasta ja Hudsoninlahden vedenjakajasta. Tyynenmeren vedenjakaja on tärkeä Brittiläisen Kolumbian hedelmällisten viljelmien kastelijana ja vesivoiman tuottajana. Vedenjakajan tärkeimpiä jokia ovat Yukon, Columbia ja Fraser.
Pohjoinen vedenjakaja valuttaa Albertan, Manitoban ja Brittiläisen Kolumbian pohjoisosien, joidenkin Yukonin osien, sekä pääosan Luoteisterritorioiden ja Nunavutin vedestä. Kanadan pisintä jokea, Mackenzietä, lukuun ottamatta se ei ole paljon vesivoimakäytössä. Vedenjakajan muita suurimpia jokia ja järviä ovat Peacejoki, Athabascajoki, Iso Karhujärvi ja Iso Orjajärvi – jotka ovat kaksi suurinta järveä, jotka ovat täysin Kanadan rajojen sisällä. Kaikki nämä joet ja järvet ovat yhteydessä Mackenzieen, joten sitä pitkin virtaa suurin osa pohjoisen vedenjakajan vedestä.

Ihmismaantiede

Kanada jakautuu kymmeneen provinssiin ja kolmeen territorioon. Maan tilastokeskuksen mukaan 72,0 % Kanadan väestöstä asuu 150 kilometrin säteellä Yhdysvaltain vastaiselta maarajalta, ja 60 % Suurten järvien ja St. Lawrence -joen läheisyydessä Ontariossa sijaitsevan Windsorin ja Québecin kaupungin välillä. Näin ollen suurin osa Kanadan maapinta-alasta on hyvin harvaan asuttua erämaata, ja maan väestötiheys onkin yksi maailman alhaisimpia, 3,5 as./km². Tästä huolimatta 79,7 % Kanadan väestöstä asuu kaupunkialueilla, joissa väestötiheydet ovat kasvussa.
Kanadan ja Yhdysvaltain välinen 8 893 kilometrin pituinen maaraja on maailman pisin puolustamaton raja. Lisäksi Kanadalla ja Yhdysvalloille kuuluvan Alaskan välinen raja on 2 477 kilometriä pitkä. Tanskalle kuuluva autonominen Grönlanti sijaitsee Kanadan koillispuolella, ja sen erottavat Kanadan arktisista saarista Baffininlahti ja Davisinsalmi. Ranskalle kuuluva Saint-Pierre ja Miquelonin saariryhmä sijaitsee aivan Newfoundlandin etelärannikon läheisyydessä St. Lawrencen lahdella, ja sille kuuluu Kanadan talousvyöhykkeessä oma merellinen erillisalueensa.
Yhdysvaltain läheisyys on sitonut Yhdysvallat ja Kanadat toisiinsa myös poliittisesti. Kanadan sijainti Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välillä oli strategisesti tärkeä reittinä pohjoisnavan yli kylmän sodan aikaan, ja Kanada oli nopein ilmareitti maiden välillä, sekä suorin reitti mannertenvälisille ohjuksille. Kylmän sodan jälkeen on epäilty, että Kanadan arktisten merialueiden omistusvaatimukset ovat merkittäviä, jos ilmastonmuutos avaa Luoteisväylän sulattamalla jäätä.
Myös Naresinsalmessa Ellesmerensaaren ja pohjoisen Grönlannin välissä sijaitseva Hansinsaari, jota sekä Kanada että Tanska väittävät omakseen, voi olla haaste Kanadan yksinvaltiudelle pohjoisessa.

Kasvillisuus

Pohjoinen puuraja kulkee Labradorin itärannalta Ungavan niemimaan yli etelään Hudsoninlahden itärantaa pitkin, ja jatkuu sitten mutkitellen luoteeseen Mackenzie-joen alajuoksulle saakka ja siitä edelleen Alaskaan. Puurajan pohjoispuolella on hyvin vähän tai ei ollenkaan hedelmällistä maaperää, tundraa. Eteläisimpien tundra-alueiden kasvillisuus koostuu matalasta pensaikosta, ruohikosta ja saraheinästä. Pohjoisimmat osat ovat matalampia, sillä kymmenesosa niistä on arktisille erämaille tyypillisen sammalen peitossa.
Puurajan eteläpuolella, Alaskasta Kanadan pohjoisten territorioiden yli Newfoundlandiin, sijaitsee yksi maailman suurimmista havupuualueista. Idässä, Suurilta järviltä Atlantin rannikolle, kasvaa pääasiallisesti sekametsiä, joissa esiintyy muun muassa sokerivaahteria, pyökkejä, mäntyjä ja kanadanhemlokkeja. Etelärajan alangot ovat lehtimetsien peitossa. Siellä kukkii pähkinäpuiden, tammien ja jalavien lisäksi kastanjoita, metsävaahteria sekä saksanpähkinäpuita.
Lännen vuoristoalueella ovat metsäkuuset, douglaskuuset ja kontortamännyt laajimmin levinneitä. Ylängöillä kasvaa lisäksi haapoja ja keltamäntyjä. Sateisen Tyynenmeren rannikon kasvillisuutta hallitsevat paksut ja korkeat douglaskuuset, punasetrit ja hemlokit.
Preeria-alueet ovat liian kuivia muuten kuin yksittäisten metsikköjen kasvattamiseen. Alkuperäisistä, laajoista, mäkisistä niittymaista on nykyään vain vähän jäljellä, sillä ne ovat kadonneet lähes kokonaan nykyään tunnettujen vehnävyöhykkeiden alta.

Eläimistö

Pohjoisen vesistöt tarjoavat ravintoa valaille, mursuille, hylkeille ja osittain vedessä eläville jääkarhuille. Tundralla elää myskihärkiä, karibuja, susia, naaleja ja sopuleja. Myös monet muuttolinnut, kuten sorsat, lokit, tiirat ja monet muut merilinnut, viettävät kesän tundralla. Pohjoisen metsät ovat sopiva asuinpaikka karibuille, hirville, ilveksille sekä musta- ja ruskeakarhuille. Majavat, näätäeläimet, piisamit ja minkit ovat myös vielä nykyäänkin laajalti turkiskaupan perusta. Etelässä on paljon saksanhirviä, kun taas tiheämmin asutuilla alueilla on ennen kaikkea pienempiä nisäkkäitä, kuten oravia, kärppiä ja saukkoja. Lajirikkaaseen lintumaailmaan lukeutuvat muun muassa kerttulit, kuhankeittäjät ja rastaat. Preeria-alueilla elää pienempiä eläimiä, kuten taskurottia, sekä viimeiset biisonit ja hanka-antiloopit. Lännen vuoristoissa elää oloihin hyvin sopeutuneita eläinlajeja, kuten vuorivuohia.
Alkuperäistä eläin- ja kasvimaailmaa voi tavata vielä suojeltuna lukuisissa kansallispuistoissa ja reservaateissa. Suurin suojeluealue on 45 000 neliökilometrin suuruinen Albertassa ja Luoteisterritorioissa sijaitseva Wood Buffalon kansallispuisto, jossa esiintyy useita uhanalaisia eläinlajeja. Kansallispuiston 6 000 yksilön biisonikanta on erityisen huomattava.

Luonnonvarat

Kanadan luonnonvarojen runsaus näkyy Kanadan taloudessa. Suurimpia luonnonvaroihin pohjautuvia teollisuudenhaaroja ovat kalastus, metsätalous, maatalous, raakaöljyvalmisteet sekä kaivostoiminta.
Kalastusteollisuus on ollut historian saatossa yksi Kanadan vahvimpia. Newfoundlandin läheisyydessä sijaitsevien merenalaisten ylänköjen suuret turskamäärät aloittivat tämän teollisuudenhaaran 1500-luvulla. Nykyään alue on kalastettu lähes loppuun ja kalojen suojelu on huolenaihe rannikkoprovinsseissa. Länsirannikolla tonnikalavarantoja on rajoitettu. Lohikantaa ei ole kalastettu niin paljon, mutta myös se on pienentymässä pikkuhiljaa. 
Metsätalous on pitkään ollut Kanadan suurin teollisuudenhaara. Metsätuotteet muodostavat viidenneksen maan viennistä. Tärkeimpiä metsäteollisuuden provinsseja ovat Brittiläinen Kolumbia, Ontario ja Québec. 54 % Kanadan maa-alueesta on metsän peitossa, josta neljä viidesosaa on havumetsää.
Viisi prosenttia Kanadan maa-alueista on viljelyskelpoista, mutta ne eivät sovellu jatkuvaan vuodentuloon. Pysyviä laitumia on kolme prosenttia koko Kanadan maapinta-alasta. Vuonna 1993 tehdyn arvion mukaan Kanadassa on 7 200 neliökilometriä kasteltua maata. Maan maatalousalueita ovat muun muassa preeria-alueet, Vancouverin ympäristö, Brittiläisen Kolumbian sisätasangot, St. Lawrencen jokialue ja Atlantin rannikon provinssit. Tärkeimpiä viljoja ovat muun muassa pellava, kaura ja maissi läntisessä Ontariossa, ja kaura ja perunat Atlantin rannikolla. Hedelmiä ja vihanneksia kasvatetaan pääasiassa Nova Scotian Annapolis-laaksossa, lounaisessa ja kaakkoisessa Ontariossa, Huronjärven Georgianlahden etelärannalla ja Okanagan-laaksossa Brittiläisessä Kolumbiassa. Brittiläisen Kolumbian laaksoissa laidunnetaan nautakarjaa ja lampaita, preeria-alueilla nautakarjaa, lampaita ja sikoja, läntisessä Ontariossa ja Québecissä nautakarjaa ja sikoja, sekä Atlantin rannikon provinsseissa lampaita. Keskisessä Nova Scotiassa, eteläisessä New Brunswickissa, St. Lawrencen laaksossa, koillisessa Ontariossa, lounaisessa Ontariossa, Manitoban Red River -laaksossa, itäisen Brittiläisen Kolumbian laaksoissa, Vancouverinsaarella ja Vancouverin ympäristössä on merkittäviä maitotila-alueita.
Fossiiliset polttoaineet ovat vastikään muodostunut luonnonvara Kanadassa. Kanadan raakaöljyesiintymät ovat vähäisiä, mutta viime vuosikymmenien teknologinen kehitys on mahdollistanut öljytuotannon Albertan öljyhiekoilla niin laajasti, että Kanadalla on nykyään yksi maailman suurimmista öljyvaroista. Maalla on myös suuria kivihiili- ja maakaasuvaroja.
Kanadan mineraalivarat ovat monimuotoisia ja laajoja. Kanadan kilvellä ja pohjoisessa on suuria rauta-, nikkeli-, sinkki-, kupari-, kulta-, lyijy-, molybdeeni- ja uraaniesiintymiä. Suuria timanttirikastuksia on äskettäin kehitetty pohjoisessa, mikä on tehnyt Kanadasta yhden maailman suurimmista timanttien tuottajista.
Kanadan monet joet ovat mahdollistaneet laajan vesivoiman kehityksen. Monet padot Brittiläisessä Kolumbiassa, Ontariossa, Québecissä ja Labradorissa ovat olleet puhdas ja luotettava energianlähde.

Ympäristöriskit

Pohjoisen ikirouta on vakava este kehitykselle. Pohjoisen, Tyynenmeren alueen ja Pohjois-Amerikan sisäosien ilmamassojen sekoittumisen seurauksena Kalliovuorten itäpuolella syntyy syklonisia myrskyjä, joista muodostuu suurin osa maan vesi- ja lumisateista.

Ympäristöongelmat

Ilman saastuminen ja siitä johtuvat happosateet vahingoittavat pahoin Kanadan järviä ja metsiä. Metallin sulattaminen, hiilen polttaminen ja ajoneuvojen päästöt ovat vaikuttaneet maa- ja metsäviljelyksen tuottavuuteen. Merivedet ovat saastuneet maanviljelyn, teollisuuden, kaivostoiminnan ja metsätalouden toimintojen vuoksi.