google/wiki40b huggingface dataset:
Shopper-markkinointi

Ostokäyttäytymisinformaatio

Shopperin ostokäyttäytymisestä saadaan informaatiota kolmella eri tiedonkeräysmetodilla: havainnoinneille, haastatteluilla ja kassajärjestelmästä. Myymälässä tehtävillä havainnoinneilla selvitetään miten shopper käyttäytyy ostaessaan tuotetta. Esimerkiksi ostoprosessin pituus, mitä huomasi, kosketteli, tutki, ja mitä osti sekä prosessiin vaikuttavat ostotavat. Haastatteluilla selvitetään ostokäyttäytymistä ohjaavia motiiveja. Useimmiten selvitettäviä asioita ovat tuotteen korvattavuus ja substituuttien tunnistaminen, arvostukset ja asenteet, mielihalut ja motivaatiotekijät sekä lifestyle ja elämäntilanne. Kassajärjestelmästä saadaan tieto milloin ja mitä tuotteita on myyty. Lisäksi kanta-asiakaskorttien avulla pystytään ostoskuitit kohdistamaan tiettyihin shoppereihin. Näin saadaan absoluuttinen tieto mitä ja milloin yksittäinen shopper on ostanut. Syvällisin näkemys shopperin ostokäyttäytymisestä saadaan yhdistämällä edellä mainittujen tiedonkeräysmuotojen informaatio, jotta saadaan kokonaisvaltainen shopper-näkemys (miten, miksi, mitä ja milloin).

Shoppereiden segmentointi

Shoppereiden segmentointia tehtäessä markkina jaetaan olennaisiin ja mitattaviin ryhmiin eli segmentteihin ostokäyttäytymisinformaation perusteella. Shopper-segmentoinnin avulla on helpompi vastata yksittäisten segmenttien tarpeisiin. Esimerkiksi hintaherkät ja traditionaaliset shopperit poikkeavat ostokäyttäytymiseltään selkeästi toisistaan. Segmentoinnin avulla markkinointitoimenpiteet pystytään kohdistamaan tuottoisimmille shoppereille.
Tasavaltalaisuus

Tasavaltalaisuus eli republikanismi on poliittinen aate, joka pyrkii kumoamaan perinnöllisen monarkian ja luomaan sen tilalle tasavallan, jossa valtaa pitävät valitaan vaaleilla. Tasavaltalaisuudella voi alueellisesti olla monia eri merkityksiä johtuen erinäisitä historiallisista syistä ja merkityksistä.
Vittorio Cottafavi

Vittorio Cottafavi (30. tammikuuta 1914 Modena – 14. joulukuuta 1998 Anzio) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Elämäkerta

Vittorio Cottafavi syntyi upseerin ja maanomistajan perheeseen. Hän opiskeli yliopistossa lakia, filosofiaa ja kirjallisuutta ja valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1938.
Cottafavin elokuvaura alkoi käsikirjoittajana Goffredo Alessandrinin filmissä Abuna Messias vuonna 1939. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa ohjaaja Vittorio de Sican asistenttina elokuvassa Lapset katsovat meihin (I bambini ci guardano, 1943). Cottafavin ohjausdebyytti oli hienostunut komedia I nostri sogni (”Meidän unemme”, 1943).
Toisen maailmansodan jälkeen Cottafavi teki useita naisia käsitteleviä yhteiskunnallisia melodraamoja kuten todellisiin tapahtumiin perustuva Una donna ha ucciso (”Nainen on tappanut”, 1952), In amore si pecca in due (”Rakkauden syntiin tarvitaan kaksi”, 1954) ja Una donna libera (”Vapaa nainen”, 1956). Niitä suositumpia olivat historialliset seikkailuelokuvat kuten Alexandre Dumas’n romaaneihin perustuvat Anna ja pyöveli (Il boia di Lilla, 1952) ja Il cavaliere di Maison Rouge (”Maison Rougen ritari”, 1953). 1950-luvun lopulla Cottafavi erikoistui peplumgenreen. Hän on ohjannut kaksi lajityypin klassikkoteosta: Herkuleen kosto (1960) ja Herkules – Atlantiksen valloittaja (1961).
Ohjaajan parhaana pidetty teos on kaupallista menestystä vaille jäänyt seikkailuelokuva I cento cavalieri (”Sata ratsastajaa”, 1965). Sen jälkeen Cottafavi siirtyi televisioon, jossa hän teki taidokkaita kirjallisuus- ja näytelmäsovituksia.
Wareham

Wareham on noin 6 000 asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) (nimellä Wareham Town) Dorsetin muodollisessa kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Englannin etelärannikolla.
Ensimmäinen maininta asutuksesta Warehamista on 700-luvulta, ja siitä alkaen kaupungissa oli värikäs historia vuoden 1762 tuhoisaan tulipaloon asti.
Hannes Teppo

Hannes Heikki Teppo (6. lokakuuta 1898 Nurmo  – 29. marraskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja suomen kielen kehittäjä.

Henkilöhistoria

Hannes Tepon vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Heikki Teppo ja Maria Matilda Alakoskela ja puoliso vuodesta 1936 lehtori Vuokko Päiviö Suometar Raekallio. Teppo tuli ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta 1919 ja valmistui filosofian maisteriksi 1930. Teppo työskenteli ensin sanomalehti Ilkan ja WSOY:n palveluksessa. Forssan yhteiskoulun suomen kielen opettaja hän oli 1931–1934 ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palveluksessa vuodesta 1935, ensin kansanrunousarkistossa, sitten Nykysuomen sanakirjan toimittajana ja vuodesta 1945 kielitoimistossa. Hän oli kielitoimiston ensimmäinen johtaja ja loi sanastoa kuten kaluste, jäänne ja taajama. Teppo oli kysytty kieliasiantuntija, mutta myös muun muassa Kotiseudun toimituksen jäsen.
Pentti Siltaloppi

Pentti Veikko SIltaloppi (29. syyskuuta 1917 Ilmajoki – 18. kesäkuuta 2002) oli suomalainen juoksija, jonka päälaji oli 3 000 metrin estejuoksu.
Siltaloppi sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi Oslon EM-kilpailuissa 1946 ja viidenneksi Lontoon olympialaisissa 1948. Hän kaatui molemmissa kilpailuissa: Oslossa kolme kierrosta ennen maalia piikkarin tartuttua esteeseen ja Lontoossa viimeisen kierroksen vesiesteellä.
Suomen mestaruuksia Ilmajoen Kisailijoita ja Tampereen Pyrintöä edustanut Siltaloppi voitti estejuoksun lisäksi 1 500 metrillä, maastojuoksussa ja 4 × 1500 metrin viestijuoksussa. Ammatiltaan hän oli sähköasentaja. Hänen veljentyttärensä Arja Siltaloppi edusti pikajuoksijana Suomea yhdessä yleisurheilumaaottelussa.
Gordon Roberts

Gordon William "Doc" Roberts (5. syyskuuta 1891 – 1. syyskuuta 1966) oli kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Hänen seurojaan olivat Ottawa Senators (alkuperäinen), Montreal Wanderers, Vancouver Millionaires ja Seattle Metropolitans. Hyökkääjänä pelannut Roberts kuului Ottawan 1910 Stanley Cupin voittaneeseen joukkueeseen. Hän lopetti uransa melko varhain valmistuakseen lääkäriksi. Hänet otettiin Hockey Hall of Fameen 1971.
Algerin vallankaappaus 1961

Algerin vallankaappaus eli kenraalien vallankaappaus oli Algerian sodan yhteydessä tapahtunut korkea-arvoisten ranskalaisten sotilashenkilöiden tekemä, epäonnistunut vallankaappausyritys, jonka tarkoitus oli syrjäyttää Ranskan presidentti Charles De Gaulle ja nostaa valtaan kommunisminvastainen sotilasjuntta. Kaappaus alkoi iltapäivällä 21. huhtikuuta 1961 ja päättyi 26. huhtikuuta 1961.
Frida Hansdotter

Arvokilpailut

Hansdotter sijoittui Val d'Isèren 2009 MM-kilpailuissa ja Vancouverin olympialaisissa 2010 pujottelussa viidenneksitoista. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän oli samassa lajissa kahdeksas. Hän kuului Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 Ruotsin hopeajoukkueeseen joukkuekilpailussa, sai pujottelussa pronssia ja oli suurpujottelussa viides. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui pujottelussa viidenneksi ja suurpujottelussa 13:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sai hopeaa pujottelussa ja oli kahdestoista suurpujottelussa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia pujottelussa ja joukkuekilpailussa.
Hansdotter voitti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kultaa pujottelussa viiden sadasosasekunnin erolla Wendy Holdeneriin. Suurpujottelussa hän sijoittui kuudenneksi. Ären MM-kilpailuissa 2019 hän oli pujottelussa viides ja suurpujottelussa yhdestoista.

Maailmancup

Hansdotterin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Söldenin suurpujottelussa 23. lokakuuta 2004. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti kaudella 2006–2007 oltuaan kolmastoista Levin pujottelussa. Hansdotter sijoittui maailmancupissa toiseksi Ofterschwangin pujottelussa kaudella 2008–2009, Soldeun pujottelussa kaudella 2011–2012 sekä Åren, Zagrebin, Flachaun ja Mariborin pujotteluissa kaudella 2012–2013. Hän oli kaudella 2012–2013 pujottelucupin kokonaispisteissä neljäs ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes. 
Ensimmäisen voittonsa Hansdotter saavutti Kranjska Goran pujottelussa helmikuussa 2014. Hän sijoittui kaudella 2013–2014 lisäksi toiseksi Courchevelin, Flachaun ja Lenzerheiden pujotteluissa. Pujottelucupissa hän sijoittui toiseksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenenneksi. Kaudella 2014–2015 Hansdotter voitti Flachaun pujottelun, sijoittui toiseksi Levin, Aspenin ja Meribelin pujotteluissa sekä oli kolmas Åressa. Pujottelucupissa hän sijoittui toiseksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi. 
Kaudella 2015–2016 Hansdotter voitti Lienzin pujottelun ja saavutti Aspenin pujotteluissa sijat kaksi ja kolme. Åren pujottelussa hän oli toinen, Flachaun pujotteluissa kolmas ja toinen. Tukholman paripujottelussa hän sijoittui toiseksi ja Sankt Moritzin pujottelussa kolmanneksi. Hän voitti pujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi. Kaudella 2016–2017 hän oli kolmas Mariborin pujottelussa ja voitti Flachaun pujottelun. Aspenin pujottelussa hän oli kolmas ja pujottelucupin pisteissä neljäs. Kaudella 2017–2018 hän pujotteli Kranjska Gorassa ja Lenzerheidessa toiseksi sekä Lienzissä, Zagrebissa, Flachaussa, Ofterschwangissa ja Åressa kolmanneksi. Hän sijoittui pujottelucupissa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi.
Kaudella 2018–2019 Hansdotter sijoittui Killingtonin ja Courchevelin pujotteluissa kolmanneksi. Hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksas ja pujottelucupissa viides.
Hansdotter lopetti uransa alppihiihtäjänä keväällä 2019.
Caroline Krook

Caroline Krook (s. 18. marraskuuta 1944 Tukholma) on Tukholman hiippakunnan entinen piispa (1998–2009). Häntä edelsi Henrik Svenungsson ja seurasi Eva Brunne.
Lundin yliopistossa teologiaa opiskellut Krook vihittiin luterilaisen Ruotsin kirkon papiksi Lundin hiippakunnassa vuonna 1969. Hän on valmistunut teologian lisensiaatiksi vuonna 1985 ja kouluttautunut myös psykoterapeutiksi. Ennen vihkimystään piispaksi hän toimi muun muassa Suurkirkon tuomiorovastina.
Käärmeenpäät

Taksonomia ja anatomia

Käärmeenpäiden heimosta tunnetaan 37 nykyistä lajia kahdessa suvussa.  Käärmeenpäät ovat pitkulaisia kaloja. Suurimmat lajit voivat saavuttaa 1,2–1,8 metrin pituuden ja 7–20 kilogramman painon. Tyypillisiä piirteitä ovat kookkaat suomut päässä ja pitkät selkä- ja peräevät, eräiltä lajeilta saattaa puuttua vatsaevät. Silmät ja suu sijaitsevat pään kärjessä. Kaloilla on labyrinttikalojen labyrinttielintä muistuttava elin, jonka avulla ne voivat selviytyä vähähappisissakin vesissä.
Käärmeenpäiden heimo Channidae on Channoidei-alalahkon ainoa heimo.

Levinneisyys ja elintavat

Käärmeenpäistä 34 Channa-sukuun kuuluvaa lajia elää Aasiassa alueella, joka ulottuu Iranista Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasian rannikkoa pitkin pohjoisimmillaan aina Pohjois-Koreaan asti. Kolme lajia, afrikankäärmeenpää (Parachanna africana), kongonkäärmeenpää (Parachanna insignis) ja marmorikäärmeenpää (Parachanna obscura), elää trooppisen Afrikan makeissa vesissä. Heimoon kuuluvien lajien fossiileita on löydetty myös Euroopasta, mutta fossiloituneiden otoliittien avulla tehty lajin määritys on epävarmaa. Käärmeenpäät ovat makean veden kaloja, jotka elävät joissa, lammikoissa ja soissa. Ne pystyvät tulemaan toimeen vähähappisissakin vesissä ja jopa kuivalla maalla useita tunteja hengityselimensä avulla. Kalat voivat jopa siirtyä lammikosta toiseen kuivan maan kautta.
Aikuisten käärmeenpäiden ravintoa ovat pienemmät kalat, sammakot, äyriäiset, matelijat ja pienet vesilinnut sekä nisäkkäät. Nuoret kalat syövät vesihyönteisiä ja planktoneliöstöä. Lisääntymiskausi vaihtelee lajeittain, mutta pääosin ne kutevat kesäkuukausina. Aikuiset vartioivat munia hyvin aggressiivisesti ja niiden tiedetään tappaneen jopa ihmisiä puolustaessaan muniaan ja jälkikasvuaan. Käärmeenpäät tulevat toimeen vesissä, joiden lämpötila on 0–30 °C.

Akvaario- ja ruokakaloina

Suuret lajit ovat varsinkin Aasiassa arvostettuja ruokakaloja. Tällaisia ovat muun muassa idänkäärmeenpää (Channa argus), juovakäärmeenpää (Channa micropeltes), pilkkukäärmeenpää (Channa punctata) ja afrikankäärmeenpää. Pienempiä lajeja ja suurien lajien poikasia voidaan pitää akvaarioissa.

Vieraslajeina

Ruokakaloina viljelyn ja erityisesti akvaarioihin liian isoiksi kasvaneiden käärmeenpäiden luontoon päästämisen seurauksena käärmeenpäät ovat levinneet vieraslajeiksi luonnollisen esiintymisalueensa ulkopuolelle. Yhdysvalloissa heimoon kuuluvia lajeja idänkäärmepäätä, pilkkukäärmepäätä, raitakäärmeenpäätä (Channa striata) ja juovakäärmeenpäätä on tavattu muun muassa Havaijilta, Marylandista, Floridasta, ja Kaliforniasta. Käärmeenpäälajit ovat hyvin ahnaita petoja, lisääntyvät nopeasti ja sopeutuvat monenlaisiin makean veden ympäristöihin ja ovat siksi haitallisia alkuperäisten kalojen, sammakkoeläinten ja äyriäisten kannoille. Niiden mukana leviää myös kaloille vaarallisia tauteja ja ihmiseenkin tarttuva Gnathostoma-sukkulamato. Käärmeenpäiden tuonti Yhdysvaltoihin onkin nykyään kielletty lailla. Käärmeenpäiden poistaminen vesistöistä on hankalaa. Siihen on käytetty muun muassa sähkösokkeja ja rotenonikäsittelyä. Rotenoni on kuitenkin hyvin kallista ja tappaa myös muita eliölajeja.
Harrisonin piirikunta (Ohio)

Maantiede

Harrisonin naapuripiirikuntia ovat Carroll pohjoisessa, Jefferson idässä, Belmont etelässä, Guernsey lounaassa ja Tuscarawas lännessä.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 15 864 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 95,8%, mustiin (2,2%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,2%).
Kotitalouden mediaanitulo on 36 920 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 20,1% väestöstä vuosina 2007–2011.
Iso Hanhilampi (Parkano)

Maantietoa

Lampi sijaitsee Hanhivuoren ja Kirkkovuoren välissä. Se on 500 metriä pitkä, 270 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,3 hehtaaria. Sitä ympäröi kolme pienempää lampea, joista yksi on yhteydessä Iso Hanhilampeen. Eteläisen lammen nimi on Kilpilampi. Lampeen laskee yksi metsäoja ja sen oma laskuoja lähtee sen luoteispäästä. Laskuoja virtaa 900 metriä ennen kuin se alitettuaan Tampere–Seinäjoki-radan laskee Vähä Hanhilampeen. Rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Iso Hanhilammen rannoilla ei ole rakennuksia eikä sinne johda teitä.

Historiaa

Iso Hanhilampi oli vanhassa pitäjänkartassa vuodelta 1849 nimeltään "Iso Hanhi Lammi" ja se oli piirretty isompana kuin se on nykyään. Nykyisen lammen pääaltaassa on L-kirjaimen muotoinen niemi, jonka rannassa on luoto. Vanhassa kartassa niemi oli piirretty suoraksi ja sen vieressä oli iso saari ja kaksi luotoa. Nykyisen pääaltaan pohjoispuolella on lähes irti kuroutunut lahti ja toinen lampi. Nämä olivat vanhassa kartassa piirretty osaksi lampea ja pohjoisosaan oli piirretty pieni kapea niemi. Muutokset lammen rantaviivassa voidaan selittää järvenlaskulla, joka on tapahtunut vuoden 1849 jälkeen. Jos silloin lammesta laski Vähä Hanhilampeen laskuoja.
Britannia Hospital – juhlapäivä

Juoni

Britannia Hospitalin uusi lisärakennus odottaa avajaisiaan, joihin vieraaksi on tulossa myös kuningataräiti. Sairaalan johtaja Potter (Leonard Rossiter) törmää mielenosoittajiin, jotka protestoivat afrikkalaisen diktaattorin oleskelua sairaalan VIP-potilaana. Lisäksi keittiöhenkilökunta lakkoilee yksityispotilaiden erikoisten ruokatoiveiden takia, ja uuden siiven johtaja professori Millar on kaikkea muuta kuin yhteistyöhaluinen.
Mick Travis (McDowell) on sairaalassa kuvaamassa salaa dokumenttielokuvaa sieltä raportoiduista oudoista tutkimustavoista. Kaaos on valmis, ja ruumiitakin alkaa tulla.

Vastaanotto

Britannia Hospital ei kerännyt odotetusti katsojia ja sai valtaosin kielteisiä arvosteluja. Tuottajayhtiö EMI veti elokuvan pois teattereista kuukauden kuluttua ensi-illasta. Kriitikko Ian Haydn Smith pitää Britannia Hospitalia Andersonin uran pohjanoteerauksena, jossa satiirin korvaaminen tavanomaisemmalla komedialla ei auta elokuvaa kritisoimaan National Health Servicen toimintaa.
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi Britannia Hospitalille kolme tähteä, kaksi arvostelijaa kaksi tähteä ja kolme yhden tähden, keskiarvona 1,22 tähteä neljästä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle neljä tähteä viidestä, joka teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Hänestä elokuva on pureva ja etenkin anarkismiin taipuvaisia viihdyttävä satiiri.
Saksan poliittisen kasvatuksen keskusvirasto

Kansalaisten ohjaaminen poliittiseen korrektiuteen

Poliittisen kasvatuksen keskusviraston tehtävänä on johtosääntönsä mukaan ohjata demokratiaa ja vapautta vahvistavaa ajattelua sekä auttaa ihmisiä tunnistamaan äärimmäisiin poliittisiin suuntiin tähtääviä ilmiöitä. Vasemmistoradikaalien ja ulkomaisten ääriainesten tunnistamiseksi poliittisen kasvatuksen keskusviraston apu on niukempaa.
Virasto käyttää noin 40 miljoonaa euroa vuodessa kampanjoihin, konsertteihin, näyttelyihin, leireihin, teatteriesityksiin sekä koulu- ja kasarmivierailuihin.
Valistusmateriaalia postitetaan muun muassa kouluille ja urheiluseuroille yli miljoona pakettia vuodessa. Virasto ylläpitää myös laajaa nettisivustoa.
Opettajille ja toimittajille tarjotaan ohjausta ja neuvontaa seminaareissa ja tarvittaessa myös puhelimitse.
Kansanvalistajat voivat kysyä, miten kannattaisi käsitellä oikeaoppisesti vaikeita ja arkaluontoisia asioita, kuten esimerkiksi natsiaikaa, saksalaisia sotapakolaisia tai vaikkapa saksalaisten siviiliuhrien määrää toisessa maailmansodassa.
Eräänä esimerkkinä arkaluontoisista teemoista viraston aineistossa mainitaan Dresdenin pommitukset. Saksassa on opittu ajattelemaan, että uhrien määrästä kerrottava luku on suoraan verrannollinen asiasta puhuvan poliittiseen maailmankuvaan. Mitä suurempi luku, niin sitä oikeistolaisempia ja päinvastoin. Poliittisesti korrektina pidetään luvun pyöristämistä alaspäin.
Todellista uhrien määrää ei tiedä kukaan. Monista englantilaisten pommikoneiden iskun kohteeksi joutuneista ihmisistä ei jäänyt tulipätsissä mitään jäljelle. Historioitsijoiden arvioiden mukaan pommituksissa kuoli 25 000 - 250 000 dresdeniläistä ja kaupunkiin neuvostoarmeijan jaloista Sleesiasta paennutta saksalaista evakkoa.

Vanhemmille tunnistusapua

Neuvoja ja opastusta poliittisen kasvatuksen virasto jakaa myös poliittisiin ääriliikkeisiin liittyvissä asioissa. Muun muassa kasvattajia ja lasten vanhempia neuvotaan, miten he voivat yrittää tunnistaa nuorissa mahdollisesti itävät äärioikeistolaissympatiat.
Tunnistaminen tapahtuu lapsen käyttäytymisen, puheiden ja sanavalintojen lisäksi kaveripiirin, musiikin, asujen ja huoneen sisustuksen avulla.

Toimittajille ohjeet äärioikeistolaisten käsittelyyn

Toimittajille virasto on valmistanut 18-osaisen ohjeiston, jossa neuvotaan muun muassa, miten pitää käyttäytyä, jos haastateltavana on äärioikeistolainen.
Yleensähän näin ei Saksassa tapahdu, sillä äärioikeistolaiset ja kansallismieliset puolueet pidetään tiukasti vaalikeskustelujen ulkopuolella, mutta ohjeilla on käyttöä suorassa vaalituloslähetyksessä, jos äärioikeisto on kaikesta huolimatta onnistunut saaman edustajiaan maapäiville.
Ohjeiden mukaan äärioikeistolaisiin on yritettävä suhtautua suorassa lähetyksessä tasapuolisesti mutta napakan viileästi. Juontajaa kehotetaan viestimään eleillään ja käyttäytymisellään, ettei tunne haastateltavaa kohtaan vähäisintäkään sympatiaa.
Ohjeistus on johtanut kerta toisensa jälkeen tilanteeseen, että juontaja katkaisee poliittisesti toisinajattelevan haastateltavan puheenvuoron kesken lauseen. Katsojat ovat oppineet odottamaan tätä hetkeä.
Zombieland

Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltoihin, missä lähes kaikki ovat muuttuneet zombeiksi. Nimetön päähenkilö (Jesse Eisenberg) on pakko-oireista kärsivä nuorukainen, joka pelaa illat yksin World of Warcraftia haaveillen tyttöystävästä. Maailmanlopun saavuttua pakkomielteinen sääntöjen laatiminen ja rutiinien noudattaminen pitää hänet hengissä. Moottoritiellä nuorukainen tapaa rääväsuisen miehen (Woody Harrelson), joka lyöttäytyy hänen matkaansa. He pidättäytyvät kertomasta oikeita nimiään ja alkavat kutsua toisiaan päämääriensä nimillä, Columbus ja Tallahassee. Miehet kohtaavat vielä kaksi varastelevaa siskosta, Wichitan (Emma Stone) ja Little Rockin (Abigail Breslin), jotka aiheuttavat heille runsaasti päänvaivaa. Kun Tallahassee haaveilee syövänsä vielä yhden Twinkie-leivoksen ennen kuolemaansa, Columbus yrittää tehdä vaikutuksen Wichitaan.
Yrjönkatu (Helsinki)

Yrjönkatu (ruots. Georgsgatan) on vajaan kilometrin mittainen kaakkois-luoteissuuntainen katu Helsingin keskustassa. Sen varrella sijaitsee muun muassa historiallisesti merkittävä Hotelli Torni. Katu on saanut nimensä venäläisen Pyhän Yrjön ritarikunnan mukaan. Alun perin (1820) kadun nimi oli Sankt Georgs Gatan, mutta jo vuonna 1836 sana Sankt (pyhä) poistettiin kadun nimestä. Suomenkielinen nimi Yrjönkatu vahvistettiin vuonna 1909.
Yrjönkadun kaakkoisin osa (Yrjönkatu 2a) sijaitsee Ullanlinnan kaupunginosassa, muutoin kadun alkupään parillinen puoli (Yrjönkatu 2b–Yrjönkatu 12-14) on Punavuoren alueella ja pariton puoli (Yrjönkatu 1 ja Yrjönkatu 3) Kaartinkaupungissa. Uudenmaankadun risteyksestä luoteeseen Yrjönkatu sijaitsee Kampin alueella. 
Katu on yksiajoratainen, kaksikaistainen ja kaksisuuntainen (Eerikinkadun ja Simonkadun välinen osuus on yksisuuntainen). Autokaistat on päällystetty nupukivin, jalkakäytävät ovat asfalttipäällysteisiä, paitsi Kalevankadun ja Simonkadun välisellä osuudella, missä on käytetty harmaita katukiviä. Katu on valaistu ylösripustetuin valaisimin. 
Yrjönkadulla on liikennevalot seuraavissa risteyksissä: Uudenmaankatu, Bulevardi, Lönnrotinkatu ja Simonkatu.
Yrjönkadun vanhin rakennus on Sebastian Gripenbergin käsialaa vuodelta 1884 osoitteessa Yrjönkatu 18–Bulevardi 8 ja uusin vastaavasti Hänninen & Hansion suunnittelema talo vuodelta 1980 kadun luoteisosassa.
Vuonna 2018 Yrjönkadulle avattiin uusi hotelli Hotel St. George.
Dick Pound

Richard William Duncan ”Dick” Pound (s. 22. maaliskuuta 1942 St. Catharines, Ontario) on kanadalainen uimari, lakimies, kirjailija ja urheilujohtaja.
Richard W. Pound osallistui urheilu-urallaan vuonna 1960 Rooman kesäolympialaisten 100 metrin vapaauintiin sijoittuen kuudenneksi sekä Kanadan 4 × 100 metrin sekaviestijoukkueeseen, joka sijoittui neljänneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Pound oli Kanadan viestijoukkueessa voittamassa Brittiläisen kansainyhteisön kisoissa Australian Perthissä 4 × 100 metriä ja 4 × 200 metriä. Pound ei päässyt enää vuoden 1964 Tokion olympialaisiin, ja hän lopetti silloin uintiuransa.
Siviiliuransa Dick Pound teki lakitoimiston jäsenenä Montrealissa. Myöhemmin hänestä tuli montrealilaisen McGill-yliopiston kansleri 1999–2009.
Poundista tuli urheilu-uransa jälkeen urheilujohtaja, vuonna 1968 Kanadan olympiakomitean jäsen ja vuotta myöhemmin olympiakomitean pääsihteeri ja vuosiksi 1977–1982 Kanadan olympiakomitean puheenjohtaja. Vuoden 1972 Münchenin kesäkisoissa Pound toimi Kanadan olympiajoukkueen varajohtajana. Vuonna 1988 hän oli Calgaryn talvikisojen toimeenpanevan komitean puheenjohtajana. Seuraavissa kanadalaiskisoissa Vancouverissa 2010 Pound hoiti yhteistyöstä kisojen edustajana huippuvieraiden kanssa.  
Kansainvälinen urheilujohtajan ura alkoi vuonna 1978, kun Pound valittiin Kansainväliseen olympiakomiteaan ja hän sai vastuulleen KOK:n talouden kannalta keskeisen televisio- ja mainossopimusten teon. Vuosina 1987–1991 ja 1996–2000 hän oli KOK:n varapuheenjohtaja sekä vuosina 1983–1991 ja 1992–1996 KOK:n toimeenpanevan komitean jäsen eli hän toimi lähes 20 vuotta KOK:n ytimessä. Vuonna 2001 valittaessa Juan Antonio Samaranchin seuraajaa KOK:n puheenjohtajaksi Pound oli vahva ehdokas. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi. Puheenjohtajaksi nousi belgialainen Jacques Rogge. Hän oli myös osallisena KOK:n jäseniin kohdistuneessa korruptiokeskustelussa.
Dick Poundilla oli näkyvä rooli Kansainvälisessä antidopingtoimistossa WADA:ssa. Hänet valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi vuonna 1999. Toimiston sijoituspaikka oli Poundin kotipaikka Montreal. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 2007.