google/wiki40b huggingface dataset:
Marvin Pentz Gay, Sr.

Marvin Pentz Gay Sr. (1. lokakuuta 1914 – 10. lokakuuta 1998) oli yhdysvaltalainen pastori sekä kuuluisan soul- ja R&B-laulaja, -lauluntekijä, -tuottaja, Marvin Pentz Gay Jr:n eli Marvin Gayen isä ja murhaaja.
Gay syntyi Lexingtonissa, Kentuckyssa yhtenä perheen 18 lapsesta. Gay meni naimisiin vuonna 1935.  Gaye Sr:n suhde poikaansa oli mutkikas ja usein riitaisa. Gaye Sr. ei pitänyt poikansa musiikkityylistä ja elämäntavoista, ja Gay Jr. ei pitänyt isänsä viehtymyksestä pukeutua toisinaan naisten vaatteisiin.
Gay Sr. ampui riidan jälkeen poikaansa kaksi kertaa tämän 45. syntymäpäivän aattona 1. huhtikuuta 1984 kotonaan Los Angelesissa. Häntä syytettiin aluksi kolmannen asteen murhasta, mutta rangaistusta kevennettiin viideksi vuodeksi ehdollista vankeutta, johtuen hänen iästään ja havaitusta aivokasvaimesta. Marvin Pentz Gay Sr. kuoli 84-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Jarin piiri

Jarin piiri (ven. Я́рский райо́н, Jarski raion; udmurtiksi Яр ёрос, Jar joros) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1524,3 neliökilometriä. Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2010).
Jarin piiri sijaitsee Udmurtian luoteisosassa. Se rajoittuu idässä Glazovin ja etelässä Jukamenskojen piireihin sekä lännessä ja pohjoisessa Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 35 % on metsää. Seudun jokia ovat Vjatka, Tšeptsa, Lekma, Tum, Pudemka, Moja, Tšura ja Sada. Hyötykaivannaisiin kuuluu savi.
Piiriin kuuluu Jarin kaupunkikunta ja 9 maalaiskuntaa: Barmašur, Batšumovo, Dizmino, Jelovo, Pudem, Tum, Ukan, Vortsa ja Zjuino. Hallinnollinen keskus on Jarin kaupunkimainen taajama.
Asukkaista 68,5 % on udmurtteja, 29,0 % venäläisiä ja 1,0 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 43,1 %.
Piirin kautta kulkee Kirovin ja Permin välinen rautatie, josta Jarissa haarautuu sivurata Pudemin kautta Lesnajaan. Glazoviin on maantieyhteys. Pudemissa on metallitehdas, Jarissa pellavanjalostuslaitos, metsäteollisuuspiiri, tiilitehdas, leipomo ja meijeri. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, pellavan, perunan ja rehukasvien viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy Selskaja pravda.
Vallinharjapilvi

Vallinharjapilvi (castellanus) on pitkänomainen, alareuraltaan tasainen ja yläreunaltaan vallinharjan eli linnanmuurin muotoisesti kumpuileva pilvilaji. Sitä esiintyy erityisesti kumpukerrospilvissä ja hahtuvapilvissä, joskus myös palleropilvissä. Vallinharjapilvi syntyy, kun ilma kylmenee pilven yläpuolella ja lämpimän ilman kuplia nousee rinnakkain ylemmäs kylmempään ilmaan, tiivistyen siellä pilven sakaroiksi. Vallinharjapilvi onkin merkki epävakaisuudesta ilmakehän keskikerroksissa, ja se enteilee iltapäiväksi kuuroja ja ukkosta.
The Sea of Grass

Arviot

Kriitikot suhtautuivat kirjaan myönteisesti, ja se vahvisti Richterin mainetta historiallisten romaanien kirjoittajana.

Sovitukset

Romaanin pohjalta on tehty vuonna 1947 elokuva Lainehtiva tasanko, jonka on ohjannut Elia Kazan ja jossa pääosia näyttelevät Katharine Hepburn ja Spencer Tracy. Kazan oli tyytymätön elokuvaan pettyneenä tuotantoratkaisuihin, kuten tasankoa esittävän valmiin filmiaineiston käyttöön sen sijaan, että kuvausryhmä olisi lähetetty paikan päälle, ja Hepburnin liioitellun hienoon puvustukseen. Hän kehotti ihmisiä jättämään se katsomatta. Elokuvasta tuli kuitenkin suosittu, ja sen taloudellinen tuotto oli suurempi kuin minkään muun Hepburnin ja Tracyn yhdessä tekemistä elokuvista.
Lämpökuvaus

Lämpökuvaus eli termografia, on kuvausmenetelmä, joka hyödyntää lämpökameraa. Sitä voi hyödyntää esimerkiksi tutkittaessa mahdollisia lämmönvuotokohtia rakennuksissa. Jotkin sovellukset liittyvät lääketieteeseen.

Historiaa

Ensimmäiset valokuvat, jotka perustuivat lämpökuvaukseen, olivat 1910 alkupuolella.
Keltaselkäpiispa

Levinneisyys

Keltaselkäpiispaa tavataan Länsi-, Keski- ja Itä-Afrikassa sekä eteläisen Afrikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rafael Laethén

Jakob Rafael Laethén (30. maaliskuuta 1845 Pyhäjärvi Vpl – 6. marraskuuta 1898 Tampere) oli suomalainen pankinjohtaja, säveltäjä ja runoilija.

Henkilöhistoria

Laethénin vanhemmat olivat lukkari Jakob Laethén ja Anna Fredrika Anttonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1864 Kuopion lukiosta ja opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa, mutta ei suorittanut mitään tutkintoa. Hän oli naimisissa vuodesta 1876 Gustafva (Nipu) Ahrenbergin (k. 1936) kanssa. Laethén toimi 1870-luvulla Yhdyspankin Helsingin konttorin virkailijana ja Borgströmin tupakkatehtaan kassanhoitajana, mutta oli sitten mukana perustamassa Kansallis-Osake-Pankkia, jonka johtokunnan jäsenenä hän toimi 1889–1897 ja väliaikaisena pääjohtajana 1891-1892. Tampereen Osake-Pankin pääjohtajaksi hän tuli 1898, mutta kuoli myöhemmin samana vuonna. Laethén laati alaltaan suomenkielisen pankkisanaston.

Taiteellinen tuotanto

Laethénin sävellyksiä ovat muun muassa Lintuselle (Sanopa laululintu, selitä sirkkunen) Elias Lönnrotin sanoituksella sekä Aleksis Kiven Kanervala-runokokoelman runoon perustuva Keinu, samoin kuin Mit deinen blauen Augen, Nyt taisteluun me riennämme, Suksimiesten laulu, Isänmaa, Iltalaulu ja Kehtolaulu sydämelleni. Keräämiään karjalaisia kansanlauluja hän sovitti mieskuorolle ja julkaisi nimimerkillä ae-ae joukon runoja savokarjalaisten Koitar-albumissa.
Telkko

Maantieto

Järvi on 650 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria. Se jäänyt kahden korkean moreeniselänteen taakse ja se virtaa Pyhäjärveen niiden takaa. Järveen laskee viereisestä suosta kolme suo-ojaa. Rannat ovat joko tasaista ja soistuvaa metsämaata tai jyrkkiä moreenirinteitä, joille on raivattu muutama peltotilkku. Järven eteläsivu on asuttua, mutta soisella pohjoispuolella on vain kolme avaa-ajan asuntoa. Hämeenkankaantie eli yhdystie 13087 ohittaa järven läheltä.

Historiaa

Vuonna 1916 sai talollinen Erland Mikkola Pyöräniemen kylästä päätöksen hakemukselleen suorittaa järvenlasku. Järveä kutsuttiin hakemuksessa nimellä Telkojärvi. Hämeenkyrön pitäjänkartassa järven nimi kirjoitettiin Tilkajärvi ja sen rannoille oli raivattu niittyjä.
Philip Chan

Ura

Chan työskenteli Hongkongin kuninkaallisissa poliisivoimissa komisariona, kunnes siirtyi vuonna 1976 Bang Bang Films yhtiöön tuottajaksi. Vuotta myöhemmin hän päätyi elokuvanäyttelijäksi ja ryhtyi samalla myös ohjaamaan ja käsikirjoittamaan elokuvia. Chen muun muassa huomioitiin parhaan käsikirjoituksen ehdokkuuksilla elokuvista Long Arm of the Law ja Inspector Chocolate. Hän esiintyi myös 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa Yhdysvaltalaisissa elokuvissa Bloodsport – viimeiseen asti ja Kaksoisisku yhdessä Bolo Yeungin kanssa.
Stickball

Muunnokset pelistä

Amerikan alkuperäisasukkaat pelasivat hikkoripuusta valmistetuilla kepeillä ja peuran karvasta tai nahasta valmistetuilla palloilla stickballin kaltaisia seurapelejä, joista on myöhemmin kehittynyt, mm. lacrosse. Itsesyöttämismenetelmässä eli fungo'ssa lyöjä heittää pallon ilmaan ja lyö sitä joko heti tai tietyn pomppumäärän jälkeen.
Ritarimittari

Koko ja ulkonäkö

Ritarimittari on isokokoinen, vaaleankeltainen perhonen. Etusiiven kaksi poikkiviirua ovat kellanruskeat, lähes suorat ja melko leveät. Keskipilkku on kellanruskea ja juovamainen. Siivellä on lyhyitä kellanruskeita viiruja ja siiven kärki on erityisen terävä. Takasiivet ovat vaaleankeltaiset, etusiipien tapaan kellanruskeiden viirujen kirjomat ja niissä on yksi kellanruskea poikkiviiru. Erikoisuutena takasiiven takareunassa on selvä kannus ja sen yhteydessä kaksi mustaa täplää, joista etummaisessa on kirkkaanpunainen keskusta. Siipiväli 44–45 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Portugalista ja Brittein saarilta Skandinavian eteläosiin, Baltiaan ja idässä Venäjän poikki Altaille. Suomesta ritarimittari tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1961 Haminaan kuuluvalta Tammion saarelta ja se on sittemmin levinnyt kaakosta etelärannikkoa pitkin Turun saaristoon ja Ahvenanmaalle saakka. Nykyisin levinneisyys Suomessa kattaa koko etelärannikon, mutta Itä-Suomessa ulottuu sisämaahan ainakin Joensuun korkeudelle saakka. Lento tapahtuu yhtenä lyhytaikaisena sukupolvena heinäkuun alusta lopuun.

Elinympäristö ja elintavat

Ritarimittari elää rehevissä ja valoisissa, lehtomaisissa metsissä. Sitä voi kuitenkin tavata myös pensaikkoisilla niityillä, puistoissa ja puutarhoissa. Laji on elintavoiltaan tiukasti yöaktiivinen lennon painottuessa keskiyölle ja perhosia tulee huonosti valolle, mikä vaikeuttaa suuresti niiden löytämistä. Perhosten lentely on nopeaa ja mutkittelevaa. Talvehtiva vaihe on keskenkasvuinen toukka.

Ravintokasvi

Toukka elää Suomessa terttuseljalla (Sambucus racemosa), muualla muillakin puilla ja pensailla sekä erityisesti muratilla (Hedera helix).
Baleares (F71)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 2015.
Pohjoismaiden neuvosto

Puolueryhmät

Neuvostossa toimii viisi pohjoismaista puolueryhmittymää: Konservatiivinen ryhmä, Keskiryhmä, Sosiaalidemokraattinen ryhmä, Vasemmistososialistinen vihreä ryhmä ja Vapaa Pohjola. Ryhmän perustamiseen vaaditaan vähintään neljä jäsentä kahdesta maasta. Norjan edistyspuolue ja Islannin Hreyfingin-puolueen edustaja toimivat ilman puolueryhmää.

Nuorten Pohjoismaiden neuvosto

Nuorten Pohjoismaiden neuvosto (ruots. Ungdomens Nordiska råd, UNR) edustaa nuorten ääntä Pohjoismaiden Neuvostossa. Toiminta rahoitetaan pääosin Pohjoismaiden Neuvoston avulla. 
UNR sai oman puheenjohtajiston vuonna 2002 ja on sen jälkeen vaikuttanut integroituna osana Pohjoismaiden Neuvostossa tarkoituksenaan tuoda esiin nuorten ääntä ja heidän toivomaansa politiikkaa. UNR:n korkein päätöksentekoelin on UNR:n vuosittainen istunto, joka järjestetään joka vuosi viikonloppuna ennen Pohjoismaiden Neuvoston istuntoa. Session lisäksi UNR:n puheenjohtajisto osallistuu Pohjoismaiden Neuvoston kokouksiin. UNR:n puheenjohtajisto koostuu yhdeksästä jäsenestä - kahdeksasta poliittisesta kattojärjestöstä sekä Pohjoismaiden Nuorten Liitosta jolla on tarkkailijastatus. 
UNR:n sihteeristö on Pohjola-Nordenin Nuorisoliiton hallinnassa ja on sijoitettu Helsinkiin.
Sovetskoje šampanskoje

Sovetskoje šampanskoje (ven. Советское шампанское) on kuohuviinibrändi, jonka tuotanto aloitettiin Neuvostoliitossa vuonna 1936.
Samaa nimeä käyttävät useat valmistajat, joten kyseessä on ennemmin tuoteperhe kuin yhden valmistajan merkki. Useimmat Sovetskoje šampanskoje -nimellä myydyt kuohuviinit ovat makeita tai puolimakeita.
Kieltolain kumoamisen jälkeen 1924 Aleksei Rykovin johtama kansankomissaarien neuvosto antoi viinintuottajille määräyksen tuottaa kuohuviini, joka olisi laajimpien kansankerrosten saatavilla. Kemisti Anton Frolov-Bagrejev, joka nimetään neuvostosamppanjan isäksi, kehitti teollisen valmistusmenetelmän, joka vähensi viinin valmistusajan kolmesta vuodesta kuukauteen. Hänet palkittiin saavutuksesta Stalinin palkinnolla vuonna 1942.
Ensimmäiset kuohuviiniä tuottavat tehtaat rakennettiin Rostovin ja Gorkiin. Neuvostoliiton hajottua tehtaat Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa sekä Latviassa jatkoivat nimen käyttämistä.
Venäjällä valtion Sojuzplodoimport sai tuotemerkin haltuunsa vuonna 2004 ja pakotti 25 sitä valmistavaa tehdasta maksamaan lisenssimaksuja. Latviassa merkkiin sai puolestaan yksinoikeuden Latvijas Balzams.
Moustapha Salifou

Ura

Salifou aloitti ammattilaisuransa Saksan 2. Bundesliigassa kaudella 2002-2003. Hän vietti Rot-Weiß Oberhausenissa kolme kautta ja siirtyi Ranskaan vuonna 2005 Oberhausenin pudottua sarjatasoa alemmaksi. Ranskassa Salifou pelasi Stade Brestoissa yhden kauden verran Ligue 2 tasolla. Sittemmin vähäisen peliajan myötä hän siirtyi sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen FC Wiliin. Peliaikaa tuli huomattavasti enemmän kuin Ranskassa ja Salifou onnistui maalinteossa kolmesti 23 ottelussa.
31. elokuuta 2007 Salifou allekirjoitti vuoden sopimuksen Aston Villan kanssa. Siirto kuitenkin viivästyi kun Salifoun saatua työluvan Englantiin kuukautta myöhemmin. Uudessa seurassa hänen peliaikansa on jäänyt vähälle. Salifou pelasi avauskaudellaan neljä valioliigaottelua ja kaudella 2008-2009 hän oli mukana vain muutamissa FA Cupin, sekä Eurocup peleissä. Toukokuussa 2011 Salifou jäi ilman jatkosopimusta.

Maajoukkueura

Salifou on pelannut Togon maajoukkueessa vuodesta 2000 alkaen. Hän on muun muassa edustanut maataan vuoden 2006 Afrikan kisoissa, sekä 2006 MM-kisoissa. Salifoun oli määrä pelata myös vuoden 2010 Afrikan kisoissa, mutta Togo vetäytyi turnauksesta ennen turnausta sattuneessa ampumaväijytyksessä, jossa joukkueen apuvalmentaja, tiedottaja ja linja-auton kuljettaja kuolivat sekä yhdeksän muuta joukkueeseen kuulunutta henkilöä loukkaantui.
Erno Paasilinna

Elämä ja ura

Paasilinnan vanhemmat olivat poliisikonstaapeli, asioitsija Väinö Paasilinna (ent. Gullstén) ja emäntä Hilda Maria (Maija) o.s. Niva. Erno Paasilinna syntyi Petsamon Salmijärven kylässä, perheen kolmantena lapsena. Talvisodan sytyttyä perhe joutui lähtemään evakkoon Norjan Narvikiin, Ofotvuorelle ja Harstadiin. Erno oli tuolloin neljävuotias. Evakoita kyydinneessä Aunus-laivassa syntyi Ernon veli Reino. Lapin sodan aikainen toinen evakkomatka suuntautui Ruotsin Jokkmokkiin. 
Sotien jälkeen Paasilinnan perhe asui ensin Pohjois-Iissä, kunnes asettui vuonna 1948 Tervolan Varejoen asutusalueelle, Kuikeron tilalle. Isä Väinö kuoli parin vuoden päästä kuten myös seitsemän kuukauden ikäinen Riitta Kaarina -sisko. Kansakoulun lopettanut Erno Paasilinna työskenteli metsätöissä ja aloitti kirjailijan uraansa osallistumalla kirjoituskilpailuihin. Lukukauden 1958–1959 Paasilinna opiskeli Lapin kansankorkeakoulussa, josta hän päätyi Nuoren Voiman Liiton toiminnanjohtajaksi (1959) ja Kaltion päätoimittajaksi Ouluun (1963). Kaltion kaudella Paasilinna ja muu nuorempi toimituskunta ajautuivat kiistoihin lehden konservatiivisesta linjasta Atte Kalajoen ja kustannusyhtiön jäsenten kesken. Kaltiosta eronnut Paasilinna oli perustamassa radikaalimpaa Pohjoinen-lehteä, jonka päätoimittajana hän toimi vuosina 1964–1966. Paasilinna avusti myös Oulun ylioppilaslehteä. 
Vuonna 1966 Erno Paasilinna siirtyi kustannusyhtiö Kariston kirjalliseksi johtajaksi Hämeenlinnaan. Seuraavana vuonna ilmestyi Paasilinnan esikoisteos Kylmät hypyt. Toisen teoksen (Alamaisten kyyneleet, 1970) jälkeen hän jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi. 
Yksi tunnetuimmista Paasilinnan väittelyistä oli ympäristönsuojeluaiheinen kiistely silloisen Helsingin Arvopaperipörssin johtajan Raimo Ilaskiven kanssa 1970-luvun alkupuolella. Väittelyä käytiin Parnasso-lehden sivuilla kaksi vuotta. Muitakin julkisuudessa esiintyviä toisinajattelijoita, muun muassa kalastaja Pentti Linkola, osallistui tähän Paasilinnan ja Ilaskiven väittelyyn. 
1970-luvulla Erno Paasilinna esiintyi myös usein television keskusteluohjelmissa (muun muassa Tästä puhutaan -keskusteluohjelman puheenjohtajana 1973–1974). Ohjelmien esittämisen jälkeen hän kertoi saaneensa usein nimettömiä kirjeitä, joissa oli jopa tappouhkauksia. 
Paasilinna oli kaksi kertaa naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Elvi Maria Harju 1961–1989. Heille syntyi kaksi lasta: Maari (s. 1964) ja Taija (s. 1967). Paasilinna avioitui Paula Elina Juntusen kanssa 1994, avioliitto oli lapseton.
Paasilinna kuoli Tampereella syyskuussa 2000 nopeasti levinneeseen syöpäkasvaimeen.
Pomona

Pomona oli roomalainen kypsyvien hedelmien ja hedelmällisyyden jumalatar sekä kasvillisuuden jumala Vertumnuksen puoliso. Pomonan nimi tulee latinan sanasta pomum eli puun hedelmä. Pomonalla oli kulttipaikka Pomonal Ostian tien varrella. Vertumnuksen lisäksi Pomona yhdistettiin myös Picus-jumalaan.
Les Indiens sont encore loin

Juoni

16-vuotiaan sveitsiläisen koululaisen, Jenny Kernin (Isabelle Huppert), ruumis löydetään lumisesta metsästä. Elokuva seuraa Jennyn viimeisen elinviikon tapahtumia, joiden kautta selviää onko hänen kuolemansa onnettomuus vai itsemurha.

Tuotanto

Les Indiens sont encore loinin tuotantoyhtiöinä olivat sveitsiläiset Filmkollektiv Zürich AG, SSR ja Cactus Film sekä ranskalaiset INA ja Les Films 2001.

Julkaisu

Les Indiens sont encore loin sai ensi-iltansa Ranskassa 5. lokakuuta 1977 ja keräsi teatterikierroksensa aikana 103 796 katsojaa.
Ylpeys ja ennakkoluulo (vuoden 1995 televisiosarja)

Yleiskatsaus

Kuusiosaisen minisarjan pääosia näyttelivät Jennifer Ehle Elizabeth Bennetinä ja Colin Firth herra Darcyn roolissa. Sen tuotti BBC yhdysvaltalaisen A&E Networkin tarjotessa jonkin verran lisärahoitusta. Kuusi 50–55 minuutin mittaista jaksoa esitettiin ensimmäisen kerran BBC One -kanavalla sunnuntai-iltaisin 24. syyskuuta – 29. lokakuuta 1995. Suuren suosion takia ohjelma uusittiin pian seuraavana vuonna. Uusinnasta tuli jopa Radio Times -lehden kansiaihe, mikä on toisen esityksen tapauksessa hyvin harvinaista.
Ylpeys ja ennakkoluulo julkaistiin Britanniassa VHS:nä ennen viimeisen jakson alkuperäistä esityspäivää. Myyntiluvut lähtivät huimaan nousuun, sillä monet katsojat halusivat saada tietää lopun etukäteen, vaikka se oli ollut saatavilla kirjamuodossa jo lähes kaksisataa vuotta. Aluksi toimitetut 12 000 kopioita kahden videon julkaisusta myytiin loppuun kahden tunnin sisällä julkaisuhetkestä, ja ensimmäisen viikon loppuun mennessä niitä oli myyty jo 70 000 kappaletta. Sarja on sittemmin julkaistu myös DVD:llä, ensin vuonna 2000, myöhemmin digitaalisesti uudelleenmasteroituna ”10-vuotisjuhlajulkaisuna” syyskuussa 2005 (Suomessa 28.4.2006) ja sen jälkeen Jane Austen Boxissa vuonna 2008.
Minisarja sai osakseen ylistäviä arvioita kriitikoilta. Esimerkiksi The Independent -lehden Gerald Gilbert suositteli innolla ensimmäistä osaa lukijoilleen ennen varsinaisten esitysten alkua ja kehui sarjaa ”luultavasti niin hyväksi kuin mahdollista”, kun kyseessä ovat kirjallisuusklassikoiden tv-sovitukset. Myös kuvitteellinen kolumnisti Bridget Jones kirjoitti Bridget Jones’s Diary -tarinoissaan saman lehden sivuilla rakkaudestaan sarjaan.
FS Maillé-Brézé (D627)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1988, ja se on sijoitettu museolaivaksi Nantesiin. Ranskan kulttuuriministeriö on listannut alukset historialliseksi monumentiksi (ransk. monument historique) lokakuussa 1991.
Kilparatojen sankari

Juoni

Pontikkaa metsässä tislailevan maalaisisän poika Elroy Jackson Jr. on isänsä tavoin itsepäinen oman tiensä kulkija, joka oppii ajamaan hoitamalla isänsä pontikkatoimituksia ja löytää oman uransa kilpa-autoilun parista.

Vastaanotto ja jälkimaine

Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa 1975 Eeva Järvenpää ei pitänyt Kilparatojen sankaria kovin merkittävänä elokuvana, mutta ”nuorison sankarin muotokuvana se on linjakas, kuvaukseltaan ja henkilöohjaukseltaan jäntevä työ”. Jeff Bridgesistä sanotaan, että hän ”muovaa Junioristaan amerikkalaisen elämänmuodon ihannetyypin, kekseliään, tarmokkaan, keinoja kaihtamattoman, raa'alla voimalla eteenpäin rynnistävän nuoren miehen, joka yhteiskunnassa pääsee pitkälle”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa kiintoisaksi toimintadraamaksi muillekin kuin autourheilun ystäville ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kilparatojen sankarin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Mustalammi (Tampere, Villilä)

Maantietoa

Lampi on 150 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Siihen ei laske ojia, mutta sen oma laskuoja yhtyy 300 metrin päässä Nokialla virtaavaan Myllypuroon. Lampi on muodostunut saman harjujakson taakse kuin Vihnusjärvi ja Likolammi.  Lammen rantaviivan pituus on 350 metriä. Lammen koillispuolella kohoaa Mustavuori, jonka lounaisrinteessä sijaitsee lammelle laskeva laskettelurinne. Pohjoispuolella sijaitsee Kalkunvuoren kalliopaljastumat ja jyrkänne. Lammelle johtavat tiet laskettelukeskuksen ja tehtaan pihoihin. Lammella ei ole asutusta. Pyhäjärvi sijaitsee lammesta 200 metriä etelään. Näiden välissä kulkevat yhdystie 13793 ja valtatie 12.

Historiaa

Vuoden 1953 peruskartassa lammen pohjoispäässä sijaitsi tehtaan rakennus. Viereisiä hiekkakuoppia oli jo alettu kaivaa. Laskettelurinne näkyy vuoden 1975 peruskartasta, jossa on myös valtatie 12.
Ferdinand Alfthan

Ferdinand Alfthan (16. lokakuuta 1857 Viipuri – 25. kesäkuuta 1921 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa toiminut kauppaneuvos ja varakonsuli.
Alfthanin vanhemmat olivat kauppias Ferdinand Alfthan ja Charlotta Adelaide (Adèle) Kuhlström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Viipurin alkeisoppilaitoksesta.
Alfthan opiskeli vuoden verran kieliä Helsingin yliopistossa ja oli sitten kolme vuotta Hackman & Co:n liikkeen palveluksessa Viipurissa ja sen jälkeen kolme vuotta Rosenius & Sesemann-toiminimen palveluksessa. Vuonna 1881 hän tuli konttoristina isänsä 1879 perustaman toiminimen Ferd. Alfthanin palvelukseen. Hänestä tuli 1883 liikkeen osakas ja 1889 isänsä kuoltua liikkeen johtaja. Alfthan toimi samalla Havin tehtaiden ja Newskin steariiniyhtiön Viipurin tehtaan isännöitsijänä. Ferd. Alfthanin toiminimi toi Suomeen etupäässä kahvia ja lisäksi myös viljaa, sokeria, riisiryynejä, silavaa, tupakkaa ynnä muuta. 
Ferdinand Alfthan oli naimisissa vuodesta 1887 Vivia Agda Lindqvistin kanssa.
Pikkusieppodrongo

Levinneisyys

Pikkusieppodrongoa tavataan Länsi- ja Keski-Afrikassa. Sen kannankehitys on laskeva, mutta lajin populaation ei uskota olevan vaarallisen pieni, eikä vähenemisen vielä vaarantavan sitä, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Summer Night City

Työstö

”Summer Night City” oli ensimmäisiä kappaleita, jotka työstettiin kevään 1978 sessioissa, joissa äänitettiin materiaalia yhtyeen Voulez-Vous -albumille. Vaikka yhtyeen oma Polar Music Studios oli virallisesti avautunut 18. toukokuuta, ei se todellisuudessa ollut vielä valmis. Niinpä kappaleen pohjaraita äänitettiin Metronome-studiolla 29. toukokuuta.
Pian Polar-studio kuitenkin valmistui, ja 6. kesäkuuta siellä nauhitettiin lauluosuudet ja jouset. Tämän jälkeen Abba piti kesäloman, palaten studioon vasta 8. elokuuta, jolloin kappaletta hienosäädettiin. Yhtyeen edellinen suuri hitti oli ollut ”Take a Chance on Me” vuoden 1978 alussa, joten yhtye koki, että oli aika julkaista uusi single. ”Summer Night City” oli tässä vaiheessa ainoa sopiva vaihtoehto.
10. elokuuta Björn Ulvaeus, Benny Andersson ja äänittäjä Michael B Tretow aloittivat kappaleen miksauksen. He huomasivat heti, että sen kanssa on suuria ongelmia – kappaletta ei saatu millään sellaiseen muotoon, jollaista Andersson ja Ulvaeus olivat odottaneet. Miksaukseen käytettiin aikaa yli viikko, mikä on todennäköisesti enemmän kuin minkään muun Abba-kappaleen kohdalla. Lopulta miksausvaihtehdoista valittiin se, jota pidettiin onnistuneimpana. Alun introna toiminut balladimainen instrumentaaliosuus leikattiin pois.

Julkaisu ja vastaanotto

”Summer Night City” -single ilmestyi 6. syyskuuta 1978, jolloin siitä tuli hitti erityisesti Pohjoismaissa nousten listaykköseksi muun muassa Ruotsissa, missä se jäi yhtyeen viimeiseksi listaykköseksi nousseeksi singleksi. Kansainvälisessä mittakaavassa singlen menestys oli kuitenkin hieman totuttua heikompaa. Esimerkiksi Britanniassa, missä Abba oltiin totuttu näkemään listan kärjessä, ”Summer Night City” sijoittui viidenneksi. Se oli siellä yhtyeen huonoin listasijoitus viiteen vuoteen. Yhdysvalloissa se ei saavuttanut lainkaan sijoitusta Billboard Hot 100 -listalla. Kappale päätettiin jättää pois tulevalta Voulez-Vous -albumilta. Yhtye ei ollut tyytymätön niinkään itse kappaleeseen, vaan sen äänityksellisiin seikkoihin.
Singlen b-puoli oli vuonna 1975 äänitetty folk-sikermä, joka sisälsi kappaleet ”Pick a Bale of Cotton”, ”On Top of Old Smokey” ja ”Midnight Special”.
Kappaleesta kuvattiin myös promovideo Tukholman kesäyössä. Abba esitti kappaletta Amerikan-, Euroopan-, ja Japanin-kiertueillaan vuosina 1979 ja 1980. Kappale esitettiin alkuperäisen, sittemmin poistetun intron kanssa. Kokopitkä studioversio julkaistiin lopulta vuonna 1994 Thank You for the Music -boksilla.