Wärtsilä

Sahasta rautaruukiksi

Wärtsilän juuret ovat vuonna 1834 Tohmajärven Värtsilän kylään perustetussa sahassa, jonka kiteeläinen teollisuusmies Nils Ludvig Arppe osti vuonna 1836. Sahan rinnalle Arppe rakennutti vuonna 1851 Wärtsilän rautaruukin. Arppen kuoleman jälkeen saha ja rautaruukki siirtyivät hänen perillisilleen ja heidän perustamalleen osakeyhtiölle, jonka nimeksi tuli vuonna 1898 Wärtsilä Aktiebolag. Siitä muodostettiin vuonna 1907 uusi yhtiö nimeltään Ab Wärtsilä Oy.
Wärtsilän taloudelinen tilanne parani erityisesti ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän sotatarviketilausten vuoksi. Vuonna 1916 Wärtsilä rahoittikin voitoillaan kartonkiyritys Hämekoski Oy:n oston. Hämeenkosken nimi muutettiin Karelia Wood Oy:ksi ja tuotantosuunta Venäjän rajan sulkeuduttua muuttui vanerituotannoksi.
Wärtsilän taloudellinen tilanne alkoi huonontua vuonna 1923 johtuen raudan kansainvälinen ylitarjonta horjuttivat yrityksen kannattavuutta. Vuoden 1925 huonon tuloksen julkistuksen jälkeen huhtikuussa 1926 toimitusjohtaja Lars Wilhelm Åberg pyysi eroa tehtävästään.

Konkurssin partaalta suuryritykseksi

Vuonna 1926 yrityksen toimitusjohtajaksi nousi diplomi-insinööri Wilhelm Wahlforss. 1930-luvun laman aikaan yritys tuotti raskaita tappioita, mutta Wahlforss onnistui saneeraamaan yrityksen kuntoon. Hän muun muassa neuvotteli henkilökunnan kanssa palkanalennuksista. Wärtsilän yritystoiminnassa alkoi uusi vaihe, kun sen muutamia vuosia aiemmin ostama ja omistama telakka-, paperikone- ja lukkoteollisuuden aloilla toimiva Kone- ja Siltarakennus Oy fuusioitiin Wärtsilään vuonna 1938. Kauppaan sisältyi muun muassa Hietalahden Sulkutelakka Helsingissä ja Crichton-Vulcanin telakka Turussa. Yhtiön nimeksi muutettiin tällöin Wärtsilä-yhtymä O/Y, ja Wahlforss nimitettiin sen pääjohtajaksi. Kyseessä oli 1930-luvun merkittävin yrityskauppa Suomessa. Wahlforssin lisäksi keskeisenä kaupan järjestelijänä toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin johtaja Rainer von Fieandt.
Työtekijämäärä yhtymän syntyhetkellä oli 6 055 työntekijää, joista Wärtsilän konepajalla 978, Hämekosken vaneritehtaalla 756, Kotkan telakalla 190, Kone ja Silta-yksikössä Helsingissä 1 681, Hietalahden telakalla Helsingissä 420, Crichton-Vulcanilla Turussa 1 398, vuonna 1936 ostetulla Onkilahden konepajalla Vaasassa 148 ja Pietarsaaressa 484. Yritykset olivat Wärtsilän omistamia osakeyhtiöitä. Pääkonttori siirtyi tässä yhteydessä Värtsilästä Helsinkiin.
Vuonna 1939 Taalintehtaan teräsvalimon osakekanta siirtyi Wärtsilän omistukseen saksalaisen omistajaryhmän ja pääjohtaja Wilhelm Wahlforsin langon Gustaf Woldemar Wreden myydessä omistuksensa. Näin vuoden 1939 lopulla ennen Talvisotaa Wärtsilä muodostui kaikkiaan yhdeksästä erillisestä konepaja-, telakka- ja metsäteollisuusyrityksestä sijaintipaikkoinaan Värtsilä, Hämekoski, Kotka, Helsinki, Taalintehdas, Turku, Vaasa ja Pietarsaari.

Wärtsilän organisointi alkaa 1980-luvun lopulla

1980-luvulla telakkateollisuus joutui kannattavuuskriisiin Aasiasta tulleen kilpailun johdosta. Yhtenä episodina tässä muutoksessa oli hitsausta tukevan robotiikkaosaamisen hankkiminen yritysostolla. Wärtsilä osti vuonna 1986 Rosenlewilta Ulvilasta sen Automation-yksikön, joka sai uudeksi nimekseen Cimcorp. Samoihin aikoihin Wärtsilä osti vielä amerikkalaisen GCA Robotics liittäen sen Cimcorp-kokonaisuuteen. Cimcorp kehitti Wärtsilälle hitsausrobotin laivanlohkojen hitsaukseen, mutta hanke kuitenkin epäonnistui. Wärtsilä myi 10 vuotta myöhemmin yhtiön Swisslog Holding AG:lle.
Toiminnan tehostamiseksi Valmetin ja Wärtsilän telakat yhdistettiin Wärtsilä Meriteollisuus -nimisen yrityksen alle vuoden 1987 alusta, ja toimitusjohtajaksi nimitettiin saneerajana tunnettu Pekka Laine. Wärtsilä omisti uudesta yhtiöstä 70% ja Valmet 30% vuorineuvos Tor Stolpen tullessa yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi. 
Samassa yhteydessä paperikoneiden tuotanto siirtyi vastaavasti Valmetin vastuulle eli Wärtsilän Järvenpään yksikkö, joka teki paperinkoneiden jälkikäsittelylaitteita, siirtyi Valmetin tytäryhtiön Valmet Paperikoneet Oy:n osaksi. Samassa yhteydessä Valmet osti muitakin paperi- ja kartonkikoneyhtiöitä mm. suomalaisen Tampellan kartonkikonevalmistuksen. Toimialajärjestelyiden myötä vuonna 1999 Järvenpään toiminta tuli osaksi Valmetin ja Rauman muodostamaa Metso Oyj:tä, joka jakaantui 2013 uudelleen Järvenpään toiminnan jäädessä Metson alaisuuteen. Paperinvalmistuksen hiipuessa Metso lakkautti Järvenpään toiminnan vuonna 2013 ja siirsi toiminnan Jyväskylän Rautpohjan tehtaalle.
Keväällä 1990 Wärtsilä luopui posliininvalmistaja Arabiasta. Sen kuluttajatavaratuotteet siirtyivät Hackmanille kuten myös Wärtsilän 30% -osuus Iittala-Nuutajärvestä. Vuodesta 2003 yritys toimi itsenäisenä nimellä Iittala Oy Ab. Vuonna 2004 se siirtyi toimivan johdon ja ABN AMRO Capitalin hallinnoiman sijoitusrahaston omistukseen. Vuoden 2006 lopussa yritys muutettiin julkiseksi osakeyhtiöksi, ja nimeksi tuli Iittala Group Oyj. Kesäkuussa 2007 Fiskars ilmoitti tehneensä sopimuksen Iittalan osakekannan ostamisesta. Kauppa toteutui elokuun lopussa 2007, ja yrityksen nimeksi vaihtui syyskuussa Iittala Group Oy Ab. Arabian tehdas Arabianrannassa lopetti toimintansa keväällä 2016 posliinituotannon siirtyessä ulkomaille.
Arabian saniteettituotteille, joita Wärtsilä valmisti Tammisaaren tehtaalla, Wärtsilä perusti oman tytäryhtiön IDO Kylpyhuoneet ja myöhemmin pörssinoteeratun tytäryhtiönsä Sanitec. Saksalainen BC Partners osti Sanitecin vuonna 2001, mutta myi velkaantuneen Sanitecin vuonna 2005 ruotsalaiselle pääomasijoittaja EQT:lle. Tämä listautti Sanitecin vuonna 2013 Tukholman pörssiin. Sanitec siirtyi vuoden 2015 alusta sveitsiläisen Geberitin omistukseen, jolloin noin 200 Tammisaaren tehtaan työntekijää siirtyi sveitsiläisyhtiön suomalaisen tytäryhtiön palvelukseen.

Telakkateollisuuden kriisi ja konkurssi

Wärtsilän Meriteollisuuden ahdinko kuitenkin jatkui. Raskaimpana taakkana uudessa yrityksessä oli Valmetilta tulleet Neuvostoliitolle toimitettavat 11 arktisen tankkerin tilaus, joiden toimitus oli raskaasti tappiollinen. Lisäksi Suomen valtio oli luopunut telakkatuista. Tilanne huipentui Suomen teollisuushistorian siihen asti suurimpaan konkurssiin 23. lokakuuta 1989. Samalla useat yhtiön alihankkijoina toimineet yhtiöt ajautuivat vaikeuksiin. Toimintaa jatkoi Masa-Yards. Wärtsilä Meriteollisuuden Pernon telakka on nykyisin Meyer Turku Oy:n omistuksessa.

Uusi nousu

Pieneksi kutistunut emo-Wärtsilä oli lähellä joutua nurkanvaltauksen uhriksi. Tämän torjumiseksi Oy Wärtsilä Ab ja toinen monialayhtiö Oy Lohja Ab sulautettiin vuonna 1990, jolloin syntyneen uuden yhtiön nimeksi otettiin Metra Oy (Metalli ja Rakennus). Nimi Metra saatiin Fiskarsiin kuuluneelta Bronto Skylift Oy:ltä, joka oli hetken aikaa toiminut Metra-nimellä.
Wärtsilä oli Ovako-omistusten myötä mukana Imatran terästehtaassa, joka vuonna 1991 siirtyi Wärtsilän perillisyhtiö Metraan. Vuonna 2005 perustettiin uusi Oy Ovako Ab, jonka omistukseen vuonna 2001 muodostettu uusi Wärtsilä siirsi Imatra Steel Oy:n. Myöhemmin yhtiön nimi Ovako-konsernissa muutettiin muotoon Ovako Imatra Oy Ab. Wärtsilä siirsi omistuksen seuraavana vuonna muiden mukana pääomasijoittajalle. 
1990-luvulla Metra karsi toimialojaan luopumalla muun muassa Lohjalta siirtyneistä rakennusmateriaaliteollisuudesta sekä elektroniikkatehtaasta, josta myöhemmin tuli Elcoteq Oyj sekä Wärtsilältä siirtynneestä lukkoteollisuudesta (Abloy), lasi- (Iittalan ja Nuutajärven tehtaat) ja posliinitehtaista Arabia. Metra keskittyi sen jälkeen merimoottorien ja voimaloiden valmistamiseen ja huoltoon.

Wärtsilä Diesel

Wärtsilän dieselvalmistus oli saanut alkunsa jo 1938 yrityksen ostettua lisenssin Kruppin dieselien valmistukseen. Alussa dieseltoimiala palveli vain omien telakoiden tarpeita. 1960-luvun alussa esiteltiin Wärtsilän ensimmäinen itse suunnittelema dieselmoottori, Wärtsilä Vasa 24. 1980-luvulla Wärtsilä Diesel erotettiin erilliseksi tytäryritykseksi.
Wärtsilä Diesel oli kasvanut voimakkaasti Wärtsilän ja sitä seuranneen Metran ostettua 1990-luvulla lukuisia pieniä dieselvalmistajia (esim. NOHAB, SACM, Stork). Wärtsilä Diesel nousi suurten dieselvalmistajien joukkoon ostettuaan konkurssiin ajautuneen Bremer Vulkanin omistaman puolikkaan New Sulzer Dieselistä (NSD) 1997. Loppuosuus kuului Italian valtion omistamalle telakkayhtiö Fincantierille. NSD oli erikoistunut suuriin, hidaskäyntisiin kaksitahtimoottoreihin, kun taas Wärtsilä Dieselin erikoisalaa olivat keskinopeat nelitahtidieselit. Yritysten fuusioiduttua sai alkunsa Wärtsilä NSD. Vuosina 1995–2000 Wärtsilä valmisti nopeakäyntisiä dieselmoottoreita yhdessä yhdysvaltalaisen Cumminsin kanssa. Yhteisyrityksen nimi oli Cummins-Wärtsilä.

Wärtsilä Dieselin pohjalta uusi Wärtsilä

1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa Metra myi pois loputkin Abloyn ja Sanitecin (entiset Arabian kylpyhuoneposliinit) osakkeensa ja osti Fincantierin osuuden Wärtsilä NSD:stä. Vuonna 2000 Metra muutti nimensä takaisin Wärtsiläksi ja Wärtsilä NSD yhdistettiin emokonserniin. Wärtsilä osti muun muassa potkureita valmistavan Lipsin sekä useita laivojen ja voimalaitosten huoltoon erikoistuneita yrityksiä. Työntekijöitä uudessa Wärtsilä Oyj:ssä oli vuonna 2000 kaikkiaan 10 715, joista ulkomailla työskenteli 2/3:aa.
Wärtsilästä kehittyi järjestelmätoimittaja, joka kykeni toimittamaan täydellisiä voimanlähde- ja propulsiopaketteja laivoihin sekä voimalaitoksia avaimet käteen -toimituksina. Wärtsilä kykenee tarjoamaan myös kattavan huoltoverkoston tuotteilleen koko niiden elinkaaren ajaksi. 2000-luvun alussa Wärtsilä on panostanut myös bioenergiaan ja polttokennotekniikkaan.
Wärtsilän työntekijöiden määrä oli vuoden 2018 lopussa hieman yli 18 000, joista Suomessa Wärtsilä Finland Oy:n palveluksessa työskenteli noin 3 600. Suomen yksiköistä Vaasa on suurin ja samalla suurin Vaasan yksityinen työllistäjä. Vaasassa työskentelee nyt lähes 3 000, Helsingissä Suomen yksikön pääpaikassa noin 500 ja Turussa noin 400. Wärtsilällä oli telakkatoiminnan myynnin jälkeen Turussa 680 työllistänyt dieselmoottoritehdas, joka lopetettiin vuonna 2004 toiminnan siirtyessä Italian Triesteen. 
Jaakko Eskola aloitti Wärtsilän konsernijohtajana marraskuussa 2015 Björn Rosengrenin siirryttyä ruotsalaisen Sandvikin toimitusjohtajaksi.

Nykyinen tuotanto - voimalaitokset ja laivateknologia

Wärtsilä on toimittanut voimalaitoksia ja laivateknologiaa 165 maahan, yhteenlasketun voimantuotantokapasiteetin ollessa 43 gigawattia. Yhtiön suurimmat tuotantoyksiköt ovat Vaasassa ja Triestessä Italiassa. Sveitsin Winterthurissa Wärtsilällä on tuoteyhtiö ja tutkimus- ja tuotekehitysyksikkö. Aasian merkitys markkina-alueena kasvaa jatkuvasti ja tuotantoa on laajennettu muun muassa Kiinassa, Intiassa ja Koreassa. Mittavan huoltoverkoston myötä Wärtsilällä on yli 170 toimipistettä noin 70 maassa.
Wärtsilän holdingyhtiö Bermudalla omistaa konsernin eteläamerikkalaisia tytäryhtiöitä. Yhtiön tulos raportoidaan ja verotetaan Suomessa omistajansa tulona. Lisäksi Wärtsilällä on lukuisia tytäryhtiöitä Caymansaarilla ja muualla Karibialla muun muassa huoltopalveluiden tuottamiseksi, sekä Guernsey-saarelle rekisteröity jälleenvakuutusyhtiö. Wärtsilän mukaan veroparatiiseiksi lukeutuviin maihin rekisteröidyt yhtiöt keskittävät ja helpottavat kirjanpitoa ja laskentaa. Wärtsilä toimittaa varaosia vapaakauppa-alueiden kautta off shore -laivoille. 
Wärtsilän osakkeista noin puolet on ulkomaisten ja hallintarekisteröityjen omistajien omistuksessa ja neljäsosa kotitalouksilla. Wärtsilä julkaisee säännöllisesti liiketoimintakohtaiset luvut sekä konserniluvut, mutta ei erittele maakohtaisia tunnuslukuja.

Tuotteet

Wärtsilän tuotevalikoimaan kuuluvat nykyään meripuolella diesel-, kaasu- ja kaksoispolttoainemoottorit, laivojen voimansiirtojärjestelmät (alennusvaihteet ja potkurijärjestelmät) sekä huoltopalvelut. Maapuolelle Wärtsilä valmistaa diesel-, kaasu- ja kaksoispolttoainemoottoreita sekä biopolttoainevoimaloita sähkön ja lämmön tuotantoon. Voimaloita toimitetaan myös kokonaistoimituksina, jolloin Wärtsilä hoitaa koko voimalaitoksen pystytyksen. Lisäksi Wärtsilä tarjoaa huoltopalveluja.