google/wiki40b huggingface dataset:
Hope Emerson

Nuoruus ja uran alku

Hope Emerson syntyi 1897 Hawardenissa. Hänen isällään Jack Emersonilla oli veljensä Bertin kanssa kenkäkauppa. Hänen äitinsä Josie Emerson oli ollut vaudeville-esiintyjä. Jack ja Josie Emerson saivat kolme lasta, mutta kaksi niistä kuolivat pian syntymän jälkeen.
Emerson muutti teini-ikäisenä New Yorkiin, missä hän esiintyi alkuun vaudeville- ja kabareenäytöksissä laulajana ja pianistina. Broadwaylle hän pääsi vuonna 1930, jolloin hän oli amatsoni Lampito komediassa Lysistrate. Emerson erikoistui teatterissa komediallisiin rooleihin.
Lysistraten jälkeen Emersonin seuraava rooli oli Smiling Faces ja sen jälkeen hän kiersi kolme kesää St. Louisin kunnallisoopperan kanssa. Näytelmää Swing Tour Lady voi sanoa Emersonin Broadway-läpimurroksi. Sitä esitettiin Broadwayllä lokakuusta 1936 tammikuulle 1937.

Elokuva- ja televisioroolit

Valkokankaalle Emersonin toi 20th Century Fox, joka valitsi hänet näyttelemään murhanhimoista hierojaa elokuvassa Cry of the City (1948). Hänen seuraavia elokuviaan olivat Aatamin kylkiluu (1949) ja Rautahäkki (1950). Jälkimmäisessä Emerson näytteli vankilan sadistista matroonaa. Hänen suorituksensa huomioitiin parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuudella.
Emeron teki 1950-luvulla muun muassa kolme ”naisten lännenelokuvaa” Belle Le Granden (1951), Naiskaravaanin (1951) ja Kuolemaantuomitun linnakkeen (1957). Jerry Lewis -elokuvasta Jerry sai kolmoset (1958) Emerson sai roolin Frank Tashlinilta, mutta uransa loppuvaiheissa hän keskittyi lähinnä televisiotöihin.
Emerson näytteli vuosina 1958–1959 televisiosarjassa Peter Gunn ja vuosina 1959–1960 The Dennis O’Keefe Show’ssa. Peter Gunnista hän oli ehdolla Emmyyn parhaasta naissivuosasta.
Emerson kuoli vain kuukauden The Dennis O’Keefe Show’n viimeisen osan esityksen jälkeen. Hänen terveytensä oli heikentynyt selvästi, kun hakeutui sairaalaan. Hän kuoli maksasairauteen.
Killer Moth

Cameron van Cleer

Alkuperäinen Killer Moth, Cameron van Cleer oli vankina useita vuosia ennen ryhtymistään Killer Mothiksi. Hänet tunnistettiin ainoastaan hänen vankinumerostaan 234026. Vankilassa ollessaan hän luki artikkelin Batmanista, ja päätti ryhtyä Gotham Cityn toiseksi Batmaniksi, taistelemaan kuitenkin Batmania vastaan. Hän karkasi vankilasta ja kokosi suuren kriminaaliryhmän, joka teki poliisin voimattomaksi. Hän rakensi itselleen päämajan, jolle antoi nimen Mothcave (”Koiluola”). 
Cameron van Cleer aloitti siviilissä toiminnan hyväntekijänä. Hän ystävystyi Bruce Waynen kanssa. Öisin hän kuitenkin edisti asemaansa Killer Mothina, jättäen rikoksiensa jälkeen rikospaikalle infrapunavalolla toimivan Killer Moth -signaalin. Ensiesiintymisessään Killer Moth päästi Gotham Cityn vankeja karkuun keskusvankilasta, minkä jälkeen lähti jahtaamaan Batmania ja Robinia Mothmobile-nimen saaneella autollaan (suom. ”Koimobiili”, ”Koiauto”). Hän sai kuin saikin vangittua kaksikon, mutta Killer Mothin epäonneksi kaksikko onnistui pakenemaan. He houkuttelivat Killer Mothin  Gotham Bridge -sillalle taisteluun, joka päättyi Killer Mothin syöksyyn syvälle veteen.
Detective Comics -lehden ensiesiintymisessään heinäkuussa 1951 Killer Moth kidnappasi Bruce Waynen ja sai tietää tämän olevan Batman. Muut rikolliset kuitenkin ampuivat häntä ilmassa, ja hän syöksyi alas. Hän sai pääkalloonsa vammoja, jotka vaikuttivat aivojen toimintaan. Hän joutuu kärsimään muistinmenetyksestä lopun ikänsä. Myöhemmin Drury Walkerista tuli Cameron van Cleerin manttelinperijä.

Drury Walker

1990-luvulla julkaistiin tarina, jossa Killer Moth palasi piinaamaan Gothamin asukkaita, ja hänen henkilöllisyytensä paljastui. Killer Moth, yksi Gotham Cityn vaarallisimmista rikollisista, olikin todellisuudessa Drury Walker, pikkurikollinen, jota kukaan ei ottanut uhkana tai vakavasti. Tarinasarja uudesta Killer Mothista on myös julkaistu sarjakuvasarjassa Batman – Lepakon Varjo, jonka julkaiseminen aloitettiin joulukuussa 1992. 
Lehtisarjan aikana Killer Moth perusti oman rikollisliigan, jolle antoi nimen The Mistfits (”Hylkiöt”). Liiga koostui harvemmin sarjakuvissa nähdyistä Batmanin vihollisista, kuten hahmoista Kissamies ja Kalenterimies. Liigan tarkoituksena oli kaapata Bruce Wayne ja muita Gothamin tärkeimpiä henkilöitä. Tiimi oli kuitenkin menestymätön. Kun selvisi, että Killer Moth aikoi tappaa panttivangit, muut jäsenet kääntyiväthäntä vastaan. 
Myöhemmin Drury Walkerin Killer Moth myi sielunsa demonille nimeltä Nero. Killer Moth muuttui koin tapaiseksi jättiläishirviöksi nimeltä Charaxes . Ollessaan Charaxesin muodossa muistutti Walker hämärästi humanoidia, jolla on jättimäisen koin ulkomuoto. Hän tuhosi ihmisiä ja suojeli kotiloita, joissa säilytti rukouksiaan. Myöhemmässä vaiheessa hirviö muni suuren määrän munia, joista jokaisesta kuoriutui tarkka kopio Drury Walkerista. Myöhemmin hän varasti sielunsa takaisin ja muuttui takaisin Killer Mothiksi.
RN Calabrone

Palvelus

Saksalaiset valtasivat aluksen 1943. Aluksen miehistö upotti aluksen.
Nikolai Fomenko

Nikolai Vladimirovitš Fomenko (s. 30. huhtikuuta 1962 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen muusikko, koomikko, autourheilija, Marussia Motorsin perustaja ja johtaja vuosina 2007-2014 sekä Marussia F1 Teamin suunnittelujohtaja.

Elämä

Muusikon uransa Fomenko aloitti 80-luvulla laulajana ja kitaristina venäläisessä yhtyeessä nimeltä Secret. Yhtye oli 80-luvun puolivälin mailla hyvin suosittu Neuvostoliitossa. Näyttelijänä Fomenko on ollut roolissa yhdeksässä komediaelokuvassa, joista ensimmäinen on vuodelta 1983 ja viimeisin vuodelta 2008. Fomenko on luonut uraa myös TV-persoonana. Hän esiintyi venäläisessä suositussa musiikkisarjassa nimeltä Staryye Pesni o Glavnom. Hän on myös ollut Venäjän version Top Gearista juontajana ja johtohahmona.

Kilpa-autoilijana

Venäläinen journalisti Vladislav Listjev kutsui Fomenkon vuonna 1994 TV-show´hunsa autokilpailuun. Myöhemmin Fomenko aloitti harjoittelemaan autourheilua ja hän kilpailikin kaudesta 2000 kauteen 2005 FIA GT Championshipissä. Fomenko sijoittui sarjan yhteispisteissä parhaimmillaan seitsemänneksi kaudella 2004. Hän osallistui myös kaksi kertaa Le Mansin 24 tunnin ajoon, vuosina 2004 ja 2005. Fomenkon autokunnan paras sijoitus Le Mansissa oli 17. vuonna 2005.

Marussia Motors ja F1

Vuonna 2007 Fomenko perusti ystäviensä Andrei Tsheglakovin ja Jefim Ostrovskiyn kanssa urheiluautoja valmistaneen Marussia Motorsin. Yhtiö oli ensimmäinen laatuaan Venäjällä. Se valmisti kolme automallia; Marussia B1:n, B2:n ja F2:n. F2:sta tuotettiin myös Suomessa. Marussia Motors lakkautettiin seitsemän vuoden toimimisen jälkeen vuonna 2014. Tätä ennen Fomenko oli kuitenkin ehtinyt saada Marussian F1-talli Virgin Racingin pääsponsoriksi ja kaudesta 2012 asti tämä talli on tunnettu nimellä Marussia F1 Team. Nykyisin Fomenko toimii tallin suunnittelujohtajana.

Yksityiselämä

Fomenko on naimisissa näyttelijätär Maria Golubkinan kanssa ja heillä on kaksi tytärtä: Anastasia ja Ekaterina ja yksi poika, Ivan.
Gerardus Philippus Helders

Gerardus Philippus Helders (9. maaliskuuta 1905 – 6. tammikuuta 2013) oli alankomaalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Christelijk-Historische Unie, joka sittemmin on yhdistetty Kristillisdemokraattiseen puolueeseen. Helders toimi siirtomaa-asiainministerinä Dreesin IV ja Beelin II hallituksessa.
Helders syntyi Rotterdamssa, ja hänen isänsä oli viinikauppias. Helders opiskeli siviilioikeutta Leidenin yliopistossa vuosina 1925–1929. Hän meni naimisiin vuonna 1930 ja sai yhden pojan sekä neljä tytärtä. Poliittisen uransa hän aloitti Alankomaiden Itä-Intiassa, jossa hän toimi kaupunginvaltuutettuna Bandungissa ja Bataviassa. Helders oli internoituna vuosina 1942–1945, jolloin Japani miehitti aluetta.
Vuosina 1959–1975 Helders kuului Alankomaiden valtioneuvostoon. Hänestä tehtiin Alankomaiden Leijonan ritarikunnan ritari (1959) ja Orange-Nassaun ritarikunnan komentaja (1969).
Helders asui Wassenaarissa, jonka pormestari tapasi hänet hänen 105- ja 106-vuotispäivinään. Pormestari oli yllättynyt Heldersin hyvästä terveydentilasta ja hyvästä nykyasioiden tiedostamisesta. Vuonna 2011 Helders oli yksi kolmesta vanhimmasta Alankomaissa eläneestä miehestä. Hänellä oli kaksitoista lapsenlasta ja useita lapsenlapsenlapsia. Helders kuoli 107-vuotiaana kotonaan Wassenaarissa.
Kierteissarvikauris

Koko ja ulkonäkö

Urospuolisten kierteissarvikauriiden säkäkorkeus on yli metrin ja painoa niillä on jopa 100 kiloa. Kutut ovat pienempiä, noin 150-senttisiä ja alle metrin korkuisia, ja paino on vain puolet pukeista. Kierteissarvikauriin lyhyt ja sileä peitinkarva pitenee talvella, jolloin pohjavillakin kasvaa. Molemmilla sukupuolilla on leukaparta, pidempi se on kuitenkin pukeilla. Uroksilla on myös pitkät riippukarvat kaulassa, ryntäällä ja säärissä sekä pitkäkarvainen selkäharja. Pukkien huomiota herättävin piirre on sarvet, jotka kierrettä pitkin mitaten voivat olla jopa 1,5-metriset. Kierteiden muoto vaihtelee eri alalajeilla. Joillain ne ovat leveät, taaksepäin suuntautuvat ja vain puolitoistakierteiset, joskus ne sojottavat V:n muotoisina kohtisuoraan ylöspäin muodostaen 4–5-kertaisen korkkiruuvimaisen kierteen. Sarvissa on omalaatuinen sääntö: oikea sarvi kiertyy ulospäin oikealle, vasen vasemmalle. Samoin on kuttujen pienemmissä sarvissa, jotka ovat vain enintään 25 senttimetriä pitkät ja kaartuvat taaksepäin. Väriltään ne ovat yleensä valkoisia ja niskassa on tumma läikkä.

Levinneisyys

Kierteissarvikauriita tavataan vain Pohjois-Afganistanin, Pakistanin Kashmirin ja Tadžikistanin ja Uzbekistanin vuoristoissa 600–3 600 metrin korkeudessa. Levinneisyysalue on hyvin laikukkainen.

Elintavat

Kierteissarvikauriit elävät vuoristojen metsävyöhykkeellä ja niiden yläpuolella. Ne viihtyvät kallioisten seutujen ruohoniityillä ja lähtevät suurille vaelluksille vain runsaslumisina talvina. Parittelukausi on talvella, jolloin koiraat esittelevät sarviaan ja pöyhistelevät selkäharjaansa näyttääkseen isommilta. Ne myös nousevat takajaloilleen vuorikauriiden tapaan. Naaras synnyttää 135–170 päivän kantoajan jälkeen yleensä yhden tai kaksi vohlaa, harvoin kolme. Vohlat syntyvät touko-kesäkuun alussa. Kierteissarvikauriit elävät pieninä ryhminä, koiraat ja naaraat erillään. Kierteissarvikauriit saavat ruokansa vuoriston heinästä ja muusta kasvillisuudesta.

Uhat

Kierteissarvikauriit ovat harvinaistuneet metsästyksen takia melkoisesti ja jotkin alalajit ovat jo sukupuuton partaalla.
Rudolph Dirks

Rudolph Dirks (26. helmikuuta 1877 Heide, Saksa – 20. huhtikuuta 1968 New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka loi strippisarjakuvan Kissalan pojat (Katzenjammer Kids).
Dirksin perhe muutti Chicagoon hänen ollessaan seitsemänvuotias ja kymmenen vuotta myöhemmin New Yorkiin. Dirks työskenteli piirtäjänä William Randolph Hearstin julkaisemassa New York Journalissa. Hän loi Kissalan pojat vuonna 1897, innoittajanaan saksalaisen Wilhelm Buschin kuvakirja Max ja Moritz. Dirks piirsi sarjaa vuoteen 1912, jolloin hän menetti oikeudet siihen siirtyessään kilpailevaan New York Worldiin. Hän kuitenkin tosiasiassa jatkoi sarjan piirtämistä uudella nimellä Hans and Fritz, minkä hän muutti ensimmäisen maailmansodan aikana saksalaisvastaisen mielialan vuoksi muotoon The Captain and the Kids. Samaan aikaan Harold Knerr jatkoi alkuperäisten Kissalan poikien piirtämistä. Dirks siirtyi myöhemmin tekemään maisema- ja merimaalauksia, mutta hänen poikansa John jatkoi The Captain and the Kids -stripin piirtämistä vielä isänsä kuoleman jälkeenkin.
Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Poliisiopisto 4 saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Samuli Bryggare

Samuli Bryggare (s. 10. maaliskuuta 1991) on suomalainen moniottelija. Häntä valmentavat Harri Laiho ja hänen isänsä Arto Bryggare, joka on entinen aitajuoksija ja SDP:n kansanedustaja. Bryggaren äiti on entinen pika- ja keskimatkojen juoksija Lotta Bryggare. Bryggaren ennätys kymmenottelussa on 7402 pistettä vuodelta 2014 ja seitsenottelussa 5535 pistettä samalta vuodelta. Bryggare opiskelee oikeustieteen maisteriksi Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Bryggare harrastaa muun muassa pyöräilyä, koripalloa, luistelua ja tietokonepelien pelaamista.
Ominaistarkkuus

Ominaistarkkuus tarkoittaa nestekidenäytön, piinestekidenäytön tai muun litteän näytön kiinteää kuvatarkkuutta. Koska nestekidenäyttö ja LED-näyttö koostuvat kiinteistä kuvapisteistä, ne eivät voi vaihtaa kuvatarkkuuttaan sopivaksi lähetteen mukaan kuvaputken tapaan, joten optimaaliseen kuvatarkkuuteen päästään vain silloin, kun lähetteen kuvatarkkuus vastaa ominaistarkkuutta. Täydellisessä kuvassa on yhtä monta kuvapistettä kuin kuvalähteessä ja kuvapisteet ovat täysin linjassa lähteen kuvapisteiden kanssa. 
Kuvaputkinäytöt pystyvät yleensä näyttämään kuvat eri kuvatarkkuuksilla, mutta litteitä näyttöjä rajoittaa kuvan sovitus näytölle (interpolointi), mikä heikentää kuvanlaatua. Mm. nestekidenäytön täytyy sovittaa esimerkiksi pienempi kuva ominaistarkkuudelle. Ongelma on sama kuin siinä, kun viedään pienempi kuva kuvankäsittelyohjelmaan ja suurennetaan se, jolloin pienemmän kuvan terävyys heikkenee suurennettaessa. Tämä on erityisen suuri ongelma silloin, kun useimmissa kuvissa käytetään esimerkiksi kuvasuhdetta 4:3 (640×480, 800×600, 1024×768, 1280×960, 1600×1200), mutta kaikissa, kuten 1280×1024:ssä, ei. Jos käyttäjä haluaa sovittaa 1024×768 kuvapisteen kuvan 1280×1024 kuvapisteen ruudulle, kuvaan tulee vääristymiä ja virheitä, koska kuvapisteitä ei voida sovittaa yksi yhteen. Tämä johtaa kuvanlaadun ja terävyyden merkittävään huononemiseen. 
Teoriassa tietyt kuvatarkkuudet toimivat hyvin, kunhan ne ovat pienempien kuvatarkkuuksien tarkkoja moninkertoja. Esimerkiksi 1600x1200 kuvapisteen näyttö voisi näyttää 800x600 kuvapisteen kuvaa hyvin, koska jokainen pienemmän kuvan piste voitaisiin näyttää neljällä kuvapisteellä isommalla näytöllä kuvaa sovittamatta. Koska 800x600 on kuvatarkkuuden 1600x1200 tekijä, sovittamisen ei pitäisi vaikuttaa kuvaan. Käytännössä kuitenkin monissa näytöissä käytetään tasoitusalgoritmia kaikille pienemmille kuvatarkkuuksille, jolloin kuvanlaatu kärsii näissäkin tapauksissa. 
Useimmat litteät näytöt pystyvät kertomaan tietokoneelle ominaistarkkuutensa EDID-datan avulla. Jotkin nestekide-TV:t, erityisesti 1366x768 kuvapisteen mallit, eivät ilmoita ominaistarkkuuttaan, vaan tarjoavat ainoastaan muutamia heikompia kuvatarkkuuksia, joten niiden kuva ei ole niin hyvä kuin olisi mahdollista. 
Osa laajakuvanestekidenäytöistä näyttää kuvan vaihtoehtoisesti ilman sovitusta tai venytystä, jolloin kuva on terävyydeltään täydellinen, mutta se ei täytä koko ruutua. Tämän huomaa yleensä siitä, että ruudun sivuilla näkyy mustat reunat.
Ihala (Raisio)

Ihala on Raision suurimpia kaupunginosia. Sen asuntokanta on pääosin omakotitalovoittoista. Ihalassa toimii muun muassa Ihalan koulu sekä sen alaisuudessa toimiva kaksiluokkainen Konsan koulu. Ihalassa on myös suosittu urheilukenttä, jossa harjoittelevat ja pelaavat monet jalkapallojoukkueet. Ihalassa on K-Market-päivittäistavaraliike, baari sekä parturi-kampaamoita. Ihalassa toimii myös päiväkoti, yksityis(koti)päiväkoteja ja muutama tehdas.
Ihalasta on Raision keskustaan matkaa runsas pari kilometriä. Turun seutuliikenteen Fölin bussit 220 ja 221 pysähtyvät Ihalassa.
Ihalassa on tehty merkittäviä arkeologisia kaivauksia Ihalan koulumäen ristiretkiaikaisessa kalmistossa sekä läheisellä Mullin asuinpaikalla. Ihalan kalmisto on puhtaasti kristillinen ja epäillään että Raision 1300-luvu harmaakivikirkon edeltäjä olisi sijainnut juuri Ihalan kansakoulun paikalla mutta todisteet puolesta tai vastaan ovat joko kansakoulun alla tai tuhottu sitä rakennettaessa. 
Ihala on entinen työväkipainotteinen alue, jonka asukkaista merkittävä osa kävi työssä läheisellä turunpuoleisella Wärtsilän telakalla. 1950-1980 aikojen vuosista tilanne on muuttunut siten, että alueelle on rakennettu isoja ja kallishintaisia omakotitaloja usein Turustakin muuttaneiden hyvätuloisten ja/ tai varakkaiden myötä. Nykyään Ihalan asuntojen arvostus on Raision korkeimpia, johtuen osin Turun läheisyydestä (n. 6 km Kauppatorille) kuten myös jo mainitusta omakotitalovaltaisuudesta sekä yhdistäen tietynlaisen luonnonläheisyyden hyvien liikenneyhteyksien sekä palvelujen saavutettavuuden suhteen.
Vuonna 2015 Ihalan väkiluku oli 2341 asukasta, eli 9,6 prosenttia koko Raision väestöstä. Ihalan kaupunginosaan kuuluu pienkaupunginosia kuten Polusmäki ja Konsa.
Menhir

Menhir, eli "pitkäkivi" (bretonin kielessä men=kivi, hir=pitkä) on muinaisina aikoina ilmeisesti kulttitarkoituksiin käytetty korkea pystykivi, joka muistuttaa veistämätöntä obeliskia. Menhireitä pystytettiin erityisesti megaliittikaudella ja niillä on ilmeisesti haluttu ilmentää pysyvyyttä.
Suurin säilynyt menhir on Locmariaquerin menhir Bretagnessa. Bretagnessa on myös menhirejä jonoina, niin sanottuina Carnacin pystykivinä. Sardiniassa on menhirejä, joilla on veistetyt ihmisen kasvot. Joissain Länsi-Euroopan menhireissä on kaiverrettuna muun muassa paimensauvojen ja kuunsirppien kuvia. Bretagnessa on myös suurikokoisia kammiomaisia rakennelmia, joissa on neljä pystykiveä ja yksi katekivi. Niitä kutsutaan nimellä dysse tai dolmen. Pohjois-Saksassa niitä nimitetään jättiläisten haudoiksi (Hühnengräber). Dyssien lähellä on menhirejä, joiden symboliikkaa ja tarkoitusta ei ole pystytty selvittämään. Yksi tulkinta on “sielun istuin” lähelle haudatulle vainajalle. Menhir voi olla myös pyhän paikan merkkinä tai maailmanakselina. Menhirien avulla on ehkä määritelty ilmansuunnat tai ne ovat liittyneet pyhille paikoille tehtyihin pyhiinvaelluksiin.
Vanhimmat menhirit lienee pystytetty Turkissa Göbekli Tepessä, josta sydänsimpukkakeramiikkaan liittyvä kulttuuri levitti ne Eurooppaan.
John Lurie

John Lurie (s. 14. joulukuuta 1952) on yhdysvaltalainen näyttelijä, muusikko, kuvataiteilija, ohjaaja ja tuottaja. Hän on The Lounge Lizards -jazzyhtyeen perustajajäsen. Hän on näytellyt useissa elokuvissa, tunnetuimpina Jim Jarmuschin ohjaamat elokuvat Muukalaisten paratiisi, Down by Law ja  Mystery Train. Lurie näytteli ja toimi tuottajana televisiosarjassa Fishing with John (1991). Lurie on säveltänyt ja esittänyt musiikkia useisiin televisio- ja elokuvatuotantoihin. Vuonna 1996 hänen säveltämänsä musiikki elokuvaan Get Shorty – hyvä pätkä oli Grammy-ehdokkaana.
HD 85512 b

Keskustähti

Planeetan keskustähti HD 85512 (Gl 370) on oranssi pääsarjan tähti Purjeen tähdistössä 36 valovuoden päässä Maasta. Spektrityyppi K5V. Tähti on aurinkoa vanhempi ja runsasmetallisempi. Tähden teoreettinen säteilyntuotto eli bolometrinen luminositeetti on noin 0,126 Aurinkoa.

Planeetta HD 85512 b

Planeetan löysivät Euroopan eteläisen observatorion (ESO) tähtitieteilijät Chilessä sijaitsevassa La Sillan observatoriossa mittaamalla HARPS-spektrografilla keskustähden huojunnan.
Planeetan kiertoaika 58.43 päivää, josta laskettu etäisyys keskustähdestä 0,26 AU. Radan soikeus saattaa vaihdella välillä 0–0,21.
Planeetta HD 85512 b massa on ainakin 3,5-kertainen Maan massaan verrattuna,
jolloin se on melko varmasti supermaa. Näin massiivisella planeetalla on aina kaasukehä. Tätä ei voi varmistaa, koska pelkkä planeetan keskustähteensä vetovoimalla aiheuttama huojunta on havaittu. Painovoima planeetan pinnalla on 1,4 g.

Liian kuuma vai suotuisa elämälle ?

Tähtitieteilijöiden mukaan HD85512 b sijaitsee ehkä vyöhykkeellä, jossa vesi saattaa pysyä planeetan pinnalla nestemäisessä muodossa, jos planeetan kaasukehä olisi hyvin suotuisa.
Mutta planeetta kiertää melko optimistisesti arvioidun elämänvyöhykkeen
sisäreunan lähellä, ja melko varmasti paksun kaasukehän kasvihuoneilmiö kuumentaa planeetan pintaa. Planeetan keskustähti säteilee planeetalle 1,88 kertaa niin paljon kuin Aurinko Maahan. Tämä on suunnilleen sama minkä Aurinko säteilee Venukseen,
jossa kasvihuoneilmiö on riistäytynyt käsistä.
Kaiken lisäksi planeetan arvellaan olevan vuorovesilukkiutunut siten, että
aurinko paahtaa yhden pallonpuoliskon keskustaan.
Planeetta saattaisi olla tietyissä, suotuisissa oloissa elinkelpoinen ja sen pinta vain hieman Maata kuumempi. Planeetan kaasukehän tulisi muistuttaa Maan kaasukehää, olla runsaspilvinen ja maata runsaammin valoa heijastava.
Planeetan tulisi olla puoliksi pilvien peitossa sekä valonheijastuskyvyn yli 50 %, ja ehkä radan soikea, jotta se sopisi elämälle.
Planeetan kaasukehän huipun lämpötila, tasapainolämpötila on eräiden arvioiden mukaan keskimäärin 25 °C, jos planeetan kaasukehä muistuttaa Maan kaasukehää.
Skywarp

Televisiosarja

Skywarp oli ensimmäisten Decepticonien joukossa, jotka saapuivat Maahan. Muuttuu F-15-hävittäjäksi. Erikoisominaisuus on kyky teleporttautua lennossa. Ulkonäöltään identtinen Starscreamin kanssa, mutta erivärinen. Skywarp kohtaa loppunsa vuoden 1986 Transformers-elokuvassa. Hän on yksi kuolettavasti haavoittuneista, jotka nakataan Astrotrainin kyydistä avaruuteen. Skywarpin, Thundercrackerin ja Insecticonien osista planeettojensyöjä Unicron rakentaa Cyclonusin, Scourgen ja Sweep-armeijan.

Marvelin sarjakuva

Skywarp on taustalla lähinnä sivuroolissa. Skywarpin tuhoaa ensi kerran Omega Supreme. Myöhemmin, Decepticonien korjattua Skywarpin hänet tuhoaa Alikannasta supervoimat saanut Starscream. Tämän jälkeen Skywarpia ei nähty Suomessa julkaistuissa Marvelin Transformers-sarjakuvissa.

Transformers: Cybertron

Transformers: Cybertronissa Skywarpia ei nähty lainkaan sarjassa, mutta hänestä julkaistiin lelu, joka muistutti muuten Thundercrackeria, mutta oli erivärinen.

Transformers: Animated

Tom Kenny toimi Skywarpin äänenä vuosina 2008–2009 Transformers: Animatedissa.
Starscream loi itsestään Kuussa viisi kloonia, jotka saivat hänen itsestään asentamista Ikikipinän palasista eri luonteen ominaisuudet. Skywarpia ei koskaan kutsuttu sarjassa nimellä. Sen sijaan hänet tunnettiin "Pelkuri-Starscreamina" Hän piti hyökkäystä Megatronia vastaan järjettömänä. He lopulta hyökkäsivät alkuperäisen Starscreamin johdolla Megatronin luokse, joka oli aktivoimassa avaruussiltaa. Syntyi taistelu Autobottien ja Decepticonien välillä, jossa Starscream klooneineen yritti tuhota Megatronin. Eliittivartioston tiedustelija Blurr kahlitsi Skywarpin, mutta he molemmat tarttuivat Mixmasterin sementtiin, johon oli jo aiemmin sotkeutunut toinen klooni, Thundercracker. Kaikki kolme lopulta lensivät avaruussillan läpi tunteamattomaan avaruuteen. Kolmikko leijaili avaruudessa, jossa hän valitti sementistä. Blurrin huomautuksella Thundercracker käytti energiatykkejään päästäkseen vapaaksi sementistä. Mutta Skywarp ei edelleenkään voinut liikkua Blurrin laittamien staasirautojen vuoksi.
Raplan kunta

Sijainti

Kunta rajoittuu etelässä Kehtnaan, lännessä Märjamaahan, pohjoisessa Saueen ja Kohilaan sekä idässä Koseen ja Türiin.

Hallinto

Raplan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Raplan kunta sekä Juurun, Kaiun ja Raikkülan kunnat uudeksi Raplan kunnaksi. Raplassa on 13 334 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Raplan epäitsenäisestä kaupungista (linna, asustusüksus), Alun, Hagudin, Juurun, Kaiun ja Kuusikun pienkauppaloista (alevik) ja 83 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Raplan kaupunki.

Liikenne

Rautatie Tallinnasta Lelleen ja edelleen Viljandiin ja Pärnuun kulkee Raplan kautta.
Fokker S-11

Rakenne

Kone on yksimoottorinen kokometallinen alatasoinen potkurikone.