google/wiki40b huggingface dataset:
Kathryn Hire

Ura Yhdysvaltain laivastossa

Hire palveli vuodesta 1982 vuoteen 1989 Yhdysvaltain laivastossa lentoupseerina muun muassa valtamerentutkimuksessa ja lennonopettajana. Hire siirtyi laivaston reserviin vuonna 1989.  Hän osallistui ensimmäisenä amerikkalaisena naissotilaana taistelutehtävissä käytettävän lentokoneen miehistöön 13. toukokuuta 1993 liittyessään suunnistajana/viestimiehenä P-3 Orionin partiolennoille. Hire osallistui myöhemmin uudelleen aktiivipalvelukseen kutsuttana muun muassa Enduring Freedomiin ja Irakin sotaan esikuntatehtävissä. Hire ylennettiin nykyiseen asemaansa Yhdysvaltain laivaston kommodoriksi 1. joulukuuta 2002.

Ura NASAssa

Hire ryhtyi työskentelemään Kennedy Space Centerissä toukokuussa 1989 Lockheed Space Operations Companyn insinöörinä avaruussukkulan mekaanisten järjestelmien parissa. Vuonna 1991 hän sai kelpoisuuden avaruussukkulan testiprojekti-insinööriksi (Space Shuttle Test Project Engineer, TPE) ja vastasi avaruuspukujen tarkastamisesta ja venäläisten avaruusalusten telakoitumisjärjestelmistä. 
Hire valittiin NASAn astronauttikoulutukseen joulukuussa 1994. Hän aloitti koulutuksen Johnson Space Centerissä maaliskuussa 1995. Vuoden koulutuksen jälkeen hän työskenteli lennonvalvonnassa avaruusaseman ja lennonvalvonnan yhteyshenkilönä (CAPCOM). Hire lensi tehtäväspesialisti 2:na sukkulalennolla STS-90 Neurolab (1998) viettäen 381 tuntia avaruudessa. Hän työskenteli astronauttitoimistossa sukkulan avioniikkaintegraatiolaboratorion (SAIL), hyötykuorman ja miehistön laitteiston johdossa. Hire nimitettiin astronauttien tukihenkilötiimiin (ASP) Kennedy Space Centeriin. Hän osallistui tehtäväspesialistina sukkulalennolle STS-130 helmikuussa 2010.
Vanessa Vandy

Vanessa Isabelle Vandy (s. 14. toukokuuta 1989 Auckland, Uusi-Seelanti) on suomalainen elokuvaohjaaja, -kuvaaja ja entinen seiväshyppääjä. Vandyllä on Suomen ja Uuden-Seelannin kaksoiskansalaisuus.

Elokuva-ura

Vandy on tuleva elokuvaohjaaja ja -kuvaaja. Hän on erikoistunut brändivideoihin ja lyhytelokuviin. Hänen lyhytelokuvansa Farewell pääsi mukaan finalistinä OneScreen elokuvafestivaaliin 2017 .

Urheilu-ura

Vanessa Vandy edusti Vasa Idrottssällskapia. Kalevan kisoista hänellä on kultaa Tampereelta 2008 ja hopeaa Lappeenrannasta 2007. Sisäratojen SM-kilpailuista hänellä on kultaa Joensuusta 2008 sekä hopeaa Rovaniemeltä 2007 ja Mustasaaresta 2009. Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2007 hän voitti lajinsa silloisella ennätyksellään 430 cm.
19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui seitsemänneksi. Nuorten MM-kisoissa 2008 hän sen sijaan sijoittui kuudenneksi tuloksella 420 cm. Heinäkuussa 2008 Vandy voitti SM-kilpailut Tampereella tuloksella 430 cm ja samalla varmisti itselleen paikan Pekingin olympialaisiin. Pekingin olympialaisten karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 400 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun.
Lapuan Eliittikisoissa 2009 Vandy paransi omaa ennätystään 5 cm hypäten vähän aikaa Suomen ennätyksenäkin olleen 436 cm. Samassa kilpailussa myös Minna Nikkanen paransi Suomen ennätystä lopullisiin lukemiin 445 cm. Halliennätyksensä 430 cm hän hyppäsi Joensuussa SM-hallikisoissa 2008 voittaessaan SM-kultaa uudella sisäratojen Suomen ennätyksellä.
Vuonna 2009 Vandy voitti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Kaunasissa pronssia tuloksella 435 cm.
Vuoden 2011 alussa Vandy ilmoitti lopettavansa seiväshyppyuransa polvivaivojen takia ja keskittyvänsä musiikkiin.
Sumupilvi

Sumupilvi (Stratus, St) on tasaisen harmaa, muutamasta kymmenestä metristä 2 400 metrin korkeuteen sijaitseva alapilvi. Se muistuttaa sumua, mutta ei ulotu maahan asti, paitsi vuorten rinteillä. Monesti puut, mastot, savupiiput ja muut korkeat rakennelmat katoavat sumupilveen. Sumupilven väri vaihtelee tummanharmaasta lähes valkoiseen.
Osista ja repaleista koostuva sumupilvi on monesti välimuoto sumupilven koostuessa tai hajotessa.
Erityisesti talvisien sumupilvien ominaisuus, alijäähtyneet pisarat (jäätäminen) on näkyvyysongelmien lisäksi eräs vaikeimmin talvi-ilmailua haittaava tekijä.

Synty

Sumupilvi on aina seurausta tilanteesta, jossa ilman kosteus usein monestakin syystä kohoaa 100 prosenttiin eli ilma ei kykene enää sitomaan siinä olevaa kosteutta vesihöyrynä ja syntyy pieniä pilvipisaroita (ns. kastepiste). Talviaikaan sulalta mereltä mantereelle virtaava ilma aiheuttaa joskus laajojakin sumupilvialueita. Esimerkiksi Perämereltä lähtevä kosteus aiheuttaa joskus pilven, joka pohjoisessa ulottuu Käsivarren ja Saariselän tienoille, idässä Koillismaalle ja Itä-Lappiin. Virtauksen suunnassa kohoava maasto edistää pilven syntymistä ja usein matalin pilvi on siellä missä maasto on korkeinta. Aika usein jo Kittilän korkeudella pilvi laskeutuu maahan. Yksittäiset vaarat jäävät helposti sumupilven alle. Tästä syystä esimerkiksi laakean vaaran päällä sijaitsevalla Rovaniemen lentokentällä sumuja havaitaan esimerkiksi huomattavasti useammin kuin esimerkiksi järvialueella sijaitsevalla Kuopion kentällä.
Sumut luokitellaan advektio-, säteily- ja orografisiin sumuihin. Edellä mainittu Perämeren sumu voi olla yhteistulos kaikista edellä mainituista. Voimakas länsi-luoteistuuli, Skandien yli puhaltava kuiva tuuli varmimmin hälventää sumupilven. Eräs varmin tapa löytää syys- ja talviaikaan sumupilviä on seurata rintamasateen etenemistä. Rintaman ylittäessä paikan tulevat ensin keskipilvet. Sateen alettua lisääntyy alapilvisyys ja usein rintaman yläpilvien katoaminen laukaisee lopulta joko sumun syntymisen tai lähellä merenpintaa olevissa maisemissa yleensä sumupilven. Kesäaikaan pilvet pysyvät yleensä selvästi korkeammalla ja rintaman jälkeen sää usein selkenee eikä alapilviä synny tai ne ovat hajanaisia.
Talvisaikaan kun auringonsäteily on vähäistä, sumupilvien olemassaoloa säätelevät ilmavirtauksien suunnat ja niissä vallitseva kosteus sekä säteilytasapaino. Vahva ylä- tai keskipilvisyys toimii usein peittona, joka estää sumupilven synnyn tai saa sen tietyn paikoin hälvenemään. Kevätkaudella sumuja syntyy usein merille, kun lämmin ja kostea ilma (Suomessa yleensä idästä) leviää merelle ja sen pinnalla ilma jäähtyessään alkaa tiivistyä pisaroiksi. Kesäaikaan sumut ovat Suomessa harvinaisia ja yleensä lyhytaikaisia. Ukkospilvien yhteydessä on kesäisin sumupilviä. Voimakkaan sateen jälkeinen ylhäältä tullut viileä ilma edesauttaa pilven syntymisessä. Harvemmin nähty vyörypilvi on kylmään ilmaan liittyvä matalalla liikkuva pilvi.
Amfiboliitti

Amfiboliitti on vihertävä tai mustanharmaa, kimmaltava metamorfinen kivilaji. Se koostuu amfibolista, plagioklaasista, sarvivälkkeestä ja biotiitista.
Amfiboliitti on Suomessa varsin yleistä, ja sitä käytetään mm. kiuaskivenä, ja jossain määrin myös rakennuskivenä. Keskieuroopan kivikautiset ihmiset tekivät amfiboliitista kivikirveitä.
Fluatsifoppi-butyyli

Ominaisuudet

Fluatsifoppi-butyyli on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää nestettä. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin, sykloheksanoniin, dikloorimetaaniin ja tolueeniin. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen R-enantiomeeri on rikkaruohomyrkkynä kaksi kertaa niin tehokas kuin raseeminen seos tai S-enantiomeeri. Fluatsifoppi-butyylin R-enantiomeeri tunnetaan myös nimellä fluatsifoppi-P-butyyli.
Kasveissa ja maaperässä fluatsifoppi-butyyli hydrolysoituu varsinaiseksi vaikuttavaksi aineeksi fluatsifopiksi (C₁₅H₁₂F₃NO₄) ja hydrolyysi on erityisen nopeaa emäksisissä olosuhteissa. Fluatsifoppi estää kasvien ATP:n biosynteesiä ja voi toimia myös rasvahappojen synteesissä tarvittavan asetyylikoentsyymi-A-karboksylaasin inhibiittorina.

Valmistus ja käyttö

Fluatsifoppi-butyyliä valmistetaan esteröimällä butanolia 2-(4-kloorifenoksi)propaanihapon, jota muodostuu 2-klooripropaanihapon ja p-kloorifenolin välisellä reaktiolla, kanssa. Muodostuva välituote reagoi 2-hydroksi-5-(trifluorimetyyli)pyridiinin kanssa fluatsifoppi-butyyliksi. Valmistettaessa fluatsifoppi-P-butyyliä käytetään 2-klooripropaanihapon S-enantiomeeria.
Fluatsifoppi-butyyliä käytetään selektiivisenä herbisidinä yksi- ja monivuotisia ruohovartisia rikkakasveja vastaan. Sitä käytetään joko konsentraattina tai pulverimuodossa. Ainetta käytetään muun muassa puuvilla-, peruna-, papu-, sokerijuurikas-, manteli-, maapähkinä- ja koristekasviviljelmillä.
Meriuposkuoriainen

Ulkonäkö ja koko

Meriuposkuoriainen  on 7 millimetriä pitkä ja pitkäraajainen kuoriaislaji. Naaras on hiukan koirasta suurempikokoinen. Meriuposkuoriaisen väritys on kauttaaltaan oljenkeltainen, selkäosassa esiintyen tummia raitoja. Lenninsiivet ovat edelleen lajilla olemassa. Meriuposkuoriainen ei pysty kuitenkaan enää lentämään, sillä veden alla eläminen surkastuttaa niiden lihakset.

Levinneisyys

Meriuposkuoriainen  elää vedessä matalissa merenlahdissa murtovesialueella. Lajin esiintymiä löytyy Suomesta Itämeren piiristä Uudeltamaan rannikolta Perämeren rannikolle asti. Yksi elinvoimaisimmista esiintymistä löytyy Espoonlahden pohjukasta. Espoonlahden meriuposkuoriaisesiintymien alue on rajatusti Natura-suojeltu. Mikäli rakentamista ulotetaan laajalti alueiden piiriin, voi uhanalainen laji olla vaarassa. Vastaavia meriuposkuoriaisesiintymiä on Kiinassa.

Ravinto

Meriuposkuoriainen on muiden lehtikuoriaisten (Chrysomelidae) heimon hyönteisten tavoin kasvinsyöjä. Sen ravintokasveja ovat vidat (Potamogeton), ärviät (Myriophyllum) ja myös haurat (Zannichellia). Toukat ja aikuiset käyttävät ravinnokseen samoja kasvilajeja.
Juha Muje

Teatteri

Kouluaikoinaan Muje esiintyi harrastajateatterissa kotikaupungissaan Pietarsaaressa ja haki Teatterikorkeakouluun vuonna 1968 Suomessa vierailleen neuvostoliittolaisen teatteriohjaajan Toivo Lankisen kehotuksesta. Hänet palkattiin heti teatterikoulusta valmistuttuaan 1971 Turun kaupunginteatteriin. Hän oli mukana monissa Kalle Holmbergin ja Ralf Långbackan ohjauksissa, kuten Eeron roolissa 1970-luvun puolenvälin Seitsemässä veljeksessä. Hän on näytellyt myös Helsingin Kaupunginteatterissa, Kom-teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa sekä vuodesta 1997 Kansallisteatterissa, josta jäi eläkkeelle 2013.
Vuonna 2017 ilmestyi Mujeen elämää ja uraa käsittelevä teos Juha Muje – näyttämöllä ja kulisseissa.

Elokuvat

Mujeen ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1971 elokuvassa Kujanjuoksu. Tunnetuimpia Mujeen rooleja ovat muun muassa pornokauppias Sundmanin rooli Raid-televisiosarjassa (2000) ja myöhemmin elokuvassa (2003). Ääninäyttelijänä Muje on esittänyt Ujoa elokuvassa Lumikki ja seitsemän kääpiötä, Lumierea Kaunotar ja hirviö -elokuvassa ja Wallacea elokuvan Wallace & Gromit: Kanin kirous suomenkielisessä versiossa.

Yksityiselämä

Mujeella on kolme lasta. Hänen esikoisensa Samuli Muje on myös näyttelijä.
Muje on kärsinyt sepelvaltimotaudista, ja hänelle on tehty sydämen ohitusleikkaus 2000-luvun alussa.
Umbriel

Ominaisuudet

Umbrielia on toistaiseksi päästy tutkimaan vain Voyager 2 -avaruusluotaimen välityksellä, joka ohitti kuun tammikuussa 1986. Ohilennon aikaan kuun eteläinen pallonpuolisko oli kääntynyt Aurinkoon päin, joten vain sitä tutkittiin.
Umbriel on Uranuksen tummin kuu ja samalla geologisesti passiivisin. Se koostuu suurimmaksi osaksi vesijäästä ja lisäksi silikaattikivestä sekä metaanijäästä, joista viimeksi mainittu on keskittynyt lähinnä pinnalle.
Umbrielin silmiinpistävin piirre on Wunda-niminen suuri ympäristöään selvästi kirkkaampi rengas lähellä kuun päiväntasaajaa. Sen luonne on arvoitus, mutta se saattaa olla suhteellisen tuore suuri kraatteri, joka on paljastanut vaaleamman materiaalin pinnan alta. Wundan lähellä sijaitsee Skynd-kraatteri, jolla vaalean renkaan sijaan on kirkas keskushuippu.
David Skogman

David Skogman, nimi alun perin Taave Mikkola (10. marraskuuta 1840 Mouhijärvi – 26. toukokuuta 1867 Suodenniemi) oli suomalainen kansatieteilijä ja pappi.
Skogmanin vanhemmat olivat torppari Mikael Mikkola ja Saara Stiina Juhontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1860, suoritti teologian erotutkinnon 1862 ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1863, minkä jälkeen hän toimi väliaikaisena pappina useissa Satakunnan seurakunnissa. Viimeksi Skogman toimi vuodesta 1865 alkaen Suodenniemen pitäjänapulaisena.
Suomalaisen kirjallisuuden seuran stipendiaattina Skogman kiersi Satakunnassa vuonna 1861, keräten kansanperinnettä. Keruumatkansa tulokset hän julkaisi vuonna 1864 Suomi-kirjan kirjoituksessa Kertomus matkoiltani Satakunnassa muisto-juttuja keräilemässä. Vuonna 1865 hän oli toistamiseen seuran apurahan turvin keräämässä perinnetietoa, mutta nyt Pohjois-Norjan ja Pohjois-Ruotsin suomalaisten keskuudessa. Matka sai sikäläisessä lehdistössä aiheettomasti valtiollisen leiman.
Skogmanin kuoltua vuonna 1867 keuhkotautiin tämän keruumatkan tulokset julkaistiin postuumisti vuonna 1870 Suomi-kirjassa keskeneräisenä kirjoitelmana Suomalaiset Ruotsissa ja Norjassa.
Skogmanin puoliso vuodesta 1866 oli Emmy Fredrika Böcker (k. 1923).
IIHF Challenge Cup of Asia

IIHF Challenge Cup of Asia on sarja vuosittain pelattavia jääkiekkoturnauksia Aasiassa, jotka järjestää Kansainvälinen jääkiekkoliitto. Miesten turnaukseen osallistuu IIHF:n jäsenmaat Aasiassa, jotka ovat useimmiten pelanneet eri ikäluokkiensa MM-kilpailujen alemmissa divisioonissa tai kokonaan ulkona MM-turnauksista. Ensimmäinen miesten CCOA:n turnaus pelattiin Hongkongissa vuonna 2008, jolloin Kiinan Taipei voitti kultaa. 
Sittemmin CCHA:ssa on käynnistetty naisten ja opiskelijoiden turnaukset vuonna 2010, alle 20- ja 18-vuotiaiden turnaukset vuonna 2012 sekä miesten ja naisten I-divisoonan turnaukset vuonna 2014. Aasian jääkiekon kärkimaat, kuten Japani, Etelä-Korea ja Kiina ovat usein osallistuneet kaikkiin, paitsi miesten turnauksiin. CCOA:n miesten ja naisten MM-kilpailujen ulkopuolelle jääneitä joukkueita on osallistunut myös esim. Aasian talvikisoihin sekä ainoastaan miesten joukkueita Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvoston maiden kesken pelattavaan turnaukseen.
Kauko Sipponen

Kauko Mikko Sipponen (1. toukokuuta 1927 Viipuri – 10. heinäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja professori.
Sipponen oli koulutukseltaan oikeustieteen tohtori ja valtiotieteen kandidaatti (Helsingin yliopisto). Hän oli Tampereen yliopiston julkishallinnon vt. professori 1965–1967 ja professori 1967–1973. Sipponen toimi valtioneuvoston kanslian kansliapäällikön sijaisena 1968–1970 ja tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkönä 1973–1976, minkä jälkeen hän oli Keski-Suomen läänin maaherrana vuosina 1976–1985. Hän oli Elinkeinoelämän valtuuskunnan toimitusjohtaja 1984–1990 ja Tampereen yliopiston kansleri 1990–1996.
Puoluetaustaltaan Sipponen oli keskustalainen.
Shosholoza

Shosholoza on perinteinen eteläafrikkalainen kansanlaulu. Sitä lauloivat alun perin siirtotyöläiset maan teollisen vallankumouksen aikana. Apartheidin aikana laulua käytettiin poliittisena protetilauluna ja vuoden 1994 jälkeen siitä on tullut kansallinen urheilujoukkueiden kannatuslaulu. Shosholoza on zulua ja sana tarkoittaa "eteenpäin työntymistä" ja sanan sointi muistuttaa rytmikkäästi jyskyttävää höyryjunaa. Nelson Mandela kertoo omaelämäkerrassaan laulaneensa laulua Robben Islandilla ja kuvaili sitä "lauluksi, jossa aparteidin vastainen taistelu vertautuu vastaan tulevaan junaan". Laulun ovat levyttäneet muun muassa Ladysmith Black Mambazo, Helmut Lotti ja Peter Gabriel ja se kuuluu gumboot-tanssiryhmien ja koulujen kuorojen vakio-ohjelmistoon. Laulu esitetään vuorolauluna niin, että solisti esittää ensin fraasin, johon kuoro vastaa.
Laulu nousi rygbymaajoukkueen epäviralliseksi tunnuslauluksi sen voitettua vuonna 1995 ensimmäistä kertaa lajin maailmanmestaruuden ja siitä on tullut myös maan jalkapallojoukkueen tunnussävel.
Laulun sanat ovat:
»Shosholoza, shosholoza

Ku lezontaba

Stimela sphuma eSouth Africa

Wenu yabaleka

Wenu yabaleka

Ku lezontaba

Stimela siphum' eSouth Africa »
Suomeksi vapaasti käännettynä:
»Eteenpäin, eteenpäin

näiden vuorien läpi

höyryjuna Etelä-Afrikasta

me lähdemme

me lähdemme

näiden vuorien läpi

höyryjuna Etelä-Afrikasta »
Neuvostoliiton väestönsiirrot

Sosiaaliluokkien siirrot

Kulakit eli vauraina pidetyt talonpojat olivat suurin siirretty sosiaaliryhmä.
Kulakkeja siirrettiin suuria määriä Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Neuvostoarkistojen (julki 1990) mukaan 1 803 392 ihmistä siirrettiin työleireille ja työsiirtoloille 1930 ja 1931. Arkistojen mukaan 1 317 022 pääsi perille. Myöhemmin siirrettiin lisää. Vuosina 1932-40 työsiirtoloissa kuoli 389 521 kulakkia ja heidän sukulaistaan.

"Etniset operaatiot"

Stalin siirsi jatkuvasti vastahakoisten etnisten ryhmien osia: puolalaiset (1939-1941 ja 1944-1945), romanialaiset (1941 ja 1944-1953), liettualaiset, latvialaiset, virolaiset (1941 ja 1945-1949), Volgan saksalaiset (1941-1945),  karjalansuomalaiset (1940-1941, 1944), Krimin tataarit, ukrainankreikkalaiset, kalmukit, balkaarit, karatshit,šetšeeni meskhetianturkkilaiset, karapakit, korealaiset (1937), tšetšeenit ja inguušit (1944). Toisen maailmansodan aikana, hieman ennen ja hieman jälkeen Stalin suoritti erityisen suuria väestönsiirtoja. Vuosina 1941-49 arviolta 3,3 miljoonaa ihmistä siirrettiin Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Eräiden arvioiden mukaan jopa 43 % siirretystä väestöstä kuoli aliravitsemukseen ja tartuntatauteihin.
Vuonna 1956 Nikita Hruštšov tuomitsi väestönsiirrot ja siirsi suuren osan väestöryhmistä takaisin, joskin Krimin tataarit, meskhetianturkkilaiset ja Volgan saksalaiset saivat palata vasta Neuvostoliiton hajoamisvuonna 1991 ja vielä 1959 tshetsheenit siirrettiin vuorilta tasangolle, Tadžikistanin vuoristokansoja pakkosiirrettiin tasangoille vuonna 1970.

Työvoiman siirrot

Gulag-järjestelmä pakkosiirsi väestöä rangaistukseksi, ja pakkoasutus perustui suurelta osin kolonisaation tarpeisiin. Tämän vuoksi Lännessä on kiistelty siitä, missä määrin Neuvostoliiton talouskasvu perustui Gulag-vankien pakkotyöhön. Työvoimaa siirrettiin myös "vapaaehtoisesti", "rekrytoiden" mm. pakkosiirtoloista.

Emigranttien pakkosiirto Neuvostoliittoon

Sodan päätyttyä miljoonat entiset neuvostokansalaiset pakkosiirrettiin 1945-47 ("Operaatio Keelhaul") Neuvostoliittoon. Joukossa oli monia emigrantteja, jotka olivat jo hankkineet toisen valtion kansalaisuuden vuosia aiemmin.
Saksalaisten saamista 5,7 miljoonasta neuvostovangista 3,5 miljoonaa oli kuollut, loppuja Neuvostoliitto kohteli pettureina SMERSH ("Kuolema vakoojille") -lainsäädännön mukaisesti. Yli 1 500 000 neuvostosotilasta lähetettiin Gulag-vankileireille.
Avoin laitteisto

Avoin laitteisto (Open Source HW, OSHW) on avoimin periaattein kehitetty laitteisto tai laite, vastaavasti kuin avoimen lähdekoodin ohjelmisto. Termillä avoin laite tarkoitetaan yleensä sitä, että laitteen valmistamiseen tarvittavat suunnitelmat (eli raaka-ainelistat, piirikaaviot ja piirilevyjen johdotuskuviot) ja sen käyttämiseen tarvittavat laiteajurit ovat vapaasti saatavilla ja muunneltavissa. Avoimia laitteita saa tuottaa ja myydä kaupallisesti, mutta niiden suunnitelmiin tehdyt muutokset tulee julkaista samanlaisilla vapailla ehdoilla kuin alkuperäiset suunnitelmat.
Lauri Kara

Lauri Kara (21. heinäkuuta 1892 Nurmijärvi (Hyvinkää) – lokakuu 1919 Detskoje Selo, Venäjä) oli sähköasentaja ja Hyvinkään punakaartin lentävän komppanian päällikkö Suomen sisällissodassa. 
Kara syyllistyi miehineen kahteen joukko­murhaan Vihdissä, jossa punaiset ampuivat 17 valkoisten rintamalle pyrkinyttä helsinkiläismiestä, joukossa kolme Thomén veljestä, Thomesto-yhtiön perustaja William Thomé ja arkkitehdit Valter ja Ivar Thomé. 
Karan lentävä joukko syyllistyi murhiin jo ennen Vihtiä, ensimmäisenä tehtävänään 30. tammikuuta 1918 Suomen Vanutehtaalla Mäntsälän Kaukasissa. Hänen vaimonsa Elsa Kara ammuttiin Hyvinkäällä Lippaan Santaluiskalla, ja kuolemantuomioon vaikutti se, että hän oli "tunnetun suurrosvon vaimo".
Kara pakoili sodan jälkeen mutta jäi kiinni 11. toukokuuta 1918 ja joutui Kouvolan vankileirille. Pidättäjät eivät kuitenkaan tienneet, miten merkittävästä vangista oli kysymys. Vankeja lähdettiin siirtämään junalla Riihimäelle, jossa vartiointi oli järjestetty huonosti, ja Kara pääsi karkaamaan. Hän piileskeli koko kesän ja siirtyi syksyllä Venäjälle. Hän otti osaa Venäjän sisällissotaan ja kaatui lokakuussa 1919 Pietarin lähellä Detskoje Selossa (ent. Tsarskoje Selo, nyk. Puškin) taistelussa valkoisia vastaan, mahdollisesti Nikolai Judenitšin joukkojen väijytyksessä. Suomalainen upseeri on myöhemmin kertonut ampuneensa maassa makaavan Karan. Hyvinkään käräjäoikeus julisti 18. marraskuuta 1935 hänet kuolleeksi.
Einstein (televisio-ohjelma)

Juontajat

Satu Paavola oli ohjelman pääjuontaja. Professori Bertil Steniusta esitti Robin Svartström.
Anna-Elina Lyytikäinen

Anna-Elina Lyytikäinen (s. 29. maaliskuuta 1971 Kuopio) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän aloittaa Tampereen Teatterin pääohjaajana vuoden 2016 alussa.
Lyytikäinen valmistui näyttelijäksi vuonna 1993 ja ohjaajaksi vuonna 2000 Teatterikorkeakoulusta. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Ruusun aika ja Pappia kyydissä.
Eugene Melnyk

Eugene Melnyk (s. 27. toukokuuta 1959) on ukrainalaiskanadalainen liikemies, miljardööri ja NHL-jääkiekkojoukkue Ottawa Senatorsin omistaja. Melnykin omaisuus on peräisin kanadalaisesta lääkeyhtiö Biovailista,  jonka Melnyk perusti ja jonka toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana hän toimi. Melnykin johdolla Biovail kasvoi miljardiluokan yritykseksi. Melnyk perusti uuden lääkeyhtiön Trimel Pharmaceuticals vuonna 2008. Melnyk on asunut vuodesta 1991 Barbadoksella. Melnyk on yksi Kanadan sekä myös Barbadoksen rikkaimmista henkilöistä.