google/wiki40b huggingface dataset:
Geoidimalli

Geoidimalli (engl. geoid model) on geoidin numeerinen estimaatti. Termiä geoidimalli käytetään, jotta voitaisiin erottaa teoreettinen käsite geoidi sille lasketuista numeerisista estimaateista. Geoidimalli lasketaan nykyään tavallisesti maanpäällisistä ja/tai satelliiteilla tehdyistä painovoimamittauksista. 
Kvasigeoidimalli on kvasigeoidin numeerinen estimaatti.
Korkeusmuunnospinta lasketaan tavallisesti geoidimallista vertaamalla ellipsoidisia korkeuksia ja painovoimaan liittyviä korkeuksia samoilla pisteillä. Korkeusmuunnospintaa kutsutaan satunnaisesti myös geoidimalliksi.

Earth Gravitational Model 2008

Earth Gravitational Model 2008 (lyh. EGM2008) on viimeisin WGS 84:n yhteydessä on määritelty maailmanlaajuinen geoidimalli. Sen avulla voidaan laskea globaalin geoidin ja WGS 84 -vertausellipsoidin välinen ero.

Earth Gravitational Model 96

Earth Gravitational Model 96 (lyh. EGM96) on WGS 84:n yhteydessä on määritelty maailmanlaajuinen geoidimalli. Sen tarkkuus on Suomessa noin 20 cm, mutta maailmanlaajuisesti noin metrin .

Earth Gravitational Model 1984

Earth Gravitational Model 1984 (lyh. EGM84) on WGS 84:n yhteydessä on määritelty maailmanlaajuinen geoidimalli.

Alueellisia geoidimalleja

Geodimalli voidaan määrittää rajatulle alueelle, kuten Eurooppaan, Skandinaviaan tai Suomeen.

NKG96

NKG96 on geoidimalli, joka on sovitettu Skandinavian ja Baltian alueelle. Se tarjoaa geoidista paremman kuin 10 cm tarkkuuden suhteessa GPS-havaintoihin ja vaaituslinjoihin.
Puutornimuuntamot

Arviot

Ilpo Salonen kirjoittaa Tekniikan Maailmassa kirja-arviossaan, että teksti on sujuvaa ja innostunutta, mutta pahoittelee kuvien mustavalkoisuutta. Hän nostaa hattua työlle, joka taltioi jälkipolville suomalaisen sähköalan yhtä osa-aluetta, sillä hän ennustaa näiden monumenttien katoavan vuosikymmenten ja -satojen kuluessa.
Juhani Styrman toteaa arviossaan Helsingin Uutisissa, että vaikka muuntamoiden arvo on jo nähty, Verrosen kirja lisää arvostusta entisestään.
USS Jacksonville

Palveluskäyttö

USS Jacksonville on osallistunut erilaisiin laivastoharjoituksiin ja se on tehnyt muun muassa kaksi maailmanympäripurjehdusta vuosina 1982 ja 1985. Alus on partioinut Länsi-Atlantilla 1983, 1986, 1993 ja 1994, Välimerellä 1987 ja 1993.
Alus oli mukana Los Angeles -luokan aluksilla toteutetuissa lujuustesteissä, joiden seurauksena sille tehtiin kolme vuotta kestänyt modernisointi Norfolkin laivastontelakalla.
Mihail Mamiašvili

Mihail Gerazijevitš Mamiašvili (s. 21. marraskuuta 1963 Sumyn alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hänen uransa menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1980-luvulle, jolloin hän edusti Neuvostoliittoa.
Kesäkuussa 1983 Mamiašvili voitti Norjan Kristiansundissa juniorien maailmanmestaruuden 74-kiloisten sarjassa. Myös saman vuoden syyskuussa, ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Kiovan MM-kisoissa hän voitti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa puolalaisen Andrzej Supronin. Seuraavana vuonna Jönköpingin EM-kisoissa hän jäi pronssille samoin kuin vuotta myöhemmin Leipzigin EM-paineissa. Samana vuonna Tokiossa järjestetyissä super-MM-kisoissa hän voitti kultaa, samoin kuin elokuussa Kolbotnin MM-kilpailuissa voitettuaan loppuottelussa romianialaisen Stefan Rusun. Mamiašvili saavutti samaisena vuonna voiton myös Ruotsin Lundissa järjestetyssä maailmancupissa.
1986 Pireuksen EM-kisoissa Mamiašvili saavutti uransa ensimmäisen Euroopan-mestaruuden kukistettuaan finaalissa isäntämaan Roger Tallrothin. Saman vuoden lokakuussa Budapestin MM-paineissa hän voitti uransa neljännen aikuisten maailmanmestaruuden. Loppuottelussa kukistui DDR:n Mirko Jahn.
Vuodeksi 1988 Mamiašvili siirtyi painoluokkaa ylemmäs, 82-kiloisiin. Hän aloitti kauden voitolla FILA Grand Prix Galassa, ja saavutti kultaa myös toukokuussa Kolbotnin EM-kisoissa, missä hän voitti loppuottelussa unkarilaisen Tibor Komaromin. Komaromi oli loppuotteluvastustajana myös saman vuoden syyskuussa Soulin olympialaisissa, mutta jälleen ottelu päättyi Mamiašvilin voittoon. 1989 Oulun EM-kisoissa kultamitaliputki sai jatkoa, mutta syksyllä Martignyn MM-kisoissa Mamiašvili sai tyytyä hopeaan kullan mentyä Komaromille. Mamiašvilin viimeisimmiksi arvokilpailuiksi jäivät 1990 Ostian MM-kisat, joissa hän saavutti hopeaa.
Lopetettuaan painiuransa Mamiašvili siirtyi valmennustehtäviin. Hän toimi IVY:n painijoukkueen päävalmentajana 1992 Barcelonan olympialaisissa. Vuonna 1995 hänet nimettiin Venäjän painiliiton varapuheenjohtajaksi ja 1997 puheenjohtajaksi. Vuosina 1998–2002 hän toimi Armeijan keskusurheiluseuran puheenjohtajana. Vuodesta 2001 lähtien hän on toiminut myös Venäjän olympiakomitean varapuheenjohtajana.
Samuli Voutila

Yksityiselämä

Koulutukseltaan Voutila on merkonomi. Hän valmistui Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta. Hänellä on yritys, joka tarjoaa muun muassa varauspalveluita sekä asiakastyytyväisyystutkimuksia yrityksille. Voutila kutsuu itseään aktiiviseksi reserviläiseksi. Hän on ortodoksi.
Sapsan

Onnettomuudet

Lyhyen liikennöintihistoriansa aikana junan alle on kuollut useita ihmisiä ja tämän vuoksi junaa kutsutaankin ”kuoleman junaksi”. Osasyynä onnettomuuksiin on kerrottu olevan junan suuren nopeuden, johon radan varrella asuvat ihmiset eivät ole vielä ehtineet tottua. Toinen syy on se, että Sapsan-juna on huomattavasti hiljaisempi kuin aiemmat junat, eivätkä ihmiset kuule kunnolla junan tuloa.

Vastustukset

Junan liikennöinti on ollut radan varrella asuvien ihmisten kovan vastustuksen kohteena. Sapsanin korvattua aiemmat junat rataosuudelta vähennettiin pysähdyksiä, minkä jälkeen paikalliset ovat joutuneet ajamaan pitkiä työmatkoja autoillaan. Toinen vastustuksen aihe on ollut junan suuri nopeus, jonka takia useat ihmiset ovat jääneet junan alle.

Reitti

Vuosina 2010–2015 Sapsan liikennöi myös yhteysvälillä Moskovasta Nižni Novgorodiin (440 km). Tällä osuudella rautatieyhtiö RŽD kuitenkin korvasi Sapsanin toisella lintusanastoa käyttävällä junalla kesällä 2015, kun nimen Striž (ven. Стриж, suom. Kiitäjä) saanut espanjalaisen Talgon ja venäläisen Transmašholdingin  (ven. Трансмашхолдинг) yhdessä valmistama juna aloitti liikennöinnin. Koska yhdellä pysähdyksellä (Vladimir) tämän junan matka-aika on ollut 3 t 35 min, on sen keskinopeus tällä rataosuudella selvästi alhaisempi kuin Moskova–Pietari-yhteydellä, pysähdys mukaan lukien vain 123 km/t. Striž-pikajuna on operoinut myös väliä Berliini–Varsova–Minsk–Moskova joulukuusta 2016 lähtien, EP20-veturin vetämänä. Silläkin osuudella liikennöintinopeudeksi on suunniteltu kaikilla osuuksilla alle 200 km/t.
Flavia Maximiana Theodora

Flavia Maximiana Theodora oli Rooman keisari Maximianuksen tytär tai tytärpuoli. Hän meni naimisiin Constantius Chloruksen kanssa sen jälkeen kun tämä oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Helenasta.
Ajastin

Ajastin on kellolaite, -ohjelma tai muu mekanismi, jonka avulla tietyn toiminnan tai tapahtuman käynnistymis- ja päättymisaikoja voidaan säädellä. Ajastin eroaa aikaa näyttävästä kellosta siinä, että sen pääasiallinen tarkoitus ei ole näyttää aikaa vaan välittää tieto määräajan saavuttamisesta tai aiheuttaa jokin tapahtuma tietyllä hetkellä tai tietyn ajan kuluttua.
Toteutukseltaan ajastin voi olla mekaaninen, sähkömekaaninen, kemiallinen, elektroninen tai ohjelmallinen.
Tyypillinen mekaaninen ajastin on esimerkiksi keittokello eli munakello. Sytytyslanka on kemiallinen ajastin. Kemiallinen ajastin voi perustua myös esimerkiksi happoon, joka tietyn ajan kuluessa syövyttää ajastettavaa laitetta lukitsevan varmistimen. Ohjelmallinen ajastin on looginen rakenne, joka viivyttää ohjelman etenemistä, kunnes haluttu määrä toistoja on suoritettu tai muu jatkoehto täyttyy.

Ajastinpiiri

Perinteisiin ajastinpiireihin 8253 (PC:ssä) ja 8254 (AT:ssa) kellotuloihin on kytketty kiteestä vakio 1,193180 MHz taajuus. Taajuus on 1/4 alkuperäisen IBM PC:n kellotaajuudesta. Ajastin 0 on kytketty IRQ0-linjaan. Se aiheuttaa tavallisesti kellokeskeytyksen 18,2 kertaa sekunnissa. Ajastimen 0 Gate on kytketty pysyvästi ykköseksi. Nämä piirit ovat käteviä ajastimia omien keskeytysrutiinien ajastamiseen. Niitä voi käyttää myös tarkkaan ajanmittaukseen.
Yleisesti käytetty analoginen ajastinpiiri on "555". Sen avulla voidan toteuttaa yksinkertaisia ajastimia, joiden toiminta-aika riippuu piiriin liitettyjen kondensaattorien ja vastusten arvoista.
Miehen vankina

Juoni

Mielisairas ja taikauskoinen Klaus Vornankumpu uskoo tyttärensä Katariinan olevan Metsäreunan sepän lapsi ja kohtelee tätä huonosti. Kun sepän poika Kristian tulee kosimaan Katariinaa Klaus kertoo luulonsa ja ajaa hänet pois. Katariina lähtee myöhemmin kaupunkiin ja nousee siellä suosituksi laulu- ja tanssitähdeksi. Hän tapaa Kristianin ja pian selviää että Klausin luulo on ollut aiheeton: Katariina ei ole sepän lapsi. Kristian joutuu auto-onnettomuuteen, jossa hän menettää näkönsä. Pelätessään tulevansa Katariinalle taakaksi sokeana hän selittää, ettei ole tätä koskaan vakavissaan rakastanut. Elokuvan lopussa Kristian saa näkönsä takaisin ja peruu aikaisemmat puheensa, jonka jälkeen Kristian ja Katariina menevät naimisiin.
Abazat

Abazat eli abazinit ovat etupäässä Venäjällä Karatšai-Tšerkessian tasavallassa asuva luoteiskaukasialaista abazan kieltä puhuva kansa. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.

Asuinalueet, lukumäärä ja kieli

Karatšai-Tšerkessiassa abazat asuvat Kubanin ja sen sivujokien Bolšoi Zelentšukin ja Malyi Zelentšukin sekä Kumajoen varsilla sijaitsevissa kylissä. Niistä osa kuuluu vuonna 2006 perustettuun Abazan piiriin. Kaukasian sodan seurauksena abazoja on myös Turkissa, Lähi-idässä ja Balkanilla.
Venäjällä abazoja on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 37 900 henkeä. Heistä 32 300 asuu kotitasavallassaan, jonka väestöstä he muodostavat 7,4 %. Venäjän ulkopuolella abazoja arvioidaan olevan noin 15 000 henkeä.
Vuonna 1989 Venäjän abazoista 93,9 % puhui äidinkielenään abazaa ja 4,3 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 78,5 % kansasta. Vuonna 2002 venäjää osasi 96,3 % abazoista. Kotitasavallassaan asuvista abazoista 94,6 % puhuu abazaa ja 26,1 % kabardia.

Etninen historia

Abazojen ja abhaasien yhteiset esi-isät asuivat Mustanmeren rannikolla. 1300–1600-luvuilla abazat siirtyivät Kaukasusvuoriston pohjoispuolelle. Kansan muodostaa kaksi ryhmää, tapanta ja ašharua, joilla on omat murteensa. 1600-luvun alussa abazojen keskuuteen levisi sunnalainen islam, mutta he säilyttivät pitkään myös kristinuskon ja perinteisen uskonnon piirteitä. Kaukasian sodan loppuvaiheessa noin 30 000–45 000 abazaa pakeni Turkkiin. Kotiseudulleen jäi alle 10 000 abazaa, jotka 1860-luvulla siirrettiin vuoristosta tasangolle.

Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat karjanhoito ja maanviljely. Asumuksena toimi pyöreä tai neliskulmainen talo, jonka seinät oli punottu vitsaksista. Ruokavalio koostui vilja- ja maitotuotteista, kasviksista ja lihasta. Yhteiskuntajärjestyksen perustana olivat naapuri- ja sukuyhteisöt. Patriarkaaliset suurperheet olivat yleisiä 1800-luvun lopulle saakka. Kansanperinteeseen kuuluu mm. pohjoiskaukasialainen Nart-eepos. Abazan kirjakieli luotiin 1930-luvun alussa. Abazankielinen kirjallisuus kehittyi toisen maailmansodan jälkeen.
Ottar E. Akre

Ottar Edvardsen Akre (19. toukokuuta 1896 Ytre Rendal, Norja – 29. lokakuuta 1992 Oslo) oli norjalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä. Häntä on kuvattu tärkeimmäksi vaikuttajaksi harmonikkamusiikin kehittymisessä Norjassa 1900-luvulla.

Tausta

Ottar kasvoi monipuolisessa musiikkimiljöössä Rendalenissa. Hänen Edvard-isänsä soitti bassoa paikallisessa Stormusikken-orkesterissa.
Akre opiskeli harmonikansoittoa vuodesta 1910 lähtien Jømnasta kotoisin olleen Johan Elsmon johdolla. Toisin kuin useimmat aikansa harmonikansoittajat, Akre opetteli soittamaan nuoteista alusta lähtien ja hän kokeili useampia soittimia. Hän opiskeli pianon ja urkujen soittoa Marit Illevoldin johdolla.

Ura

Aluksi Akre kävi kiertueilla Elsmon kanssa. Hän levytti ensilevytyksensä 1919. Vuonna 1922 Akre matkusti Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli musiikin teoriaa. Hän palasi Norjaan kuusi vuotta myöhemmin ja sai työpaikan Carl M. Iversenin musiikkiliikkeestä Oslossa. Hän toimi myös esiintyvänä muusikkona ja pedagogina.
Akre julkaisi kaksiosaisen harmonikansoiton oppikirjan Lærebok for Accordion (Trekkspill), josta ensimmäinen osa ilmestyi 1927 ja jälkimmäinen 1930. Hänen oppilaitaan olivat useat myöhemmin tunnetuiksi tulleet norjalaiset harmonikkataiteilijat, kuten Toralf Tollefsen, Rolf Syversen, Arnt Haugen, Alf Blyverket, Arnstein Johansen, Ottar Johansen ja Roy Hansen.
1930-luvulla Akren trio oli tunnettu yhtye, joka esiintyi säännöllisesti radiossa. Akren lisäksi trion jäseniä olivat kitaristi Oscar Skau ja viulisti Eugen Martinsen, jonka myöhemmin korvasi Amund Friestad. Trio kasvoi myöhemmin kvintetiksi ja edelleen Tip Top Bandiksi, jossa soitti useita ajan tunnettuja muusikoita.
Akre kirjoitti myös noin 100 sävellystä, joista tunnetuimpia ovat St. Hansvalsen, Livet i Hemsedal, Østerdal-mazurka, Brandbuvalsen sekä Fagerborg rheinleder. Hänen sävellyksissään on myös harmonikalle suunnattuja konserttiteoksia, kuten Fox Caprice ja Schottis Akrobatik.
Akre johti Oslon harmonikkakerhon orkesteria 30 vuoden ajan. Hän toimi myös Oslon konservatorion opettajana vuosina 1940-1946. Hän oli aktiivinen vierailija konserteissa, tapaamisissa ja festivaaleilla yli 90-vuotiaaksi saakka.
Akren soittimia, sävellyksiä ja muuta hänen elämäntyöhönsä liittyvää materiaalia on tallennettu Rendalenin museoon (Rendalen bygdemuseum).
Philippe Herreweghe

Philippe Herreweghe (2. toukokuuta 1947 Gent – ) on belgialainen kapellimestari. Herreweghe tunnetaan erityisesti Collegium Vocale Gent - ja La Chapelle Royale -ryhmien perustajana ja vanhan musiikin tulkitsijana. Perustamiensa yhtyeiden kanssa Herreweghe on levyttänyt laajasti eri maiden ja aikakausien musiikkia.
Herreweghe opiskeli pianonsoittoa Gentin konservatoriossa samalla kun suoritti lääketieteen ja psykiatrian opintoja Gentin yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1975. Hän myös aloitti kapellimestariuransa jo 1970-luvun alussa perustamassaan Collegium Vocale Gentissä, josta pian tuli yksi Euroopan arvostetuimpia vanhaa musiikkia esittäviä ryhmiä. Nikolaus Harnoncourt ja Gustav Leonhardt kannustivat häntä ja Collegium Vocale Gentiä nauhoittamaan täydellisen sarjan Bachin kantaatteja. Vuonna 1977 Herreweghe perusti Pariisissa La Chapelle Royale -ryhmän, joka keskittyy esittämään Ranskan kultakauden musiikkia.
Euroopan musiikkitoimittajat valitsivat Herreweghen vuonna 1990 "Vuoden musiikkipersoonaksi". Herreweghe ja Collegium Vocale Gent ovat myös nimetty Flanderin musiikkilähettiläiksi. Vuonna 1994 hän sai Officier des Arts et Lettres - ja vuonna 2003 Chevalier de la Légion d'Honneur -arvonimen ja vuonna 1997 kunniatohtoriuden Leuvenin katolisesta yliopistosta.
Prey Vêng (maakunta)

Prey Vêng tai Prey Veng (khmeriksi ខេត្តព្រៃវែង) on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Mekong-joen rannalla rajautuen etelässä Vietnamiin, lännessä Kândalin maakuntaan, pohjoisessa Kâmpóng Chamin maakuntaan ja idässä Svay Riĕngin maakuntaan. Maakunnan pinta-ala on 4 883 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 947 357. Maakunta jakaantuu 12 piirikuntaan. Sen pääkaupunki on noin 65 000 asukkaan Prey Vêng (2010).
Johannes Kiljunen

Johannes Matias Ilmari Kiljunen (24. kesäkuuta 1900 Juankoski – 18. helmikuuta 1926) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat raatimies Yrjö Juhani Kiljunen ja Anna Henriikka Hartikainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lempi Narisen kanssa.

Opinnot

Kiljunen kävi kaksi luokkaa Kuopion klassillista lyseota ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Lappeenrannan yhteiskoulussa vuonna 1921. Hän suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiivikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja ampumatoimintakurssin vuonna 1924 sekä taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925.

Jääkärikausi

Kiljunen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. marraskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 6. tammikuuta 1918.

Suomen sisällissota

Kiljunen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 3. patteriin ja osallistui sisällissodan taisteluihin Kurussa ja Muroleessa Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston 4. patterissa ja otti osaa taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Kiljunen toimi Suomen tykistökoulussa, mistä hänet siirrettiin 29. elokuuta 1918 Laatokan Valamon saariasemalle. Valamosta hänet siirrettiin 10. marraskuuta 1918 Kenttätykistörykmentti 2:n 3. patteriin ja edelleen  30. huhtikuuta 1919 alkaen Kenttätykistörykmentti 3:n 1. patteristoon. Tykistöstä hänet siirrettiin 25. syyskuuta 1920 Uudenmaan rykmenttiin ja edelleen 15. kesäkuuta 1921 alkaen joukkueenjohtajaksi Savon jääkärirykmentin 8. komppaniaan. Armeijasta Kiljunen erosi. 23. marraskuuta 1921. Seuraavana vuonna 1. syyskuuta  hänet nimitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin 5. alueen päälliköksi. Hänet haudattiin Lappeenrantaan.
Viki Vuoristo

Ange Viktor (Viki) Vuoristo (s. 28. helmikuuta 1926 Viitasaari) on suomalainen pakinoitsija.
Vuoristo kirjoitti pakinoita 35 vuoden ajan Tekniikan Maailma-lehteen nimimerkillä Viki.
Lada Bohse

Lada Bohse on AvtoVAZin valmistama avoauto. Siinä on rättiovet sekä rättikatto. Takavalot ovat peräisin Lada 2105:stä ja muotoilu muistuttaa hyvin paljon muutenkin 2105:tä.
Tarja Hurme

Tarja Helena Hurme (s. 8. elokuuta 1956 Helsinki) on suomalainen päätoimittaja.
Tarja Hurme syntyi Uolevi Hurmeen ja Marjatta Peltosen (o.s. Kanto) perheeseen. Hänen puolisonsa 1977–2008 oli toimittaja, diplomi-insinööri Markku Juntunen. Hurme tuli ylioppilaaksi 1976 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1981. Hän oli Jaana-lehden toimittaja 1981–1982 ja sitten YV-lehdessä toimittaja 1982–1983, toimitussihteeri 1983–1986 ja toimituspäällikkö 1986–1988. Makasiinin toimituspäällikkö Hurme oli 1988–1989 ja päätoimittaja 1989–1990. Katso-lehden päätoimittajana hän työskenteli 1990–1991, Kotilääkärin 1991–2000 ja Elämänhalu-lehden 1997–2000. Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n terveyslehtiryhmän päätoimittaja Hurme oli 1998–2000, Avotakan 2000–2001 ja ET-lehden 2001-2008. Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n julkaisujohtajaksi hänet nimitettiin 2008. Vuonna 2015 Hurmeesta tuli Seuran päätoimittaja.
Sandrew Metronome

Sandrew Metronome on pohjoismainen media-alan yritys. Se muodostettiin vuonna 1990 kun ruotsalainen elokuvayhtiö Sandrews ja tanskalainen mediayhtiö Metronome yhdistyivät. Yhtiön omistuspohja on vaihdellut; vuodesta 2013 asti sen omistajana on ollut sijoittajaryhmä, jota johtaa norjalainen, aiemmin yhtiön toimitusjohtajana toiminut Morten Kongrød. 
Sandrew Metronome omisti useita elokuvateattereita Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa. Sandrew Metronome toimi useiden vuosien ajan Warner Bros. -yhtiön tuottamien elokuvien jakelijana Pohjoismaissa, ja lisäksi se oli hankkinut Focus Featuresin, Miramaxin, Pathén ja Lionsgaten elokuvien pohjoismaiset levitysoikeudet.  
Sittemmin yhtiö on keskittynyt viihdesisällön tarjoamiseen digitaalisille jakelukanaville ja siihen sijoittamiseen. 
Sandrew Metronomella on aineetonta omaisuutta ja viihdesisältöä, kuten elokuvien, televisiosarjojen ja musiikin levitysoikeuksia. Yhtiön elokuvavalikoimaan kuuluvat mm. seuraavat elokuvat: Perikato, The Queen, Lost In Translation, Oopperan kummitus ja Volver – paluu.
Eugène Rixen

Eugène Lambert Adrian Rixen (s. 3. heinäkuuta 1944 Kelmis) on Brasiliassa toimiva belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin Assisin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tabboran titulaaripiispaksi 30. marraskuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi José Carlos Castanho de Almeida, jota avustivat Antônio de Souza ja Antônio Maria Mucciolo.
Rixen sai 2. joulukuuta 1998 nimityksen Goiásin piispaksi. 21. syyskuuta 2011 hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi hallitsijaksi São Félixin alueprelatuuriin. Tästä tehtävästä hän erosi 21. maaliskuuta 2012.
Kahilammi (Janakkala, Haapaniemi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 28 ha ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se sijaitsee kahden mäkialueen välissä aivan Haapajärven vieressä. Eteläinen Tulikallio kohoaa 52 metriä vedenpintaa korkeammalle ja yhtä korkeita huippuja on vastarannallakin. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä ja järven rannat ovat metsämaata, jonka Timunniemen poelto katkaisee. Lammen lähiympäristössä sijaitsee vain yksi maatila ja rannoille on rakennettu yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2872.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Haapajärven alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,4 metriä mpy. Lampeen laskee muutama lyhyt metsäoja ja yksi johto-oja, joka tuo metsien, peltojen ja Pallionsuon kuivatusvesiä. Lammen oma laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja se laskee 700 metrin päässä Haapajärveen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Janakkalasta lähtevä tie kulki lammen ja Haapajärven välistä. Kahilammin kaakkoisrannassa sijaitsi talo ja järvien välisen laskuojan rannat olivat niittyä. Palliosuolta laski lampeen puro.
Vuoden 1962 peruskartassa oli Pallionsuo vielä ojittamatta, mikä oli tapahtunut nykyisessä laajuudessa vuoden 1979 kartan julkaisuun mennessä.
Nenyenlammi

Maantietoa

Lampi sijaitsee Kinttumäenharjun pohjoissivulla, Viialan Vaimaroiselta Valajärven eteläpuolelle Väihikkälään kulkevan harjujakson jäätikköjokimuodostumassa . Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen etelärannat ovat harjun rinnettä ja pohjoisrannat pellon reunaa. Etäämmällä sijaitsee maatila, jonka karttanimi on Nenye. Lampi on autio, mutta sen rantaan tulee tie.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,6 metriä mpy. Siitä on kaivettu oja, joka on johdettu etelässä Ruokojärvensuon kuivatusojaan ja joka laskee Ruokojärveen. Se ei kuitenkaan ole lammen laskuoja, vaan se on pellon salaojaan johdettuna vanha uoma, joka johtaa Heiniojaan ja joka yhtyy alempana Renkajokeen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammella ei ole nimeä, mutta sen rantoja oli raivattu niityiksi ja sen lähellä sijaitsi torppa. jonka kautta kulki polkumainen tie.
Maija Åkerman-Tudeer

Maria (Maija) Åkerman-Tudeer ( 19. helmikuuta 1886 Nahitseva, Venäjä – 25. syyskuuta 1984) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Kaasuturbiiniveturi

Kaasuturbiinijuna

Hieman enemmän kaasuturbiinia on käytetty junayksiköissä. Iso-Britanniassa kaasuturbiinijunia kokeiltiin 1960-luvulla, mutta jäivät kokeiluasteelle. Yhdysvalloissa kaasuturbiinijunia käytettiin 1980-luvulle asti. SNCF käytti kaasuturbiinikäyttöisiä Turbotrain-junia sähköistämättömillä rataosuuksilla vuoteen 2005 ja alun perin TGV-junia suunniteltiin kaasuturbiinikäyttöisiksi. Kanadassa on testattu 2000-luvulla Bombardierin rakentamia JetTrain-yksiköitä. Kaupallisessa käytössä niitä ei ole käytetty.