google/wiki40b huggingface dataset:
Särkänniemi (niemi)

Särkänniemi on niemi Tampereella noin kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Se erottaa Mustanlahden Näsijärven selästä. Niemellä sijaitsee Särkänniemen huvipuisto.

Niemen historiaa

Särkänniemi syntyi Onkiniemestä ja viereisestä Särkänsaaresta, jotka yhdistettiin täytemaan avulla niemeksi 1880-luvulla. Niemen rajaama Mustanlahden satama oli 1960-luvulle saakka vilkas sisävesisatama, jonka läpi virtasi paljon tukkeja, halkoja ja rakennuskiviä eri puolilta Näsijärveä Tampereen tarpeisiin. Niemestä louhittiin myös kiveä.
Särkänniemen alueella toimi 1800-luvulla muun muassa kolme olutpanimoa sekä jäävarasto. Niemen kärjessä toimi pitkään 1900-luvulla saha, jonka mittava halkovarasto täytti koko niemen kaupungin puoleisen rannan. Niemi oli ennen huvipuistoa suosittu kaupunkilaisten ilmainen vapaa-ajan viettopaikka. Kesällä sen kalliot ja mainiot pienet hiekkapoukamat tarjosivat hyvät uintimahdollisuudet, ja talvella ne olivat suosittuja mäenlaskussa.
Pussijuoksu

Pussijuoksu tai pussihyppely on urheilulaji, jossa osanottajat pomppivat jalat pusseihin sullottuina kilpaa. Tavoitteena on päästä ennen muita maaliviivan yli. Pussijuoksuradat ovat yleensä suoria, mutta myös erilaisia ”maastovariaatioita” on olemassa. Yhdessä pussissa voi olla pussijuoksijoita yksi tai useampi. Lajia pidetään lystikkäänä ja usein enemmän lapsille kuin aikuisille sopivana. Se on myös erittäin hyvä liikunnan muoto, sillä tasajalkaa hyppimällä eteneminen kuluttaa huomattavasti enemmän energiaa kuin vaikkapa juokseminen.
Lampiviklo

Ulkonäkö ja koko

Höyhenpuku on harmaanruskea kesällä, vaaleampi talvella, ja siinä on selässä vaalea raita, joka näkyy vain linnun lentäessä. Suomeen harhautuvat lampiviklot ovat usein vaihtopuvussa, eli niiden väritys on jotain kesä- ja talvipuvun väliltä. Jalat ovat keltaiset ja erittäin pitkät, nokka pitkä ja ohut. Lentävästä linnusta huomaa, miten jalat ulottuvat pitemmälle kuin pyrstö.
Euroopan vanhin rengastettu lampiviklo on ollut ranskalainen vähintään 7 vuoden 1 kuukauden ikäinen yksilö.

Koko

Pituus 20–26 cm, siipien kärkiväli 40–60 cm, paino noin 50–120 g.

Ääni

Soidinääni on 'tuiiu tuiiu'. Varoitusääni on terävä 'tsirp', myös 'sviik' pituudeltaan n. 1s, 8s välein.

Levinneisyys

Lampiviklo pesii lammissa ja kosteilla ruohoalueilla aroilla ja taigalla Itä-Euroopassa ja Aasiassa. Maailman populaation koko on 190 000–1,2 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se muuttaa talveksi Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan ja Etelä-Aasiaan, varsinkin Intiaan. Jotkut yksilöt muuttavat Kaakkois-Aasiaan ja jopa Australiaan asti. Suosituimpia talvehtimisalueita ovat sisämaan kosteikot ja lammet. Muuttomatkoillaan linnut harhautuvat säännöllisesti läntiseen Eurooppaan – Suomessakin tehdään vuosittain kymmeniä havaintoja. Se on myös pesinyt Suomessa.

Lisääntyminen

Lampiviklot pesivät harvoissa yhteisöissä, joissa pesien väliä on kymmenkunta metriä. Pesä on maassa lähellä vettä. Munia on 4, ja molemmat emot hautovat niitä. Poikaset ovat pesäpakoisia. Molemmat vanhemmat osallistuvat poikasten ruokkimiseen. Sukukypsä 1-vuotiaana.

Ravinto

Lintu kaivelee liejusta tai matalasta vedestä hyönteisiä ja muita pikkueläimiä. Koska ne ruokailevat talvehtimisalueillaan mm. riisipelloilla, niitä uhkaavat maataloudessa käytetyt hyönteismyrkyt.
Antissa

Maantiede

Antiikin Antissa sijaitsi niemellä, joka tunnetaan nykyisin nimillä Nisí, Ovriókastro ja Kástro (ton Genovézon). Hieman niemen länsipuolella mereen laskee Voúlgaris-nimellä nykyisin tunnettu joki. Lesboksen historiasta kirjoittaneen Myrsiloksen mukaan Antissan niemi oli alun perin saari, ja kehittyi niemeksi myöhemmin. Rantaviivan muutoksiin kaupungin alueella viittaavat esimerkkitapauksena myös muun muassa Strabon, Plinius vanhempi (II.89) ja Ovidius (Muodonmuutoksia XV.287). Kaupungista itään sijaitsi Methymna ja etelään Eresos.

Historia

Antissa oli lesboslaisen pentapoliin jäsen eli yksi saaren viidestä merkittävimmästä kaupungista (muut olivat Mytilene, Methymna, Eresos ja Pyrrha). Kaupungin alkuperäinen nimi saattoi olla Issa, tai sitten Issa oli alun perin erillinen paikka Lesboksen pääsaaren puolella Antissan paikan ollessa vielä saari. Nimi Antissa (anti + Issa) on syntynyt samoin kuin esimerkiksi nimet Antíparos ja Antímilos ja viittaa paikkaan vastakkaisella puolella.
Antissasta oli kotoisin muun muassa Terpandros, jota pidettiin seitsenkielisen lyyran kehittäjänä. Kreikkalaisessa mytologiassa Terpandros antoi lyyran Orfeukselle. Kun mainadit repivät Orfeuksen kappaleiksi, he heittivät Orfeuksen pään ja lyyran mereen, jonka jälkeen ne ajelehtivat rantaan Antissassa. Terpandros hautasi pään paikalle, ja perusti näin Orfeuksen pyhäkön. Toisen version mukaan pää sijoitettiin luolaan, jossa se toimi oraakkelina. Muun muassa Apollonios Tyanalainen kävi paikalla. Oraakkelin kerrotaan tulleen niin suosituksi Delfoin oraakkelin kilpailijaksi, että Apollon itse pyysi sitä lopettamaan toimintansa.
Kaupunki oli usein sodassa Methymnan kanssa. Peloponnesolaissodan aikaan vuonna 428 eaa. Antissa liittyi Mytilenen kapinaan Ateenan valtaa vastaan, ja puolustautui menestyksekkäästi kaupunkiin hyökänneitä, Ateenan puolella olleita methymnalaisia vastaan. Ateenalaiset kuitenkin valtasivat kaupungin saatuaan Mytilenen.
Roomalaiset tuhosivat Antissan Perseuksen Makedonian valtakuntaa vastaan käymänsä sodan aikana vuonna 168 eaa., koska kaupunki oli tukenut Perseuksen laivaston komentajaa Antenoria. Tämän jälkeen roomalaiset luovuttivat kaupungin alueet Methymnalle, ja myös asukkaat siirrettiin sinne.
Bysanttilaisella kaudella Antissan paikalla saattoi olla Ágioi Theódoroi -niminen linnoitus, joka esiintyy vanhoissa kartoissa. Kaupungin alueella on suoritettu joitakin arkeologisia kaivauksia 1900-luvun alkupuolella.

Rakennukset ja löydökset

Antissan paikalta on löydetty joitakin jäänteitä kaupungista, kuten rakennusten ja muurien raunioita. Löydöt ovat kuitenkin suhteellisen vähäisiä. Kaupungilla tiedetään olleen satama.
Flight of the Conchords (televisiosarja)

Juoni

Sarja seuraa kahden entisen paimenen Jemainen ja Bretin (Jemaine Clement ja Bret McKenzie) päivittäistä elämää New Yorkissa, jonne he ovat muuttaneet Uudesta-Seelannista musiikillisen menestyksen toivossa. Duon managerina toimii Murray (Rhys Darby), jonka "sivutyö" on Uuden-Seelannin konsulaatissa. Yhtyeellä on yksi fani Mel (Kristen Schaal), jolla on lähinnä pakkomielle yhtyettä kohtaan. Duolla on myös yksi ystävä Dave (Arj Barker),  joka omistaa paikallisen panttilainaamon.
Seikkailuja rytmittävät kaksikon esittämät laulut, jotka kertovat niin ankeasta suurkaupunkielämästä kuin lukuisista ihmissuhdesotkuistakin. Musiikin tyylilaji karkaa välillä folkista aina bossa novaan tai hip hopiin (miesten rap-pseudonyymit ovat Hip-Hopopotamus ja Rhymenoceros).
Ala-Lauttajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee kapeassa kalliomurroksessa yhdessä Lauttajärven ja Katajajärven kanssa. Se on hyvin kapea lukuunottamatta sen pohjoispäätä, jossa on leveyttä 150 metriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja sen rannat ovat suomaata tai metsämaata. Järven eteläpää sijaitsee lähes kilometrin pituisella Riuttanevalla. Sen itärannalla on kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Hirsilästä tai Lauttakulmalta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kuusi metsäojaa. Yksi ojista on Ahvenlammin laskuoja. Pohjoispään itärantaan Myllyniityllä siihen laskee oja, jonka valuma-alue on laaja. Myös pohjoispään pohjoisrantaan laskee Lauttajärvestä johdetun ojan vesiä. Järven eteläosa sijaitsee Riuttanevalla, joka on osittain ojitettu. Järven laskuoja on Riuttaoja, joka virtaa Riuttanevalla ja laskee yli kilometrin päässä Enojärven Riuttalahteen.

Historiaa

Vuoden 1964 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin Ala Lauttajärvi ja sen pohjoispään luoteispuolella sijaitsi pienialainen maatila. Ahvenlammin laskuoja oli merkitty kulkevan Särkijärven suuntaan. Seuraavassa vuoden 1977 kartassa järven nimeksi oli kirjoitettu ”Ala-Lauttajärvi eli Alajärvi”. Ahvenlammin oja oli kaivettu nyt tännepäin samalla kun järven ympäristöä oli ojitettu muutenkin.
Pokrova

Pokrova eli Jumalanäidin Neitsyt Marian suojelusjuhla (ven. Покров Пресвятой Богородицы, Покров, kreik. Αγία Σκεπη) on yksi ortodoksisessa kirkossa Jumalansynnyttäjän, Neitsyt Marian muistolle vietettävistä juhlapäivistä. Sitä vietetään aina lokakuun 1. päivänä, alun perin juliaanisen kalenterin mukaan. Tämän vuoksi päivä on nykyisin Venäjällä ja muualla itä-Euroopassa gregoriaanisen kalenterin mukaan 14. päivä lokakuuta. Kreikan ortodoksisessa kirkossa sitä juhlitaan Óchi-päivänä, 28. lokakuuta.
Pokrova tulee slaavilaisesta pokrov-sanasta (kirkkoslaaviksi Покровъ, kreik. Σκέπη, Sképē) joka tarkoittaa niin peitettä, suojaa, huntua tai huivia kuin suojelustakin. Nimen alkuperä on yhteydessä kertomukseen Konstantinopolin ihmeellisestä pelastumisesta saraseenien hyökkäykseltä vuonna 903 keisari Leo Viisaan hallitusaikana.
Etelä-Suomessa on kaksi Pokrova-nimistä ortodoksista yhteisöä: Kirkkonummen Jorvaksessa on luostarityyppinen yhteisö Pokrovan veljestö, ja Helsingissä toimii noin 350-jäseninen Ortodoksinen Pokrovan seurakunta, jonka kirkko on Munkkiniemessä. 
Ukrainassa päivä on 1999 julistettu myös Ukrainan kasakoiden päiväksi (ukr.  День Українського козацтва) sekä 2014 Ukrainan puolustajien päiväksi.
Pietari Suuren merilinnoitus

Puolustusjärjestelmän rakentamisen syy

Venäjän tarve Suomenlahden rannikkopuolustuksen dramaattiselle vahvistamiselle seurasi Tsushiman meritaistelusta 1905, jossa merkittävä osa sen Itämeren laivastosta upposi. Nopein ja halvin tapa Pietarin suojaamiseksi oli uuden laivaston rakentamisen sijaan rannikkotykistö. Ajatus puolustusasemien rakentamisesta esitettiin ensimmäisen kerran 1907. Keisari Nikolai II hyväksyi suunnitelmat 5. heinäkuuta 1912, jonka jälkeen rakennustöiden oli määrä alkaa.

Puolustusjärjestelmän linjat

Puolustusjärjestelmä käsitti useita kehiä.
Sisin kehä Pietarista katsottuna oli Suomenlahden keskellä kaupungin edustalla oleva merilinnoitussaari Kronstadt sekä Viipurin maa- ja merilinnoitusasemat, joiden tehtävänä oli varmistaa, ettei Kronstadtin linjaa pystytä kiertämään pohjoisesta Viipurinlahdelle tehtävällä maihinnousulla.
Seuraava puolustuslinja oli Kotkan–Kurkolanniemen-Merikülan (Viron mantereella) tasolla, ja kulki Suomenlahden saarien kautta.
Kolmas linja kulki Tallinnan–Porkkalan tasolla. Sitä kutsutaan suomeksi yleensä Pietari Suuren merilinnoitukseksi.
Neljäs linja käsitti Tahkunan (Hiidenmaalla)– Dirhamin (ruots. Derhamn - Viron mantereella)-Hankoniemen tason.
Varsinaisen neljännen linjan lisäksi venäläiset vahvistivat rannikkotykistöä sen länsipuolella Saarenmaalla ja Ahvenanmaalla. Ahvenanmaalle sijoitettiin rannikkotykistöä suojaamaan Maarianhaminaa sekä valvomaan Pohjanlahden meriliikennettä ja Suomenlahdelta tulevaa liikennettä. Krimin sodan jälkeen demilitarisoidulle Ahvenanmaalle sijoitettiin kolme lentoveneasemaa ja yksi lentoveneiden tukiasema sekä rannikkopatteri 71.
Suunnitelma puolustusjärjestelyiksi tunnettiin merivoimien Itämeren suunnitelmana eurooppalaisen sodan varalta (ven. План морских сил Балтийского моря на случай европейской войны) 
Alkuperäisten venäläisten suunnitelmien mukaista linnoitusten valmistumista hidasti ensimmäinen maailmansota. Rakennelmat olivat vain osittain valmiit, kun Suomi ja Viro itsenäistyivät lokakuun vallankumouksen jälkeen. Saksan laivaston avulla suoritettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Suomenlahden rannoille yksi merkittävä maihinnousu huhtikuussa 1918, kun Vaasan Senaatin kutsusta Rüdiger von der Goltzin komentama Saksan Itämeren divisioona nousi maihin Hangossa taistellakseen kansanvaltuuskuntaa vastaan etelästä suojeluskuntien hyökätessä pohjoisesta.
Raiffeisen Super League

Sveitsin Superliiga eli Raiffeisen Super League on sveitsiläisen jalkapallon korkein sarjataso. Liiga on nimetty pääsponsorin mukaan. Vuosina 2003-2012 pääsponsori oli energiakonserni Axpo ja liigan nimi Axpo Super League. Kaudesta 2012-13 alkaen päätukija on pankkikonserni Raiffeisen.

Pelisysteemi

Sarjassa pelaa kymmenen joukkuetta, joista jokainen kohtaa jokaisen neljästi, kahdesti kotona ja kahdesti vieraissa. Joukkueille kertyy kauden aikana siis yhteensä 36 peliä. Sarjan päätteeksi viimeinen joukkue putoaa suoraan ja toiseksi viimeinen karsii sarjapaikasta Challenge Liigassa toiseksi sijoittuneen kanssa. Sarja alkaa heinäkuun lopussa ja päättyy toukokuussa. Tähän väliin tosin mahtuu pitkä talvitauko, joulukuun puolesta välistä helmikuun puoleen väliin.
823 Naval Air Squadron

823 Naval Air Squadron (823 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.

Palvelus

Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 441 ja 448 laivueet yhdistämällä HMS Gloriousilla kalustonaan 12 Fairey IIIF - konetta. Laivue palveli Välimeren laivastossa, kunnes tukialus palasi toukokuussa 1934 Englantiin huoltoon ja samalla laivue siirrettiin tilapäisesti HMS Courageousille. Laivueen kalusto vaihdettiin joulukuussa kuuteen 820 laivueelta saatuun Fairey Sealiin. Laivueen konevahvuus täydennettiin täyteen kahteentoista koneeseen purjehdittaessa elokuussa 1935 Välimerelle HMS Gloriousilla ja HMS Courageousilla, joilla kummallakin oli kuusi laivueen koneista.
Laivue siirtyi lokakuussa kokonaisuudessaan HMS Gloriousille ja sen kalusto vaihdettiin marraskuussa 1936 kahteentoista Fairey Swordfishiin. Laivue palasi Englantiin lykyeksi aikaa ottaakseen osaa 20. toukokuuta 1937 Kruunajaispäivän katselmukseen Spitheadissä, minkä jälkeen se palasi Välimerelle.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan syttyessä HMS Glorious purjehti Punaiselle merelle suojaamaan Intian valtameren kauppamerenkulkua. Tukialus koneineen palasi tammikuussa 1940 Välimerelle, josta se määrättiin huhtikuussa ottamaan osaa Norjan taisteluihin. Norjasta vetäydyttäessä HMS Glorious laivueineen joutui Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Scharnhorstin ja Gneisenaun yllättämäksi ja upottamaksi. Laivue koneesta ja henkilöstöstä tuhoutui puolet.
Laivueen koneista oli yhdeksän RNAS Hatstonissa. Kuusi laivueen koneista hyökkäsi 21. kesäkuuta yhdessä kuuden 821 laivueen koneen kanssa Scharnhorstia vastaan. Hyökkäys oli tulokseton ja laivue menetti yhden koneen. Laivue lakkautettiin 3. joulukuuta 1940 Orkneylla.
Laivue perustettiin uudelleen 1. marraskuuta 1941 RNAS Crailissa kalustonaan yhdeksän Fairey Swordfishiä, jotka vaihdettiin huhtikuussa 1942 Fairey Albacoreihin. Laivue liitettiin elokuussa HMS Furiousille suojaamaan saattueita. Laivue siirrettiin syyskuussa maihin ja liitettiin rannikkolennostoon Kanaalin alueen sukellusveneiden torjuntaan. Laivueen kalustoksi vaihdettiin kesäkuussa aluksi neljä ja myöhemmin täydet kaksitoista Fairey Barracudaa. Samalla laivue liitettiin 45. Laivaston torpedopommittajalennostoon.
Laivue siirtyi HMS Athelingin kannella Intiaan, jossa se siirtyi huhtikuussa 1945 11. Laivaston torpedopommittajalennostoon. Laivue yhdistettiin 6. heinäkuuta 822 laivueeseen, jolloin se lakkasi samalla olemasta.
Kalevi Pyykönen

Kalevi Pyykönen (27. elokuuta 1934 Nurmes – 19. elokuuta 1994 Tukholma) oli suomalainen taidemaalari, joka maalasi kubistiseen tyyliin. 
Pyykösen työskentelytapa oli rytmittäinen ja pitkäjännitteinen. Hän palasi samaan aiheeseen tai teokseen vuosienkin päästä.

Taiteilijan ura

Pyykönen valmistui 1950-luvulla opettajaksi, ja toimi opettajana yli kaksi vuosikymmentä. Työn ohessa hän opiskeli kuvataidetta muun muassa Tapani Raittilan ohjauksessa ja Taideteollisen korkeakoulun kursseilla. 1970-luvulla hän ryhtyi taidemaalariksi. 
Pyykönen oli 1960-luvulla Savonlinnassa perustamassa taideyhdistys Ars Novaa, jonka puheenjohtajana hän oli pitkään. 1980-luvulla hän oli valtion kuvataidetoimikunnan jäsenenä. Hän kuului lisäksi itäsuomalaisten taiteilijoiden Tutka-ryhmään.
Pyykönen työskenteli Savonlinnassa ja piti siellä myös ensimmäisen yksityisnäyttelynsä 1964. Tärkeimmät yksityisnäyttelyt olivat Bäcksbackan Taidesalongissa Helsingissä. Näyttelyjä oli myös muun muassa Tukholmassa ja Saksassa. Laajimmin hän esitteli tuotantoaan retrospektiivisessä näyttelyssä Mikkelin taidemuseossa vuonna 1992. Teoksia oli näytteillä myös yhteisnäyttelyissä, kuten Suomen taiteilijain ja Tutka-ryhmän näyttelyissä sekä ryhmänäyttelyssä Pariisissa.
Kalevi Pyykösen teoksia on muun muassa Suomen valtion, Wäinö Aaltosen museon,  Aineen taidemuseon, Helsingin kaupungin sekä Tukholman kaupungin kokoelmissa.
Allauddin Khan

Allauddin Khan (bengaliksi: ওস্তাদ আলাউদ্দীন খান, noin 1881? – 1972) oli intialainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi varsinkin sarodin hovisoittajana, mutta soitti ja opetti myös muita paikallisia soittimia. Hän perusti arvostetun Maihar Bandin, opetti muiden muassa Ravi Shankaria ja pysyi Maiharissa vuodesta 1918 kuolemaansa. 
Allauddin Khanin syntymäajasta ei ole täyttä varmuutta. Hänen kuitenkin oletetaan syntyneen Brahmanbariassa nykyisen Bangladeshin alueella vuoden 1862 tienoilla, mikä merkitsee, että hän olisi kuollessaan ollut peräti 110 vuoden ikäinen. Toisen tiedon mukaan syntymävuosi olisi kuitenkin ollut vasta noin 1870. Hän oli naimisissa Madanmanjari Devin kanssa ja sai pojan Ali Akbar Khan sekä tyttäret Sharija, Jehanara ja Annapurna Devi.
Ainakin kaksi Khanin lapsista on jatkanut menestyksekkäästi isänsä jalanjäljissä. Ali Akbar Khan (1922–2009) oli maineikas sarodinsoittaja, ja Annapurna Devi (s. 1926) tunnetaan surbaharin taitajana.
Arpominen (ennustaminen)

Arpominen oli menneiden, tulevien tai salattujen asioiden ennustamista, jonka suoritti arpoja, noita tai tietäjä arpakannuksen, noitarummun tai jonkin muun taikaesineen avulla. Roomalainen historioitsija Tacitus kertoo germaanien leikanneen hedelmäpuiden oksista palasia, jotka varustettiin tietyin merkein. Palaset viskattiin sattumanvaraisesti valkoiselle liinalle, josta perheenisä rukouksia lausuen valitsi kolme palasta, ja ennusti niissä olevien merkkien perusteella.
Arkkipiispa Makari (1482–1563) antoi 1533 tsaari Vasili Iivananpojalle kertomuksen, jonka mukaan Inkerinmaan tšuudit ja inkerikot pitivät yhteisöissään arpojaksi kutsumaansa henkilöä. Arpoja oli arpomiseen perehtynyt tavallinen henkilö, joka muun muassa antoi lapsille nimet.

Arpominen Suomessa

Suomessa, Itä-Karjalassa ja Liettuassa arvottiin usein seulalla. Arvottaessa lausuttiin arpasanat eli tietty arpomiseen liittyvä loitsu. Saamelaiset käyttivät arpanaan messinkistä eläimenkuvaa, neliömäistä luulevyä tai renkaita. Arpa asetettiin noitarummulle ja rumpua lyötiin päristimellä. Rummun kalvolla liikkunut arpa pysähtyi jonkin kuvion kohdalle, jolloin kuviosta voitiin päätellä ennustuksen sisältö.
Toinen Suomessa käytetty tapa oli pärepuikoista ennustaminen. Siinä valmistettiin aluksi kourallinen puupuikkoja, joihin jokaiseen tehtiin oma merkki. Arpasanoja lausuen joukosta valittiin yksi puikko, jonka merkistä pääteltiin tapahtumien kulku. Muita arpomistapoja oli terälehtien irti nykäisy päivänkakkarasta. Terälehdille oli etukäteen annettu eri merkitys. Sulatettua tinaa saatettiin valaa veteen ja ennustaa valun muodoista. Myös viinan helmeilystä ja kahvinporoista voitiin ennustaa.
Kalevalassa Pohjolan emäntä neuvoi Pohjan piikaa arpomisessa. Kyläilemään tulevien vieraiden asia voitiin ennustaa panemalla pihlajaisia puita tuleen. Jos puista vuoti vettä, niin Pohjolassa saatiin elää rauhassa. Jos puista vuoti verta, niin sota oli tulossa. Jos puut vuotivat mettä, niin saapuvat vieraat olivat kosijoita.
S/S Frostvik

S/S Frostvik oli vuonna 1943 valmistunut Liberty-alus jonka oli suomalaisomistuksessa 1947–1965.  Muita suomalaisomistuksessa olleita Liberty-aluksia olivat S/S Tranvik (1947–1954) ja S/S Margrethe Paulin (1963–1968).
Laiva valmistui 6. syyskuuta 1943 Kaiser Shipyards, Permanente Metals Corporationin telakalta Richmondissä Kaliforniassa ja sai nimekseen Emile Berliner mikrofonin ja gramofonin keksijän, amerikansaksalaisen Emile Berlinerin mukaan. Laiva oli sitten United Fruit Companyn käytössä.
Vuonna 1947 laivan osti suomalainen Ab Benima Oy varustamo jonka osakkaina olivat Henry Nielsenin Helsingfors Steamship Co Ltd, Ab Wilh.Bensow Oy ja Curt Mattson. Vuonna 1949 laiva siirtyi Rederibolaget Re-Be varustamolle jonka omistivat Hans von Rettig ja Wilhelm Bensow. Laivan nimeksi tuli Arneta ja sen kotisatama oli ensin Turku vuoteen 1953 saakka ja sen jälkeen Hanko vuoteen 1957 saakka. Vuodesra 1957 alkaen laivan omisti Ab Wilh.Bensow Oy yksin ja sen kotisatama oli Helsinki. 
Vuonna 1963 laiva myytiin turkulaiselle Kommanditbolaget Ab Paulin Chartering & Co Oy:lle ja sen nimeksi tuli Susan Paulin. Laiva siirrettiin vuonna 1965 Liberian lipun alle ja nimeksi muuttui Kyra. Laiva romutettiin toukokuussa 1969 Bilbaossa Espanjassa. 
Laivan pituus oli 133,63 metriä, leveys 17,39 metriä ja syväys 8,45 metriä. Sen kuollut paino oli 10 865 tonnia ja höyrykoneen teho 2 500 hevosvoimaa.
Tanelinranta

Palvelut

Tanelinrannan palveluita ovat S-market, pikaruoka-kahvila Tanelin Tupa, päiväkoti ja koulu. Karhuvuoressa sijaitsee Seinäjoen seurakunnan seurakuntakoti. Tanelinrannassa sijaitsee myös suosittu uimaranta.
Kooda

Kooda (ital. coda, 'häntä'), on länsimaisessa taidemusiikissa musiikillisen kokonaisuuden päätöselementti. Se voi olla kappaleen päätöksenä olevan sointulopukkeen laajentuma, jolloin sillä ei ole erityistä sisältöä. Laajemmat koodat kehittelevät teemaa tai saattavat tuoda esille jopa uudenlaisia teemoja.
Bach käytti fuugissaan koodaa, joka taidokkaasti yhdistää fuugan motiivisen aineiston musiikilliseen kudokseen. Beethoven kehitti koodan käyttöä sonaattimuodossa, ja hänen esimerkkiään seurasivat sinfonioissaan muun muassa Brahms, Mahler ja Bruckner. Sonaattimuodossa kooda toimii kahdella tasolla: pienkooda on päätös teeman esittelylle ja koko osan päättää suurkooda, joka laajuudessaan saattaa muuttaa osan rakenteen neliosaiseksi (esittely–kehittely–kertaus–kooda). Sinfonioiden finaaliosassa kooda on usein strettan muodossa. Mahler käytti koodaa merkitykseltään vaihtelevasti: se saattoi olla luonteeltaan pyöristävä epilogi, välittävä taite tai johdanto.
Suppea kooda on nimeltään kodetta (italiaksi codetta, 'pieni häntä').
Daiichi Sankyō

Daiichi Sankyō (jap. 第一三共株式会社, Daiichi Sankyō kabushikigaisha) on japanilainen lääketeollisuusyhtiö. Se tunnetaan muun muassa naloksonin kehittäjänä. Yhtiö perustettiin vuonna 2005 Sankyō- ja Daiichi seiyaku -lääkeyritysten yhdistyessä.
Yritys oli 2014 liikevaihdoltaan Japanin viidenneksi suurin lääkeyhtiö. Se omistaa yhdysvaltalaisen Plexxikonin. Se osti vuonna 2008 saksalaisen U3 Pharman, mutta ilmoitti joulukuussa 2015 sulkevansa laitoksen ja siirtävänsä toiminnot Japaniin. Daiichi Sankyō omisti vuodesta 2008 myös intialaisen Ranbaxy Laboratoriesin, mutta vetäytyi maasta 2015.
Suomessa Daiichi Sankyōn tuotteista ovat myynnissä verenpainelääkkeet Olmetec (olmesartaanimedoksomiili) ja  Sevikar (olmesartaanimedoksomiili/amlodipiini).
Michael Reiss

Michael Reiss (s. 1960) on brittiläinen bioeetikko ja luonnontieteen opetuksen professori. Hän aloitti uransa opettajana koulussa ja sai myöhemmin myös vihkimyksen Englannin kirkon papiksi. Sittemmin hän on toiminut sekä pappina että luonnontieteen opetuksen alalla.
Reiss syntyi juutalaiselle isälle sekä agnostiselle äidille ja sai sekulaarin kasvatuksen. Hän aloitti fysiikanopintonsa Cambridgessa, mutta siirtyi pian biologiaan. Hän eteni filosofian tohtoriksi ja täydensi koulutustaan vielä eläintieteessä. Hän on työskennellyt Lontoon yliopiston Koulutusinstituutissa ja Cambridgen yliopistossa.
Vuosina 2006–2008 Reiss toimi Royal Societyn opetusjohtajana. Hän joutui eroamaan esitettyään kannan, jonka mukaan evoluutiota tulisi opettaa myös kreationismiin uskovien oppilaiden kanssa keskustellen. Hänen mukaansa evoluutiosta kertova opettaja tekee oppimisen mahdottomaksi, jos oppilaan kanssa ei keskustella asiasta. Hän kuitenkin itse myönsi, että kreationismilta puuttuu tieteellinen pohja. Hänen katsottiin joka tapauksessa tehneen liian suuri myönnytys.