Shocking Blue

Historia

Yhtyeen tarina alkoi, kun kitaristi Robbie van Leeuwen erosi Motions -yhtyeestä vuonna 1967 riitaannuttuaan sen laulusolistin kanssa. Entisestä bändistään hän sai solistiksi Fred de Wilden. Basistiksi löytyi Klaasje van der Wal ja rumpalksi Cor van Beek. Nimeksi tuli Shocking Blue ja yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”Love Is in the Air” Polydor -levymerkillä vuonna 1967. Sitä seurasi seuraavana vuonna yhtyeen ensimmäinen hitti kotimaassa; ”Lucy Brown Is Back in Town”. 
Kun de Wilden oli mentävä armeijaan, paikkaajaksi keksittiin Bumble Bees -yhtyeen laulaja Mariska Veres. Muu bändi innostui Veresin laulutyylistä, ja muutaman kuukauden kuluttua Wilden palatessa armeijasta, hän joutui toteamaan, että laulajanpaikka onkin jo varattu. Naislaulaja oli kuitenkin ollut van Leeuwenin mielessä jo jonkin aikaa, mihin vaikutti Jefferson Airplane. Uudella kokoonpanolla tehty ensimmäinen single ”Send Me a Postcard” oli hitti Alankomaissa. Top 20:een ylsi myös seuraava single ”Long Lonesome Road”. Seuraava single, vuoden 1969 lopulla ilmestynyt ”Venus” pääsi vuoden 1970 puolella Yhdysvaltojen Billboard Hot 100 -listan ykköseksi. Kappale on ylivoimaisesti yhtyeen tunnetuin.
Vuonna 1970 seurasi kaksi hittiä Alankomaissa; "Mighty Joe" ja "Never Marry a Railroad Man" ja vuonna 1971 "Hello Darkness", "Shocking You" ja "Blossom Lady". Vuonna 1972 ilmestyivät hitit "Inkpot", "Out of Sight Out of Mind", "Eve and the Apple", ja 1973 "Rock in the Sea". Yksikään näistä kappaleista ei kuitenkaan noussut Yhdysvaltain listalle.
Yhtyeen taival oli muuttunut raskaaksi vuoteen 1973 mennessä. Ensimmäisen kerran yhtyeen single ei menestynytkään koti- tai ulkomaisilla listoilla, ja levy-yhtiö Pink Elephantin kanssa alkoi olla vaikeuksia. Bändi oli keikkaillut koko ajan kovaa vauhtia, ja yhtyeen biisintekijä van Leeuwen alkoi väsyä. Van Leeuwenin uupuminen näkyi Dream on Dreamer -levyllä. Basisti Klaasje van der Wal jätti yhtyeen vuonna 1972 ja Van Leeuwen antoi periksi ja lähti 1973, pian Veres oli ainut jäsen yhtyeen parhailta päiviltä. Vuonna 1974 kokoonpanolta ilmestyi albumi, ironisesti nimeltään Good Times, sillä yhtyeen hyvät ajat olivat jo ohi. Levy menestyi huonosti, ja yhtye jäi tauolle.
Mariska Veres siirtyi soolouralle vuonna 1974 julkaisten singlejä 1980-luvulle asti. Hänen ainoa soolohittinsä oli "Take Me High" vuonna 1975.
Yhtye aktivoitui vuonna 1986 sen jälkeen, kun Bananarama julkaisi uudelleen Shocking Bluen parhaiten menestyneen hitin "Venus". Bändi julkaisi singlen "The Jury and the Judge". Samana vuonna ilmestyi kaksi Shocking Blue -kokoelmalevyä. Vielä vuonna 1994 yhtye julkaisi yhden singlen.
Mariska Veres menehtyi syöpään 59-vuotiaana joulukuussa 2006.

Versioita Shocking Bluen kappaleista

Kreikkalainen Olympians-yhtye teki "Venus" -kappaleesta välittömästi sen ilmestyttyä kreikankielisen cover-version. Kappaleen ovat myöhemmin coveroineet myös Bananarama ja Yoko Nagayama. Nirvana levytti versionsa Shocking Bluen kappaleesta "Love Buzz" debyyttialbumillaan Bleach (1989). 
Suomalaisista artisteista Shocking Blueta ovat käännösversioineet Kirka (kappaleen "Venus"), siskonsa Muska Babitzin kappaleen "Send Me a Postcard" (Kirjoita postikorttiin), Fredi ja myös Paula Koivuniemi kappaleen "Never Marry a Railroad Man" (Jos konduktöörin nait). Mariska Veresin soolouralta hitti "Take Me High" on kääntynyt suomeksi Taiskan esittämänä (Moi moi vain). Lea Laven on levyttänyt useita Shocking Blue -kappaleita, kuten "Blossom Lady" (Vuosikertaa), "California Here I Come" (Sinustakin apua ois), "Shocking You" (On miten on), "Boll Weevil" (Kyllä rokki aina soi), "Pickin' Tomatoes" (Kanssa sun on kaikki okei) sekä muita.