Uusi alasaksin kirjoitustapa

Pääperiaatteet

Kirjoitustavassa on kolme pääperiaatetta, jotka esitetään alla.

Periaate 1: sanan alkuperä

Ylialueellisessa kirjoitustavassa otetaan lähtökohdaksi sanan alkuperä. Kirjoitustapaa voidaan kuitenkin soveltaa myös alueellisten puhetapojen kirjoittamiseen. Silloin sanan etymologiaan perustuvaa ylialueellista kirjoitusmuotoa voidaan muokata niin, että tietyssä puhetavassa yhteen langenneita äänteitä merkitään samalla kirjaimella, vaikka ylialueellisessa kirjoitustavassa ne pidetäänkin erillään.

e:n loppuheitto

Alasaksin pohjoismurteissa ja myös IJsselmeerin ympäristössä puhutuissa alasaksin muodoissa sananloppuinen e häviää äännettäessä. Kirjoituksessa e kuitenkin säilytetään alueellistakin puhetapaa jäljiteltäessä siksi, että tämä käytäntö pienentää pohjois- ja etelämurteiden välistä visuaalista eroa. Lisäksi tätä käytäntöä puoltaa sekin, että eräät konsonantit säilyvät äännettäessä soinnillisina, vaikka ne jäävätkin pohjoismurteissa sanan loppuun: wyse [vi:z], breve = [brɛ:ɪ̯v]. Jos e jätettäisiin kirjoitusasusta pois, pitäisi myös loppuun jäävä konsonantti kirjoittaa toisin, sillä perussäännön mukaan sananloppuinen konsonantti äännetään aina soinnittomana.

Periaate 2: yhdenmukaisuus

Suuria muutoksia sanan vartalon kirjoitusasuun ei haluta, vaikka päätteet muuttaisivatkin vartalon ääntämistä.

Obstruenttien soinnittomuus sanan lopussa

Soinnilliset obstruentit äännetään sanan lopussa soinnittomina, mutta kirjoituksessa tätä eroa ei osoiteta. Siksi kirjoitetaan esimerkiksi tyd - tyden (eikä Tiet - Tieden niin kuin toisessa Sass'sche Schrievwies (lyh. SASS) -kirjoitustavassa) ja skryven - skrivt (eikä hollannin mukaan schrijven - schrijft).

Obstruenttien assimilaatio

Konsonanttiyhtymässä obstruentti mukautuu toiseen konsonanttiin, mutta tätä ei osoiteta kirjoitusasussa. Kirjoitetaan siis esimerkiksi bild - bilder (eikä biller) ja hand - handen/hände (eikä hannen/hänne).

Poikkeus

Sanat, joiden vartalon lopussa on s, sj tai muu sibilantti, eivät noudata edellä esitettyä periaatetta. Kun näihin sanoihin lisätään esimerkiksi pääte -st, kirjoitetaan näkyviin vain yksi sibilantti: nervöös → up dat nervööst, duusjen → du duusjt.

Vokaalin pituus

Pitkät monoftongit kirjoitetaan avotavussa yhdellä kirjaimella ja umpitavussa kahdella. Esimerkiksi: maken - maakt, good - gode.

Konsonantit tavun lopussa

Uudessa alasaksin kirjoitustavassa tavun loppuun ei koskaan kirjoiteta kahta samaa konsonanttikirjainta. Näin ollen kirjoitetaan esimerkiksi kan, nat ja wil, eikä kann, natt ja will kuten SASS-kirjoitustavassa. Tässä kohtaa alasaksin uusi kirjoitustapa on yhdenmukainen hollannin kielen ortografian kanssa ja erilainen kuin saksan.

Iso alkukirjain

Isoa kirjainta käytetään vain virkkeen aloittavan sanan alussa ja ihmisten ja paikkojen nimissä. Muut substantiivit kirjoitetaan pienellä alkukirjaimella, toisin kuin esimerkiksi saksan kielessä. Adjektiivit kirjoitetaan myös aina pienellä alkukirjaimella, vaikka ne liittyisivätkin paikannimeen.

Kirjainten käyttö

Konsonanteissa on vain vähän foneemitason eroja alasaksin eri murteiden välillä, ja siksi on helppo kehittää niille ylialueellinen kirjoitustapa. Vokaaleissa on kuitenkin enemmän vaihtelua murteiden välillä, ja se pitää ottaa huomioon kirjoitustapaa kehitettäessäkin.

Pitkän ā:n ja avotavun lyhyen a:n, o:n ja u:n yhteenlankeaminen pohjoisalasaksissa

Alasaksin pohjoismurteissa muinaissaksin pitkä ā ja avotavun lyhyet a, o ja u äännetään nykyään keskenään samalla tavalla. Jos tätä murrepiirrettä halutaan osoittaa kirjoitusasussa, voidaan å-kirjainta käyttää kaikissa näissä yhteyksissä. Voidaan siis kirjoittaa åvend, dåd, våder ja håmer.