google/wiki40b huggingface dataset:
Leif Åberg

Leif Åberg (s. 19. toukokuuta 1948 Helsinki) on organisaatioviestinnän emeritusprofessori Helsingin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa Information Seeking Structures in Work Organizations (1986) käsitteli tiedon etsinnän rakenteita. Sittemmin Åberg on kehittänyt useita viestinnän malleja. Tulosviestinnän mallissa (1985), joka tunnetaan myös nimellä Åbergin pizza, hän tarkastelee organisaatioviestinnän funktioita. Viestinnän ja vision suuntaan johtamisen suhdetta hän on kuvannut mallilla nimeltä Åbergin leija (1997).
Viestinnän fasettiteoriassa (1989) Åberg mallintaa kognitiivisen ja semioottisen näkökulman kautta ihmisen tietojenkäsittelyä. 1990-luvulla Åberg keskittyi työyhteisöjen profilointimalleihin. Viime aikoina hän on keskittynyt julkisuuden kenttien dynamiikkaan (2009, yhdessä Jyrki Iivosen kanssa) ja spontaanin aktiivisuuden dynamiikkaan. 
Åberg on kirjoittanut useita kirjoja organisaatioviestinnästä. Hän on saanut valtiotieteellisen tiedekunnan vuoden kouluttajapalkinnon vuonna 2005 ja Palmenian vuoden kouluttajapalkinnon vuonna 2009.
Åberg on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Vuoripeukaloinen

Levinneisyys

Vuoripeukaloista tavataan Costa Ricassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 500 km². Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Dennis Endras

Ura

Endrasin kasvattajaseura on ERC Sonthofen, jossa hän pelasi vielä kaudella 2002–2003 Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligassa. Endras siirtyi kaudeksi 2003–2004 sarjatasoa ylemmäs SV Bayreuthin maalinsuulle. Hän pelasi joukkueessa vielä seuraavankin kauden, jolloin hän pääsi pelaamaan myös kaksi ottelua DEL:n Augsburger Pantherissa.
Kaudella 2005–2006 Endras pelasi viisi DEL-ottelua Augsburgissa, mutta hän torjui lähinnä Oberligan EV Landsbergissä. Endras oli nostamassa Landsbergiä 2. Bundesligaan keväällä 2006. Hän pelasi joukkueessa vielä seuraavankin kauden ja sai myös torjua kaksi DEL-ottelua Frankfurt Lionsin maalilla. Endras torjui kauden 2007–08 EV Ravensburgissa, 2. Bundesligassa.
Murtautuminen DEL:ään Endrasilla tapahtui kaudella 2008–2009 Augsburgissa. Hän pelasi joukkueen ykkösmaalivahtina ja torjui runkosarjassa 50 ottelussa. Kauden päätteeksi Endras valittiin vuoden tulokkaaksi. Tammikuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Augsburgin kanssa.
Kesällä 2010 Minnesota Wild teki Endrasin kanssa sopimuksen. Hän pelasi vielä kauden 2010–2011 Saksassa, mutta siirtyi Minnesotaan kaudeksi 2011–2012. Hän pelasi alkukauden AHL:n Houston Aerosissa ja siirtyi marraskuussa lainasopimuksella HIFK:hon kauden loppuun asti. Endras palasi HIFK:sta Saksaan, kun hän teki kesällä 2012 kolmivuotisen sopimuksen Adler Mannheimin kanssa.

Maajoukkue

Hyvän tulokaskauden 2008–2009 jälkeen Endras oli mukana keväällä 2009 miesten MM-kilpailuissa, mutta jäi ilman torjuntavastuuta sekä kolmosvahdiksi Dimitri Pätzoldin ja Dimitrij Kotschnewin taakse. Endras oli Saksan kolmosmaalivahti myös Vancouverin olympialaisissa 2010.
Kevään 2010 MM-kilpailut olivat Endrasille kotikisat, kun turnaus järjestettiin Saksassa. Ilman kotikisoja Saksa olisi pudonnut B-sarjaan keväällä 2009. Endras oli Saksan ykkösmaalivahti ja torjui joukkueensa neljännelle sijalle. Hän pelasi loistavan turnauksen, ja hänet valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi, parhaaksi maalivahdiksi sekä tähdistökentälliseen. Endrasin huima torjuntaprosentti 96,1 oli kisojen paras, kuten myös päästettyjen maalien keskiarvo (1,15). Endras puki Saksan pelipaidan päälle myös vuoden 2011 MM-kisoihin.
Aleksi Orenius

Seuraura

Orenius on Ilveksen oma kasvatti. Hän voitti A-nuorten SM-pronssia vuonna 2011 ja B2-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010. Kaudella 2008–2009 Orenius toimi Ilveksen C-nuorten kapteenina. Hän kuului joukkueen kapteenistoon myös A-nuorissa kaudella 2011–2012.
Toukokuussa 2012 Orenius teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä 12. lokakuuta 2012 JYPiä vastaan. Orenius sai ottelussa jääaikaa 12.50 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan kolme SM-liigaottelua. Miesten pelit tulivat Oreniukselle tutuksi myös kuuden Mestis-ottelun verran Lempäälän Kisasta. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Ilveksen A-nuorissa.

Maajoukkueura

Orenius on pelannut kolme nuorten ja yhden poikien maaottelun.
Vaaralan kappeli

Rakennus ja sen käyttö

Vaaralan lähiökirkko on rakennettu tontille, jonka silloinen Helsingin pitäjän seurakunta sai lahjoituksena Hangon Keksiltä. Kirkon suunnittelivat arkkitehdit Leena ja Kalle Niukkanen ja se on vihitty käyttöön 23. syyskuuta 1960.
Kirkko on betonirakenteinen ja julkisivuverhouksena on käytetty myös puuta. Rakennuksen pohja on kolmion muotoinen, alttari sijaitsee kolmion kärjessä vastapäätä pääsisäänkäyntiä. Takaosassa on lisäksi toimisto-osa. Kirkon torni on myös pohjamuodoltaan kolmion muotoinen, sen yksi sivu on ikkunaa. Torni on alttarin yläpuolella ja siitä on muodostunut yksi Vaaralan maamerkeistä.
Kirkossa on 70 istumapaikkaa. Sitä käytetään pääasiassa lasten ja nuorten moninaiseen kerhotoimintaan. Iltakirkko pidettiin kerran kuukaudessa.

Purku-uhka ja suojelu

Vantaan seurakuntien yhteinen kirkkovaltuusto totesi vuonna 1995, että Vaaralan kirkon ulkonäkö ei enää täytä julkiselle rakennukselle asetettuja vaatimuksia ja päätti purkaa kirkon. Lisäperusteena oli epäily rakennuksen kunnosta, seurakunnan tilantarpeen epävarmuus ja tontin käyttämätön rakennusoikeus. Vaaralan omakotiyhdistys ja seurakunnan nuorisotyö olivat toista mieltä ja vastustivat kirkon purkua. Purkuvastustuksen vakuudeksi kirkon kunnostus aloitettiin talkoilla. Myös Vantaan kaupunginmuseo vastusti purkua ja suositteli rakennuksen suojelua rakennus- ja kulttuurihistoriallisin perustein.
Talvella 2002 myrsky iski kirkkoon ja irrotti puolet peltikatteesta. Seurasi uusi taistelu kirkon olemassaolosta. Asukaskyselyn mukaan lähes kaikki vastaajat vaativat kirkon säilyttämistä ja sen kunnostamista. Kirkkovaltuusto perui aikaisemman purkupäätöksen ja päätti marraskuussa 2002 kirkon kunnostamisesta, kirkon rakenteetkin olivat osoittautuneet olevan kunnossa. Vesikatto ja ulkoseinät kunnostettiin seuraavana vuonna. Nykyään kirkkoa kunnostetaan ja ylläpitotöitä tehdään myös talkootyönä.

Kirkolle uusi omistaja ja nimi

Joulukuussa 2012 Vantaan seurakuntien yhteinen kirkkovaltuusto päätti, että Vaaralan kirkosta luovutaan kirkon huonon kunnon vuoksi, lopullista päätöksentekoa lykättiin helmikuulle 2013.  Helmikuussa 2013 kirkko asetettiin käyttökieltoon. Maaliskuussa 2013 Vaarala-seura pohti mahdollisuuksia kirkon ostamiseen. Toukokuussa 2013 Vantaan yhteinen kirkkoneuvosto suositteli kirkosta tehdyn ostotarjouksen hyväksymistä. Kesäkuussa Vantaan yhteinen kirkkovaltuusto hyväksyi yksityisen tahon tekemän ostotarjouksen. Kirkkohallitus vahvisti asian syyskuussa 2013. Elokuussa 2013 alkoi rakennuksen korjaus. Nimi on elokuun 2013 alusta lukien ollut Vaaralan kappeli.
Elias Kivilahti

Sävellykset

Suomen Äänitearkisto r.y on kirjannut Elias Kivilahden sävellystuotannon seuraavasti:
Aarteeni mun helminauha, Anna Reetan laulu, Avajapas mari nyt aittasi ovi,
Hunajan ukko, Iijoen jenkka, Ilkka ja purukumi, Joulu tulla jo voi, Kahden
istuimme pihlajan alla, Karjankellot, Kemijärven marssi, Ketunpennut koulussa,
Kotiseutuni valssi, Lapsuuden muisto, Laulu Hylkykarista, Laulu terva-ajasta,
Laulu Turkansaaresta, Lehmän annan papille, Marin kissanpentu,
Meijän kylän tyttäret, Mobilistin laulu, Muistojen Pohjola, Mökki on kuin
varpusen häkki, Oli mulla ennen vaalea neito, Onnen hetket, Orpotytön laulu,
Oulusa täälä, Perämeren laulu, Pieni tölli, Pikku pupu pitkäkorva, Purjehtijan
valssi, Rakkauden tuska, Rasvaretkeilijä, Saapuvan purjeesi nään, Sepe-sammakon
uimakoulu, Siel mulla muistot, Silloin minä itkin, Suvulleni kiitos, Syksyn
lapsi, Tonttu saunoo, Vanhus ja puu, Vankipojan laulu, Viimeisen kerran kun
selekääni sain, Ystävä parhain

Sanoitukset

Suomen Äänitearkisto r.y on kirjannut Elias Kivilahden sanoitustuotannon seuraavasti:
Aarteeni mun helminauha, Anna Reetan laulu, Hohtaa hanget hopeaa, Hunajan ukko,
Ilkka ja purukumi, Joulu tulla jo voi, Kahden istuimme pihlajan alla,
Kemijärven marssi, Ketunpennut koulussa, Kotiseutuni valssi, Lapsuuden muisto,
Laulu hylkykarista, Laulu Turkansaaresta, Marin kissanpentu, Mobilistin laulu,
Oli mulla ennen vaalea neito, Pieni tölli, Pikku pupu pitkäkorva, Rakkauden
tuska, Rasvaretkeilijä, Rolandin valssi, Siel mulla muistot, Suvulleni kiitos,
Syysmyrskyt, Tonttu saunoo, Viimeisen kerran kun selekääni sain, Äidin hellyys

Laulajana

Suomen Äänitearkisto r.y on kirjannut Elias Kivilahden laulajana eri äänitejulkaisuilla seuraavasti:
Anna Reetan laulu, Avajapas mari nyt aittasi ovi, Kahden istuimme pihlajan alla,
Meijän kylän tyttäret, Oli mulla ennen vaalea neito, Rasvaretkeilijä, Viimeisen
kerran kun selekääni sain
Cota

Cota on Kolumbian kunta, joka sijaitsee Cundinamarcan departementissa Andeilla. Se sijaitsee 26 kilometriä Bogotán koillisosasta. Lähellä sijaitsevia kuntia ovat Chía, Funza ja Tenjo. Cotassa oli vuoden 2009 laskelmien mukaan 21.873 asukasta, joista enemmistö oli alle 40-vuotiaita. Vuonna 2005 Cotassa laskettiin olevan naispuolisia asukkaita 51 % ja miespuolisia asukkaita 49 %.
Cotan nimen alkuperä viittaa muisca-kansan kieleen ja nimen alkuperä liittyy kihariin hiuksiin. Cota perustettiin 29.11.1604. Cotan keskuspuiston kahdeksankulmainen muoto on saanut innoituksensa Pariisin Place Charles de Gaullen pyöreästä aukiosta.

Talous

Cotan pääelinkeino on maa- ja karjatalous. Siellä viljellään paljon esimerkiksi salaattia ja kaalia. Moni elättää itsensä myös myyntitöillä.

Ilmasto

Cota kuuluu lauhkean ilmaston vyöhykkeeseen. Vuosittainen keskilämpötila on 13,7 astetta. Vuosittainen sademäärä on 816 millimetriä.

Väestö

Cotassa asuu paljon alkuperäiskansaan kuuluvaa väestöä. Vuoden 2005 väestölaskennan mukaan Cotassa asui 2410 muisca-kansaan kuuluvaa ihmistä.

Nähtävyydet

Cotassa on useita luonnonsuojelualueita, puistoja ja myös terveyskylpylöitä.
Ihmemies (vuoden 1979 elokuva)

Juoni

Olli Ruusunen (Litja) on ainoana suomalaisena erikoiskoulutettu Yhdysvalloissa niin, että hänen aivojensa suorituskyky on kehitetty äärimmilleen. Koulutuksen on maksanut hänen työnantajansa, jolle hän nyt suunnittelee rationalisointiohjelmaa. Ruusunen esittää paitsi joka kolmannen työntekijän, myös koko johdon saneeraamista.
Jouduttuaan näin kahnauksiin työnantajansa kanssa Olli lähtee omille teilleen. Hän alkaa käyttäytyä holtittomasti, kuten uutisten mukaan muutkin saman koulutuksen USA:ssa läpikäyneet.

Vastaanotto

Julisteen mainoslauseen mukaan Ihmemies oli ”komedia meidän ajastamme”. Ensi-illan jälkeen kriitikot eivät oikein tienneet, miten siihen suhtautua. Sitä pidettiin komediaksi kireän julistavana ja sen slapstick-tyylistä visuaalista komiikkaa tarinaan päälleliimattuna. Käsikirjoitusta pidettiin liian kirjallisena ja tekijöiden katsottiin unohtaneen, että elokuvassa kaikki tärkeät asiat tulee kertoa toiminnan kautta. Myöhempi arvioija, DVD-oppaan Pekka Suorsa näkee Ihmemiehen kertovan pikemminkin kvartaalitalouden kiristämästä omasta ajastamme kuin 1970-luvun lopun ongelmista.
Rakojärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,0 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,5 metriä mpy.
Cantillon

Cantillon (koko nimi Brasserie Brouwerij Cantillon) on perinteinen Anderlechtissa Brysselin alueella Belgiassa sijaitseva pienpanimo. Tämä perheyritys on perustettu vuonna 1900 . Panimo tunnetaan perinteisin menetelmin villihiivasta valmistetuista lambic-oluistaan. Panimo toimii samalla museona (Musée Bruxellois de la Gueuze), jossa vierailijoilla on mahdollisuus tutustua gueuze-lambicin valmistukseen.

Historiaa

Cantillonin perusti helmikuussa 1900 Paul Cantillon. Hän ei ollut aluksi panija vaan lambic-sekoittaja. Hän osti lambiceja valmistajilta ja sekoitti niitä keskenään ja lisäsi niihin hedelmiä. Oma lambic-tuotanto alkoi vuonna 1937, ja se jatkuu edelleen.
Vuonna 1969 Cantillonin panimo siirtyi Robert ja Marcel Cantillonilta Marcelin vävyn Jean-Pierre Van Royn johdettavaksi. Huolimatta oluttrendien muuttumisesta 1960-luvulla (suosittiin makeampia ja kevyempiä oluita) Van Roy päätti jatkaa perinteisten lambicien valmistusta. Musée Bruxellois de la Gueuze avattiin vuonna 1978. Vuodesta 1999 Cantillon on pyrkinyt käyttämään oluissaan ainoastaan luomuraaka-aineita. Heinäkuussa 2001 panimon johtoon siirtyi Jean-Pierren poika Jean.
Martynas Gecevičius

Ura

Gecevičius aloitti koripallon Šarūnas Marčiulionisin koripallokoulussa. Vuonna 2004 hän siirtyi pääsarjassa pelanneeseen BC Sakalaihin. Hän pelasi seurassa kaksi ja puoli kautta tehden kaudella 2006–2007 13,4 pistettä ottelua kohden. Tammikuussa 2007 Gecevičius siirtyi maan suurseuraan, BC Lietuvos Rytasiin. Seurassa hän voitti kauden Baltian liigan. Kaudella 2007–2008 Gecevičius pelasi ensimmäistä kertaa Euroliigassa. Vuosina 2006 ja 2008 hän voitti nuorten EM-hopeaa. Todellisen läpimurtonsa Gecevičius teki kaudella 2009–2010, jolloin hän teki Euroliigassa 14,2 pistettä ottelua kohden.
Kaudeksi 2011–2012 Gecevičius siirtyi Olympiakosiin, jonka paidassa hän voitti samana kautena Euroliigan mestaruuden. Seura voitti Euroliiga-mestaruuden myös kaudella 2012–2013, ja kauden päätyttyä Gecevičius palasi liettualaiseen Rytasiin.
Suuruusluokka

Suuruusluokka (puhekielessä myös kertaluokka) viittaa fysikaalisen suureen arvoon sen eksponentiaalimuodon eksponentin tarkkuudella. Suuruusluokka on pienin arvo, jolla on korotettava potenssiin lukujärjestelmän kantaluku, jotta saadaan suureen arvoa approksimoiva luku. Esimerkiksi arvo 123 033 voidaan ilmaista 1,23033 · 10⁵, joten suuruusluokka on 5. Toisaalta ”suuruusluokkaa tuhat” merkitsee, että 10³ eli tuhat, on pienin approksimaatio suureen arvolle, joka voi olla siten välillä 1 000–9 999. Suuruusluokka voidaan laskea suureen arvon logaritmin lattiafunktiolla. Tähtitieteessä tähden suuruusluokkaa sanotaan magnitudiksi.
Ryssänuuni

Ryssänuuni on kansanomainen nimitys Suomen rannikolla Virolahdelta Raumalle ulottuvalla alueella esiintyville kivilatomuksille. Kiviuuneja lienee käytetty leipien paistamiseen ja kalojen kuivatukseen. Niitä esiintyy eniten niillä alueilla, joilla venäläinen kaleerilaivasto liikkui isonvihan aikana 1714–1721 ja pikkuvihan aikana 1741–1743. Uunit ovat suorakaiteen muotoisia ja kooltaan noin 1,5 x 1–1,5 metriä. 
Venäläisten ohella uuneja ovat 1700- ja 1800-luvun sodissa voineet käyttää myös ruotsalaiset. Lisäksi niitä ovat voinet käyttää kalastajat ja muut tilapäiset asukkaat. Uuneja on myös sisämaassa, missä ne usein ovat osa muuta muinaisjäännöstä kuten sotilasleiriä tai elinkeinohistoriallista kohdetta.
Uuneja oli Suomessa Museoviraston tiedossa vuonna 2016 yhteensä 114 kappaletta. Suurimmat yksittäiset keskittymät ovat Varsinais-Suomessa Naantalissa ja Länsi-Turunmaalla sekä Närpiössä. Pohjoisin tavattu uuni on sisämaassa lähellä Rovaniemeä, ja liittynee kalastukseen.
Suomen ulkopuolella uuneja on ainakin Tukholman saaristossa. Myös siellä ne tunnetaan ryssänuuneina (ruots. ryssugn) ja niitä on löydetty yli 400.
Arkeologisissa tutkimuksissa uuneja on toistaiseksi ajoitettu 1700-luvulta 1900-luvulle.
Alain Delon

Ura

Delon palveli Indokiinassa laskuvarjojoukoissa. Hänen läpimurtoroolinsa elokuvissa oli Tom Ripley René Clémentin elokuvassa Kuuma aurinko (Plein soleil, 1960), joka perustuu Patricia Highsmithin romaaniin Lahjakas herra Ripley. Tätä seurasi rooli italialaiselokuvassa Rocco ja hänen veljensä (Rocco e i suoi fratelli, 1960). Delon näytteli myös muun muassa Michelangelo Antonionin elokuvassa Kuumetta (L'eclisse, 1962), Luchino Viscontin elokuvassa Tiikerikissa (Il gattopardo, 1963), Jean-Pierre Melvillen rikoselokuvassa Ajojahti (Le samouraï, 1967) ja Charles Bronsonin tähdittämässä westernissä Verenpunainen aurinko (Soleil rouge, 1971). Vuonna 2008 hän näytteli Julius Caesaria elokuvassa Asterix olympialaisissa (Astérix aux jeux olympiques, 2008).
Delon levytti vuonna 1973 poplaulaja Dalidan kanssa duettona kappaleen ”Paroles... Paroles...”, josta tuli iso hitti muun muassa Ranskassa, Japanissa ja Kanadassa.

Yksityiselämä

Hän on ollut kaksi kertaa naimisissa. Nathalie Delonin kanssa vuosina 1964–1968 ja Rosalie van Breemenin kanssa vuosina 1987–2002. Hänellä oli pitkät rakkaussuhteet Romy Schneiderin ja Mireille Darcin kanssa. Hänellä on neljä lasta; Anthony Delon yhdessä Nathalie Delonin kanssa. Ari Boulogne suhteesta saksalaisen laulajattaren Nicon kanssa. Rosalie van Breemenin kanssa hänellä on kaksi lasta Anouchka ja Alain-Fabien. Alain Delonilla on nykyään myös Sveitsin kansalaisuus.
Åke Green

Åke Ingemar Teodor Green (s. 3. kesäkuuta 1941 Vingåker, Ruotsi) on pienen ruotsalaisen Borgholmin helluntaiseurakunnan pastori, joka tuomittiin kuukaudeksi ehdottomaan vankeuteen homoseksuaalisuuden vastaisen saarnan vuoksi. Åke Greenin valitettua hovioikeuteen tuomiota viharikoksesta ei pantu täytäntöön, ja hovioikeus vapautti Åke Greenin kaikista syytteistä 11. helmikuuta 2005 annetulla päätöksellä uskonnonvapaudesta annetun lainsäädännön perusteella.
Greenin asianajajan mukaan Greenin Ruotsin perustuslaissa määriteltyä oikeutta puhe- ja ilmaisuvapauteen oli loukattu alimman oikeusasteen päätöksellä. Toisaalta Ruotsin ”ilmaisunvapausperustuslaki” (yttrandefrihetsgrundlag) koskee ilmaisunvapautta ainoastaan joukkoviestimissä. Syyttäjä oli vaatinut Greenille Ruotsin laissa määrättyä enimmäisrangaistusta kansanryhmän vastaisesta kiihotuksesta eli neljää vuotta ehdotonta vankeutta.
Greenin tuomio herätti laajaa kansainvälistä huomiota tapauksena sananvapauden ja muiden oikeuksien ristiriitana. Tapauksen saamaa huomioarvoa kasvatti internetissä levinnyt yhdysvaltalaisen äärikristityn Westboron baptistikirkon pamfletti, jossa väitettiin vuonna 2004 Intian valtamerellä tapahtuneen maanjäristyksen olleen Jumalan kosto ruotsalaisille. Pamfletissa viitattiin myös Greenin tuomioon. Green sanoutui irti pamfletista ja piti nimensä käyttöä siinä tyrmistyttävänä ja epämiellyttävänä.
Vastaavaa tuomiota on myös vaadittu suuren Uppsalassa toimivan karismaattisen Livets Ord -seurakunnan johtohenkilöihin kuuluvalle pastori Ulf Ekmanille, mutta toistaiseksi näiden syytteiden ajamisesta on luovuttu odotettaessa hovioikeuden ennakkopäätöstä Åke Greenin tapauksesta.
Oikeusoppineiden piirissä Åke Greenin tapausta on seurattu myös merkittävänä kansainvälisenä ennakkotapauksena sanan- ja uskonnonvapauden rajoista, sillä esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan Englannissa ja Walesissa sekä Kanadassa on voimassa Ruotsia vastaava viharikoksia ja kiihotusta koskeva lainsäädäntö, mutta vastaavia uskonnon opettamiseen liittyviä ennakkotapauksia ei ole toistaiseksi käsitelty.

Saarnasta

Omassa seurakunnassaan 20. heinäkuuta 2003 pitämässään saarnassa Green kuvasi homoseksuaalisuutta ”yhteiskuntaruumiin epänormaalina syöpäkasvaimena” ja esitti homoseksuaalien olevan ”pervertikkoja, joiden sukupuoliviettiä Saatana käyttää aseenaan Jumalaa vastaan”. Saarnassaan Green esitti myös, että ”me emme saa tuomita näitä ihmisiä, koska Jeesuskaan ei tuominnut heitä, vaan hän osoitti syvää kunnioitusta kaikille kohtaamilleen ihmisille”.
Etelä-Pohjanmaan liitto

Hallinto

Etelä-Pohjanmaan liiton perussopimuksen mukaisia toimielimiä ovat maakuntapäivät, maakuntavaltuusto, maakuntahallitus, tarkastuslautakunta, kulttuurilautakunta ja Etelä-Pohjanmaan maakunnan yhteistyöryhmä. Maakuntapäivät pidetään joka neljäs vuosi kunnallisvaalien jälkeisenä vuonna vuoden alkupuolella. Maakuntapäivillä valitaan neljäksi vuodeksi maakuntavaltuusto, joka käyttää kuntayhtymän ylintä päätösvaltaa.
Etelä-Pohjanmaan liittoa johtaa maakuntajohtaja. Maakuntajohtajana on 1.9.2006 alkaen toiminut maatalous- ja metsätieteiden tohtori Asko Peltola.

Toiminta

Etelä-Pohjanmaan liitto toteuttaa toimielintensä päätösten mukaisesti maankäyttö- ja rakennuslaissa tarkoitettuja maakuntasuunnitelman ja maakuntakaavan mukaisia tehtäviä, aluepoliittisessa lainsäädännössä tarkoitettuja maakuntasuunnitelman, maakuntaohjelman ja sen toteuttamissuunnitelman mukaisia tehtäviä sekä maakunnan kansainvälistämistä, muulla lainsäädännöllä maakunnan liitolle määrättyjä tehtäviä ja maakunnan edunvalvontaa sekä jäsenkuntien liitolle antamia kulttuuri-, koulutus- ja kunta-asioihin liittyviä tehtäviä.
Miukki

Miukki on Tornion kaupunginosa. Karkeasti ottaen se rajoittuu pohjoisessa valtatiehen 29, idässä Röyttän satamarataan ja Putaan kaupunginosaan, etelässä Kirkkoputaanjokeen ja lännessä Tornionjokeen.
Alueella on pääasiassa pientaloasutusta ja joitakin kerrostaloja. Yritystoimintaa on jonkin verran, muun muassa leipomo ja akkuliike, ja menneinä vuosina siellä on sijainnut merkittävät työllistäjät kuten Karjapohjola osuusteurastamo eineskeittiöineen, Kerilonin nylonlankatehdas ja Tornion Sukkatehdas. Miukissa sijaitsee myös Tornion rautatieasemaan kuuluva tavararatapiha.
Tornion Miukissa sijaitsee eräs Suomen vanhimmista yksityisistä, psykiatriaan perehtyneistä kuntoutuskodeista,  vuonna 1985 toimintansa aloittanut Arkipäivä. Arkipäivällä on toimintaa myös Ylitorniolla.
Z3 Max Schultz

Palvelus

Max Schultz otettiin palvelukseen 8. huhtikuuta 1937 ensimmäisenä päällikkönään korvettenkapitän Martin Balzer. Alus osallistui 22. elokuuta Kielissä laivastokatselmukseen ja sotaharjoitukseen, jotka järjestettiin Prinz Eugenin vesillelaskua juhlistamaan. Elokuussa aluksen päällikkyyden vastaanotti korvettenkapitän Claus Trampedach. Alus kolaroi 25. elokuuta 1939 Bornholmin lähistöllä torpedovene Tigerin kanssa, jolloin torpedovene upposi. Z2 Georg Thiele hinasi pahoin vaurioituneen sisaraluksensa Swinemündeen, josta se siirrettiin Oderwerken telakalle Stettiniin.
Alus palasi palvelukseen syyskuussa 1939 ja se suojasi Pohjanmerellä Gneisenauta ja Kölniä 8.-10. lokakuuta. Se valvoi kuukauden lopulla Skagerrakin meriliikennettä, joka päättyi 28. lokakuuta aluksella tapahtuneeseen turbiiniräjähdykseen. Aluksen kattilahuone 1 täyttyi vedellä. Ilman konetehoa jäänyt alus laski ankkurin, mutta sen hinaaminen ei kovassa merenkäynnissä onnistunut. Lopulta alus saatiin liikkeelle omin voimin ja se siirtyi Z14 Friedrich Ihnin ja Z16 Friedrich Eckoldtin saattajinaan Kieliin telakalle.
Alus liitettiin Pohjanmerelle sijoitettuun 2. hävittäjälaivueeseen. Alus oli 22. helmikuuta merellä viiden muun hävittäjän kanssa upottaakseen Doggermatalikolla kalastaneet brittialukset operaatio Wikingerissä. Matkan aikana osasto joutui Saksan ilmavoimien X ilma-armeijakunnan lentokoneiden maaliksi, jolloin Z1 Leberecht Maass menetti ohjattavuutensa. Pahoin vaurioitunut alus ajautui brittiläiseen miinakenttään osuen miinaan katketen kahtia. Pelastustöiden aikana Max Schultz osui miinaan upoten, jolloin kaikki aluksella olleet 308 miehistönjäsentä saivat surmansa.