google/wiki40b huggingface dataset:
Tietokannan peruskyselyt

Tietokannan peruskyselyt ovat kyselyitä, joilla voidaan hoitaa tietokantaan kohdistuvat haku-, lisäys- ja poistotoimenpiteet.

Hakukysely

Hakukysely on ainoa kysely joka ei vaikuta tietokannan taulun sisältöön, vaan ainoastaan hakee tietoja taulusta sekä sen mahdollisista liitoksista. Hakukysely tarvitsee yleensä vähintään 1. ja 2. osa-alueen, ja monesti käyttää tehokkaasti hyväksi myös muita osa-alueita.
Esimerkki hakukyselystä SQL-kielellä:

SELECT a.name, b.city
FROM users AS a
LEFT JOIN cities AS b ON (a.cityId = b.id)
WHERE a.name LIKE 'a%'
ORDER BY a.name ASC;
Tämä esimerkin mukainen yksinkertainen hakukysely hakisi taulusta users kaikki a:lla alkavat nimet sekä relaatioavaimen mukaisen kaupungin järjestäen tuloksen nimen mukaan laskevaan järjestykseen.

Lisäys- ja muokkauskysely

Lisäys- ja muokkauskyselyllä vaikutetaan tietokannan taulun sisältöön nimensä mukaisesti lisäävästi tai muokkaavasti. Kysely tarvitsee yleensä vähintään 2. ja 3. osa-alueen, ja muokkaustilanteessa myös ehdon sekä mahdollisen rajoituksen mikäli ei haluta vaikuttaa muokkauksella kaikkiin taulun tietueisiin.
Esimerkki lisäys- ja muokkauskyselystä SQL-kielellä:

# Lisäyskysely
INSERT INTO users (name, cityID)
VALUES ('Antonio Banderas', 1234);

# Muokkauskysely
UPDATE users
SET name = 'José Antonio Domínguez Bandera'
WHERE name = 'Antonio Banderas'
LIMIT 1;
Ensimmäisessä esimerkissä lisäsimme tauluun users Antonio Banderasin kaupunkitunnuksella 1234 joka vastaa Málagaa cities taulussa. Toisessa esimerkissä muokkasimme nimen oikeaksi nimeksi rajoittaen vaikutuksen mahdollisesti vain ensimmäiseen vastaantulevaan Antonio Banderakseen.

Poistokysely

Poistokysely toimii periaatteessa aivan samoin kuin muokkauskysely, sillä erotuksella että tietojen muokkaamisen sijaan tiedot poistetaan taulusta. Kysely tarvitsee vähintään 2. osa-alueen, ja mikäli ei haluta poistaa kaikkia tietueita valitusta taulusta, myös ehdon sekä mahdollisen rajoituksen.
Esimerkki poistokyselystä SQL-kielellä:

DELETE FROM users
WHERE name = 'José Antonio Domínguez Bandera'
LIMIT 1;
Esimerkissä poistetaan tietokannan taulusta users ensimmäinen vastaantuleva tietue jonka name-kenttä sisältää arvon José Antonio Domínguez Bandera.
Näiden lisäksi monilla kyselykielillä on omia, erikoispiirteiden omaavia kyselyitä kuten yhdistämis- ja tyhjennyskysely. Näitä kyselytyyppejä ei kuitenkaan voi pitää tietokannan peruskyselyinä koska aivan kaikki tietokantakielet eivät näitä kyselytyyppejä tue.
Sosiaalinen sukupuoli

Terminologia

Antropologi Margaret Mead teki tunnetuksi erottelun biologiseen ja sosiaaliseen sukupuoleen kirjassaan Sukupuoli ja luonne kolmessa primitiivisessä yhteiskunnassa (1935), joka käsitteli miesten ja naisten sukupuolinormeja varhaiskantaisissa yhteisöissä. Ajatusta kehitti edelleen Simone de Beauvoir kirjassaan Toinen sukupuoli (1949), jonka mukaan naisen ”toiseus” määritellään suhteessa miesnormiin.
Jako biologiseen ja sosiaaliseen sukupuoleen tuli tärkeäksi 1960-luvulla alkaneelle toisen aallon feminismille, joka perusti tasa-arvovaatimuksensa siihen, etteivät ihmisen henkiset ominaisuudet ole biologinen kohtalo ja että naisten patriarkaalinen sortaminen on kulttuurin ilmiö, joka ei riipu sukupuolen biologisista ominaisuuksista.
Ajatus henkisten ja biologisten ominaisuuksien keskinäisestä riippumattomuudesta oli esitetty jo aiempina vuosisatoina. Vaikka synnyttämisen ja kodinhoidon katsottiin luonnostaan lankeavan naisten tehtäväksi, naishallitsijan asemaa voitiin perustella ajatuksella, jonka mukaan  kuolevaisessa ruumiissa asui kuolematon kuningassielu, joka ei tuntenut ruumiillisia rajoitteita. Näin puolustettiin muun muassa 1500-luvulla Englantia hallinneen kuningatar Elisabet I:n oikeutta asemaansa.
Termiä sosiaalinen sukupuoli käytetään vastineena englannin kielen sanalle gender (lat. genus), joka on perinteisesti viitannut kieliopilliseen sukuun, kuten ranskan maskuliinisiin le-sanoihin ja feminiinisiin la-sanoihin. Gender-sana tuli yleiseen käyttöön englanninkielisissä maissa 1980-luvulla. Varsinkin Yhdysvaltojen puhekielessä gender vastaa nykyisin yhä useammin suomen kielen sanaa sukupuoli, koska sana sex viittaa sukupuolen lisäksi seksiin.

Sex ja gender -jaottelun arvostelua

Vaikka jako biologiseen ja sosiaaliseen sukupuoleen on yhä tavallinen sukupuolentutkimuksessa ja feministisessä ajattelussa, sitä on arvosteltu paljon feminismin 1980-luvulla alkaneen kolmannen aallon piirissä, joka alkoi nähdä perinteiset vastakkainasettelut — kuten järki/tunne, valkoinen/musta, normaali/vammainen tai nuori/vanha — vallan diskursseina. Sex−gender-erottelua arvosteltiin myös siksi, että käsitteet eivät arvostelijoiden mukaan toimi keskinäisessä vuorovaikutuksessa vaan sosiaalinen sukupuoli määritellään biologisen sukupuolen kautta. Myös gender-sanan semantiikka nähtiin ongelmallisena. Belgialainen Luce Irigaray kirjoitti sukupuolen genderistä suhteessa ranskan kielioppiin, mutta kysymystä ei nähty samalla tavalla olennaisena englannin kielen kannalta. Samoihin aikoihin kiinnitettiin huomiota siihen, että gender-sanaa oli alettu puhekielessä käyttää sanan sex sijaan sukupuoleen viitattaessa.

Juridinen sukupuoli

Juridinen sukupuoli on useimmissa maailman maissa joko mies tai nainen. Muutamissa maissa on otettu käyttöön myös kolmas sukupuolen määritelmä.
Ihmisen sukupuoli oletetaan yleensä olevan ristiriidaton juridisesti määritellyn (eli syntymässä anatomian perusteella määritetyn) sukupuolen suhteen, ja transsukupuolisuus on määritelty psyykkiseksi häiriöksi käytössä olevassa WHO:n ICD-tautiluokituksessa.
Alexander Halesilainen

Alexander Halesilainen (noin 1183, Hales, Gloucestershire, Englanti – 21. elokuuta 1245, Pariisi, Ranska) oli keskiaikainen filosofi ja skolastinen teologi. Alexander opiskeli Halesin luostarissa ja myöhemmin Pariisissa, missä hänestä tuli kuuluisa teologian opettaja. Hän liittyi fransiskaanien veljeskuntaan vuonna 1222.
Mies Marseillesta

Juoni

Tekniikan ylioppilas Petteri ja kapteeni evp. Jere Renkonen saapuvat Terijoelle arkkitehti Matti Marraksen vieraiksi tämän vuokraamaan huvilaan. Kesken kaiken paikalle saapuu huvilan omistaja venäläinen emigranttiruhtinas Asatiánts sisarentyttärensä Darjan kanssa. Petteri saa salakuuntelun avulla selville, että ruhtinas odottaa huvilaan "miestä Marseillesta". Tämän on määrä viedä salin suureen kaappiin kätketty salainen paperi rajan yli Moskovaan. Paperi sisältää tiedon ruhtinaan sukukalleuksien piilopaikasta.
Illan kuluessa selviää, että huvilaa on käytetty vakoiluliikenteen etappina ja kaapista on haettu papereita säännöllisin väliajoin. Lopulta paikalle saapuu myös "mies Marseillesta", joka osoittautuu kenraali Velikoviksi. Velikov aikoo kaapista saadun asiakirjan avulla todistaa uskollisuutensa uusille neuvostoisännilleen. Hän joutuu kuitenkin lähtemään rajan yli ilman papereita. Oikea salainen paperikin löytyy, ja ruhtinas Asatiánts saa selville sukunsa aarteen kätköpaikan.
1,2-dikloori-4-nitrobentseeni

Ominaisuudet

1,2-dikloori-4-nitrobentseenillä on kaksi muotoa. Näistä huoneenlämpötilassa stabiili muoto on α-muoto, joka on keltaisia kiteitä. Epästabiilimpi β-muoto on olomuodoltaan neste ja muuttuu α-muodoksi 15 °C:n lämpötilassa. 1,2-dikloori-4-nitrobentseeni on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematon yhdiste, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin.

Valmistus ja käyttö

1,2-dikloori-4-nitrobentseenin valmistukseen käytetään pääasiassa kahta menetelmää. o-Diklooribentseenin nitraus tuottaa seoksen, jossa on 90 % 1,2-dikloori-4-nitrobentseeniä ja 10 % 1,2-dikloori-3-nitrobentseeniä. Isomeerit voidaan erottaa toisistaan kiteyttämällä. Toinen tapa yhdisteen synteesiin on p-kloorinitrobentseenin klooraus. Tämä prosessi on hieman kalliimpi, mutta tuottaa vain 1,2-dikloori-4-nitrobentseeniä.
1,2-dikloori-4-nitrobentseenin reaktiot ja käyttökohteet ovat tyypillisiä aromaattisille klooratuille ja nitratuille yhdisteille. Yhdistettä käytetään herbisidien valmistuksessa käytettävien yhdisteiden valmistukseen. Esimerkiksi pelkistys raudan avulla johtaa 3,4-dikloorianiliiniin ja reaktio kaliumfluoridin kanssa johtaa 3-kloori-4-fluorinitrobentseeniin. 1,2-dikloori-4-nitrobentseeni reagoi myös ammoniakin kanssa, jolloin muodostuu atsovärien valmistukseen käytettävää 2-kloori-4-nitroaniliinia.
Bertha Benz Memorial Route

Historia

Karlsruhesta kotoisin oleva Carl Benz rakensi vuonna 1886 Mannheimissa ensimmäisen auton (patentti numero 37435 29. tammikuuta 1886), joka ei kuitenkaan heti ollut menestys. Bertha Benz, Karl Benzin vaimo, osoitti keksinnön toimivuuden elokuussa 1888, kun hän mieheltään salaa lähti automatkalle Benz Patent-Motorwagenin mallilla numero 3 Mannheimista kotikaupunkiinsa Pforzheimiin ja takaisin. Tuolla automatkalla oli oma merkittävä osuutensa auton suosituksi tulemisessa.

Museotieyhdistys

Bertha Benzin historiallista automatkaa varten perustettiin Saksassa vuonna 2007 kaksi yleishyödyllistä yhdistystä: Bertha Benz Memorial Route e.V. ja Bertha Benz Memorial Club e.V. Bertha Benz Memorial Club e.V. keskittyy koulutukseen sekä muistomerkki- ja kotiseutuhistoriaan. Lisäksi se haluaa edistää Bertha Benzin automatkan tunnetuksi tekemistä
Bertha Benz Memorial Routesta tuli 25. helmikuuta 2008 Saksassa virallisesti museotie. Se on osa saksalaista teollisuushistoriaa ja kuuluu Euroopan teollisen perinteen reittiin (engl. European Route of Industrial Heritage)

Menomatka

Menomatka Mannheimista Pforzheimiin oli noin 104 kilometriä pitkä:
Mannheim, Feudenheim, Ilvesheim, Ladenburg, Schriesheim, Dossenheim, Heidelberg, Leimen, Nußloch, Wiesloch, Mingolsheim, Langenbrücken, Stettfeld, Ubstadt, Bruchsal, Untergrombach, Weingarten, Grötzingen, Berghausen, Söllingen, Kleinsteinbach, Wilferdingen, Königsbach, Stein, Eisingen, Pforzheim.

Paluumatka

Paluumatka Pforzheimista Mannheimiin oli reilut 90 kilometriä pitkä:
Pforzheim, Bauschlott, Bretten, Gondelsheim, Helmsheim, Heidelsheim, Bruchsal, Forst, Hambrücken, Wiesental, Kirrlach, Reilingen, Hockenheim, Talhaus, Ketsch, Schwetzingen, Friedrichsfeld, Seckenheim, Mannheim.
Johanna Pihlajamaa

Johanna Pihlajamaa (s. 1973 Nivala) on suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko. Hän tekee pääosin puupiirroksia, joihin hän yhdistää myös muita grafiikan tekniikoita ja piirtämistä.
Pihlajamaa on opiskellut kuvataiteilijaksi Imatran Taideoppilaitoksessa 1993–1997 ja suorittanut AMK-tutkinnon Tampereen Ammattikorkeakoulun täydennyskoulutuksessa 2000–2003.
Hänen teoksiaan on eri taidekokoelmissa, kuten Eduskunnan taidekokoelma, Helsingin kaupungin taidemuseo, Tampereen kaupunki, Oulun taidemuseo, Wihurin säätiö/Rovaniemen taidemuseo ja Salon taidemuseo.
Pihlajamaa on pitänyt yksityisnäyttelyitä ympäri Suomen ja osallistunut lukuisiin yhteis- ja ryhmänäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.
Pihlajamaa on toiminut aktiivisesti Rajataide ry:ssä ja on ollut järjestämässä yhdistyksen näyttelyitä ulkomaille. Hän on Rajataide ry:n kunniajäsen.
Tällä hetkellä Pihlajamaa on luottamustoimissa Suomen Taidegraafikot ry:n johtokunnan puheenjohtajana ja Tampereen Taiteilijaseuran johtokunnan jäsenenä.
Johanna Pihlajamaa on työskennellyt myös osa-aikaisena taidevedostajana Grafiikanpaja Himmelblaussa Tampereella 1999–2011. Hän vedostaa niin metalligrafiikkaa kuin vesiväripuupiirrosta.
Himmelblaun taidevedostajana hän on työskennellyt taidegraafikoiden kuten Juho Karjalainen, Inari Krohn, Kuutti Lavonen ja Ulla Rantanen taidevedostajana ja myös taidemaalareiden kuten Jukka Mäkelä, Marika Mäkelä ja Susanne Gottberg ja kuvanveistäjien Kain Tapper ja Miina Äkkijyrkkä vedostajana, auttaen heitä valmistamaan painolaatat ja vedostaen heidän grafiikan sarjojaan.
Psykologien Sosiaalinen Vastuu

Psykologien Sosiaalinen Vastuu ry on yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää jokaisen ihmisen oikeutta psyykkiseen ja sosiaaliseen hyvinvointiin, sekä kannustaa psykologeja, psykologian opiskelijoita ja muiden ammattialojen edustajia toimimaan tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Yhdistys järjestää toimintaa sekä koti- että ulkomaissa. Käynnissä olevia kehitysyhteistyöhankkeita on vuoden 2017 alussa Turkissa ja Libanonissa. Aiempia hankkeita on toteutettu mm. Palestiinassa ja Namibiassa. Hankkeiden tavoitteina on ollut mielenterveystyön kehittäminen mm. sotatraumojen ennaltaehkäisyllä ja niistä kärsivien kuntouttamisella.
Psykologien Rauhantoimikunta perustettiin 7.5.1982, joka vuonna 1991 järjestäytyi yhdistykseksi nimellä Psykologien Sosiaalinen Vastuu. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 1998.
Formula 2 Belgian Grand Prix 2019

Lauantain kilpailu

Paalupaikalta kisaan starttasi kauden neljättä kertaa ART-tallin Nyck de Vries. Kilpailun toisella kierroksella Anthoine Hubert menetti autonsa hallinnan Eau Rouge-Raidillon-mutkayhdistelmässä. Tilanne sai alkunsa, kun Tridentin Giuliano Alesi pyörähti ja hänen takanaan ajanut Ralph Boschung hiljensi vauhtia, jolloin Hubert törmäsi Boschungin oikeaan takapyörään, jonka johdosta Hubert sinkoutui rengasvalliin, minkä jälkeen Charouzin Juan Manuel Correa ajoi suoraan häntä päin, jolloin Hubertin auto katkesi kahtia. Hubert kuoli saamiinsa vammoihin.
Kilpailua ei onnettomuuden jälkeen enää jatkettu. Sunnuntain sprinttikilpailu myös peruttiin onnettomuuden vuoksi.
Barclay James Harvest

Barclay James Harvest on vuonna 1966 perustettu brittiläinen yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita muun muassa melodisesta rockista ja klassisesta musiikista. Yhtyeen jäseniä ovat John Lees, Les Holroyd ja Stuart ”Woolly” Wolstenholme. Yhtyeen rumpali Mel Pritchard kuoli vuonna 2004. Woolly Wolstenholme kuoli 13.12.2010 . Barclay James Harvestin yksi tunnetuimmista albumeista on vuonna 1971 julkaistu Once Again, jolla on muun muassa kappaleet ”Mocking Bird” ja ”She Said”.
Wolfgang Reitherman

Wolfgang ”Woolie” Reitherman (26. kesäkuuta 1909 – 22. toukokuuta 1985) oli animaationtekijä, ohjaaja ja tuottaja. Hän syntyi Münchenissä, Saksassa, mutta muutti jo lapsena perheineen Yhdysvaltoihin, jossa hän loi uransa.
Reitherman työskenteli Disneyllä vuodesta 1933 aina eläkkeelle jäämiseensä vuonna 1981 saakka. Hän kuului yhtiön ”yhdeksän vanhan miehen” joukkoon. Hän oli mukana työstämässä Disneyn tunnetuimpiin kuuluvia elokuvia, kuten Liisaa Ihmemaassa (1951), 101 dalmatialaista (1961), Viidakkokirjaa (1967), Aristokatteja (1970), Robin Hoodia (1973), Pelastuspartio Bernard ja Biancaa (1977) ja Topia ja Tessua (1981). 
Reitherman kuoli 75-vuotiaana auto-onnettomuudessa Kalifornian Burbankissa 22. toukokuuta 1985. Hänet nimitettiin vuonna 1989 postuumisti Disney-legendaksi.
Yrjö Tenhunen

Yrjö Pietari Tenhunen (20. elokuuta 1891 Iisalmi − 14. heinäkuuta 1965) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat sähkölaitoksen johtaja Pekka Tenhunen ja Hanna Emilia Halonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Eva Katarina Väisäsen kanssa.

Opinnot

Tenhunen kirjoitti ylioppilaaksi Iisalmen yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1913–1914 ja Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla syyslukukauden 1915 sekä Saksassa Köthenin teknillisessä ja kauppakorkeakoulussa vuosina 1921–1924. Sähköinsinööritutkinnon hän suoritti vuonna 1924. Hän suoritti sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1927.

Jääkärikausi

Tenhunen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 24. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Polangenissa vuonna 1917 järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi) ja radiosähköttäjäkurssin Libaussa samana vuonna sekä edelleen samana vuonna järjestetyn Berliinissä järjestetyn erikoiskurssin.

Sisällissodan jälkeinen aika

Tenhunen määrättiin sisällissodan jälkeen 1. kesäkuuta 1918 Kipinälennätinosaston opetusupseeriksi, mistä hänet siirrettiin 1. elokuuta 1918 Kipinälennätinkoulun päälliköksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 7. kesäkuuta 1924 Radiojoukkojen teknillisen osaston päälliköksi ja edelleen 28. huhtikuuta 1927 Puolustusministeriön sähkölaboratorion työpajan päälliköksi. Sähkölaboratorion 1. palkkausluokan insinööriksi hänet nimitettiin 21. syyskuuta 1928.

Talvisota

Tenhunen toimi jatkosodan aikana Sähkölaboratorion johtajana, josta hänet siirrettiin sotien jälkeen lakkautuspalkalle. Hänet on haudattu Kuopioon.

Opetustoimi

Tenhunen toimi luennoitsijana matematiikkaa Radiopataljoonan vuosina 1924–1925 ja posti- ja lennätinhallituksen vuosina 1926 - 1928 siviilisähköttäjille järjestämillä radiosähköttäjäkursseilla sekä sähkö- ja radiotekniikkaa Sotateknillisessä koulussa vuonna 1934 ja Sotakorkeakoulussa vuodesta 1937–1939. Hän toimi Alavuden sotakeuhkovammaisten ammattioppilaitoksen johtajaopettajana vuosina 1946–1950 ja tuntiopettajana Kuopion Teknillisessä koulussa vuosina 1952–1954 sekä Pohjois-Savon Ammattikoulussa vuosina 1951–1962.

Luottamustoimet

Tenhunen toimi Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1921 ja 1925.
W- ja Z-bosonit

Nimitys

W-hiukkanen on saanut nimen heikosta ydinvoimasta (weak). Z-hiukkanen on saanut nimen puolileikillisesti siitä, että sen sanottiin olevan viimeinen hiukkanen, joka tarvitsi löytää. Toisen selityksen mukaan Z-hiukkanen sai nimensä siitä tosiasiasta, että sen sähkövaraus on nolla (zero).
Trolleholmin linna

Trolleholmin linna (ruots. Trolleholms slott) on linna Svalövin kunnassa, Ruotsin Skånessa. Linna on rakennettu 1760-luvulla, ja sen suunnittelusta vastasi tuolloin ruotsalainen arkkitehti Carl Hårleman. Nykyisen ulkonäkönsä linna sai kuitenkin 1800-luvun loppupuolella, jolloin linna uudistettiin varhaista renessanssityyliä mukailevaksi. Linna käsittää kolme kolmekerroksista, punatiilistä rakennusta.
Nivalan paloasema

Nivalan paloasema on Nivalassa sijaitseva Jokilaaksojen pelastuslaitoksen käytössä oleva paloasema. Se sijaitsee vajaan kilometrin päässä Nivalan keskustasta Haapajärvelle päin Haapajärventien varrella. Paloasema on valmistunut vuonna 2010. Paloasema on Jokilaaksojen pelastuslaitoksen paloasema numero 18.

Vanha paloasema

Nivalan vanha paloasema oli rakennettu vuonna 1966 ja se sijaitsi kaupungintalon vieressä Maitotiellä. Rakennus toimii tällä hetkellä paikallisen yrityksen varastona.
Paloasema oli tiloiltaan ahdas ja epäkäytännöllinen (esim. ajoneuvokalustoa oli sijoitettuna myös muissa lähistöllä olevissa halleissa) ja lisäksi se oli homeessa. Viimeiset pari vuotta ennen uutta paloasemaa mm. henkilökunnan toimistot olivat sijoitettuna paloaseman pihalle parakkeihin.

Uusi paloasema

Nivalan uuden paloaseman rakentaminen alkoi elokuussa 2009. Paloasemarakennuksen kustannusarvio oli noin 2,6 miljoonaa euroa. Palosuojelurahasto myönsi paloaseman rakentamiseen 350 000 euroa tukea.
Paloaseman rakennutti Nivalan Teollisuuskylä Oy, joka vuokrasi rakennuksen Nivalan kaupungille ja siten pelastuslaitoksen käyttöön. Uusi paloasema otettiin käyttöön 20.3.2010.
Uuden paloaseman myötä paloaseman lähtöajat lyhenivät huomattavasti VPK:n henkilöstön asuessa valtaosin kaupungin Haapajärven puolella ja kaikki kalusto saatiin sijoitettua ns. yhden katon alle.

Valmius ja henkilöstö

Nivalan paloasemalla ei ole pelastustoimen ympärivuorokautista miehitystä, hoitotason ambulanssi on välittömässä lähtövalmiudessa ympärivuorokautisesti ja perustason ambulanssi joka päivä kello 8-20. Pelastustoimen lähtövalmius on varmistettu virka-ajan ulkopuolella vapaamuotoisella varallaololla, ja on vähintään 1+3 henkilöä 5 minuutin lähtövalmiudella kaikkina vuorokaudenaikoina.
Paloasemalla työskentelee Nivalan paloasemaryhmän päällikkö, palomestari, ylipalomies, palomies, varustehuoltaja (hoitaa koko pelastuslaitoksen varustehuollon)(edelliset virka-aikana) sekä ambulanssien henkilökunta.
Pelastustoimen operatiivisen toiminnan paloasemalta hoitaa yhdessä vakinaisen henkilökunnan kanssa vuonna 1914 perustettu Nivalan VPK.
Konkreettinen runous

Konkreettinen runous on runoutta, jossa sanojen typografinen asettelu on vaikutelman kannalta tärkeässä osassa. Eri puolilla maailmaa samoihin aikoihin 1950-luvulla syntynyt konkreettinen runous liittyy kuvataiteen konkretismin ja konkreettisen musiikin perinteeseen. Sveitsiläinen Max Bill ja ruotsalaissyntyinen Öyvind Fahlström käyttivät ensimmäisinä käsitettä ”konkreettinen runous” vuonna 1953.
Sveitsissä uranuurtajana toimi bolivialaissyntyinen Eugen Gomringer, joka julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Konsellationen vuonna 1953. Gomringer kiinnostui lisääntyneen matkustamisen myötä yleistyneistä kansainvälisistä merkkijärjestelmistä, joita ilmestyi juna-asemille ja lentokentille 1950-luvulla. Konkretistiset teokset ovatkin kuin liikennemerkkejä, joissa operoidaan hyvin pelkistetyillä kuvioilla ja jotka yleensä tajutaan yli kielirajojen.
Samoihin aikoihin perustettiin Brasiliassa Noigandres-ryhmä, johon kuuluvat Decio Pignatari ja veljekset Augusto ja Harold de Campos. He esittelivät töitään São Paolon modernin taiteen museossa pidetyssä konkreettisen taiteen näyttelyssä vuonna 1956. Ryhmä julkaisi vuonna 1958 ”Konkreettisen runouden pilottisuunnitelman”, jossa painotettiin konkreettisen runouden yhteyksiä konkreettiseen kuvataiteeseen sekä Anton Webernin, Pierre Boulez’in ja Karlheinz Stockhausenin musiikkiin.
Ranskalainen Pierre Garnier käyttää konkreettisesta runoudesta myös termiä spatiaalisuus, sillä sanojen väliin jäävä valkoinen tila on myös merkityksellinen. Samoin mekaaninen, foneettinen, semanttinen ja visuaalinen runous tulevat lähelle konkreettisen runouden ideaa. Runoilijat korostivat sitä, että kieli ei ole pelkästään viestintäväline, vaan kielellä on myös aineellinen ulottuvuus.
Runokielen uudistamisen edelläkävijöinä voidaan pitää Mallarmén typografisia runoja ja Apollinairen kalligrammeja, joissa näkemisellä ja lukemisella on yhtä suuri osuus.
Futuristien ja dadaistien kokeilut edelsivät konkreettista runoutta. Garnier pitää konkreettisen runouden edeltäjinä lisäksi esimerkiksi Eisensteinin ideogrammeja ja montaaseja, James Joycen Odysseus ja Finnegan’s Wake -teoksia sekä Piet Mondrianin Boogie-Woogie -sarjaa.
Suomalaisista konkreettisen runouden kirjailijoista mainittakoon Väinö Kirstinä ja Kari Aronpuro.
Uudenlaisia mahdollisuuksia konkreettiselle runoudelle avautui internetin myötä. Ubuweb-sivustosta löytyy johdanto kokeelliseen ja digitaaliseen runouteen ja taiteeseen.
Eléni Daniilídou

Ura

Daniilídou selviytyi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan vuonna 2001 Wimbledonin tennisturnauksessa. Kesäkuussa 2002 hän voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa 's-Hertogenboschissa. Turnauksen välierissä hän voitti silloisen maailmanlistan seitsemänneksi sijoitetun Justine Heninin ja finaalissa Jelena Dementjevan. Wimbledonissa 2002 Daniilídou selviytyi neljännelle kierrokselle. Hän hävisi neljännen kierroksen ottelunsa Jennifer Capriatille lukemin 6–1, 3–6, 6–1.
Daniilídou voitti Aucklandin WTA-turnauksen tammikuussa 2003. Australian avoimissa 2003 hän selviytyi neljännelle kierrokselle. Silloinen maailmanlistan ykkönen Serena Williams voitti hänet neljännellä kierroksella lukemin 6–4, 6–1. Sekanelinpelissä hän selviytyi parinsa Todd Woodbridgen kanssa finaaliin asti. Finaalin he kuitenkin hävisivät Martina Navrátiloválle ja Leander Paesille lukemin 6–4, 7–5.
Tammikuussa 2004 Daniilídou uusi Aucklandin WTA-turnauksen voittonsa. Yhdysvaltain avoimissa 2004 hän selviytyi kolmannen kerran Grand Slam -turnauksen neljännelle kierrokselle. Neljännellä kierroksellä hän hävisi Shinobu Asagoelle numeroin 7–6(4), 4–6, 6–3.
Lokakuussa 2006 Daniilídou voitti Soulin WTA-turnauksen. Turnauksen finaalissa hän voitti Ai Sugiyaman lukemin 6–3, 2–6, 7–6(3). Toistaiseksi viimeisen ja viidennen WTA-turnausvoittonsa Daniilídou voitti Hobartilla tammikuussa 2008 Vera Zvonarjovan joutuessa luovuttamaan finaalin.