google/wiki40b huggingface dataset:
Lara Molinari

Lara Molinari (s. 16. joulukuuta 1970 Milano) on italialainen sarjakuvapiirtäjä.
Molinarin sarjakuvaura alkoi 1990-luvun alussa. Hänen tunnetuimmat työt ovat Aku Ankka -sarjakuvat. Molinarin ensimmäinen Suomessa julkaistu sarjakuva oli Kerran keksityt keksinnöt -tarina Aku Ankan taskukirjan numerossa 186. Molinari toimii myös mainospiirtäjänä sarjakuvien ohella.
Aasian pöly

Aasian pöly (myös keltainen pöly, keltainen hiekka, keltainen tuuli tai Kiinan pölymyrsky) on kausittainen meteorologinen ilmiö, joka vaikuttaa laajaan osaan Itä-Aasiaa satunnaisesti kevätkuukausien aikana. Pöly on lähtöisin Mongolian aavikoilta, Pohjois-Kiinasta ja Kazakstanista, jossa voimakkaat tuulet ja hiekkamyrskyt nostavat ilmaan hienojakoista maa-ainesta, joka tuulten myötä kantautuu edelleen Kiinaan, Pohjois- ja Etelä-Koreaan, Japaniin ja Venäjän kaukoidässä sijaitseville alueille. Joskus aines voi kantautua aina Yhdysvaltoihin saakka.
Viimeisen vuosikymmenen aikana pölystä on teollisuuden saasteiden ja Kiinassa tapahtuvan aavikoitumisen seurauksena tullut merkittävä ongelma. Muutaman viimeisen vuosikymmen aikana tapahtunut Araljärven alueen kuivuminen on myös lisännyt pölyongelman vakavuutta. Koreassa, jotkin ryhmittymät käyttävät ilmiöstä nimitystä ”keltaisen pölyn terrorismi”.
Kunta Kintehin saari

Historia

Ensimmäiset saarelle saapuneet eurooppalaiset uudisasukkaat tulivat Kuurinmaan herttuakunnasta, jolla oli alueella muitakin siirtomaaomistuksia, ja olivat baltiansaksalaisia. He kutsuivat saarta nimellä St. Andrews Island. Vuonna 1651 kuurinmaalaiset rakensivat saarella linnoituksen nimellä Jacob Fort herttua Jacob Kettlerin mukaan ja käyttivät sitä kauppakeskuksena. Saari siirtyi vuonna 1659 hollantilaisille ja kaksi vuotta myöhemmin englantilaisille.
Brittiläiset nimesivät saaren James Islandiksi ja linnoituksen Fort Jamesiksi Yorkin herttuan James Stuartin mukaan. Tämä tuli myöhemmin tunnetuksi Englannin kuningas Jaakko II:na. Brittiläiset käyttivät alkujaan linnoitusta kulta- ja norsunluukauppaan ja myöhemmin orjakauppaan.
Vuonna 1695 ranskalaiset valtasivat linnoituksen taistelun jälkeen. Se palautettiin briteille 1697, mutta vallattiin uudestaan 1702. Brittiläisten ja ranskalaisten välikohtausten sekä merirosvojen takia linnoitus tuhottiin ja uudelleenrakennettiin monesti tänä aikana. Vuonna 1779 linnoitus hylättiin, kun brittiläiset luopuivat orjakaupasta.

Kulttuuriperintö

Kunta Kintehin saari on nykyään osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa Länsi-Afrikan orjakaupan historiallisena kohteena. Kohteeseen kuuluu seitsemän erillistä kohdetta: Kunta Kintehin saari kokonaisuudessaan, portugalilaisen kappelin jäänteet ja siirtomaa-aikainen varasto Albredan kylässä, Maurel Frères -rakennus Juffuren kylässä, portugalilaisen siirtokunnan San Domingon rauniot sekä Gambiajoen suussa olevat kuuden tykin patteri ja Fort Bullenin linnoitus .
Ruoveden vaakuna

Ruoveden vaakuna on Ruoveden kunnan tunnus, ja se on aiheeltaan yhtenevä kunnan sinetin kanssa, jonka pohjalta vaakuna on luotu.
Vaakunan selitys kuuluu: ”punaisessa kentässä kolme hopeista lahnaa asennossa 2 + 1, hopeisessa lakiossa punainen kirkkovene.” Vaakunan on suunnitellut Eino Halén, ja se vahvistettiin käyttöön 23. marraskuuta 1959.
Lotte Ulbricht

Lotte Ulbricht (19. huhtikuuta 1903 – 27. maaliskuuta 2002) syntyjään Charlotte Kühn oli saksalainen kommunistipoliitikko. Hän oli Saksan demokraattista tasavaltaa hallinneen Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) virkailija ja DDR:n johtajan Walter Ulbrichtin puoliso.

Elämänvaiheita

Charlotte Kühnin vanhemmat olivat köyhiä työläisiä, isä sekatyömies ja äiti kotiapulainen. Hänellä oli vanhempi veli Bruno, jonka Gestapo murhasi Amsterdamissa vuonna 1943. Koulun käytyään Kühn teki toimistotöitä, kuten pikakirjoitusta. Saksan kommunistiseen puolueeseen hän liittyi täytettyään 18 vuotta.
Kühn nousi nopeasti puolueen organisaatiossa. Hän pääsi puolueen keskuskomiteaan ja puolueen valtiopäiväryhmään sekä toimi kansainvälisessä kommunistinuorten liikkeessä. Tuolloisen aviomiehensä Erich Wendtin kanssa hän muutti Neuvostoliittoon Moskovaan 1931. Aviopari työskenteli Kominternissä.
Vuonna 1936 Kühnin aviomies pidätettiin osana Stalinin vainoja, ja Kühn otti avioeron. Myös Kühnia itseään kuulusteltiin. Hän jatkoi työskentelyään Neuvostoliitossa aina vuoteen 1945, jolloin hän palasi Saksaan. Vuonna 1947 hän sai työpaikan tulevan aviomiehensä Walter Ulbrichtin sihteerinä. Ulbricht oli hänen vanha tuttunsa jo Moskovan vuosilta.
Kühnin ja Ulbrichtin työtoveruus muuttui seurustelusuhteeksi, ja aviolitton he solmivat toukokuussa 1953. Kuukautta myöhemmin neuvostopanssarit kukistivat työolojensa huonontamista vastaan kapinoineet työläiset. Useita kymmeniä työläisiä kuoli ja tuhansia vangittiin.
Avioiduttuaan Lotte Ulbricht lopetti työnsä sihteerinä ja ryhtyi opiskelemaan sosiaalitieteitä. Vuodet 1959–1973 hän työskentei Marxismi-leninismin instituutissa. Pariskunta adoptoi neuvostoliittolaisen tytön, Beaten. Näkyvää roolia hallinossa Lotte Ulbrichtilla ei ollut, hän editoi miehensä puheita ja kertoi mielipiteitään naisia koskevissa yhteiskunnallisissa asioissa.
Walter Ulbricht erosi kaikista viroistaan vuonna 1971. Eron taustavaikuttajana oli Erich Honecker. Lotte Ulbricht jatkoi työelämässä vuoteen 1973. Hänet palkittiin usein Saksan demokraattisen tasavallan kunnianosoituksilla. Hän sai kunnianosoituksia vuosina 1959, 1963, 1969, 1983 ja 1988. Hän vietti eläkevuosiaan Itä-Saksan kodissaan Pankowissa Itä-Saksan kommunistieliitin hienostoasuinalueella Majakowskiringillä. Vuonna 1990 Saksojen yhdistyessä hän antoi yhden vähälukuisista haastatteluistaan, jossa totesi Erich Honeckerin pilanneen miehensä elämäntyön(saks."Honecker hat das Erbe meines Mannes verspielt"). Kommunistipuolueen seuraajapuolueen jäsenenä hän pysyi elämänsä loppuun asti.
Arak

Ydinohjelma

Siellä on myös vähätehoinen koeydinreaktori sekä raskaan veden valmistusta osana Iranin ydinohjelmaa. Tämä tekee siitä mahdollisen sotilaallisen kohteen Yhdysvalloille, mikä pyrkii estämään Irania valmistamasta itselleen ydinasetta.
Onkijärvi (järvi Kangasalla)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Sorilanjoen valuma-alueeseen (35.319) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,3 metriä mpy.
Anne Blunt

Nuoruus ja perhe

Anne syntyi 1837. Hänen vanhempansa olivat runoilija George Byronin ainoa tytär, matemaatikko Ada Lovelace ja tämän mies William King-Noel. Ada Lovelace kuoli, kun Anne oli 15-vuotias. William-isä vei tämän jälkeen Annen useille matkoille Euroopan mannermaalle. Anne oppi matkojen aikana neljää kieltä.
Anne King tapasi matkoilla myös tulevan miehensä Wilfrid Scawen Bluntin. He menivät naimisiin vuonna 1869. He saivat neljä lasta, mutta niistä vain Judith-tytär eli aikuisikään asti.

Matkat ja hevoset

Anne Bluntin omaisuus mahdollisti sen, että hän pystyi matkustelemaan Lähi-idässä miehensä kanssa. Vuonna 1873 he matkustelivat Anatoliassa ja vuonna 1876 Egyptissä. Mesopotamiassa ja Persiassa he kävivät 1877–1878. Anne Blunt kiinnostui matkojen aikana hevosista, ja he perustivat 1878 tilalleen Crabbet Arabian Stud -hevossiittolan.
Bluntit lähtivät 1879 tutkimaan Arabiaa ja Najdia. He julkaisivat vuonna 1881 matkoista teoksen Pilgrimage to the Nejd. Anne Blunt oli kaksikosta se, joka keräsi matkalta tieteellistä tietoa. Hän käytti kompassia ja ilmapuntaria ja teki monia piirustuksia. Arabikulttuuri vaikutti suuresti Bluntiin, joka alkoi käyttää usein seudun vaatetusta. Hän oli avaamassa vuonna 1882 miehensä kanssa Kairoon uutta Shaykh ’Ubayd -nimistä siitostallia.
Anne ja Wilfrid Blunt muuttivat erilleen, kun Wilfridin rakastajatar Dorothy Carleton muutti heidän kotiinsa. Anne muutti tyttärensä ja tämän miehen luokse. Hän asui alkuun talvet Kairossa ja muutti sinne lopullisesti vuonna 1913. Anne Blunt kuoli Kairossa 1917.
Gallinazon kulttuuri

Gallinazon kulttuuri (Virún kulttuuri) syntyi nykyisessä pohjois-Perussa Virújoen laaksossa noin 200 eaa. - 200/350 jaa. Se oli myöhemmän Mochen kulttuurin naapuri, edeltäjä, aikalainenkin ja vaikutti siihen. Mochelle tyypillinen hierarkkinen luokkayhteiskunta kehittyi viimeistään Gallinazon kulttuurissa.

Synty

Kulttuurin keramiikka on peräisin varhaisemmasta Cupisniquesta. Kauden alussa noin 200 eaa vanhoja asutuskeskusia hylättiin ja linnoitetuja suojapaikkoja tehtiin. Mutta keskivaiheessa olot rauhoittuivat ja asutus levittäytyi taas avoimille laaksinpohjille.

Alue

Kulttuurin alue ulottui La Leche -joen laaksosta Santajoen laaksoon. Varsinainen Virun kulttuurin ydinalue ulottui Chicaman ja Virún jokilaaksoihin Región La Libertadin alueella.
Täällä vallitsi luokkayhteiskunta, ja kastelukanavapohjainen maanviljely. Viljeltiin mm. maissia ja papua sekä pidettiin hedelmäpuita. Kuivattua kalaa myytiin sisämaahan. Tämä Chavinin perinteitä jatkanut kulttuuri kukoisti ns. varhaisella välikaudella noin 500 eaa. - 300 jaa., jolloin Peru oli hajonnut moniin alueisiin.
Kulttuurin keskus oli Virujoen Castillo de Tomabal. Merkittävimmät monumentit ovat San Juan, Napo, Sarraque and Tomaba.
Se ulottui Santajoelta Ecuadorin rajalle keramiikkalöytöjen mukaan. Gallinazon kulttuuri pohjautui aikaisempaan Cupisniquen keramiikkaan liittyvään kulttuuriin. Gallinazon keramiikka oli melko taitavasti tehtyä. Tämän kulttuurin kehitys jaetaan alku-, keski- ja myöhäisvaiheeseen. Samoilla seuduilla kukoisti noin 1000 eaa.-300 jaa. Vicús-kulttuuri. Mochica, joka sijaitsi Chicamajoen laakson Cuencessa 100 jaa., valtasi Virujoen laakson noin 300 jaa.
Superoksididismutaasi

Superoksididismutaasi eli SOD on entsyymi, joka katalysoi superoksidi-ionien disproportioitumista vetyperoksidiksi ja hapeksi. Superoksididismutaasi on tärkeä antioksidantti useissa soluissa ja sitä esiintyy lähes kaikissa prokaryooteissa ja eukaryooteissa. Superoksididismutaasin EC-numero on EC 1.15.1.1.
Sammatti

Historia

Sammatista tunnetaan kahdeksan esihistoriallista kohdetta – lähinnä kivikautisia asuinpaikkoja. Pysyvä talonpoikaisasutus tuli Sammatin alueelle 1100–1300-lukujen aikana. Alueen perusasutus oli lähtöisin Varsinais-Suomesta ja se keskittyi alun perin Kirmusjärven rannoille.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Sammatista on vuodelta 1406. Kappeliseurakunta siitä tuli 1600-luvun alussa. 1600-luvulta 1700-luvun puoliväliin Sammatissa oli 28 tilaa. 1600-luvun puolivälissä siellä oli parhaimmillaan 9 rusthollia eli ratsutilaa.
Ensimmäinen kunnon tie Sammattiin saatiin 1700-luvun lopulla kun Sammatin ja Karjalohjan välinen polku raivattiin kärrytieksi.
Isojaossa Sammattiin ei syntynyt uusia tiloja, sillä seurakunnan alueella ei ollut raivattavaksi sopivaa aluetta. Vasta vuonna 1840 Lammin torpasta tuli maakirjatila. Sammatin väestön kasvaessa lisääntyi torppien määrä. 1850-luvulle tultaessa oli Sammatissa jo 75 torppaa, kun niitä 1789 oli ollut kymmenen. 1850-luvulla tilallisia oli noin joka neljäs sammattilaisista.

Sampojuhlat

Ensimmäiset Sampojuhlat pidettiin 22.7.1956. Sampojuhlat pidetään joka kesäkuun viimeinen sunnuntai Paikkarin torpan viereisellä mäellä. Sampojuhlilla ovat pitäneet juhlaesitelmiä monet suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat ja vuonna 1964 Sampojuhlilla olivat kunniavieraina tasavallan presidentti Urho Kekkonen ja hänen puolisonsa.

Oppilaitoksia

Sammatin vapaa kyläkoulu on Suomen ainoa maaseudulla sijaitseva Steiner-koulu.
Sammatissa toimi vuosina 1897–2016 Lönnrot-opisto. Opisto perustettiin Elias Lönnrotin testamenttaamalla omaisuudella. Opiston omisti loppuvaiheissa Työtehoseura ja se koulutti opiskelijoita matkailu- ja ravintola-alalle.

Ruokakulttuuri

Sammatin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla laukkamakkara sekapuuron eli peruna-lanttusoseen kera, sekä perunajauhosta tehty pannukakku.
Kirveslampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 9,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,8 metriä mpy.
Jari Virman

Jari Juhani Virman (s. 1976) on suomalainen näyttelijä. Hän työskentelee freelance-näyttelijänä teatterissa, elokuvissa, televisiossa sekä radioteatterissa.
Vuosina 2000–2005 Virman opiskeli näyttelemistä Teatterikorkeakoulussa valmistuen vuonna 2005 teatteritaiteen maisteriksi. Virman on näytellyt muun muassa Ryhmäteatterissa, KOM-teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Virman on näytellyt muun muassa elokuvissa Joki (2001), Kulman pojat (2011), Miesten välisiä keskusteluja (2012), Betoniyö (2013) ,  The Liberation of Skopje (2016) ,  Armonmurhaaja (2017) . Toukokuussa 2014 Virman palkittiin European Cinema Festivalilla parhaasta sivuosasta elokuvassa Betoniyö . Hän oli roolista ehdolla myös parhaan miessivuosan Jussin saajaksi.
Televisiossa Virman on näyttellyt sarjoissa mm. Ihan sama (2014), Mustat lesket (2014–2016), Punainen kolmio (2016), Aallonmurtaja (2017)  Presidentti (2017) , Artic Circle (2018) 
Radioteatterissa hän on näytellyt mm. Antero Rokkaa. Tuntematoman Sotilas radiokuunnelmassa (2014).
Virman harrastaa muun muassa metsästystä, kalastusta, jääkiekkoa, joogaa sekä sukellusta.
Attalos Andromeneen poika

Attalos Andromeneen poika (noin 356 eaa. - 317 eaa.) oli makedonialainen sotilas. Hänen veljiänsä olivat Simmias, Amyntas ja Polemon.
Hänen uransa alkoi Filippos II:n henkivartijana. Hän oli luultavasti toiminut jo nuorena kuninkaan palvelijana, kuten aristokraattien lapsien oli tapana tehdä Makedoniassa. Attaloksen veli Amyntas johti Tymfaian jalkaväkiosastoa Aleksanterin Persian sotaretken aikana. Amyntasta epäiltiin sekaantumisesta Filotaan salajuoneen, koska he olivat olleet hyviä ystäviä. Amyntas kuoli kuitenkin pian tämän jälkeen taistelussa ja Attalos otti Tymfaian jalkaväkiosaston komentoonsa. Hydaspesjoen taistelussa Attalos, Meleagros ja Gorgias johtivat joukkoja jotka olivat sijoitettu puoliväliin leirin ja Aleksanterin joukkojen väliin. Attalos lähetettiin Krateroksen kanssa länteen Arkhosian ja Drangianan kautta vuonna 325 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Attalos tuki konservatiiveihin kuulunutta Meleagrosta. Perdikkas sai Attaloksen puolelleen lupaamalla tälle siskonsa Atalanten. 
Vuonna 321 eaa. Attalos ja hänen veljensä Polemon yrittivät estää Ptolemaiosta viemästä Aleksanterin ruumista Aleksandriaan, mutta turhaan. Tämän jälkeen Perdikkas antoi Attalokselle laivaston, jonka tehtäväksi tuli varmistaa Niilin suisto Antigonoksen ja Antipatroksen laivastoilta. Attalos oli Pelusionin lähellä kun hän sai kuulla että sotilaat olivat murhanneet Perdikkaan ja Atalanten. Attalos purjehti Tyrokseen, jossa varuskunnan komentaja Arkhelaos luovutti hänelle Perdikkaan sinne jättämät 800 talenttia. Attalokseen liittyi myös vielä Perdikkaalle uskollisia joukkoja. Tyroksesta Attalos purjehti Kaariaan, josta hän aikoi hyökätä Rodoksen kimppuun. Rodoslaiset kukistivat kuitenkin Attaloksen, joka liittyi tämän jälkeen Perdikkaan veljeen Alketakseen. Yhdessä Attalos ja Alketas kukistivat Kaarian satraapin Asandroksen. He joutuivat kuitenkin perääntymään Pisidiaan, jossa Antigonis kukisti heidät seuraavana vuonna Kretopoliin lähettyvillä. Attalos ja hänen veljensä Polemon joutuivat vangeiksi. Heitä pidettiin ilmeisesti Fryygiassa sijainneessa linnoituksessa. Kun Antigonos oli sotimassa idässä Eumenesta vastaan, yrittivät vangit karata, mutta Antigonoksen paikalliset joukot saivat linnoituksen piiritettyä. Piiritys kesti vuoden ja neljä kuukautta. Attalos oli jo ennen piiritystä sairas, ja hän kuoli ehkä piirityksen aikana tai pian sen päätyttyä.
Maan ystävät

Maan ystävät on kansainvälinen ympäristöjärjestöjen verkosto. Maan ystäville tärkeitä teemoja ovat ympäristönsuojelu, demokratia, ihmisoikeudet ja tasa-arvo. Suomen Maan ystävät perustettiin vuonna 1996. Järjestö on osa kansainvälistä Friends of the Earth International -verkostoa, johon kuuluu ryhmiä noin 70 maasta kaikista maanosista. Kansainvälinen Maan ystävät on toiminut vuodesta 1971.

Toiminta Suomessa

Viime vuosina Maan ystävien toiminta on keskittynyt ilmastopolitiikkaan, fossiilisten energianlähteiden käytön vastustamiseen, globaalikasvatukseen, kaivostoimintaan ja vesikriisiin. Maan ystävien koordinoiman Polttava kysymys -ilmastolakikampanjan tavoitteena oli saada Suomeen laki, joka velvoittaa maan vuosittaisiin kasvihuonekaasujen päästövähennyksiin. Vastaavia lakeja on säädetty tai ollaan säätämässä myös monissa muissa maissa. Suomen kampanjassa ovat mukana Maan ystävien lisäksi useat järjestöt ja julkisuuden henkilöt. Ilmastolakikampanja saavutti tavoitteensa, kun eduskunta hyväksyi ilmastolain keväällä 2015. Tällä hetkellä Maan ystävät kampanjoi hiilivapaan Suomen puolesta. Hiilivapaa Suomi -kampanjan tavoitteena on fossiilisia polttoaineita käyttävien voimaloiden korvaaminen uusiutuvalla energiantuotannolla ja energian kohtuullisemmalla käytöllä.
Maan ystävät järjestää Kriittinen pyöräretki -mielenosoituksia, joiden tavoitteena on pyöräilyn nykyistä parempi huomoiminen kaupunki- ja liikennesuunnittelussa. Autottomana päivänä Maan ystävillä on toimintaa ympäri Suomea. Autottomana päivänä on muun muassa pidetty piknikkejä parkkiruuduissa, järjestetty pyörämielenosoituksia ja kadunvaltauksia.
Maan ystävillä on paikallisia yhdistyksiä ja toimintaryhmiä monissa kaupungeissa ja maakunnissa Suomessa. Maan ystävät järjestää kahdesti vuodessa valtakunnallisia väentapaamisia, joihin osallistuu jäseniä ja aktiiveja eri puolilta Suomea. Syysväentapaamisen yhteydessä järjestetään myös vuosikokous, jossa valitaan muun muassa uusi hallitus tulevalle vuodelle.
José Vicente Barbosa du Bocage

José Vicente Barbosa du Bocage (2. toukokuuta 1823 Funchal, Madeira – 3. marraskuuta 1907 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen eläintieteilijä ja poliitikko.
Bocage opiskeli Coimbran yliopistossa 1839–1846. Hänestä tuli Lissabonin yliopiston eläintieteen lehtori 1851, ja hän opetti siellä yli 30 vuotta. 1858 hänestä tuli Lissabonin Polyteknisen koulun luonnonhistoriallisen museon eläintieteen laitoksen tieteellinen johtaja. 
Hän julkaisi yli 200 kirjoitusta nisäkkäistä, linnuista ja kaloista. 1880-luvulla hän oli Portugalin laivastoministeri ja myöhemmin ulkoasiainministeri. Lissabonin museon eläintieteellistä kokoelmaa kutsutaan Bogacemuseoksi hänen kunniakseen (Museu José Vicente Barboza du Bocage).
Bogacen työhön museossa kuului kokoelmien vastaanotto, luokittelu ja kuvailu. Monet kokoelmat saapuivat Portugalin afrikkalaisista siirtomaista, esimerkiksi Angolasta ja Mosambikista. Bogace kehitteli näytteiden museointia ja julkaisi aiheesta kirjan Instrucções Practicas sobre o Modo de Colligir, Preparar e Remetter Productos Zoológicos para o Museu de Lisboa (1862). 1860 hän onnistui saamaan takaisin joitakin kokoelmia, jotka siirrettiin museosta Napoleonin valloitettua Portugalin. Näihin kuului erikoinen Étienne Geoffroy Saint-Hilairen Brasiliasta keräämä kokoelma.
1875 hänet äänestettiin Lissabonin kuninkaallisen akatemian varapuheenjohtajaksi. Hän luopui opetus- ja tiedetyöstään 1880-luvulla, mutta palasi takaisin museonjohtajaksi ministerikautensa, 1883-1886,  jälkeen. Hän oli vastuussa useiden uusien lajien nimeämisestä, jotka hän nimesi lajin löytäjän mukaan. Hän nimesi muun muassa luhtapiispan.
Bourg-Saint-Maurice

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on Vulmixin kylässä oleva 1400-luvulla rakennettu kappeli Chapel Saint-Grat. Kappelin sisäseinillä olevat freskot kertovat tarinan, jossa pyhä Grat lähti Palestiinaan etsimään Johannes Kastajan päätä. Muita keskiaikaisia rakennuksia ovat kaksi tornia: 1000-luvulta peräisin oleva Tour du Châtelard ja 1100-luvulta peräisin oleva Tour de Rochefort.
Bourg-Saint-Mauricen suosituin vierailupaikka on vuonna 1968 perustettu Les Arcsin hiihtokeskus.

Liikenne

Kunnan rautatieasema Gare de Bourg-Saint-Maurice on rautatielinjan pääteasema, jonne pääsee useilla junayhteyksillä. Myös TGV-junat ajavat sinne, ja esimerkiksi matka-aika Lyonista on noin kuusi tuntia.
Gilbert Espinosa Chávez

Gilbert Espinosa Chávez (s. 9. toukokuuta 1932 Ontario, Kalifornia) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Diegon hiippakuntaan 19. maaliskuuta 1960 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Magarmelin titulaaripiispaksi 9. huhtikuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leo Thomas Maher, jota avustivat John Raphael Quinn ja Patrick Fernández Flores.
Chávez jäi eläkkeelle 1. kesäkuuta 2007.
Carbon

Carbon on macOS -käyttöjärjestelmän yksi ohjelmointirajapinta. Carbon-ohjelmien etuna on niiden hyvä yhteensopivuus klassisien Mac OS -käyttöjärjestelmien kanssa. Carbon-rajapintaa käyttävistä ohjelmista esimerkkinä mainittakoon Adobe Photoshop (Mac-versio). Sovellusten porttaamisesta Carbon-muotoisiksi käytetään englanninkielistä nimitystä "Carbonize".
Muita Mac OS X:n ohjelmointirajapintoja ovat Cocoa, X11, POSIX ja Java.
Risto Murto

Risto Murto (s. 1963 Kuusamo) on työeläkevakuutusyhtiö Varman toimitusjohtaja vuoden 2014 alusta. Aiemmin hän oli Varman varatoimitusjohtaja.

Ura

Murto valmistui maisteriksi kansantaloustieteestä vuonna 1989 ja yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi 1992 Oulun yliopistosta. Tohtoriksi hän väitteli Helsingin kauppakorkeakoulussa 1997. Murto työskenteli Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen (ETLA) tutkijana 1987–1992, Suomen Pankin ekonomistina 1992–1993, Erik Selin Oy:n (nykyisin Carnegie) tutkimuspäällikkönä 1993–1997 ja Opstock Oy:n tutkimusjohtajana 1997–2000 ja toimitusjohtajana 2000–2005.
Varmassa Murto aloitti vuonna 2006 ja työskenteli vuoteen 2010 sijoituksista vastaavana johtajana ja vuosina 2010–2013 varatoimitusjohtana. Vuonna 2014 hänestä tuli Varman uusi toimitusjohtaja, kun hänen edeltäjänsä Matti Vuoria siirtyi eläkkeelle.
Eksyssuo

Eksyssuo eli Öksyssuo on suo Loimaalla Varsinais-Suomessa, Kosken, Someron ja Ypäjän rajalla, osittain myös entisen Mellilän kunnan alueella. Suo kuuluu Natura 2000 -ohjelmaan ja sen pinta-ala yhdessä Someron puolella sijaitsevan, samaan Natura 2000 -alueeseen kuuluvan Huhmassuon kanssa on 497 ha. Suoyhdistymätyypiltään Eksyssuo on eteläsuomalainen konsentrinen kermikeidas. Yleisin suotyyppi suolla on keskiosien lyhytkorsineva, joka reunoilla vaihtuu ensin rahkanevaksi ja sitten rahkarämeeksi.
Suon laidassa Pirttiniemessä sijaitsee Pirttiniemennokan rajakivi, joka aiemmin on ollut kolmen historiallisen maakunnan, Hämeen, Satakunnan ja Varsinais-Suomen rajapaikka ja on edelleen myös neljän, aiemmin viiden kunnan, rajapaikka. Pirttiniemennokassa yhtyvät Mellilän Vähäperän, Kosken Isosorvaston, Someron Vilukselan, Ypäjän Mannisten ja Loimaan Joenperän kylien maat; lisäksi suolle jonkin matkan päästä rajakivestä ulottuu Loimaan Kauhanojan kylän alue.
Suon saaressa Loimaan Joenperän kylässä sijaitsee loimaalaisen taiteilija Alpo Jaakolan (1929–1997) rakentama suomökki, jonka nykyinen omistaja on Metsähallitus ja käyttöoikeuden haltija Kauhanojan kyläyhdistys. Yhdistys järjestää mökille talvisin kuutamohiihdon, ja mökin pihalla on vuodesta 2006 syksyisin esitetty Alpo Jaakolan sisaren, kirjailija Pirkko Jaakolan kirjoittamaa, tapahtumiltaan Eksyssuolle ja Joenperän kylään sijoittuvaa kuunnelmaa Eksyssuon lapset vuodelta 1978.
Suomen vesistöaluejaossa Eksyssuo jakautuu Loimijoen kolmen sivujoen Niinijoen, Petäjoen ja Kuusjoen valuma-alueitten kesken.