google/wiki40b huggingface dataset:
Kaukasuksen raja 2008

Kaukasuksen raja 2008 (ven. учения «Кавказский рубеж 2008», utšenija "Kavkazkij rubež 2008") oli Venäjän 58. yleisjoukkojen armeijan 27. kesäkuuta alkaen pitämä 6 000 sotilaan sotaharjoitus Pohjois-Kaukasian sotilaspiirissä. Harjoitukseen osallistui myös yli 30 panssarivaunua, miltei 190 miehistönkuljetusvaunua ja yli 30 telatykkiä sekä miltei 20 sotilaskuljetuskonetta ja taistelulentokonetta sekä yli 10 helikopteria.
Harjoitus järjestettiin Krasnodarin aluepiirin, Stavropolin aluepiirin, Ingušetian ja Pohjois-Ossetia-Alanian alueella. Harjoituksen ilmoitettuna tarkoituksena oli torjua Kaukasiassa esiintyvää terrorismia ja turvata Venäjän federaation eteläraja. Harjoitusalueen eteläosasta Pohjois-Ossetia-Alaniata Tskhinvaliin oli noin 50 kilometrin matka. Toisten lähteiden mukaan harjoituksiin osallistuneet komentajat olivat maininneet, että järjestettyjen harjoitusten tarkoituksena oli valmistautua rientämään Etelä-Ossetiaan venäläisten rauhanturvaajien avuksi (Georgian hyökkäyksen sattuessa). 
Harjoituksen avasi Venäjän federaation puolustusministeri allekirjoittamalla sotaharjoitussuunnitelman.
Harjoituksessa käytettiin samankaltaista kalustoa kuin Etelä-Ossetiasta käydyissä taisteluissa vajaata kuukautta myöhemmin elokuussa 2008. Georgian vastaava terrorismin torjuntaan vastaan ilmoitettu sotaharjoitus oli samaan aikaan pidetty Immediate Response 2008.
Harjoitusten aikana heinäkuussa Venäjän federaation puolustusministeriö siirsi Etelä-Ossetian armeijan käyttöön sen jo hallussa pitämän helikopterin täydennykseksi kaksi hävittäjää. Toimella oli Venäjän federaation ulkoasiainministeriön edustajan mukaan tarkoitus rauhoittaa Tbilisin kuumapäitä.
Support Lesbiens

Support Lesbiens on tšekkiläinen yhtye. Yhtyettä on kuvattu osaksi New Age -genreä, vaikka sen musiikki sisältääkin monia rock-piirteitä.
Ryan Suter

Ura

Nashville Predators varasi puolustajana pelaavan Suterin vuoden 2003 varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella seitsemännellä varausvuorolla. Suter pelasi varauksen jälkeen yhden kauden yliopistokiekkoa Wisconsin Badgersin joukkueessa ennen siirtymistään Nashvillen farmijoukkue Milwaukee Admiralsiin kaudeksi 2004–2005 NHL:n työsulun ajaksi. NHL:ssä Suter pääsi debytoimaan kaudella 2005–2006. Suter on edustanut Yhdysvaltoja seitsemän kertaa arvoturnauksessa, kuudesti nuorissa ja kerran aikuisten tasolla.
16. kesäkuuta 2008 Suter solmi Nashvillen kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen, arvoltaan 14 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2012, Suter solmi Minnesota Wildin kanssa 13-vuoden ja noin 98 miljoonan dollarin sopimuksen.
Ardarik

Ardarik (k. noin 460) oli gepidien kuningas ja yksi Attilan luotetuimmista vasalleista. Attilan kuoltua Ardarik johti gepidien ja useiden muiden hunnien alistamien kansojen kapinaa. Ardarikin joukot löivät Attilan pojan Ellakin johtamat hunnit vuonna 455 Nedao-joen taistelussa.
Tyviö

Tyviö (vanhentuneelta nimitykseltään tyvikenttä) on heraldiikassa varsinainen airutkuvio, joka viittaa kilven alaosaan. Se ulottuu kilven reunasta reunaan ja käsittää vajaan kolmanneksen kilven alasta. Tyviön reuna ei ole aina tasainen, vaan se voi olla esimerkiksi aalto- tai sahakoroinen.
Fuji (1896)

Valmistus

Fuji ja sen sisarlaiva Yashima olivat ensimmäiset sotalaivat, jotka rakennettiin Japanin keisarilliselle laivastolle. Japanilaiset eivät vielä kyenneet itse rakentamaan moderneja terässotalaivoja, joten alus tilattiin Thames Iron Worksiltä, Isosta-Britanniasta vuonna 1894 osana vuoden 1893 laivasto-ohjelmaa. Aluksen suunnitteli G. C. Macrow. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 1. elokuuta ja alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1896. Alus valmistui 17. elokuuta 1897.

Palvelus

Fuji toimitettiin Japanin keisarilliselle laivastolle vuonna 1897 ja se oli osana laivastoa Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905. Alus sai kaksi osumaa Port Arthurin pommituksissa 9. helmikuuta 1904. 22. maaliskuuta se osallistui uudestaan Port Arthurin pommittamiseen. 10. elokuuta 1904 alus otti osaa Yalu-joen taisteluun ja 27. toukokuuta 1905 Tsushiman salmen taisteluun. Taistelussa Fuji sai 11 osumaa, mutta se osui itse venäläiseen taistelulaiva Borodinoon, joka räjähti osumasta. Borodinon 830 hengen miehistö yhtä lukuun ottamatta sai surmansa räjähdyksessä.
Venäjän–Japanin sodan jälkeen Fujilta poistettiin isommat tykit ja siihen asennettiin uudet Miyabara-kattilat. Vuonna 1910 sen brittiläiset tykit korvattiin neljällä japanilaisvalmisteisella 12 tuuman 40 pituuskaliiperin Type 41 -tykillä. Samalla aluksen luokitus laskettiin ensimmäisen luokan rannikkopuolustuslaivaksi ja sitä käytettiin merimiesten ja tykkimiesten koulutusaluksena. Fuji oli aivan liian vanhanaikainen osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan ja se palvelikin koko sodan ajan Kuressa harjoitusaluksena.
Vuonna 1922 aluksesta poistettiin potkurit ja se riisuttiin aseista muutettaessa asuntolalaivaksi. Sen puiset rakenteet purettiin ja pääkannelle rakennettiin iso harjoitustasanne. Se pysyi Yokosukassa kasarmina ja koulutuskeskuksena yli kaksi vuosikymmentä.
Vuodesta 1944 vanhaa laivaa käytettiin myös kehitys- ja tarkkailuasemana uusien, tehokkaampien naamiointikuvioiden testauksessa metrin pituisille lentotukialusten malleille. Fuji sai lukuisia osumia yhdysvaltalaisten ilmahyökkäyksissä, mutta pysyi pinnalla.
Alus romutettiin Yokosukassa vuonna 1948.
Winwind

WinWind Oy oli vuonna 2013 konkurssiin mennyt kansainvälisillä markkinoilla toiminut tuulivoimayritys. WinWinD valmisti, toimitti ja asensi yhden ja kolmen megawatin tuulivoimaloita sekä huolehti niiden käytöstä ja huollosta. Yritys oli perustettu vuonna 2000 Oulussa. Yrityksen pääkonttori sijaitsi Espoossa Keilaniemessä ja muut toimistot Intiassa, Ruotsissa ja Virossa. WinWinDillä oli kaksi omaa tehdasta. Kolmen megawatin voimalat tuotettiin Haminassa ja yhden megawatin voimalat Vengalissa, Intiassa. WinWinDin palveluksessa työskenteli yli 800 työntekijää (syyskuu 2011), mutta vuonna 2012 Suomessa työpaikkoja oli enää 230 henkilölle. Yrityksen omistivat intialainen Sterling Infotech Group, Abu Dhabilainen Masdar ja Suomen Teollisuussijoitus Oy. 
WinWinDin rakentamia tuulivoimaloita on ollut Suomessa muun muassa Kemissä, Kokkolassa, Kristiinankaupungissa, Haminassa, Oulussa, Oulunsalossa ja Porissa. Suuri osa niistä on purettu 2016. WinWinDin voimalat tuottavat sähköä myös Intiassa, Kiinassa, Portugalissa, Ranskassa, Ruotsissa, Tšekissä ja Virossa.
Voimaloiden valmistus tapahtui Haminassa ja Vengalissa, Intiassa. WinWindillä on tytäryhtiöt Ruotsissa ja Virossa.
Vuoden 2009 lopussa WinWinDin markkinaosuus Suomen tuulivoimamarkkinoista oli 42 prosenttia.
Winwind asetettiin konkurssiin 3. lokakuuta 2013 yhtiön omasta pyynnöstä.

Haminan tehdas

WinWinD käynnisti Haminan satamassa tuulivoimatehtaan lokakuussa 2009. Sen otaksuttiin työllistävän 250 henkeä vuonna 2009 ja 500 henkeä vuonna 2011. WinWinD on toimittanut Haminan Energialle tehtaan läheisyyteen 12 MW tuulipuiston vuonna 2010.

WWD-1, WinWinDin 1 MW voimala

WWD-1 voimaloita on pystytetty Suomessa 13 ja globaalisti 74 (Syyskuu 2010). PVO-Innopower Oy:llä oli kaksi Kokkolan tuulipuistossa, kolme Kristiinankaupungissa ja kolme Oulunsalossa. Teollisuuden Voima Oy:llä on yksi Eurajoella.

WinWinD 3, WinWinDin uuden sukupolven 3 MW voimala

WinWinD lanseerasi uuden tuulivoimalan, WinWinD 3:n vuonna 2011. Pilottiprojekti on jo käynnistynyt ja ensimmäinen WinWinD 3 voimala piti nousta Raaheen kevään 2012 aikana. Suunnittelun tavoitteena on konehuoneen painon huomattava keventyminen ja korkean tuoton takaaminen kaikissa tuuliluokissa. WinWinD 3 voimala on suunniteltu jopa 120 metrin roottorihalkaisijalla. Suuri roottori yhdessä korkean tornin kanssa tekee voimalan sopivaksi matalatuulisille ja metsäisille alueille. Kevyen konehuoneen ansiosta logistiikka ja pystytys helpottuu.
Garabogazköl

Garabogazköl (turkmeeniksi ”Mustan kurkun järvi”, ven. Кара́-Бога́з-Го́л, Kara-Bogaz-Gol) on matala lahti Kaspianmeren itärannalla Turkmenistanin luoteisosassa. Sen pinta-ala on pienentynyt 1900-luvun alun 16 000–18 000 neliökilometristä 7 000–10 000 neliökilometriin vuonna 2000. Lahden keskisyvyys on kahdesta kolmeen ja puoleen metriä. Kapea salmi yhdistää sen Kaspianmereen.
Lahdessa tapahtuva voimakas haihtuminen on kerännyt sen pohjaan paksun suolakerroksen, jota on hyödynnetty vuosisatojen ajan. Vuonna 1980 Garabogazköl erotettiin padolla Kaspianmeren pinnan alenemisen pysäyttämiseksi. Lahden kuivuminen aiheutti hiekkamyrskyjä ja muita ympäristöhaittoja. Kaspianmeren pinnan noustua pato purettiin vuonna 1992.
Lähellä lahden suuta sijaitsee Garabogazin kaupunki (vuoteen 2002 saakka Bekdaş).
Andrei Voronihin

Andrei Nikiforovitš Voronihin (ven. Андрей Никифорович Воронихин; 28. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1759 Novoje Usolje – 5. maaliskuuta (J: 21. helmikuuta) 1814 Pietari) oli venäläinen uusklassismin ajan arkkitehti ja taidemaalari. Voronihin syntyi Novoje Usoljen kylässä perheeseen, jonka jäsenet olivat kreivi Stroganovin orjia. Voronihin opiskeli Stoganovien taidekoulussa, josta parhaat oppilaat lähetettiin jatko-opintoihin suurempiin kaupunkeihin. Voronihin lähetettiin Moskovaan, jossa häntä opetti muun muassa Vasili Baženov. Kuultuaan Voronihinin menestyksestä kreivi Stroganov lähetti hänet Pietariin. Vuonna 1786 Stroganov vapautti Voronihinin orjuudestaan. Hän matkusti kreivin pojan, Paul Stroganovin kanssa Saksaan, Ranskaan ja Sveitsiin. Vuonna 1789 he matkustivat Pariisiin, jossa Vorohinin teki lopullisen päätöksen tulla arkkitehdiksi. Maaliskuusta 1800 lähtien Voronihin työskenteli Pietarin taideakatemian arkkitehtuurin professorina. Vuonna 1801 hän alkoi työskennellä kuuluisimman projektinsa, Kazanin katedraalin, parissa. Katedraali valmistui 1811. Vuosina 1806–1811 Voronihin rakensi kaivosinstituutin rakennuksen.
Sodanajan naisen muistomerkki

Sodanajan naisen muistomerkki on Helsingin Kalliossa sijaitseva kuvanveistäjä Heikki Häiväojan toteuttama muistomerkki. Se on omistettu Suomen naisten toiminnalle toisen maailmansodan aikana ja pystytetty vuonna 1996. Muistomerkki sijaitsee Porthaninrinteen varrella lähellä Toisen linjan risteystä, Kallion virastotalon korttelissa.
Kallioseinämään upotettuun muistomerkkiin kuuluu kahdeksan metriä korkea eteenpäin nojaava kulmikas teräspalkki ja Kurun harmaasta graniitista veistettyjä sileäpintaisia kivipaasia, joista suurin on 7,5 metriä leveä. Seinämäisten kivipaasien väliin jäävälle syvennykselle johtaa muutama porrasaskelma. Keskimmäisessä kivipaadessa lukee kullatuin kaunokirjoituskirjaimin ”1939 1945 – Sodanajan naisen kunniaksi – Krigtidens kvinna till ära”. Sen molemmin puolin oleviin kahteen pystypaateen on kaiverrettu naishahmoja esittävät korkokuvat, vasemmalla kotirintaman työläisäiti ja oikealla rintamalla palveleva sairaanhoitaja. Kallistuva teräspylväs symboloi samanaikaisesti sodan uhkaa ja uskoa tulevaisuuteen sekä toimii katseenvangitsijana. Häiväojan apuna teoksen toteuttamisessa olivat kuvanveistäjä Ari Laitinen ja teknikko Sakari Kinnunen.
Joukko kansalaisjärjestöjä, veteraanijärjestöjä ja kaatuneitten omaisten järjestöjä käynnisti muistomerkkihankkeen vuonna 1985. Aluksi muistomerkin paikaksi kaavailtiin Hakasalmen puiston kalliota ja suunnitelma tilattiin sotamuistomerkkeihin erikoistuneelta kuvanveistäjä Ensio Seppäseltä, joka olisi toteuttanut sen useita naishahmoja esittävänä patsaana. Helsingin kaupunginhallitus torjui tämän suunnitelman ja tarjosi vuonna 1989 muistomerkille vaihtoehtoisen paikan Porthaninrinteen kallioleikkauksen luota. Suunnittelijaksi pyydettiin abstraktista julkisesta taiteestaan tunnettu Heikki Häiväoja, jolta muistomerkin tilaajat kuitenkin toivoivat esittävää ja selkeää teosta. Häiväoja yhdisti muistomerkissä abstraktin konstruktion esittäviin reliefeihin. Muistomerkin paljasti 12. lokakuuta 1996 patsastoimikuntaa johtanut kauppaneuvos Ensio Hukkataival. Se oli Suomen ensimmäinen naisten sota-ajan toiminnalle omistettu valtakunnallinen muistomerkki.
Texasin liittäminen Yhdysvaltoihin

Texasin liittäminen Yhdysvaltoihin (engl. Texas annexation) tapahtui 29. joulukuuta 1845, jolloin itsenäinen Texasin tasavalta liittyi Yhdysvaltoihin sen 28. osavaltiona.
Texasin liittäminen johti suureen kiistaan Yhdysvalloissa erityisesti koska orjuus oli laillista Texasissa ja pohjoisen osavaltiot pelkäsivät sen horjuuttavan tasapainoa orjuutta hyväksyvien ja kieltävien osavaltioden välillä. Tästä huolimatta John Tyler  allekirjoitti presidenttiytensä kolmanneksi viimeisenä päivänä asiankirjan, joka liitti Texasin Yhdysvaltoihin.
Texasin osavaltion perustamisen myötä syntyi kiista siitä, että oliko Nuecesjoki vai Rio Grande Meksikon pohjoisraja. Kiista johti myöhemmin Meksikon–Yhdysvaltain sotaan, jonka käyttiin 1846–1848.
Martti Tulenheimo

Martti Akseli Tulenheimo (vuoteen 1906 Thulé; 20. maaliskuuta 1883 Kangasala − 18. lokakuuta 1945 Kangasala) oli suomalainen insinööri ja urkujenrakentaja, tehtailija Bror Axel Thulén poika. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1943.

Elämäkerta

Tulenheimo valmistui insinööriksi Polyteknillisen opiston koneenrakennusosastolta vuonna 1908 ja työskenteli kaksi vuotta tanskalaisessa Marcussenin urkurakentamossa. Hän toimi vuodesta 1912 isoisänsä, Ruotsista Suomeen muuttaneen Anders Thulén (1813–1872) Kangasalle vuonna 1843 perustaman Kangasalan Urkutehtaan johtajana. Yhdessä Oskar Merikannon kanssa hän julkaisi vuonna 1916 kirjan Urut, niiden rakenne ja hoito.
Sisällissodan aikana Tulenheimo toimi Kangasalan suojeluskunnan esikunnassa. Tulenheimo osallistui 1930-luvulla näkyvästi Lapuanliikkeen ja Isänmaallisen Kansanliikkeen toimintaan, joten hän suuntautui poliittisesti oikeistolaisemmin kuin useimmat sukulaisensa. Tulenheimo kuului Mäntsälän kapinan (27. helmikuuta – 6. maaliskuuta 1932) johtomiehiin, mistä hänet tuomittiin Turun hovioikeudessa kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen. 
Tulenheimon kuoltua Kangasalan Urkutehtaan toimintaa jatkoi vuoteen 1983 saakka hänen poikansa, insinööri Pertti Tulenheimo (1923−1983).
Martti Tulenheimon veljiä olivat lakimies, poliitikko ja professori Antti Tulenheimo (4.12.1879 Kangasala – 3.9.1952 Helsinki), asianajaja Eino Tulenheimo (28. toukokuuta 1885 Kangasala – 2. syyskuuta 1962 Helsinki) ja asianajaja Olli Tulenheimo (24.2.1891 Kangasala – 22.6.1971 Turku). Heidän sisarensa Katri (6.6.1881–21.11.1953) avioitui teologian tohtori ja poliitikko Paavo Virkkusen  (vuoteen 1906 Snellman, 27.9.1874 Pudasjärvi – 13.7.1959 Pälkäne) kanssa. Heidän äidinpuoleinen isoisänsä oli valtiopäivämies Agathon Meurman (9.10.1826 Kangasala – 17.1.1909 Helsinki) ja serkkunsa arkkitehti sekä asemakaavaopin professori Otto-Iivari Meurman (4.6.1890 Ilmajoki – 19.8.1994 Helsinki). Tulenheimon puoliso oli lääketieteen lisensiaatti Eva Debora Heman, heidän tyttärensä Eva Eila Tellervo Asztalos (s. 3.7.1918) oli lääkäri ja ekonomi.
Yoshiaki Takayama

Yoshiaki "Aki" Takayama (2. lokakuuta 1952 Japani – 22. helmikuuta 2010 Helsinki) oli japanilaissyntyinen suomalainen ravintoloitsija ja kokki.
Vuonna 1972 Suomeen muuttaneen Takayaman vaimo Pirjo Takayama perusti 1980-luvun lopulla Helsinkiin Kabuki-nimisen japanilaisen ravintolan, jossa Aki toimi keittiömestarina. Ravintolasta muodostui nopeasti eri alojen taiteilijoiden, urheilijoiden ja muiden julkisuuden henkilöiden suosima paikka. Ravintolan asiakaskuntaan kuuluivat muun muassa Ville Valo, Renny Harlin ja Kimi Räikkönen.
Vuonna 2006 Like-kustannus julkaisi Takayaman yhdessä Jukka Kankaan ja Tommi Tukiaisen kanssa toimittaman keittokirjan, joka sisälsi ruokaohjeiden lisäksi keskusteluja ravintolan tunnettujen asiakkaiden kanssa. Hänet tunnettiin myös useiden ravihevosten omistajana ja kasvattajana.
Takayama kuoli syöpään 57-vuotiaana helmikuussa 2010.
Olympoksensoilimo

Levinneisyys

Olympoksensoilimo on endeeminen (kotoperäinen) Pohjois-Kreikassa Ólympos-vuorella. Se kasvaa laajimmillaan 400–2 400 metrin korkeudella, pääosin 700–1 400 metrissä. Lajin kasvupaikat ovat varjoisia kalkkikallion rakoja, se suosii purojen läheisyyttä ja pohjoissivua. Kasvi on lailla suojeltu Kreikassa.

Käyttö

Olympoksensoilimoa voidaan kasvattaa koristekasvina alppipuutarhassa.
Kosemkina

Kosemkina eli Narvusi on luterilainen seurakunta Länsi-Inkerissä. Historiallisesti sen alue on käsittänyt Laukaanjoen alajuoksun ja Kurkolanniemen kylät. Luterilaisten inkerinsuomalaisten lisäksi seudulla on asunut ortodoksisia inkerikkoja ja vatjalaisia. Nykyään seurakunnan alue kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin, Laukaansuun ja Suuren-Lutskan kuntiin. Aiemmin, Venäjän keisarikunnan aikana kylä (venäjäksi Kuzjomkino) ja ympäröivä seutu oli osa Pietarin kuvernementin Jaaman kihlakuntaa.

Seurakunnan historia

Kosemkinan seurakunta on perustettu viimeistään 1640-luvulla. Vuonna 1690 se liitettiin Narvan ruotsalaiseen tuomiokirkkoseurakuntaan. Venäläisten vallattua Inkerin Kosemkinalla oli yhteinen kirkkoherra Narvan pyhän Mikaelin suomalais-ruotsalaisen seurakunnan kanssa.
Suuren-Narvusin kylään rakennettiin vuonna 1732 pyhän Andreaan kirkko. Vuonna 1879 se korvattiin kivisellä pyhän kolminaisuuden kirkolla. Vuonna 1905 Kosemkinassa oli 3 700 suomalaista ja 100 virolaista seurakuntalaista. Vuosittain Narvusissa pidettiin 32 suomen- ja vironkielistä jumalanpalvelusta.
Seurakunnan lounaisosa liitettiin vuonna 1920 Viroon Tarton rauhansopimuksella. Viroon kuulunutta aluetta sanottiin Viron Inkeriksi. Venäjälle jäänyt osa oli vuodesta 1920 lähtien itsenäinen seurakunta. Kosemkinassa jumalanpalveluksen loppuivat vuonna 1935, ja viranomaiset sulkivat kirkon seuraavana vuonna. Saksalaismiehityksen aikana Kosemkinan kirkko oli jälleen käytössä.
Kosemkinan seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1990, ja se sai takaisin aiemmin kerhotalona käytetyn kirkon. Seurakunta kuuluu Inkerin evankelis-luterilaisen kirkon Länsi-Inkerin rovastikuntaan. Sen kirkkoherrana toimii Anatolij Leshik

Kosemkinan kylät

Arsiansaari, Feodormaa, Haavikko, Hakaja, Hinnola, Joenperä, Kaipaala, Kiiskala, Kirjamo, Konnu, Korovina, Kotko, Kukkosi, Kullankylä, Kurkula, Laukaansuu, Liivakylä, Luttova, Mannakka, Narvusi, Pärspää, Ropsu, Salansuu, Struuppova, Suokylä, Sutela, Takaväljä, Tiensuu, Uusi Narvusi, Uusi Struuppova, Vena, Vipiä
Jokijärvi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 70 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan neljä saarta, joista kolme on pieniä luotoja ja yksi 3–4 hehtaaria suuri. Sen rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä ja sen rannat ovat kosteikkoa. Sen lähiympäristössä on neljä maatilaa, neljä vakituista asuntoa ja neljä vapaa-ajan asuntoa, joista yksi sijaitsee suuressa saaressa. Rantaan asti tulee kaksi tietä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Ilmoilanselän alueeseen (35.771) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty kosteikoksi, jonka karttanimenä on ”Yokijarvi”. Sille on merkitty saari nykyisen suuren saaren kohdalle. Sen ympäriltä on raivattu niittyjä nykyisten peltomaiden kohdilta. Vuoden 1957 peruskartassa on niityt vaihtuneet peltomaiksi ja jopa suuri saari kekellä järveä on viljelty. Saaren viljely on lopetetty vuoden 1976 kartassa ja vuoden 1986 kartassa on järven luusuassa oleva pieni peltopalsta metsitetty.
Petroskoin joukkoliikenne

Petroskoin joukkoliikenne perustuu johdinauto- ja minibussiliikenteeseen.

Bussit ja minibussit

1990-luvun lopulla busseja alettiin korvata minibusseilla, jotka ovat alun perin minibusseja tai pakettiautoista tehtyjä minibusseja. Niissä on kuljettajarahastus. Taksa on vuodesta 2013 lähtien 20 ruplaa. Vuonna 2009 taksa oli 12-15 ruplaa. Alennusliput eivät ole käytössä minibusseissa.

Taksit

Petroskoissa on paljon taksiyhtiöitä, jotka tarjoavat erilaisia takseja pikkuautoista limusiineihin. Taksien yleinen taksa keskustan alueella lokakuussa 2008 oli 100 ruplaa.
Työ- ja elinkeinokeskus

Tekes - teknologian ja innovaatioiden kehittämiskeskus

Te-keskuksissa toimineet teknologian kehittämisosastot tarjosivat yrityksille ja tutkimusorganisaatioille Teknologian ja innovaatioiden kehittämiskeskuksen teknologia- ja asiantuntijapalveluja osana Tekesin verkostoa.

Tehtävät

Työ- ja elinkeinokeskusten tehtävänä oli pk-yritysten tukeminen ja neuvonta, yritysten teknologisten kehityksen edistäminen ja auttaminen vientiin ja kansainvälistymiseen liittyvissä asioissa, alueellisen työvoimapolitiikan toteuttaminen, työvoimapoliittisen aikuiskoulutuksen suunnittelu ja organisointi, maatalouden, maaseudun elinvoimaisuuden ja maaseutuelinkeinojen edistäminen, kalatalouden kehittäminen ja osallistuminen sekä vaikuttaminen alueen kehitykseen.
Yrjönkadun uimahalli

Yrjönkadun uimahalli on Suomen ensimmäinen ja vanhin julkinen uimahalli. Halli otettiin käyttöön 4. kesäkuuta 1928 ja kesti kauan, ennen kuin Suomeen avattiin toinen julkinen uimahalli. Yrjönkadun halli sijaitsee Helsingissä osoitteessa Yrjönkatu 21b, ja sen omistaa Helsingin kaupunki.
Uimahallirakennus on arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnittelema ja tyyliltään 1920-luvun klassismia. Hallin esikuvana oli varsinkin Tukholman Centralbadet. Se oli alun perin yksityisomistuksessa, mutta siirtyi SVUL:lle 1954 ja Helsingin kaupungille 1967. Halli entisöitiin vuosina 1997–1999.
Yrjönkadun uimahallin ensimmäisessä kerroksessa on 25 × 10 metrin allas, kaksi saunaa ja pukukaapit altaan reunoilla. Toisessa kerroksessa on lepohyttejä, saunoja ja kahvilapalvelut. Halliin myydään erikseen ensimmäiseen kerrokseen sekä molempiin kerroksiin oikeuttavia lippuja. Hallissa on perinteisesti uitu alasti, mutta uima-asun käyttö on ollut sallittua vuodesta 2001. Miehillä ja naisilla on omat uintivuoronsa. Maaliskuussa 2012 Yrjönkadun uimahalli ilmoitti vaihtavansa alkuperäisen vuodelta 1928 peräisin olevan puukiukaansa uuteen vähentääkseen Forumin kiinteistöjen savuhaittoja. Uusi puukiuas otettiin käyttöön elokuussa 2013. Se on 2,8 metriä korkea ja sen arvioidaan olevan yksi Suomen suurimpia puukiukaita.
Britannian yleisradioyhtiö BBC sijoitti vuonna 2015 Yrjönkadun uimahallin maailman kauneimpien uimahallien listalle.
Andalo

Matkailu

Andalo on suosittu matkailukohde ympäri vuoden. Talvisin Paganellan hiihtokeskuksessa on 50 kilometriä laskettelurinteitä. Muita alueen nähtävyyksiä on järvi Lago di Molveno sekä Adamello-Brentan luonnopuisto.
Mario Trevi

Agostino Capozzi, taiteilijanimeltään edelleen Mario Trevi, (s. 2. marraskuuta 1941 Melito di Napoli, Italia) on italialainen laulaja.
FS Aquitaine (D650)

Palvelus

Alus on vuonna 2014 aktiivipalveluksessa.
Kotkan Satama

Liikenne ja henkilöstö

Liikennemäärältään Kotkan satama oli Suomen toiseksi suurin yleissatama vuonna 2008. Liikennemäärästä viennin osuus oli 43,6 %, tuonnin 25,3 %, kauttakulun 29 % ja kotimaan liikenteen 2,1 %. Konttiliikenteessä Kotkan satama oli vuonna 2008 Suomen suurin, jonka kautta kulki noin 40 % Suomen satamien konttiliikenteestä ja myös autojen tuonti- ja transitosatamana se oli Suomen suurin. 
Kotkan satamasta on säännölliset yhteydet muun muassa Göteborgin, Tallinnan, Lyypekin, Hampurin, Bremenin, Amsterdamin, Rotterdamin, Tilburyn, Hullin, Pietarin ja Antwerpenin satamiin.
Kotkan Sataman palveluksessa oli keskimäärin 60 henkilöä vuonna 2008. Käytännön työ satamassa tehdään yli sadan yrityksen kanssa ja satama-alueella työskentelee eri yritysten työntekijöitä yli 3 000.