google/wiki40b huggingface dataset:
Demonstratiivipronomini

Demonstratiivipronominit (myös osoituspronominit eli osoitusasemot) ovat pronomineja, jotka viittaavat johonkin esineeseen tai asiaan. Suomen kielen demonstratiivipronominit ovat yksikössä tämä, tuo ja se, monikossa nämä, nuo ja ne. Puhekielessä ja murteissa persoonapronominit hän ja he korvataan yleensä demonstratiivipronomineilla se ja ne. Tämä ja nämä viittaavat puhujan ulottuvilla olevaan kohteeseen, tuo ja nuo olemassa, mutta ei ulottuvilla olevaan kohteeseen sekä se ja ne kohteeseen, joka ei ole läsnä tai vain kuulijan huomattavissa.
Demonstratiivipronominit taipuvat kaikissa sijoissa pääsanansa mukaan. Niitä on mahdollista käyttää joko yksin tai substantiivin yhteydessä.
Helena Ylänen

Riitta Helena Ylänen (5. toukokuuta 1943 Helsinki – 20. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli Helsingin Sanomien elokuvakriitikkona ja -toimittajana 36 vuotta eläkkeelle jäämiseensä 2005 saakka.
Ylänen opiskeli Helsingin yliopistossa englantia ja kirjallisuutta mutta vaihtoi vuonna 1969 Sanoma Oy:n toimittajakouluun. Samoihin aikoihin hän aloitti elokuva-arvostelujen kirjoittamisen Helsingin Sanomiin, ja hänet nimitettiin 1979 lehden elokuvatoimittajaksi Paula Talaskiven jälkeen.
Elokuvakriitikko Hannu Björkbacka luonnehti Helena Ylästä ”persoonalliseksi ääneksi, jonka arviot lukee kirjoittajan, jos ei elokuvan, takia”. Toisaalta Yläsen arvostelut jakoivat mielipiteitä ja niitä syytettiin muun muassa suomalaisten elokuvien yliarvostuksesta. Ylänen palkittiin Betoni-Jussilla vuonna 2017.
Kanariantaateli

Ulkonäkö ja koko

Kanariantaateli kasvaa vähitellen suureksi ja puumaiseksi. Sen haaraton, tasapaksu runko on melko sileä. Runko on yleensä 10–14 metriä korkea ja jopa 75–90 senttimetriä paksu. Vanhojen lehtikantojen jäänteet varisevat ajan myötä pois rungosta, jättäen runkoon kauniin ruutumaisen kuvioinnin. Lehtilatvus on vanhemmiten 6–10 metriä halkaisijaltaan. Lehdet ovat hienoja, sulkamaisia, jäykästi kaarevia ja väriltään himmeän tummanvihreitä. Tyypillisesti ne ovat kuutisen metriä pitkiä, mutta voivat kasvaa jopa kymmenen metrin mittaisiksi. Lehdessä on lehdyköitä 300–400 kappaletta. Lehden keskiosassa ne ovat 30–40 cm pitkiä ja 2 cm leveitä. Tyviosan lehdykät ovat muuttuneet teräviksi oraiksi. Kukat ovat keltaisia. Ne sijaitsevat lehtien lomassa olevissa oranssinpunaisissa, runsashaaraisissa ja usein yli metrin pituisissa kukinnoissa. Kanariantaateli on kaksikotinen. Hedelmä on läpimitaltaan noin 2 cm pitkä, oranssi, mauton luumarja.
Kanariantaatelin hedelmät eivät kelpaa ihmiselle syötäviksi toisin kuin sen paljon viljelty lähilaji välimerentaateli eli taatelipalmu (Phoenix dactylifera).

Levinneisyys

Nimensä mukaisesti kanariantaateli on alun perin kotoisin Kanariansaarilta. Nykyään sitä kasvatetaan laajalti Välimeren alueen maissa. Lajia on istutettu paljon myös mm. Kaliforniaan ja Floridaan. Se menestyy myös pohjoisempana ja lajia voi Euroopassa tavata kasvatettuna Etelä-Englantia myöten.

Käyttö

Kanariantaateli on suosittu kadunvarsi- ja puistopuu. Se on olennainen osa Välimeren alueen kaupunkiarkkitehtuuria. Lajia istutetaan myös lintujen pesimispuiksi. Esimerkiksi Etelä-Espanjassa merkittävä osa mustarastaskannasta pesii kanariantaatelien suojaa antavissa, oraisissa lehtiruusukkeissa.
Audi A6 (C6)

Yleistä

Audi pyrki uudella A6:lla muuttamaan mallin imagoa aikaisempaa edustavampaan ja urheilullisempaan suuntaan. Tarkoituksena oli tehdä "maailman urheilullisin bisnesluokan sedan". Aikaisemmin A6:n omistajat olivat pääosin vanhempia ihmisiä, mutta nyt pyrittiin houkuttelemaan nuorempaa ostajakuntaa.
Ulkomitoiltaan ja sisätiloiltaan malli on aikaisempaa lähempänä A8-mallia. Muotoilultaan auto on hieman vanhempaa C5-koria kulmikkaampi. Suurin muutos tapahtui ehkä keulan muotoilussa, johon ilmestyi kromireunainen alhaalta ylös yltävä maski. Myös sisätiloiltaan auto muistuttaa isoveljeään Audi A8:a keskikonsoliin sijoitettuine MMI-informaatio- ja käyttöjärjestelmineen.
Vuoden 2006 lopulla Audi ilmoitti, että syksyllä 2007 A6:n tuotanto aloitetaan myös Intian Aurangabadissa, jossa valmistetaan autoja maan omille markkinoille. Tuotanto tapahtuu ns. CKD-järjestelmän avulla (Completely Knocked Down). Tämä tarkoittaa sitä, että osat valmistetaan edelleen Saksassa, mutta auto kootaan Intiassa. Vuoden 2008 valmistustavoitteena on yli 300 autoa ja määrän on tarkoitus kasvaa. Kiinassa autosta valmistetaan myös pitkällä akselivälillä varustettu A6L-mallia. Se on suunniteltu nimenomaan Kiinan kasvaville loistoautomarkkinoille. Moottorivaihtoehtoina ovat muun muassa 3.2 FSI V6 ja 4.2 FSI V8, jälkimmäisessä vetotapa on neliveto.
Vuoden 2004 Euro NCAP -kolaritestistä A6 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Moottorit

Uuden mallin myötä moottorivalikoima uudistui täydellisesti. Vanhat nelisylinteriset vaihtoehdot poistuivat kokonaan valikoimasta. Aikaisempaan sukupolveen verrattuna valikoimaan tuli entistä tehokkaampia moottoreita, ja mm. 2,4-litraisen V6-moottorin teho nousi 10 kW:lla. Osa moottoreista ehdittiin jo ennen A6:sta esitellä muissa VW-konsernin autoissa. Moottorit ovat pääosin 6-sylinterisiä, lukuun ottamatta 4-sylinterisiä 2-litraisia ja 4,2-litraista V8-moottoria. Kaikki moottorit ovat eteen pitkittäin sijoitettuja.
Vuoden 2007 mallisarjaan esiteltiin keväällä 2006 uusi 4,2-litrainen FSI-moottori, joka on hyvin läheistä sukua RS4:ssä käytetylle koneelle. Moottorissa on tehoa edeltäjäänsä BAT-moottoriin nähden 15 hv enemmän, polttoaineenkulutuksen kuitenkin ollessa 10 % alhaisempi. Moottorin yhteydessä on aina 6-vaihteinen Tiptronic-vaihteisto ja quattro-neliveto. Samalla myös 3-litraisen TDI-moottorin tehoa lisättiin. Aikaisemmasta 224 hevosvoimaan verrattuna, moottorista irtoaa tästedes 233 hv. Syyskuussa 2006 esiteltiin myös uusi 2,8-litrainen FSI- ja Valvelift-tekniikkaa (muuttuva venttiilienajoitus ja -nousu) käyttävä bensiinimoottori. Ensimmäiset uudella moottorilla varustetut autot valmistuvat loppuvuodesta 2006.
Timo Grönlund

Timo Tapio Grönlund (s. 6. tammikuuta 1954 Tampere) on suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla. Hän kilpaili kansainvälisellä tasolla 1970–1980-luvulla ja edusti seuratasolla Pirkka-Melojia ja Tampereen Vihuria.
Grönlund karsiutui Montrealin olympialaisissa 1976 välierissä kanadalaisyksiköiden 500 metrillä ja keräilyerissä 1 000 metrillä. Moskovassa 1980 hän sijoittui kuudenneksi sekä 500 että 1 000 metrillä. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän oli neljäs 1 000 metrillä ja viides 500 metrillä. Soulissa 1988 hän karsiutui 500 metrillä välierissä ja 1 000 metrillä keräilyerissä.
MM-kilpailuissa Grönlund sijoittui kanadalaisyksiköissä 500 metrillä kahdeksanneksi ja 1 000 metrillä seitsemänneksi vuonna 1973, 1 000 metrillä kuudenneksi ja 10 000 metrillä viidenneksi 1975 sekä 10 000 metrillä neljänneksi 1983. Hän saavutti nuorten EM-pronssia yksiköiden 500 metrillä vuonna 1971. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän voitti 18 kultamitalia vuosina 1973–1988.
Grönlund voitti yhteensä 85 Suomen-mestaruutta, joista yksi tuli maratonmelonnasta. Kanadalaisyksiköissä hän voitti mestaruuden 500 metrillä vuosina 1971–1986 ja 1989–1990, 1 000 metrillä 1970–1986 ja 1988–1990 sekä 10 000 metrillä 1971–1986 ja 1988–1990.
Timo Grönlundin serkku Lasse Grönlund voitti 21 Suomen-mestaruutta kanadalaiskaksikoissa, muun muassa Timo Grönlundin parina vuosina 1970–1975.
Al-Holin pakolaisleiri

Al-Holin pakolaisleiri on Syyrian koillisosassa Al-Holin kaupungin alueella sijaitseva pakolaisleiri. Kesällä 2019 leirille oli koottu yli 70 000 ihmistä. Leirin asukkaista noin 90 prosenttia on naisia ja lapsia.
Al-Holin leiri perustettiin ensimmäisen kerran Persianlahden sodan seurauksena vuonna 1991. Vuodesta 2016 alkaen leirillä oli asunut noin 10 000 irakilaista ja syyrialaista pakolaista, jotka olivat paenneet Isis-jihadistijärjestöä. Maaliskuussa 2019 käydyn Baghuzin taistelun jälkeen leirille tuotiin 64 000 naista ja lasta, joista suurimmalla osalla oli yhteyksiä Isisiin. Asukkaista noin 11 000 on ulkomaalaisia Isis-taistelijoiden perheenjäseniä.
Leiriä hallinnoivat kurdit, jotka kuuluvat Syyrian demokraattisiin joukkoihin (SDF). Leirissä asutaan teltoissa, ja leirin olosuhteita on kuvattu kurjiksi ja alkeellisiksi. Ulkopuolinen kävijä saa liikkua leirissä kahden tunnin ajan kahden aseistetun vartijan suojaamana. Leirillä kerrotaan toimivan Isisin islamilainen poliisi hisba, joka pitää leirissä kuria ja vaikeuttaa asukkaiden yhteydenpitoa ulkopuolisten kanssa.
Leirin ulkomaalaisten joukossa on noin kymmenen suomalaista naista ja heidän noin 30 lastaan. Suomen kansalaisten noutamisesta leiriltä Suomeen on keskusteltu Suomessa vuoden 2019 aikana. Suojelupoliisi pitää Isis-naisia turvallisuusriskinä.
Markku Teräsvasara

Markku Teräsvasara (s. 1965 Turku) on toiminut Outotecin toimitusjohtajana vuoden 2016 lokakuusta lähtien.

Ura

Markku Teräsvasara valmistui rakennusinsinööriksi Porin teknillisestä opistosta. Hän aloitti uransa Nord-Engineering Oy:n suunnittelijana vuonna 1988. Sen jälkeen hän jatkoi suunnittelijan töitä vuosina 1990-1993 Insinööritoimisto Lauri Pitkälä Oy:ssä. Vuosina 1994-1997 hän toimi projektipäällikkönä Insinööritoimisto Pitkälä Oy & Pitla Oy:ssä. Vuodesta 1997 vuoteen 2016 hän työskenteli ruotsalaisessa Atlas Copco -teknologiayrityksessä, ensin myyntitehtävissä, myöhemmin erilaisissa johtotehtävissä. Atlas Copco -vuosinaan hän työskenteli Kirkkonummen Masalassa, Ruotsin Örebrossa ja Kiinassa. Teräsvasara oli Ruotsin myyntiyhtiön ensimmäinen ulkomainen toimitusjohtaja ja toimi lopuksi toimialansa palveludivisioonan johtajana. Hänellä oli alaisia eri mantereilla yli 5 000 ja hänen johtamansa divisioonan liikevaihto oli yli miljardi euroa. Teräsvasara toimi yhtiössä rakennus- ja kaivostekniikan toimialalla. Kesäkuussa 2016 Outotec nimitti hänet toimitusjohtajakseen Pertti Korhosen jälkeen. Vaikka sekä Atlas Copco että Outotec toimivat kaivannaisteollisuuden alueella, ne eivät ole kilpailijoita, sillä Atlas Copco toimii jalostusketjun alkupäässä ja Outotec loppupäässä.  Atlas Copco valmistaa muun muassa paineilmakompressoreja ja erilaisia rakennus- ja louhintalaitteita.
Outotecin hallituksen puheenjohtaja Matti Alahuhdan mukaan nimitykseen vaikutti Teräsvasaran pitkä nousujohteinen ura Atlas Copcossa, jossa hän toimi johtajana kaivosalan laite- ja palveluliiketoiminnoista ja menestyi niin nousu- kuin laskukaudellakin.
Outotecillä yksi Teräsvasaran ensimmäisistä muutoksista oli palveluliiketoiminnan eriyttäminen omaksi yksikökseen.

Yksityiselämä

Teräsvasara on naimisissa ja hänellä on yksi tytär. Hän harrastaa muun muassa melontaa ja juoksua.
Vigilia (Rautavaara)

Vigilia on Einojuhani Rautavaaran vuonna 1971 valmistunut "Pyhän Johannes Kastajan muistolle" omistettu ortodoksinen kirkkomusiikkiteos sekakuorolle ja laulusolisteille. Teos on toistaiseksi ainoa suomalaisen säveltäjän säveltämä vigilia. Kyseessä oli alun perin Helsingin Juhlaviikkojen ja Suomen Ortodoksisen Kirkon tilausteos, ja se sai kantaesityksensä jumalanpalveluksen yhteydessä Uspenskin katedraalissa Helsingissä. Vuonna 1997 Rautavaara laati Vigiliasta lyhennetyn version konserttikäyttöä varten. Vuoden 1997 versiosta tehtiin myös englanninkielinen käännös ulkomaisia kuoroja varten. 
Rautavaara pyrki Vigiliassa irrottautumaan ortodoksisen kirkon jumalanpalvelusmusiikiksi vakiintuneesta 1800-luvun romanttisesti sävyttyneestä kirkkolauluperinteestä ja halusi lähestyä uskonnollista tekstiä arkaaisemmasta, bysanttilaisesta näkökulmasta. Sanomaa tehostaakseen Rautavaara sulautti teokseensa myös modernista kuorokirjallisuudesta tuttuja tehokeinoja, kuten kuiskausääniä ja mikrointervalleja. Teoksen yleissävy on kuitenkin harras, ja siinä on voimakas mystinen tunnelmalataus. 
Lauluteknisen haastavuuden takia Vigiliaa kuullaan vain harvoin jumalanpalveluksissa tavallisten kirkkokuorojen esittämänä, mutta teosta on kuultu runsaasti ympäri maailmaa sekä koti- että ulkomaisten ammattikuorojen ohjelmistossa. Radion kamarikuoro levytti teoksen säveltäjän 70-vuotispäivien yhteydessä vuonna 1998, ja kotimaiset musiikkikriitikot valitsivat levytyksen vuoden kuorolevyksi.
Vigilia esitettiin pitkän tauon jälkeen vuonna 2011 osana Helsingin Juhlaviikkojen ohjelmaa.
Gomsin alue

Gomsin alue (saks. Bezirk Goms) on yksi Sveitsin 148:sta ja Wallisin kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta. Maantieteellisesti Gomsin alue sijaitsee Rhônen latvoilla, paikoin hyvin kapeassa laaksossa, laakson rinteillä ja ylätasangoilla. Matkailu on alueella tärkeä elinkeino: muun muassa maailmanperintökohteeseen kuuluva Aletschjäätikkö sijaitsee Gomsin alueella.

Asukkaat ja kieli

Gomsin alue on saksankielistä maaseutua: vuonna 2000 alueen vakituista asukkaista 93 % oli saksankielisiä. Ranskankielisiä oli noin 1 % ja muun kielisiä noin 6 %.
Stephanie Pratt

Stephanie Lynn Pratt (s. 11. huhtikuuta 1986) on yhdysvaltalainen julkisuuden henkilö. Hänet tunnetaan parhaiten MTV:n tositv-sarjasta The Hills. Stephanie on Spencer Prattin pikkusisko.
Stephanie nähtiin ensimmäisen kerran The Hillsissä kolmannella tuotantokaudella vuonna 2007.
Pikkusuukampela

Ulkonäkö ja koko

Kala on noin 75 cm pitkä. Silmät ovat oikealla puolella. Pikkusuukampela pystyy vaihtamaan väriä ja siten sopeuttamaan värinsä meren pohjaan.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkusuukampelaa esiintyy Beringinmeressä sekä lähellä Alaskaa sijaitsevasta Navarinin rotkosta ja Aleuttien länsiosasta Kalifornianlahdelle saakka.

Ravinto

Laji syö pieniä kaloja ja merenpohjan selkärangattomia.
Matti Oja

Matti Oja (20. toukokuuta 1865 Nivala – 16. maaliskuuta 1934 Nivala) oli suomalainen maanviljelijä ja yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka toimi erinäisissä luottamustoimissa kotikunnassaan Nivalassa. Oja oli Maalaisliiton Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä valittu kansanedustaja vuosina 1919–1921. Eduskunnassa Nivala toimi lakivaliokunnan, työväenasiain- ja suuren valiokunnan jäsenenä.
Ruskovatsaleiju

Levinneisyys

Ruskovatsaleijua tavataan suuressa osassa Australiaa. Harhailijana sitä on tavattu Uudessa-Seelannissa ja Norfolkinsaarilla. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rencontres d’Arles

Rencontres d’Arles [ʁɑ̃kɔ̃tʁə daʁl], aiemmin Rencontres internationales de la photographie d’Arles, on Etelä-Ranskan Arlesissa vuosittain järjestettävä valokuvataiteen kansainvälinen festivaali. Vuonna 1970 aloitettu kesätapahtuma on yksi maailman vanhimmista, suurimmista ja arvostetuimmista valokuva-alan katselmuksista. Vuonna 2017 festivaaleilla kävi 125 000 vierasta.
Heinä-syyskuussa järjestettävän festivaalin ydin muodostuu kymmenistä yhtäaikaisista valokuvanäyttelyistä ja iltaisin valokuvien projisoinnista ulkotiloissa. Näyttelyt tuotetaan usein yhteistyössä ranskalaisten ja ulkomaisten alan museoiden kanssa. Joinakin vuosina osa ohjelmistoa on vierailevan taiteellisen johtajan suunnittelemaa, kuten vuonna 2004 Martin Parrin, vuonna 2006 Raymond Depardonin, vuonna 2008 Arlesissa syntyneen muotisuunnittelija Christian Lacroix’n ja vuonna 2009 Nan Goldinin. Näyttelypaikkoina on Arlesissa sellaisiakin tiloja joihin yleisöllä ei muuten ole pääsyä, kuten vanhoja roomalaisajan rakennuksia sekä tyhjille jääneitä teollisuustiloja. Festivaalin keskuspaikkana on SNCF-rautatieyhtiön vanhasta konepajasta kunnostettu valokuvakeskus L’Atelier des Forges. Näyttelyiden lisäksi ohjelmistoon kuuluu muun muassa keskustelutilaisuuksia ja työpajoja, jotka painottuvat festivaalin avajaisviikolle.
Tapahtuman perustivat vuonna 1970 valokuvaaja Lucien Clergue, kirjailija Michel Tournier ja historioitsija Jean-Maurice Rouquette.

Palkintoja ja kilpailuja

Vuodesta 2002 festivaaleilla on jaettu palkintoja, joiden kohteet ja kriteerit ovat vaihdelleet usein. 2010-luvun lopulla palkintoja on neljä: Prix Découverte (25 000 euroa) nuorelle ”löydölle”, Prix du Livre d’Auteur ja Prix du Livre Historique (kumpikin 8 000 euroa) uusille kuvateoksille ja vanhojen kuvien kokoelmateoksille, sekä Prix Photo-Texte (6 000 euroa) valokuvausta ja tekstiä yhdistäville teoksille. Vuodesta 2016 on lisäksi jaettu naisvalokuvaajille tarkoitettua palkintoa Prix de la Photo Madame Figaro-Arles (10 000 euroa). Vuonna 2016 Arlesissa alettiin pitää virtuaalitodellisuutta hyödyntävien teosten katselmusta, jonka pääpalkinto on 10 000 euroa.
1980-luvun puolivälistä alkaen festivaalien ohjelmistoon kuului alle 35-vuotiaille valokuvaajille tarkoitettu European Kodak Award -kilpailu rahapalkintoineen. Arlesin loppukilpailua edelsivät maakohtaiset karsinnat. Vuodesta 1992 kilpailu muuttui katselmukseksi nimeltä Kodak European Panorama of Young Professional Photography. Sittemmin Arlesin alkuperäinen pääsponsori Kodak on vetäytynyt festivaalin tukemisesta menetettyään asemiaan valokuvauksen digivallankumouksessa.

Suomalaiskuvaajia Arlesissa

Vuoden 1986 festivaaleilla Suomi oli ensi kertaa esillä Arlesissa, kun Arno Rafael Minkkinen ja Markus Leppo kokosivat sinne katsauksen suomalaiseen valokuvaukseen. Sittemmin suomalaisista valokuvaajista  ovat olleet laajemmin esillä ainakin Minkkinen (1994), Susanna Majuri (Work in Progress -pääpalkinto 2005), Pentti Sammallahti (yksityisnäyttely 2005), Tuomo Manninen (2007) ja Nelli Palomäki (Discovery-palkintoehdokkuus 2012).
Ryan Parent

Ura

Viimeiset juniorivuotensa Parent pelasi OHL-liigan Guelph Stormissa, jossa hän aloitti kaudella 2003–2004. Nashville Predators varasi Parentin vuoden 2005 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella varausvuorolla 18. Kaudella 2005–2006 Parent valittiin OHL:n tähdistökentälliseen. Kauden jälkeen Parent pääsi pelaamaan AHL:n pudotuspelejä Nashvillen farmijoukkueessa Milwaukee Admiralsissa. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi kuitenkin Guelphiin. Helmikuussa 2007 Parent oli osa suurkauppaa, jossa hän siirtyi Philadelphia Flyersiin Scottie Upshallin ja ensimmäisen sekä kolmannen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Peter Forsbergiin. Parent valittiin jälleen kauden päätteeksi OHL:n tähdistökentälliseen, ja loppukaudesta hän pääsi jälleen pelaamaan ammattilaiskaukaloissa. Parent pelasi kuusi peliä AHL-joukkue Philadelphia Phantomsissa, ja NHL-debyyttinsä hän teki Philadelphiassa 5. huhtikuuta 2007 New Jersey Devilsiä vastaan.
Kausilla 2007–2008 ja 2008–2009 Parent ei vielä pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa Philadelphian NHL-joukkueesta, vaan pelasi paljon myös AHL:n Phantomsissa. Parentin ensimmäinen kokonainen NHL-kausi oli kausi 2009–2010. Hän ei pelannut runkosarjassa kuitenkaan kuin 48 ottelua. Parent oli pitkään sivussa selkävaivojen takia, ja joutui ongelmien takia käymään myös leikkauksessa. Stanley Cup -finaaleihin päässeessä Philadelphiassa Parent pelasi lisäksi 17 pudotuspeliottelua. Kauden jälkeen hänet kaupattiin takaisin Nashvilleen vaihdossa Dan Hamhuisiin. Parent ei pelannut Nashvillessä peliäkään, vaan siirtyi lokakuussa 2010 Vancouver Canucksiin. Kaudella 2010–2011 hän pelasi neljä NHL-ottelua, mutta pääosan kaudesta hän vietti AHL:n Manitoba Moosessa pelaten 39 ottelua tehopistein 1+1=2.
Kaudella 2011–2012 Parent pelasi AHL-liigan Chicago Wolvesissa vain 22 ottelua, ja seuraavana syksynä hän teki sopimuksen Anaheim Ducksin farmijoukkue Norfolk Admiralsin kanssa. Tammikuussa 2013 myös Ducks teki sopimuksen Parentin kanssa.
Parentia pidetään yleisesti puolustuspelin erikoismiehenä, ja häntä on verrattu NHL-pelaajiin kuten Scott Hannan ja Robyn Regehr.
Parent on edustanut Kanadaa vuosien 2006 ja 2007 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, joista molemmista Kanada on voittanut maailmanmestaruuden.
Lamminjärvi (Sastamala, Sävi)

Maantiede

Järven pinta-ala on 7,0 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 400 metriä. Siihen laskee kolme tuo-ojaa, joista yksi on Viljamaanjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa kilometrin pituinen laskuoja Sävijärveen.
Järven rantaviiva on 1,2 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksi peltoa ja puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Ranoilla on viisi loma-asuntoa.
Waheeda Rehman

Yksityiselämä

Waheeda Rehman syntyi muslimiperheeseen Chengalpattussa nykyisessä Tamil Nadun osavaltiossa. Hänen luullaan usein olevan kotoisin Hyderabadista, koska elokuvantekijä Guru Dutt löysi hänet sieltä.
Rehman meni naimisiin Shashi Rekhin (tunnettiin taiteilijanimellä Kamaljeet) kanssa vuonna 1974. He saivat kaksi lasta, Sohailin ja Kashvin, jotka ovat molemmat kirjailijoita. Rehmanin aviomies kuoli vuonna 2000.
Nissan Navara

Nissan Navara D23 (2014–)

Neljännen sukupolven Navaralla on sisarmallit Mercedes-Benz X-sarja ja Renault Alaskan, joiden erot alkuperäismalliin ovat lähinnä kosmeettisia.
Vesistönhoito

Vesistönhoito on yhdistelmä erilaisia toimenpiteitä vesistöjen laadun parantamiseksi. Näitä voivat olla mm. yhdyskuntien jätevesien tehokkaampi puhdistaminen ennen niiden vesistöihin laskemista, teollisuuden päästöjen rajoittaminen, vedenhapetus, hoitokalastus jne. Monia vesistönhoitoon liittyviä toimenpiteitä on hankkeistettu Euroopan unionin rahastojen tuella.

GISBLOOM - välineitä rehevöitymisen arviointiin ja hallintaan

Hanke alkoi vuonna 2010 ja päättyi vuonna 2013. Hanke sai rahoituksensa EU:n Life+ -ohjelmasta (Life09 ENV/FI/000569). Hankkeen tavoitteena oli vesien tilan parantaminen sekä antaa kansalaisille ja järjestöille keinot osallistua vesien tilan seurantaan ja parantamiseen. Hankkeen yhteistyöryhmässä oli yli 70 tutkijaa ja asiantuntijaa. Hankkeen vastuuhenkilönä toimi Suomen Ympäristökeskus SYKEn edustaja Olli Malve.
Hankkeen tuloksia ovat muun muassa järviwiki ja vesinetti -verkkopalvelut, joista ensimmäinen on suunnattu kansalaisille ja jälkimmäinen vesienhoidon ammattilaisille.

Puhdas Itämeri

John Nurmisen Säätiö aloitti vuonna 2004 Puhdas Itämeri -hankkeen Itämeren suojelemiseksi.
Severodvinsk

Historia

Paikkakunnalla sijaitsi vuodesta 1419 saakka Pyhän Nikolauksen mukaan nimetty karjalainen luostari. Luostari oli linnoitettu, ja se oli Moskovan Venäjälle sotilaallisesti merkittävä tukikohta Vienanmeren äärellä. Vuosina 1553–1583 paikkakunnalla oli Venäjän ensimmäinen merisatama. Paikkakunnan neuvostoaikana suljetun luostarin puinen linnoitustorni (1691–1692) siirrettiin vuonna 1932 Moskovaan Kolemeskojen (Коломенское) museoalueelle.
Alueelle perustettiin kesäkuussa 1936 laivanrakennusta varten taajama nimellä Sudostroi (ven. Судострой). Rakennustyöhön käytettiin gulag-vankityövoimaa. Paikkakunta sai pian kaupungin aseman. Vuosina 1938–1957 kaupungin nimi oli Molotovsk Neuvostoliiton pääministeriä vastaavassa tehtävässä kansankomissaarien puhemiehenä toimineen Vjatšeslav Molotovin (1890-1986) mukaan. Toisen maailmansodan syttyessä kaupungissa asui 40 000 ihmistä. Satama avattiin joulukuussa 1941, ja yli puolet Britanniasta ja Yhdysvalloista tulleesta Lend-Lease-avusta kulki sen kautta.
Kaupungissa oli vuonna 1939 noin 21 000 asukasta, ja kehitys jatkui niin, että vuonna 1959 asukkaita oli 79 000, vuonna 1970 noin 145 000 ja vuonna 1979 noin 197 000. Destalinisaation aikana vuonna 1957 kaupungin nimi muutettiin Severodvinskiksi. 
Kaupunkiin johtaa rautatie. Siellä on Venäjän laivaston telakka ja satama. Lisäksi on muutakin telakkateollisuutta, tienpitokoneiden valmistusta, rakennustarvike-, puunjalostus-, kaluste- ja vaateteollisuutta, lihanjalostamo, meijeri, tekninen oppilaitos, teatteri ja kivisiä luostarirakennuksia.

Laivastotukikohta ja telakka

Severodvinsk on Venäjän laivaston ydinsukellusveneiden päätukikohta ja suuri laivastotelakka, johon on keskitetty erityisesti ydinkäyttöisten alusten, sukellusveneiden ja myös öljynporauslauttojen rakennus- ja korjaustoimintaa. 
Severodvinskin merkittävin yritys on nykyisin meriteollisuuskonserni OSK:hon kuuluva Sevmaš-telakka eli telakka numero 402, Sevmašpredprijatije (Севмашпредприятие). Siellä rakennettiin Neuvostoliiton ensimmäiset ydinsukellusveneet 1957. Venäjän sukellusveneiden valmistus on nykyisin keskitetty telakalle, ja siellä työskentelee yli 25 000 henkilöä. Telakalla valmistetaan myös öljynporauslauttoja. Vuonna 2007 telakalla aloitettiin kelluvien ydinvoimaloiden valmistus.