google/wiki40b huggingface dataset:
Snellman-säätiö

Snellman-Säätiö on Kokoomuksen Nuorten Liiton vuonna 1948 perustama säätiö. Snellman-Säätiön toiminnan tarkoitukseksi on merkitty nuorison tukeminen ja innostaminen kehittävään ja hyödylliseen opinto- ja muuhun harrastustoimintaan.

Säätiön perustaminen

Snellman-Säätiön perustamista koskeva hakemus jätettiin Oikeusministeriöön 10. lokakuuta 1948. Säätiön perustamislupa hyväksyttiin 15. lokakuuta 1948. Säätiön peruspääomaksi merkittiin tuolloin 50 000 markkaa ja käyttörahastoksi 200 000 markkaa.
Säätiön perustamisasiakirjan allekirjoittivat Kokoomuksen Nuorten Liiton liittotoimikunnan ja työvaliokunnan jäsenet. Heitä olivat Jussi Saukkonen, Lauri Järvi, Jaakko Hakala, Pertti Tulenheimo, Eero Saurama, Signe Sarkasuo, Veikko Sjöblom, A. Silvennoinen, Gunnar Piispanen ja liiton pääsihteeri Leo Tujunen.
Säätiön ensimmäiseen hallitukseen kutsuttiin eversti V. A. M. Karikoski, filosofian maisteri Jussi Saukkonen, päätoimittaja Lauri Aho, kansanedustaja Päiviö Hetemäki, kansanedustaja Jaakko Hakala, kansanedustaja Niilo Honkala, filosofoian maisteri Kerttu Ignatius, opettaja Lauri Järvi, sosiaalijohtaja Akseli Kaskela, johtaja Armas Lassila, vuorineuvos Eero Mäkinen, pankinjohtaja Heikki Paloheimo, hallitusneuvos Arvo Salminen, toiminnanjohtaja Eero Saurama, valtiotieteiden maisteri Veikko Sjöblom, pääsihteeri Leo Tujunen, insinööri Pertti Tulenheimo ja kaupunginjohtaja Arno Tuurna.

Linnaistenmäen Snellman-opiston omistajana 1948–1961

Snellman-Säätiö hankki 16. lokakuuta 1948 omistukseensa Tuusulan Tuomaalankylässä sijainneen Linnaistenmäen. Paikka kunnostettiin kokoomuksen ja sen rinnakkaisjärjestöjen kurssikeskukseksi. Paikan nimeksi annettiin säätiön mukaan Snellman-opisto.
Snellman-opisto toimi kokoomuksen koulutuskeskuksena vuoteen 1961 asti, jolloin säätiö hankki omistukseensa entisen Kauppalehden kiinteistön Fabianinkatu 28:ssa. Keskustoimistojen lisäksi kiinteistössä oli tilaa myös kursseja ja kokouksia varten, jolloin tarve erilliselle opistolle poistui. Linnaistenmäen myynnin vahvistava kauppa solmittiin 18. tammikuuta 1961. 11 toimintavuoden aikana Snellman-opisto koulutti noin 8000 puoluetyöntekijää.
Linnaistenmäen kiinteistöstä saadut varat sijoitettiin säätiö perustamaan Asunto-osakeyhtiö Kaartintorpantie 6:een, johon säätiö perusti opetustiloja ja oppilasasuntolan. 1970-luvulla säätiö julkaisi Näkökulma-nimistä vuosikirjaa.

Stipendirahasto

Säätiö on perustanut stipendirahaston, josta jaetaan apurahoja oikeistolaisten lehtien toimittajille ja puolueen tarkoitusta tukevaan toimintaan.
Presidents’ Trophy

Presidents’ Trophy on jääkiekkoliiga NHL:n runkosarjassa eniten pisteitä saavuttaneelle joukkueelle annettava palkinto. Mikäli kahdella tai useammalla joukkueella on kauden päätyttyä yhtä paljon pisteitä, palkinto annetaan sille jolla on enemmän voittoja. Palkintoa jaettiin ensimmäisen kerran kaudella 1985–1986. Presidents’ Trophyn voittaja saa palkinnon lisäksi myös 350 000 dollarin suuruisen rahapalkinnon, joka jaetaan joukkueen ja sen pelaajien kesken. Vuosina 1937–1985 jaettiin samoilla kriteereillä Prince of Wales Trophy -nimistä palkintoa, jonka saa nykyisin itäisen konferenssin voittaja.
NHL:ssä voitosta on aina saanut kaksi pistettä sekä kaudesta 1999–2000 lähtien jatkoaikatappioista yhden pisteen.
Useimmin Presidents’ Trophyn ovat voittaneet Detroit Red Wings (6) sekä New York Rangers (3). Presidents’ Trophyn voittajista kuitenkin vain kahdeksan on voittanut samalla kaudella Stanley Cupin.
Berlin Ostbahnhof

Historia

Asema avattiin vuonna 1842, ja sen nimenä oli aluksi Frankfurter Bahnhof (Frankfurtin-rautatieasema). Tuolloin asema oli päätepiste Frankfurtiin vievälle rautatielle. Ensimmäinen asemarakennus sijaitsi hieman nykyisestä pohjoiseen. Vuonna 1845 asema nimettiin uudelleen Niederschlesisch-Märkischer Bahnhofiksi (Ala-Sleesia-Brandenburgin-rautatieasema). Kun alueen rautatiet siirtyivät Preussin hallintaan 1852, aseman nimeksi tuli Schlesischer Bahnhof (Sleesian-rautatieasema). Asema rakennettiin uudelleen nykyiselle paikalleen vuonna 1882, kun kaupungin läpi kulkevan rautatien rakennustyöt alkoivat. Rata valmistui 1886. Tämän radan kahdesta raiteesta tuli myöhemmin osa S-Bahnin pääväylää. Asemalle ei ole ollut metroyhteyttä, joskin sellainen on suunnitteilla.
Asema tuhoutui pahoin toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen asema avattiin korjattuna uudelleen. Vuonna 1950 DR nimesi aseman Ostbahnhofiksi (Itäinen rautatieasema), sillä Sleesia oli osa Puolaa.
Saksojen jakamisen jälkeen Ostbahnhof oli toinen Itä-Berliinin päärautatieasemista – toinen oli Lichtenbergissä. Berliinin muuri sijaitsi vain 200 metrin päässä Ostbahnhofista; tämä osa on nykyisin pisin jäljellä oleva pätkä, ja se on museoitu. Ennen sotaa pystytetty rakennus purettiin vuonna 1987, ja asemakompleksi rakennettiin kaupungin päärautatieasemaksi (Berlin Hauptbahnhof). Suunnitelmana oli myös hotelli neuvostoliittolaisille arvohenkilöille, mutta vain osa tästä valmistui ennen Berliinin yhdistymistä 1990. Osittain valmistunut hotelli purettiin 1990-luvun alussa.
Nimi Hauptbahnhof säilyi käytössä pitkään Berliinin yhdistymisen jälkeenkin vuoteen 1998, jolloin nimi vaihtui takaisin Berlin Ostbahnhofiksi. Vuotta myöhemmin alkoivat aseman purkutyöt ja uudelleenrakennus, joka valmistui 2002. Pieniä osia 1980-luvulta on vielä olemassa, lukuun ottamatta hallinnollisia tiloja, osaa julkisivusta sekä osia laiturialueesta.
S-Bahn, paikallisjunat sekä kaukojunat pysähtyvät asemalla; vaikka moni InterCityExpress- ja Intercity-vuoro ei enää pysähdykään uuden päärautatieaseman vuoksi, on Ostbahnhof tärkeä itäisen Berliinin solmukohta.
Vatialan koulu

Vatialan koulu on Vatialan kylässä, Kangasalla sijaitseva alakoulu. Koulussa opiskelee tällä hetkellä yhteensä noin 480 oppilasta. Opettajia on 32 ja koulunkäynninohjaajia 26, kaikkiaan aikuisia on yhteensä noin 73.

Historia

Ensimmäinen Vatialan koulun nimellä toiminut koulu aloitti toimintansa Marttilan ja Toosin vuokratiloissa vuonna 1908.
Vuonna 1949 kuntakokouksessa päätettiin Vatialaan rakentaa uusi koulurakennus. Tontti löytyi Aune ja Eero Tervaksen mailta Lemettyyn johtavan tien varrelta. Rakennustyön teki Tähtinen & Sola Oy Tampereelta. Koulurakennuksen harjakaisia vietettiin helmikuussa 1953. Muutto uusiin tiloihin tapahtui 23. lokakuuta ja koulutyö aloitettiin kuuden opettajan voimin. Oppilaita oli tuolloin 130. Vihkiäisiä vietettiin helmikuussa 1954, jolloin koulunkäynti oli jo hyvässä vauhdissa.
1980-luvulla Vatialan koulun opettajien asuntola saneerattiin opetuskäyttöön ja opettajahuoneeksi. Koulun molemmissa päädyissä sijainneissa asuntoloissa oli asunut vuorollaan monia opettajia ja kunnan työntekijöitä ja heidän perheitään. Nykyään ne asuintilat on saneerattu esiopetuksen käyttöön.
Vatialan koulun laajennusosa, joka on pääosassa tarkoitettu EHA-oppilaille, valmistui vuonna 2006.
Vuonna 2013 koulu otti käyttöön parakit, sillä pääkouluun ei mahtunut enää enempää oppilaita. Oppilasmäärät kuitenkin kasvoivat edelleen ja vuonna 2014 koulun oli otettava käyttöönsä koulun pihalla sijainnut oravanpesän päiväkoti.
Vuoden 2017 lopulla koulunkäynti oli siirrettävä kokonaan parakkeihin koulun vakavien sisäilmaongelmien ja käyttökiellon takia. Uuden koulurakennuksen on määrä valmistua 2020.

11-vuotinen opetus

Vatialan koulussa annetaan yleisopetuksen lisäksi myös 11-vuotista opetusta.  Koulussa toimii yksi toiminta-alueittain annettavan opetuksen T-11 luokka sekä kolme lievemmin kehitysvammaisille lapsille tarkoitettua E-11 luokkaa, joista vanhimmat eli  E-11 (7-9) luokka opiskelevat Pitkäjärven koulun tiloissa.

Sijainti

Koulu sijaitsee aivan Tampereen rajan tuntumassa. Koulun pihasta on suora yhteys Pirkanmaan latu- ja retkeilyverkkoon sekä Tampereen joukkoliikenteeseen.  Etäisyys Kangasalan keskustaan on n. 8 km ja Tampereen rautatieasemalle 13 km.
Siisak

Siisak on Nekon ohella ainoa Raamatussa nimeltä mainittu faarao. Hänen mainitaan 1. Kuningasten kirjan mukaan olleen Israelin liittolainen, tehneen Rehabeamin hallintokaudella hävitysretken Juudaan ja vieneen sotasaaliina Jerusalemin temppelin kulta-aarteen.
Nimi Siisak on perinteisesti yhdistetty faarao Shosenq I:een. Ensimmäisenä tämän assosiaation teki egyptologian perustaja Jean-François Champollion. Karnakista löytyneen reliefin mukaan Shosenq teki sotaretken Palestiinaan, mutta Jerusalem ei ole valloitettujen kaupunkien joukossa, ja valloitetut kaupungit kuuluvat alueelle, joka Raamatun mukaan kuului pohjoisvaltakuntaan (Israelin kuningaskuntaan). David Rohlin revisioidun kronologian mukaan Siisak olisi ollut sama kuin Ramses II; hänen puolestaan tiedetään valloittaneen Jerusalemin, ja eräässä reliefissä, joka on ajoitettu hänen kaudelleen, näkyy sotasaaliin joukossa juuri sellaisia kilpiä, joita Salomo asetti temppeliin.
Juovamarliini

Ulkonäkö ja koko

Kala on enimmillään 4 metriä pitkä. Purjemainen pitkä selkäevä on etuosasta korkeampi kuin taempaa. Yläleuka on pitkä ja kapea. Selkäpuolella on sinistä ja mustaa. Alapuoli on vaalea. Kyljissä kalalla on vaaleanvihreitä raitoja.

Levinneisyys ja elinympäristö

Juovamarliinia esiintyy Tyynessämeressä, Intian valtameressä, joskus myös Etelä-Afrikan eteläpuolella ja Atlantissa. Laji elää yleensä alle 100 metrin syvyydessä. Rannikolla sitä esiintyy paikoissa, joissa on jyrkästi viettävä pohja.

Elintavat

Juovamarliini kutee avomerellä toukokuulta kesäkuulle. Se syö muita kaloja ja äyriäisiä.
Geologi

Geologi on tieteilijä, joka tutkii Maata ja sitä muodostavia kiinteitä ja nestemäisiä aineita sekä Maata muokanneita prosesseja ja sen historiaa. Geologit opiskelevat enemmän soveltavaa kuin teoreettista tiedettä ja lähestyvät geologiaa käyttäen fysiikkaa, kemiaa ja biologiaa sekä muita tieteenaloja. Muiden alojen tutkijoihin verrattuna geologit ovat usein enemmän taipuvaisempia ulkona kuin laboratoriossa työskentelyyn, joskin jotkut geologit suosivat enemmän tutkimusten tekemistä labrassa.
Geologit etsivät metalleja, öljyä ja muita Maan resursseja kaivosyhtiöille. He ovat myös luonnon uhkien ja katastrofien lieventämisen ja varoittamisen kärkikastissa, sillä he tutkivat maanjäristyksiä, vulkaanista toimintaa, tsunameja, myrskyjä ja muita vastaavia. Geologien tutkimuksia käytetään suuren yleisön varoittamiseen näiden tapahtumien mahdollisesta esiintymisestä. Tätä nykyä geologit ovat myös mukana ilmastonmuutokseen liittyvissä keskusteluissa, sillä he tutkivat todisteita ja historiaa tästä Maan prosessista.

Koulutus

Geologiksi aikovalla koulutukseen tyypillisesti kuuluu merkittävää opiskelua fysiikassa, matematiikassa ja kemiassa geologiaosaston tarjoamien opintojen lisäksi.
Puutavaran mittaus

Puutavaraa voidaan mitata tilavuuden, massan tai kappalemäärän mukaan.
Puutavaran tilavuus­yksikkönä käytetään nykyään yleensä kuutiometriä, kuten muunkin tilavuuden yksikkönä. Historiallisesti on ollut käytössä monia muitakin yksiköitä.
Varsinkin pyöreää puutavaraa mitattaessa on otettava huomioon, että pinottujen puun­runkojen väliin jää aina ilmaa, minkä vuoksi pinossa olevan puuaineen todellinen tilavuus on aina pienempi kuin pinon kokonais­­tilavuus. Tämän vuoksi puutavaran tilavuus voidaan ilmoittaa joko kiinto-, pino- tai irto­mittana, ja sen mukaisesti puhutaan kiinto-, pino- tai irto­kuutio­metreistä. Nykyään on pyrkimyksenä siirtyminen kiinto­mitan käyttöön kaikissa pyöreänkin puu­tavaran lajeissa. Suurten ja arvokkaiden tukkien mittauksessa pyritään mahdollisimman tarkkaan tukkikohtaiseen kiintomittaan.

Vanhoja yksiköitä

Halkoja mitattaessa kuutio­metristä käytetään Suomessa vanhastaan nimitystä motti. Monissa muissa maissa vastaava termi on stere. Neljä mottia on yksi syli. Ennen metrijärjestelmään siirtymistä käytettiin ns. vanhaa syliä, joka kuitenkin oli eri suuruinen eri puu­lajeille.
Varsinkin laivauksessa on puutavaran mittayksikkönä vanhastaan käytetty myös standarttia. Tavallisimmin käytetty Pietarin standartti  sahattua puu­tavaraa oli 165 englantilaista kuutiojalkaa eli 4,67203 m³. Yksi standartti veistettyä puuta­varaa sen sijaan oli 150 kuutio­jalkaa eli 4,24730 m³ ja pyöreää puutavaraa 120 kuutiojalkaa eli 3,398 m3. Kaivos- ja ratapölkkyjen mittaamisessa käytettiin myös niin sanottua Gööteporin standarttia, joka käsitti puutavaraa 180 englantilaista kuutio­jalkaa eli 5,097 pino­kuutio­metriä.

Puutavaran mittaus hakkuun yhteydessä

Metsästä hakattuja tukkeja on mitattu ottamalla pituusmitta ja latvapään halkaisijamitta, joista on saatu kuutiomäärä puulajeittaisten taulukoiden avulla, joita on ollut eri maantieteellisille alueille. Etenkin paperipuuta on mitattu kehysmitoilla pinossa. Nykyään hakkuukoneissa on tukin pituuden ja profiilin mittaus, joista kone laskee kuutiomäärän. Kuljettaja syöttää koneelle rungon puulajin ja tukin laadun.
Guiche

Guiche on genitaalilävistys. Se asetaan välilihan keskelle.
Yhdystie 2172

Yhdystie 2172 on tie, joka kulkee Euran Saarenmaalta yhdystien 2170 risteyksestä saman kunnan alueella sijaitsevaan Kahalaan yhdystien 2174 risteykseen. Tien pituus on 10 kilometriä.

Tien kulku

Tie alkaa Euran Saarenmaalta yhdystien 2170 risteyksestä. Täältä tie ensin kulkee loivamutkaisena noin kahden kilometrin verran, jonka jälkeen se sivuuttaa Käkialhon sen eteläpuolelta. Sieltä tie etenee noin kilometrin, kohdaten seuraavaksi Harjavallasta tulevan yhdystien 2173 risteyksen. Seuraavan puolentoista kilometrin jälkeen tie saapuu Paneliaan. Täällä se halkoo kyläkeskuksen sekä ohittaa Jokiahteentien ja ylittää kahdessa osassa Eurajoen. Pian Panelian ohitettuaan tie kohtaa Kiukaisista tulevan seututien 209 risteyksen. Sitten tie jatkuu kohtalaisen suorana noin puolitoista kilometriä ja tämän tehtyään ylittää tasoylikäytävänä Rauman radan. Sieltä tie jatkuu edelleen kohtalaisen suorana, päättyen kilometrin matkan jälkeen Euran Kahalassa yhdystien 2174 risteykseen.
Saarenmaalta Paneliaan seututien 209 risteykseen tie kulkee nimellä Paneliantie. Tästä eteenpäin lopun matkaa tie kulkee nimellä Asemantie.
Titanin seireenit

Titanin seireenit (engl. The Sirens of Titan, julk. 1959, suom. 1979 Marjatta Kapari) on Kurt Vonnegutin toinen romaani. Teos on tieteiskirjallisuuden klassikkoja ja se käsittelee muun muassa vapaata tahtoa, kaikkitietävyyttä ja ihmisen historian yleistä tarkoitusta. Suuri osa tarinasta pyörii marsilaisten Maahan hyökkäyksen ympärillä.

Juoni

Kirjan päähenkilö on Malachi Constant, rikkain amerikkalainen, elämäntyyliinsä kyllästynyt, enää huumehallusinaatioista kiinnostusta saava pörssikeinottelulla rikastuneen Noel Constantin poika. Kohtalo puuttuu Malachin elämään, ja hän menettää vaurautensa. Hän päätyy Marsiin Marsin armeijan sotilaaksi muistamatta edes omaa oikeata nimeään. Marsin ja Maan välisen sodan yhteydessä Malachi päätyy Merkuriukseen moneksi vuodeksi ja sitten sodan jo loputtua Maahan tapaamaan vaimoaan ja poikaansa. Lopulta Malachi perheineen karkotetaan Saturnuksen kuuhun Titaniin, jossa vallitsevat elämälle suotuisat olosuhteet. Titanissa Malachi saa vastauksia eräisiin ihmiskuntaa kiusaaviin kysymyksiin (esim. Olemmeko yksin kaikkeudessa? Ohjaako meitä jokin? Mikä on Stonehenge?). Malachi kuolee kirjan lopussa, kun hän palaa maahan Titanilta.
Metsäteollisuuden työsulku 2005

Metsäteollisuuden työsulku vuonna 2005 oli Suomen työmarkkinoilla harvinainen työsulku, jonka taustana olivat Paperiliiton järjestämät pistelakot työehtosopimusneuvotteluiden yhteydessä. Paperiliitto halusi lakoilla pyrkimystä torjua Metsäteollisuus ry:n vaatimukset tehtaiden ulkopuolisen työvoiman käytön laajentamisesta ja paperikoneiden käyttöajan lisäämisestä vuosittain poistamalla joulu- ja juhannusseisokin.
Metsäteollisuus ry:n työsulku alkoi 18. toukokuuta 2005 ja se koski noin 24 000:a Paperiliiton ja Sähköliiton jäsentä. Kuusi viikkoa kestäneellä työsululla oli merkitystä liike- ja kansantaloudellisesti. Metsäyhtiöiden toisen vuosineljänneksen tulokset heikkenivät voimakkaasti ja kansantalouden kasvu pysähtyi. Myös paperiteollisuuspaikkakuntien kunnallisverokertymä heikkeni niin, että jotkut kunnat hakevat sisäasiainministeriön harkinnanvaraista apua, ns. kuntien köyhäinapua.
Työsulun aikana Suomen sähkönkulutus väheni ennätysalhaiseksi.
Hurrikaani Georges

Hurrikaani Georges oli seitsemäs nimetty trooppinen myrsky vuoden 1998 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden neljäs trooppinen hirmumyrsky. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin toiseksi voimakkaimpaan eli 4. luokkaan. Se osui maihin seitsemän kertaa matkallaan Karibianmeren ja Meksikonlahden poikki. Se surmasi 604 ihmistä, joista 380 oli Dominikaanisesta tasavallasta, 209 Haitista, seitsemän Puerto Ricosta, kuusi Kuubasta ja viisi Saint Kitts ja Nevisin asukasta sekä yksittäisiä ihmisiä muista alueen valtioista. Suurimmat aineelliset vahingot tulivat Saint Kitts ja Nevisillä sekä Floridassa.
Georgesiksi kehittynyt säähäiriö havaittiin ensimmäisen kerran 13. syyskuuta. Se voimistui trooppiseksi myrskyksi 16. syyskuuta ja hurrikaaniluokkaan seuraavana päivänä. Kovimmat tuulet havaittiin 19. syyskuuta. Se pysyi pitkään voimissaan ja heikkeni trooppiseksi myrskyksi vasta 28. syyskuuta.
Pekka Heiskanen

Pekka Heiskanen (5. toukokuuta 1929 Lappeenranta – 21. helmikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen lavastaja. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin vuosina 1951–1996. Hän myös opetti lavastustaidetta Taideteollisessa korkeakoulussa 1960–1971. Hänen lavastuksilleen olivat ominaista valon käyttö ja yksinkertaistus. Taisto-Bertil Orsmaan kanssa hän toteutti Suomessa ensimmäisenä mustan teatterin esityksen vuonna 1975.
Heiskanen oli ennen kaikkea teatterilavastaja. Hän pani alkuun lavastuksen opetuksen Taideteollisuusopistossa, josta sittemmin tuli Taideteollinen korkeakoulu.
Fagervikin kartano

Fagervikin kartano sijaitsee Fagervikin kylässä Inkoossa. Kartano on alunperin rakennettu Fagervikin ruukin yhteyteen. Kartanon päärakennus, jonka on suunnitellut arkkitehti C. F. Schröder, valmistui vuonna 1773. Kartano suojeltiin Uudenmaan lääninhallituksen päätöksellä 1992. 
Fagervikin puisto on perustettu 1700-luvulla. Kartanon pohjoispuolella puisto on laaja, englantilaistyyppinen maisemapuisto ja kartanon eteläpuolella puisto on hoidetumpi, lähinnä barokkityylinen muotopuutarha, jossa sijaitsee mm. komea suihkulähde ja uusgoottilainen, kunnostettu kasvihuone. Vaativien kasviharvinaisuuksien kasvatukseen viehättyneen Fridolf Hisingerin aikaan Fagervikissa oli omat huoneensa muun muassa ananaksen, orkideoiden, kamelioiden ja palmujen kasvatukseen. Parhaimmillaan orkideahuoneessa oli 45 eri lajiketta. 
Fagervikin kirkko sijaitsee kartanon yhteydessä. Kyseessä on yksi Suomen harvoista yksityisomistuksessa olevista kirkoista. 
Fagervikin kartano, ruukin alue ja kirkko ovat olleet Hisingin (Hisinger) suvun yhtäjaksoisessa yksityisomistuksessa vuodesta 1723.
Peter Stierncrantz

Peter t. Petter Stierncrantz (1681–1737) oli suomalainen maaherra. Hän oli upseeri (everstin arvo 1717), ennen kuin hänestä tuli Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra. Hän oli merkittävimpiä karoliinipietistejä ja maaherranakin edisti pietistisen uudistusohjelman toimeenpanoa kirkossa. Pietististen pyrkimystensä vuoksi hän ajautui ristiriitoihin puhdasoppisten pappien kanssa.
Sarah Balabagan

Sarah Balabagan (s. 16. elokuuta 1979) on filippiiniläinen entinen vanki Arabiemiirikunnissa. 
Balabagan kasvoi Sultan Kudaratin maakunnassa Mindanaolla. Hän lähti palvelijattareksi Al-Ayniin. 14-vuotiaana 19. heinäkuuta 1994 hän iski 85-vuotiasta työnantajaansa Almas Mohammed al-Baloushia 34:sti puukolla. Balabaganin mukaan al-Baloushi oli yrittänyt raiskata tämän, ja hän oli toiminut itsepuolustukseksi. 26. kesäkuuta 1995 oikeus katsoi hänen joutuneen sekä raiskauksen uhriksi että syyllistyttyään itse tappoon. Hänet tuomittiin seitsemän vuoden vankeusrangaistukseen sekä maksamaan uhrin omaisille 150 000 dirhamia, kun hänelle itselleen määrättiin maksettavaksi 100 000 dirhamia. 
6. syyskuuta 1995 toinen, islamilainen oikeusistuin ei pitänyt Balabagania raiskauksen uhrina vaan tuomitsi tämän kuolemaan ampumalla murhasta. Tapaus herätti kansainvälistä huomiota ja valitusten jälkeen Balabaganin tuomio muutettiin 30. lokakuuta vuoden vankeudeksi, kepiniskuiksi ja rahallisiksi korvauksiksi. Hän palasi Filippiineille 1. elokuuta 1996. 
Balabaganin tapauksesta tehtiin vuonna 1997 elokuva The Sarah Balabagan Story, jonka ohjasi Joel Lamangan ja jonka pääosassa esiintyy Vina Morales. Balabagan aloitti vapautumisensa jälkeen uran laulajana ja pääsi esiintymään televisioon Geri Halliwellin kanssa. Hänestä tuli vuonna 1998 yksinhuoltajaäiti. Hän ilmoitti elokuussa 2003 kihlauksestaan Russell Vergaraan. Hän on luopunut islamista ja kääntynyt kristinuskoon.
Waldemar Jensen

Hans Waldemar Jensen (7. elokuuta 1913 Tampere – 21. heinäkuuta 1986 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli koulutukseltaan ekonomi ja oli Suomen Trikoon toimitusjohtaja 1953–1970 sekä hallituksen puheenjohtaja 1970–1978. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1964.
Perinneradiotapahtuma

Perinneradiotapahtuma on Suomessa kaksi kertaa vuodessa toistuva tapahtuma, jossa pääasiassa sodanaikaisilla radiolla suoritetaan radioamatööriliikennettä ja pyritään saamaan yhteyksiä mahdollisimman laajalta alueelta museoikäisillä radiolaitteilla. Perinneradiotapahtumaa on järjestetty vuodesta 2005 lähtien. Tapahtuman innoittajana on Suomen Radioamatööriliitto ry:n jäsenten Suomen puolustusvoimien käyttöä varten ennen talvisotaa perustama ja ylläpitämä radioverkko.

Radiolähettimet, radiovastaanottimet ja radiovastaanotin-lähettimet

Perinneradioita on kahta tyyppiä, jotka erotetaan toisistaan kutsumerkki/SA- tai kutsumerkki/S-tunnuksilla. Pääte /SA tarkoittaa, että perinneradio on ollut käytössä jo toisen maailmansodan, talvisodan, Moskovan rauhan, jatkosodan tai Lapin sodan aikana, kun taas /S tarkoittaa, että radio on sodanjälkeiseltä ajalta, pääasiassa 1940-luvulta, 1950-luvulta tai 1960-luvulta.

Perinneradiotapahtuma-asemat

Perinneradiotapahtuma-amatööriradioasemat lähettävät viestejä joko sähköttämällä tai puhumalla. Puhetta voi kuunnella lyhyaaltovastaanotimella tavallisesti amplitudimoduloituna (AM) lyhytaaltoradiovastaanottimella, koska puolustusvoimien käytössä ei vielä toisen maailmansodan aikana ollut yksinauhalähetystä (SSB).
Mikäli perinneradioaseman kutsutunnuksen perässä on /SA, se tarkoittaa, että lähettimenä on toisen maailmansodan aikainen radio. Jos taas perinneradioaseman kutsutunnuksen perässä on /S, silloin radio on myöhemmältä ajalta, mutta silti vanhempi kuin 40 vuotta.
Harris RF-301:ä alkoi valmistaa 1966 RF Communications Inc., ja vasta 1969 Harris osti yhtiön. Näin ollen HARRIS RF-301 menee luokkaan /S.
VREH, VRLK ja VRFK ovat sodanaikaisia ja luokkaa /SA.