google/wiki40b huggingface dataset:
Paul Friedrich (Mecklenburg-Schwerin)

Paul Friedrich (1800 – 1842) oli Mecklenburg-Schwerinin suurherttua. Hän oli perintöprinssi Friedrichin ja venäläisen Jelena Pavlovna Romanovan poika. Hänen äidinisänsä oli Venäjän keisari Paavali I.
Paul Friedrich nai Preussin prinsessa Alexandrinen, joka oli yksi Preussin kuulun kuningatar Luise von Mecklenburg-Strelitzin tyttäristä. Alexandrinen sisar, Preussin prinsessa Charlotte, avioitui Venäjän tulevan keisari Nikolai I:n eli Nikolai Pavlovitšin kanssa. 
Paul Friedrich ja Alexandrine saivat neljä lasta, joista vanhin, suurherttua Friedrich Franz II, oli naimisissa kolme kertaa ja sai 11 lasta. Hänen esikoispoikansa Friedrich Franz III avioitui suuriruhtinatar Anastasia Mihailovnan kanssa. Vanhin tytär Marie avioitui suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitšin kanssa ja hänestä tuli suuriruhtinatar Maria Pavlovna. Kuopus Heinrich avioitui Hollannin kuningattaren Wilhelminan kanssa. 
Suurherttua Paul Friedrich kuoli vuonna 1842.
Fasilitoitunut diffuusio

Fasilitoitunut diffuusio eli avustettu diffuusio, jota sanotaan myös passiiviseksi diffuusioksi, on aineiden kulkeutumista diffuusiolla muun muassa ionikanavien, ionoforien tai kantajaproteiinien kautta jonkin biologisen kalvon läpi, ilman että kulkeutumisessa kuluu suoraan energiaa.
Kulkeutuvat aineet voivat olla ioneita tai neutraaleita molekyylejä. Kalvo voi olla vaikkapa solukalvo tai soluelimen kalvo. Kulkeutuminen tapahtuu itsestään osmoosin lakien mukaisesti suuren ainepitoisuuden omaavan kalvon puolelta pienemmän pitoisuuden omaavan kalvon puolelle, pyrkien tasaamaan kalvon eri puolten pitoisuuserot. Pitoisuuseroa sanotaan usein sähkökemialliseksi gradientiksi. Diffuusion sanotaan olevan avustettua, sillä se tapahtuu tiettyjen aineiden kuljetukseen erikoistuneiden integraalisten kalvoproteiinien läpi, eikä avustamattomasti suoraan biologisen kalvon läpi (kuva). Useimpien poolisten aineiden avustamaton diffuusio esimerkiksi solukalvojen läpi on vähäistä, mutta poolittomat aineet kuten steroidit ja happi (O₂), läpäisevät solukalvoja helposti.
Kulkeutumisessa ei kulu suoraan energiaa, toisin kuin aktiivisessa kuljetuksessa, jossa kuluva energia on yleensä ATP:tä ja kuljetus voi tapahtua pienestä pitoisuudesta suurempaan.
Avustettuun diffuusion pystyviä poriineita ovat esimerkiksi vettä läpäisevät akvaporiinit ja maltodekstriiniä läpäisevät maltoporiinit; ionoforeja esimerkiksi kaliumia kuljettava valinomysiini; ionikanavat, kuten kaliumia läpäisevä KcsA; kantajaproteiinit, kuten glukoosia läpäisevä GLUT1. Diffuusio ei aina ole täysin vapaata. Esimerkiksi ionikanavissa on "portit", joilla niiden ionien läpäisevyys voidaan kytkeä pois päältä.
Korean avaruusteknologian komitea

Korean avaruusteknologian komitea (hangul 조선우주공간기술위원회, hanja 朝鮮宇宙空間技術委員會) on Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korean) avaruusjärjestö, joka on perustettu 1980-luvulla.
Sen toiminta perustuu – kuten kaikkien omia kantoraketteja kehittäneiden maiden kohdalla on – yhteistoimintaan puolustusvoimien rakettikehitykseen.
Komitea johtaa avaruustutkimusta ja satelliittien kehittämistä. 12. maaliskuuta 2009 Korean demokraattinen tasavalta solmi YK:n alaisen Outer Space Treaty -sopimuksen ja satelliittien rekisteröintikonvention. Maa oli ennen tätä laukaissut Kwangmyŏngsŏng-2-satelliittinsa avaruuteen.
Komitea johtaa Musudan-ri-avaruuskeskuksen toimintaa ja on kehittänyt Paektusan- ja Unha-kantoraketit ja Kwangmyŏngsŏng-satelliitit. Ensimmäisen Kwangmyŏngsŏng-1-satelliitin laukaisu tehtiin 31. elokuuta 1998. Länsimaat eivät ole tunnustaneet kumpaakaan onnistuneeksi. Vuoden 2009 laukaisu johti länsimaiden lisääntyneeseen painostukseen syyttäen maata mannertenvälisen ohjuksen laukaisukokeesta.
Pohjois-Korea on esittänyt kaavailuja jopa miehitetyistä lennoista vaikka sen rakettikapasiteetti ei selvästikään riitä sellaiseen avaruustoimintaan.
Maalla on pitkään ollut yhteistyötä Pakistanin ja Iranin islamilaisen tasavallan kanssa.
Sinikka Hentinen

Sinikka Hentinen (s. 1938) on suomalainen kuvataiteilija. Hän sai vuonna 1990 Torontossa kunniamaininnan viidennessä vuosittaisessa kansainvälisessä miniatyyritaiteen näyttelyssä. Vuonna 1994 hänet palkittiin Caran d'Ache -kilpailun ammattilaissarjassa.
Hentisen tuotantoon kuuluu muun muassa luontoaiheisia akvarelleja, joilla on pyritty saamaan luonnosta esiin kauneutta maailman repaleisuuden vastapainoksi. Hän sai opetusta muun muassa Tapio Tapiovaaralta. Hänen töitään on ollut esillä Suomessa, Ruotsissa, Irlannissa, Italiassa ja Kanadassa. Niitä kuuluu muun muassa Helsingin yliopiston ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton kokoelmiin. Hentinen on Espoon kuvataiteilijoiden jäsen.
Perfluori-isobuteeni

Ominaisuudet

Perfluori-isobuteeni on huoneenlämpötilassa väritöntä kaasua. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin, asetoniin ja asetonitriiliin. Aine on hyvin elektrofiilinen ja reagoi monien nukleofiilien kanssa nukleofiilisella substituutiolla, jossa jokin fluoriatomeista korvautuu nukleofiililla. Perfluori-isobuteenin suuri myrkyylisyys johtuu osittain tästä ominaisuudesta sillä se reagoi tällä tavoin solujen antioksidanttien kanssa ja muodostaa additiotuotteen tärkeeän antioksidantin glutationin kanssa. Perfluori-isobuteeni on yksi myrkyllisimmistä fluoratuista orgaanisista yhdisteistä ja se on fodgeeniin verrattuna 10 kertaa myrkyllisempää. Yhdiste vaurioittaa munuaisia ja keuhkoja aiheuttaen keuhkoödeeman, joka voi johtaa jopa kuolemaan.

Valmistus ja käyttö

Perfluori-isobuteenia voidaan valmistaa kuumentamalla heksafluoripropeenia tai perfluorisyklobutaania noin 700 °C:n lämpötilaan tai poistamalla klooria 1,2-dikloori-2-trifluorimetyyli-1,1,3,3,3-pentafluoripropaanista sinkin avulla. Yhdistettä muodostuu myös tetrafluorieteenin valmistuksen yhteydessä sivutuotteena ja polytetrafluorieteenin palaessa tai kuumentuessa voimakkaasti ja voi aiheuttaa niin kutsuttua polymeerihöyrykuumetta. 
Perfluori-isobuteenia voidaan käyttää heksafluori-isobuteenin valmistukseen.
Indonesian vaakuna

Indonesian vaakuna on Indonesian kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se on nimeltään Garuda Pancasila. Sen suunnitteli Pontianakin sulttaani Hamid II ja se hyväksyttiin maan viralliseksi vaakunaksi 11. helmikuuta 1950. Vaakunan pääosan muodostaa garuda, jonka rinnassa on kilpi ja jaloissa tekstinauha, jossa lukee vanhalla jaavan kielellä Bhinneka Tunggal Ika, Yhtenäisyys moninaisuudessa. Kilven viisi symbolia edustavat Indonesian valtion virallisen filosofian Pancasilan viittä periaatetta: uskoa yhteen jumalaan (tähti), oikeudenmukaista ja sivistynyttä ihmisyyttä (ketju), Indonesian yhtenäisyyttä (Banianpuu), sisäisen tietouden ohjaamaa yksimielistä demokratiaa (bantengin pää) ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta (riisi ja puuvilla).
Veera Tyhtilä

Veera Tyhtilä (s. 10. marraskuuta 1977) on suomalainen käsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija, joka on toiminut ammatissaan päätoimisesti vuodesta 2006. Kaikkiaan hän on kirjoittanut 15 julkaistua draamateosta, joita on esitetty muun muassa Suomen Kansallisteatterissa sekä Seinäjoen, Savonlinnan, Mikkelin ja Hämeenlinnan kaupunginteattereissa. Niiden joukossa on draamaa, tanssiteatteria, elokuvia ja musikaaleja. Tyhtilä on Suomen Pen -yhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 2019 ja PEN Internationalin kansainvälisen Rauhankomitean varapuheenjohtaja.
Tyhtilä on opiskellut Stadiassa käsikirjoittamista ja Helsingin yliopistossa poliittista historiaa.
Italian Grand Prix 1994

Italian Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 11. syyskuuta 1994 Monzassa. Kilpailun voitti Damon Hill, jolle voitto oli kauden neljäs.
Kilpailun alussa ensimmäiseen shikaaniin tultaessa tapahtui iso kolari, joka alkoi kun Eddie Irvine törmäsi Johnny Herbertin auton perään. Kolarissa oli osallisena muun muassa Johnny Herbert, David Coulthard, Eddie Irvine ja Rubens Barrichello. Kilpailu keskeytettiin, ja uusintalähtö oli edessä. Johnny Herbert lähti uusintalähtöön varikolta.
Uusintalähdön jälkeen Gianni Morbidelli ajoi Curva Grande -mutkassa ulos ja joutui keskeyttämään. Samalla kierroksella myös Alessandro Zanardi ja Jos Verstappen joutuivat keskeyttämään. Molemmilta oli rengas rikki ja muita kolarista aiheutuneita vaurioita.
Ennen Jean Alesin tuloa varikolle kierroksella 14 hän johti toisena ajanutta Gerhard Bergeriä kymmenellä sekunnilla. Kuitenkin varikkopysähdyksen jälkeen Alesi joutui keskeyttämään vaihdelaatikko-ongelmien takia.
Kilpailun loppuvaiheilla Williams-tallin Damon Hillillä ja David Coulthardilla oli melko turvallinen kaksoisjohto. Kolmantena ajanut Berger kuitenkin saavutti heitä koko ajan. Viimeisen kierroksen viimeisessä mutkassa Coulthardin vauhti yhtäkkiä hyytyi polttoaineen loppumisen takia ja hän putosi kuudenneksi. Kilpailun voittoon ajoi Hill, toiseksi tuli Berger ja kolmanneksi Mika Häkkinen.
Rautaesirippu

Rautaesirippu (engl. Iron Curtain) on länsivaltojen käyttämä nimitys rajalle, joka jakoi Euroopan kahteen osaan, itään ja länteen. Euroopan jako kahteen osaan kesti toisesta maailmansodasta aina kylmän sodan loppuun (noin 1945–1990). Itä käsitti Neuvostoliiton ja sen hallinnassa olleet sosialistiset valtiot, ja länsi muut Euroopan valtiot, joista useimmat olivat Yhdysvaltain liittolaisia.
Aasiassa oli vastaava raja, niin sanottu bambuesirippu, joka jakoi sosialistiset ja kapitalistiset valtiot.

Nimen alkuperä

Vaikka nimitystä oli käytetty neuvostovaltion eristyksestä jo 1918 ja sillä oli roolinsa myös natsi-Saksan propagandassa, nimen yleisti lopullisesti Ison-Britannian entinen pääministeri Winston Churchill 5. maaliskuuta 1946 Fultonissa, Missourissa pitämässään puheessa:
»Stettinistä Itämereltä Triesteen Adrianmerelle on laskeutunut ”rautaesirippu” maanosan halki. Tuon linjan takana ovat kaikki vanhojen Keski- ja Itä-Euroopan valtioiden pääkaupungit. Varsova, Berliini, Praha, Wien, Budapest, Belgrad, Bukarest ja Sofia; kaikki nämä kuuluisat kaupungit ja väestö niiden ympärillä ovat paikassa, jota minun pitää kutsua Neuvostoliiton alueeksi, ja kaikki ovat tavalla tai toisella alamaisia, eivätkä ainoastaan Neuvostoliiton vaikutusvallassa vaan todella suuressa ja joissain tapauksissa kasvavissa mitoissa Moskovan kontrollissa.» 
Neuvostoliiton valtionpäämies Josif Stalin reagoi Churchillin puheeseen voimakkaasti syyttämällä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattajalle Pravdalle antamassaan lausunnossa Churchillia sodanlietsojaksi ja vertaamalla häntä Adolf Hitleriin.

Fyysinen raja

Rautaesirippu muodosti puolustusrajan länsi- ja itäblokin välillä. Esiripun läheiset alueet olivat eräitä maailman aseistetuimpia alueita. Varsinkin Saksassa raja näkyi selvästi Saksan liittotasavallan ja Saksan demokraattisen tasavallan välillä. Saksassa raja oli merkitty tolpin ja kyltein, ja molemmilla puolilla rajaa oli lukuisia vartiotorneja.
Euroopan halki kulkeva raja aiheutti monien ihmisten karkaamisen rajan toiselle puolelle. Saksassa lukuisat ihmiset saivat surmansa yrittäessään paeta länteen.
Haikkoon lennätinvuori

Haikkoon lennätinvuori (ruots. Telegrafberget) on suosittu näköalakallio Haikon kartanon viereisessä metsässä Porvoossa, josta avautuu näkymä Haikkoon selälle. Lennätinvuori kuuluu Porvoon kansalliseen kaupunkipuistoon. Lennätinvuoren luonnonsuojelualue perustettiin 14.10.1961 Uudenmaan lääninhallituksen päätöksellä. Kalliolle rakennettiin 1990-luvulla näköalatorni, jonka vieressä on pöytä ja penkit. Näköalatornin kylkeen on kiinnitetty Albert Edelfeltin syyskesällä vuonna 1899 maalaama teos Kesäilta Haikon selällä sekä lennätinvuoren historiasta kertova opaskyltti. Näköalakalliolle on kaksi virallista polkua, joista toinen saa alkunsa Haikkoontien ja Mohikaanipolun risteyksestä sekä toinen, joka alkaa Haikon kartanon pysäköintialueelta. Epävirallista polkua kalliolle pääsee mm. Hamarin Örnshamnin rantapuistolta  lähtevältä polulta sekä Haavikkotieltä.

Historia

Krimin sodan aikana vuonna 1854 Hangon ja Pietarin Kronstadtin välille rakennettiin lennätinlinja. Hankoniemen ja Pitkäpaaden välillä oli 42 optista lennätinasemaa. Haikkoon Lennätinvuorella sijaitsi yksi linjan asemapaikoista. Lennätinlinja ehti olla käytössä vain kaksi kesää, sillä sähkömagneettinen lennätinlinja syrjäytti sen vuonna 1855 Pietarista Helsinkiin.

Lennätinvuoren luonnonsuojelualueen ympäristö

Lennätinvuoren metsän pohjois -ja länsireunassa kulkee Porvoon kaupungin hoitama ulkoilureitti. Suojelualueen pinta-ala on 27 hehtaaria. Luontopolulta pääsee Haikkoontien yli suoraan Haikkoon metsän 2,8 km pitkän valaistun kuntoradan alkuun johtavalle ulkoilupolulle sekä metsän läpi kulkevalle metsäpolulle, joka päättyy kuntoradan varrelle lähelle Haikkoon lampea. Haikkoon lammen rantaan on pystytetty Albert Edelfeltin teos Kesä 1898. Lampi on saanut lempinimen Albertinlampi (Trasko di Alberto). Lähellä Haikkoon lampea kuntoradan varrella on Haikkoon laavu. Kotamaisen laavun vieressä on polttopuuvaja sekä ylempänä kalliolla pöytä ja penkit.
Tauno Karilas

Tauno Valto Karilas (vuoteen 1906 Karlsberg) (20. lokakuuta 1900 Piippola – 10. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.

Elämäkerta

Karilas syntyi papin poikana. Hän valmistui ylioppilaaksi 1921 ja filosofian kandidaatiksi 1924. Karilas oli Suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehden toimittaja 1930–1944, tämän jälkeen toimittajana lehdissä Valojuova ja Nuoli. Karilas toimi myös Kustannusosakeyhtiö Valistuksen osastonhoitajana vuodesta 1958, Nuorten Kirja ry:n johtokunnassa vuodesta 1946 ja sen puheenjohtajana vuodesta 1954.
Kirjailijana Karilas julkaisi nuorisoromaaneja, tietokirjoja ja kokoomateoksia. Useissa hänen 1950-luvulla kirjoittamissaan poikien seikkailukirjoissa oli voimakkaan isänmaallinen henki. Karilaan kirjat olivat suosittuja, ja niinpä Karilas sai laajaa tunnustusta työstään. Karilaan nuorisokirjallisuutta kohtaan tuntema mielenkiinto ilmeni myös hänen teoksessaan Robinsonista Muumipeikkoon (1962), jossa hän esitteli tämän kirjallisuudenlajin huomattavimpia edustajia.
Karilas loi lisäriimit Otavan julkaisemiin Rymy-Eetu-sarjoihin ja on suomentanut joitain kirjoja, muun muassa Jules Vernen kirjan Salaliitto.
Vuosina 1969–1986 jaettiin nuorisokirjailijoille Tauno Karilaan palkintoa.
Karilas käytti myös salanimiä Antti Haukka, Laura Jenner ja Kaksi rakuunaa
Kameruninkirjorastas

Levinneisyys

Kameruninkirjorastasta tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu hyvin harvinaiseksi tai harvinaiseksi ja se on huonosti tunnettu. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pommerinpaimenkoira

Ulkomuoto

Pommerinpaimenkoira oli keskipitkäkarvainen, pitkäraajainen lammaskoira. Sen pää oli pitkä, kuono suippo ja kallo kapea. Korvat olivat riippuvat, silmät tummanruskeat ja häntä pitkä. Muihin ominaispiirteisiin lukeutuivat syvä rintakehä, suhteellisen pitkä kaula ja vähäinen otsapenger. Sallitut värit olivat puhtaanvalkoinen ja valkoinen keltaisin merkein. Uroksen säkäkorkeus oli 50-60 cm ja nartun 50-55 cm.
Landskronan linnoitus

Landskronan linnoitus tai Landskronan linna (ruots. Landskrona citadell tai Landskrona slott) on Etelä-Ruotsissa Skånen läänissä ja Landskronan kunnassa Juutinrauman itärannalla sijaitseva linna. Linnoitus on yksi Pohjoismaiden parhaiten säilyneistä 1500-luvun vesilinnoituksista, ja siinä on hyvin säilynyt vallihautajärjestelmä. Linna on toiminut myös vankilana 1800-luvulla.
Linnan rakentaminen aloitettiin 1549 ja saatiin valmiiksi 1559. Rakennuttajana toimi Tanskan kuningas Kristian III. Nykyään linnan omistaa Statens Fastighetsverk. Linnaa käytetään juhlatilaisuuksiin ja siellä järjestetään opastettuja kierroksia.
Pitztal

Pitztal 40 km pitkä sivulaakso liittomaa Tirolissa Itävallassa. Laaksossa virtaa Pitze-joki (eli Pitzbach).
Pitztalissa on hiihtoalue "Pitztaler Gletscher" jossa käy vuosittain 1,2 miljoonaa matkailijaa. Alueen hotelleissa ja täysihoitoloissa on 8 000 vuodepaikkaa. Seudun kyliä ovat Arzl im Pitztal, Wenns, Jerzens, St. Leonhard im Pitztal.
Alppihiihtäjä Benjamin Raich on kotoisin Arzlista.
David Gahan

Elämä ja ura

Dave Gahan syntyi Essexin Eppingissä tai Chigwellissä 9. toukokuuta 1962. Hänen malesialaissyntyisen isänsä sukunimi oli joidenkin tietojen mukaan Callcott. Isä jätti perheen pian, äiti meni uudelleen naimisiin, ja Dave sai ottoisänsä irlantilaisen sukunimen Gahan.
Teini-iässä Gahan joutui usein pidätetyksi pikkurikoksista. Koulun jälkeen hän teki sekalaisia töitä, kävi taideopinnoissa ja kuunteli punkia.
Gahan liittyi vasta perustettuun syntikkapopyhtye Depeche Modeen laulajaksi vuonna 1980. Yhtyeestä tuli hyvin suosittu 1980-luvulla.
Gahan on julkaissut sooloalbumit Paper Monsters (2003) ja Hourglass (2007). Niiden jälkeen hän on laulanut kahdella Soulsavers-ryhmän albumilla. Hän on koko ajan jatkanut myös Depeche Moden laulajana.
Gahan kärsi 1990-luvulla heroiiniriippuvuudesta, josta hän parani vuonna 1997.
Gahan on ollut naimisissa kolme kertaa, ja hänellä on kaksi omaa lasta.
Makuuhaava

Makuuhaava eli painehaava (decubitus) on ihovaurio, joka syntyy sellaisiin potilaisiin, jotka joutuvat makaamaan tai istumaan pitkiä aikoja eivätkä kykene vaihtamaan asentoa. Painehaavoja esiintyy sellaisissa ruumiinalueilla, joilla luut ovat pinnassa ja joutuvat paineen alaisiksi, kuten esimerkiksi ristiluu, lantio sekä olka- ja kantapäät. Painehaavat ovat yleisiä myös pyörätuolia käyttävillä.
Painehaava on hapenpuutteesta johtuva kudosvaurio iholla ja ihonalaisissa kudoksissa. Vaurion voi aiheuttaa paine, ihon venyminen, hankaus tai kaikki tekijät yhdessä. Paine estää veren normaalin kierron iholla, jolloin iho ei saa ravinteita ja heikkenee.
Painehaava voi syntyä jo muutamassa tunnissa tai päivässä ja sen ensimmäinen oire on ihon punoitus ja kuumoitus sekä aristus painettaessa. Jos makuuhaavaa ei hoideta, saattaa iho rikkoutua ja infektoitua. Pahimmassa tapauksessa voi syntyä jopa luuhun asti ulottuvia haavoja.
Makuuhaavoja ehkäistään potilaan ihoa hoitamalla sekä asentoa välillä vaihtamalla.

Makuuhaavan hoito

Oleellisinta on pyrkiä ennaltaehkäisemään makuuhaavan synty.Toisin sanoen, on tärkeätä tiedostaa tilanne, jossa riski makuuhaavan syntymiseen on suurentunut (esim. kipsihoito).
Makuuhaavan hoidon kulmakivi, syvyysluokituksesta riippumatta, on haavan aiheuttaneen paineen poistaminen. Muu hoito riippuu haavan koosta, luonteesta ja potilaaseen liittyvistä asioista. Hoito on joko kirurginen (haavan kirurginen puhdistus ja mahdollisesti plastiikkakirurginen peitto) tai konservatiivinen eli haavan paikallishoito tai molemmat. Haavan ominaisuuksien mukaisesti valitaan sopiva haavanhoitotuote. On olemassa tutkimuksia, joissa on todettu että tuotteet, jotka ovat sekä laajakirjoisesti antimikrobisia että epitelisaatiota eli uuden ihon kasvua tukevia edesauttavat makuuhaavan paranemista. Esimerkkinä on CE- merkitty pihkasalvavalmiste. Kansainvälistä konsensusta haavanhoitotuotteen valinnassa painehaavan paikallishoidossa ei tällä hetkellä kuitenkaan ole.
Joonas Pirttilä

Joonas Pirttilä on helsinkiläinen äänisuunnittelija ja draamasäveltäjä.  
Hän on tehnyt musiikkia noin kolmeenkymmeneen näyttämöteokseen, lukuisiin galleria- ja museoteoksiin sekä tv-sarjoihin ja dokumentteihin.
Työuraan mahtuu myös äänitaidetta , kuunnelmia, mainosmusiikkia, jinglejä, levyäänitystä ja -tuotantoa.
Tärkeimpiä sävellystöitä ovat olleet Juha Lehtolan ohjaamat  Nainen kedolla tv-elokuva 2003 ja |  Rakkauden nälkä minisarja 2007, jotka molemmat voittivat mm. Venlan kategoriansa parhaana, sekä Paavo Westerbergin ohjaama minisarja Jälkilämpö 2010. Rakkauden Nälkä ja Jälkilämpö on sävelletty ja sovitettu 10 henkiselle kamariorkesterille.  
Teatterimusiikin puolella merkittäviä töitä ovat olleet mm. Kansallisteatterin Villisorsa 2007 ja Kuka kukin on 2009 , KOM-teatterin |  Punahukka 2005 ja Totta 2011. Viimeisimpiä töitä on ollut  Q-teatterin Harvala 2012.
Pirttilä on soittanut kitaraa mm. yhtyeissä Dimjami, Volod Nostra,Transparentz, Tracey, Dub Sound Crew ja Costi. 
Don Huonot -yhtyeessä hän vaikutti muutaman vuoden orkesterin uran alkutaipaleella.
Hän on Emmenthal Socapex ryhmän jäsen.
Reinhold Felix von Willebrand

Vapaaherra Reinhold Felix von Willebrand (23. helmikuuta 1858 Helsinki – 6. toukokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen kulttuuripersoona, toimittaja, Suomen Olympiakomitean perustajajäsen ja sen ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1907–1919. Hän edusti Suomea Kansainvälisessä olympiakomiteassa vuosina 1908–1920. 
Aatelisarvon suvulle saavutti hänen isänsä Knut Felix von Willebrand lääkintöhallituksen pääjohtajana. Suvulla oli laaja maaomaisuus, mm. Säätytalon tontti ja Stansvikin kartano Helsingin Laajasalossa. Von Willebrand opiskeli filosofian kandidaatiksi ja juristiksi Helsingin yliopistossa ja sai varatuomarin arvon 1890. Työnsä hän teki pääosin kuitenkin perheomaisuuden hoitajana. Aatelisarvonsa ansiosta hän osallistui säätyvaltiopäiville (1885–1906) aatelissäädyssä sukunsa edustajana.

Urheilujohtaja

Von Willebrand voimisteli nuoruudessaan Helsingfors Gymnastikklubbenissa (HGK) ja toimi myöhemmin ruotsinkielisten urheilupiirien keskeisenä järjestöihmisenä. Von Willebrand toimi Suomen Luistinliiton puheenjohtajana vuosina 1908–1917 ja oli perustamassa Suomen Hiihdonedistämisliittoa ja Suomen Soutuliittoa.
Von Willebrandin KOK-jäsenyyttä ehdotti silloinen ruotsalainen KOK-edustaja Viktor Balck Haagissa 1907. Jäsenyys astui voimaan virallisesti Lontoon olympiakisojen yhteydessä pidetyssä istunnossa 1908. Olympiadiplomatiassa von Willebrand joutui puolustamaan Suomen edustusoikeutta niin Lontoon  kuin Tukholmankin kesäkisoissa. Valtaa pitävät venäläiset eivät katselleet Suomen omaa kansainvälistä edustusta myötämielisesti. Vuonna 1914 Suomi menettikin oman olympialaisen edustusoikeutensa. Tällöin von Willebrandin kiinnostus olympialaiseen urheilutoimintaan väheni merkittävästi.
Puhtaasti ruotsinkielinen von Willebrand ei saavuttanut suomenkielisen urheiluväen täyttä luottamusta. Suomen itsenäistyttyä ja saatua jälleen kansainvälisen edustusoikeutensa olympiaurheilussa hän ilmoitti kuitenkin vuonna 1919 eroavansa KOK:n jäsenyydestä vastalauseeksi Saksan sulkemiselle Antwerpenin olympiakisoista. Samalla hän luopui Suomen Olympiakomitean puheenjohtajuudesta ja jätti molemmat tehtävät Ernst Krogiukselle.

Kulttuuripersoona

Urheilujohtaja-ansioiden lisäksi von Willebrand on tunnettu kulttuurisaavutuksistaan. Hänet tunnetaan Finsk Tidskriftin julkaisijana: hän vastasi lehdestä lähes 25 vuotta aina vuoteen 1931 asti. Ansioistaan ruotsinkielisen kulttuurin alalla hänet valittiin 1899 Svenska litteratursällskapetin hallitukseen, jossa hän toimi aina vuoteen 1918. Hän testamenttasi huomattavan omaisuutensa tälle seuralle ja Konstsamfundetille.
Von Willebrand sävelsi pienimuotoisia teoksia, joista tunnetuimpia ovat Helsingfors Gymnastikklubbs marsch (1885) ja yksinlaulu Långsamt som kvällsskyn (1888).
Saivaara

Saivaara (pohjoissaameksi Čáivárri) on Enontekiöllä Suomessa sijaitseva tunturi, jonka huippu on noin 830 metrin korkeudella merenpinnasta. Saivaaran huipulla on Pentti Papinahon tekemä presidentti Urho Kekkosen 80-vuotissyntymäpäivän kunniaksi kiinnitetty muistolaatta.
Saivaaran länsipuolelta kulkee Kalottireitin Kilpisjärveltä Haltille johtava osuus.
Hemmo Louhivuori

Hemmo Unto Wilhelm Louhivuori (11. helmikuuta 1910 Viipuri – 9. kesäkuuta 1981 Mikkeli) oli suomalainen taidemusiikin säveltäjä.
Hemmo Louhivuori oli Viipurin tuomiokirkon kanttorin Eemil Louhivuoren poika. Hemmo opiskeli pianonsoittoa kahdeksanvuotiaasta, mutta keskikoulun jälkeen hän opiskeli ensin kansakoulunopettajaksi Raumassa. Hän toivoi voivansa jatkaa musiikkiopintoja Viipurin musiikkiopistossa syksyllä 1939, mutta sota keskeytti opinnot saman tien. Syksyllä 1944 hänet hyväksyttiin Sibelius-Akatemian oppilaaksi; samalla hän työskenteli koulunopettajana Helsingissä. Louhivuoren opettajiin kuuluivat Leo Funtek (soitinnus) ja Aarre Merikanto (sävellys). Louhivuori piti sävellyskonsertin vuonna 1951.
Säveltäjänuransa ohella Louhivuori työskenteli Helsingin koulujen musiikinopettajana, pisimpään Lauttasaaren yhteiskoulussa (1954–1969) sekä johti kuoroja, muun muassa Koiton sekakuoroa.
Louhivuoren sävellystuotanto käsittää erityisesti laulumusiikkia suomalaisten runoilijoiden teksteihin (mm. Eila Kivikk’aho, Einari Vuorela, Toivo Lyy).