google/wiki40b huggingface dataset:
Edvard Helenelund

Gustaf Edvard Helenelund (6. kesäkuuta 1885 Sulva – 13. maaliskuuta 1976 Sulva) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Helenelund toimi kansanedustajana kolmeen otteeseen, huhtikuusta 1919 huhtikuuhun 1924, syyskuusta 1927 heinäkuuhun 1929 ja lokakuusta 1930 huhtikuuhun 1945. Hänet valittiin eduskuntaan seitsemissä vaaleissa, 1919, 1922, 1927, 1930, 1933, 1936 ja 1939, Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli kansanedustajavuosinaan jäsenenä laki- ja talousvaliokunnassa, puolustusasiainvaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa, sotilasasiainvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja talousvaliokunnassa.
Helenelund toimi poliittisella urallaan myös Sulvan kunnanvaltuuston jäsenenä ja sen puheenjohtajana. Hänen muihin luottamustehtäviinsä lukeutuivat muun muassa Pohjanmaan ruotsalaisen maanviljelysseuran hallituksen puheenjohtajuus ja Suomen ruotsalaisen maanviljelysseuran hallituksen varapuheenjohtajuus. Vuonna 1951 hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt Helenelund oli varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä. Hänen puolisonsa oli Emilia Helenelund (o.s. Smeds), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1914. Kuvanveistäjä Tea Helenelund (s. 1917) on heidän tyttärensä.
Helenelund kirjoitti kirjan Befryndade bondesläkter i Österbotten, joka on julkaistu vuonna 1972.
Karvalampi (Heinola, Hirvosalo)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 92,4 metriä mpy.
Tallinnan suuren killan rakennus

Historia

Tallinnan suuri kilta oli eli alun perin kauppiaiden kilta oli saksalaisten kauppiaiden eräänlainen korporaatio kauppiaiden ammattikunnalle. Suuresta killasta oli tullut Tallinnan merkittävin kilta 1300-luvun puolivälillä. Sen jäsenistä valittiin esimerkiksi Tallinnan kaupungin raatiherrat. Suuren killan goottilainen kiltarakennus valmistui Tallinnan pääväylä Pikk-kadun varrelle vuonna 1410. Suuri kilta oli huomattavan varakas, mutta kiltatalon rakennuttaminen oli silti huomattavan kallista. Rakennustöiden rahoittamiseksi kilta lainasi rahaa Pühavaimun kirkolta Valmis kiltarakennus oli kirkollisia rakennuksia lukuun ottamatta keskiaikaisen Tallinnan suurin rakennus heti Tallinnan raatihuoneen jälkeen. Rakennuksen tiloissa järjestettiin esimerkiksi killan jäsenten juhlatilaisuuksia, teatteriesityksiä ja tuomioistuimen kokouksia. Vuodesta 1872 rakennusta käytti myös pörssiyhdistys. Vuonna 1896 rakennuksessa järjestettiin Viron ensimmäinen elokuvaesitys. Suuren killan toiminta päättyi vuonna 1920. Vuodesta 1952 lähtien rakennuksessa on toinut Viron historiallinen museo ja sen Viron historiaa käsittelevät näyttelyt.

Rakennus

Kiltarakennuksen päätykolmiolla on korkeutta 20 metriä. Päätykolmiota koristavat suuren killan vaakuna, eli valkoinen risti punaisella pohjalla. Vaakuna on myös Tallinnan kaupungin pieni vaakuna. Rakennuksen suuren salin pituus on 26,5 metriä ja leveys 13,8 metriä. Rakennuksen julkisivulla ovat sen tammiset ja pronssilla koristellut ovet. Rakennuksen sivulla kulkee Pörssikäytävä eli Börsi käik.
Looking for Hortense

Juoni

Damien Hauer (Jean-Pierre Bacri) on Kiinan kulttuurin professori, jolla on ketjupolttava teatteriohjaajavaimo Iva Delusi (Kristin Scott Thomas) ja nuori poika Noé (Marin Orcand Tourrès). Iva tuntee maassa laittomasti olevan Auroren (Isabelle Carré), serbialaistaustaisen naisen, joka aiotaan karkottaa. Hän painostaa Damienin lupaamaan hänelle, että tämä pyytää apua valtioneuvostossa työskentelevältä isältään Sébastienilta (Claude Rich), jolla on tarpeeksi vaikutusvaltaa järjestää Aurorelle luvan jäädä Ranskaan. Isällä ja pojalla on kuitenkin viileä ja etäinen suhde; isä väheksyy poikaansa, joka taas vihaa isäänsä. Ivan antama tehtävä osoittautuu riskialttiiksi, joka ajaa Damienin laskukierteeseen ja kääntää hänen elämänsä ylösalaisin.

Tuotanto

Looking for Hortensen kuvaukset alkoivat lokakuussa 2011, ja se kuvattiin Pariisissa ja Aubervilliersissä. 4,5 miljoonan euron budjetilla tuotetun elokuvan tuotantoyhtiönä oli SBS Productions.

Julkaisu ja vastaanotto

Looking for Hortense sai maailmanensi-iltansa Italiassa Venetsian elokuvajuhlilla 31. elokuuta 2012. Se sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 5. syyskuuta 2012 ja oli Le Pacten teatterilevittämä. Ranskassa se oli vuoden 2012 94. katsotuin elokuva saatuaan 508 652 katsojaa ja tuotettuaan 3,3 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 3,4 miljoonan dollarin lipputulot. Looking for Hortense esitettiin Suomessa Espoo Cinén elokuvajuhlilla elokuussa 2013.
Elokuva on saanut elokuvakriitikoilta sekalaisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 53 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 5,3/10 keskiarvolla. Keskiarvo perustuu 17 arviointiin, joista yhdeksän oli ”tuoreita” ja kahdeksan ”mätiä”. 154 käyttäjästä 40 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 737 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,2/10.
Looking for Hortense julkaistiin Ranskassa DVD:lle ja blu-raylle 9. tammikuuta 2013.
Rozanne Ridgway

Rozanne Lejeanne Ridgway (s. 22. elokuuta 1935 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen diplomaatti, joka teki 32 vuotta kestäneen uran Yhdysvaltain ulkoministeriön palveluksessa.  Hän toimi suurlähettiläänä Suomessa 1977–1980 ja Saksan demokraattisessa tasavallassa 1983–1985.

Elämä ja ura

Rozanne Ridgway suoritti valtiotieteen bachelor-tutkinnon Saint Paulin Hamline Universityssä 1957 ja pääsi ulkoasiainhallinnon palvelukseen, mikä oli naisille vielä tuolloin harvinaista. Hän aloitti Yhdysvaltain ulkoministeriön Euroopan osastolla Washingtonissa ja toimi sitten muun muassa viisumivirkailijana Sisilian Palermossa, henkilöstöpäällikkönä Manilan suurlähetystössä ja suurlähettilään varamiehenä Bahamasaarten Nassaussa.
1970-luvun alussa Ridgway neuvotteli pitkään jatkuneista kalastusaluekiistoista Brasilian, Perun ja Bahamasaarten kanssa. Vuonna 1976 hänet nimitettiin kalastusasioiden alivaltiosihteeriksi. Myöhemmin hän oli neuvottelemassa Yhdysvaltojen kansalaisten omaisuuden palaluttamisesta Tšekkoslovakiasta.
Kun Ridgway tuli Helsingin suurlähetystöön 1977 Mark Evans Austadin seuraajana, se oli ensimmäinen kerta kun nainen nimitettiin Yhdysvalloissa Euroopan maahan suurlähettilääksi.
Ridgway toimi pääneuvottelijana kaikissa viidessä Ronald Reaganin ja Mihail Gorbatšovin huippukokouksessa, jotka merkitsivät kylmän sodan loppua ja ydinaseriisunnan alkua 1980-luvun lopulla.
Ridgway toimi Atlantic Councilin presidenttinä 1989–1996 ja toimii nyt Baltian maiden kehittämiseksi perustetun Baltic-American Freedom Foundationin puheenjohtajana. Diplomaattiuransa jälkeen Ridgway on myös istunut muun muassa Boeingin, Emerson Electric Companyn, 3M:n ja Sara Lee Corporationin hallituksissa.
Kolmannen asteen käyrä

Esimerkkejä

Alla olevissa kuvissa on joitakin esimerkkejä kolmannen asteen käyristä ja niiden yhtälöt.
Mazon Creek

Kasvisto

Mazon Creekistä on löydetty yli 400 kasvilajin fossiileita ainakin 130 suvusta. Lajien todellista määrää on kuitenkin vaikea arvioida.
Mazon Creekin kasvisto sisältää runsaasti muuan muassa saniaisia.

Eläimistö

Mazon Creekistä on tunnistettu fossiileja yli 320 eri eläinlajista. Eläimistö on jaettu kahteen ryhmään: merelliseen Essexin faunaan ja maalla ja makeassa vedessä eläneeseen Braidwoodin faunaan.
Essexin fauna sisältää meduusoja, katkarapuja, kotiloita, simpukoita, meriskorpioneja ja skorpioneja.
Braidwoodin fauna sisältää hyönteisiä, tuhatjalkaisia, skorpioneja, hämähäkkejä, makean veden kaloja, katkarapuja ja molukkirapuja.
Faunan tunnetuin eliö on Tullimonstrum gregarium, joka on nimetty löytäjänsä Francis Tullyn mukaan. Tullimonstrum on Illinoisin osavaltion virallinen fossiili.
Jeff Healey

Norman Jeffrey ”Jeff” Healey (25. maaliskuuta 1966 – 2. maaliskuuta 2008) oli kanadalainen bluesrock- ja jazzkitaristi sekä laulaja.
Healey syntyi Torontossa ja menetti yksivuotiaana näkönsä retinoblastooman takia. Hän aloitti sokeudesta huolimatta kitaran soittamisen kolmivuotiaana ja kehitti oman uniikin soittotyylinsä. Healey soitti kitaraa istualtaan pitäen soitintaan sylissään kuin kanteletta tai steel-kitaraa, minkä ansiosta hän sai kitarastaan erikoisia soundeja. Hänen kokoonpanonsa sai levytyssopimuksen Arista Recordsilta, ja ensimmäinen albumi See the Light ilmestyi vuonna 1988. Levyllä oli muun muassa hitiksi noussut single ”Angel Eyes”. Kappale ”Hideaway” oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Vuonna 1990 Healey voitti Juno-palkinnon. Healey ehti juuri ennen kuolemansa saada valmiiksi uuden albuminsa Mess of Blues, joka julkaistiin myöhemmin keväällä 2008.
Healeyn muita hittejä olivat ”How Long Can a Man Be Strong” ja cover-versio The Beatlesin esityksestä ”While My Guitar Gently Weeps”. Hän soitti keikoillaan kitaran lisäksi trumpettia ja klarinettia.
Jeff Healeyn yhtyeeseen kuuluivat hänen lisäkseen basisti Joe Rickman ja rumpali Tom Stephen.
Healeylle tehtiin 11. tammikuuta 2007 keuhkosyöpäleikkaus. Häneltä poistettiin myös kaksi sarkoomaa. Hän ei kuitenkaan toipunut vaan kuoli syöpään 41-vuotiaana.
Healey esiintyi Suomessa Pori Jazz -festivaaleilla 1990, 1993 ja 2000 sekä Järvenpään Puistobluesissa 1997.
TWA Flight Center

TWA Flight Center (myös Trans World Flight Center) on New Yorkissa John F. Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla sijaitseva terminaali. Vuonna 1962 valmistuneen rakennuksen suunnitteli Trans World Airlines -lentoyhtiölle suomalaissyntyinen arkkitehti Eero Saarinen. Se tunnettiin myös terminaalina numero 5 (T5).
TWA Flight Centeriä pidetään arkkitehtonisesti yhtenä maailman merkittävimmistä lentokenttärakennuksista. Se kuuluu Yhdysvaltain viranomaisten luetteloimiin National Historic Landmark sekä National Register of Historic Places -rekistereihin, jotka sisältävät kansallisesti merkittäviä ja arvokkaita historiallisia kohteita. TWA Flight Center on tyyliltään 1940-luvulla Yhdysvalloissa kehittynyttä futuristista googie-arkkitehtuuria, jonka yhtenä merkittävimpänä edustajana sitä pidetään. Terminaalin pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se muistuttaa sekä pohjapiirrokseltaan että poikkileikkaukseltaan siipensä levittänyttä lintua.
TWA Flight Center suljettiin vuonna 2001 Trans World Airlinesin fuusioiduttua American Airlines -yhtiön kanssa. Kaksi siipirakennusta purettiin 2006, niin että jäljelle jäi vain pääterminaali. Sen etupuolelle rakennettiin vuonna 2008 uusi terminaali jetBlue Airways -halpalentoyhtiölle. Vanhaa Saarisen suunnittelemaa rakennusta käytettiin uuden valmistumisen jälkeen enää vain erilaisten seremonioiden, juhlatilaisuuksien sekä näyttelyiden yhteydessä. Syyskuussa 2013 ilmoitettiin suunnitelmasta, jonka mukaan terminaaliin saneerataan muun muassa lentokenttähotelli. Entisöintityöt alkavat vuonna 2017 ja sen alkuperäinen ilme palautetaan. T5 toimii tulevan hotellin aulana.
Fiat Aviazione

Fiat Aviazione oli italialainen 1900-luvun alkupuolella perustettu lentokoneita kehittänyt ja valmistanut yhtiö. Se sulautettiin vuonna 1969 Aeritalia -yhtiöön.

Alkuvuodet

Vuonna 1908 perustettu yritys aloitti toimintansa osana Fiatin autotehdasta valmistaen lentokonemoottoreita, enimmäkseen Fiat A-12-tyyppiä, jota käytettiin mm. Suomen ilmavoimien Breguet 14-koneissa. Toiminta laajeni vuonna 1914 käsittämään lentokoneiden valmistuksen, tätä varten rakennettiin oma lentokonetehdas Torinoon. Yritys sai nimen S.I.A., Società Italiana Aviazione. Tehtaassa valmistettiin ensimmäisen maailmansodan aikana useita konetyyppejä Italian armeijan ilmavoimien, Corpo Aeronautico Militaren käyttöön.

Nimeksi Fiat Aviazione

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1918 S.I.A. sulautui emoyhtiöönsä Fiatiin ja nimettiin Fiat Aviazioneksi. Pääsuunnittelijaksi nimitettiin insinööri Celestino Rosatelli. Rosatellin johdolla Fiat Aviazione kasvoi nopeasti merkittäväksi lentokonevalmistajaksi. Yhtiöön liittyi 1930-luvulla tytäryhtiöiksi mm. CMASA (Costruzioni Meccaniche Aeronautiche SA) ja CANSA (Costruzioni Aeronautiche Novaresi SA). Vuonna 1923 perustettu Regia Aeronautica, Italian ilmavoimat, oli yksi suurimmista Fiat Aviazionen asiakkaista. Vuonna 1931 yhtiöön liittyi nuori insinööri Giuseppe Gabrielli, Fiat Aviazionen tuleva pääsuunnittelija. Hänen johdollaan siirryttiin 1930-luvun puolivälin jälkeen Rosatellin edustaman vanhan koulukunnan lentokoneista nopeisiin, kokometallirakenteisiin koneisiin.

Toinen maailmansota

Toinen maailmansota kiihdytti Fiatin tuotannon ja suunnittelun huippuunsa. Italian ilmavoimien käyttämiä tyyppejä olivat mm. Fiat CR.42- ja G.50-hävittäjät sekä Fiat G.12-kuljetuskone. Vuonna 1943 tapahtunut Italian irrottautuminen sodasta ei vaikuttanut tuotantoon, pääosin pohjois-Italiassa sijainneet Fiat Aviazionen tehtaat jatkoivat koneiden valmistusta, nyt Repubblica Sociale Italianan ilmavoimien, Aeronautica Nazionale Repubblicanan käyttöön. Pääosin tehdasta työllisti Fiat G.50:n seuraajan, Fiat G.55:n valmistus. Vuosina 1944-1945 liittoutuneiden pommitukset hidastivat toimintaa, erityisesti Torinossa, jossa sijainnut Fiatin tärkein tehdas tuhoutui lähes täysin 25. huhtikuuta 1944. Liittoutuneiden miehittäessä pohjois-Italian 1945, Fiat Aviazionen lentokonetuotanto keskeytyi alkaakseen seuraavana vuonna uudestaan.

Sodan jälkeen

Vuonna 1946 toiminta jatkui Gabriellin jatkaessa yhtiön pääsuunnittelijana. Sotilaskoneiden tarpeen vähennyttyä tehdas valmisti 1940-luvun loppupuolella kuljetus- ja koulutuskoneita. Vuonna 1951 Fiatin ensimmäinen suihkuharjoituskone, Fiat G.80, tuli tuotantoon. 1954 Gabriellin suunnittelema Fiat G.91-hävittäjäpommittaja voitti NATO:n järjestämän suunnittelukilpailun uudesta hävittäjätyypistä. G.91:n valmistus työllisti yhtiön tehtaat vuoteen 1972 asti. Yhtiön lisenssillä valmistamia lentokonetyyppejä olivat de Havilland Vampire, F-86 Sabre sekä F-104 Starfighter. Vuodesta 1969 eteenpäin Fiat Aviazione, IRI-Finmeccanica, Aerferi sekä Salmoiraghi muodostivat uuden suuryhtiön, jonka nimeksi tuli Aeritalia.
Fredegisius Toursilainen

Fredegisius Toursilainen (lat. Fredegisus Turonensis, myös Fridugisus, Fridugis, Fredegis, Fredugis) (s. 700-luvun loppu, Englanti, k. 834, Tours) oli munkki ja varhaisskolastinen filosofi ja teologi. Hän toimi vuodesta 804 opettajansa Alkuinin seuraajana Saint-Martin de Toursin luostarin apottina, ja Saint-Omerin (vuodesta 820) ja Saint-Bertinin luostarien apottina.
Fredegisius toimi Kaarle Suuren hovissa ja vuodesta 819 keisari Ludvig Hurskaan kanslerina. Hän oli osallisena useissa kiistoissa, erityisesti Lyonin arkkipiispaa Agobardusta vastaan.
Fredegisiuksen tunnetuin teos on kirjeen muotoon kirjoitettu De substantia nihili et tenebrarum (”Ei mistään ja pimeydestä”, n. 804), joka käsittelee tyhjyyden ja pimeyden luonnetta. Hän omaksui käsiterealistisen kannan, jonka mukaan tyhjyys ja pimeys ovat olemassa olevia asioita, koska näitä sanoja käytetään Ensimmäisen Mooseksen kirjan alussa. Teos on ollut merkittävässä roolissa keskiajan universaalikiistassa, ja vaikka siinä esitettyjä näkemyksiä ei hyväksytty laajalti, se on vaikuttanut skolastisen dialektisen menetelmän kehitykseen.
Onnela (televisiosarja)

Juoni

Hammaslääkärinä työskentelevä Antti (Eero Ritala) ja hänen raskaana oleva näyttelijäpuolisonsa Saara (Elena Leeve) muuttavat Antin lapsuudenkotiin Porvooseen asettuakseen aloilleen. Antti ajattelee omakotitaloelämän mahdollistavan itsenäisen ja onnellisen perhe-elämän, mutta havahtuu nopeasti elävänsä keskellä keskiluokkaista painajaista, yhdessä äitinsä, naapureiden ja nolon menneisyytensä kanssa.
Läheisin ystäväpariskunta on Antin lapsuudenystävä Markus (Pekka Strang) ja tämän Mette-vaimo (Anna-Maija Tuokko), joista jälkimmäiselle tärkeää on kulissien ylläpitäminen. Naapureina ovat myös ärsytystä herättävät Jorma (Santtu Karvonen) ja Titta (Pirjo Heikkilä).
Sarjassa olemattomat ongelmat paisuvat absurdeiksi kiiltokuvamaisessa maisemassa, jossa porvoolainen porvaristo asuu.
Thun

Historia

Ensimmäiset kirjalliset maininnat kaupungista ovat 700-luvulta. Thun sai kaupunkioikeudet vuonna 1264.
Pichichi-palkinto

Pichichi-palkinto (esp. Trofeo Pichichi) on Espanjan jalkapalloilussa kauden parhaalle maalintekijälle annettava palkinto, jonka myöntää urheilulehti Marca. Marca aloitti palkinnon jakamisen vuonna 1953 yhdessä Arriba-sanomalehden kanssa, ja se on nimetty 1910- ja 1920-luvuilla Athletic Bilbaossa pelanneen Pichichin (oik. Rafael Moreno Arazandi) mukaan. Oheisessa taulukossa on listattu myös vuotta 1953 edeltäneiden kausien parhaat maalintekijät.
Eniten maalikuninkuuksia ovat voittaneet Zarra ja Lionel Messi, kuusi kertaa.
Kauden parhaalle maalivahdille myönnettävä vastaava palkinto on nimeltään Zamora.
Alfaetyylitryptamiini

Annostus ja vaikutusten kesto

Erowid-sivun mukaan tyypillinen annos on 100-160 mg suun kautta ja vaikutusaika 4-6 tuntia. TiHKAL-kirjan mukaan annostus on 100-150 mg suun kautta ja kesto 6-8 tuntia.
Roldano Lupi

Roldano Lupi (oikealta nimeltään Rolando Squassoni-Lupi, 8. helmikuuta 1909 Milano – 13. elokuuta 1989 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Kirjanpitäjäksi opiskellut Lupi ryhtyi ammattinäyttelijäksi vuonna 1938 ja teki huomattavan teatteriuran. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Ferdinando Maria Poggiolin ohjaama Sissignora vuonna 1941. Poggiolin Gelosian (1942) myötä Lupista tuli yksi aikansa elokuvatähdistä, mutta myöhemmin hän joutui tyytymään etupäässä viihde-elokuvien luonnenäyttelijän rooleihin. Lupi työskenteli paljon myös televisiossa. Hänen vaimonsa oli näyttelijä Pina Bertoncello.
HDL

HDL (engl. high density lipoprotein) on veressä sijaitseva lipoproteiini. Se kuljettaa kolesterolia kudoksista maksaan vähentäen näin riskiä sairastua rasvankovetustautiin ja sepelvaltimotautiin. HDL on lipoproteiineista pienin.
Lipoproteiinit jakautuvat viiteen ryhmään, kylomikronit, VLDL, IDL, LDL ja HDL. HDL-kolesteroli on niin sanottua hyvää kolesterolia, LDL taas huonoa.
Vaganovan balettiakatemia

Vaganovan balettiakatemia on maailman arvostetuimpiin kuuluva balettikouluihin kuuluva venäläinen balettioppilaitos. Se toimii Pietarissa, ja sen on perustanut vuonna 1738 Venäjän keisarinna Anna. Koulu sai nykyisen nimensä vuonna 1957 pitkäaikaisen johtajansa Agrippina Vaganovan mukaan.
Mikkelissä on järjestetty kesällä 2014 kolmatta kertaa balettiakatemian kurssi. Aiemmin kurssin on rahoittanut Savcorin yrittäjäpariskunta Savisalo Savcor Ballet'n nimissä, vuonna 2014 pääosin opetusministeriö.
Kurssin organisoi Hannu-Pekka Holmström, joka oli itse 1970-luvun alussa tanssin uusi tähti ja valmistunut Vaganovan balettiakatemiasta.
Sakari Heikinheimo

Veli Kaarlo Sakari Heikinheimo (15. joulukuuta 1907 Helsinki – 27. syyskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja arkistonhoitaja. Hän opiskeli pianonsoittoa mm. Ingeborg Hymanderin ja Elli Rängman-Björlinin johdolla. Hän esiintyi Suomessa ja muissa Pohjoismaissa sekä opetti Helsingin konservatoriossa vuosina 1965–1975. Varsinaisen päivätyönsä hän teki maanmittaushallituksessa ja Uudenmaan läänin maanmittauskonttorissa arkistonhoitajana.
Sakari Heikinheimon puoliso oli Irma Linnea o.s. Koskimies ent. Forsman (1909–2007). Heidän poikiaan ovat Seppo Heikinheimo ja Hannu Heikinheimo sekä Jukka Ilari ja Miika Antero Heikinheimo.
Aleksei Titov

Ura

Titov aloitti pelaajauransa vuonna 2001 heinäkuussa. Vuonna 2007 hän voitti Ukraine Cupin finaalissa ukrainalaisen Vitaliy Sapozhnikovin. Vuonna 2013 hän kaappasi veteraanien maailmanmestaruuden voittamalla finaalissa ruotsalaisen Lars Henrikssonin. Vuoden 2015 veteraanien maailmanmestaruuskilpailuista Titov voitti hopeaa. Vuotta myöhemmin hän voitti veteraanien euroopanmestaruuden. Finaalissa hän päihitti ruotsalaisen Anders Ekestubben. Vuoden 2017 Swedish Masters-kilpailuista Titov voitti pronssia. Turnaukseen osallistui peräti 100 pelaajaa. Samana vuonna Titov voitti myös veteraanien maailmanmestaruuden. Vuonna 2018 hän kaappasi uransa toisen veteraanien euroopanmestaruuden. Finaalissa hän voitti ruotsalaisen Finn Friesin. Vuoden 2019 Kursk Cupista Titov sai pronssia Maksim Borisovin voittaessa kultaa.
Raskas patteristo 16 (jatkosota)

Raskas patteristo 16:n eli Rask.Psto 16:n perusti Pohjois-Pohjanmaan sotilaslääni kesäkuussa 1941. Patteristo kuului III armeijakuntaan.

Perustaminen

Raskas patteristo 16 perustettiin Oulussa Koskelankylässä Toppilan seurojentalolla 15.-20. kesäkuuta 1941. Tykkikalustokseen patteristo sai 105 K/29 ja vetokalustoksi Citroen -kuorma-autot, 6 telaketjutraktoria, tavara-ajoneuvoiksi Ford -kuorma-autot ja johtajia varten henkilöautoja ja moottoripyöriä. Tulenjohto-, mittaus- ja viestikalusto oli tyydyttävällä tasolla.
Henkilökohtaisena aseistuksena olivat italialaiset Terni-kiväärit. Konepistooleita oli vain pari patteria kohden.

Keskittäminen

Patteriston sotavalmiustarkastus oli urheilukentällä 21. kesäkuuta 1941 kello 07.30 ja marssi keskitysalueelle alkoi kello 08.00 eli välittömästi tarkastuksen jälkeen. Marssireitti oli Oulu - Korpi - Ylikiiminki - Vepsä - Vuotto - Puolanka - Kyrö - Hyrynsalmi - Suomussalmi, jonne saavuttiin saman päivän iltana. Patteristo siirtyi lähemmäksi rajaa Saukon maastoon 28. kesäkuuta ja valmistelemiinsa tuliasemiin Raatevaaran länsiosiin 30. kesäkuuta 1941.
Ritva Sarkola

Ritva Sarkola (s. 28. toukokuuta 1941 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja rikoskirjailija. Hän kirjoitti Mauri Sariolan lesken Tuula Sariolan nimellä neljätoista rikosromaania ja kaksi rakkausromaania.
Sarkola siirtyi vuonna 2005 julkaisemaan kirjansa omalla nimellään Myllylahti-kustantamolle. Kustantamon toimitusjohtaja Mauno Moilanen julkisti Sarkolan toimimisen Sariolan haamukirjoittajana sanomalehti Kalevalle 2006.
Lokakuussa 2008 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Sarkolan ja Sariolan sakkoihin avustuspetoksesta ja petoksesta. Sarkola sai 90 päiväsakkoa eli hänen tuloillaan 1 530 euroa. Juttu meni hovioikeuteen, ja sekä Sariola että Sarkola saivat kumpikin lokakuussa 2009 kahdeksan kuukauden ehdollisen vankeustuomion ja sakkoja.
Ludvig Munsterhjelm

Rudolf Ludvig Munsterhjelm (5. helmikuuta 1880 Tuulos – 19. heinäkuuta 1955 Tuulos) oli suomenruotsalainen metsästys-, kalastus- ja eräaiheista kirjoittanut kirjailija ja toimittaja.
Munsterhjelmin vanhemmat olivat tilanomistaja Rudolf Waldemar Munsterhjelm ja tämän ensimmäinen puoliso Julia Mathilda Elisabeth Dahlberg. Munsterhjelm suoritti Kurkijoen maanviljelysopiston 1902.
Munsterhjelm saapui 1907 Länsi-Lapin Kolariin harjoittamaan eläintieteellisiä tutkimuksia. Hänen veljensä Carl Munsterhjelm oli tällöin Kolarissa kruunun metsänhoitajana vuosina 1902–1910. Munsterhjelm kirjoitti näistä eräkokemuksistaan ensimmäisen kirjansa "Jägarlifvet är så härligt" – jaktminnen och naturstämningar, joka ilmestyi 1909.
Munsterhjelm oli toimittajana Tidskrift för jakt och fiske -lehdessä 1918–1923 ja Tammerfors Aftonbladissa 1925–1927 ja kirjoitti sanoma- ja erälehtiin lähes tuhat artikkelia. Hän omisti Jaakkolan tilan Pirkkalassa 1902–1903, Hän asui eri vaiheissa Ruosissa ja Norjassa. Munsterhjelm teki matkoja Englantiin ja Yhdysvaltoihin 1904–1905, Huippuvuorille 1910, Japaniin ja Sahalinille 1914 sekä Grönlantiin 1936, 1937 ja 1939.
Munsterhjelmin kirjoittama Itä-Karjala-aiheinen kirja päätyi sotien jälkeen kiellettyjen kirjojen listalle.
Munsterhjelm oli naimisissa vuodesta 1910 norjalaisen Ida Fredrikke Holmboen kanssa.
Wagner–Meerwein-toisiintuminen

Wagner–Meerwein-toisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa karbokationi toisiintuu hydridin, alkyyliryhmän ja aryyliryhmän 1,2-migraatiolla. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Georg Wagner vuonna 1899 ja mekanismin reaktiolle esitti Hans Meerwein vuonna 1914. Wagner–Meerwein-toisiintuminen on tärkeä reaktio erityisesti terpeenien biosynteeseissä ja kemiallisissa synteeseissä.