Jumalanpalvelus

Kristinusko

Kristinuskossa jumalanpalvelus on seurakunnan kokoontuminen. Kristinuskossa ymmärretään, että jumalanpalveluksessa kokoonnutaan olemaan Jumalan palveltavina. Sanaa jumalanpalvelus käytetään joskus muidenkin kuin kristillisen uskontojen yhteenkokoontumisista ja palvontamenoista. 
Tavallisesti kristinuskossa jumalanpalvelus järjestetään sunnuntaina ja kirkollisina juhlapäivinä aamupäivällä seurakunnan pyhäkössä eli kirkossa. Jumalanpalveluksessa lauletaan uskonnollisia lauluja, ja yleensä seurakunnan pappi puhuu Jeesuksesta ja Hänen lahjoittamastaan pelastuksesta. Tällaista puhetta kutsutaan saarnaksi. Jumalanpalveluksessa esitetään myös pyyntöjä Jumalalle. Tällaisia pyyntöjä kutsutaan rukouksiksi. 
Puheen ja musiikin tarkoituksena on muun muassa vahvistaa seurakunnan jäsenten uskoa. Seurakunnan jäsenet uskovat Jumalan olevan näkymättömänä läsnä jumalanpalveluksessa.

Sisältö

Jumalanpalvelus, jossa vietetään ehtoollista, on nimeltään messu. Toisinaan vietetään myös sanajumalanpalveluksia, joissa ei jaeta ehtoollista. Messua johtaa aina virkaansa vihitty pappi. Koko seurakunta toimittaa sen kuitenkin yhdessä. 
Jumalanpalvelus jakaantuu neljään perusosaan. Luterilainen kirkko painottaa Raamatun sanaa ja opetusta eli saarnaa. Musiikkina käytetään yleensä virsiä sekä urkumusiikkia, mutta viime aikoina myös muunlainen musiikki on nostanut päätään, erityisesti nuorten esittämänä. 
Evankelis-luterilaisessa kirkossa on käytössä neljä sävelmäsarjaa, joissa liturgisille lauluille on eri säveliä, sekä joissain tilanteissa kaavan järjestys on hiukan erilainen. On olemassa myös paljon niin sanottuja erikoismessuja, jotka voivat poiketa monellakin tavalla normaalista (yleensä musiikin avulla, esimerkkinä Tuomasmessu, popmessu, teknomessu ja metallimessu).

Johdanto-osa

Liturgi, eli johtava pappi, on puettu valkoiseen albaan ja usein myös messukasukkaan. Johdanto-osa alkaa alkusiunauksella, jossa liturgi laulaa Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Hän myös siunaa seurakunnan ristinmerkillä. Tähän seurakunta vastaa kolminkertaisella Aamenella. Liturgi laulaa: Herra olkoon teidän kanssanne, ja seurakunta vastaa Niin myös sinun henkesi kanssa.
Tämän jälkeen liturgi pitää johdantopuheen, jonka jälkeen on vuorossa synnintunnustus ja synninpäästö. Synninpäästön jälkeen pappi johtaa kiitosrukouksen, jonka jälkeen lauletaan yhdessä Kyrie-hymni. Hymnin jälkeen lauletaan Gloria eli Kunnia: Kunnia Jumalalle korkeuksissa. Seurakunta nousee ja vastaa yhdessä: Maan päällä rauha ihmisillä, joita Hän rakastaa. Tämän jälkeen lauletaan virsi.

Sanaosa

Sanaosassa luetaan alussa kaksi raamatuntekstiä: yksi Vanhasta testamentista ja yksi Uudesta testamentista (epistola). Tämän jälkeen luetaan evankeliumi, jonka molemmin puolin voidaan laulaa Halleluja-hymni. Evankeliumi kuunnellaan seisten. Sitä seuraa yleensä saarna, jonka voi pitää pappi, seurakuntalehtori tai muu luvan saanut henkilö. Saarnan jälkeen seurakunta nousee yhdessä tunnustamaan yhteisen uskon, yleensä Apostolisen uskontunnustuksen ja joskus Nikean-Konstantinopolin uskontunnustuksen mukaan, seurakunnasta riippuen. Ehtoollisjumalanpalveluksessa eli messussa sanaosan päättää rukous yhteisten asioiden puolesta, ja sitä kutsutaan esirukoukseksi.

Päätösosa

Ehtoollisenvietto päättyy seurakunnan laulamaan ylistykseen tai ylistysvirteen. Tämän jälkeen pappi siunaa seurakunnan lausumalla Herran siunauksen, jonka sanat ovat peräisin Raamatun kohdasta 4. Moos. 6:24–26. Yleensä messun lopuksi lauletaan päätösvirsi tai kuullaan päätösmusiikki. Joku jumalanpalveluksen toimittajista voi sanoa tämän jälkeen lähettämissanat: "Lähtekää rauhassa ja palvelkaa Herraa iloiten". Koko messun nimitys tulee näiden sanojen latinankielisestä vastineesta: "Ite, missa est."

Erityisjumalanpalvelukset

Tavanomaisten jumalanpalvelusten lisäksi Suomen evankelis-luterilainen kirkko on järjestänyt myös tietyille kohderyhmille suunnattuna erityisjumalanpalveluksia, joiden liturgia ei välttämättä noudata tavanomaista liturgista kaavaa. Näihin kuuluvat muun muassa sateenkaarimessut, rock-messut, gospel-messut sekä pop-messut.

Ortodoksisen kirkon käytäntö

Suomen ortodoksisessa kirkossa jumalanpalveluksista käytetään muun muassa nimityksiä liturgia ja vigilia. Liturgia on yleensä päiväjumalanpalvelus, jossa on Herran Pyhä Ehtoollinen eli eukaristia. Vigilia on yleensä iltajumalanpalvelus, eikä siellä nautita ehtoollista. Ortodoksisessa kirkossa on myös useita muita pienempiä tai lyhyempiä jumalanpalveluksia kuten esimerkiksi ehtoopalvelus tai aamupalvelus, joissa ei myöskään toimiteta eukaristiaa eikä nautita ehtoollista.

Ajankohta

Suurin osa kristikunnasta kokoontuu jumalanpalvelukseen sunnuntaisin, mutta esimerkiksi Seitsemännen päivän adventistit kokoontuvat lauantaisin. Sunnuntai on kristinuskossa Jeesuksen ylösnousemuksen päivä, viikon ensimmäinen päivä ja sapatin jälkeinen päivä. Nykyään käytössä olevan viikkojärjestyksen mukaan maanantai on viikon ensimmäinen päivä, mutta tämä muutos on tehty varsin myöhään, vuonna 1973. Aikaisemmin sunnuntai oli viikon ensimmäinen päivä ja tämä käytäntö on ollut voimassa koko ajan Suomen ortodoksisessa kirkossa. Evankelis-luterilainen kirkko ja ortodoksinen kirkko järjestävät seurakunnissaan pääjumalanpalveluksen jossain seurakunnan kirkossa sunnuntaina kello 10. Seurakunnan pääjumalanpalvelus, josta kirkkojärjestys käyttää nimeä päiväjumalanpalvelus (KJ 2:2), voidaan pitää messun, sanajumalanpalveluksen, perhemessun, perhejumalanpalveluksen, konfirmaatiomessun tai kirkkovuoden juhla-ajan erityisjumalanpalveluksen kaavan mukaan. Päiväjumalanpalvelus pidetään seurakunnan kirkossa sunnuntaisin ja kirkollisina juhlapäivinä. Jos kirkkoja on useita, kirkkoneuvosto tai seurakuntaneuvosto päättää, missä kirkossa tai kirkoissa jumalanpalvelus kulloinkin pidetään. Jumalanpalvelus voidaan pitää myös muualla kuin kirkossa. Päiväjumalanpalvelus aloitetaan yleensä kello 10. Perustellusta syystä jumalanpalvelusaika voidaan muuttaa kirkkovaltuuston tai seurakuntaneuvoston päätöksellä, jonka tuomiokapituli vahvistaa. (KJ 3:2)
Jumalanpalveluksia järjestetään myös muina ajanhetkinä, kuten kirkollisina juhlapäivinä.
Osa kristikunnasta kutsuu samankaltaista tilaisuutta pelkistetymmin aamu- tai päiväkokoukseksi. Esimerkiksi helluntailaisuudessa on ollut näin, vaikkakin nykyään virallisesti useimmat seurakunnat käyttävät jumalanpalvelus-nimitystä.

Historia

Jumalanpalveluskäytäntö juontaa juurensa juutalaisesta kulttuurista, jolloin juutalaiset kokoontuivat sapattina synagoogaan lukemaan Tooraa ja keskustelemaan "päivän tekstistä". Oppineiden Talmudin opetuksilla oli myös sijansa.
Jumalanpalvelus on muotoutunut ehtoollisen ympärille. Alkuseurakunta vietti Herransa käskyn mukaista yhteyden ja muiston ateriaa, usein kodeissaan, mutta vainojen aikana myös muualla. Vähitellen ehtoollisen "kaava" muotoutui ja sitä alettiin viettää aina samalla tavalla. Sen ympärille muotoutui olennaisena osana synnintunnustus sekä Raamatun lukua.

Suosio Suomessa

Vielä 1980-luvun puolivälissä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sunnuntaiaamujen jumalanpalveluksissa kävi noin 6 miljoonaa henkeä vuodessa. Vuoteen 2016 mennessä sunnuntaiaamun jumalanpalveluksissa kävijöiden määrä oli pudonnut 3,2 miljoonaan kävijään. Muissa jumalanpalveluksissa kävijöitä oli 2,4 miljoonaa ihmistä vuonna 2016. Gallup Ecclesiastica 2011 -kyselyn mukaan 6 % suomalaisista kävi vähintään kerran kuukaudessa jumalanpalveluksessa, jonka lisäksi 29 % suomalaisista kävi vähintään kerran vuodessa jumalanpalveluksessa. 27 % suomalaisista kävi harvemmin kuin kerran vuodessa ja 39 % ei ollut käynyt ollenkaan jumalanpalveluksessa viime vuosina. Suosituin jumalanpalveluspäivä Suomessa on jouluaatto. Jouluaaton jumalanpalveluksen suosio on viimevuosina kuitenkin ollut laskeva. Vuonna 2007 jouluaaton jumalanpalveluksessa kävijöitä oli 411 300, vuonna 2011 puolestaan 345 000. Vuonna 2015 kävijämäärä oli 320 845.