google/wiki40b huggingface dataset:
Lintulampi (Soini)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 8,3 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjärven alueeseen (35.462) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 199,8 metriä mpy.
Molempikätisyys

Molempikätisyys (ambidekstria) tarkoittaa, että henkilö voi arkisissa askareissaan käyttää kumpaa kättä haluaa melko tasaveroisesti.
Molempikätisillä on todettu enemmän ADHD:ta ja muita keskittymiseen vaikuttavia oireita, ja siten molempikätisyys vaikuttaa osaltaan koulumenestykseen.
Arcteq

Arcteq on suomalainen yritys, joka suunnittelee, valmistaa ja markkinoi sähköverkon suojareleitä ja valokaarisuojia sekä älykkäitä sähköverkkoja voimantuotantoon, -siirtoon ja -jakeluun. Arcteq valmistaa myös erilaisia laitteita sähköverkon ja sähkölaitteiden mittaus- ja monitorointitarkoituksiin. Arcteq tarjoaa asiakkailleen myös tuotteisiinsa liittyviä palveluita ja tukea. 
Arcteqin tuotteita käytetään maailmanlaajuisesti useissa erilaisissa käyttötarkoituksissa, kuten sähköasemilla, voimalaitoksissa, öljy- ja kaasulaitoksissa, kaivosteollisuudessa, terästehtaissa, öljynporauslautoilla sekä muissa vaativaa sähköverkon suojajärjestelmää vaativissa kohteissa. 
Arcteqillä on useita referenssejä ympäri maailmaa ja se on esimerkiksi CERNin, Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksen, kumppani. Arcteq tuottaa suojareleitä CERNin sähköntuotantoon. 
Arcteqillä on paikallisten toimipisteidensä ja kumppaneidensa kautta liiketoimintaa yli 40 maassa. Yrityksen liikevaihto vuonna 2016 oli yli 4 miljoonaa euroa ja sen tuotannosta 95% on vientiä. Arcteqin tuotteita viedään useisiin maihin, kuten Etelä-Koreaan, Taiwaniin, Malesiaan, Brasiliaan ja Etelä-Afrikkaan.  Arcteqin tuotanto tapahtuu Suomessa ja sen omistus on kokonaan Suomessa. Valtaosan Arcteqistä eli 80% omistaa sen työntekijät ja 20% Ensto, joka on suomalainen sähköalan yritys.
Arcteq on perustettu vuonna 2010 ja sen pääkonttori sijaitsee Vaasassa korkeakoulujen vieressä sähköinsinöörityön keskittymässä, jossa Arcteqillä on tuotekehitysyhteistyötä vaasalaisten korkeakoulujen kanssa.
Bruno Ruffo

Bruno Ruffo (9. joulukuuta 1920 Colognola ai Colli, Verona – 9. helmikuuta 2007 Verona) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1950 ja 250-kuutioisissa vuosina 1949 ja 1951. Ruffo oli kaikkien aikojen ensimmäinen 250-kuutioisten maailmanmestari.
Bruno Ruffon ammattilaisura alkoi vuonna 1946. Vuonna 1949 hän ajoi ensimmäisen MM-osakilpailunsa 250-kuutioisissa ja voitti sen. Hän voitti myös 125-kuutioisissa ensimmäisen ajamansa osakilpailun. Ruffo mursi uransa aikana molemmat jalkansa kahdesti; vuonna 1952 Saksan osakilpailussa ja vuonna 1953 Mansaaren osakilpailun harjoituksissa. Jälkimmäisen loukkaantumisen jälkeen Ruffo päätti lopettaa uransa.
Kilpauran jälkeen Ruffo piti autovuokrausliikettä Veronassa. Vuonna 2003 hän sai Italian korkeimman kunniamerkin, Commendatore dell'Ordine al Meriton, presidentti Carlo Azeglio Ciampilta.
Helkavirsi

Helkavirret ovat kalevalamittaisia runoja.
Tunnettu tilaisuus, jossa näitä esitetään, on Sääksmäen Ritvalan helkajuhla.
Runoilija Larin-Kyösti kirjoitti runot Helkavirsiä I ja II kokoelmassaan Kylän lauluja vuonna 1898.
Runoilija Eino Leinon runokokoelma Helkavirsiä ilmestyi kahdessa osassa vuosina 1903 ja 1916.
Muusikko Veltto Virtanen kirjoitti Helkavirsiä III -nimisen runosarjan vuonna 1995.
Kirgisian som

Kirgisian som (kirg. сом, som) on Kirgisian valuutta. Sen valuuttakoodi on KGS.
10. toukokuuta 1990 yksi som oli 200 Neuvostoliiton ruplaa. Sana som tarkoittaa "aitoa kultaa".
Kirgisiassa on käytössä setelit 20–5000 somia ja vuodesta 2008 alkaen kolikot 10 ja 50 tiyiniä ja 1, 3, 5 ja 10 somia. 50 somin setelissä käytetään C. G. E. Mannerheimin ottamaa valokuvaa Kurmandžan Datkasta.
Mansikkamäki

Mansikkamäki on Pertunmaan kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Pertunmaalta Hartolaan vievän Hartolantien varressa aivan Hartolan kunnanrajan kupeessa, noin 15 kilometriä Pertunmaan keskustasta. Maaseutukylä on erityisesti kunnostautunut maatilamatkailussa. Mansikkamäessä sijaitsevat mm. Mattilan maatilamatkailutila ja Vanhatalon lomamökit. Mansikkamäessä toimii myös Toivosen lihansavustamo.
Robert Petway

"Catfish Blues"/"Rollin' Stone"

Petwayn merkittävin kappale on "Catfish Blues", jonka hän levytti vuonna 1941. Muddy Waters käytti kappaleen sanoja ja "Catfish Bluesin" tyyliä singlellään "Rollin' Stone", josta The Rolling Stones otti nimensä. Tosin bluesmuusikot käyttivät usein vanhojen kappaleiden symboliikkaa ja eikä voida varmuudella sanoa oliko "Catfish Bluesin" kirjoittaja jopa Tommy McClennan. Max Haymes on kirjoittanut kappaleesta perusteellisen artikkelin.
Valoherkkyys

Valoherkkyyden asteikot

Filmin herkkyyttä voidaan ilmoittaa kolmella eri asteikolla. Perinteisiä asteikoita olivat eurooppalainen DIN (Deutsches Institut für Normung) ja amerikkalainen ASA (American Standard Association, nykyinen American National Standards Institute eli ANSI). Nykyisin herkkyyttä ilmaisee ISO-lukema (International Organization for Standardization - "lyhenne" tulee kreikan kielen sanasta isos, joka tarkoittaa yhtäläistä). ISO-lukema on kahden edellisen yhdistelmä. Varsinaisen standardin tunniste on ISO 2240:2003.
ASA-asteikolla lukeman kaksinkertaistuminen tarkoittaa samalla herkkyyden kaksinkertaistumista ja lukeman puolittuminen herkkyyden puolittumista. 200 ASA:n filmi on siis kaksi kertaa herkempää kuin 100 ASA:n.
DIN-asteikolla vastaava ero on kolme DIN-astetta. 21° DIN:in herkkyys vastaa 100 ASA:n herkkyyttä ja 27° DIN:in herkkyys 400 ASA:n herkkyyttä.
ISO-asteikko on ASA- ja DIN-asteikon yhdistelmä.  Oikeaoppisesti ISOa käytettäessä kuuluisi ilmoittaa molemmat lukemat, esimerkiksi 100 / 21° ISO. Usein näkee kuitenkin myös ilmoitettavan pelkän ASA-luvun (esimerkiksi digitaalikameroiden valikoissa), vaikka yksiköksi on merkitty ISO. Tämä johtunee tilan säästön tarpeesta.
Herkkyydet voi jaotella karkeasti ottaen kolmeen eri kategoriaan:

Merkintätapa

Yksikön kirjoittaminen joko lukeman eteen tai taakse on myös monesti hieman epäselvä asia. Kansainvälisillä kentillä se merkitäänkin yleensä luvun eteen, esimerkiksi ISO 50/18°, mutta Suomen kielitoimiston suosituksen mukaisesti tulisi suomea kirjoitettaessa merkitä yksikkö luvun perään, siis 50/18° ISO (vastaavasti 30 euroa tai 100 m).
Coenraad Jacob Temminck

Coenraad Jacob Temminck (31. maaliskuuta 1778  Amsterdam – 30. tammikuuta 1858) oli hollantilainen eläintieteilijä ja ornitologi.
Coenraadin äiti oli Alyda van Stamhorst. Hänen isänsä Jacob Temminck oli Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian taloudenhoitaja. Häneltä Coenraad peri laajan 4000 kappaleen lintukokoelman.
Coenraad oli kolmasti naimisissa. Ensimmäinen puoliso [1804) oli Dionysia Catharina Cau, joka kuoli 1828. Toinen puoliso (1831) oli Catharina Nepveu, hän kuoli 1834. Kolmas puoliso (1835) oli Anna Agneta Smissaert. 
Coenraad Temminck oli Leidenissä sijainneen Kansallisen luonnonhistoriallisen museon (Rijksmuseum van Natuurlijke Historie) ensimmäinen johtaja vuodesta 1820 kuolemaansa 1858 saakka. Hänen tieteellinen työnsä oli laajalti arvostettua ja hän julkaisi useita merkittäviä eläintieteellisiä teoksia.
Temminck kuvaili ja nimesi suuren määrän eliöitä, linnuista muun muassa arokotkan, leveäpyrstökihun, mustanmerenlokin, valkosiipitiiran, arotaskun, aavikkotaskun, ruostesiipirastaan, keltaotsasepän, viirusirkkalinnun, mustakurkkukertun, tulipäähippiäisen ja sepelsiepon.
Temminckin kunniaksi on nimetty suuri määrä eläimiä, esimerkiksi lapinsirri (Calidris temminckii).
Brittiläinen Länsi-Intia

Brittiläinen Länsi-Intia (engl. British West Indies) tarkoittaa nykyään Britannian merentakaisia alueita Karibialla: Anguillaa, Bermudaa, Caymansaaria, Turks- ja Caicossaaria sekä Montserratia. Ennen itsenäistymistään kaikki nämä valtiot olivat brittiläiseen imperiumiin kuuluneita siirtomaita. 
Vuonna 1912 Brittiläinen Länsi-Intia jaettiin kahdeksaan siirtomaahan: Bahamaan, Barbadokseen, Brittiläiseen Guianaan, Brittiläiseen Hondurasiin, Jamaikaan (Jamaikan siirtomaa), Trinidadiin ja Tobagoon, Windwardsaariin (Brittiläiset Windwardsaaret) sekä Lewardsaariin (Brittiläiset Leewardsaaret).
Kansallislaulu

Kansallislaulu on kansallista yhteistuntoa ilmentävä, tietyissä virallisissa ja juhlatilaisuuksissa esitettävä laulu. Joissain maissa kansallislaulu on vahvistettu lainsäädännöllä. Toisten maiden, esimerkiksi Suomen, lainsäädännöissä ei ole mainintaa kansallislaulusta, vaan se perustuu käytäntöön. Kansallislaulu on monella sellaisellakin kansakunnalla, jolla ei ole omaa valtiota.
Kansallislaulut ovat suhteellisen uusi keksintö. Ison-Britannian God Save the Queen esitettiin ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1745 Prestonpansin taistelun voiton kunniaksi. Laulun melodia otettiin sen jälkeen käyttöön kansallislauluissa esimerkiksi Saksassa ja Tanskassa. Ranskan Marseljeesia laulettiin Tuileriesin valtauksessa 1792, minkä kautta siitä tuli suosittu vallankumouslaulu.
Kansallisuusaatteen nousun myötä 1800- ja 1900-luvuilla useimmat maat omaksuivat itselleen kansallislaulun. Kansallislaulun sanoitus on usein voimakkaan kansallismielinen, ja siinä viitataan maahan ja kansaan tavalla, jolla kansa ne kokee. Kansallislaulun melodia voi olla alkuperäinen tai lainattu jonkin toisen maan laulusta.
Marssikapellimestari

Marssikapellimestari on muusikko, joka johtaa soittokuntaa marssin tai paraatin yhteydessä. Soittokunnan edessä kävelevä marssikapellimestari näyttää tahtia suurella marssisauvalla tai käsimerkeillä.
Monissa Euroopan maissa marssisauvan käyttö on keskiajalle saakka yltävä perinne, mutta Suomen puolustusvoimien sotilassoittokunnat ottivat sen käyttöön vasta 1900-luvun jälkipuoliskolla. Ensimmäisenä marssisauvaa alkoi käyttää Kaartin soittokunnan kapellimestari Artturi Rope vuonna 1951. Sauvalla annettavista merkeistä on eri armeijoissa eri käytäntöjä.
Monissa kielissä marssikapellimestaria tarkoittava sana on johdettu ranskankielisestä nimityksestä Tambour major, joka on alkujaan tarkoittanut sotilassoittajia johtavaa päärummuttajaa (tambour = rumpu). Tästä on johdettu myös suomen kieleen puhekielinen sana tampuurimajuri, jota nykyään käytetään pääasiassa leikillisenä nimityksenä ravintolan eteisvahtimestarista.
David Berlinski

David Berlinski (s. 1942 New York) on yhdysvaltalainen matemaatikko ja kirjailija. Hän on yksi johtava evoluutiokriitikko älykkään suunnitelman teorian sisällä . Itseään Berlinski on kuvannut "sekulaariksi juutalaiseksi".
Hän on journalistin ja novelistin Claire Berlinskin isä.
Ohjasnokitiira

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 30–32 cm ja paino 95–150 g. Ohjasnokitiira on keskikokoinen tiira, jonka erottaa nokitiirasta pienemmän koon ja vaaleamman höyhenpuvun perusteella. Aikuisen linnun juhlapuvussa päälaki, niska ja ohjasjuova nokasta silmän taakse ovat mustat, otsa ja silmäkulmajuovat valkoiset, selkäpuoli, siivet ja pyrstö tumman harmaanruskeat ja alapuoli valkoinen. Nokka on musta ja pitkähkö. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Ohjasnokitiira elää laajalla alueella trooppisen ja subtrooppisen merialueen saarilla: Australiassa ja muualla Oseaniassa sekä Kaakkois-Aasian saaristoissa, Intian ja Sri Lankan lounaisosissa, Arabian niemimaan ja Itä-Afrikan rannikoilla sekä Intian valtameren saarilla, lähimpänä Eurooppaa Punaisella merellä ja Mauritanian rannikolla, sekä paikoin Keski-Amerikassa, Etelä-Amerikan pohjoisreunassa ja Karibianmeren saarilla. Lajin elinympäristön ala on 516 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 610 000–1 500 000 yksilöä.

Elinympäristö

Lisääntymisaikana ohjasnokitiirat elävät tavallisesti pienehköinä alle sadan parin yhdyskuntina, mutta joskus yhdyskunnanssa on yli 2 000 paria. Yhdyskunnat ovat yleensä saarilla ja koralliriutoilla, tosinaan rannikolla.

Lisääntyminen

Ohjasnokitiiran pesä on maassa, yleensä heinikon tai kivikon suojassa, ja usein yläpuolelta näkymättömissä, esimerkiksi onkaloissa, pienissä luolissa, kivenlohkareen tai pensaan juurella. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat yhteensä nelisen viikkoa. Poikaset jättävät pesän noin kolmen päivän ikäisinä ja piiloutuvat lähistön heinikkooa. Ne ovat lentokykyisiä noin kahdeksan viikon ikäisinä, minkä jälkeen emot ruokkivat niitä vielä useita viikkoja. Seychelleillä laji voi pesiä 7,5–8 kuukauden välein.

Ravinto

Ohjasnokitiirat saalistavat meren pinnasta pieniä kaloja, äyriäisiä, nilviäisiä ja vesimittareita.
Oscar Montelius

Gustaf Oscar Augustin Montelius (9. syyskuuta 1843 Tukholma – 4. marraskuuta 1921 Tukholma) oli ruotsalainen arkeologi javaltionantikvari. Hän osallistui Ruotsin akatemian työskentelyyn vuosina 1917–1921 tuolilla numero 18.
Montelus oli hovioikeudenneuvoksen Oscar Augustin Monteliuksen ja Klara Norinin poika. Monteliuksen suku on alkujaan Upplannista ja hän vietti koko elämänsä Sankt Paulsgatan 11 Tukholman Södermalmilla. Talo on edelleen olemassa ja sen seinään on kiinnitetty hänestä kertova laatta. Monteliuksen vaimo oli feministi ja filantrooppi Agda Montelius, omaa sukua Reuterskiöld.
Montelius oli kansainvälisesti tunnettu työstään arkeologian parissa, missä hän onnistui luomaan ajoitusmenetelmän Pohjolan esineistölle ja jonka hän kytki yhteyteen eurooppalaisiin, egyptiläisiin ja aasialaisiin esineistöihin.
David Silva

Seurajoukkueura

Silva on Valencian kasvatti ja nousi seuran B-joukkueeseen kaudella 2003–2004. Kauden 2004–2005 hän vietti lainalla Segunda Divisiónin Eibarissa ja kauden 2005–2006 Primera Divisiónin Celtassa. Molemmat kaudet olivat menestyksiä sekä Silvalle että hänen edustamilleen joukkueilleen. Eibar sijoittui sarjassa neljänneksi, joka oli sen siihenastisen historian paras saavutus, ja jäi lopulta kolmen pisteen päähän sarjanoususta. Celta puolestaan ylsi UEFA Cup -paikkaan oikeuttaneelle kuudennelle sijalle noustuaan vasta edellisen kauden päätteeksi takaisin korkeimmalle sarjatasolle.
Silva palasi takaisin Valenciaan kesällä 2006 ja kuului siitä lähtien vakituisesti edustusjoukkueen avauskokoonpanoon. Hän saavutti joukkueen kanssa Espanjan cupin Copa del Reyn mestaruuden vuonna 2008.
Kesällä 2010 Silva siirtyi noin 30–35 miljoonan euron kaupassa englantilaiseen Manchester Cityyn. Hän on voittanut Cityssä Valioliigan mestaruuden 2012, 2014, 2018 ja 2019, FA Cupin 2011 ja 2019 sekä Liigacupin 2014, 2016, 2018 ja 2019. Hänet valittiin Valioliigan kauden tähdistöön 2011–2012 ja 2017–2018.

Maajoukkueura

Junioritasolla Silva oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2004.
Ensiesiintymisensä Espanjan A-maajoukkueessa Silva teki harjoitusottelussa Romaniaa vastaan 15. marraskuuta 2006. Maajoukkueuran ensimmäiset maalit syntyivät harjoitusottelussa Kreikkaa vastaan 22. elokuuta 2007. Vuonna 2007 Silva pelasi useissa EM-karsintaotteluissa, ja hänet valittiin maajoukkueen kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuihin, jossa Espanja voitti mestaruuden. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2009 Maanosaliittojen cupissa ja vuoden 2010 MM-kilpailuissa, jossa pelasi kahdessa ottelussa Espanjan voittaessa maailmanmestaruuden. Hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa Espanjan voittaessa Euroopan-mestaruuden 2012. Hän pelasi myös Maanosaliittojen cupissa 2013, MM-kilpailuissa 2014, EM-kilpailuissa 2016 ja MM-kilpailuissa 2018.
3554 Amun

3554 Amun on M-tyyppinen Aten-asteroidi ja sen kiertorata risteää Venuksen kiertotoradan. Amun on pienin M-tyypin asteroidi. Sen löysivät Carolyn ja Eugene Shoemaker 4. maaliskuuta 1986 Palomarin observatoriosta. Sen arvioitu halkaisija on 2 kilometriä. Amun oli viides Aten-asteroidi joka numeroitiin.
Amunia ennen pidettiin metallisena, koska sillä on M-tyyppinen spektri. Mining the Sky: Untold Riches from the Asteroids, Comets, and Planets-kirjassa, tähtitieteilijä John S. Lewis laski sen arvoksi noin $20 biljoonaa.
(6178) 1986 DA on toinen M-tyyppinen NEO (near-Earth asteroid) joka on metallinen.
Amun lähestyy Venusta. Vuonna 2103 sen kiertorata oli noin 10 gigametriä Venuksesta.
Pyynikin tulitikkutehdas

Pyynikin tulitikkutehdas toimi Tampereella Pyynikillä Pyhäjärven rannassa nykyisen Pyynikin uimarannan kohdalla vuodesta 1856 aina vuoteen 1908 saakka.
Tehtaan perusti 1856 kauppias Akseli Selim Laurén ja se oli Tampereen toinen tulitikkutehdas. Kaupungin ensimmäisen tulitikkutehtaan oli perustanut 1852 kauppias Henrik Eliander (1815–1892) Näsijärven rannalla sijainneen savipiipputehtaansa yhteyteen. Pyynikin tehtaan vuosituotanto nousi nopeasti kolmeen miljoonaan rasiaan ja työntekijöitä oli enimmillään nelisenkymmentä suurimman osan ollessa lapsia. Tulitikkujen valmistuksessa käytetty fosfori aiheutti työntekijöille erilaisia luusairauksia sekä kasvoihin ylä- tai alaleuan kuolioita. Myrkyllisen valkoisen fosforin käyttö tulitikuissa kiellettiin Suomessa 1872. Tulitikkuaskien valmistusta tehtiin myös käsityönä työläisten kodeissa koska askien valmistukseen ei ollut vielä kehitetty koneita.
Akseli Selim Laurénin kuoltua tehdasta johti hänen veljensä Knut Oskar Laurén (1836–1874). Tehdas paloi 1865 mutta se rakennettiin uudelleen. Knut Oskar Laurénin kuoltua tehtaan omistajaksi tuli Tammerfors Tändsticksfabrik Ab osakeyhtiö jonka osakkaina olivat Frans Wilhelm von Frenckell (1821–1878), Waldemar von Frenckell (1853–1936) ja Carl Zuhr (1823–1876). Pyynikin tehtaan teknilliseksi johtajaksi tuli ruotsalainen Walfrid Hultberg.
1870-luvulla Pyynikin tehtaalla alettiin käyttää tulitikuissa punaista fosforia ja samalla tulitikut kyllästettiin parafiinilla. Tehtaan tikut saivat mainetta sekä Suomessa että ulkomailla ja niitä palkittiin useissa teollisuusnäyttelyissä 1870- ja 1880-luvuilla. Tehtaan tuotannon arvo kasvoi vuosina 1885–1900 nelinkertaiseksi niin että se oli 232 000 markkaa vuonna 1900 ja vuotuinen valmistusmäärä nousi 30 miljoonaan tulitikkulaatikkoon vuonna 1903. Vuonna 1905 tehtaalla oli 84 työntekijää. Tehtaalla sattui usein tulipaloja ja sitä jouduttiin jälleenrakentamaan usein kovallakin kiireellä. Tehdasrakennuksiin kuului 1900-luvun alussa kolmikerroksinen varsinainen tehdasrakennus, Pyhäjärven rannassa sijainnut räjähdeainevarasto, Jalkasaaren ja rannan välisellä niemekkeellä sijainnut tehtaan työväen asuinrakennus sekä tehtaan isännöitsijän asuinrakennus kupolikattoineen.
Pyynikin tulitikkutehtaan toiminta päättyi vuonna 1908 ja tehtaan rakennukset purettiin vuonna 1910. Tehdasrakennusten betoniperustuksia on vielä osittain säilynyt. Myöhemmin Tampereen Särkänniemessä toimi vuonna 1926 perustettu OTK:n tulitikkutehdas aina vuoteen 1975 saakka.
Sami Niemi

Sami Niemi (s. 16. helmikuuta 1991 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Niemi selviytyi joulukuussa 2007 karsinnasta Kuusamon maailmancupin osakilpailuun, jossa hän sijoittui 35:nneksi. Myöhemmin samassa kuussa hypättiin Sveitsin Engelbergissä kaksi kilpailua, joihin molempiin Niemi selviytyi mukaan, mutta hän jäi molemmissa osakilpailuissa ensimmäiselle kierrokselle. Hän tuli mukaan vuoden 2007–2008 Keski-Euroopan mäkiviikon kahteen viimeiseen kilpailuun, jotka molemmat hypättiin Bischofshofenissa huonojen sääolojen estäessä kilpailemisen toisen kilpailun alkuperäisessä kisakaupungissa Innsbruckissa. Ensimmäisessä kilpailussa Niemi jäi karsintaan, mutta toisessa kilpailussa hän selvitti tiensä toiselle hyppykierrokselle sijoittuen 27:nneksi ja saavuttaen uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Mäkiviikon lopputuloksissa hän oli 57:s kerättyään 201,1 pistettä. Niemi oli mukana myös mäkiviikolla 2008–2009. Parhaimmillaan Niemi on sijoittunut maailmancupissa 24:nneksi Klingenthalissa marraskuussa 2014.
Niemi voitti kultaa joulukuussa 2013 Universiadeissa normaalimäessä. Hän voitti Universiadeissa myös suurmäen hopeaa ja sekajoukkuekilpailussa hopeaa Julia Kykkäsen kanssa. Niemi valittiin Vuoden opiskelijaurheilijaksi 2013.  Niemi voitti normaalimäen SM-kultaa maaliskuussa 2014 Rovaniemen Ounasvaaralla yhden kierroksen kilpailussa.
Kim Lesch

Kim Juhana Lesch (s. 4. toukokuuta 1976 Imatra) on suomalainen entinen pikajuoksija ja aitajuoksija. Seuratasolla Lesch edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Lesch voitti Suomen mestaruuden 100 metrin juoksussa Seinäjoella vuonna 1999. 110 metrin aidoissa hän oli pronssilla vuonna 1998. Hallikisoissa 60 metrillä hän oli SM-hopealla 1999 ja 2000. Vuonna 2000 hän osallistui myös halli-EM-kisoihin Belgian Gentissä.
Leschin ennätys 100 metrillä on 16. heinäkuuta 2000 Lapinlahden eliittikisoissa juostu 10,49.
Uolevi Kianto

Sorjo Uolevi Sotaprinssi Kianto (10. marraskuuta 1917 Hailuoto – 10. helmikuuta 2000 Oulu) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja kirjailija.
Kiannon vanhemmat olivat kirjailija Ilmari Kianto ja opettaja Siviä Karppi. Hän kävi keskikoulun Joensuun lyseossa ja aloitti 1937 työskentelyn lehtialalla aluksi Pohjois-Karjalassa. Vuonna 1938 Uolevi Kianto oli työssä Kajaanissa ilmestyneessä Kainuun Suunta-lehdessä ja 1939 oululaisessa Pohjolan Suunta-lehdessä.
Uolevi Kianto toimi myöhemmin äidinkielen ym. aineiden tuntiopettajana Pohjois-Pohjanmaan Keskusammattikoulussa, äidinkielen opettajana Oulun kauppaoppilaitoksessa 1959-1977, kirjastonhoitajana sekä äidinkielenopettajana Oulun ammattikoulussa ja lisäksi äidinkielenopettajana muun muassa myyjäkursseilla. Hän toimi eri lehtien kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana ja julkaisi itse novelleja, runoja ja matkakertomuksia.
Merkintälasku

Merkintälasku on navigointimenetelmä, jossa arvioidaan aluksen paikka sen aiemmin määritetyn paikan ja tunnetun nopeuden ja suunnan avulla. Tulos perustuu arvioihin eikä siten ole tarkka, vaan huononee nopeasti ajan kuluessa viimeisestä riippumattomasta paikan määrityksestä.
Suomessa merkintälaskun hallitseminen kuuluu rannikkolaivurin tutkintovaatimuksiin.
Nykyisin elektroniset paikanmääritys- ja navigointilaitteet ovat vähentäneet merkintälaskun tarvetta tavanomaisessa navigoinnissa.
USS Monitor

Suunnittelu

Monitor oli suunniteltu matalan veden alukseksi taistelemaan joilla ja rannikoilla, sillä alus ei muun muassa suuren tykkitorninsa vuoksi ollut kovinkaan merikelpoinen. Aluksen kannella oli pyörivä tykkitorni, jossa oli kaksi 280 millimetrin tykkiä. Panssaroitu yläkansi oli vain hieman vesirajan yläpuolella. Suurin osa aluksesta oli veden alla, jotta alusta olisi vaikeampi upottaa. Myös kaikki henkilöstön tilat ja moottori sijaitsivat veden alla. Alus oli varustettu potkurilla, joka mahdollisti pelkän höyryvoiman käytön.

Valmistus

Aluksen suunnittelija John Ericsson vastaanotti 4. lokakuuta 1861 laivaston tilauksen aluksen valmistamisesta. Aluksen rungon valmisti Continental Iron Works Green Pointissa Long Islandilla alihankintana. Propulsiojärjestelmän valmisti Delamater and Company New York Citystä ja tykkitornin, johon kuului kahdeksan kerrosta tuuman paksuisia rautalevyjä, toimitti Novelty Iron Works New Yorkista. Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen ironclad alus laskettiin vesille 30. tammikuuta 1862. Alus otettiin palvelukseen kuukautta myöhemmin 25. helmikuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti John L. Warden.

Palvelus

Alus taisteli 9. maaliskuuta CSS Virginiaa vastaan Hampton Roadsin taistelussa, joka päättyi alusten välillä ratkaisemattomana. Alus upposi 31. joulukuuta Atlantin valtamerellä Cape Hatterasin lähellä ollessaan USS Rhode Islandin hinattavana. Turmassa sai surmansa kuusitoista miehistönjäsentä.
Hylky paikannettiin vuonna 1973. Monitorin torni löydettiin 1990-luvulla, ja se nostettiin lopulta kymmenkunta vuotta myöhemmin. Sen todettiin olevan yllättävän hyvin säilynyt. Tykkitorni, potkuri, ankkuri ja moottori ovat nykyisin näytteillä Newport Newsin merimuseossa.