Taiwaninkeihäskuusi

Kuvaus

Taiwaninkeihäskuusi on puu, ja sen latvus on yleensä kartiomainen. Kaarna on pitkittäin uurteista ja hilseilee epäsäännöllisinä liuskoina. Kaarnan väri vaihtelee tummanharmaasta punaruskeaan.
Ainavihannat lehdet ovat tasasoukan suikeita ja suoria tai hieman käyriä. Lehdillä on selkeästi erottuva keskisuoni. Lehdet ovat piikkikärkisiä ja laidoiltaan hienohampaisia. Ilmarakojuovia on lehtien kummallakin pinnalla, ja alapinnalla on tarvallisesti 7–15 ilmarakojuovaa, eli siten vähemmän kuin kiinankeihäskuusella yleensä.
Yksikotisen taiwaninkeihäskuusen erilliset hede- ja emikävyt kasvavat samoissa yksilöissä. Hedekävyt kasvavat pienissä yleensä 1–3 kävyn ryhmissä versojen kärjissä. Ne ovat muodoltaan pitkänpyöreän kartiomaisia ja koostuvat kierteisesti asettuneista hedelehdistä. Emikävyt kasvavat 1–4 kävyn ryhmissä versojen kärjissä. Kypsät kävyt ovat munanmuotoisia tai lähes pallomaisia, 1,8–3 senttimetriä pitkiä ja 1,2–2,5 senttimetriä leveitä. Ne ovat siten keskimäärin pienempiä kuin kiinankeihäskuusen kävyt tavallisesti.

Luokittelu

Taiwaninkeihäskuusi on varsinkin aiemmin usein luokiteltu keihäskuusten suvun lajiksi Cunninghamia konishii; monet 2000-luvun kasvitieteilijät noudattavat yhä tätä luokitusta. Molekyylibiologiset geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet taiwaninkeihäskuusen ja kiinankeihäskuusen (Cunninghamia lanceolata) välisten geneettisten erojen olevan pieniä ja lisäksi lajin sisäisen geneettisen vaihtelun olevan suurta kiinankeihäskuusilla. Tämän vuoksi monet tieteilijät luokittelevat taiwaninkeihäskuusen nykyään kiinankeihäskuusen muunnokseksi Cunninghamia lanceolata var. konishii, jolloin kiinankeihäskuusen muut populaatiot luokitellaan muunnokseksi Cunninghamia lanceolata var. lanceolata.

Levinneisyys ja elinympäristö

Taiwaninkeihäskuusta kasvaa luontaisena Taiwanin saaren pohjois- ja keskiosissa, Kiinan Fujianin maakunnassa, Houaphanin maakunnassa Laosissa sekä Vietnamin pohjoisosissa. Se tunnettiin pitkään ainoastaan Taiwanista. Manner-Aasian populaatioita on löydetty vasta 1990-luvulta alkaen. Taiwaninkeihäskuusta esiintyy vuoristoalueilla 960–2 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Taiwaninkeihäskuusi voi kasvaa sekametsissä tai muodostaa pieniä yksilajisia metsiköitä. Se kasvaa usein yhdessä formosansypressin (Chamaecyparis formosensis) ja japaninsypressin muunnoksen Chamaecyparis obtusa var. formosana kanssa. Muita metsille tyypillisiä puita ovat useat mäntylajit (Pinus) ja douglaskuusiin kuuluva Pseudotsuga wilsoniana eli Pseudotsuga sinensis var. wilsoniana.

Suojelu

Vanhoja taiwaninkeihäskuusimetsiä on pitkään laajalti hakattu ja kaadettujen metsien tilalle on usein muodostunut viljelysalueita. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisuusluokituksessa taiwaninkeihäskuusi on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Osa Taiwanin kannasta kasvaa Yushanin kansallispuistossa, ja joitakin populaatioita kasvaa vietnamilaisissa luonnonpuistoissa. Taiwaninkeihäskuusta on istutettu Taiwanilla uudelleenmetsitysohjelmissa, mutta saarella kasvatetaan usein myös varsinaista kiinankeihäskuusta. Kiinankeihäskuusen istuttamista on kehotettu välttämään alueilla, joilla kasvaa luonnonvaraisia taiwaninkeihäskuusia risteytymisen ja geeniperimän sekoittumisen välttämiseksi.

Käyttö

Taiwaninkeihäskuusta käytetään sahapuuna, ja puuteollisuudessa arvostetaan erityisesti aarniometsien vanhoja puita. Puuaines on helposti työstettävää, lahonkestävää, eivätkä termiitit yleensä vahingoita sitä. Sitä käytetään yleisesti talonrakennukseen.