google/wiki40b huggingface dataset:
Kopys

Liikenneyhteydet

Maantieyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu Dneprin länsipuolella sillan takana kulkeva kantatie P78, joka yhdistää taajaman pohjoisessa Oršaan ja etelässä Šklouhun. Suurempi valtatie M8 kulkee pohjois-etelä -suuntaisesti 11 kilometriä Kopysin taajaman itäpuolelta. Valko-Venäjän tärkeisiin ratoihin kuuluva Orša-Mahiljou rautatieosuus löytyy heti Dneprin länsipuolelta noin 2 kilometriä Kopysista länteen.
BASF

Basf Suomessa

Noin sata henkilöä työllistävä Basf Oy valmistaa Suomessa Riihimäellä rakennuskemikaaleja ja Haminassa paperiteollisuuskemikaaleja. Lisäksi Äetsässä toimiva Kemira Chemicals on valmistanut Basfille puutavaran homeenestoainetta Sinestoa. Lokakuussa 2018 kerrottiin Basfin rakentavan Harjavallan Torttilaan sähköautojen akkuja valmistavan tehtaan, joka valmistuu loppuvuodesta 2020. Tärkeitä raaka-aineita nikkeliä ja kobolttia se saa Harjavallan suurteollisuuspuistossa toimivalta Norilski nikelin tehtaalta.

Historiaa

Basfin perusti Friedrich Engelhorn huhtikuussa 1865 Saksan Mannheimissa. Yritys yritti hankkia tonttia tehtailleen Reinjoen ääreltä Mannheimista, mutta kun tonttia ei saatu, tehtaat rakennettiin joen vastarannalle Ludwigshafen am Rheiniin.
Yrityksen ensimmäisiin tutkimuskohteisiin kuului farkkuhousuista myöhemmin tunnettu keinotekoinen indigonsininen väri, joka korvasi kasveista tehdyn alkuperäisen väriaineen. Juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa Haber-Bosch-prosessilla pystyttiin valmistamaan ammoniakkia. Keksinnön teki Fritz Haber, joka kehitti yhtiölle myös Zyklon B -tuholaismyrkyn. Vaikka ammoniakki tehtiin aluksi lannoitteita varten, sen sotilaallinen merkitys oli suunnaton ensimmäisen maailmansodan alettua ja Englannin estettyä guanon tuonnin Chilestä Saksaan. Saksan tykistö sai ajopanoksensa ilman luonnon omaa ammoniakkilähdettä Basfin avulla.

IG Farben

Carl Boschin johdolla Basf, Hoechst ja Bayer perustivat toisessa maailmansodassa sotarikoksista sittemmin tuomitun IG Farben -yhtiön. Yhtiö ei ainoastaan toimittanut myrkkykaasua tuhoamisleireille vaan pyöritti omaa keskitysleiriä Monowitzia Birkenaun liepeillä.
Risto Kauranen

Risto Kauranen (s. 6. heinäkuuta 1937) on suomalainen shakinpelaaja, joka on urallaan pelannut sekä lähishakkia että kirjeshakkia. Kirjeshakissa hän on eräs kaikkien aikojen menestyneimpiä suomalaisia pelaajia. Kauranen voitti pronssimitalin kirjeshakin XII maailmanmestaruusturnauksessa 1984–1991. Kirjeshakin suurmestarin arvon hän sai 1977.

Elämä

Risto Kauranen oppi shakin säännöt 1948. Kirjeshakin harrastamisen hän aloitti 1955. Hän osallistui kaksi kertaa (1965 ja 1967) kirjeshakin SM-turnaukseen ja voitti kummallakin kerralla hopeaa. Hän sai kirjeshakin kansainvälisen mestarin arvonimen 1971 ja suurmestarin arvon 1977. Kauranen pelasi kirjeshakkia pitkään huipputasolla. Hän oli ensimmäinen suomalainen pelaaja, joka pääsi kirjeshakin MM-kisojen loppukilpailuun. Vuosina 1968–1971 pelatussa VI kirjeshakin maailmanmestaruusturnauksessa Kauranen saavutti 9. sijan. Mestaruuden voitti saksalainen Horst Rittner. Kauranen osallistui myös 1978–1984 pelattuun X MM-finaaliin, jossa sijoitus oli jo 5. Mestaruuden voitti tuolloin Vytas Palciauskas. Kaurasen paras sijoitus oli 1984–1991 pelatussa XII maailmanmestaruusturnauksessa, jossa hän voitti pronssimitalin edellään vain maailmanmestari Grigori Sanakojev ja slovakialainen Josef Franzen. Kaurasen taakse kisassa jäivät muun muassa kirjeshakin ex-maailmanmestarit Tönu Öim ja Palciaskas.
Maailmanmestaruuskisojen ohella Kauranen osallistui useita kertoja kirjeshakin Euroopan mestaruusturnaukseen. Hän voitti hopeamitalin 1. turnauksessa ja 11. EM-turnauksessa hän sijoittui vertailulla pronssille.
Lähishakissa Kauranen korottui shakkimestariksi 1964. Pelaajana hän edusti Jyväskylän Työväen Shakkikerhoa (JyvTS). Hän osallistui suomenmestaruuskilpailuihin 1967 ja jakoi kisassa sijoja 8–10.
EuroBillTracker

Historia

Eurosetelit ja -kolikot tulivat kiertoon 1. tammikuuta 2002, ja EuroBillTracker on seurannut seteleitä siitä lähtien. Sivuston alkuperäinen luoja on Philippe Girolami. Suomalainen Anssi Johansson on auttanut sivuston ylläpitämisessä vuoden 2003 puolivälistä lähtien. Sivuston kääntämisestä ja monista muista tehtävistä huolehtivat aktiiviset EuroBillTrackerin käyttäjät eri maissa.
EuroBillTracker ei ole millään tavalla yhteydessä Euroopan unioniin, Euroopan keskuspankkiin tai muihin taloudellisiin instituutioihin. EuroBillTrackerin käyttö on täysin ilmaista.
Tom Colley

Ura

Colley pelasi juniorina kaudella 1971–72 Niagara Falls Flyersissa. Flyers muutti seuraavaksi kaudeksi Sudburyyn, ja Colley siirtyi mukana. Kesällä 1973 hänet varasi NHL:n Minnesota North Stars vuorolla 57 ja WHA:n New England Whalers vuorolla 38. Colley aloitti ammattilaisuransa syksyllä 1973 AHL:n New Haven Nighthawksissa, joka oli Minnesotan farmijoukkue. Uransa ainoan NHL-pelin Colley pelasi 12. maaliskuuta vuonna 1975.
Colley oli Nighthawksissa seitsemän kautta. Hän pelasi Nighthawksin historiassa eniten pelejä (534), sekä teki eniten maaleja (234), syöttöjä (281) ja tehopisteitä (485). Vuosina 1974–78 Colley pelasi 362 peräkkäistä AHL-peliä. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka solmi seuran kanssa useamman kauden pituisen pelaajasopimuksen. Colley oli kaikkien aikojen suosituin Nighthawksin pelaaja ja toimi joukkueen kapteenina vuosina 1977–80.
Syksyllä 1980 Colley siirtyi yhdeksi kaudeksi AHL:n Binghampton Whalersiin, jonka jälkeen keväällä 1981 lopetti ammattilaisuransa. Tämän jälkeen hän muutti Collingwoodiin, jossa pelasi amatöörinä vielä viiden kauden ajan Collingwood Royalsissa. Hän lopetti uransa jääkiekkoilijana vuonna 1986. Colley on toiminut kahteen otteeseen juniorijääkiekkojoukkueen apuvalmentajana Collingwoodissa.
Nighthawks jäädytti Colleyn pelinumeron 9 kaudella 1984–85. Kun Nighthawks muutti pois New Havenista kesällä 1993, joukkueen omistaja Peter Shipman lähetti hallin katossa olleen jäädytetyn pelinumeron Colleylle. 14. maaliskuuta 1998 AHL:n Beast of New Haven jäädytti Colleyn numeron toistamiseen.
Colley on jääkiekkoilija Kevin Colleyn isä.
LucasArts

Alku

Yhtiö sai alkunsa vuonna 1982 perustetusta George Lucasin elokuvayhtiö Lucasfilmin peliosastosta (Games Group). Lucas halusi laajentaa yhtiötään uusille viihteen alueille, ja yhteistyössä Atarin kanssa peliosasto tuotti ensimmäiset pelinsä, kuten Ballblazer ja Rescue on Fractalus. Näitä ei kuitenkaan julkaistu, sillä laittomat kopiot peleistä levisivät kuukausia ennen suunniteltuja julkaisupäivämääriä. Pelit löysivät tiensä kauppojen hyllyille vasta myöhemmin, kun Epyx ilmaisi kiinnostuksensa niihin. Vuonna 1984 pelit julkaistiin Lucasfilm Games -nimen alla.

Seikkailupelit

Ensimmäisen seikkailupelinsä, Labyrinthin, Lucasfilm Games julkaisi vuonna 1986. Se perustui samannimiseen Lucasfilmin elokuvaan. Seuraavana vuonna julkaistiin Maniac Mansion, joka oli varsinainen lähtölaukaus yhtiön maineelle tasokkaiden seikkailupelien kehittäjänä ja joka käytännössä aloitti koko "point-and-click" (osoita-ja-klikkaa) -seikkailupelien lajityypin. Maniac Mansionia seurasi Zak McKracken and the Alien Mindbenders. Sekä Maniac Mansion että Zak McKracken saivat osittain ristiriitaisen vastaanoton, mutta niillä on nykyään jonkinlainen kulttimaine. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa LucasArts julkaisi myös arvostettuja toisen maailmansodan lentosimulaattoreita: Battlehawks 1942, Their Finest Hour: The Battle of Britain sekä Secret Weapons of Luftwaffe.
Vuonna 1990 Lucasfilm Gamesista tuli osa uutta LucasArts Entertainment Companya yhdessä Industrial Light & Magic- ja Skywalker Sound -yhtiöiden kanssa. Myöhemmin ILM ja Skywalker Sound yhdistyivät Lucas Digital Ltd.:ksi, jolloin LucasArtsista tuli entisen peliosaston virallinen nimi.
1990-luvulla LucasArts julkaisi useimmat tunnetuimmista seikkailupeleistään, kuten Monkey Island -sarjan neljä osaa sekä Indiana Jones and the Fate of Atlantisin, Day of the Tentaclen, Sam & Max Hit the Roadin, The Digin ja Grim Fandango -seikkailut. Näitä pelejä pidetään edelleen parhaina lajityyppinsä edustajina, ja alan harrastajat ovat luoneet pelien käyttämästä pelimoottorista, SCUMMista, virtuaaliversion ScummVM:n, joka mahdollistaa vanhojen pelien pelaamisen nykyaikaisilla koneilla, toisilla käyttöjärjestelmillä ja jopa erilaisilla laitealustoilla (esimerkiksi PocketPC).

Tähtien sota -pelit

Lucasfilmin omistamaan Tähtien sota -lisenssiin LucasArts koski pelien kehittäjänä ensimmäisen kerran vasta 1990-luvun alkupuolella julkaistessaan avaruustaistelusimulaattori X-Wingin. Vain CD-ROM:lla julkaistu multimediapeli Rebel Assault oli yksi yhtiön suurista menestyksistä, ja sitä pidettiin yleisesti yhtenä CD-asemien myyntiä suuresti vauhdittaneena pelinä Mystin ohella. LucasArtsin myöhempiä Tähtien sota -julkaisuja ovat muun muassa TIE Fighter, Dark Forces sekä Jedi Knight: Dark Forces 2 ja vuosituhannen vaihteesta alkaen uuden Tähtien sota -trilogian tapahtumiin perustuvat pelit. Tietokoneroolipeli Knights of the Old Republic on kerännyt jonkin verran kiitosta. Suosituin Lucasartsin tuottama peli on Star Wars Battlefront. Se valmistui vuonna 2004 ja myi platinaa. Battlefront sai jatko-osan marraskuussa 2005. Samoin yksi uusimmista vuonna 2008 tehty Tähtien sota -peli on Star Wars: The Force Unleashed.
Agrigento

Maantiede

Agrigento sijaitsee Sisilian lounaisrannikolla. Se on rakennettu kukkuloille lähelle Drago ja San Biagio -jokien risteyskohtaa. Kaupungin talous perustuu kaivosteollisuuteen, maanviljelyyn sekä turismiin. Agrigenton satamana toimii Porto Empedocle noin 15 kilometriä kaupungista lounaaseen. Se on Sisilian lounaisrannikon paras satamapaikka ja merkittävä kaivossatama.

Myöhempi historia

Agrigentum mainitaan Sisilian merkittävimpien kaupunkien joukossa niin pitkään kuin saari säilyi Itä-Roomalla eli Bysantin valtakunnalla, mutta suhteessa antiikin aikaan kaupunki taantui. Sen kaupunkiala muuttui huomattavasti pienemmäksi, ja temppelit hylättiin tai muutettiin kirkoiksi.
Agrigentum oli ensimmäisiä kaupunkeja, jotka saraseenit valtasivat hyökättyään saarelle vuonna 825. Arabiaksi kaupunki tunnettiin nimimuodossa Kirkent tai Jirjent. Normannit valtasivat kaupungin saraseeneilta Roger Guiscardin johdolla vuonna 1087. Se on kehittynyt nykyiseksi Agrigenton kaupungiksi, joka on edelleen yksi saaren tärkeimmistä kaupungeista. Kaupunki tunnettiin vuoteen 1927 saakka virallisesti sisiliankielisessä nimimuodossa Girgenti, mikä oli muuntunut vanhasta nimestä keskiajalla.
Rahareikä

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kuvaa Rahareikää vanhanaikaisen kommelluskomedian keinoilla herkuttelevaksi remonttifarssiksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Nino (jalkapalloilija)

Seurajoukkueura

Nino aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Segunda División B:ssä pelanneesta Elchestä. Joukkue nousi heti kauden 1998–1999 päätteeksi sarjaporrasta ylemmäksi. Kaudella 1999–2000 Segunda Divisiónissa Nino pelasi yhteensä 16 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Seuraavilla kausilla hän kuului joukkueensa luottopelaajiin. Kaudella 2004–2005 hän teki 20 maalia ja oli sarjan kolmanneksi paras maalintekijä.
Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa siiryttyään naapuriseura Levanteen kaudeksi 2006–2007. Hän teki ainoan maalinsa kauden aikana 20. joulukuuta 2006 ottelussa Osasunaa vastaan.
Seuraavaksi kaudeksi 2007–2008 Nino lainattiin Segunda Divisiónissa pelanneeseen Tenerifeen. Hän laukoi kaudella 18 maalia ja oli lopulta sarjan toiseksi paras maalintekijä. Lainan päätyttyä Tenerife teki siirrosta pysyvän ja Nino siirtyi joukkueeseen kolmivuotisella sopimuksella.
Kaudella 2008–2009 hän pelasi kaikissa 42 ottelussa ja teki niissä 29 maalia, jolla hän voitti sarjan maalikuninkuuden. Tenerife nousi myös maan pääsarjaan ensimmäistä kertaa seitsemään vuoteen.
Tenerife ei onnistunut säilyttämään kauden 2009–2010 päätteeksi sarjapaikkaansa jääden lopulta sijalle 18. Nino pelasi kaikissa 38 ottelussa ja oli joukkueensa paras maalintekijä 14 maalillaan toista kautta peräkkäin.
Kesäkuussa 2011 hän siirtyi Osasunaan.
Stampe & Renard SR-7

Museokoneita

Yksi SR-7 on Brysselissä sijaitsevassa Belgian sotamuseossa.
Nelisilmä

Musiikkivideo

Kappaleesta on kuvattu musiikkivideo. Videolla Jare & VilleGalle pelaavat videopelejä ja kappaleella tehdään valintoja normaalin elämän ja pelaamisen välillä.
Kokonjärvi (Urjala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 474 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 107,5 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvellä on kuusi saarta, joista suurimmat ovat 130 metriä pitkä, mutta kapea, Kattissaari, hieman lyhyempi Kivikari ja Mustaniemen vieressä oleva 130 metriä pitkä suosaari. Järveen laskee 117 ojaa, joista huomattavimpia ovat Kivenkorvensuon ja Karjalammin yhteinen laskuoja Koivulanlahteen, Lahmajärveltä tuleva Välkkilänoja ja palosuon kuivatusvesiä tuova johto-oja. Järven laskujoki Kokonjoki lähtee järven luoteispäästä Ikaalasta ja laskee Rutajärveen. Järvi on 4,5 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 18,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Kokonjärvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueella Tarpianjoen valuma-alueeseen ja tämän sisällä edelleen Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen. Urjalan Rutajärveen laskevan Kolkanjoen–Kokonjoen vesireitillä Kokonjärven alapuoliselle osuudelle jäävät kuivatettu Vanhajärvi ja Uutisjärvi. Kokonjärven yläpuoliselle osuudelle jäävät Lahmajärvi Urjalassa ja Hirsjärvi Urjalan ja Tammelan rajalla.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Kokkois järvi”. Silloin sijaitsi järven pohjoisrannalla laaja peltoaukea, jossa olivat ”Kokkoisbyn” 15 taloa. Koivulanlahden rannassa sijaitsi ”Hakonlaks byn” neljä taloa ja etelärannalla Koiviston kohdalla yksi talo tai torppa. Luoteispäässä sijaitsi vielä nimeltä mainittuna ”Ikkolan” talo.
Kokonjärveä vaivasivat keväisin tulvat, jotka kastelivat harvoja peltomaita järven ympäriltä. Kokonjärven vedenpinnan laskua ehdotti alkujaan Oskari Heikkilä kuuluttamalla järvenlaskusta ensimmäisen kerran Urjalan kirkossa 3.1.1891. Asia saatiin vireille 18.10. 1894, kun Berndt Lille kutsui järvenlaskun osakkaat koolle osuusjakoa varten. Kokous käynnisti silloin hankkeen ja järvi mitattiin ja "vaaittiin" tarpeellisen tiedon hankkimiseksi. Järvi aiottiin laske perkaamalla Ikaalan Myllykoski ja työn arvoksi laskettiin noin 30 000 hopeamarkkaa. Kun huomoitiin vielä alajuoksun mahdollinen tulviminen ja sen ehkäisynä tehtävät Välkkilänjoen ja Haarajoen perkaukset, kohosi työn hinta 56 000 hopeamarkkaan. Toimenpiteet laskisivat järvenpintaa metrillä, jolloin alavan maan järvenrantaa paljastuisi 516 hehtaaria ja 16 hehtaaria jäisi vesijättömaaksi. Järvenlaskun hyödyn saivat 28 maatilaa, joille järvenpohjaa jaettiin erisuuruisia alueita.
Vuoden 1960 peruskartassa löytyy neljä rantamökkiä ja lisää mökkejä on rakennettu tiiviimmin vuoden 1980 kartassa Särkilahteen, Ruisnenään, Myllymäkeen ja Iso-Nikkilän vaiheille.
GeForce 100 -sarja

Ohjainten yhtenevyydet Nvidian muihin sarjoihin

GeForce 100 -sarja koostui viidestä eri kortista, jotka tunnettiin nimillä G100, GT120, GT130, GT140 ja GTS150. GT120 pohjautui 9-sarjan 9500 GT-korttiin, mutta siinä oli parannellut termiset ominaisuudet. GT130 pohjautui 9-sarjan 9600 GSO -korttiin (joka oli uudelleenbrändätty 8-sarjan 8800 GS). GT140 oli yksinkertaisesti vain uudelleennimetty 9-sarjan 9600 GT -ohjain, GTS150 ollessa OEM-versio pienillä muutoksilla GeForce 200 -sarjan GTS250-kortista. 9-sarjan kortteihin pohjautuivat myös G100, GT120 ja GT130, mutta niissä oli uusi piirilevyn asettelu ja kellotaajuudet 9-sarjan vastikkeisiinsa nähden.
Francesco Messina

Francesco Messina ( 15. joulukuuta 1900 Linguaglossa, Catania, Italia – 13. syyskuuta 1995 Milano) oli italialainen kuvanveistäjä, taidegraafikko ja kuvanveiston professori, joka tunnetaan erityisesti taidostaan ja tuotteliaisuudestaan.
Francesco Messina syntyi köyhään perheeseen Sisiliassa. Hän kasvoi ja opiskeli Genovassa. Alkoi työskennellä kahdeksanvuotiaana marmorinleikkaajan työpajassa ja oppi tekniikoita ja taitoja kuvanveistäjän ammattia varten. Muutti Milanoon vuonna 1932. Voitti 1934 Milanon Breran akatemian kuvanveistopalkinnon ja nimitettiin sen professoriksi ja vuodesta 1936 johtajaksi. Nimitettiin uudelleen Breran akatemian johtajaksi 1947 sen jälkeen kun hänet oli erotettu virasta syytettynä johtajuudesta fasistihallinnon aikana.

Näyttelyt

Osallistui vuosina 1926-1929 Il Novocento Italiano -ryhmän näyttelyihin Milanossa ja 1930-40 tärkeimpiin Italian taiteen yhteisnäyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla: Bernissä, Zürichissä, Göteborgissa, Oslossa, Münchenissä, Pariisissa, Barcelonassa, Berliinissä ja Sao Paolossa Brasiliassa. Hänen suuri veistos- ja grafiikkanäyttelynsä oli vuonna 1947 Buenos Airesissa. Osallistui suureen kuvanveiston yhteisnäyttelyyn 1949 Philadelphiassa ja organisoi yksityisnäyttelyn Venetsian biennaalin yhteydessä 1956.
Osallistui 1965-1975 Italian pronssiveistosnäyttelyihin, joka kiersi 18 maassa. Osallistui kahteen kuvanveisto- ja grafiikkanäyttelyyn Puškin-museossa Moskovassa ja Eremitaašissa, Leningradissa, joihin lahjoitti 40 veistosta ja grafiikan vedosta. Osallistui kahteen yksityisnäyttelyyn Wienissä kesällä 1984 sekä seuraavana vuonna yhteisnäyttelyyn Hirshhorn Museossa Washington DC:ssa. Vuonna 1986 neljäkymmentä veistosta esillä Tokiossa.

Vaikutus Suomessa

Francesco Messina kävi toukokuussa 1956 Aimo Tukiaisen ja Oskari Jauhiaisen ateljeissa Helsingissä tarkistamassa ja arvioimassa kuvanveistäjien työskentelyä Mannerheimin ratsastajapatsaan kanssa. Hän arvosti Tukiaisen alkuperäistä luonnosta ja vapautti auktoriteetillaan kuvanveistäjän ulkopuolisten taiteellisesta ohjauksesta ja painostuksesta. Myös Jauhiaisen luonnos oli Messinan mielestä kokonaisuutena onnistuneen tuntuinen ja erityisesti häntä miellyttivät hevosten luonteva käynti ja eloisa liike. Nähtyään myös muita kuvanveistäjän töitä Messina oli sitä mieltä, että Jauhiainen on monumentaalikuvanveistäjä ja siksi "oikea mies auttamaan Tukiaista marsalkan patsaan lopullisessa luomisessa". Yhteistyö veistäjien välillä ei kuitenkaan jatkunut, koska he olivat eri mieltä yhteistyöstä ja taiteellisista ratkaisuista.
Stefanie Marty

Muuta

Stefanie Martyn kaksoissisar Julia Marty pelaa myös jääkiekkoa Sveitsin naisten jääkiekon pääsarjassa.
RN Castore

Palvelus

Alus muodosti sisaralustensa Centauron, Circen ja Clion kanssa La Speziaan sijoitetun 11. torpedoveneviirikön. Viirikön tehtävänä oli saattueiden suojaaminen. Alus suojasi 7. tammikuuta 1941 Tobrukin edustalla saattuetta, jolloin se vaurioitti Clion kanssa syvyyspommein saattuetta vaaninutta sukellusvene HMS Roveria. Syksyllä 1942 alus suojasi saattueen Pireuksesta Tobrukiin yhdessä Pollucen ja Lupon kanssa. Alus upposi 2. kesäkuuta 1943 taistellessaan HMS Jervistä ja Kreikan laivaston Vasilissa Olgaa vastaan Cape Spartiventon edustalla.
Italialaiset eurokolikot

Italialaiset eurokolikot ovat Italialle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euroalueen maissa samanlainen, mutta tunnuspuolen eli kansallisen puolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Euro on ollut Italiassa käytössä vuoden 1999 alusta, käteisenä vuoden 2002 alusta.
Kaikkien kolikkojen kuva-aiheet ovat erilaisia. Kahden euron kolikossa on Rafaelin tekemä Dante Alighierin muotokuva, yhden euron kolikossa on Leonardo da Vincin piirros ihmisen ruumiinosien suhteesta toisiinsa (Vitruvianuksen ihminen), 50 sentin kolikossa on keisari Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas Rooman Piazza del Campidoglio -aukiolla, kahdenkymmenen sentin kolikossa on Umberto Boccionin suunnittelema veistos, kymmenen sentin kolikossa on yksityiskohta teoksesta Venuksen syntymä, viiden sentin kolikossa on amfiteatteri Colosseum, kahden sentin kolikossa on Mole Antonelliana, vuonna 1863 suunniteltu kupoli, ja yhden sentin kolikossa näkyy Castel del Monten linna. 
Kaikissa Italian eurokolikoissa on tunnuspuolella lisäksi EU:n kaksitoista tähteä ja kolikon lyöntivuosi sekä monogrammi, jossa R ja I ovat päällekkäin (Repubblica Italiana, Italian tasavalta).
Rory Cochrane

Rory K. Cochrane (s. 28. helmikuuta 1972 Syracuse, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Cochrane tuli tunnetuksi televisiosarjasta CSI: Miami, jossa hän näytteli vuosina 2002-2004 rikospaikkatutkija Tim Speedlea. Hän on esiintynyt urallaan elokuvissa kuten Surutta? Sekaisin (1993), Empire Records – menoa ja musaa (1995), Argo (2012) ja Black Mass (2015).
Cochrane on syntynyt Yhdysvalloissa, mutta kasvanut Englannissa. Cochrane muutti takaisin Yhdysvaltoihin kouluttaakseen itsensä näyttelijäksi. Cochrane aloitti näyttelijänuransa 1990-luvun alussa.
RW Aurigae -tähti

RW Aurigae -tähti (luokka INT, sumumuuttuja) on epäsäännöllinen pääsarjan muuttuva tähti, jossa tapahtuu jatkuvia, ennustamattomia ja joskus nopeita valovoiman muutoksia. RW Aurigae -tähti on "äärimmäinen T Tauri -tähti". Esimerkiksi RW Aurigaen spektrityyppi on G5Ve(T). Tällä tähdellä on ehkä 100 päivän pyörimisjakso ja varmasti OH-emissio (hydroksyylin säteily) Muita RW Aurigae -tähtiä ovat CO Orionis ja CQ Tauri. Tämä tähdet sijaitsevat pääsarjan ja alijättiläisten välissä ja ovat juuri asettumassa pääsarjaan. Näihin liittyy sumupilviä. Jotkut näiden tähtien valonvaihteluista saattavat johtua pyörimisestä. Muita sumumuuttujia ovat T Tauri -tähdet ja T Orionis -tähdet.
Pokémon Sun ja Moon

Uudistukset

Peleissä esiteltiin muun muassa tietyille aiemmin esitellyille Pokémon-lajeille erityiset Alola-muodot, jotka eroavat lajien aiemmista muodoista ulkonäöltään ja tyypeiltään, erityisen voimakkaat ja vain kerran ottelun aikana käytettävät Z-liikkeet (engl. Z-Moves), saliotteluiden sijasta käytävät saarihaasteet (engl. Island Challenges), sekä uusi Battle Royal -taistelumuoto, jossa neljä Pokémonia taistelee toisiaan vastaan.
Seitsemännen sukupolven peleissä ei ole enää HM-liikkeitä, polkupyörää tai Dowsing Machinea, vaan ne on korvattu Poké Ride -järjestelmällä. Sen avulla voi mm. lentää Charizardilla, ratsastaa Tauroksella, seilata Lapraksella ja etsiä kätkettyjä esineitä Stoutlandilla. 
Pelit olivat ensimmäiset Pokémon-pääpelisarjan pelit, jotka julkaistiin kiinaksi.

Pokémon Ultra Sun ja Ultra Moon

Kesäkuun 2017 Pokémon Directissä ilmoitettiin, että peleistä on tulossa marraskuussa 2017 parannellut versiot Pokémon Ultra Sun ja Ultra Moon. Pelit julkaistiin 17. marraskuuta 2017.
Barry Dennen

Barry Dennen (22. helmikuuta 1938 Chicago, Illinois – 26. syyskuuta 2017 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja kirjoittaja. Hän näytteli muun muassa elokuvassa Jesus Christ Superstar (1973).
Behringer

Tuotteet

Yhtiö suunnittelee ja valmistaa muun muassa PA-laitteistoja, miksereitä, vahvistimia ja äänikortteja. Viime aikoina Behringer on laajentanut valikoimaansa käsittämään myös efektipedaaleita, digitaalipianoja ja sähkökitaroita. Tämän lisäksi yritys valmistaa valaistuslaitteita musiikkiesityksiin.

Yhdysvaltain telehallintoviraston kanne

Helmikuussa 2006 Yhdysvaltain telehallintovirasto (FCC) syytti Behringeriä siitä, ettei viittäkymmentä sen tuotetta oltu testattu Yhdysvaltain lakien velvoittamalla tavalla. Yritys tuomittiin miljoonan dollarin sakkoihin.

Patenttisyytteet

Behringeriä on syytetty patenttirikkomuksista ainakin Mackien ja Rolandin suunnilta. Mackien kanne kuitenkin soviteltiin oikeussalin ulkopuolella, eikä ratkaisun yksityiskohtia olla paljastettu. Patenttikiistojen ratkaisemista hankaloittaa se, että useimmat äänipiirit muistuttavat teknisten ratkaisujensa osalta pakostakin toisiaan, esimerkiksi vahvistinmalleissa.
GOAL

GOAL on Egmont Kustannuksen Suomessa julkaisema jalkapalloaiheinen aikakauslehti, joka ilmestyy 12 kertaa vuodessa. GOAL on Skandinavian suurin jalkapallolehti. Se sisältää muun muassa pelaaja- ja joukkue-esittelyitä ja muita jalkapalloaiheisia artikkeleita. Lehden päätoimittajina toimii nykyisin Jukka Torvinen ja Tony Ernst. Lisäksi lehdessä tulee julisteita. Goal-lehteä myydän esimerkiksi R-kioskilla, Lehtipisteissä, sekä isoissa marketeissa.