google/wiki40b huggingface dataset:
Pentti-Oskari Kangas

Pentti-Oskari Kangas (s. 20. toukokuuta 1943 Uusikaupunki) on suomalainen matkailuyrittäjä ja entinen muusikko, musiikkitoimittaja ja kalankasvattaja.
Pentti-Oskari Kangas valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman opettajaseminaarista 1964. Hän toimi opettajana viiden vuoden ajan. Vuonna 1966 Kangas perusti huumoriyhtyeen Pentti-Oskari Kankaan 7 Seinähullua Veljestä (sittemmin nimeltään Seitsemän seinähullua veljestä). Jäätyään pois yhtyeestä hän on toiminut sen tuottajana. Kangas on toiminut yrittäjänä monella alalla, vuodesta 1985 lähtien matkailuyrittäjänä saaristossa. Hänen yrityksensä Herrankukkaro sijaitsee Rymättylässä. Kangas on useina vuosina toiminut myös kenttätyöntekijänä köyhien lasten ja vammaisten Lotus Hill -avustushankkeessa Sri Lankassa.
Hanna (profeetta)

Hanna (hepr. ‏חַנָּה‎‎), Hannah, (m.kreik. Ἄννα), Anna) on Luukkaan evankeliumissa mainittu naisprofeetta. Hänet mainitaan Simeonin ohella kertomuksessa Jeesuksen tuomisesta 40 päivän ikäisenä Jerusalemin temppeliin.

Maininnat Raamatussa

Luukkaan evankeliumissa Hannasta kerrotaan, että hän oli profeetta, joka oli Fanuelin tytär ja kuului Asserin sukukuntaan. Hän oli aikoinaan mennyt naimisiin miehen kanssa, jonka nimeä Raamatussa ei mainita, mutta jäänyt seitsemän vuoden avioliiton jälkeen leskeksi.
Monissa Raamatun käännöksissä, muun muassa vuoden 1938 suomennoksessa, sekä vanhemmissa Raamatun selitysteoksissa hänen sanotaan olleen 84-vuotias Jeesuksen syntyessä. Evankeliumin kreikankielisessä alkutekstissä oleva sanonta ”hän oli 84 vuoden leski” (καὶ αὐτὴ χήρα ὡς ἐτῶν ὀγδοηκοντατεσσάρω) on kuitenkin kaksiselitteinen; se voi tarkoittaa joko, että hän oli 84-vuotias tai että hän oli ollut leskenä 84 vuotta. Tämän mukaisesti kohta onkin käännetty uusimmassa, vuoden 1992 suomennoksessa. Koska nainen sai juutalaisen lain mukaan mennä avioliitton aikaisintaan 14 vuoden ikäisenä, tästä tulkinnasta kuitenkin seuraa, että hänen on täytynyt olla Jeesuksen syntyessä ainakin 14+7+84 = 105-vuotias.
Raamatussa hänestä kerrotaan edelleen, että hän vietti vanhuutensa päivät temppelistä poistumatta sieltä ja siellä Jumalaa paastolla ja rukouksilla yöt ja päivät. Kun Jeesus tuotiin pyhäkköön, Hanna näki hänet, ylisti Jumalaa ja puhui lapsesta kaikille, jotka odottivat Jerusalemin lunastusta.

Kirkollinen perimätieto ja kunnioitus

Hannaa kunnioitetaan pyhimyksenä sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa, ja hänestä käytetään nimitystä naisprofeetta Hanna. Ortodoksinen kirkko pitää Hannaa ja Simeonia viimeisinä vanhan liiton profeettoina ja viettää heidän yhteistä muistopäiväänsä 3. helmikuuta, välittömästi kynttilänpäivää eli Herran temppeliintuomisen juhlaa seuraavana päivänä. Niissä ortodoksisissa kirkoissa, joissa juhlapäivät yhä määräytyvät vanhan juliaanisen kalenterin mukaan, tämä vastaa kuitenkin helmikuun 16. päivää nykyisen gregoriaanisen kalenterin mukaan. Myös katolisessa kirkossa Hannan muistopäivä on 3. helmikuuta, paikoitellen kuitenkin 1. syyskuuta.
Hannan kuva esiintyy säännöllisesti Jeesuksen temppeliintuomista esittävissä ikoneissa yhdessä Jeesuksen, Marian, Joosefin ja Simeonin kanssa. Ortodoksien perinteisen käsityksen mukaan Kristus kohtasi kansansa, Israelin, Simeonin ja Hannan henkilöissä.
Punkaharjun lukio

Punkaharjun lukio oli Punkaharjulla, Itä-Suomessa sijainnut vuonna 1974 perustettu lukio, jossa opiskeli vuonna 2013 noin 60 opiskelijaa. Lukio lakkautettiin vuonna 1.8.2016. Koulussa opetti vuonna 2013 neljätoista lehtoria. 
Keskustassa sijainneeseen lukioon ei ollut hakukynnystä eli keskiarvon minimivaatimusta. Lukio toimi samassa rakennuksessa Punkaharjun koulun sekä Punkaharjun päiväkodin kanssa. Lukio on perustettu vuonna 1975 ja se on toimi samassa rakennuksessa lakkautamiseen asti. Juuri perustamisen aikoihin silloisessa Mikkelin läänissä siirryttiin peruskoulujärjestelmään. Opiskelussa panostettiin yksilökohtaiseen opetukseen lukion pienimutoisen opiskelijamäärän ansiosta.
Kauhun pesä

Juoni

Tohtori Mandeville (Christopher Lee) ja hänen vaimonsa Sarah (Joan Collins) yrittävät löytää kaksi rahamatkalaukkua, jotka on piilotettu yhden hänen entisen potilaan suureen kiinteistöön. Kiinteistöllä on myös henkisesti epävakaa Andrew (Robert Hardy), joka alkaa saada takaumia murhiin, joista on vastuussa mielisairaalan entinen omistaja Edward (myös Hardy).
Gemma di Sant’Eremo

Juoni

Kreivitär Gemma di Sant’Eremon avioliitto särkyy hänen miehensä uskottomuuden takia. Sattuma johdattaa Gemman markiisi De Renzisin luo, mikä vaarantaa hänen maineensa. Välttääkseen skandaalin markiisi ottaa niskoilleen syytteen varkaudesta. Aviomies vangitsee Gemman linnaan, mutta tämä onnistuu pakenemaan. Miehen kuoltua Gemma vapautuu kahleistaan ja kohtaa rakastettunsa.

Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Elokuvan tuotanto alkoi vuonna 1915 nimellä La colpa (”Syyllisyys”). Se toimitettiin Italian elokuvasensuurin tarkastettavaksi elokuussa 1916, mutta sensuuri ei myöntänyt elokuvalle julkaisulupaa. Lehtitietojen mukaan La colpa esitettiin julkisesti keväällä 1917. Uusi hakemus toimitettiin sensuurille saman vuoden marraskuussa. Vuoden 1918 ensimmäisenä päivänä myönnetty julkaisulupa vaati osia elokuvasta poistettavaksi ja sen nimen muuttamista muotoon Gemma di Sant’Eremo. Alkuperäisessä versiossa aviomies tappaa Gemman ja sen jälkeen itsensä. Sensuurin liian väkivaltaisena pitämä loppu poistettiin ja sen tilalle tehtiin uusi, jossa vain aviomies saa surmansa.
Alkuperäisestä 1 500 metrin pituudesta yli 300 metrillä lyhennetty Gemma di Sant’Eremo oli Italiassa täydellinen floppi, ja Itala Film veti sen pian pois levityksestä. Espanjassa, Ranskassa ja Latinalaisessa Amerikassa elokuvaa esitettiin menestyksekkäästi alkuperäisellä nimellä ja leikkaamattomana versiona.
Elokuvasta on säilynyt vain pahasti vaurioitunut 35 metrin pituinen katkelma. Stillkuvien ja lehtikirjoitusten perusteella kyseessä oli yläluokkainen intohimodraama, jossa Menichelli esittää samankaltaista kohtalokasta vamppia kuin aikaisemmin valmistuneissa Il fuocossa (1915) ja Tigre realessa (1916).
Postmodernin lumo

Postmodernin lumo on kokoelma sosiologi Zygmunt Baumanin kirjoituksia, joka ilmestyi vuonna 1996 Vastapainon kustantamana.
Station to Station

Tietoa kappaleista

Albumin avauskappale on yli kymmenminuuttinen ”Station to Station”, joka on levyn paras esimerkki Bowien siirtymisestä uuteen, kokeelliseen tyyliin. Se sisältää lukuisia temponvaihdoksia ja kuvaa roolihahmo Thin White Duken kovaa ja tyhjää elämää. ”Golden Years” oli albumin ensimmäinen singlejulkaisu. Se ilmestyi ennen albumia, marraskuussa 1975. Kappale on vahvasti funk-vaikutteinen ja kuulostaakin tyylillisesti edellisen Young Americans -albumin materiaalilta. ”Word on a Wing” on Bowielle epätavallisen uskonnollinen kappale, jota hän itse kuvaili hymniksi. Bowie kertoi vuonna 1980 kappaleen syntyneen kokaiinin sekoittamassa hengellisessä epätoivossa, jollaisen hän oli kokenut Mies toisesta maailmasta -elokuvan kuvausten aikana.
B-puolen aloittava ”TVC15” on yksi niistä Station to Stationin kappaleista, jotka sisältävät vahvoja funk-vaikutteita. Kappaleen sanoitusta taas on kuvattu surrealistiseksi komediaksi. Sanoituksen inspiraationa oli Iggy Popin Bowielle kertoma uni, jossa televisio oli nielaissut Popin tyttöystävän. ”TVC15” on samalla varsin kevyttunnelmainen verrattuna albumin angstisempiin esityksiin. ”Stay” yhdistelee funkia, soulia ja hard rockia. Kyseisen kappaleen rytmikitarariffin loi Carlos Alomar, jonka mukaan laulu äänitettiin ”hyvin paljolti kokaiiniraivomme aikana”. Albumin päättävä ”Wild Is the Wind” on cover alun perin Johnny Mathisin vuonna 1956 esittämästä balladista. Myöhemmin kyseisen Dmitri Tjomkinin ja Ned Washingtonin säveltämän kappaleen levytti Bowien suuresti ihailema artisti Nina Simone. Bowie piti tästä versiosta niin paljon, että päätti levyttää kappaleesta oman coverinsa.
HMS Begonia (M66)

Palvelus

Alus luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle nimellä USS Impulse.

USS Impulse (PG-68)

Alus otettiin Yhdysvaltain laivaston palvelukseen 16. maaliskuuta 1942 Lontoossa ensimmäisenä päällikkönään C. M. Lyons. Se lähti 15. huhtikuuta Londonderrystä Pohjois-Irlannista saattueen mukana Yhdysvaltoihin ja alus saapui 4. toukokuuta New Yorkiin, mistä se jatkoi edelleen Norfolkiin. Alus aloitti palveluksensa suojaten rannikkosaattueita Norfolkista Key Westiin. Alus palasi New Yorkiin 25. elokuuta suojaamaan saattueita New Yorkista Kuubaan Guantanamonlahdelle.
Alus saapui 6. heinäkuuta 1945 Bostoniin Britannialle palauttamista varten. Se lähti 1. elokuuta Harwichiin, jonne alus saapui 15. elokuuta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 22. elokuuta ja se palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka myi sen vuonna 1946.
Claudio Pozzani

Claudio Pozzani (s. 19. syyskuuta 1961 Genova, Italia) on italialainen runoilija, muusikko ja performanssitaiteilija.
Pozzanin vuonna 1983 perustama kulttuuriyhdistys Circolo dei Viaggiatori del Tempo (Aikamatkaajien klubi) järjestää kansainvälisiä runotapahtumia niin Italiassa kuin ulkomaillakin. Näistä tunnetuimpia ovat Genovan runofestivaali, Pariisin runoviikko ja Brüggen runofestivaali. Kotikaupungissaan Genovassa hän toimii paikallisen kulttuurielämän sekä runoklubi Stanza della Poesian promoottorina.
Vuonna 2001 hän julkaisi runokokoelmansa Saudade & Spleen kaksikielisenä laitoksena ranskaksi ja italiaksi. Hän toimittaa Nuda Poesia (Paljas runous) -julkaisua. Runojen lisäksi hän on julkaissut kaksi romaania, Angolazioni temporali ja Kate ed io sekä novellikokoelman Racconti dai piedi freddi. Pozzanin runoja on käännetty kymmenelle kielelle ja niitä on julkaistu merkittävimmissä nykyrunouden antologioissa ja runouslehdissä.
Pozzani on levyttänyt kaksi LP-levyä vuonna 1986 perustetun Cinano-rockyhtyeensä kanssa. Hän on konsertoinut eri puolilla Eurooppaa kokeellista, musiikkia tulkitsevan Eczema-orkesterinsa kanssa.
Pozzani toimii aktiivisesti kulttuurin, erityisesti kirjallisuuden ja runouden edistäjänä. Hän on Unescon runouskomitean jäsen.
Gustaf Weckman

Gustaf Weckman (1800–1868) oli jyväskyläläinen kultaseppä. Hän suoritti alan ammattitutkinnon Pietarissa vuonna 1829. Jyväskylään hän muutti vuonna 1835. Vuonna 1837 Weckman sai kultaseppäoikeudet. Hänestä tuli kaupungin ensimmäinen kaupunginvouti ja aikansa huomattavimmaksikin mainittu kauppaporvari. Hän toimi myös järjestysoikeuden jäsenenä, kaupunginviskaalina, raatimiehenä ja kestikievarin pitäjänä. Kultaseppänä Weckman teki runsaasti mestarillisia hopeaesineitä kuten ehtoollismaljoja, sokeriastioita, pikareita sekä pöytähopeaa. Suomen ensimmäinen suomenkielinen oppikoulu, Jyväskylän yläalkeiskoulu (myöh. lyseo), aloitti toimintansa Weckmanin aiemmin rakennuttamassa talossa, Kauppakatu 34:ssä Jyväskylässä.
Rupert Grint

Yksityiselämä

Grint syntyi Hertfordshiressa, ja hän on Nigel ja Jo Grintin viisilapsisen perheen esikoinen: hänellä on yksi veli, James (1990), ja kolme siskoa, Georgina (1993), Samantha (1996) ja Charlotte (1999).

Ura

Rupert katsoi televisiosta lastenohjelmaa, kun siellä haettiin näyttelijöitä elokuvaan Harry Potter ja viisasten kivi. Rupert lähetti hakemuksen, mutta siihen ei vastattu. Hän meni ohjelman internet-sivuille ja näki siellä erään näyttelijän lähettämän videon. Hän lähetti toisen viestin ja liitti mukaan videon, jonka hän teki äitinsä kanssa. Videossa hän räppäsi ja kertoi, miksi juuri hän olisi sopiva Ronald Weasleyksi. Hän jopa naamioitui opettajattareksi. Rupert Grint valittiin rooliinsa 10 929 hakijan joukosta. Hän harrastaa piirtämistä, kitaransoittoa, jalkapalloa, uimista, pyöräilyä ja golfia.
Haastatteluissa Grint on myöntänyt hämähäkkikammon vaikeuttaneen Harry Potter ja salaisuuksien kammio -elokuvan kuvauksia.
Vuonna 2002 Rupert voitti Nuori taiteilija -palkinnon lupaavimmasta tulokkaasta sekä Empire Awardsin Paras debyytti -palkinnon samaisesta Harry Potter ja viisasten kivi -elokuvasta. Samana vuonna hän sai palkinnon Golden Satellites Awardsissa erityisestä saavutuksesta. Hän sai myös Driving Lessonsista parhaan näyttelijän palkinnon.
Pfälzerlied

Pfälzerlied on kansanlaulu, joka kantaa myös eräänlaista Pfalzin paikallislaulun arvoa. Laulun tekstin on kirjoittanut oopperalaulaja ja kirjoittaja Eduard Jost 1869 ja siihen luonut sävelmän huilisti Emil Sauvlet 1877.

Sanat

Am deutschen Strom, am grünen Rheine ziehst du dich hin, o Pfälzerland! 

Wie lächelst du im Frühlingsschmucke, wie winkt des Stromes Silberband! 

Da steh' ich auf des Berges Gipfel und schau auf dich in süßer Ruh', 

und jubelnd ruft's in meinem Herzen: 

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du! 
Es nickt von deinen sanften Hügeln die Rebe mir im Sonnenstrahl, 

es lockt das Grün mich deiner Wälder, der Fluren Pracht in jedem Tal. 

Von deinen Kirchen und Kapellen tönt mir die Sonntagsglocke zu, 

und Andacht und Begeist'rung flüstern: 

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du! 
Und deiner Burgen graue Trümmer und deines Domes stolzer Bau, 

wie grüßen sie im Sonnengolde vom Berge mich und aus der Au! 

Es zieht mich hin zu ihren Räumen, es treibt mich ihren Hallen zu, 

und wie ich wandre, tönt es freudig: 

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du! 
Ja, schön bist du, o Fleckchen Erde am deutschen Strom, am grünen Rhein, 

du Land voll Biederkeit und Treue, du Land im Frühlingssonnenschein! 

Und find' ich einst in deinem Schoße, o Pfälzerland, die sel'ge Ruh', 

dann ruf' ich mit dem letzten Hauche: 

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du!
Katja Hänninen

Ura

Koulutukseltaan Hänninen on ylioppilasmerkonomi ja ammatiltaan myyjä. Ennen eduskuntaa hän työskenteli vuodesta 2001 Raahen Prismassa.
Hänninen on ollut Raahen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2009. Vuoden 2008 kuntavaaleissa hänet valittiin valtuustoon 71 äänellä. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Hänninen oli Raahen ääniharava 736 äänellä. Hän on Raahen kaupunginvaltuuston 1. varapuheenjohtaja. Hänninen on myös vasemmistoliiton puoluevaltuuston ja Raahen kirkkovaltuuston jäsen.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Hänninen sai 4 326 ääntä Oulun vaalipiirissä. Hän jäi tuolloin varasijalle, mutta nousi eduskuntaan 4. heinäkuuta 2014 kun Merja Kyllönen valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2014 vaaleissa. Hänninen oli ehdolla Oulun vaalipiiristä myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hän sai 6007 ääntä, joka riitti eduskuntapaikkaan.
Katja Hänninen on vuodesta 2015 ollut eduskunnan lakivaliokunnan jäsen.
Toukokuussa 2016 Hänninen sai eduskunnan puhemieheltä nuhteet alkoholinkäytöstään valtiovierailulla Ruotsissa. Hänninen pahoitteli tapahtunutta.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Hänninen uusi paikkansa eduskunnassa saatuaan 4 145 ääntä.
Hänninen kuuluu ydinvoimaa vastustavaan Pro Hanhikivi -liikkeeseen ja vastustaa Fennovoiman Pyhäjoen ydinvoimalaitoksen lupaa.

Yksityiselämä

Hänninen asuu Raahessa Piehingin kylässä. Hänen perheeseensä kuuluu aviomies ja viisi lasta, joista ensimmäinen syntyi Katjan ollessa 14-vuotias. Pari vihittiin Katjan ylioppilasjuhlien jälkeen.
Juha Kuisma

Juha Kuisma (s. 1955 Lempäälä) on suomalainen tietokirjailija, toimittaja ja Suomen Keskustaa edustava poliittinen toimija.

Opinnot ja työura

Jyväskylän yliopistosta taloustieteen kandidaatiksi valmistunut Kuisma on työskennellyt toimittajana sanomalehdissä Lalli, Suomenmaa ja Aamulehti, toiminut kyläasiamiehenä Pirkanmaalla, ollut pääministeri Esko Ahon erityisavustajana vuosina 1993–1995, Suomen maatalousmuseo Saran ensimmäisenä johtajana vuosina 2004–2009, pääministerien Matti Vanhanen ja Mari Kiviniemi talouspoliittisena avustajana vuosina 2009–2010 ja työskennellyt Suomen Kylätoiminta ry:n hankkeissa vuosina 2011–2014. Vuosina 2009–2010 hän toimi Valtioneuvoston asettaman Biotaloustyöryhmän puheenjohtajana.

Kirjallinen toiminta

Kuisma on vuosina 1982–2015 julkaissut ja toimittanut lukuisia tietokirjoja ja keskustelupuheenvuoroja eri aihepiireistä, joihin ovat kuuluneet muiden muassa Suomen ekohistoria, biotalous, maaseudulla asumisen oikeutus, kylätoiminta ja lähidemokratia. Helsingin Sanomien kuukausiliite, Loimaan lehti ja Maaseudun Tulevaisuus ovat julkaisseet hänen kolumnejaan.

Poliittinen toiminta

Kuisma edustaa poliittiselta kaannaltaan Suomen Keskustaa ja on toiminut vuodesta 2013 Lempäälän kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Eduskuntavaaleissa 2015 Kuisma oli Suomen keskustan ehdokkaana Pirkanmaan vaalipiirissä mutta ei tullut valituksi.

Tunnustuksia

Kuismalle myönnettiin Suomen tietokirjailijoiden Tietopöllö-palkinto 2006 yhdessä Kirsti Mannisen ja Jussi Kaakisen kanssa kirjasta Suomen lasten historia.
Hr. Ms. Hermerlijn (F819)

Valmistus

Alus tilattiin General Shipbuildersilta Yhdysvalloista. Sen köli laskettiin 2. maaliskuuta 1953 ja alus laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1954. Alus valmistui 5. elokuuta 1954.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin 1987.
Jussi Aalto (valokuvaaja)

Jussi Aalto (s. 21. syyskuuta 1945) on helsinkiläinen valokuvaaja ja valokuvauksen opettaja, joka tunnetaan parhaiten muotokuvistaan. Hän toimi helsinkiläisen Kameraseura ry:n puheenjohtajana vuosina 2002–2006. Vuosina 1978 ja 1985 Aalto sai valokuvataiteen valtionpalkinnon. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke.
Aalto on pitänyt yli 20 valokuvanäyttelyä, useimmat Helsingissä ja eri puolilla Suomea, mutta muutaman myös ulkomailla. Aalto on tehnyt seitsemän kirjaa. Hän toimi 1969–1970 Kamera-lehden toimitussihteerinä.
Dolwyddelan

Dolwyddelan on samannimisen kunnan keskuskylä Walesissa Conwyn kreivikunnassa. Kylä sijaitsee Eryrin kansallispuiston alueella ja siellä on rautatieasema. Kylä on nimetty noin 500-luvulla eläneen Pyhän Gwyddelanin (kymriksi Sant Gwyddelan) mukaan. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan asukasluku oli 474, ja asukkaista 51,9% puhui kymrin kieltä.
Sinisäiläkolibri

Koko ja ulkonäkö

Sinisäiläkolibri kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Koiras on päästään ja selästään vihreä ja otsa on kiiltävän vinivihreä. Kurkussa on violetti tai vaaleanpunainen laikku  ja niskassa on pitkiä sinisiä sulkia. Rinta ja vatsa ovat väriltään siniset. Naaras on selästään ruskehtavan vihreä ja päälaki on punaruskea. Vatsa naaraalla on valkoinen ja harmaantuu alaperää kohden. Linnun pyrstö on pitkä, haarautunut ja väriltään vihreä. Naaraalla pyrstön kärjet ovat valkoiset. Nokka on pitkä, hieman alaspäin kaartuva ja väriltään musta.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sinisäiläkolibria tavataan Brasilian etelä- ja keskiosista, Paraguaysta, Uruguaysta ja Argentiinasta. Satunnaisia havaintoja on myös Kolumbiasta ja Ecuadorista. Sen elinympäristöä ovat pääasiassa kosteat metsät ja metsien reunamaat, mutta sitä voidaan tavata myös savanneilta ja pensaikkomailta. Sinisäiläkolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi. Lajin pesimäkausi kestää marraskuulta maaliskuulle. Sinisäiläkolibri rakentaa kuppimaisen pesän kasvimateriaaleista ja naaras munii kaksi munaa.
Bernadette Peters

Yksityiselämä

Peters avioitui Michael Wittenbergin kanssa 20. heinäkuuta 1996. Wittenberg kuoli 43-vuotiaana 26. syyskuuta 2005 helikopterionnettomuudessa liikematkalla Montenegrossa.
Aino Räty-Hämäläinen

Aino Räty-Hämäläinen (s. 31. elokuuta 1929 Suistamo) on suomalainen kirjailija ja teatterihistorioitsija. Hän on työskennellyt muun muassa Yleisradion kulttuuri- ja taidetoimittajana sekä Espoon ja Turun kulttuuritoimenjohtajana ennen jäämistään eläkkeelle Helsingin kulttuuritoimenjohtajan virasta vuonna 1991. Räty-Hämäläinen on toimittanut runokokoelmia ja kirjoittanut lukuisia taiteilijaelämäkertoja sekä Karjalaa käsitteleviä teoksia. Lisäksi hän on käsikirjoittanut vuonna 1973 valmistuneen Matti Tapion ohjaaman pitkän televisiodokumentin Elän tätä päivää - lähikuva näyttelijä Tauno Palosta.
Aino Räty-Hämäläisen teoksia ovat muun muassa vuonna 1969 ilmestynyt Tauno Palon omaelämäkerta Käsi sydämellä, jonka toimitustyöstä hän vastasi, sekä vuonna 2000 julkaistu Räty-Hämäläisen aviopuolison Tapio Hämäläisen elämäkerta Pohja se on miunkii säkis. Hän on myös toimittanut Wilho Ilmarin ja Ilmari Turjan elämäkerrat sekä Aarne Palkin runokokoelman Suomi synnyinmaani. Räty-Hämäläisen oma elämäkerta Voileipäkiviä ilmestyi WSOY:n Ihmisen ääni -sarjassa vuonna 2004. Hänen viimeisin teoksensa on 2010 julkaistu Arvoituksellinen muusa – inspiraation lähteillä, jossa Räty-Hämäläinen käsittelee muusan käsitettä ja sen historiaa. Väitöskirjansa hän teki Ilmari Turjan näytelmistä vuonna 1981.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1930 loppuottelu

Vuoden 1930 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu pelattiin Uruguayn pääkaupungin Montevideon Estadio Centenario -stadionilla 30. heinäkuuta 1930. Siinä olivat vastakkain Uruguay ja Argentiina. Ottelu päättyi Uruguayn voittoon maalein 4–2.

Ottelu

Loppuottelu alkoi keskiviikkona 30 heinäkuuta kello 14.15 paikallista aikaa. Stadionin portit avattiin jo kahdeksalta aamulla, ja puoleenpäivään mennessä Estadio Centenario -stadionilla oli jo 93 000 katsojaa, jota enempää järjestäjät eivät turvallisuussyistä päästäneet sisään. Ottelun viralliseksi yleisömääräksi ilmoitettiin kuitenkin vain noin 68 000, koska järjestäjät olivat jo alun perin rajanneet 100 000 henkeä vetävän stadionin yleisömäärän 70 000:n sen keskeneräisyyden vuoksi. Joissakin lähteissä puolestaan esiintyy ottelun yleisömääränä 80 000, joista noin 30 000 olisi saapunut Argentiinasta Río de la Platan ylittävillä lautoilla. Ottelun tuomariksi nimettiin kokenut belgialainen John Langenus. Valinta suoritettiin vasta muutamaa tuntia ennen ottelun alkua, jotta kannattajat ja lehdistö olisivat jättäneet erotuomarin rauhaan. Langenus vaati itselleen poliisisaattuetta ja satamassa odottavaa alusta, jolla hän tarpeen vaatiessa pääsisi mahdollisimman nopeasti pois maasta.
Ennen loppuottelun alkua syntyi joukkueiden välille erimielisyyttä, kumman pallolla se pelattaisiin. Vuoden 1930 MM-kilpailuissa ei vielä ollut käytössä virallista kisapalloa, vaan otteluita pelattiin eri joukkueiden mukanaan tuomilla palloilla. Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n otteludelegaatti ratkaisi ongelman niin, että ottelun ensimmäinen puoliaika pelattiin argentiinalaisten "Tiento"-nimisellä pallolla ja toinen uruguaylaisten "T-Modelilla". Ensimmäisen puoliajan jälkeen Argentiina johti ottelua 2–1, mutta Uruguay käänsi sen edukseen toisen jakson aikana. Uruguaylaisten pallo oli raskaampi ja hieman suurempi kuin argentiinalaisten.
Itse ottelussa Uruguay siirtyi aluksi johtoon Pablo Doradon laukauksella, joka meni helposti sisään Argentiinan maalivahdin Juan Botasson jalkojen välistä. Argentiina tasoitti kuitenkin ottelun jo kahdeksaa minuuttia myöhemmin ja 37. minuutilla Guillermo Stábile vei joukkueen johtoon paitsiomaalilla. Ottelun toinen jakso oli uruguaylaisten hallintaa kovaäänisen kotiyleisön kannustaessa. Joukkue nousi tappioasemasta 3–2-johtoon Pedro Cean ja Santos Iriarten 11 minuutin välein tekemillä maaleilla. Lopullisen sinetin iski Héctor Castro viimeisellä peliminuutilla. Castro muistetaan myös siitä, että hän oli 13-vuotiaana menettänyt onnettomuudessa oikean käsivartensa kyynärtaipeesta alaspäin.
Voittopokaalin luovutti FIFA:n puheenjohtajana toiminut ranskalainen Jules Rimet. Palkinto nimettiin myöhemmin hänen kunniakseen Jules Rimet -pokaaliksi. Maailmanmestaruuden johdosta seuraava päivä julistettiin Uruguayssa kansalliseksi vapaapäiväksi. Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa puolestaan puhkesi mellakoita.

Muuta

Loppuottelun viimeinen elossa ollut pelaaja oli Argentiinan Francisco Varallo, joka kuoli 100-vuotiaana elokuussa 2010.