google/wiki40b huggingface dataset:
Crosby, Stills, Nash (and Young)

Crosby, Stills and Nash on tunnettu folk/rock-yhtye. Neil Young on ollut vierailevana muusikkona monilla yhtyeen albumeilla, jolloin yhtyeen nimi on Crosby, Stills, Nash and Young. Yhtye sai suuren suosion 1960-luvun loppupuolella ja 1970-luvun alkupuolella mm. kappaleilla "Marrakesh Express", "Our House", "Helpless", "Ohio" ja "Teach Your Children".
Kokoonpanon jäsenistä Graham Nash on brittiläinen, Neil Young kanadalainen sekä David Crosby ja Stephen Stills yhdysvaltalaisia.

Historia

Neil Young ja Stephen Stills olivat yhtyeessä Buffalo Springfield, joka hajosi vuonna 1968. Tämän jälkeen Stephen Stills kutsui uuteen yhtyeeseensä The Byrdsistä erotetun David Crosbyn ja The Holliesissa soittaneen Graham Nashin. Vuonna 1969 julkaistiin esikoisalbumi Crosby, Stills, and Nash, joka oli heti myyntimenestys. Neil Young tuli myöhemmin mukaan toiselle albumille Deja-Vu, joka on kaikkien neljän artistin urien eniten myyty levy. Deja-Vun jälkeen kaikki neljä yhtyeen jäsentä julkaisivat myös sooloalbumin, joista Stephen Stillsin debyytti oli menestynein, saavuttaen korkeimmillaan Billboard-listan kolmannen sijan. Neil Young keskittyi soolouraansa, vaikka on ollut tämän jälkeenkin mukana yhtyeen muutamalla albumilla. Youngin osallistumisen ajoittaisuuteen on vaikuttanut sekin, että hänen ja Stephen Stillsin yhteistyötä on Buffalo Springfieldin ajoista lähtien luonnehdittu myrskyisäksi. Yhtyeen kolmas levy CSN julkaistiin 1977. Sitä ennen he julkaisivat soololevyjen lisäksi musiikkia mm. Crosby & Nash ja Stills-Young Band kokoonpanoilla. 
Kolmikko esitteli tekemiään sävellyksiä  George Harrisonille Crosbyn ja Stillsin vieraillessa Nashin viimeisessä Hollies-esiintymisessä Britanniassa mutta tämä ei kiinnittänyt yhtyettä The Beatlesin Apple- yhtiölle.
Ennen Youngin liittymistä yhtye pyysi mukaan John B. Sebastiania ja Rick Jamesia, jotka kukin kieltäytyivät. Rick James esitteli heille basisti Greg Reevesin josta tulikin vakituinen ulkojäsen studioon ja esiintymisiin.
Crosby, Stills and Nash esiintyi hyväntekeväisyyskonsertissa Live Aidissa vuonna 1985 esittäen kappaleet "Teach Your Children", "Suite: Judy Blue Eyes", "Southern Cross" sekä Neil Youngin kanssa tämän hitin "Only Love Can Break Your Heart". Young esitti myös yksin omia kappaleitaan konsertissa.
Crosby, Stills & Nash on jatkanut aktiivista konsertointia näihin päiviin saakka, sekä Neil Youngin kanssa vuosina, 2000, 2002 sekä 2006. Viimeisin yhteisesiintyminen on vuoden 2013 Bridge School Benefit-konsertti Californiassa.
White Watson

White Watson (1760-1836) oli englantilainen geologi ja taiteilija. Hän oli alkujaan kivenhakkaaja, joka kiinnostui geologiasta ja stratigrafiasta syvemmin John Whitehurstin vaikutuksesta. Hän laati kollaasimaisia kuvatauluja mineraaleista, joita löytyi Whitehurstin kuvaamista geologisista kerrostumista. Näitä on esillä Derbyn kaupunginmuseossa.
Watson syntyi lähellä Sheffieldiä. Hänen isänsä oli myllynkivien tekijä Samuel Watson. Erikoisen etunimensä White Watson sai äitinsä tyttönimestä. White Watson lopetti koulun 14-vuotiaana ja meni töihin setänsä Henry Watsonin yritykseen. Sedällä oli Derbyshiren ensimmäinen kivenhiomo, jossa hän työsti marmoria itse kehittämillään vesivoimalla toimivilla koneilla. Henry Watson patentoi koneet vuonna 1751, ja niitä pidettiin yhtenä Teollisen vallankumouksen ilmentymistä ja Peak Districtin ihmeistä. Devonshiren herttua tilasi Watsonilta mustavalkoisen marmorilattian kartanoonsa Chatsworthiin. Devonshirejen ja Watsonin tuttavuus säilyi pitkään, kun Watson haki Derby Philosophical Societyn jäsenyyttä herttuatar Georgina oli hänen suosittelijansa, ja Watsonin pääteos The Strata of Derbyshire (1811) on omistettu Devonshiren herttualle. Vuonna 1798 herttuatar tilasi Watsonilta uuden sisutuksen Chatsworthin puutarhassa olevaan luolaan: sen seinät piti päällystää erilaisilla kiteillä ja mineraalinäytteillä. Watson käytti työhän Derbyshiren kivilajeja omista kokoelmistaan.
Watsonilla oli pieni kauppa ja näyttelytila kotikaupungissaan Bakewellissä. Hän valmisti ja myi pienoispatsaita, koriste-esineitä ja kiviupotuksia Ashfordin mustasta marmorista ja muista paikallisista kivilajeista. Näyttelyssä oli esillä myös mineraalinäytteitä, ja siellä vieraili valistusajan tiedemiehiä ja kuuluisuuksia, kuten Josiah Wedgewood ja Joseph Banks. Watsonille kertyi vähitellen huomattava kokoelma geologista kirjallisuutta. Hän tutustui alueen geologiaan myös omien havaintojensa kautta ja haastattelemalla lyijykaivoksissa työskenteleviä miehiä. Hän julkaisi myöhemmin kuvauksia alueen kallioperästä käyttäen omien tutkimustensa lisäksi ainakin kerran myös John Fareyn aineistoa, mikä johti plagiointisyytteisiin.
Watson kehittyi sellaiseksi kasvien asiantuntijaksi että hänet kutsuttiin Linnean Societyn jäseneksi vuonna 1795. Hän kuului myös lyhytikäiseen Mineralogical Societyyn ja moniin muihin tieteellisiin seuroihin. Hänestä kehittyi monien alojen asiantuntija ja hauska seuramies, jota ihmiset mielellään kutsuivat päivällisilleen. Hänen raha-asiansa olivat kuitenkin usein huonolla tolalla, hän joutui lainaamaan rahaa Devonshiren herttualta ja vuonna 1833 hän yritti epätoivoisesti myydä fossiilikokoelmansa välttyäkseen velkavankeudelta.
Mikael Karvajalka

Juoni

Mikael Karvajalka alkaa Suomen Turusta. Mikaelin perhe murhataan Mikaelin ollessa vielä lapsi ja hän päätyy asumaan noitanakin pidetyn vanhanpiian, Pirjon, luokse. Mikael on lahjakas koulussa ja pääsee aikanaan lähtemään korkeaan yliopistoon Pariisiin. Mukaan päätyy myös Mikaelin ystävä Antti Tykinvalaja, jonka on hieman hidasälyinen mutta ruumiinvoimiltaan hyvin vahva. Välillä he liikkuvat yhdessä, välillä ammattisotilas Antti lähtee vuosiksi omille sotaretkilleen. He kohtaavat ylä- ja alamäkiäkin monessa Keski-Euroopan maassa vuoteen 1527 asti. Antti on hahmona Sinuhen Kaptahin kaltainen: sivistymätön, mutta selviytyjä ajan myrskyissä. Samanlainen tyyppi on myös Manuel kirjassa Johannes Angelos.
Mikael muistuttaa paljon Sinuhea. Henkilönä molemmat ovat ruumiillisesti kohtalaisen heikkoja kirjanoppineita, käytännön asiat heidän on opittava kantapään kautta. Molemmat ovat helposti vietävissä ja varsinkin naiset koituvat molempien miesten turmioksi. Käytännössä kaikki kauniit naiset ovat jollain tavalla pahoja. Sen sijaan sivuhahmot tuovat tarinoihin arkista, käytännönläheistä realismia vastapainona päähenkilön henkisempään asenteeseen.
Mikaelin kasvatusäiti Pirjo ja yksi Mikaelin rakastetuista, Barbara, ovat oikeastaan kirjan ainoat hyvät ja rehelliset naiset. Mikaelin kasvattaa yksin nainen. Tämä on peilattavissa Waltarin omaan elämään, jossa hänen isänsä kuoli hänen ollessaan viisivuotias. Ulkonäöltään vaatimaton Barbara tosin mahdollisesti lumosi Mikaelin ihastumaan häneen ”noitakeinoin” (huumaavin yrtein, kuten hän ”todisti” kidutettuna), mutta lyhyt avioliitto oli kuitenkin onnellista aikaa Mikaelin elämässä. Barbara poltettiin noitana, kun häneltä oli ensin raa’asti kiduttamalla hankittu perätön tunnustus.
Mikael vannoi Barbaran kuolinrovion roihutessa kostavansa näkemänsä vääryyden Paaville saakka. Kirjan aikana tapahtuu Martti Lutherin teesien naulaaminen. Mikael tapaakin Lutherin. Lutheria ja katolista kirkkoa ei puolustella, vaan molemmat ovat melkein yhtä paljon väärässä kuin oikeassakin. Uskonnolliset riidat selvitetään raakaa väkivaltaa käyttäen. Kirjassa soditaan paljon. Keskiajan kuvaus on rikasta.
Kirja päättyy uskonpuhdistuksen kannattajien hyökkäykseen Roomaan ja kaupungin silmittömään hävitykseen. Mikael ja Antti lähtevät katuvaisina ja synnintuntoisina Roomasta laivalla pyhiinvaellusmatkalle Palestiinaan. Tarina jatkuu kirjassa Mikael Hakim.

Näytelmäsovitus

Vuonna 1972 Veli Sandell ja Jukka-Pekka Rotko dramatisoivat romaanista näytelmän Rovio.
Helsingin pitäjän kirkonkylä

Historia

Vantaalle tuli ensimmäisiä pysyviä asukkaita 1100–1200-luvuilla, jolloin Vantaanjokea ylös vaeltaneet Ruotsista tulleet siirtolaiset löysivät mieleisensä asuinpaikan tulevan kirkonkylän kohdalta. Kirkonkylä sijaitsee paikassa, jossa lännestä tuleva Vantaanjoki ja idästä tuleva Keravanjoki yhdistyvät ja alkavat virrata etelään kohti merta. Kylän kohdalla Keravanjoessa on koski ja mylly.
Kylästä kehittyi vesi- ja maaliikenteen keskus: Turun ja Viipurin välinen Kuninkaantie sekä Helsingin–Hämeenlinnan tie kulkivat sen kautta. Pyhän Laurin harmaakivikirkko valmistui vuonna 1460, ja muutamia vuosikymmeniä sen jälkeen kylä sai nykyisen nimensä. Kirkonkylä oli Keski-Uudenmaan suurin keskus aina Helsingin kaupungin perustamiseen saakka vuonna 1550, eikä Helsinkikään pystynyt välittömästi horjuttamaan Helsingin pitäjän kirkonkylän keskeistä asemaa alueella.
Vuonna 1865, kun Suomen uusi kunnallishallinto syntyi, muodostettiin Helsingin pitäjästä Helsingin maalaiskunta. Rautatieliikenteen alettua Helsingistä Hämeenlinnaan 1860-luvulla kirkonkylän alue jäi syrjään uudelta kulkureiteiltä, ja Helsingin maalaiskunnan uudeksi keskukseksi tuli ensin radanvarrella sijainneet Malmi ja myöhemmin Tikkurila. Tästä alkoi kirkonkylän merkityksen hiipuminen, ja se jäi syrjään Helsingin maalaiskunnan ja sittemmin Vantaan kehityksestä. Myöhemmin kylä on kärsinyt uusien teiden rakentamisesta: aikanaan sen sijainti Turku–Viipuri-maantien ja Helsinki–Hämeenlinna-maantien risteyksessä oli sille eduksi, mutta nyt se on jäänyt pahasti noiden vanhojen teiden tilalle rakennettujen Kehä III:n ja Tuusulanväylän puristuksiin. Se on silti Uudenmaan parhaiten säilyneitä kirkonkyliä.
Kylässä on kymmenen tilaa: Olofs, Grannas, Klockars, Nygrannas, Danis, Riddars I ja II, Juns, Hannusas, Nedre Rutars ja Nyknappas. Vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvun alkupuolelta, mutta suurin osa on kuitenkin 1800-luvun alkupuolelta.
Alueen puistoissa kasvaa suuria yli 100-vuotiaita saarnia, tammia, vaahteroita, jalavia ja poppeleita.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Helsingin pitäjän kirkonkylän yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Mercedes-Benz W111

Mercedes-Benz W111 on Mercedes-Benzin vuosina 1959–1971 valmistama loistoautomalli. Yhteensä autoja valmistettiin 370 807 kappaletta. Autosta tehtiin parannettu versio Mercedes-Benz W112.
Gama Bomb

Alkuvuodet (2002-2005)

Gama Bomb perustettiin vuonna 2002. Heistä pidettiin varsinkin heidän kotimaassaan Irlannissa, missä he keikkailivat säännöllisesti ja äänittivät itsenäisesti demoja. Yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa "The Survival Optionin" vuonna 2002. Keikkailemisen seurauksena vuonna 2003 julkaistiin single "The Fatal Mission". Kiertueella päämies Philly Byrne pukeutui kokiksi, papiksi, merirosvoksi ja hulluksi tiedemieheksi ja heidän keikkojensa yhteydessä soitettiin myös thrash metal -versiota Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat-TV-sarjan tunnuskappaleesta.

Survival of the Fastest (2005-2007)

Gama Bomb julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa vuonna 2005. Sen nimeksi tuli "Survival of the Fastest" ja se julkaistiin eurooppalaisen levy-yhtiön Witches Brewin kautta. Albumia oli kuitenkin levitetty aiemmin itsenäisesti "rajoitettuna painoksena". 2006-vuoden versio albumista sisältää kappaleet "M.A.D" ja "The Survival Option", jotka aiemmin julkaistiin "The Fatal Mission" -singlellä.

Zombi Brew EP (2007-2008)

Vuonna 2007 Gama Bomb julkaisi Zombi Brew-EP:n. EP sisälsi uusia kappaleita "Zombi Brew", "Frightmare on Hell St" sekä cover-kappaleen "Maniac", joka oli alun perin punk-bändi The Dangerfieldsin kappale. EP julkaistiin 7" vinyylinä ja siitä julkaistiin vain 200 kopiota.

Citizen Brain (2008)

Vuonna 2008 Gama Bomb julkaisi Citizen Brain -albumin, jonka vastaanotto on ollut hyvä.

Tales From the Grave in Space (2009)

Gama Bomb julkaisi Tales From the Grave in Space -albumin ilmaiseksi internetissä. Albumista on kaksi versiota. Toisessa on mukana Half Cut-EP ja toisessa versiossa ei. Versiossa, joka ei sisällä EP:tä on tarra "low price version" eli "halpa versio".

Kappaleiden aiheet

Gama Bombin sanoitusten aiheina ovat erilaiset roska- ja kauhuelokuvat, tietokonepelit, piirretyt, zombiet, sci-fi ja myös yhteiskunnalliset ongelmat kuten rasismi ja ilmastonmuutos.
Ensimmäinen Marokon kriisi

Ensimmäinen Marokon kriisi eli Tangerin kriisi oli Marokon asemaa koskenut huomattava kansainvälinen kriisi vuosina 1905–1906. Kriisi oli osa laajempaa Marokon sotaa.
Saksan keisari Vilhelm II nousi 31. maaliskuuta 1905 Välimeren-matkallaan kanslerinsa Bernhard von Bülowin kehotuksesta maihin Pohjois-Marokossa Tangerin kaupungissa vahvistaakseen Ranskan imperialismin uhkaamaa Marokon itsenäisyyttä. Britannia ja Ranska olivat 8. huhtikuuta 1904 solmineet puolustusliitokseen entente cordiale -sopimuksen, minkä jälkeen Ranska oli aloittanut ”rauhanomaisen tunkeutumisen” Marokkoon. Saksan politiikan päämäärä oli saada Ranska epäilemään entente cordialea. Ranskan toinen liittolainen Venäjä, joka oli kärsinyt tappion sodassa Japania vastaan, ei halunnut sekaantua mihinkään kansainvälisiin selkkauksiin. Näin ollen Ranska tukeutui Englantiin ja sai Lontoon tuen.
Saksa vaati Marokon kysymyksen selvittämiseksi kansainvälistä konferenssia, tavoitteenaan tuottaa Ranskalle diplomaattinen tappio. Konferenssin oli määrä kokoontua tammikuussa 1906 Espanjan Algecirasissa, ja siihen osallistuisivat kaikki vuoden 1880 Madridin sopimuksen osapuolet. Ranskan ulkoministeri Théophile Delcassé halusi omaksua kovan linjan Saksaa vastaan ja vastusti konferenssia, mutta Ranskan hallitus ei asettunut hänen taakseen, vaan tyytyi Saksan tarjoukseen konferenssin järjestämisestä. Pääministeri Maurice Rouvier varoitti sodan uhasta, ellei Ranska osallistu kokoukseen. Saksan vaatimuksesta Delcassé erosi Marokon kysymyksen takia virastaan 6. kesäkuuta, ja Ranska hyväksyi Marokko-konferenssin 4. heinäkuuta. Saksa ja Ranska sopivat 27. syyskuuta 1905 Marokon sulttaani Abdelazizille tehtävästä ehdotuksesta, jossa esitettiin konferenssin ohjelma. Konferenssin aiheeksi tulisivat muun muassa Marokon talousuudistukset sekä palkkatulojen ja verojen säätely.
Algecirasin konferenssissa (16. tammikuuta – 7. huhtikuuta 1906) yritettiin lieventää Euroopan maiden liittoutumispolitiikassa vallitsevaa jännitystä. Saksa esitti vastalauseen Ranskan Marokon-politiikkaa kohtaan. Vastoin Saksan valtakunnankansleri Bülowin toivomusta Saksan diplomaattinen eristyneisyys vahvistui konferenssissa. Muodollisesti Saksalle myönnettiin Marokossa oikeus avointen ovien politiikkaan, mutta vain Itävalta-Unkari ja Marokko itse tukivat Saksaa tämän vaatimuksen toteuttamisessa. Konferenssin päätteeksi allekirjoitettiin 7. huhtikuuta 1906 Algecirasin sopimus. Siinä suurvallat sopivat, että Marokkoon perustettaisiin poliisivoimat, joita johtaisivat espanjalaiset ja ranskalaiset upseerit. Lisäksi Marokon pankkia ryhtyisivät valvomaan ulkomaalaiset tarkastajat. Marokon suvereniteetti itsenäisenä valtiona säilyi ja yleinen kauppavapaus maassa toteutui.
Saksalainen sotalaiva SMS Panther tuli Agadirin kaupungin satamaan 1. heinäkuuta 1911. Seurauksena oli toinen Marokon kriisi.
Oktantti (mittalaite)

Oktantti on kvadrantista kehitetty kulmien mittausväline. Se on ollut lähinnä merenkulkijoiden käytössä. Oktantin runko on 45 asteen suuruinen ympyränsektori. Laitteen nimi tulee siitä, että se on muodoltaan kahdeksasosa ympyrästä. Oktantissa kahden kohteen, esimerkiksi tähden ja horisontin, kuvat siirretään vierekkäin peilien avulla, ja asteikolta voidaan lukea niiden välinen kulma. Oktantilla saavutettiin suurempi tarkkuus kuin sitä edeltäneellä kvadrantilla. Oktantista kehitettiin edelleen nykyinen sekstantti.
Aileen Celeste

Aileen Celeste Gómez (s. 16. syyskuuta 1979) on venezuelainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarja Tuhkimotarinan tuittupäisenä, hemmoteltuna tyttönä Ariadna Villanueva Mercourina.
Gómez on näyttelijäkollegansa Marianela Gonzálezin hyvä ystävä, ja he ovat näytelleet paljon yhdessä. Heidän yhteisiin televisiosarjoihinsa kuuluvat muun muassa La Niña de mis Ojos, Mi Gorda Bella ja Por todo lo Alto.
Jean-Philippe Paré

Ura

Paré pelasi vuodet 1995–2000 QMJHL-joukkue Shawinagan Cataractesissa, joka varasi hänet 39. pelaajana vuonna 1995. Paré teki siellä suhteellisen tehokasta jälkeä. Hän oli kolmannella kaudellaan 1997–1998 joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 31+41=72. Kaudella 1998–1999 Paré voitti Cataractesin sisäisen pistepörssin tehoilla 36+67=103, jotka olivat hänen yhden kauden piste-ennätyksensä QMJHL:ssä. Hän sijoittui liigan pistepörssissä 11:nneksi ja syöttöpörssissä seitsemänneksi. Paré oli Cataractesin paras maalintekijä sekä kevään 1998 että 1999 pudotuspeleissä kolmella osumallaan, joista jälkimmäisenä keväänä hän jakoi voiton Philippe Debloisin kanssa. Viimeisellä kaudellaan 1999–2000 Paré oli tehoilla 32+60=92 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Vuodet 2000–2003 hän kävi Québec-Trois-Rivièresin yliopistoa.
Elokuussa 2003 Paré siirtyi try-outille Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Paré sai sopimuksen ja hän pelasi täyden 45 ottelun kauden tehoin 11+26=37. Onnistuneen kauden pelannut Paré pelasi lähinnä samassa ketjussa Jani Tuppuraisen ja Tomi Mustosen kanssa. Hän voitti joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi Mustosen jälkeen. Hokki palkitsi kevään 2004 päättäjäisissään Parén joukkueen parhaana hyökkääjänä.
Kaudella 2004–2005 Paré aloitti pääsarjauransa ja siirtyi Ranskan Ligue Magnusissa pelaavan Rouen Hockey Élite 76:n riveihin. Kauden 2005–2006 hän pelasi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä edustaen HC La Chaux-de-Fondsia ja SC Langenthalia. Kaudeksi 2006–2007 Paré siirtyi slovenialaisen HK Acroni Jesenicen joukkueeseen, joka pelasi Itävallan pääsarjaa Erste Bank Eishockey Ligaa. Hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 saman sarjan HC TWK Innsbruckiin ja palasi taas seuraavaksi kaudeksi Jeseniceen. Joukkue pelasi myös Slovenian liigan pudotuspeleissä, jotka päättyivät mestaruuteen.
Paré siirtyi kaudeksi 2009–2010 EC Graz 99ersiin. Hän teki runkosarjan 54 ottelussa tehot 18+36=54 ja sijoittui Erste Bank Eishockey Ligan pistepörssissä 12:nneksi. Paré oli joukkueensa sisäisessä pistepörssissä kolmas. Huhtikuussa 2010 hän teki Grazin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2011–2012 Paré palasi Rouen Hockey Élite 76:een vuoden mittaisella sopimuksella. Hän osallistui joukkueen kanssa kauden aikana myös Continental Cupiin, jonka Rouen voitti. Paré voitti Ranskan-mestaruuden keväällä 2012.
Santa María la Real de la Almudena

Santa María la Real de la Almudena on katolinen katedraali Espanjan pääkaupungissa Madridissa.
Suunnitelmat katedraalin rakentamisesta alkoivat jo 1500-luvulla, mutta varsinaiset rakennustyöt käynnistyivät vasta kuningas Alfonso XII:n käskystä vuonna 1883. Töitä hidastivat muun muassa rahan puute ja sisällissota, ja ne kestivät lopulta yli sata vuotta. Arkkitehti Francisco de Cubas suunnitteli katedraalin alun perin uusgoottilaiseen tyyliin Reimsin katedraalin innoittamana, mutta vuonna 1944 pidetyn suunnittelukilpailun voittaneilla Fernando Chuecalla ja Carlos Sidrolla oli muita ideoita. Uuden projektin tavoitteena oli, että rakennus sointuisi hyvin yhteen vieressä sijaitsevan kuninkaallisen palatsin kanssa. Lopputuloksena katedraali edustaa uusgoottilaisuutta sisältä ja uusklassismia ulkoa. Paavi Johannes Paavali II vihki katedraalin käyttöön 15. kesäkuuta 1993.
Katedraali on omistettu Almudenan neitsyelle (Virgen de la Almudena), Madridin suojeluspyhimykselle. Tarinan mukaan apostoli Jaakob rakennutti ensimmäisellä vuosisadalla Espanjaan pienen eremitaašin, jonne sijoitti Neitsyt Marian kuvan. Maurilaisvallan aikana kuva kätkettiin läheisen linnoituksen torniin. Niemimaan uudelleenvaltauksen jälkeen kuva löydettiin osan muurista romahdettua. Nimi Almudena tulee sanasta almudayna, joka on arabiaa ja tarkoittaa linnoitusta. Nykyinen katedraali sijaitsee paikalla, jolta kuva löydettiin.
22. toukokuuta 2004 katedraali toimi näyttämönä pääkaupungin juhliessa kuninkaallisia häitä ensimmäistä kertaa lähes sataan vuoteen, kun kuningas Juan Carlosin poika Asturian ruhtinas Felipe vei vihille Letizia Ortizin.
Isopropyylikloridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa isopropyylikloridi on väritön neste. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin. Isopropyylikloridille tapahtuu varsinkin eräiden metalli-ionien läsnä ollessa helposti dehydrohalogenoitumista, jolloin muodostuu propeenia. Se reagoi kuumennettaessa muun muassa hydroksidi-ionin ja amiinien kanssa nukleofiilisella substituutiolla.

Valmistus ja käyttö

Isopropyylikloridia voidaan valmistaa kahdella tavalla. Vetykloridi reagoi propeenin kanssa katalyytin, kuten alumiinikloridin, alumiinioksidin, kadmiumkloridin tai eräiden telluuriyhdisteiden läsnä ollessa. Sitä voidaan syntetisoida myös isopropanolin ja vetykloridin välisellä reaktiolla. Tätä reaktiota katalysoivat sinkkikloridi ja telluuriyhdisteet.
Isopropyylikloridia käytetään pääasiassa liuottimena teollisuudessa, mutta sitä voidaan käyttää myös valmistettaessa isopropyyliryhmän sisältäviä yhdisteitä.
Skierri – vaivaiskoivujen maa

Vastaanotto

Skierri sai elokuvatuotannon laatutukipalkinnon 1982. Vuoden 1983 Jussi-gaalassa elokuvan äänestä vastanneet Antero Honkanen, Veikko Partanen ja Sulo Aikio palkittiin parhaasta äänisuunnittelusta. Elokuva sai Ruotsin television Kultainen Antenni -palkinnon vuoden 1984 parhaasta freelance-työstä. Markku Lehmuskallio sai elokuvasta tunnustuspalkinnon arktisia alueita koskevien elokuvien ensimmäisillä kansainvälisillä festivaaleilla Dieppessä 1983.
Heikki Savolainen (tuottaja)

Heikki ”Hessu” Savolainen (s. 1964) on suomalainen äänittäjä, äänisuunnittelija, tuottaja ja manageri.
Savolainen suoritti Yleisradion äänitarkkailijakurssin vuosina 1983–1985, minkä jälkeen hänet valittiin Yleisradion musiikkituotantoon musiikkitarkkailijaksi. Vuosina 1985-1996 Savolainen työskenteli Yleisradion musiikki-, kuunnelma- ja TV1:n ulkotuotannoissa pääasiassa musiikkitarkkailijana ja -tuottajana.
Vuosina 1983–1993 Savolainen toimi Savonlinnan oopperajuhlilla vastuunaan esitettyjen teosten äänisuunnittelu. Vuosina 1996–1998 hän oli Radio Cityssä tekniikan päällikkönä ja sen jälkeen siirtyi Suomenlinnassa toimivan Seawolf Studios Oy:n Wolfgang Recordsiin tuottajaksi ja äänittäjäksi. Hän on toiminut livemiksaajana Eternal Erection-, Aulanko- ja Alamaailman vasarat -yhtyeille.
Savolainen on palkittu töistään Emma-palkinnolla (Ismo Alanko Säätiön Pulu, 1998) ja Prix Italia -palkinnolla. Hän on opettanut Sibelius-Akatemian musiikkiteknologian osastolla sekä Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun laitoksella.
Heikki Savolainen on tuottanut muun muassa Trio Töykeiden, Perko-Pyysalo Poppoon, Ismo Alanko Säätiön ja XL:n levyjä.
Leonid Potapov

Leonid Vasiljevitš Potapov (ven. Леонид Васильевич Потапов, s. 4. heinäkuuta 1935 – ) oli Burjatian tasavallan presidentti elokuusta 1994 heinäkuuhun 2007. Sitä ennen vuodesta 1991 hän toimi Burjatian korkeimman neuvoston puheenjohtajana, joka oli tasavallan korkein asema ennen presidentin viran perustamista. Potapov valittiin Burjatian ensimmäiseksi presidentiksi suoralla kansanvaalilla 1994 ja uudelleen 1998 ja 2002 (68 % äänistä). Nykyisin Burjatian presidentin käytännössä nimittää Venäjän federaation presidentti.
Mason Appleton

’’’Mason Appleton’’’ (s. 15. tammikuuta, 1996) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Winnipeg Jetsiä. Hän on pelipaikaltasn hyökkääjä ja kätisyydeltään right. Jets varasi Appletonin kuudennella kierroksella vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Appleton 9. lokakuuta 2019 mennessä pelannut 40 NHL-runkosarjaottelua tehden kolme maalia ja seitsemän syöttöä eli kymmenen tehopistettä.