google/wiki40b huggingface dataset:
Naisten Superpesiksen kausi 2018

Naisten Superpesiksen kausi 2018 oli Suomen pesäpallon naisten pääsarjan Superpesiksen 29. kausi. Kausi alkoi 21. huhtikuuta ja päättyi 9. syyskuuta 2018. Suomen mestaruuden voitti Jyväskylän Kirittäret, hopeaa tamperelainen Manse PP ja pronssia Porin Pesäkarhut. Yksikään joukkue ei pudonnut sarjasta, kun viimeiseksi jäänyt Lappajärven Veikot säilytti sarjapaikkansa voittamalla karsinnassa Pöytyän Urheilijat.
Koko runkosarjan yleisökeskiarvo oli 515 katsojaa.

Televisiointi

Kauden televisioinnista vastasi Nelonen Median Ruutu-palvelu.  Ensimmäistä kertaa myös kaikki naisten Superpesiksen ottelut sarjakarsintoja lukuun ottamatta olivat katsottavissa Ruutu+-palvelussa.
Samuli Suomela

Vilho Samuli Suomela (27. heinäkuuta 1918 Pertteli – 16. maaliskuuta 2012) oli Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen (MTTL) johtaja ja professori (1952–1971), Maatilahallituksen pääjohtaja (1971–1983) sekä maatalousministeri (myöhemmin maa- ja metsätalousministeri) Lehdon virkamieshallituksessa vuosina 1963–1964 sekä Teuvo Auran II virkamieshallituksessa vuosina 1971–1972. Koulutukseltaan Suomela oli maatalous- ja metsätieteiden tohtori, ja hänellä oli maanviljelystalouden dosentuuri Helsingin yliopistossa vuosina 1954–1971.
Pähkinäsaari

Pähkinäsaari (ven. Ореховый, ruots. Nötö) on saari Venäjällä, joka sijaitsee Laatokan ja sen laskujoen Nevan liitoskohdassa Pähkinälinnan kaupungissa Leningradin alueella. Saaressa on keskiaikainen Pähkinäsaaren linna, jossa Ruotsi ja Novgorod solmivat Pähkinäsaaren rauhan vuonna 1323.
Aaltojuotos

Aaltojuotos on elektroniikkateollisuudessa käytetty nopea juotosmenetelmä, jolla komponentteja liitetään piirilevyyn. Sulaa tinaa pumpataan suulakkeen läpi ylöspäin siten, että siitä muodostuu yhtenäinen aalto, jonka yli juotettava piirilevy kuljetetaan. Menetelmä soveltuu läpipainettavien komponenttien ja liimalla kiinnitettyjen pintaliitoskomponenttien juottamiseen.
Aaltojuotosmenetelmällä saavutetaan suurempi nopeus kuin manuaalisella juottamisella. Nykyisin läpipainettavien komponenttien käyttö on harvinaista ja aaltojuotoksen sijaan käytetään pastajuotosmenetelmää (eng. reflow soldering), jolloin pintaliitoskomponentteja ei tarvitse erikseen liimata, vaan tahmea juotospasta pitää ne paikallaan uuniin asti.
Idänkaulustrappi

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 55–65 cm, siipien kärkiväli 125–151 cm ja paino 1,2–3,2 kg. Idänkaulustrappi on kookas, pystyssä kulkeva, melko pitkäkaulainen lintu. Se on yläpuolelta hiekanruskea tummin raidoin ja alapuolelta valkoinen. Kaulan sivulla vanhalla linnulla on musta pitkittäisraita, joka puuttuu nuorilta linnuilta. Jalat ovat pitkät ja vahvat, harmaat. Sukupuolet ovat lähes saman näköisiä, naaraan ollessa hieman pienempi ja harmaampi. Siipisulat ovat päältä mustat, käsisiivessä on suuri valkea laikku. 
Idänkaulustrappi on lähes mykkä, vain poikaset pitävät piipittävää kutsuääntä. Soidintanssissa se pörhistää kaulan ja päälaen valkoiset höyhenet ikään kuin kaulukseksi ja tepastelee ympäriinsä. Se lentää pöllömäisesti hieman nykivin, hitain siiveniskuin.
Hyvin saman näköiseen lännenkaulustrappiin eroina ovat idänkaulustrapin vaaleampi väritys ja isompi koko.

Esiintyminen

Pesimäalue ulottuu Siinain niemimaalta Arabian niemimaalle, Iraniin, Kazakstaniin, Mongoliaan ja Kiinaan. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi etenkin talvehtimisalueilla tapahtuvan liiallisen metsästyksen takia. Pohjoiset populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Intiassa, Pakistanissa ja Persianlahden valtioissa. Suomessa idänkaulustrappi on tavattu kerran: 19. syyskuuta 1861 ammuttiin koiras Helsingissä. Kyseinen lintu on Helsingin yliopiston kokoelmissa.

Elinympäristö

Kuivat avomaat, arot ja tasangot, paikoin myös matalaa pensaikkoa kasvavat avomaat.

Lisääntyminen

Pesä on kuoppa maassa. Munia on 2 tai 3, joskus 4. Haudonta-aika on noin 24 päivää.

Ravinto

Kaikkiruokainen. Syö kasvinosia, hedelmiä ja siemeniä, sekä hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä matelijoita.
Yhteisvastuu puolue

Yhteisvastuupuolue (YVP) oli suomalainen puolue. Se perustettiin vuonna 1986 nimellä Eläkkeensaajien ja Vihreä Yhteisvastuupuolue (EVY). Puolueen listoilta ei koskaan valittu yhtään kansanedustajaa tai kunnanvaltuutettua.
Puolueen puheenjohtaja oli vuodesta 1988 lähtien helsinkiläinen Taisto Vaetoja. Annikki Kohvakka toimi puoluesihteerinä vuodesta 1990 alkaen. Puolueessa oli parhaimmillaan 40 jäsentä ja kahdeksan aktiivista toimijaa. Puolue ei kannattanut ideologioita tai vasemmisto–oikeisto-jakoa. Vaetojan mukaan puolue oli lähellä klassista liberalismia.

Historiaa

EVY perustettiin vuonna 1986 ja se merkittiin puoluerekisteriin huhtikuussa 1987. Puolue oli rekisterissä vuoteen 1995 ja uudelleen 2002–2007.
Ensimmäisen kerran puolue asetti ehdokkaita vuoden 1991 eduskuntavaaleihin Helsingin, Uudenmaan, Pirkanmaan (silloin Hämeen pohjoinen vaalipiiri), Kymen ja Oulun vaalipiireissä.  Eduskuntavaaleissa 2003 YVP:llä oli ehdokkaita mm. Helsingissä, Pirkanmaalla ja Vaasassa, mutta äänimäärä oli vain 404.
Viimeisen kerran YVP osallistui eduskuntavaaleihin vuonna 2007, jolloin sen kahdesta ehdokkaasta toinen oli ehdolla Hämeen ja toinen Kymen vaalipiirissä. Ehdokkaat saivat yhteensä 164 ääntä ja YVP jäi puolueista pienimmäksi. Näiden vaalien jälkeen YVP poistettiin puoluerekisteristä toisen kerran.

Puolueen nimi

Suomen kielitoimisto suosittelee Yhteisvastuu puolueen nimen kirjoitettavaksi joko Yhteisvastuun puolue tai Yhteisvastuupuolue. Puoluerekisteriin oli kuitenkin kirjattu Yhteisvastuu puolue.
Oskari Laine

Adolf Oskari Laine (5. toukokuuta 1859 Mäntsälä – 22. huhtikuuta 1933 Mäntsälä) oli mäntsäläläinen maanviljelijä, joka oli suomalaisen puolueen kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa.
Laineen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Fredrikinpoika ja Anna Lovisa Antintytär. Laine toimi maanviljelijänä Mäntsälässä ja hän oli myös Uudenmaan läänin itäisen maanviljelysseuran sihteerinä 1900–1905. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1922.
Laine oli kansanedustajana 1907–1914 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli ollut jo mukana säätyvaltiopäivillä 1899–1906 talonpoikaissäädyn jäsenenä. Laine oli myös Mäntsälän kuntakokouksen esimiehenä ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Oskari Laine oli naimisissa vuodesta 1885 Matilda Apolonia Elsasarintyttären kanssa.
Estrogeenit

Eritys

Estrogeenit ovat sukupuolisteroideja. Elimistö muodostaa estradiolia testosteronista ja estriolia androstenedionista. Testosteronia ja androstenedionia muodostuu  monivaiheisen reaktioketjun kautta kolesterolista. Estriolia muodostuu maksassa estronista ja estradiolista.
Estrogeenejä muodostuu munasarjoissa sekä jonkin verran lisämunuaisissa ja rasvakudoksessa. Nämä elimet tuottavat estrogeenejä eniten noin 13–50 vuoden iän välissä, mutta vähäistä estrogeenien tuotantoa on muinakin ikäkausina. Kuukautisten pysyvän loppumisen jälkeen suurin osa naisen verenkierrossa olevasta estrogeenista on estronia, joka syntyy lihas- ja rasvakudoksessa, maksassa, munuaisessa ja hypotalamuksessa.
Hedelmällisessä iässä olevan naisen elimistön estradiolipitoisuus vaihtelee luontaisesti kuukautiskierron mukaan. Kierron alussa pitoisuus on matala, huippupitoisuus on follikulaarivaiheen lopussa ja pitoisuus laskee ovulaation jälkeen. Estrogeenin määrä vähenee heti synnytyksen jälkeen ja vaihdevuosien aikana. Estradiolitason laskun on päätelty olevan kytköksissä mielialanheilahteluihin: moni nainen on ärtyisä, itkuinen tai muuten apea ennen kuukautisia. Samanlaisia oireita saattaa esiintyä vaihdevuosien alkaessa ja synnytyksen jälkeen (synnytyksen jälkeinen masennus tai "baby blues").

Puberteetti ja estrogeenit

Estrogeenituotannon alkaminen murrosiässä aiheuttaa tytöille valkovuodon, kuukautiskierron ja naisellisten muotojen kehittymisen. Estrogeeni on tärkein maitorauhasen tiehyitä kasvattava hormoni, eli se aiheuttaa rintojen kasvua yhdessä muiden hormonien kanssa. Estrogeeni aiheuttaa murrosiässä myös kohdun kasvua ja emättimen limakalvon muutoksia.
Häpykarvoituksen kasvamisen ja seksuaalisen mielenkiinnon heräämisen aiheuttavat tytölle naishormonien lisäksi mieshormonit eli androgeenit, joita naisen elimistö tuottaa kymmenen kertaa miehen elimistöä vähemmän. Estrogeeneillä on myös arveltu olevan osansa luulevyjen luutumisessa ja pituuskasvun päättymisessä. Esimerkiksi jos kasvuikäinen lapsi saisi jostakin ulkopuolista estrogeenia suuren annoksen ja usein, aiheuttaisi se luulevyjen nopean luutumisen ja kasvun ennenaikaisen päättymisen. Jos lapsi joutuu käyttämään estrogeenihormonivalmisteita esimerkiksi viivästyneen puberteetin hoitoon, tulisikin olla tarkkana estrogeenien annostelussa. Aikainen puberteetti yleensä hieman laskee tyttöjen kasvuennustetta aikaisen estrogeenituotannon lisääntymisen takia.
Estrogeeniä matkivaa bisfenoli A:ta voi erittyä muovisista juomapulloista.
Esimerkiksi soijan kasviestrogeenit eivät vaikuta miehiin naishormonien tavoin.

Elintapojen vaikutus elimistön estrogeenipitoisuuteen

Alkoholin käyttäminen lisää naisen elimistön etrogeenipitoisuutta riippumatta siitä, onko kyse elimistön itse tuottamista estrogeeneistä vai ehkäisypillereissä käytetystä puolisynteettisestä etinyyliestradiolista.
Pauli Niemelä

Pauli Niemelä (s. 1946) on suomalainen sosiaalipoliitikko. Hän on suorittanut teologian kandidaatin (1968) ja lisensiaatin (1976) tutkinnot, humanististen tieteiden kandidaatin (1970), valtiotieteiden kandidaatin (1971) ja lisensiaatin (1974) tutkinnot. Hän on väitellyt sosiaalipolitiikasta (1977) Helsingin yliopistossa. Hän toimii edelleen emeritusprofessorina Itä-Suomen yliopistossa, josta eläköityi vuonna 2013.
Niemelä on toiminut Helsingin ylopiston palveluksessa sosiaalipolitiikan assistenttina ja lehtorina (1974–1985). Osan aikaa hän toimi Kansaneläkelaitoksen Sosiaaliturvan tutkimuslaitoksen tutkijana (1980–1982). Kuopion yliopiston, sittemmin Itä-Suomen yliopiston sosiaalipolitiikan, erityisesti sosiaalityön professorina hän on toiminut vuodesta 1986. Kuopion yliopistossa hän osallistui hallinnollisiin tehtäviin, toimien laitoksen johtajana (1986–1998), dekaanina (1995–2001 ja 2004–2007), vararehtorina (1989–1994) ja hallituksen jäsenenä (1995–2001 ja 2007–2009). Hän toimi 2000–2003 myös Diakonia-ammattikorkeakoulun rehtorina. Hän on ohjannut 25 väitöskirjaa. Hän on ollut esitarkastajana ja/tai vastaväittäjänä 19 tapauksessa. Lisäksi hän on antanut tieteellisen asiantuntija-arvion 21 kertaa, pääasiassa professuuria täytettäessä. 
Hän on toiminut Korkeakouluneuvoston jäsenenä (1993–1995), Suomen Akatemian kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen jaoston jäsenenä (1995–1997 ja 2008–2012) sekä Euroopan tiedesäätiön (ESF) Sosiaalitieteiden pysyvän komitean (EFSS) jäsenenä (2009–2012). Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet kirkon toiminta sekä eläketurva ja sosiaalityö.  Hänen tutkimushankkeensa yhdessä tutkimusryhmän kanssa Kuopiossa ovat olleet "Suomalainen turvattomuus", Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto 1997 ja "Inhimillinen turvallisuus", Vastapaino 2000. Erityiskiinnostuksen kohteena hänellä on ihmiskäsitys, josta aiheesta hän on julkaissut pääteoksensa "Systemaattinen ihmiskäsitys", United Press Global 2014 ja "The Human System. A Systematic Conception of Human Being", UNIpress 2017.
Kauppakeskus

Kauppakeskus on useista erityyppisistä kauppa- ja palveluliikkeistä koostuva yksi- tai useampikerroksinen liiketoiminnan keskittymä. Yleensä kauppakeskus käsitetään kokoluokkaa suuremmaksi kuin ostoskeskus. Kauppakeskukset kilpailevat perinteisten kaupunkikeskustojen  kivijalkakauppojen kanssa.
Suomeen rakennettujen kauppakeskusten perusidea ja pohjaratkaisu on yleismaailmallinen. Kauppakeskusten kehitys on lähtöisin Yhdysvalloista jossa niitä ryhdyttiin rakentamaan henkilöautovaltaisten lähiöiden synnyttyä kaupunkien laidoille etenkin toisen maailmansodan jälkeen. Maailman suurimmat kauppakeskukset ovat nykyään Aasiassa, jossa esimerkiksi Pekingissä sijaitsevan Golden Resources Mallin pinta-alaksi mainitaan yli puoli miljoonaa neliömetriä ja kauppojen lukumääräksi yli 1 300.
Río Muni

Río Muni (fangiksi Mbini) on Päiväntasaajan Guinean manneralue. Sen pinta-ala on 26 000 neliökilometriä, ja se käsittää 93 % Päiväntasaajan Guinean kokonaispinta-alasta. Río Munissa on noin 300 000 asukasta.
Río Muni sijaitsee Gabonin ja Kamerunin välissä. Siihen kuuluu manneralueen lisäksi muutama mantereen edustan saari, kuten Elobey Chico, Elobey Grande ja Corisco. Maa on suurimmaksi osaksi mangroverämeiden ja sademetsien peitossa. Río Munin korkein kohta on eteläreunalla sijaitseva Mitravuori (1 200 metriä merenpinnasta). Río Munin maaperä on hedelmätöntä, ja sen tärkein luonnonvara on sademetsät. Alueen tärkein joki on Mbini-joki (tunnetaan myös nimillä Benito tai Woleu), joka virtaa alueen läpi idästä länteen. Etelärajalla oleva Muni-joki ei oikeastaan ole joki, vaan estuaari, johon useat joet laskevat. Näihin jokiin kuuluu muun muassa Utanboni. Río Munin tärkein kaupunki on Bata. Alueella ei ole luonnonsatamaa, mutta Batan satamaa parannettiin 1980-luvulla.
Río Munin väestö on suurimmaksi osaksi fangeja. He puhuvat erästä bantukieltä. Ennen fangeja alueella asui pygmejä, joita seurasivat bubit. Bubeja seurasivat useat muut bantuheimojen muuttoaallot, joista viimeinen oli fangien muutto alueelle 1800-luvulla.
Espanja sai nykyisin Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Biokon saaren Portugalilta vuonna 1778. Espanjalaiset alkoivat hankkia jalansijaa mantereelta 1800-luvulta, mutta fangit vastustivat ankarasti espanjalaisten valtaa. Vuonna 1856 espanjalaisten oikeudet Río Muniin vahvistettiin. Vuonna 1958 Río Munista tuli Biokon saaren kanssa Espanjan merentakainen maakunta Espanjan Guinea. Vuonna 1963 alue sai sisäisen itsehallinnon, ja nimi muutettiin Päiväntasaajan Guineaksi. Maa itsenäistyi Espanjasta 1968.
Karhusiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Sukupuolidimorfinen perhoslaji. Koiraan etusiivet ovat vaaleankeltaiset ja niissä on ruusunpunaiset reunat sekä siipitäplä. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset. Siipiväli on 35–45 mm. Naaraan etusiivet ovat oranssinruskeat ja niissä on punaiset siipisuonet sekä punainen siipitäplä. Takasiivet ovat tummanharmaat ja niissä on punainen reunus. Naaras on myös selvästi koirasta pienempi mutta ruumiinrakenteeltaan rotevampi. Sen siipiväli on vain 32–40 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Karhusiilikäs lentää yhtenä sukupolvena kesä-heinäkuussa. Lentoajan huippu on suurin piirtein juhannuksena. Perhonen on yleinen Suomen eteläosissa, se esiintyy myös Rovaniemen korkeudelle, mutta sitä pohjoisempana sitä ei ole havaittu.

Elinympäristö ja elintavat

Laji viihtyy niityillä, tienvierustoilla, hakkuuaukeilla ja muissa avoimissa maastoissa, mutta harvoin tyypillisen elinympäristönsä ulkopuolella. Karhusiilikästä tavataan usein yhdessä täpläsiilikkään kanssa. Koiraat lentävät ympäri vuorokauden ja tulevat joskus valolle, mutta naaras on aktiivinen vain päivällä, yleensä auringonpaisteessa. Koiraita tapaa huomattavasti naarasta useammin. Ne lentävät nopeasti, muutamia metrejä maanpinnan yläpuolella joitakin kymmeniä metrejä kerrallaan. Naaras lentää hitaammin ja pysyttelee matalalla kasvillisuuden lomassa.
Naaras munii 150–200 munaa, jotka se sijoittaa ravintokasvien lehtien alapinnoille pieniin ryhmiin. Toukat kuoriutuvat reilun viikon kuluttua. Toukka talvehtii ja on talven jälkeen yöaktiivinen. Toukokuun lopulla toukat koteloituvat kasvillisuuden joukkoon, lähelle maanpintaa.

Ravintokasvi

Toukka elää monilla eri kasvilajeilla.
Henrik Lilius

Henrik Lilius (lat. Henricus Gustavi Lilius, 3. toukokuuta 1683 Messukylä – 6. maaliskuuta 1745 Messukylä) oli oman aikakautensa etevin suomen- ja latinankielinen runoilija. Hänen kalevalamittainen runonsa "Kehto-Runot" on barokkikauden suomenkielisen lyriikan merkittävin saavutus.
Liliuksen vanhemmat olivat Messukylän kirkkoherra Gustaf Lilius ja Katarina Berg. Hän kävi Turun katedraalikoulua 1698–1700 ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1700. Hänet vihittiin papiksi 1706 ja hän valmistui maisteriksi 1707. Lilius oli Pirkkalan kappalaisena 1709–1722, Längelmäen kirkkoherrana 1722–1730 ja viimeksi Messukylän kirkkoherrana 1730–1745.
Myös Henrik Liliuksen veli Anders Lilius (vanhempi) toimi Messukylässä pappina. Henrikin poika Anders Lilius (nuorempi) (1712–1771) toimi Messukylän kirkkoherrana isänsä jälkeen vuosina 1745–1771 Anders nuoremman kuollessa Liliuksen suvun kolme polvea oli toiminut pappina Messukylässä 92 vuotta, näistä 57 vuotta kirkkoherrana.
Bwindin kansallispuisto

Bwindin kansallispuisto (Bwindi Impenetrable National Park) on laaja kansallispuisto Ugandan lounaisosassa Itä-Afrikan hautavajoaman rinteellä 1 160–2 600 metrin korkeudessa. Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1994.
Puisto tunnetaan biodiversiteetistään – siellä kasvaa yli 160 puulajia ja sata saniaislajia – ja ennen kaikkea noin 300 vuorigorillan populaatiosta (mikä on noin puolet maailman vuorigorilloista). Niiden lisäksi puistossa elää 10 muuta apinalajia, kaikkiaan 90 nisäkäslajia ja monia lintuja, joiden joukossa on 23 alueelle endeemistä lajia. Bwindi on yksi harvoja Afrikan sademetsistä, joka on rehottanut lähes koskemattomana edellisen jääkauden loppumisesta asti.
Puiston koko nimi Bwindi Impenetrable National Park tarkoittaa läpipääsemätöntä, ja tulee sen metsien tiheästä aluskasvillisuudesta.
John Cooper (muusikko)

Ura

John aloitti soittajan uransa yhtyeessä Seraph. Vuonna 1996 Cooper aloitti bändin nimeltä Skillet yhdessä kitaristi  Ken Steortsin ja rumpali Trey McClurkinin kanssa.
John on sanoittanut kappaleen Best I Can Decyfer Down -yhtyeelle. Hän oli solistina  Tobymacin albumin Tonight nimikkokappaleessa.

Yksityiselämä

Cooper on naimisissa Korey Cooperin kanssa, joka on Skillet-bändin kitaristi. Kummallakin on tatuoitu hääsormus. Heillä on kaksi lasta: Alexandria (2002) ja Xavier (2005).
Waurio

Waurio oli vuonna 2002 perustettu helsinkiläinen suomirock-yhtye. Waurio voitti vuoden 2008 lopussa Riksun Roll 2009 bändiskaban ja paria kuukautta myöhemmin The Voicen järjestämän Garage Countdown musiikkivideokilpailun.
Waurio soitti viimeisen keikkansa ravintola Villi Wäinössä (HKI) 14. lokakuuta 2010.
Verismi

Verismi (ital. verismo) tarkoittaa oopperamusiikin tyylisuuntaa, joka oli hyvin suosittua lyhyehkön aikaa 1900-luvun vaihteen molemmin puolin ja hallitsi Italian musiikkimaailmaa. Verismissä oopperoiden aiheet otettiin Richard Wagnerin sankaridraamojen vastapainoksi arkielämästä, jota kuvailtiin kaunistelematta. Huomattavimpia verismin edustajia olivat Ruggiero Leoncavallo, Giacomo Puccini ja Pietro Mascagni. Italian ulkopuolellakin eräät säveltäjät, mm. saksalainen Eugen d'Albert ja ranskalainen Gustave Charpentier, myöhemmin myös ruotsalainen Ture Rangström ja suomalainen Tauno Pylkkänen, saivat vaikutteita verismistä.  
Verismi tarkoittaa myös uusasiallisuutta edustavien taiteilijoiden vallankumouksellista siipeä 1920-luvulla.
Amalie Skram -palkinto

Amalie Skram -palkinto on norjalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain kaunokirjallissesta teoksesta. Sen myöntää bergeniläinen Amalie Skram-selskapet.
Palkinto jaetaan Amalie Skramin syntymäpäivänä 22. elokuuta, ja sääntöjen mukaan se myönnetään "naiskaunokirjailijalle, joka kirjoittaa Amalie Skramin hengessä". Palkinnon suuruus on 25 000 Norjan kruunua (2013) ja siihen liittyy taiteilija Ingri Egebergin suunnittelema kunniakirja alkuperäispainatuksena.
Fredrik Klingstedt

Fredrik Woldemar Klingstedt (19. lokakuuta 1881 Hämeenlinnan maalaiskunta – 23. helmikuuta 1964 Loviisa) oli suomalainen kemisti ja kasvitieteilijä, joka toimi Åbo Akademin professorina. Klingstedt oli mukana myös sortokausien aikaisessa aktivistiliikkeessä.

Elämä

Hämeenlinnassa syntyneen Klingstedtin vanhemmat olivat ratsumestari Carl Fredrik Klingstedt ja Olga Appelberg. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketista, opiskellen sen jälkeen Helsingin yliopistossa vuodesta 1900 lähtien ja myöhemmin Åbo Akademissa. Vuodesta 1925 Klingstedt toimi Åbo Akademin kemian dosenttina ja väitteli tohtoriksi 1927. Hän oli Åbo Akademin kemian professori 1928–1931 sekä puukemian ja kemiallisen teknologian professori 1931–1947. Tämän jälkeen Klingstedt toimi vielä Kymin Oy:n neuvottelevana kemistinä 1949–1952. Kasvitieteilijänä Klingstedt teki kesällä 1909 tutkimusmatkan Vesisaareen ja Kuolan niemimaalle yhdessä Alvar Fredrik von Fieandtin kanssa.
Klingstedt avioitui vuonna 1907 Gustava Fredrika Bengtsin kanssa.

Aktivismi

Heinäkuussa 1905 Klingstedt osallistui aktiivisen vastustuspuolueen ja Helsingin työläisaktivistien taisteluosaston suunnittelemaan Suomen kenraalikuvernöörin apulaisen Vladimir Deutrichin murhayritykseen. Hän valmisti Helsingin yliopiston kemian laitoksella pommin, jonka toimittaja Artturi Salovaara heitti Senaatintorilla kohti Deutrichia. Räjähteeseen tarvittavia materiaaleja ja rakennusohjeita Klingstedt oli saanut Sveitsissä asuneilta venäläisiltä vallankumouksellisilta.
Garden by Olo

Garden by Olo on ravintola Olon naapuriin maaliskuussa 2017 perustettu à la carte ravintola. Garden on palkitun ravintola Olon ”takatasku”. Vastapainona Olon hillitylle eleganssille, Garden tarjoaa rennommalla ilmapiirillä varustetun ravintolan. Ravintola sijaitsee sisätilaan rakennetulla sisäpihalla, Lampan talossa. Lasikatetun sisäpihan puutarhamainen tunnelma vie suoraan Etelä-Eurooppaan. 
Gardenista kuulee käytettävän vielä myös entistä nimeään Olo Garden & Bar.
Ruotsissa Michelin-tähtiravintoloiden bakficka on jo tunnettu ilmiö. Suomessa Garden on sarjassaan ensimmäinen Michelin-tähtiravintolan "takatasku". Jo lähes konseptiksi muodustuneen bakfickan on tarkoitus tarjota Michelin laatuista palvelua ja ruokaa rennommassa miljöössä. Ravintola on helpommin lähestyttävissä, hinnat ovat huokeammat ja pöydän saaminen itselleen on huomattavasti helpompaa.
Ödeema (yhtye)

Historia

Yläasteikäiset Kauri, Ossi ja Sebbe perustivat Ödeeman vuonna 2004 ja alkoivat harjoittelemaan sekä säveltämään omia kappaleitaan. Vuonna 2006 yhtye voitti kunnallisen bändimestaruuden. Pian tämän jälkeen yhtyeeseen liittyi Jesse soolokitaristin ja taustalaulajan rooliin.
Ödeema alkoi äänittämään esikoisalbumiaan vuoden 2010 lopussa yhdessä Puke Katajan kanssa. Hyvät naiset ja herrat -albumi julkaistiin lopulta vuoden 2011 lopussa. Ödeema pääsi vuoden 2012 Rock-SM -finaaliin, joka järjestettiin 27. lokakuuta Helsingin Messukeskuksessa Musiikkimessujen yhteydessä. Ödeema oli tuomariston suosikki ja lopullinen sijoitus yhtyeellä oli yleisöäänten jälkeen kolmas.
Weiden in der Oberpfalz

Historia

Weiden in der Oberpfalzin syntymävuotena pidetään vuotta 1241, vaikkakin sen alueella on ollut asutusta jo vuoden 1000 tienoilla. Kaupunki sijaitsi kahden merkittävän kauppareitin, itä–länsi-suunnassa sijaitsevan Goldene Straßen ja etelästä pohjoiseen kulkevan Magdeburger Straßen, risteyksessä, joten se kehittyi nopeasti kauppakaupungiksi. Vuonna 1531 kaupungissa asui noin 2 200 asukasta. Kaupungin ajoi kuitenkin myöhemmin alennustilaan kaksi suurta tulipaloa sekä kolmikymmenvuotinen sota ja rutto. Kaupunki alkoi elpyä 1700 vuoden loppupuolella.
Merkittävä piristys kaupungin elinkeinoelämälle oli kaupungin liittäminen rautatieverkkoon vuonna 1863. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kaupungin väkiluku oli noussut noin 10 000 asukkaaseen. Vuosina 1945–1955 kaupungin asukasluku nousi yli 40 000:ään, osittain sodan jälkeisten pakolaisten vuoksi.