google/wiki40b huggingface dataset:
Puolan–Neuvosto-Venäjän sota

Lopputulos

Sodan lopputuloksesta ei olla yksimielisiä. Sekä puolalaiset että venäläiset väittävät voittaneensa sodan. Puolalaisten mielestä sota oli vastasaavutetun itsenäisyyden onnistunut puolustaminen, venäläisten mielestä taas ulkomaisen intervention onnistunut torjuminen. Voitokas taistelu puna-armeijaa vastaan kohotti Puolan Euroopassa nauttimaa arvonantoa.
Puolalaisten lähteiden mukaan puolalaisilla leireillä oli vuonna 1920 80 000–85 000 venäläistä sotavankia, joista kuoli leireillä 16 000–17 000. Irina Mihutina arvioi 1995 vankeja olleen 165 550, joista 70 000 olisi saanut surmansa. Suurempiakin lukuja on esitetty.
Sotatoimet päättyivät aselepoon lokakuussa 1920, ja muodollisesti rauha solmittiin maaliskuussa 1921 Riian rauhassa. Nykyisten Valko-Venäjän ja Ukrainan länsiosat joutuivat tällöin Puolalle. Bolševikeille jääneelle puolelle perustettiin autonomisia piirikuntia puolalaisille. Sota vaikutti myös Neuvosto-Venäjän ja Liettuan suhteisiin, kun ne tunnustivat toisensa Moskovan rauhassa 12. heinäkuuta 1920 ja sopivat rajansa. Elokuussa 1920 puolalaiset hyökkäsivät Liettuaan ja miehittivät Puolan-Liettuan sodassa Vilnan alueen, jonka perääntyvät venäläiset olivat luovuttaneet Liettualle. Vilnassa muodostettiin puolalaisten hallussa ollut Keski-Liettuan komitea (Komisja Rządząca Litwy Środkowej), joka järjesti kansanäänestyksen ja äänesti helmikuussa 1922 liittymisestä Puolaan. Toisaalta puolalaiset eivät onnistuneet luomaan Piłsudskin haaveilemaa niin sanottua Międzymorzen liittovaltiota eli puolalais-ukrainalais-liettualaista liittokuntaa.
Suomen ja Neuvosto-Venäjän rauhanneuvottelujen eteneminen liittyi vahvasti Puolan ja Venäjän väliseen sotaan. Puolan armeijan eteneminen Neuvosto-Venäjälle keväällä 1920 pakotti bolševikit etsimään rauhaa Suomen suunnalla. Rauhanneuvottelut käynnistyivätkin Tartossa 12. kesäkuuta 1920. Puna-armeijan sotaonnen käännyttyä bolševikeille edulliseksi Tarton neuvottelujen alkuvaiheessa väheni venäläisten halu myönnytyksiin Suomelle. Suomalaisten kannalta Puolan voitto elokuussa 1920 Varsovan edustalla ja edelleen koko Puolan takaisinvalloitus mahdollisti Suomelle paremmat asemat Neuvosto-Venäjän kanssa käydyissä Tarton rauhanneuvotteluissa. Rauhanneuvottelut päättyivät allekirjoitukseen lokakuussa 1920.
Magnus Friedrich Roos

Magnus Friedrich Roos (1727–1803) oli saksalainen teologi. Hän oli Johan Albrecht Bengelin oppilas, ja hänellä oli merkittävä vaikutus Württembergin pietismiin.
J. A. Eklund

Johan Alfred Eklund (7. tammikuuta 1863 Ryda, Länsi-Göötanmaa – 23. elokuuta 1945 Brunskog, Värmlanti) oli ruotsalainen Karlstadin piispa ja virsirunoilija.
J. A. Eklund, kuten hän aina kirjoitti nimensä, pääsi käytyään koulua Skarassa opiskelemaan Uppsalaan, suoritti teologisen perustutkinnon 1887 ja teologian kandidaatin tutkinnon 1890. Hän toimi opettajana Göteborgissa ja vihittiin papiksi 1893 Skarassa. Hän toimi pappina Västra Tunhemissa ja Uppsalassa vuoteen 1902. Vuosina 1896–1899 hän toimi myös dosenttina ja professorina. Hänet nimitettiin Kalmarin tuomiorovastiksi 1902 ja Karlstadin piispaksi 1907, ja jäi tästä virasta eläkkeelle 1938.
Eklundista tuli teologian tohtori 1907. Hän oli merkittävä kirkollinen vaikuttaja ja kasvattaja. Hän oli niin sanotun nuorkirkkoliikkeen keskeinen hahmo 1900-luvun alkupuoliskolla. Ruotsin kirkon sisäinen ”nuorkirkkoliike” toteutti vuosina 1909–1911 ”opiskelijoiden ristiretkiä” seurakuntiin ja kokoontumisia pidettiin myös työväentaloissa "Ruotsin kansa – Jumalan kansa" (Sveriges folk- ett Guds folk) -otsikon alla. Liikkeen johtoon nousi kolme teologia; J. A. Eklund, Nathan Söderblom ja Einar Billing. Heidän mielessään oli kansankirkko­ajatus, jonka mukaan Ruotsin kansa olisi kristitty kansa, jonka kaikilla jäsenillä on henkilökohtainen usko. Kirkon tulisi olla mukana vastuuta kantamassa, ei vain hengelli­sestä elämästä vaan myös kansan- ja kulttuurielämästä.  Nuorkirkko­liike vaikutti myös virsituotantoon ja herätti uutta intoa ulkolähetykseen.
Eklund teki merkittävän työn kirkkolaulun kehittämisessä. Vuonna 1908 hän aloitti työnsä virsikirjan uudistuskomiteassa. Vaikka hän ei siihen mennessä ollut kirjoittanut yhtään virttä, tuli hänestä pian yksi Ruotsin 1900-luvun alkupuolen merkittävimmistä virsirunoilijoista. Hän osallistui virsikirjaehdotusten laatimiseen vuosina 1911, 1914, 1917 ja 1920 sekä valmisteli oman virsikirjaehdotuksen 1934. Lisäksi hän muokkasi vanhoja virsiä, etenkin 1600-luvun virsiä ja käänsi tanskalaisia, saksalaisia ja englantilaisia 1700- ja 1800-luvun virsiä. Useita hänen virsiään julkaistiin vuoden 1921 virsikirjan lisäyksessä.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on kuusi hänen virttään ja 17 hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä. Suomen evankelis-luterialisen kirkon virsikirjassa on yksi hänen norjasta ruotsiksi kääntämänsä virsi (nro 827: Jo juhlia taivaassa valmistellaan, Magnus Brostrup Landstad). Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on kolme hänen kirjoittamaansa ja 13 hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä.
Satakunnankatu (Tampere)

Satakunnankatu on Tampereen keskustassa sijaitseva itä-länsisuuntainen, vilkasliikenteinen katu, joka kuuluu kaupungin pääkatuihin. Se alkaa Tampereen tuomiokirkon läheisyydestä Tammerkosken itäpuolelta, missä se erottaa toisistaan Jussinkylän ja Kyttälän kaupunginosat. Katu ylittää kosken Satakunnansiltaa pitkin ja kulkee länsipuolella Finlaysonin ja Tammerkosken kaupunginosien välistä Hämeenpuistoon. Siitä se jatkuu Amurin alueen läpi Pirkankadulle asti.
Satakunnankatu on osa valtakunnallisesti merkittävää Tammerkosken teollisuusmaisemaa, ja sen varrella on useita rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta arvokkaita kohteita. Katua reunustaa muun muassa Finlaysonin tehdasalueeseen kuuluva entinen kutomorakennus Plevna (1877), jossa otettiin vuonna 1882 käyttöön Pohjoismaiden ja silloisen Venäjän keisarikunnan ensimmäinen sähkövalaistus. Muita Satakunnankadun valtakunnallisesti merkittäviä rakennuksia ovat esimerkiksi Wivi Lönnin suunnittelema keskuspaloasema (1907) ja Bertel Strömmerin suunnittelema hotelli Tammer (1928).

Kadun historia ja nimet

Nykyinen kadunnimi Satakunnankatu on merkitty Tampereen asemakaavaan vuonna 1907. Kadun historia on kuitenkin vanhempi. Alun perin kyseessä on ollut kaksi erinimistä katua, Uusikatu ja Uudensillankatu, jotka Tammerkoski on erottanut toisistaan.
Kadun ensimmäinen ja vanhin osa sijoittuu kohtaan, joka ulottuu nykyään Aleksis Kiven kadun kulmasta Näsilinnankadulle. Tämän kosken länsipuolella sijaitsevan kadunosan suunnitteli maanmittari Daniel Hall (1739–1803) jo vuonna 1775. Hallin suunnitelmista kehittyi myöhemmin kaupungin ensimmäinen asemakaava, joka tuli voimaan 1779. Ensimmäisissä kartoissa Tampereen kaduilla ei kuitenkaan ollut vielä nimiä. Nimen Uusikatu keksi komitea, joka oli vuonna 1807 asetettu nimeämään katuja. Karttaan nimi pääsi 1820-luvulla, kun maanmittari Johan Wallenius (1785–1849) laati uutta asemakaavaehdotusta. Wallenius käytti kadusta ruotsinkielistä muotoa Ny Gatan. Hänen kartassaan katu oli kasvanut pituutta länteen ja ulottui Kortelahdenkadulle (silloinen Brahe Lång Gatan eli Brahen Pitkäkatu). Uusikatu tuli kadun viralliseksi nimeksi vuonna 1868. Katua jatkettiin useaan otteeseen kohti länttä, ja kaupungin paloturvallisuuden parantamiseksi sitä paikoin levennettiin bulevardiksi.
Kosken itäpuoli liitettiin Tampereeseen Messukylän pitäjästä vuonna 1877. Kaupunginarkkitehti F. L. Calonius teki alueelle asemakaavan, jossa keskeisenä runkokatuna oli nykyinen Satakunnankadun itäosa. Kadun nimi esiintyi ensimmäisen kerran asemakaavaluonnoksessa (1879) muodossa Uuden Sillan katu. Nimi Uudensillankatu virallistettiin 1886. ”Uusi silta” viittasi Satakunnansiltaan, joka rakennettiin kuitenkin vasta myöhemmin, vuosina 1897–1900. 
Satakunnansilta ilmeisesti aiheutti sen, että vuoden 1907 asemakaavamuutoksessa Uusikatu ja Uudensillankatu päätettiin muuttaa Satakunnankaduksi.
Reijo Porkka

Reijo Porkka (s. 1947 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja, joka tunnetaan 1970-luvun kuvistaan rock-konserttien ja -festivaalien sekä tanssilavojen esiintyjistä ja yleisöstä.
Vuonna 1964 vasta 17-vuotias Porkka pääsi oppiin mainosvalokuvaamoon. Seuraavana vuonna hän aloitti kolmivuotiset valokuvausopinnot Ateneumin iltalinjalla. Varusmiespalvelunsa Porkka suoritti pääesikunnan kuvakeskuksessa. Musiikkiharrastuksensa myötä alkoi kuvata harrastuksenaan myös rockmuusikoita esiintymistilanteissa. Vähitellen Porkka solmi suhteita konserttien ja festivaalien järjestäjiin niin, että oli usein ainoa esitystilannetta tallentamaan päästetty valokuvaaja, jolla oli pääsy myös takahuoneisiin ja lehdistötilaisuuksiin. Monet Porkan rock-kuvista ovat julistemaisen graafisia hänen käyttämänsä jyrkkäkontrastisen sävypelkistystekniikan ansiosta.
Rock-tilaisuuksien lisäksi Porkka kuvasi 1970-luvulla myös tanssilavakulttuuria eri puolilla Suomea. Kimmokkeen tähän Porkka sai perhetuttavaltaan Ilpo Hakasalolta. Kuvista syntyi tuoreeltaan maata kiertänyt valokuvanäyttely ja vuonna 1999 kuvateos Satumaa.
Porkan rock-kuvista koottiin vuonna 2007 kuvateos Korkealta ja kovaa. Hänen kuviaan oli esillä samana vuonna Tennispalatsin näyttelyssä Oi maamme! – Valokuvia Suomesta.
Jääkiekon SM-liigakausi 2018–2019

Ottelut

SM-liigassa pelataan 60 ottelun runkosarja, jonka kuusi parasta joukkuetta selviytyvät suoraan puolivälieriin ja sijoille 7.–10. sijoittuneet joukkueet pelaavat pudotuspeliottelut puolivälieriin pääsystä. Sijoille 11.–15. sijoittuneiden joukkueiden kausi päättyy runkosarjaan.
Runkosarjassa joukkueet ovat jaettuina viiteen kolmen seuran lohkoon. Lohkon muodostavat HIFK, HPK ja Kärpät, Pelicans, KooKoo ja SaiPa, Ilves, Tappara ja Sport, Jukurit, JYP ja KalPa sekä Lukko, TPS ja Ässät. Jokainen joukkue kohtaa kunkin lohkotoverinsa kuusi kertaa: kolmesti kotikentällä ja kolmesti vieraskentällä. Muita seuroja vastaan joukkueet pelaavat neljä kertaa.

Kaavio

Muokkaa kaaviota

Muuta

Liiga pyysi Oulun Kärpiltä anteeksi finaalin seitsemännessä ottelussa tapahtuneesta tuomarointivirheestä. Jatkoerässä Kärppien Aleksi Heponiemi sai 2+2 minuutin rangaistuksen tilanteesta, jossa HPK:n Niclas Luceniuksen maila osuu Niklas Frimanin kasvoihin. Jäähy tuomittiin ajassa 73.32 ja HPK teki ottelun voittomaalin ylivoimalla ajassa 75.24.
Noir Désir

Noir Désir on ranskalainen rockyhtye.
Noir Désir perustettiin Bordeaux’ssa 80-luvulla. Yhtyeen laulaja ja sanoittaja on Bertrand Cantat. Hänen lisäkseen yhtyeessä vaikuttavat Serge Tayssot-Gay kitaristina, Denis Barthe rumpalina ja Jean-Paul Roy (ennen vuotta 1996 Frédéric Vidalenc) basistina. Noir Désir saavutti suurta menestystä 90-luvulla.
Noir désirin alkutaipalella Bertrand Cantat oli vannoutunut Jim Morrison-fani (The Doorsin laulaja). Cantat pukeutui esikuvansa tapaan nahkahousuihin ja käytti intialaisia koruja. Hän on ollut kaksi kertaa äänihuulten leikkauksessa karjumisen takia.
Noir désir vastustaa kapitalismin yleismaailmallistumista (”The Holy Economic War”, ”L'homme pressé”) ja fasismia (”Here It Comes Slowly”, ”Un jour en France”). Noir Désir on osallistunut usein hyväntekeväisyyskonsertteihin. Vuonna 2002 Victoire de la musique -gaalassa (ranskalainen Emma-gaala), jossa Noir désir palkittiin, Bertrand Cantat luki erään kirjeen. Kirjeen vastaanottaja oli Vivendi Universalin johtaja (Noir désirin levittäjä ja tuottaja), ja siinä luki kuuluisaksi tullut lause: ”Me asutaan samalla planeetalla, muttei olla samasta maailmasta”. 
Yhtyeen ensimmäinen albumi Où veux-tu qu’je r’garde? ilmestyi vuonna 1987, mutta menestys tuli vasta bändin toisen albumin, Veuillez rendre l’âme (à qui elle appartient), mukana vuonna 1989. Noir Désirin seuraavat kaksi albumia olivat Du ciment sous les plaines (1991) ja Tostaky (1992), joiden myötä yhtyeen kapinallinen ja kumouksellinen maine jatkoi kasvuaan.
Vuonna 1996 Noir Désirin albumi 666.667 Club saavutti suurta menestystä (”Un jour en France” ja ”L’homme pressé” olivat hittisinglejä). Vuonna 2001 yhtyeen viimeinen albumi Des visages, des figures saavutti myös suurta menestystä, ja se nimettiin vuoden rockalbumiksi ”Victoire de la musique” -gaalassa vuonna 2002.
Nykyään yhtye pitää taukoa, sillä bändin keulahahmo ja laulaja löi tyttöystäväänsä (ranskalainen näyttelijä Marie Trintignant), joka kaatui ja löi päänsä ja kuoli koomassa elokuussa 2003 Vilnassa (Liettuassa). Cantat tuomittiin taposta neljän vuoden vankeuteen.
RN Turbine (1927)

Palvelus

Saksa valtasi aluksen liittäen sen syyskuussa 1943 laivastoonsa nimellä TA14.
Ahvenjärvi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Järvi on suorantainen ja autio. Sen pinta-ala on 3,0 ha ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä. Järven ympäri kiertää metsäautotie.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Haarajoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,3 metriä mpy. Järveen laskee suolta muutamia suo-ojia. Oma laskuoja laskee Avijärven kautta Lahijärveen joka vuorostaan laskee Matkariin. Muistianjoki, joka on Matkarin, Lahijärven ja Tevännin yhteinen laskujoki, virtaa Kuurikanjärven jälkeen Haarajokena, joka laskee kuuden kilometrin jälkeen Pääjärveen. Pääjärvi laskee Teronjokea myöten Puujokeen ja sitten Hiidenjokeen, joka laskee Vanajaveteen.
Suuri Garrick

Juoni

Brian Aherne esittää elokuvassa ylimielistä brittinäyttelijä David Garrickia, joka ilmoittaa matkustavansa Pariisiin tarkoituksenaan opettaa näyttelemistä ranskalaisille. Ranskalainen näyttelijäryhmä pitää tätä loukkauksena ja päättää kostaa Garrickille tekemällä kepposen. Saavuttuaan Pariisiin Garrick kutsutaan kunniakseen järjestettyyn illanviettoon majataloon, jonka henkilökunta ja asiakkaat on korvattu näyttelijöillä. Garrick huomaa huijauksen pian mutta päättää lähteä leikkiin mukaan. Ennen kuin Garrick paljastaa tietävänsä totuuden, hän karkottaa luotaan Olivia de Havillandin näyttelemän Germaine De Le Corben, jonka hän luulee kuuluvan näyttelijöihin, vaikka tämä onkin tietämätön asiasta.
Tiheikkötapakulo

Koko ja ulkonäkö

Tiheikkötapakulo painaa 17–22,5 g, koiras on hieman naarasta painavampi.

Esiintyminen

Tiheikkötapakulot elävät Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Panamassa noin 20 000 neliökilometrin suuruisella alalla. Populaation koko on vähintään 10 000 aikuista yksilöä.

Elinympäristö

Vuoriston rotkolaaksot.
Abancayn roomalaiskatolinen hiippakunta

Historia

Hiippakunta muodostettiin 28. huhtikuuta 1958 erottamalla se Cuzcon arkkihiippakunnasta. 26. huhtikuuta 1968 siitä erotettiin itsenäiseksi Chuquibambillan alueprelatuuri.
Vuonna 2015 hiippakuntaan kuului 20 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 355 000 jäsentä. Nämä muodostivat 95,9% hiippakunnan alueen väestöstä.
Kaamakettu

Levinneisyys

Kaamakettua tavataan Eteläisessä Afrikassa, ja se on laajentanut levinneisyysaluettaan viime vuosikymmeninä. Laji on yleinen tai melko runsaslukuinen suurimmassa osassa levinneisyysalueettaan. Kannan arvellaan olevan vakaa, ja kaamakettu on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö

Kaamakettu elää pääasiassa avoimessa maastossa, esimerkiksi preerioilla.
Jason White

Jason White (s. 11. marraskuuta 1973 Little Rock, Arkansas) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Pinhead Gunpowder -yhtyeen jäsenenä, avustajana Green Dayn keikoilla ja myös the Network -yhtyeessä (salanimellä Balducci). White on ollut neljällä Green Dayn musiikkivideolla: Ensin When I Come Aroundilla (1994), seuraavaksi Wake Me Up When September Endsillä (2005) Working Class Herolla (2007) ja viimeisimpänä "21 Guns" (2009). Hän omistaa Green Dayn keulakuvan Billie Joe Armstrongin kanssa levy-yhtiön Adeline Records ja vaatelinjan Adeline Streetin.
Negaraku

Negaraku eli Negara Ku on Malesian kansallislaulu. Se valittiin Malesian kansallislauluksi vuonna 1957. Kappaleen sanoitukset ovat malaijin kielellä ja kappaleen nimi tarkoittaa sillä "Minun maani."

Sanoitukset

Negaraku, tanah tumpahnya darahku,

Rakyat hidup, bersatu dan maju,

|Rahmat bahagia, Tuhan kurniakan,

Raja kita, selamat bertakhta.|*2
Suomen Ufotutkijat

Suomen Ufotutkijat ry (SUT) on suomalainen yhdistys, joka mainitsee tavoitteikseen ufotutkimuksen, ufotietouden hankkimisen ja levittämisen sekä ufotutkijoiden kouluttamisen. SUT on perustettu vuonna 1973 Tampereella, jossa sen arkisto sijaitsee. Yhdistys on valtakunnallinen.
Suomen Ufotutkijoihin kuuluu niin kannattaja- kuin tutkijajäseniäkin. Kaikkiaan jäseniä on yli sata.

Julkaisut

Yhdistys julkaisi 1974–1987 Neljännesvuosiraporttia, jota julkaistiin myös englanninkielisenä Quarterly Report´ina. Neljännesvuosiraportti julkaistiin A4-monisteina. Vuodesta 1982 suomalaisia ufohavaintoja julkaistiin englanninkielisessä Annual Report´ssa (ilmestyi kerran vuodessa). Julkaisutoiminnassa oli pieni tauko, jonka jälkeen 1990–1993 julkaistiin Vuosiraporttia (Vuosiraportit 1989–1992). Vuosiraportin nimi vaihtui Uforaportiksi (vuosikirja) vuonna 1994 (Uforaportti 1). Jäsenlehteä julkaistiin vuodesta 1997 alkaen Ufotutkija-nimisenä, ja nimi vaihtui vuonna 2001 Yhteydeksi. Lisäksi on julkaistu kaksi Ufotutkijan käsikirjaa (vuodelta 1997: ISBN 951-97444-2-8, 122 sivua ja 2013: ISBN 978-952-99618-9-4, 64 sivua).
Matti Lilja

Matti Lilja (6. maaliskuuta 1903 Tampere – 30. tammikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Toyota Industries

Toyota Industries (jap. 株式会社豊田自動織機, Kabushiki-gaisha Toyota Jidō Shokki) on nostinlaitteita kuten trukkeja valmistava yhtiö, joka on perustettu vuonna 1926. Yhtiön on perustanut Sakichi Toyoda nimellä Toyoda Automatic Loom Works.
Yhtiö on perustanut Toyota Motor Corporation -yhtiön, joka valmistaa Toyota-autoja. Yhtiöt kuuluvat samaan Toyota Group -ryhmittymään.
Filotas (satraappi)

Filotas (m.kreik. Φιλωτας, 300-luku eaa.) oli makedonialainen sotilas joka eli Aleksanteri Suuren aikaan. Hän johti jalkaväenosastoa Aleksanterin armeijassa Sogdianan ja Intian sotaretken aikana. Luultavasti kyseessä on sama Filotas jonka Quintus Curtius Rufus mainitsee Aleksanterin palkinneen Babylonissa vuonna 323 eaa. Aleksanterin kuoltua Filotas nimitettiin Kilikian satraapiksi. Mutta vuonna 321 eaa. Perdikkas nimitti Filoksenos Kilikian satraapiksi Filotaan sijalle. Ilmeisesti Perdikkas halusi Filotaan muihin tehtäviin koska hänet mainitaan myöhemmin Perdikkaan lähipiirin jäsenenä. Perdikkaan kuoleman jälkeen Filotas liittyi Alketaan ja Attaloksen kanssa Antigonosta vastaan. Filotas joutui kuitenkin Antigonoksen vangiksi Attaloksen, Dokimoksen ja Polemonin kanssa vuonna 320 eaa. Vangit pääsivät kuitenkin pakenemaan, mutta Filotas joutui jälleen Antigonoksen vangiksi vuonna 316 eaa.
Luis Corvalán

Luis Alberto Corvalán Lepe (14. syyskuuta 1916 – 21. heinäkuuta 2010 Santiago, Metropolitana, Chile) oli chileläinen poliitikko. Hän liittyi maansa kommunistiseen puolueeseen 15-vuotiaana, oli sen politbyroon jäsenenä vuodesta 1952 ja eteni pääsihteeriksi 1958. 
Corvalán joutui vangituksi Augusto Pinochetin sotilasvallankaappauksen jälkeen syksyllä 1973. Vankeusaikanaan hänelle myönnettiin Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto. Vuonna 1976 Neuvostoliitto vaihtoi Corvalánin Yhdysvaltojen kanssa Vladimir Bukovskiin.
Corvalán palasi Chileen Pinochetin diktatuurin tultua päätökseensä.
Spermisidi

Spermisidit ovat kemiallisia aineita, joita käytetään ehkäisymenetelmänä. Ne eivät sisällä hormoneita. Spermisidejä on muun muassa puikkoina, vaahtoina ja tabletteina, jotka asetetaan emättimeen ennen yhdyntää. Spermisidit hidastavat siittiöiden kulkua, jonka jälkeen valmisteen sisältämät aiheet tuhoavat siittiöt. Spermisidien ehkäisyteho ei ole hyvä, mutta tuplaehkäisynä, esimerkiksi kondomin kanssa käytettynä, se on luotettava menetelmä. Spermisidit saattavat aiheuttaa joillekin allergioita tai ohimenevää kutinaa ja kirvelyä emättimessä.
Kuustolammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,6 metriä mpy.
Vadstenan sairaala

Vadstenan sairaala (ruots. Vadstena hospital), myöhemmin Birgittas sjukhus, sijaitsee Vadstenan luostarista koilliseen. Sairaala sijaitsee Vadstenan taajamassa Vadstenan kunnassa Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa.
Mårten Skinnare oli Vadstenassa 1400-luvun lopulla syntynyt laivanvarustaja ja kauppaporvari. Skinnare harjoitti Ruotsin pääkaupungista Tukholmasta käsin kauppaa Rostockin ja Lyypekin porvareiden kanssa. Lisäksi Skinnare harjoitti hyväntekeväisyyttä. Vuonna 1519 hän sai Vadstenan luostarilta kolme tonttia, joista yhdelle hän perusti sairaalan niitä rampoja, sokeita ja köyhiä varten, jotka eivät uskaltaneet mennä hoidettavaksi pyhänhengentaloon tai luostariin. Mårten Skinnaren sairaala ja pyhänhengentalo yhdistettiin vuonna 1532. Vuonna 1686 Vadstenassa aloitti kroonisia tauteja hoitava sairaala. Stora Dårhuset eli Suuri houruinhuone Lastköpingsgatanilla otettiin käyttöön 1757. Nykyisin rakennus toimii sairaalamuseona.
1800-luvulla sairaalaa laajennettiin, ja sairaalan käyttöön otettiin esimerkiksi vuonna 1879 konkurssiin menneen Vadstena Sockerbruks AB -yhtiön rakennukset Slottsgatanilla. 1800-luvun lopulla rakennettiin Södra kliniken, joka tunnetaan paremmin nimellä Asylen eli mielisairaala. Asylen oli käytössä 1970-luvulle saakka. Rakennuksessa toimivat nykyisin kirjasto ja hotelli sekä rakennuksessa on yksityisasuntoja.
Emil Collan (päätoimittaja)

Emil Collan (7. helmikuuta 1851 Sulkava – 26. elokuuta 1900) oli suomalainen opettaja, painoasiamies ja päätoimittaja.
Collanin vanhemmat olivat nimismies, toimitusvouti Zachris Collan (1814–1877) ja Anna Lovisa Davidsson (1815–1891). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1868 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1875.
Collan toimi Savonlinnan reaalikoulun ja lyseon matematiikan ja luonnonhistorian vt. kollegana 1878–1887 ja oli Savonlinna-lehden päätoimittajana 1883–1884. Hän toimi myös kansakoulunopettajana Suursaarella ja Kemissä. Collan oli painoasiamiehenä Viipurissa 1888–1890 ja toimi Östra Finland -lehdessä aputoimittajana 1888–1893 ja päätoimittajana vuodesta 1894 alkaen. Hän oli perustamassa Kemissä Perä-Pohjolainen-lehteä ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1897–1898. Viimeksi Collan toimi Wiborgs Nyheter -lehden päätoimittajana vuonna 1900. 
Collan kuoli elokuun lopulla 1900 sydänkohtaukseen ollessaan ylittämässä veneellä Iijokea.
Emil Collan oli naimisissa vuodesta 1881 Matilda Charlotta Allénin (s. 1861) kanssa. Heidän lapsiaan olivat tehtaan isännöitsijä, haulikkoampuja Emil Collan (s. 1882), lähetyssaarnaaja Sakari Collan (s. 1883), puutarhaviljelyn kehittäjä Olavi Collan (s. 1887) sekä voimistelunopettaja Anna-Liisa Laitakari (s. 1892).