google/wiki40b huggingface dataset:
Juan Manuel Blanes

Juan Manuel Blanes (8. kesäkuuta 1830 – 15. huhtikuuta 1901) oli uruguaylainen realistista tyylisuuntaa edustanut taidemaalari. Aiheensa hän ammensi kotimaansa elämästä ja historiasta.
PCT-sopimus

PCT-sopimus eli patenttiyhteistyösopimus (Patent Cooperation Treaty, PCT) mahdollistaa patentinhaun aloittamisen yli sadassa maassa yhdellä hakemuksella ("PCT-hakemus") ja pienillä aloituskustannuksilla.
PCT-hakemus eli kansainvälinen patenttihakemus on tällainen hakemus. Suomalainen hakija voi panna PCT-hakemuksen vireille PRH:n, WIPOn tai EPOn kautta. Sen hakemuksen kansainväliseksi tutkivaksi viranomaiseksi hän voi valita PRH:n, EPOn tai Ruotsin patenttiviraston.
WIPOn hallinnoimaan PCT-järjestelmään kuului 152 maata vuonna 2017.

PCT-hakemuksen etuja

PCT-hakemus tarvitsee tehdä vasta vuoden sisällä mahdollisesta ensimmäisestä keksinnöstä tehdystä patenttihakemuksesta (etuoikeus) ja jatkohakemuksista eri maihin vasta 30 kuukauden sisällä, jolloin myös suuremmat käännös-, patentointi- ja hakemuskustannukset lykkääntyvät ja keksinnön mahdollisuudet ehtivät ensin selvitä. Päätöksen tueksi saa myös uutuustutkimusraportin ja halutessaan myös ylimääräisen raportin keksinnön patentoitavuudesta.

30 kuukauden miettimisaika

Jos hakija on enintään vuotta aiemmin tehnyt samasta keksinnöstä toisen patenttihakemuksen, esimerkiksi suomalaisen, hän voi pyytää PCT-hakemuksessaan etuoikeutta tuosta ensimmäisestä hakemuksesta, jonka tekemispäivästä käytetään nimitystä etuoikeuspäivä ja siitä alkavaa 12 kuukauden jaksoa kutsutaan etuoikeusvuodeksi. PCT-hakemuksen voi tehdä myös ilman etuoikeushakemusta, jolloin "etuoikeuspäivä" tarkoittaa PCT-hakemuksen tekemispäivää.
Jatkohakemukset muihin maihin tarvitsee tehdä vasta 30 kuukauden kuluessa varhaisimmasta etuoikeuspäivästä, eräitä poikkeusmaita lukuun ottamatta. Näin vasta lähes kaksi ja puoli vuotta hakemuksen jättämisestä tarvitsee päättää, mistä maista haluaa hakea patentin, ja isommat kustannuksetkin siirtyvät näin 30 kuukaudella verrattuna siihen, että tekisi kaikki hakemukset kerralla. Sen jälkeen keksijä yleensä jo tietää paremmin, miten pystyy keksintöä hyödyntämään ja missä maissa se kannattaa suojata patentilla.

PCT-hakemuksen tekeminen

Jos valitsee PCT-hakemuksen vastaanottajaksi Patentti- ja rekisterihallituksen (PRH), hakemuksen voi tehdä suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi. Myöhemmässä vaiheessa hakemus on kuitenkin käännettävä englanniksi, esimerkiksi PRH:n tutkimasta PCT-hakemuksesta 14 kuukauden kuluessa etuoikeuspäivästä.
Patenttiasiamiestä ei tarvitse käyttää, vaan suomalainen hakija voi itsekin hoitaa PCT-asiat. PRH kuitenkin suosittelee asiamiehen käyttämistä, koska asiamiehen apu voi auttaa välttämään hakemukselle tuhoisia virheitä, kuten määräaikojen ylityksiä.
Tomu (hevonen)

Kilpaura

Tomun kasvattaja, omistaja, valmentaja ja ohjastaja oli porilainen tilanomistaja Frans Vanhatalo. Tamma aloitti kilpauransa Tampereella tammikuussa 1929 ja saavutti saman vuoden syksyllä samoin Tampereen raviradalla 2000 metrin kilpailussa ajan 3.02,8. Neljänä seuraavana vuonna se voitti ravikuninkuuden, josta oriit ja tammat tuolloin kilpailivat samassa sarjassa. Viimeisissä kuninkuusraveissaan se saavutti mailin Suomen ennätysajan 2.24,6 (kilometriaika 29,9), samana kesänä 1933 myös 3000 metrin Suomen ennätysajan 4.40,8. Kaikkiaan se osallistui kuusivuotisen kilpauransa aikana 74 kilpailuun ja saavutti 62 voittoa; kaudella 1930 se voitti kaikki 19 lähtöään. Lama-aika vähensi tuolloin kaiken aikaa kilpailutoimintaa. Tomua pidetään sotavuosia edeltäneen ajan ylivoimaisimpana suomalaisjuoksijana, ja sen merkitys Satakunnan raviurheilun nousulle oli valtava.

Kantakirjaus ja jälkeläiset

Tomu kantakirjattiin vuonna 1929. Lausunto oli seuraava: "Rotutyyppi jotenkin tyydyttävä, pitkä kaula, korkea säkä, suora selkä, pitkä lanne, jyrkkä tasaleveä lautanen, hennot tyydyttävän kuivat jalat. Luonne ja askel hyvät." Sen säkäkorkeudeksi mitattiin 160 cm.
Tomu sai ainakin kaksi varsaa, joista vuonna 1940 syntynyt ori Tomuri (i. Lohdutus) ravasi huippujuoksijaksi (kilometriaika 30,8) ja jatkoi sukuaan.
Voldemar Ilja

Pako metsiin ja keskitysleirituomio

Voldemar Ilja varttui herrnhutilaisessa ympäristössä Etelä-Virossa. Herätys oli levinnyt alueelle jo 1730-luvulta alkaen.
Ilja pakeni toisen maailmansodan aikana metsiin ensin Saksan miehitysarmeijaa, sitten neuvostoviranomaisia. Hänet saatiin kuitenkin kiinni vuonna 1953, ja seurauksena oli tuomio keskitysleirille Arkangelin alueelle. Hänet vapautettiin seuraavana vuonna, kun Stalinin kuoleman jälkeen Neuvostoliitossa koittanut suojasää alkoi.

Pappina ja opettajana Neuvosto-Virossa

Ilja aloitti vapauduttuaan teologian opinnot, mutta pappispulan vuoksi hän joutui jo seuraavana vuonna papiksi Itä-Viroon. Koska Ilja osasi suomea, hän teki työtä myös Neuvostoliiton inkeriläisten keskuudessa. Myöhemmin Iljasta tuli kirkkohistorian opettaja kirkon seminaariin. Tuohon aikaan pitkälti herrnhutilaiset pitivät yllä kirkon toimintaa, ja pappisseminaarin opiskelijoista puolet tuli herätysliikkeen piiristä. Ilja kiinnostui herrnhutilaisuuden tutkimisesta.
Tallinnan ja Helsingin välinen laivayhteys avautui vuonna 1965, ja seuraavana vuonna Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori Kauko Pirinen vei ryhmän teologian opiskelijoita Tallinnaan. Vierailun myötä Ilja tutustui ensiksikin tulevaan vaimoonsa, teologian opiskelija Elli Huuhtaseen, ja toiseksi professori Pirinen ryhtyi ohjaamaan Iljan tutkimustyötä.

Viron herrnhutilaisuuden tutkijana

Iljan tutkimustyö eteni aluksi vaivalloisesti, koska hän ei päässyt tarvitsemilleen arkisto- ja yliopistovierailuille ulkomaille ennen 1980-lukua. Päätyökseen hän toimi Tallinnan Nõmmen kirkkoherrana ja sittemmin Viron evankelis-luterilaisen kirkon teologisen instituutin johtajana. Ulkomaanyhteyksien avauduttua tutkimustyö pääsi uuteen vauhtiin, ja Ilja väitteli Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuonna 1995. Väitöksen myötä Viron kirkkohistorian tutkimus, joka oli ollut neuvostoaikana pysähdyksissä, sai uuden alun.
Sittemmin 2000-luvulla Ilja julkaisi viisi Viron herrnhutilaisuutta käsitellyttä teosta. Tutkimuksissaan hän päätyi herrnhutilaisuuden merkitystä koskien samaan käsitykseen kuin Viron kansallisen kirkkohistorian luoja, professori Olaf Sild. Heidän mukaansa herrnhutilaisuudella oli ollut ratkaiseva osuus Viron kristillistymisessä.
Seinäjoen suojeluskuntatalo

Seinäjoen suojeluskuntatalo on kolmen rakennuksen muodostama kokonaisuus Seinäjoella, Etelä-Pohjanmaalla. Kokonaisuuden suunnittelusta on vastannut suomalainen arkkitehti Alvar Aalto, ja se oli hänen ensimmäinen julkinen työnsä. Kokonaisuus henkii 1920-luvun klassismia. Se rakennettiin vuosina 1924–1926. Nykyisin suojeluskuntatalossa toimii Suojeluskunta- ja Lotta Svärd -museo. Suojeluskuntatalon sisäpihalle pystytettiin 1988 professori Pentti Papinahon veistämä Suojeluskuntalainen-patsas.
Seinäjoen suojeluskuntatalo kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Hermerik

Hermerik, myös Hermericus , Hermanrich tai Hermerico, (k. 441) oli vuosina 411–438 kuningas Pyreneiden niemimaalle perustetussa sveebien kuningaskunnassa. Piispa Idatiuksen kronikan mukaan Hermerik luopui kruunusta poikansa Rekhilan hyväksi vuonna 438, koska oli pitkällisen sairauden uuvuttama. Kronikan mukaan Hermerik kuoli vuonna 441 seitsemän vuoden sairastelun jälkeen.
Päivi Nisula

Päivi Kaarina Nisula (s. 5. kesäkuuta 1961 Turku) on suomalainen oopperalaulaja. Hän aloitti uransa mezzosopraanona, mutta on sittemmin siirtynyt laulamaan sopraanorooleja. Nisula on suorittanut Sibelius-Akatemiassa musiikin maisterin tutkinnon ja lauludiplomin 1991. Hän voitti Timo Mustakallio -laulukilpailun vuonna 1989 ja sai samana vuonna Lappeenrannan laulukilpailun 3. palkinnon. Nisula kiinnitettiin Suomen Kansallisoopperaan vuonna 1993. Hän toimi oopperan solistikunnan puheenjohtajana 1995-97. Hän opettaa laulua Sibelius-Akatemiassa. Suomen Oopperaliitto valitsi hänet vuoden oopperasolistiksi 1993, ja Libris-kannustuspalkinnon hän sai 2005. Hän toimi kansainvälisen Sibelius-laulukilpailun taiteellisena johtajana 2007.
Puukari

Puukari on kylä Valtimolla Pohjois-Karjalassa, valtatie 6:n ja Joensuun-Kontiomäen radan varrella noin 10 km Valtimon kirkonkylältä pohjoiseen. Puukarin asukasluku on noin 400, kun tähän Valtimon osa-alueeseen lasketaan myös naapurialueet mukaan. Puukarin keskus sijaitsee Valtimonjoen vesistöalueella viljellyllä joenvarsialueella Puukarinjärven pohjoispäässä, jossa Maaselältä laskevat Kokkojoki-Hallajoki ja Rasimäestä tuleva Rumonjoki yhtyvät. Joet ovat koskisia ja muodostavat useita kauniita suvantoja. Jokireitin varsia seurailee entinen päätie Puukarintie. Myös Joensuu-Kontiomäki-rata kulkee kylän halki. Radalla on Puukarin asema. Henkilöliikenne osuudella Nurmes–Kontiomäki lakkautettiin vuonna 1993.
Laajemmin Puukariin katsotaan kuuluvan myös Nuolijärven, Omenamäen ja Verkkojoen kylät.

Etymologia

Nimi Puukari juontuu tapauksesta, kun nykyisin nähtävyytenä tunnetusta Padankielestä eli ”kalliokoskesta” irtosi maapala, jossa oli myös puita. Tämä maapala pysähtyi alajuoksun Puankielen niityille tammeten Kokkojokea. Siitä nimi Puukari, joka otettiin myös rautatieaseman nimeksi ja samalla unohdettiin kylän vanha nimi Elomäki. Puukari on ollut aikaisemmin talon nimenä. Puukari on myös sukunimi ja väestörekisterikeskuksen mukaan nykyisenä nimenä alle sadalla ihmisellä.

Historiaa

Puukarin Kalliokosken rantapenkasta on löydetty harvinaisen pitkä, 122 cm:n pituinen miekka, joka on ajoitettu rautakauden aikaan, 1200-luvulle. Ennen kulki vanha Kajaanintie (nyk. Puukarintie) jokireitin itärantaa seuraten pohjoiseen. Vanhan maantien korvasi myöhemmin lännempää kulkeva, päällystetty Kajaanintie, nykyinen Valtatie 6. Ennen alue tunnettiin Elomäen nimellä. Nykyään alueen nimenä käytetään enemmän Puukaria.Sodan jälkeen alueelle, Rumon- ja Kokkojoen varsille tuli paljon siirtokarjalaisia. Nykyään alueella on paljon autioituneita tiloja. Parhaimmillaan 1950-luvulla kylällä toimi 3 kauppaa ja koulussa oli yli 100 oppilasta. Nykyään kaupat, postitoimipaikka ja koulu ovat lakkautetut.

Kokoontumispaikkoja, palveluja

Kylällä toimii edelleen Puukarin maamiesseuran talo, jossa järjestetään erilaista ohjelmaa. Kylällä on myös mm. uimaranta Kajaanintien varrella Lipaslammen rannalla sekä Puukarin vanhusten palvelutalo. Matkailua palvelee mm. majoitusta ja ruokaa tarjoavat yritykset Välijoen Lomat ja Puukarin Pysäkki.

Nähtävyydet

Puukarin Pysäkin viereisellä Paalajanvaaralla on näköalapaikka ja vaaran rinteillä 5 km pitkä valaistu pururata/hiihtolatu. Puukarissa sijaitsee myös Kalliokosken koskinähtävyys Kokkojoessa, jonne on valtatieltä noin 1 km.
Billiat

Billiat on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 448 asukasta vuoden 2008 väestönlaskennassa. Billiatin pinta-ala on 14 neliökilometriä.
Capman

Sijoitukset

Yhtiö hallinnoi noin 2,8 miljardin euron pääomia rahastoissaan. CapManilla on omistuksia kymmenissä eri yrityksissä, muun muassa Cederroth, Esperi Care, Design-Talo, Lumene Group, Finlayson & Co, Harvia, Kämp Group, The North Alliance, Walki, Komas Oy, Lämpölux, Havator Group ja Forenom.
Vuoden 2014 alkupuolella CapMan on muun muassa investoinut Harviaan, The North Allianceen, Kämp Groupiin ja LämpöLuxiin.

Omistus

Yli puolet CapManin omistajista ovat suomalaisia instituutioita ja kotitalouksia. CapManin johto ja henkilöstö omistavat noin viidesosan yhtiöstä, ja loput ovat ulkomaisia ja hallintarekisteröityjä omistajia. Johdolla ja henkilöstöllä on yli puolet osakkeiden äänistä.
Yrityksen suurimpiin omistajiin lukeutuvat Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen, Mandatum Henkivakuutusosakeyhtiö sekä henkilökohtaisesti ja yritystensä kautta CapManin palveluksessa olevat Ari Tolppanen, Olli Liitola, Tuomo Raasio ja CapManin entinen toimitusjohtaja Heikki Westerlund. Lisäksi kymmenen suurimman omistajan joukossa on Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma ja Valtion Eläkerahasto.
Dina Sherman

Ura

Enimmäkseen äänirooleja tehnyt Sherman on esiintynyt myös televisiosarjoissa kuten Dharma & Greg, Siskoni on noita ja Good Morning, Miami. 1990-luvulla ensimmäiset ääniroolinsa tehnyt Sherman on ääninäytellyt usein sivuhahmoja. Ensimmäinen päärooli oli animesarjassa Mon Colle Knights, jossa hän dubbasi Glukoa. Sherman teki dubbauksia myös Digimoniin.
Vihernokkakaija

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 230–330 g. Sen höyhenpuku on lähes kokonaan vihreä, yläperä ja alaselkä ovat siniset, siiven yläpeitinhöyhet sinisen ja keltaisen kirjavat, pyrstön kärki ja alapuoli kellahtavat ja siiven alapinta kellanvihreä. Nokka on punainen, koivet vihertävänruskeat ja iiris vaaleankeltainen. Naaras on hieman himmeämpi väreiltään ja sen nokka on valkoinen. Eräs yksilö on elänyt yli 14-vuotiaaksi.

Esiintyminen

Vihernokkakaijat elävät laajalla alueella Filippiineillä ja Indonesian Sulawesin saarella ja sen lähisaarilla. Elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on noin 50 000 yksilöä. Lajista tunnetaan viisi alalajia: sumatranus, burbidgii, dupontii, everetti ja freeri.

Elinympäristö

Sitä tavataan alavien maiden ja vuorenrinteiden metsissä yleensä alle 500 m:n korkeudella merenpinnasta, myös viljelyksillä ja laitumilla. Se liikkuu enimmäkseen yksin tai pareittain, joskus jopa 15 yksilön parvissa. Se on aktiivinen myös yöllä.

Lisääntyminen

Pesä on korkealla puun kolossa tai onkalossa. Naaras munii kaksi, joskus kolme munaa.

Ravinto

Ruokavalio koostuu hedelmistä, siemenistä, pähkinöistä, marjoista ja viljasta.
Hunajamelonit

Hunajamelonit on 1991 perustettu suomalainen yhtye. Yhtyeen ohjelmisto koostui aluksi 1960–70-lukujen käännöskappaleista. Yhtyeen esiintymisasut olivat myös noiden vuosikymmenten tyyliä. Hunajamelonit osallistuivat rockin SM-kilpailuihin vuonna 1994 sijoittuen neljänneksi.

Yhtyeen historia

Ennen rockin SM-kilpailuihin osallistumista rumpaliksi oli vaihtunut Satu Taalikainen ja kosketinsoittajaksi Satu Eronen. Hanna-Riikka Siitonen oli välillä tuuraamassa laulaja Satu Mattlaria. Nina Tapion ja Hanna-Riikka Siitosen perustettua Taikapeili-yhtyeen Hunajameloneihin tarvittiin taas uusia jäsenia. Satu palasi yhtyeeseen ja uutena jäsenenä mukaan tuli Katja Aakkula.
Satu Mattlar alkoi kirjoittaa Hunajameloneille omia kappaleita, ja ensimmäinen sigle, ”Sankaripoika/Kotimies”, ilmestyi Kaos-levymerkillä 1995. Tämän jälkeen yhtye sai radiosoittoa ja alkoi kiertää esiintymässä myös pääkaupunkiseudun ulkopuolella. Ensimmäisen albumin, Hedelmälihaa, julkaisi Kaktus Records vuoden 1996 alussa. Levy sisälsi yhtyeen omaa materiaalia sekä cover-kappaleen ”Aina vaan sexii” (käännös kappaleesta ”I'm So Excited”). "Ei haittaa" -single (säv. Maija Vilkkumaa, san. Maija Vilkkumaa & Paula Herkman) on julkaistu omakustanteena vuonna 2000.
Satu Taalikaisen lähdettyä yhtyeestä opintojen takia, rumpaliksi tuli Johanna Haapiainen. Satu Eronen päätti jäädä lomalle, ja hän kutsui sijaisekseen Maija Vilkkumaan. Myöhemmin Vilkkumaa siirtyi laulajaksi, ja hänen tilalleen koskettimiin tuli Susanna Eronen. Satu Mattlarin jäätyä äitiyslomalle uudeksi laulajaksi tuli Anu Vesterinen. Vuonna 2000 kitaristi Voutilaisen tilalle tuli Reetta Karppinen. Soolokitaristiksi kiinnitettiin Tuula Mäkiniemi muutamaa vuotta myöhemmin, ja sen jälkeen kokoonpano on pysynyt samana.
Puronieriä

Tuntomerkit

Selkä ja kyljet ovat oliivinvihreitä tai ruskehtavia ja vatsa vaalea, kutuasussa (katso kuva) kuitenkin punainen. Vihertävillä kyljillä on runsaasti vaaleankellertäviä ja joskus punertavia laikkuja, joita on myös selkä- ja pyrstöevissä. Puronieriän suomut ovat todella pienet: kylkiviivalle niitä mahtuu jopa 220 kappaletta. Pituutta puronieriällä on tavallisesti 30–40 cm ja painoa 1–2 kg.

Levinneisyys

Laji on kotoisin itäisestä Pohjois-Amerikasta. Muualla se elää oikeastaan vain istukkaana. Levinneisyys Amerikassa rajoittuu Suurten järvien ja Hudsoninlahden länsipuolella oleviin vesistöihin. Istutukset Euroopassa ovat olleet menestyksekkäitä. Puronieriä on kotiutunut moniin puroihin ja järviin Alpeilla, Pyreneiden vuoristoalueella, Karpaateilla, Britanniassa ja Pohjoismaissa. Suomen kantojen levinneisyydestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta tiedetään, että se on kotiutunut useisiin vesistöihin eri puolella maata.

Ravinto ja elintavat

Puronieriän ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista eläimistä, vaikka vatsoista on löytynytkin kasvien ja pikkukalojen jäänteitä. Sille kelpaavat äyriäiset, hyönteistoukat, pintahyönteiset ja madot. Nopean kasvun edellytyksenä on kalaravinnon käyttö. Kanadassa on havaittu puronieriöiden syövän jopa sopuleita, hiiriä ja myyriä.
Puronieriä on kylmän veden kala, kuten kaikki nieriälajit. Puronieriä onkin sopeutunut kylmiin vesiin paremmin kuin taimen. Kesällä vesien ollessa lämpimät ja matalat, puronieriät kokoontuvat pohjalähteiden luo tai hakeutuvat syvänteisiin.

Lisääntyminen ja elinikä

Kutuaika on normaalisti syys-lokakuussa. Kutupaikkana puronieriä suosii nopeavirtaista paikkaa jossa on sorapohja. Valoisaan aikaan tapahtuvassa kutuaktissa kala laskee vain osan munistaan. Munat ovat hetken aikaa takertuvia, mikä estää niiden lähdön virran mukaan. Kun hedelmöitys on tapahtunut, naaras peittää munat soralla ja alkaa kaivaa uutta kutukuoppaa. Sukukypsyyden koiraat saavuttavat yleensä 2 vuoden ja naaraat 3 vuoden iässä. Munat kehittyvät talven yli ja kuoriutuvat jäiden lähdön aikoihin.
Puronieriä on lyhytikäisin nieriälajimme. Ikää kertyy tavallisesti vain 5–6 vuotta.

Merkitys ihmiselle

Puronieriän liha on kirkkaanpunaista ja sitä pidetään maukkaana. Suomessa sen taloudellinen merkitys on kuitenkin vähäinen kalan koon ja harvinaisuuden vuoksi. Puronieriä onkin enemmän urheilu- ja virkistyskalastajien suosiossa, sillä se on koukkuun tartuttuaan sitkeä taistelija.
Otavan kirjasto

Otavan kirjasto on kustannusyhtiö Otavan vuonna 1982 perustama kirjasarja, joka tunnetaan käännösromaaneistaan. Sarjassa on ilmestynyt yli 200 teosta. Sarjan kirjailijoista Nobelin kirjallisuuspalkinnon ovat vuodesta 1999 lähtien saaneet Günter Grass (1999), Gao Xinjiang (2000), V. S. Naipaul (2001), Imre Kertész (2002), J. M. Coetzee (2003), Elfriede Jelinek (2004), Doris Lessing (2007), J. M. G. Le Clézio (2008) Herta Müller (2009) ja Mario Vargas Llosa (2010).
Sainsbury’s

Sainsbury’s on Britannian kolmanneksi suurin päivittäistavaroiden vähittäiskauppa Tescon ja Asdan jälkeen. Ketjun omistajayhtiö on Lontoon pörssissä noteerattu J Sainsbury plc (LSE: SBRY). Syyskuussa 2014 sillä oli noin 1 200 myymälää ja se työllisti 161 000 henkilöä. Yhtiön supermarketien markkinaosuus vuonna 2012 oli 16,5 prosenttia.
Sainsburyllä on kolme erilaista kauppaketjua: Sainsbury’s-supermarketit, Sainsbury’s Local -lähikaupat ja Sainsbury’s Central -pikkukaupat.
Sainsbury-yhtiön perustivat John James Sainsbury ja hänen vaimonsa Mary Ann vuonna 1869. Suvun jäsenet toimivat yrityksen johdossa lähes 130 vuotta siihen asti, kun Davis Sainsbury jäi eläkkeelle vuonna 1998.
Sainsbury’s oli Britannian johtava päivittäistavaraketju vuoteen 1994 saakka 18,4 prosentin markkinaosuudellaan, kunnes Tesco-ketju meni siitä ohi. Vuonna 2002 myös Asda ohitti Sainsburyn. Peter Davisin toimitusjohtajakaudella 2000–2004 Sainsburyn ongelmat syvenivät, ja hän joutui eroamaan hallituksen puheenjohtajan paikalta, johon hänet oli siirretty. Hänen saamaansa kahden miljoonan punnan bonusta pidettiin kohtuuttomana hänen saavuttamiinsa tuloksiin nähden.
Vuosina 2005–2014 yhtiötä johti aiemmin Asdassa ja Marks & Spencerissä työskennellyt Justin King, joka onnistui kääntämään yhtiön kurssi parempaan. Asiakkaiden valitettua tyhjistä hyllyistä ja huonosta palvelusta King irtisanoi pääkonttorista 750 henkeä ja lisäsi myymälöihin kolme tuhatta myyjää.
Vuosina 2000–2011 yhtiön mainoskasvona oli julkkiskokki Jamie Oliver arviolta vähintään miljoonan euron vuosipalkkioita vastaan. Sitä ennen Sainsbury’s käytti mainonnassaan koomikko John Cleeseä mutta surkein tuloksin.
Jesús Agustín López de Lama

Jesús Agustín López de Lama (s. 25. joulukuuta 1929) on espanjalaissyntyinen, Boliviassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin passionistien papiksi 14. maaliskuuta 1954 ja nimitettiin Corocoron prelaatiksi sekä Casae Calanaen titulaaripiispaksi 10. kesäkuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Jorge Manrique Hurtado ja Gennaro Maria Prata Vuolo.
López de Lama erosi titulaaripiispan arvostaan 5. marraskuuta 1977 ja prelaatin tehtävistä 5. syyskuuta 1991.
Henrikin Liivinmaan kronikka

Käsikirjoitukset

Liivinmaan kronikan alkuperäinen käsikirjoitus on hävinnyt. Teoksesta tunnetaan kuitenkin 16 käsikirjoituksen kopiota, joista viisi on kopiota alkuperäisestä teoksesta. Näistä vanhin on Codex Zamoscianus. Kyseessä on 1300-luvun alussa tai 1200-luvun lopulla tehty kopio, joka on kuitenkin epätäydellinen, sillä se loppuu kappaleeseen 23. Lisäksi se on pergamentille kirjoitettuna kellastunut ja rapistunut pahasti. Kyseinen teos on nykyisin säilössä Puolan kansalliskirjastossa Varsovassa. Toinen vanha säilynyt käsikirjoituksen kopio on 1600-luvulta peräisin oleva riialaisen kauppiaan Nathaniel Skodieskyn kokoelmista löytynyt teos. Tätä teosta on voitu käyttää täydentämään Codex Zamoscianuksen puuttuvat kohdat. Viimeksi mainittua teosta säilytetään Riian kaupunginkirjastossa.

Suhteet

Kronikka kuvaa latvialaisia hyvin myönteisessä valossa. Tämän on arveltu johtuneen siitä, että latvialaiset kääntyivät kristinuskoon verrattain nopeasti ja taistelivat monesti saksalaisten rinnalla pakanoita vastaan. Syynä on pidetty myös Henrikin mahdollista latvialaisuutta. Virolaisiin kronikoitsija suhtautuu melko vihamielisesti, mutta toisaalta kehuu heidän urheuttaan. Esimerkiksi virolaisten päällikkö Lembitua kuvataan taitavaksi sotapäälliköksi. Lisäksi kirjoittaja kannustaa voitettujen virolaisten myötämieliseen kohteluun, jotteivät nämä hylkäisi kristinuskoa. Venäläiset kuvataan usein virheellisesti pakanoina, vaikka he olivat kristittyjä, tosin ortodokseja. Heitä kuvataan myös kristittyjen perivihollisina. Venäläiset tukivatkin pakanoita monissa taisteluissa saksalaisia vastaan ja toisaalta yrittivät itsekin alistaa näitä valtansa alle. Tanskalaisiin suhtaudutaan viileästi, sillä he olivat saksalaisten kilpailijoita Virossa. Pakanoita kuvataan usein halventavin sanankääntein, ja heitä pidetään epäluotettavina.
Vaikka teksti onkin monin paikoin hyvin puolueellista, Henrik ei jätä ristiretkeläisiäkään arvostelun ulkopuolelle. Osansa saa jopa hänen opettajansa piispa Albert. Ristiretkeläisten kerrotaan esimerkiksi ryöstelevän ja murhaavan pakanoita. Erityisen raa’asti Henrikin mukaan käyttäytyivät kuitenkin kristinuskoon kääntyneet paikalliset. Kristinuskoon kääntyneitä pidetään myös epäluotettavina, ja heidän kääntymisensä motiivit kyseenalaistetaan erityisesti liiviläisten ja virolaisten käännytettyjen kohdalla.