google/wiki40b huggingface dataset:
Nils Grotenfelt

Nils Gustaf Maximilian Grotenfelt (1846–1902) oli Maanviljelyshallituksen ensimmäinen ylijohtaja, maanviljelysneuvos. Hän oli viraston johdossa 1892–1902 ja oli Suomen uudenaikaisen meijeritalouden luoja ja maatiaiskarjan jalostuksen alkuunpanija. Hän oli valtiopäivillä edustajana aatelissäädyssä 1872–1899. Hän julkaisi alan oppikirjoja. 
Hänen veljensä oli Karl Gustaf Johannes (Gösta) Grotenfelt.
Käärme ja sateenkaari

Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1980-luvulle Haitiin. Yhdysvaltalainen lehtimies Dennis Alan saapuu maahan etsimään lääkettä, jolla saa ihmisen hetkeksi kuolleeksi, mutta heräämään henkiin parin päivän sisään. Yhdysvaltalainen lääketehdas ajattelee lääkkeestä olevan hyötyä nukutusaineena.
Avukseen Alan saa Marielle Duchampin ja törmää myös mustan magian harjoittajaan, poliisipäällikkö Peytraudiin. Alan alkaa nähdä pahoja painajaisia ja saa tietää Peytraudin olevan niiden takana.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen näki Käärmeessä ja sateenkaaressa kiintoisaa todenperäisyyttä ja repäiseviä kauhutehosteita. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Martin Walser

Martin Johannes Walser (s. 24. maaliskuuta 1927, Wasserburg am Bodensee) on saksalainen kirjailija. 
Walserin alkuperäinen kirjoituskieli on saksa. Hänen kansainvälisesti menestyneimpiin romaaneihinsa lukeutuvat Tyrsky (Brandung), Pakeneva hevonen (Ein fliehendes Pferd) ja Rakkauden tuolla puolen (Jenseits der Liebe). 
Walser opiskeli kirjallisuutta, historiaa ja filosofiaa Regensburgissa ja Tübingenissä sekä sai tohtorinarvonsa vuonna 1951.
Vesteraalens Dampskibsselskab

Vesteraalens Dampskibsselskab (VDS) oli norjalainen varustamo, joka perustettiin 10. marraskuuta 1881 Stokmarknesissä Nordlandin läänissä. Samana vuonna varustamon ensimmäinen alus – S/S Vesteraalen (1865) (silloinen S/S Arendal) ostettiin Arendals Dampskibsselskabilta. Yhtiö toimi paikallisen reittiliikenteen parissa, ja aloitti Hurtigruten-liikenteen ensimmäisellä aluksellaan S/S Vesteraalen (1891) vuonna 1893. Yhtiö yhdistyi vuonna 1987 Ofotens Dampskibsselskabin kanssa, ja uuden yhtiön nimeksi tuli Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab (OVDS). OVDS yhdistyi Troms Fylkes Dampskibsselskapin (TFDS) kanssa vuonna 2006 ja muodosti Hurtigruten Groupin, joka myöhemmin nimettiin Hurtigruten ASA:ksi.
Pekka Niskanen (taiteilija)

Pekka Niskanen (s. 1961) on kuvataiteilija, joka työskentelee nykytaiteen kentällä myös kuraattorina ja opettajana.
Niskanen väitteli kuvataiteen tohtoriksi 2014. Hänen väitöskirjansa otsikko on "Taide identiteettien politiikan rakentajana".
Niskasen teoksia on Helsingin taidemuseon ja Nykytaiteenmuseo Kiasman kokoelmissa. Videoteoksia on esitetty muun muassa New Yorkin White Box -galleriassa vuonna 2004 ja Galleria Hippolytessä 2014. Hän on lavastanut ja puvustanut vuonna 2005 Rigoletton Göteborgin oopperaan.
Niskasen lyhytelokuva Minä ja La Tourette (2015) on saanut rahoitusta usealta taholta: Oskar Öflundin säätiö, Taike, Helsingin kulttuurikeskus, VISEK Visuaalisen taiteen edistämiskeskus, AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus. Kadonneen kuvion rahoittajia olivat AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus/ Veli Granö ja VISEK Visuaalisen taiteen edistämiskeskus. Pitkän dokumentin Virtuaalisen sodan (2012) rahoittivat AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus, Suomen elokuvasäätiö SES ja Yleisradio / TV 1. Se on esitetty Ylen Dokumenttiprojektissa.
Norojärvi (Kangasala, eteläinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kolme kilometriä Säynäjärveltä luoteeseen valtatien 9 lähellä. Järvi sijaitsee pitkittäisessä painaumassa, joka on soistunut. Samalla suolla, mutta tätä järveä alempana ja koillisen suunnassa, sijaitsee toinenkin Norojärvi ja niiden yhteinen karttanimi onkin Norojärvet. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen pohjoisrannan ohittaa metsäautotie, joka alkaa valtatieltä Säynäjärven tienhaarasta. Alueella kulkee myös retkeilypolku, joka ohittaa järven sen eteläpuolelta. Järven rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on rannasta soistunutta.

Luontoarvoja

Järvi ja sen ympäristö osa Joutsenenpesän–Norojärvien suojelualuetta, johon kuuluvat molempien Norojärvien lisäksi niiden laskuojat, eräs nimetön lampi ja Joutsenenpesän rannat lähes Haukijärveen asti. Alueen pinta-ala on 21 hehtaaria ja se on suojeltu Metso-ohjelman mukaisesti vuonna 2015 alkaen. Alueella kasvaa iäkästä puustoa, jossa esiintyy lahopuita. Alueella voi marjastaa ja sienestää.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alue (Pirkanmaa)eseen (35.73), jonka Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen (35.733) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 149,5 metriä mpy. Siihen on johdettu yläpuolisen suon kuivatusojia, jotka tuovat myös muutaman kartassa nimettömän lammen ja Kalattoman Norojärven laskuvesiä . Järven laskuoja lähtee sen koillispäästä ja se laskee parin sadan metrin päässä toiseen Norojärveen. Siitä vesireitti jatkaa Haukijärven kautta Säynäjärveen. Norojärvien vedenpinnat ovat yhdysojan takia todennäköisesti samalla korkeudella.

Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 Norojärviä ei ole mahdollisesti mahdollista osittaa täysin varmasti. Vuoden 1964 peruskartassa oli järvien ympäristö vieläkin ojittamatta, mutta vuonna 1975 oli metsiä alettu ojittamaan myös järvien yläjuoksulla.
Oiva Kaivola

Oiva Kaivola (19. lokakuuta 1910 Nokia – 3. joulukuuta 1971 Pori) oli suomalainen kunnallispoliitikko, joka toimi Tampereen apulaiskaupunginjohtajana 1958–1962 ja Porin kaupunginjohtajana 1962–1970. Koulutukseltaan hän oli koneteknikko. 
Kaivola työskenteli pitkään Valmet Oy:n palveluksessa ja sen jälkeen yrittäjänä. Nokian kauppalanvaltuustossa hän oli sosialidemokraattien edustajana 1939–1958, ja hoiti myös kauppalanjohtajan varamiehen tehtävää vuodesta 1946 lähtien. Elokuussa 1962 Kaivola valittiin Porin kaupunginjohtajaksi kesäkuussa kuolleen Martti J. Ekblomin seuraajaksi. Hän erosi virasta sairauden johdosta keväällä 1970.
Kaivola toimi pitkään myös Nokian Pyryn puheenjohtajana ja oli yhdeksän vuoden ajan kansainvälinen mäkihyppytuomari.
Toni Kolehmainen

Seurajoukkueura

Kolehmainen on Oulun Luistinseuran kasvatti, minkä lisäksi hän on pelannut kaudella 2004–2005 Englannin Valioliigan Blackburn Roversin junioriakatemiassa. Hän pelasi Ykköstä kaudella 2005 OLS:n ja kaudella 2006 sarjan toisen oululaisjoukkueen AC Oulun riveissä. Jälkimmäinen kausi päättyi AC Oulun liiganousuun.
Tammikuussa 2007 Kolehmainen siirtyi alankomaalaisseura AZ:aan kahden ja puolen vuoden sopimuksella. Ensimmäiset puolitoista kautta hän pelasi pääasiassa seuran reservijoukkueessa kunnes kaudeksi 2008–2009 hänet nostettiin vakituisesti edustusjoukkueeseen. Edustusjoukkuedebyyttinsä hän teki 21. tammikuuta 2009 Alankomaiden cupin ottelussa Achilles'29:ä vastaan.
AZ-sopimuksen päätyttyä Kolehmainen palasi elokuussa 2009 AC Ouluun kauden 2009 loppuun ulottuneella sopimuksella. Kausi päättyi AC Oulun liiganousuun, mutta Kolehmainen ei jäänyt joukkueeseen, vaan siirtyi Turun Palloseuraan, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen helmikuussa 2010.
Elokuussa 2012 Kolehmainen siirtyi norjalaisseura Hønefoss BK:hon.

Maajoukkueura

Kolehmainen on pelannut kymmeniä otteluita Suomen juniorimaajoukkueissa. Palloliitto valitsi hänet vuoden lupaavaksi nuoreksi pelaajaksi vuonna 2006. A-maajoukkuedebyyttinsä hän teki Baltic Cupissa 2012, finaalissa Latviaa vastaan. Samassa pelissä hän myös teki ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa tasoittaessaan vapaapotkusta lukemat 1-1:een.
Pohjoismaat

Pohjoismaat (joskus myös Pohjola) muodostavat maantieteellisen ja kulttuurisen alueen Euroopan pohjoisosassa. Pohjoismaihin kuuluvat Islanti, Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska. Myös Tanskan itsehallinnolliset alueet, Färsaaret ja Grönlanti, Norjan Huippuvuoret ja Jan Mayen, sekä Suomen itsehallinnollinen maakunta Ahvenanmaa kuuluvat Pohjoismaihin. Yhteistyöelin on Pohjoismaiden neuvosto. Pohjoismaissa asuu yhteensä noin 27 miljoonaa ihmistä.

Yhtenäisyys

Pohjoismailla on hyvät keskinäiset suhteet, ja ne tekevät paljon yhteistyötä esimerkiksi talouden ja politiikan alueilla. Pohjoismaiden kansalaiset voivat liikkua vapaasti maasta toiseen ilman passia ja tehdä työtä muissa Pohjoismaissa ilman työlupaa. Pohjoismaita yhdistävät myös liput: jokainen lippu lukuun ottamatta Grönlantia pohjautuu Dannebrogiin.
Pohjoismaat ovat kulttuuriltaan suhteellisen yhtenäisiä, ja niillä on paljon yhteistä historiaa. 1400-luvulla kaikki Pohjoismaat kuuluivat Kalmarin unioniin. Suomi on ollut Ruotsin osa, Tanska on puolestaan hallinnut Norjaa ja Islantia. 1800-luvulla Norja oli unionissa Ruotsin kanssa.
Toisen maailmansodan jälkeen Pohjoismaiden välinen yhteistyö on ollut melko kiinteää. Pohjoismaasta toiseen muuttaminen ja matkustaminen on tehty keskinäisin sopimuksin hyvin helpoksi. Suomi korosti 1950-luvulla pohjoismaista yhteistyötä, sillä se oli yksi tapa korostaa sitä, että Suomi oli rautaesiripun länsipuolella. Viime vuosina yhteistyö on hieman rakoillut, koska vain osa Pohjoismaista kuuluu Euroopan unioniin.
Pohjoismaita on pidetty myös sisäpolitiikan suhteen yhteneväisinä; kaikilla on korkea verotusaste, mikä mahdollistaa laajan ilmaisten tai edullisten julkisten palvelujen ylläpitämisen (nk. pohjoismainen hyvinvointivaltio). Lisäksi työttömyys on yritetty pitää mahdollisimman pienenä. Tosin mallin ennustetaan joutuvan haasteiden eteen huoltosuhteen heiketessä väestön ikääntymisestä johtuen.

Kielet

Ruotsin, norjan ja tanskan kielet ovat niin lähellä toisiaan, että luettu teksti on toisen kielen puhujan ymmärrettävissä. Skandinaavisten kielten keskinäinen ymmärrettävyys heikkenee kuitenkin radikaalisti, kun mantereen kieliä verrataan saarien kieliin, kuten islantiin. Skandinaavisten kielten ääntämyksessä on kuitenkin huomattavia eroja. Ruotsia ja norjaa taitaville puhuttu tanska tuottaa yleensä vaikeuksia.

Ero Skandinaviaan ja Fennoskandiaan

Pohjoismaat ja Skandinavia ovat eri asioita. Skandinavia tarkoittaa vain Skandinavian niemimaata, jonka muodostavat suunnilleen koko Ruotsi ja Norja lukuun ottamatta Ruijaa, Huippuvuoria ja Jan Mayenia. Myöskään sanaa Fennoskandia ei pitäisi käyttää merkityksessä Pohjoismaat, koska Fennoskandiaan kuuluu myös osia Venäjästä ja toisaalta ei Tanskaa, Islantia, Färsaaria eikä Grönlantia.
Aurore Clément

Marie-Thérèse Aurore Louise Clément (s. 12. lokakuuta 1945 Soissons, Aisne) on ranskalainen näyttelijä, joka on työskennellyt sekä ranskan- että englanninkielisissä elokuvatuotannoissa 1970-luvun puolivälistä alkaen.
Mallina Pariisissa toimineen Clémentin ensimmäinen elokuvarooli oli Francen rooli Louis Mallen Ranskan natsimiehitysaikaan sijoittuvassa elokuvassa Lacombe Lucien. Hän on näytellyt noin 80 elokuvassa, ja yksi hänen näkyvimpiä roolejaan on ollut Wim Wendersin elokuvassa Paris, Texas (1984).
Clémentin rooli ranskalaisen sotilaan leskenä elokuvassa Ilmestyskirja. Nyt (1979) leikattiin alkuperäisestä versiosta kokonaan pois, mutta on mukana vuonna 2000 leikatussa pidemmässä versiossa.
Pekka Kauppi

Pekka Kauppi on ympäristötieteen ja metsätieteen tutkija. Hän on ollut ympäristönsuojelun professori Helsingin yliopistossa vuodesta 1997 lukien.

Koulutus

Kauppi valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta 1971. Hän on suorittanut Helsingin yliopistossa yleisen metsätutkinnon 1975 ja maatalous- ja metsätieteiden tohtorin tutkinnon 1985.

Opetus ja tutkimus

Pekka Kauppi on ottanut kantaa akateemisen vapauden puolesta kirjassaan Kahlittu yliopistomme (2017, Into Kustannus). Yliopistolla Kauppi on opettanut kandidaatti-, maisteri- ja tohtoriopiskelijoita. Hän on perehtynyt muun muassa kansainvälisen kaupan merkitykseen ympäristönsuojelussa. Hän on tutkinut metsien ekosysteemipalveluja ja niiden hiilitasetta sekä ilmastonmuutoksen estämistä. Pekka Kauppi on tehnyt kansainvälisen uran toimien kirjoittajana ja asiantuntijana muun muassa ilmastopaneeli IPCC:ssä. Järjestötyötä hän on tehnyt Luonto-Liitossa ja Suomen Metsäyhdistyksessä. Kauppi on vastaanottanut useita tieteellisiä huomionosoituksia ja hän on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Bure

Bure-suku on merkittävä pohjoisruotsalainen 1500-luvulla alkunsa saanut suku. Suvun nimi tulee kylännimestä: Buren kylä Skellefteån pitäjässä Västerbåttenissa, nykyisin Bureå. Bure-suvun tutkimuksen aloitti Johannes Bureus 1600-luvun alussa ja Bure-genealogiaa pidetään Ruotsissa Vaasa-ajan merkittävimpänä sukututkimuksena. Johannes Bureuksen alkuperäiset sukumuistiinpanot on löydetty Suomen Kansallisarkistosta. Nykyhistoriantutkimuksen valossa vanhimpia, Gabriel Anrepin teoksessa Svenska adelns ättar-taflor esitettyjä, keskiaikaisia sukupolvia ei enää pidetä luotettavina. Ensimmäinen tunnettu Bure-nimen kantaja on alilaamanni Anders Japson Buresta, joka tunnetaan arkipiispa Jakob Ulfinpojan kirjeestä 28.2.1507.
Jotkut sukulinjat ja suvun jäsenet tunnetaan nimillä Bure, Burman ja Burensköld. Jotkut sukuhaarat on aateloitu. Tunnetuimmat suvun yhteydet Suomeen tulevat Hannu Laurinpoika Björnramin ja Svinhufvud-suvun jälkeläisten kautta. Lisäksi Westzynthius-suku polveutuu osittain Bure-suvusta, ja se on samalla yksi Sursill-suvun päähaaroja.
Spectre (albumi)

Kiertue

Laibach esitti Spectren kappaleita kiertueillaan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa vuosina 2014 ja 2015. Suomessa oli kaksi konserttia: Helsingissä Tavastia-klubilla 16. maaliskuuta 2015 ja Tampereen Klubilla 18. maaliskuuta 2015.
Pohjois-Amerikan kiertueen rahoittamisessa yhtye turvautui Indiegogo-joukkorahoituskampanjaan.
Promiskuiteetti

Promiskuiteetti kuvaa sosiaalista sukupuolten vapaata yhteiselämää. Yleensä promiskuiteettillä tarkoitetaan yhteiskunnallista tilaa, jossa ei ole avioliittoja tai muita pysyviä sukupuolisuhteita, vaan ihmiset harrastavat seksiä vapaasti eri kumppanien kanssa.
Ihmisten lähimmät sukulaiset simpanssit ja etenkin bonobot elävät promiskuiteetissa: yhteisössä on useita uroksia ja naaraita ja kaikki naaraat parittelevat useiden urosten kanssa ja päinvastoin. Bonobot parittelevat myös saman sukupuolen edustajien kanssa.

Ihmisten promiskuiteetti

Vuonna 2008 yhdysvaltalainen yliopistotutkimus totesi eräiden Pohjois-Euroopan maiden olevan maailman promiskuiteettisimmasta päästä, Suomi ensimmäisenä. Tutkimus mittasi yhdenyönsuhteita, asenteita irtoseksiin ja seksikumppaneiden määrää.
Tutkijoiden mukaan tulokset saattoivat kertoa ”naisten ja miesten promiskuiteetin lisääntyvästä sosiaalisesta hyväksynnästä”. Tähän saattoivat liittyä uskonnollisen paheksunnan väheneminen, naisten aiempaa paremmat tulot, tasa-arvo ja entistä seksuaalisempi populaarikulttuuri.
Keskimäärin miehet väittivät harrastaneensa seksiä useamman kumppanin kanssa kuin naiset.

Syrjähypyt

Yhdysvaltalaisessa tutkimuksessa vuonna 1994 pitkäaikaisessa suhteessa olevista naisista kovin harva oli harrastanut jonkun ulkopuolisen kanssa seksiä viimeisten kolmen kuukauden aikana. Lesboilla luku oli vieläkin alhaisempi kuin heteronaisilla.

Moniavioisuus

80–85 prosenttia ihmiskulttuureista on moniavioisia, mutta niissäkin vain harvalla on useita puolisoita. Useimmat kulttuurit ovat polygyynisiä (monivaimoisia). Monimiehisyys polyandria on sallittua varsin harvoissa kulttuureissa.
Länsimaissa tyypillisin parisuhdemuoto on yksiavioisuus, tarkemmin määriteltynä sarjamonogamia, kahden ihmisen välinen seksisuhde, jollaisia samalla ihmisellä on useita peräkkäin.
Yhdysvalloissa vajaa puolet homomiesten parisuhteista on monogaamisia.

Historia

1800-luvulla eräät tutkijat kuten antropologi Johann Jakob Bachofen uskoivat promiskuiteetin olleen ihmiskunnan alkuperäinen tila (”alkukantainen promiskuiteetti”). Tämän käsityksen kannattajat vetosivat siihen, että monissa kulttuureissa sukulaisuus on laskettu pelkästään äidin puolelta ja olettivat tämän johtuneen siitä, että promiskuiteetin johdosta useimmiten olisi ollut mahdollista tunnistaa lapsen vanhemmista vain äiti, ei isää. 1900-luvulla tämä käsitys enimmäkseen hylättiin, mm. Edvard Westermarck, avioliiton historiaan syvällisesti perehtynyt suomalainen filosofi, sosiaaliantropologi ja sosiologi, esitti vahvoja todisteita sen puolesta, että ainakin jo sivistyskehityksen aivan ensi askelilla yksiavioisuus on ollut aivan normaali ja luonnollinen miehen ja naisen välisen yhteiselämän muoto.
Aeroflotin lento 217

Tapahtumat

Lento 217 oli tilauslento Pariisista Moskovaan, joka otti matkan varrella Leningradista kyytiin lisää matkustajia. Leningradista lähdettäessä lennolla oli 164 matkustajaa: 118 neuvostoliittolaista (kaksi turistiryhmää ja 23 matkustajaa, jotka olivat varanneet lippunsa itse), 38 chileläistä, kuusi algerialaista ja yksi itäsaksalainen ja australialainen.
Lento lähti Leningradista kello 20.59. Matkalentokorkeus oli 9 000 metriä, josta miehistö sai luvan laskeutua ensin 7 200 metriin ja sitten 1 800 metriin. Lähestymisen aikana koneen ollessa noin 1 200 metrin korkeudella lennonjohto antoi miehistölle lähestymisohjeita, tuoreen tiedon ilmanpaineesta ja luvan laskeutua 400 metriin. Miehistö kuittasi tiedot koneen ollessa noin 750 metrin korkeudella. Sen jälkeen koneesta ei enää kuulunut mitään: miehistö ei ilmoittanut saapuneensa 400 metriin eikä vastannut lennonjohdon kutsuihin, ja lopulta kone katosi tutkasta.
Koneen hylky löydettiin 11 900 metrin päästä lentoasemalta. Ensimmäisenä maahan osui vasen siipi kello 21.49.22. Seuraavana maahan osui nokka, jolloin kone tuhoutui. Noin 320 metrin päässä ensimmäisestä kosketuksesta koneen hylky osui puihin metsän reunassa. Se raivasi metsään 200 metriä pitkän, kapenevan aukion. Kaikkiaan romua levisi 550×80 metrin alueelle. Kaikki 164 matkustajaa ja kymmenen miehistön jäsentä menehtyivät.

Tutkinta

Tutkintakomission mukaan koneen kaikki järjestelmät toimivat normaalisti ennen maahansyöksyä. Sääolosuhteissakaan ei ollut sellaisia poikkeavuuksia, jotka olisivat voineet johtaa onnettomuuteen. Lennonjohtajan todettiin tehneen virheitä: hän antoi lähestymissuunnan vasta kapteenin pyydettyä sitä, eikä korjannut, kun kapteeni kuittasi ilmanpaineasetuksen väärin. Tämä ei kuitenkaan voinut aiheuttaa onnettomuutta, sillä väärällä ilmanpaineasetuksellakin kone olisi ollut 200 metrin korkeudessa mittarien näyttäessä 400 metriä, mikä olisi ollut turvallinen lentokorkeus.
Koneen lentäessä 800 metrissä ja 560 km/h nopeudella miehistö aloitti viimeisen laskeutumisen. Sen aikana nopeus kiihtyi 620 km/h:iin ja kone ohitti sille määrätyn 400 metrin korkeuden ilman, että miehistö reagoi millään tavalla tai ilmoitti lennonjohdolle. Vajoamisnopeus oli 20 m/s ja moottorit olivat koko ajan tyhjäkäynnillä. Maahan osuessaan koneen vajoamisnopeus oli 12 m/s ja se oli kallistunut 22,5 astetta vasemmalle. Korkeusvakaaja oli säädetty yhden asteen vaakatason alapuolelle, ja laskutelineet olivat ylhäällä, laskusiivekkeet olivat vedettyinä sisään ja spoilerit alhaalla.
Tutkintakomission mukaan miehistön toiminta lähestymisen aikana noin 600–740 metrin korkeuteen asti oli normaalia. Komissio totesi, että kone joutui 500–600 metrin korkeudessa ”odottamattomiin olosuhteisiin”, jotka estivät miehistöä oikaisemasta konetta ajoissa. Mahdollisina syinä pidettiin salamaniskun aiheuttamaa miehistön toimintakyvyttömyyttä sekä ohjausjärjestelmän vikaa.
Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunta

Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunta (ruots. Besvärsnämnden för olycksfallsärenden, engl. Employment accidents appeal board) on Suomen työtapaturmavakuutuksen lakisääteinen muutoksenhakuelin. Lautakunnan nimi oli vuoteen 2005 tapaturmalautakunta.

Tehtävät

Lautakunta käsittelee ensimmäisenä muutoksenhakuasteena tapaturmavakuutuslainsäädäntöön kuuluvia valitusasioita. Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakuntaan valitetaan vakuutuslaitoksen lakisääteistä tapaturmavakuutusta koskevista päätöksistä, jotka koskevat lähinnä työtapaturmia, ammattitauteja, maatalousyrittäjien työvahinkoja sekä varusmiesten sotilastapaturmia ja palvelussairauksia. Vuonna 2013 käsiteltiin 4 609 asiaa ja käsittelyaika oli keskimäärin 184 päivää.
Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnan lainvoimainen päätös pannaan täytäntöön niin kuin riita-asiassa annettu lainvoimainen tuomio. Valittajana on yleensä vahingoittunut. Tapaturmavakuutuksen ottaneella työnantajalla ei yleensä ole valitusoikeutta. Poikkeuksena ovat niin sanotut perustevalitukset, jotka koskevat tapaturmavakuutuksen vakuutusmaksun perustetta.
Lautakunnan päätöksistä haetaan muutosta vakuutusoikeuteen.

Lautakunnan organisaatio

Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnalla on päätoiminen puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa, kolme lakimies- ja lääkärijäsentä sekä kuusi työmarkkinajärjestöjen nimeämää jäsentä. Valtioneuvosto nimittää puheenjohtajan toistaiseksi ja jäsenet viideksi vuodeksi kerrallaan.
Lautakunnan kustannuksista vastaavat vakuutusyhtiöt maksutulojensa mukaisessa suhteessa.
Epäitsenäinen kauppala

Epäitsenäinen kauppala Ruotsissa

Epäitsenäinen kauppala (ruots. municipalköping) oli Ruotsissa 1930-luvulta lähtien nimitys 13 pienelle kauppalalle, joista 12 oli saanut kauppalanoikeudet ala- tai vapaakauppalana ennen vuoden 1862 kunnallislakien voimaanastumista. Poikkeuksena tästä oli Nybro, joka sai vapaakauppalanoikeudet vuonna 1865. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa nämä 13 kauppalaa katsottiin aivan liian pieniksi, jotta ne voisivat muodostaa oman kauppalakuntansa. Nämä kauppalat jäivät osaksi maalaiskuntaa, ja käytännössä ne rinnastettiin taajaväkisiin yhdyskuntiin. Käsitettä epäitsenäinen kauppala käytettiin erottamaan ne taajaväkisistä yhdyskunnista ja oman kuntansa muodostavista kauppaloista. Vuonna 1919 päätettiin, että jatkossa kaikki uudet kauppalat tulisivat muodostamaan oman kunnan. Epäitsenäiset kauppalat lakkautettiin sen jälkeen asteittain vuoteen 1956 mennessä.
On syytä huomata, että eräät paikat ovat entisaikoina kutsuneet itseään kauppaloiksi, vaikka ne eivät ole ikinä kauppalanoikeuksia saaneetkaan. Esimerkkejä ovat Almvik, Avesta, Lyckeby, Torekov ja Åhus.
Ahonkylän flikat

Ahonkylän Flikat on suomalainen neljän tytön muodostama lauluyhtye Ilmajoelta. Yhtye syntyi keväällä 1972. Vakavammin he alkoivat suhtautua lauluharrastukseensa seuraavana vuonna, kun maankuulu ilmajokinen musiikkimies Lasse Lintala otti heidät ohjaukseensa. Lintala ohjasi yhtyettä parikymmentä vuotta.
Sérresin arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaisella ajalle. Löydökset ovat peräisin arkeologisista kohteista eri puolilta Sérresin alueyksikön aluetta, mukaan lukien Promachónaksen myöhäisen neoliittisen kauden asutuksesta ajalta 5200–4500 eaa. sekä antiikin ajan kaupungeista Sirris (nykyinen Sérres), Berge (nykyinen Néos Skopós), Argilos, Terpne ja Trailos (Tragilos). Museossa on myös joitakin löytöjä Amfipoliista, mutta suurin osa sen löydöistä on Amfípolin arkeologisessa museossa. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, hautakiviä, votiivistelejä, piirtokirjoituksia, reliefejä, keramiikkaa, rahoja ja koruja. Bysanttilaiselta ajalta kokoelmiin kuuluu muun muassa marmorisia ikoneita.