Taekwondo

Historia

Taekwondo kehittyi saaden vaikutteita jopa 2 000 vuotta vanhoista korealaisista taisteluperinteistä, sellaisista kuten tae kyon (potkutaistelu) ja su bak gi (vrt. japanilainen jujutsu tai korealainen hapkido). Näiden lajien vaikutus on tosin verraten pieni, sillä taekwondo on saanut eniten vaikutteita Shōtōkan-karatesta. Ensimmäinen Kwan-koulu perustettiin Koreassa 1975, mutta yhtenä lajin merkittävimmistä kehittäjistä pidetään kenraali Choi Hong Hitä (1918–2002), joka alkoi kehittää Odogwanista modernin kaltaista lajia Korean armeijan 29. divisioonassa. Vuonna 1955 komitea nimesi lajin taekwondoksi ja aloitti lajin levittämisen yliopiston ja armeijan keskuuteen. Choi Hong Hi perusti 1966 International Taekwon-Do Federationin ja jatkoi lajin levittämistä kamppailulajina maailmalle. Poliittiset syyt johtivat World Taekwondo Federationin perustamiseen 1973. On huomattava, että WT on urheilulajin kattojärjestö, kun taas Kukkiwon vastaa lajin opetuksellisesta sisällöstä. ITF on kamppailulajin organisaatio sekä kilpailuissa että lajin sisällössä. Aikojen saatossa molemmista järjestöistä on lohjennut pienempiä järjestöjä.
Nykyään taekwondo on maailman harrastetuin kamppailu-urheilulaji. Sitä harrastaa noin 70 miljoonaa ihmistä lähes 200 maassa. Taekwondon arvokisat ovat kansainvälisimpiä urheilukilpailuita kaikki urheilulajit huomioon ottaen. MM-kisoissa on parhaimmillaan ollut yli 120 maata. Kaikki urheilulajit huomioiden taekwondo on maailman 10. harrastetuin urheilulaji ja kaikkein harrastetuin kamppailulaji, jos statusta arvioidaan lajia harrastavien urheilijoiden määrän tai urheilijoiden kansallisuuksien määrän suhteen. 
Taekwondon toi Suomeen korealainen mestari Dae Jin Hwang vuonna 1979. Suomen Taekwondoliitto perustettiin 1980. Suomen Taekwondoliitto liittyi 1982 Maailman Taekwondoliittoon (WT) ja Euroopan Taekwondounioniin (ETU). Tampereelta, Hämeenlinnasta ja Vantaalta olevat entiset WTF-harrastajat perustivat Suomen ITF-liiton 1987. 
WT:n säännöin käytävä taekwondo-ottelu saavutti olympiastatuksen Sydneyssä 2000 oltuaan ensin näytöslajina Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992. Suomalaisista taekwondourheilijoista on olympialaisiin osallistunut Sydneyssä Kirsimarja Koskinen ja Veera Liukkonen, Ateenassa 2004 Teemu Heino, sekä Lontoossa 2012 Suvi Mikkonen.

Kilpailusäännöt

WT-ottelu on täyskontaktiurheilua, jossa pyritään voittamaan vastustaja keräämällä tätä enemmän pisteitä tai tyrmäämällä tämä. Lyönnit päähän ovat kiellettyjä, joten pisteitä kerätään pääasiassa potkuilla, jotka on sallittu täydellä kontaktilla vyötärön yläpuolelle – myös päähän. WT-ottelussa käytetään suojia päässä, jaloissa ja käsissä sekä vartalossa. Potkuista vartaloon saa kaksi pistettä, selän kautta ympäri pyörähtävistä vartalopotkuista kolme pistettä, suorista potkuista päähän kolme pistettä sekä selän kautta pyörähtävistä potkuista päähän neljä pistettä. Voimakkaista ja hyvin ajoitetuista suorista lyönneistä vartaloon saa yhden pisteen. Perinteisesti pisteitä WT-tyylin ottelussa ovat jakaneet 3-4 piste-, eli kulmatuomaria, mutta erilaisia elektronisesti pisteosumat tunnistavia järjestelmiä kehitetään jatkuvasti ja niitä on jo käytettykin aina EM- ja MM-turnauksia myöten. Olympialaisissa on toistaiseksi pitäydytty perinteisessä tuomaripisteenannossa, mutta toukokuussa 2011 maailman taekwondoliitto (WT) ilmoitti vuoden 2012 olympiakilpailuissa käytettävän elektronisesti potkut tunnistavia rintasuojuksia.
ITF:n säännöin käytävässä taekwondo-ottelussa kontakti on rajoitettu hallittuihin suorituksiin, ja liian kova kontakti on kielletty. Potkusta vartaloon saa 2 pistettä, potkusta päähän 3 pistettä ja lyönnistä saa aina yhden pisteen. Ottelussa ideana on nopea liike ja erittäin nopeat, terävät ja hallitut liikkeet. Pistealueeseen kuuluvat pää, rintakehä ja kyljet. Tekniikoita ei saa suorittaa selän puolelle tai vyön alle. Tyrmäykset eivät ole sallittuja, vaikka niin sanottu tekninen tyrmäys onkin mahdollinen. ITF-ottelussa käytetään suojia käsissä ja jaloissa. Juniorit saavat käyttää kypärää, lapsilla se on pakollinen. Vartalopanssareita ei käytetä ITF- otteluissa. 
Molemmissa taekwondoliitoissa kilpaillaan myös liikesarjoissa (WT:llä nimityksenä poomse ja ITF:llä tul). ITF-liitossa kilpaillaan lisäksi murskauksessa. Murskaukset on jaettu voima- ja erikoistekniikkamurskauksiin, joista edellisessä kilpaillaan hajotettavien puu- tai muovilautojen määrässä erilaisilla käsi- ja jalkatekniikoilla ja jälkimmäisessä pyritään erilaisilla hyppypotkuilla saamaan riittävän kova osuma mahdollisimman korkealla olevaan maaliin.

Erityispiirteitä

Potkut ovat taekwondossa merkittävässä osassa verrattuna moniin muihin itämaisiin kamppailulajeihin. Perusharrastajalle molemmat taekwondoliitot tarjoavat potkujen lisäksi myös kattavan määrän torjuntoja ja lyöntejä, jotka tekevät taekwondosta tehokkaan ja suoraviivaisen itsepuolustus- ja taistelulajin. 
Nimi taekwondo tulee korean kielen sanoista tae (jalka, hyppy, potku, murskaaminen jalalla), 
kwon (nyrkki, käsi, lyönti, isku, murskaaminen kädellä) ja do (ajatus, tie, tapa, taito, periaate). Suomeksi taekwondo on käännetty ”jalan ja käden tieksi”. Kukkiwon translitteroi sanan 'taekwondo' ilman väliviivaa, kun ITF käyttää muotoa 'taekwon-do'.
Kukkiwon puhuu taekwondon hengestä termillä hongik-ingan, jolla tarkoitetaan taipumatonta, rauhaa rakastavaa ja rehellistä asennetta. ITF:n harjoittelijan pääperiaatteet ovat: kohteliaisuus, rehellisyys ja uutteruus, itsehillintä sekä lannistumaton henki.

Taekwondo elokuvissa

Taekwondo ei noussut yhtä tunnetuksi, kuin karate levisi länsimaissa elokuvien kautta 1970-luvulta lähtien. Yhdysvaltalainen näyttelijä Chuck Norris harjoitteli alun perin taekwondoa ja tang soo dota, mutta oteltuaan karateturnauksissa hänet liitettiin usein karatenäyttelijäksi. Loren Avedon loi pientä tunnettavuutta taekwondoina 1990-luvulla muutamissa toimintaelokuvissa.