google/wiki40b huggingface dataset:
Siirappi

Lääkesiirappi

Siirappi lääkeaineiden pohjana koostuu konsentroidusta tai saturoidusta seoksesta sokeria ja tislattua vettä. Englantilaisessa Pharmacopoeiassa yksinkertainen siirappi on valmistettu lisäämällä 1 kg valmistettua sokeria 500 cm³ (0,5 litraa) kiehuvaan tislattuun veteen kuumentaen, kunnes se on liuennut, ja lisäten kiehuvaa tislattua vettä, kunnes seoksen kokonaispaino on 1,5 kg. Seoksen ominaispainon tulisi olla 1,33. Tämä on 66° Brixin seosta.
Aromisiirappi tehdään lisäämällä aromeja tavalliseen siirappiin. Esimerkiksi syrupus aromaticus valmistetaan lisäämällä annoksia appelsiiniesanssia ja ceyloninkanelivettä yksinkertaiseen siirappiin. Samalla tavalla lääketieteelliset siirapit valmistetaan lisäämällä tai liuottamalla lääkeaineita tavalliseen siirappiin.

Baarisiirappi

Cocktailien valmistukseen käytettävää siirappia kutsutaan "baarisiirapiksi". Baarisiirappi tehdään liuottamalla kidesokeria kuumaan veteen ja jäähdyttämällä seos, kun sokeri on täysin liuennut. Sekoitussuhde on tyypillisesti välillä 1:1–2:1. 
Kidesokeri ei sellaisenaan helposti liukene kylmiin juomiin, jotka kuuluvat joihinkin drinkkiresepteihin. Nestemäinen baarisiirappi sekoittuu helposti toisten nesteiden kanssa, mikä tekee siitä käytännöllisen vaihtoehdon kidesokerille.
Täydelliset naiset (1. tuotantokausi)

Tuotanto

Marc Cherry kirjoitti käsikirjoituksen Täydellisten naisten pilottijaksoa varten ja sitä tarjottiin kuudelle eri televisiokanavalle (CBS, NBC, Fox, HBO, Showtime ja Lifetime), joista kaikki torjuivat tarjouksen. Cherry muokkasi jakson käsikirjoitusta ja tarjosi sitä ABC:lle, joka oli vaikuttunut ja tilasi sarjaa 13 jakson verran. Käsikirjoitus nähtiin ”komediaa sisältävänä saippuaoopperana”. Sarjan kuvaukset alkoivat maaliskuussa 2004 Universal Studios Hollywoodin Colonial Streetillä.
Kauden tuotti Touchstone Television (nykyään ABC Studios) ja Cherry Productions ja sitä esitti ABC. Vastaavia tuottajia olivat Cherry, Michael Edelstein, Charles Pratt Jr. ja Tom Spezialy. Käsikirjoittajina toimivat Cherry, Oliver Goldstick, Spezialy, John Pardee, Joey Murphy sekä Chris Black; tuottajat Alexandra Chunningham, Tracey Stern ja Patty Lin. Koko sarjan kauden ajan ohjaajia olivat muun muassa Charles McDougall, Arlene Sanford, Larry Shaw, Jeff Melman, Fred Gerber, David Grossman ja John David Coles. Sarjan musiikin sävelsivät Steve Bartek ja Steve Jablonsky kun taas sarjan tunnussävelmän tuotti Danny Elfman.
Tornion vaakuna

Tornion vaakuna on Tornion kaupungin tunnus, joka on samalla puhuva vaakuna. Aihe on kaupungille jo vuonna 1621 vahvistetun sinetin mukainen.
Vaakunan selitys kuuluu ”hopeakentässä punainen kirkontorni, jonka katto keski- ja kulmahuippuineen sekä ovi-, ikkuna- ja ampuma-aukot ovat siniset.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Tornion kaupunginvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. maaliskuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. kesäkuuta samana vuonna.
Kelly Lynch

Yksityiselämä

Lynch on naimisissa Mitch Clazerin kanssa, ja heillä on yksi tytär. Lynch on Sheryl Crowin paras ystävä. Hän on toiminut myös mallina.
Young & Rubicam

Historiaa

Young & Rubicamin historia juontuu Philadelphiassa vuonna 1923 syntyneeseen mainostoimistoon, jonka perustajat olivat sikäläisessä N. W. Ayer -toimistossa työskennelleet John Orr Young ja Raymond Rubicam. Kolmen vuoden kuluttua toimisto muutti New Yorkin Madison Avenuelle, jonka numerossa 285 se toimi 87 vuotta. Raymond Rubicam palkkasi toimistoon akateemisten hakijoiden sijasta itsensä kaltaisia, vähän koulutettuja mutta erikoisia tyyppejä, ja Young & Rubicam alkoi saada mainetta luovana ja boheemina työympäristönä vapaine työaikoineen. Toisaalta Rubicam korosti myös tutkimustyön merkitystä ja vannoi, että toimiston ideat perustuivat aina tosiasioihin. Tutkimustoiminnan johtoon palkattiin Northwestern-yliopiston mainonnan ja journalismin professori George Gallup, joka kasvatti toimiston tutkimustoiminnan 400 hengen maanlaajuiseksi verkostoksi. Vuonna 1935, työskennellessään yhä Y&R:llä, Gallup perusti haastattelututkimuksia tekevän American Institute of Public Opinion -yrityksen, joka nykyisin toimii nimellä TNS Gallup ja kuuluu Young & Rubicamin tavoin WPP:n omistuksiin. John Orr Young vetäytyi yrityksen toiminnasta jo 1934 ja myös Raymond Rubicam jäi kasvavasta ja menestyvästä yrityksestään eläkkeelle 1944 ryhtyäkseen kirjailijaksi, mutta tuo haave jäi toteutumatta.
Vuonna 1988 Young & Rubicam osti vähemmistöosuuden suomalaisesta Oy Mainos Taucher Reklam Ab:stä, jonka nimeksi tuli Taucher Young & Rubicam. Yritys meni konkurssiin Suomen 1990-luvun alun lamassa.
3-pentanoni

Valmistus ja käyttö

3-pentanonia valmistetaan dekarboksyloimalla propaanihappoa. Tässä reaktiossa katalyyttinä käytetään mangaanidioksidia, zirkoniumdioksidia tai toriumdioksidia. Toinen tapa on eteenin hydroformylointi, jota katalysoivat kobolttikompleksit. Yhdistettä käytetään maalien liuottimena ja lätöaineena valmistettaessa orgaanisia yhdisteitä, kuten trimetyylifenolia, E-vitamiinia, väriaineita ja herbisideja. Sitä voidaan käyttää myös hajusteissa.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikaisessa altistumisessa aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Pidempiaikainen ja toistuva altistuminen nesteelle kuivattaa ihoa.
Kuperkeikka

Kuperkeikka on maassa tehtävä liike. Kuperkeikan voi tehdä etu- sekä takaperin. Kuperkeikka muistuttaa suureksi osaksi volttia. Kuperkeikkaa käytetään yleensä akrobatiassa pehmeänä laskuna esimerkiksi käsiseisonnasta tai hypystä. Kuperkeikan voi tehdä myös ilmasta maahan kädet edellä, jota kutsutaan lentokuperkeikaksi.

Kuperkeikan tekeminen

Yleisimmässä kuperkeikassa tekijä käy kippurassa kuperkeikan aikana. Lähtö tapahtuu kyykystä. Etuperinkuperkeikassa laitetaan kädet eteen maahan ja ponnistetaan jaloilla eteenpäin käsien ja pään yli. Jalkojen pitää olla suorassa ja kiinni toisissaan kuperkeikan tässä vaiheessa ja leuan pitää olla kiinni rinnassa. Tämän jälkeen jalat menevät kippuraan ja kädet ottavat jaloista kiinni, että tekijä pääsee kuperkeikan onnistuneesti jaloilleen takaisin. Tekijän ei kannata ponnistaa lopussa itseään käsien avulla takaisin ylös seisaalleen.

Erilaisia kuperkeikkoja

Kuperkeikkoja on erilaisia. Yleisin on mennä kippuraan ja olla jalat kiinni toisissaan. Lentokuperkeikka aloitetaan seisaaltaan ja hypätään ilmasta kädet edellä maahan. Sitten tekijä pyörähtää kuperkeikan maahan tullessa samalla tavalla kuin normaalinkin. Lentokuperkeikan pitää olla liukuva, ja sen pitää pehmeyttää laskua. Toinen, hieman helpomman tuntuinen lentokuperkeikka tapahtuu niin, että hypätään ilmasta jaloilleen ja pyörähdetään sujuva kuperkeikka. Tätä tyyliä käytetään yleensä hyppäämällä jostain korkealta, sillä onnistunut kuperkeikka pehmentää laskua. Hieman vaikeampi kuperkeikka saattaa olla haarakuperkeikka. Alku tapahtuu jalat haaralla. Tämä kuperkeikka on samantapainen kuin normaali kuperkeikka, mutta jalat ovat suorina ja haaralla koko ajan. Tempusta tekee haarallaan olevat jalat vaikean, sillä aluksi on yleensä vaikea päästä ylös haarakuperkeikasta. Haarakuperkeikan voi tehdä joko eteen tai taaksepäin.
Golkonda

Golkondan sulttaanikunta

Golkonda oli islamilaisesta Delhin sulttaanikunnasta 1300-luvun puolivälissä irtautuneen Bahmanin sulttaanikunnan pääkaupunki noin vuodesta 1365 lähtien aina vuoteen 1512 asti. 1400-luvun lopulla Bahmanin valtakunta alkoi hajota keskenään kilpaileviksi sulttaanikunniksi ja vuonna 1518 supistuneen valtakunnan itäinen osa julistautui itsenäiseksi turkkilaissyntyisen Kuli Kutb Šahin johdolla, pääkaupunkinaan Golkonda.
Bahmanin valtakunnan hajoamisesta syntyneet viisi sulttaanikuntaa kilpailivat keskenään, mutta ne pyrkivät myös levittämään šiialaista islaminuskoa etelän hindulaisille alueille, missä niillä oli vastassaan Vijayanagaran valtakunta. Vuonna 1565 Golkonda, Ahmednagar, Bidar ja Bijapur liittoutuivat Vijayanagaraa vastaan ja kukistivat sen Talikotan taistelussa. Seuraavina vuosikymmeninä Golkonda ja Bijapur ottivat suurimman osan Vijayanagaran alueista hallintaansa. 1500-luvun lopulla Muhammad Kuli Kutb Šah rakennutti valtakunnalleen uuden pääkaupungin Golkondan lähistölle Hyderabadiin.
1500-luvulla Pohjois-Intiaan syntynyt suurmogulien valtakunta ulotti valloituksensa seuraavalla vuosisadalla myös Deccanin ylängölle, ja Ahmednagarin kukistuttua vuonna 1632 myös Golkondan sulttaanit joutuivat tunnustamaan suurmogulien ylivallan, vaikka säilyttivätkin vielä nimellisen itsenäisyyden. Lopullisesti Golkonda kukistui vuonna 1687, kun suurmoguli Aurangzeb valloitti alueen. Sen jälkeen Golkonda raunioitui.

Golkondan linnake

Tärkein yksittäinen Golkondan rakennuttaja oli vuosina 1550–1580 hallinnut Kutb Šah -dynastian neljäs hallitsija Ibrahim Kuli Kutb Šah Wali, joka linnoitti kaupungin.
Golkonda on rakennettu 120 metriä korkealle kukkulalle. Linnoitusta ympäröi kolme muurikehää, joista uloimmaisen ympäri kulkee vallihauta. Uloin, 5–10 metrin paksuinen muuri suojaa Golkondan kaupunkia. Keskimmäinen muuri on tuplamuuri, joka kulkee kukkulan juurella sen ympäri, ja sisimmäinen ympäröi linnoitusta yhdessä luonnollisten kallionjärkäleiden kanssa. Seitsemän kilometrin mittaisilla muureilla on 87 bastionia tykkejä varten, kahdeksan porttia ja neljä laskusiltaa. Sisällä kaupungissa on lukuisia asuntoja, saleja, temppeleitä, moskeijoita, varastoja, talleja, paviljonkeja ja puutarhoja.
Kukkulan huipulla sijaitsee Bala Hissarin paviljonki.
Linnakkeen pääsisäänkäynti on itäpuolella sijaitseva hyvin koristeellinen Bala Hissarin portti. Lähellä linnoituksen kaakkoiskulmaa on Fateh Darwaza, ”Voiton portti”, joka on saanut nimensä siitä, että suurmoguli Aurangzebin voittoisa armeija marssi portin kautta sisään kahdeksan kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vuonna 1687. Portit on suojattu jättimäisillä rautapiikeillä, jotta niitä ei pystyttäisi valloittamaan sotanorsuilla.
Vuonna 1656 sulttaani Abdullah Kutb Šah rakennutti linnakkeelle laajennusosan, Naya Qilan (’uusi linnake’). Nykyään Hyderabadin golfseura rakentaa paikalle golfkenttää.
Kutb Šah -dynastian hallitsijoiden haudat löytyvät puutarhojen ympäröiminä kilometrin linnakkeen ulkomuurista pohjoiseen.

Timanttikaivokset

Alue tunnetaan erityisesti timanttikaivoksistaan. Sieltä ovat peräisin esimerkiksi Hope-, Koh-i-Noor- ja Regent-timantit.
Batman: Tappava pila

Batman: Tappava pila (Batman: The Killing Joke) on Alan Mooren käsikirjoittama ja Brian Bollandin kuvittama Batman-sarjakuva, joka julkaistiin vuonna 1988. Tarina on julkaistu suomeksi ensimmäisen kerran vuonna 1989 ja uudelleen DC-sankarit, tekijänä Alan Moore -kokoelmassa vuonna 2007.
Sarjakuvassa Batmanin vihollinen Jokeri pakenee Arkhamin vankimielisairaalasta ja yrittää sen jälkeen tehdä komissario Gordonista hullun, todistaakseen että kuka tahansa hyvä ihminen voi seota. Tarinassa myös valotetaan Jokerin menneisyyttä.
Tarinaa pidetään yhtenä merkittävimmistä Batman-sarjakuvista. IGN sijoitti sen kolmanneksi listallaan 25 parhaasta Batman-sarjakuvasta.
Puuhiomo

Puuhiomo on teollisuuslaitos, jossa puuta mekaanisesti hiomalla tuotetaan paperinvalmistuksessa käytettävää mekaanista puumassaa eli hioketta. Aiemmin puuhiomot toimivat usein omina erillisinä laitoksinaan ja puumassa kuljetettiin paperitehtaisiin junalla tai laivalla. Puumassan laatuvaatimusten noustua ovat puuhiomot siirtyneet toimimaan osana paperitehtaita. Usein puhutaan paperitehtaan massaosastosta, josta puuhioke pumpataan suoraan paperikoneelle putkia pitkin. Puuhioketta ei pidä sekoittaa kemiallisesti valmistettuun puumassaan eli selluun. Hiokkeita ovat PGW (Pressure Groundwood) eli painehioke ja SGW (Stone Groundwood) eli hioke. Lisäksi mekaanista puumassaa valmistetaan myös hiertämällä. Hierteitä ovat TMP (Thermomechanical pulp) eli kuumahierre ja CTMP (Chemithermomechanical pulp) eli kemikuumahierre. TMP:n valmistuksessa hake on ennen kuidutusta esikäsitelty höyryllä ja CTMP:n valmistuksessa lisäksi myös kemikaaleilla.

Historiaa

Saksalainen kutomomestari Friedrich Gottlob Keller kehitti vuonna 1844 menetelmän jolla vedessä pyörivällä hiomakivellä jauhettiin puusta massaa joka soveltui lumppumassaan sekotettuna paperin valmistuksen. Paperin kysyntä oli kasvanut voimakkaasti 1800-luvun alkupuolella eikä perinteistä paperin raaka-ainetta lumppuja ollut enää riittävästi saatavilla. Talousvaikeuksiin joutunut Keller myi mentelmänsä vuonna 1846 Heidrich Voelterille joka jatkoi hiomakoneen kehittämistä. Voelter esitteli kehittelyn tuloksena syntyneen teolliseen tuotantoon soveltuneen hiomakoneen Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1867.

Perinteisen puuhiomon tuotantoprosessi

Seuraavassa on kuvattu ensimmäisten - 1900-luvun alkupuolen - puuhiomoiden tuotantoprosessi yksinkertaistettuna.
Hiomot sijaitsivat yleensä koskien yhteydessä hiomakoneiden voimansaannin vuoksi. Paperipuut tulivat hiomoille yleensä uittamalla, koska muutakaan kuljetusmuotoa ei ollut. Sen jälkeen ne katkaistiin hiomakoneiden kitoihin sopiviksi. Tämän jälkeen puut kuorittiin kuorimarummussa tai aiemmin käsin.
Kuorimon jälkeen puupöllit siirtyivät hiomakoneille. Hiomakoneet toimivat aluksi suoralla vesivoimalla, mutta myöhemmin sähköllä. Myös höyrykonetta käytettiin joissakin tapauksissa.
Hiomakoneen jälkeen olevassa seulassa massasta erotettiin suuremmat tikut ja lajittelijat erottelivat loput. Tämän jälkeen massa siirtyi saottajiin. Saottajissa massasta erotettiin vesi, ja massa jäi veden pinnalle. Lopuksi hioke kuivattiin yleensä Kamyr-kokoojakoneessa suuriksi levyiksi.
Tämän jälkeen isot levyt leikattiin pienemmiksi levyiksi, pinottiin ja puristettiin verkkojen avulla. Tämän jälkeen verkot poistettiin ja levyt ladottiin paaleiksi. Hiokkeen kuivuus oli noin 60 %. Massaan lisättiin erilaisia myrkkyjä pilaantumisen estämiseksi. Massan pilaantuminen oli suuri ongelma puuhiomoiden toiminnassa. Tämän vuoksi hiomot toimivat nykyään osana paperitehtaita. Kuivaamisen jälkeen hiokepaalit siirrettiin varastoon kapearaiteisella käsin työnnettävällä vaunulla. Lisäksi eri vaiheiden välillä saattoi olla varastointivaiheita tarpeen mukaan.
Tuomas Näsi

Tuomas Hermanni Näsi (s. 14. lokakuuta 1979 Helsinki) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. 
Näsi voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 2000 ajalla 10,55. 60 metrin hallimestaruuden hän voitti vuonna 2003.
Näsin ennätys 100 metrillä on Lahdessa 19. elokuuta 2000 juostu 10,45. Joukkue Samsa Tuikka, Kari Louramo, Tommi Hartonen ja Tuomas Näsi juoksi 4 × 100 metrin viestissä 2. elokuuta 2000 ajan 39,42, joka on kaikkien aikojen kuudenneksi paras suomalaisaika.
Missä rastamies nukkuu

Juoni

Bändi hukassa -kirjasta tutun Johnnyn tarina jatkuu, kun päähenkilö Sebastian on lähtenyt Prahaan tekemään haastattelua hänestä Tähtivaeltajaan, sekä tuomaan rojaltit hänen levystään. Johnny menee naimisiin Claran kanssa, joka on puoliksi romanialainen ja mustalainen. He lähtevät pakettiautolla matkalle Romaniaan etsimään pienessä kylässä sijaitsevaa Claran isoisän taloa. Sebastian lähtee matkalle mukaan kuskiksi. Matkan aikana he pelastavat Claran isän (jonka Sebastian sattumalta on nähnyt) sirkuksesta, jossa hän on töissä tyrannimaisen sirkuksen johtajan alamaisena. Eräässä mustalaisleirissä Sebastian kohtaa kauniin Batzeban, jonka kanssa rakastelee. Seurue pääsee perille talolle, josta löytävät isoisän kuolleena. Johnny ja Clara jäävät pitämään tilaa, ja Sebastian elelee aikansa mukana, kunnes palaa takaisin Suomeen. Puolen vuoden kuluttua Sebastian saa terveiset videonauhalla, jossa Johnny ja Clara esittelevät vihannoivaa tilaansa, kertovat saavan oman lapsen (kahden adoptoidun lisäksi). Lisäksi Batzeba on myös tullut raskaaksi ja saanut lapsen.
Britannian Grand Prix 1951

Kilpailu

Paalupaikalta lähtenyt José Froilán González ja toisesta ruudusta lähtenyt Juan Manuel Fangio lähtivät heti karkuun muilta Ferrareilta ja Alfa Romeoilta. Ero ei kuitenkaan muutaman kierroksen kuluttua enää kasvanut.
Viime hetkellä kilpailuun ilmoittautuneet BRM:n autot kulkivat hyvin. Autoja ajoivat Reg Parnell ja Peter Walker.
Kierroksella kuusi Fangio saavutti kärjessä ajanutta Gonzálezia ja ohitti tämän kierroksella kymmenen. Pikkuhiljaa Fangio alkoi karata Gonzálezilta.
Consalvo Sanesi tuli varikolle tankkaukseen ja renkaidenvaihtoon. Varikkopysähdys ei kuitenkaan sujunut ongelmitta, sillä vasenta takarengasta ei saatu irti, koska jokin osa autosta oli rikki. Kaksi varikkomekaanikkoa hakkasi rengasta vasaroilla, mutta rengas ei irronnut. Lopulta Sanesi lähti varikolta pois tankattuna, mutta rengasta ei vaihdettu.
Kierroksella 39 González otti taas kärkipaikan haltuunsa ohitettuaan Fangion. Gonzálezin auto toimi hyvin ja se oli nopea. Kun enää viisi kierrosta oli kilpailua jäljellä, González johti minuutilla ja viidellä sekunnilla ja hän alkoi löysätä vauhtiaan. Hän ajoi voittajana maaliin yli viidenkymmenen sekunnin erolla Fangioon, joka ajoi toiseksi. Voitto oli Ferrari-tallille ensimmäinen.
Rheasilvia

Rheasilvia on valtava törmäyskraatteri protoplaneetta-asteroidi Vestan pinnalla. Se on Vestan suurin kraatteri ja lähes yhtä leveä kuin Vesta itse. Kraatteri on geologisessa mielessä suhteellisen nuori, sillä se syntyi noin miljardi vuotta sitten. Vestan Divalia Fossae-repeämälaaksot ovat todennäköisesti syntyneet kraatterin muodostaneen törmäyksen voimasta. Lisäksi monet pienet V-tyypin asteroidit, sekä howardiitti-meteoriitit ovat todennäköisesti Rheasilvian muodostuessa Vestasta irronnutta ainesta. Kraatteri on nimetty Vestan neitsyt Rhea Silvian mukaan.

Ominaisuudet

Rheasilvia sijaitsee Vestan eteläisellä pallonpuoliskolla. Kraatterin keskus sijaitsee kohdassa 301° läntistä pituutta, 75° eteläistä leveyttä, noin 15° Vestan etelänavalta. Rheasilvia dominoi Vestan eteläosia. Sen leveys on noin 500 km ja syvyys noin 19 km. Tämä on erittäin paljon verrattuna Vestaan itseensä, jonka keskimääräinen läpimitta on noin 525 km. Kraatterin keskushuippu on noin 180 km leveä ja lähes kolme kertaa Mount Everestiä korkeampi. Se kohoaa 22 km ympäröivää maastoa korkeammalle ja on Aurinkokunnan toiseksi korkein vuori, ainoastaan Mars-planeetalla sijaitseva Olympus Mons on korkeampi. Rheasilvia peitti muodostuessaan osittain alleen vanhemman jättiläiskraatterin, Veneneian. Rheasilvia osottautui hieman suuremmaksi, kuin aikaisemmista Hubble-avaruusteleskoopin mittauksista arveltiin.
Biseksuaalilippu

Biseksuaalilippu on vuonna 1998 suunniteltu biseksuaalisuutta kuvaava lippu, biseksuaalien lippu.
Lipun suunnitteli Michael Page kasvattaakseen bi-ihmisten näkyvyyttä sekä LGBT-ihmisten että heteroseksuaalien keskuudessa. Biseksuaalilippu on verrattavissa kaikkien seksuaalivähemmistöjen käyttämään sateenkaarilippuun. 
Biseksuaalilipun vaaleanpunainen raita kuvaa homoseksuaalisuutta, tummansininen heteroseksuaalisuutta ja vain keskellä oleva violetti biseksuaalisuutta itseään.
Käyhkäntien kivi

Käyhkäntien kivi on Virolahdella Vaalimaalta Kotolaan vievältä tieltä 600 metriä koilliseen ja uuden valtatie 7:n moottoritielinjauksen pohjoispuolella sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Metsätien ja polun risteyksessä sijaitseva kivi on kooltaan 1x8x4 metriä. Sen kaakkoissivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä jossa on vuosiluku 1722 ja ruotsalaisten hakkausmerkintä kruunu ja F-kirjain. 
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Lepkankaan kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä : Hurppu, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Alapihlajan kivi, Kirkkotien kivi, Sahantauksen kivi, Kallionpellon kivi ja Lepkankaan kivi.
Jaakko Haataja

Jaakko Haataja (23. heinäkuuta 1846 Oulu – 6. elokuuta 1918 Oulu) oli suomalainen Oulussa asunut perämies, runoilija ja merimieslaulujen kerääjä.
Haataja kävi Oulun ala-alkeiskoulun 1856–1857 ja Oulun merikoulun 1871–1872. Hän suoritti laivurin tutkinnon 1872 ja perämiehen tutkinnon 1883. Haataja oli merillä vuosien 1858–1888 välillä. Tämän jälkeen hän jäi maihin ja työskenteli sitten oululaisessa Åströmin nahkatehtaassa.
Haataja keräsi muistiin merimieslauluja ja -runoja sekä kirjoitti myös itsekin niitä. Hän kirjoitti todennäköisesti myös sanat "Toivon laulu" (Laiva Toivo, Oulu)-nimiseen tunnettuun merimieslauluun, jota fregatti Toivon miehet esittivät Oulussa ensi kerran 1877. Haataja oli itse toiminut Toivo-laivan aliperämiehenä 1874–1875. Haatajan keräämät kokoelmat ovat nykyisin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkistossa jonne hänen poikansa Kyösti Haataja lahjoitti niitä 1905 ja 1915.
Ko (kana)

Alkuperä

Hiragana こ ja katakana コ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 己.

Tarkkeet

Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ご ja ゴ, jotka lausutaan /go/.

Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ko », ja niiden soinnilliset vastineet « go ».
Pierre Henry

Pierre Henry (9. joulukuuta 1927 Pariisi – 5. heinäkuuta 2017 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän vaikutti huomattavasti konkreettisen musiikin kehitykseen. Hän aloitti opintonsa Pariisin konservatoriossa kymmenvuotiaana. Hänelle opetti pianonsoittoa Nadia Boulanger ja lyömäsoitinten soittoa Felix Passerone; lisäksi hän opiskeli Olivier Messiaenin johdolla. Tästä huolimatta Henry suosi ei-musiikillisten äänilähteiden hyödyntämistä musiikissa perinteisten soitinten kustannuksella.
Vuonna 1949 Henry liittyi Pierre Schaefferin viisi vuotta aikaisemmin perustaman elektronisen studion henkilökuntaan RTF:llä. Hän toimi suurimman osan 1950-luvusta Groupe de Recherche de Musique Concrèten johtohahmona. Hän laati luetteloa mistä tahansa äänistä, joita musiikissa potentiaalisesti voitaisiin hyödyntää, ja tästä hän sai inspiraatiota Schaefferin kanssa säveltämäänsä teokseen Symphonie Pour un Homme Seul (1950). Siinä käytetään ihmiskehon ääniä. Vuoden 1951 teos Le Microphone Bien Tempere oli ensimmäinen yritys nuotintaa konkreettista musiikkia.
Vuonna 1952 Henry sävelsi Jean Grémillonin Astrologien elokuvamusiikin. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun konkreettista musiikkia oli tilattu kaupalliseen elokuvaan. Vuotta myöhemmin kantaesitettiin Henryn teos Orpheé 53, joka oli ensimmäinen konkreettista musiikkia edustanut näyttämöteos. Henry teki lukuisissa teoksissa yhteistyötä koreografi Maurice Béjart’n kanssa. Kaikkiaan hän on säveltänyt musiikit yli kolmeenkymmeneen elokuvaan ja näyttämöteokseen. Vuonna 1958 hän jätti Schaefferin studion, ja vuonna 1960 hän perusti Jean Baronnet’n kanssa Apsone-Cabasse Studion. Hän alkoi yhdistellä konkreettista musiikkia puhtaasti elektronisen musiikin kanssa. Henryn 1960-luvun tuotanto on kasvavasti hengellistä ja pohdiskelevaa. La Messe de Liverpool (1968) tilattiin Liverpoolin Cathedral of Christ the Kingin konsekraatiotilaisuuteen. Vuonna 1968 kantaesitettiin myös L’Apocalypse de Jean, jossa puhutulla raamatuntekstillä on merkittävä osuus. Vuodelta 1969 on Ceremony, johon sisältyy Henryn ja Spooky Tooth -popyhtyeen musiikkia.
1970-luvulla Henry alkoi keskittyä ensisijaisesti suurimuotoisiin musiikkiteoksiin, joiden yhteydessä valaistusefekteillä oli merkittävä osuus. Vuosikymmenen puolivälistä eteenpäin hän kunnioitti teoksillaan monesti omia innoituksen lähteitään; Futuriste (1975) oli kunnianosoitus Luigi Russololle, ja La Dixieme Symphonie (1979) oli ”jatkoa” Beethovenin yhdeksälle sinfonialle.
Myöhemmin Henry jatkoi monipuolista työskentelyä. Hän teki yhteistyötä muun muassa vaihtoehtorocktrio Violent Femmesin kanssa. Hän julisti Radio Francen tilaaman Interieur/Exterieur-teoksensa (1997) elämäntyönsä kulminaatioksi. Samaan aikaan julkaistiin Metamorphosé-LP, joka sisältää muun muassa Coldcutin, DJ Vadimin, William Orbitin, Fatboy Slimin ja Funki Porcinin remixejä Henryn teoksista.
Lomapainajainen

Juoni

Huonojen sokkotreffien jälkeen yksinhuoltajat Lauren ja Jim sopivat yhden asian: he eivät tapaa toisiaan enää koskaan. Kohtalon oikusta heidän tiensä kuitenkin kohtaavat, kun he ovat kirjautumassa sisään samaan hotelliin lastensa kanssa Afrikassa. Unelmaloman sijaan perheet joutuvat jakamaan ylellisen sviitin ja ovat jumissa toistensa seurassa viikon ajan.