google/wiki40b huggingface dataset:
Karl Truppe

Karl Truppe (9. helmikuuta 1887 Ebenthal, Itävalta-Unkari – 22. helmikuuta 1959 Viktring, Itävalta) oli itävaltalainen taidemaalari. 
Truppe opiskeli Wienin taideakatemiassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli sotamaalari asemapaikkanaan eteläinen rintama. Myöhemmin hän oli konservatiivisena taiteilijana Adolf Hitlerin suosiossa. Hän maalasi maisemia, asetelmia ja muotokuvia muun muassa Hitleristä. Hän oli tunnettu maalari aikoinaan, mutta jäi unohduksiin toisen maailmansodan jälkeen.

Lahjamuotokuva

C. G. Mannerheim sai Truppen muotokuvan Hitleristä 75-vuotissyntymäpäivälahjaksi, kun Hitler tuli yllätysvierailulle Suomeen. Saksan yhteysupseeri Waldemar Erfurth kertoo päiväkirjassaan, että Mannerheimin lähipiiriltä kysyttiin, millainen lahja ilahduttaisi Mannerheimia. Rudolf Walden ja Erik Heinrichs esittivät, että sopiva olisi taide-esine, jossa olisi Hitlerin omistuskirjoitus. Saksassa päädyttiin Hitlerin muotokuvaan.
Maalauksessa on Hitlerin kasvokuva luonnosmaisella taustalla. Maalaus on kooltaan 46 × 59 senttimetriä. Kehyksen alaosassa lukee:

»Suomen vapaustaistelun marsalkalle, vapaaherra Mannerheimille, 75-vuotispäivänä sydämellisimmin kunnioituksin 4. kesäkuuta 1942 Adolf Hitler» 
Luovutus tapahtui Mannerheimin salonkivaunussa, jossa olivat paikalla presidentti Risto Ryti ja Saksan sotamarsalkka Wilhelm Keitel. Maalauksen luovutuksesta ei ole kuvaa, vaikka Hitlerin vierailu Mannerheimin syntymäpäivillä on muuten tallennettu useisiin kuviin. Maalauksesta on tiedotuskomppanian Hugo Sundströmin mustavalkoinen valokuva vuodelta 1942 SA-kuva-arkistossa. Mannerheim-museossa on kaksi kuvaa, joissa oletetaan näkyvän salonkivaunun sohvalla olevan maalauksen kehystä.
Maalaus ei ole koskaan ollut ripustettuna. On arveltu niinkin, että se olisi tuhottu, mutta se on ollut vanerilaatikossa tallessa Mannerheimin kotitalon, nykyisen Mannerheim-museon ullakolla. Museon mukaan sitä ei myöskään tulla asettamaan esille.
Share Ilves

Share Ilves ry on Tampereen Ilveksen kannattajatukiyhdistys. Yhdistys on perustettu kesällä 2010. Yhdistyksen tavoitteena on hankkia omistusta ja päätösvaltaa Ilves-Hockey Oy:stä sekä tukea joukkueen ja organisaation toimintaa ja lisätä Ilveksen näkyvyyttä ja kannustusta. Vuonna 2013 Ilves Forever ry laukkautti toimintansa ja sen jäsenet sekä omaisuus siirrettiin Share Ilves ry:n omistukseen. Syyskuussa Share Ilves ry tiedotti omistavansa 1175 Ilves-Hockey Oy:n osaketta.
Lochieu

Nähtävyydet

Kunnan alueelle sijaitsee museo Musée départemental du Bugey-Valromey. Museo sijaitsee vanhassa 1500-luvulta peräisin olevassa talossa, ja siellä esitellään alueen kulttuuriperintöä sekä vanhaa puusepäntaitoa.
Bob Hope (Emmerdale)

Hahmon taustaa

Bob saapui Emmerdaleen vuonna 2001 (Suomessa) kiertävänä alusvaate- ja sukkaedustajana. Viv Windsor ja Bob tunsivat heti välillään kemiaa ja päätyivät seurustelemaan. Bob muutti Vivin luo ja yritti ystävystyä Vivin tyttären Donnan kanssa. Hän kosi Viviä juovuspäissään, mutta pari meni silti naimisiin jo seuraavana päivänä.
Muutaman vuoden päästä Bob koki elämänsä järkytyksen kun hänen ystävänsä Terry Woods palasi matkoilta kihlautuneena Bobin tyttären Dawnin kanssa. Terryllä ja Dawnilla oli lähes 30 vuotta ikäeroa, ja Terry oli jopa Bobiakin vanhempi. Bob kuitenkin oli iloinen kuullessaan tulevansa isoisäksi. Viv ja Bob erosivat vuonna 2008 ja menivät uusiin naimisiin seuraavan vuoden huhtikuussa (Suomessa).

Vaimot

Bob on ollut naimisissa seitsemän kertaa viiden eri naisen kanssa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Jean, jonka kanssa hän oli naimisissa kaksi kertaa. Heillä on kaksi lasta, Dawn Woods ja Jamie Hope.
Toinen vaimo oli nimeltään Barbara. Heilläkin on kaksi lasta, Josh ja Carly Hope. Bobin kolmas vaimo oli eksoottinen tanssija nimeltä Vonda Lockhart. He olivat naimisissa vain 24 tuntia ja sen jälkeen erosivat. Vonda oli tullut raskaaksi kertomatta Bobille, ja hänellä onkin tytär nimeltä Roxy Lockhart. Bob sai tietää tyttärestään vasta kun Viv otti yhteyttä Vondaan. Neljäs vaimo oli Clarissa. Myös heillä on kaksi lasta, Emma ja Oliver.
Bobin viides vaimo on Viv, jonka kanssa hän on nyt toista kertaa naimisissa. He menivät naimisiin ensimmäisen kerran vuonna 2001, erosivat vuonna 2008 (Suomessa) ja menivät toisen kerran naimisiin seuraavana vuonna. He odottavat kaksosia.

Kaksoset

Kun Bob ja Viv menivät naimisiin toisen kerran, Viv halusi ehdottomasti myös lapsen Bobin kanssa, sillä Bobilla oli lapsi jokaisen edellisenkin vaimonsa kanssa. He olivat kuitenkin jo sen ikäisiä, että heille ei annettu paljon toivoa. Kun kylän lääkäri Adam Forsythe kertoi Viville tällä olevan vaihdevuodet, he alkoivat ajatella muita vaihtoehtoja lasten hankkimiseen. Viv jopa pyysi tytärtään Donnaa olemaan sijaissynnyttäjä hänen ja Bobin lapselle. Aluksi Donna kieltäytyi, mutta Viv ja Donna tekivät Bobin tietämättä sopimuksen, että Viv maksaisi käsirahan Donnan ja Marlonin uuteen taloon jos Donna puolestaan suostuisi sijaissynnyttäjäksi.
Dawnin hautajaispäivänä Viv voi huonosti eikä kyennyt osallistumaan hautajaisiin. Bob luuli Vivin huonovointisuuden johtuvan alkoholista, mutta Bobin jo lähdettyä hautajaisiin Viv tuupertui ja Donna vei hänet sairaalaan jossa Viv sai kuulla olevansa raskaana.
Dawnin kuolemasta järkyttyneenä Bob sanoi useaan otteeseen, ettei halua enää yhtään enempää lapsia. Viv päätti olla kertomatta Bobille raskaudestaan, ja varasi ajan klinikalle raskaudenkeskeytykseen. Bob sai kuitenkin kuulla mistä Vivin huonovointisuus oli johtunut, ja riensi klinikalle jossa he keskustelivat asiasta ja päätyivät pitämään lapsen. Kun Vivillä oli aika ultraäänitutkimukseen, he saivat tietää lapsia tulevankin kaksi.
Vladimir Dal

Vladimir Ivanovitš Dal (ven. Влади́мир Ива́нович Даль, ukr. Володимир Іванович Даль, Volodymyr Ivanivytš Dal; 22. marraskuuta (J: 10. marraskuuta) 1801 Lugansk – 4. lokakuuta (J: 22. syyskuuta) 1872 Moskova) oli venäläinen kirjailija, sanakirjantekijä ja kansatieteilijä.
Vladimir Dal syntyi Venäjän kansalaisuuden ottaneen tanskalaisen lääkärin perheeseen Venäjän keisarikunnan silloisen Uuden Venäjän kuvernementin Luganskin kylässä, joka nykyisin tunnetaan Luhanskin kaupunkina Ukrainassa. Hän opiskeli Pietarin merisotakoulussa vuosina 1814–1819 ja palveli vuoteen 1826 saakka armeijassa. Vuonna 1829 hän valmistui lääkäriksi Tarton yliopistosta ja työskenteli sen jälkeen lääkärinä ja virkamiehenä. Vuonna 1838 Dal valittiin Pietarin tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi hänen laatimansa Orenburgin seudun kasvi- ja eläinkokoelman perusteella.
Dal alkoi jo varhain kerätä venäjän kielen sanastoa ja venäläistä kansanperinnettä. Vuonna 1832 hän julkaisi joukon satuja ja vuosina 1833–1839 neliosaisen tarinakokoelman Byli i nebylitsy. Kirjailijanimellä Kazak Luganski Dal julkaisi realistisia kansankuvauksia ja kertomuksia kuten Soldatskije dosugi (1843) ja Matrosskije dosugi (1853). Vuosina 1861–1862 ilmestyi yli 30 000 sananlaskua ja sanontaa käsittävä kokoelma Poslovitsy russkogo naroda.
Dalin päätyö on neliosainen venäjän kielen selittävä sanakirja Tolkovyi slovar živogo velikorusskogo jazyka (ensimmäinen laitos 1863–1866), jonka parissa hän työskenteli yli viisikymmentä vuotta. Se sisältää yli 200 000 venäjän kirja- ja kansankielen sekä murteiden sanaa, jotka on järjestetty kantasanoittain (osittain virheellisesti) pesyeiksi. Sanakirjassa on paljon fraseologismeja, sananlaskuja, sanontoja ja kansatieteellistä aineistoa. Se sisältää myös tekijänsä lainasanojen korvaamiseksi keksimiä uudissanoja. Dal sai sanakirjastaan tiedeakatemian Lomonosovin palkinnon ja kunnia-akateemikon arvonimen vuonna 1863.
Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto Luhanskissa, yksi Ukrainan tiedeyliopistoista, on nimetty Volodymyr Dalin (eli Vladimir Dalin) mukaan.
Eskilstuna

Historia

Eskilstunan historia ulottuu keskiaikaan saakka, jolloin kylä nimeltä Tunafors luostareineen sijaitsi nykyisen Eskilstunaån-joen rannalla. Kylä ei kuitenkaan saanut kaupunkioikeuksia, sillä lähellä sijaitsi Torshällan kaupunki. Luostari tuhottiin kokonaan protestanttisen reformaation yhteydessä. Paikalle rakennettiin kuninkaallinen Eskilstunahusin linna.
Kaupunkioikeudet annettiin 1659, jolloin kaupunkiin kuuluivat myös Tunafors sekä Karl Gustavs Stad joen länsirannalla. Jälkimmäinen kaupungeista oli rakennettu Kaarle X Kustaan tukeman mestariseppä Reinhold Rademacherin rautatakomoiden ympärille. Takomot tuottivat käsiaseita ja tykkejä.
Karl Gustavs Stad oli vuodesta 1771 vapaakaupunki, jonne valmistajat ja käsityöläiset saivat pystyttää verovapaita työpajoja ja tehtaita. Vapaakaupungissa lisäksi vallitsi uskonnonvapaus, päinvastoin kuin muualla maassa, jossa luterilaisuus määrättiin laissa. Karl Gustavs Stad yhdistettiin Eskilstunaan 1879.
Eskilstuna kasvoi voimakkaasti teollisen vallankumouksen aikana, ja siitä tuli yksi Ruotsin tärkeimmistä teollisuuskaupungeista ja se sai lempinimen Smestan (suom. seppäkaupunki). Aseiden lisäksi kaupungin teollisuus tuotti koneita ja tarkkuusinstrumentteja. Terästeollisuuden kunniaksi kaupungin vaakunassa on alasin ja moukari.
Vuoden 1971 kuntauudistuksessa kaupungista tuli osa Eskilstunan kuntaa. Nykyisinkin Eskilstunassa on tärkeä teollisuuskaupunki, jossa päämajaansa pitävät kansainvälisesti tunnetut yhtiöt kuten Volvo ja ASSA. Kaupungissa on myös yhdistetty eläintarha-huvipuisto Parken Zoo, joka on tunnettu valkoisista tiikereistään.

Liikenne

Eskilstuna sijaitsee Svealandsbanan-rautatien (Tukholma–Hallsberg) varrella. Eurooppatie E20 kulkee kaupungin ohitse. Eskilstuna sijaitsee noin 120 kilometrin päässä Tukholmasta länteen. Viime aikoina liikenneyhteydet pääkaupungin suuntaan ovat parantuneet huomattavasti, mm. junamatka kaupunkien välillä vie vain tunnin. Eskilstunaan on muuttanut runsaasti ihmisiä, jotka käyvät töissä Tukholmassa.
Ammattiopisto Tavastia

Ammattiopisto Tavastia (aikaisemmin Koulutuskeskus Tavastia) on Hämeenlinnassa sijaitseva jäsenkuntien ylläpitämä ammattioppilaitos. Jäsenkunnat ovat Akaa, Hattula, Hämeenlinna, Janakkala,  Pälkäne, ja Urjala. Oppilaitoksen päätoimipiste sijaitsee Kankaantaan kaupunginosassa Hattelmalantien varrella.
BayArena

BayArena on Leverkusenissa, Saksassa sijaitseva jalkapallostadion. Sen yleisökapasiteetti on 30 210 paikkaa, ja se toimii Bayer Leverkusenin kotistadionina.
Stadion valmistui vuonna 1958, jolloin sen nimi oli Ulrich-Haberland-Stadion Bayer Leverkusenin perustajan ja Bayer AG:n entisen puheenjohtajan Ulrich Haberlandin mukaan. Alun perin stadionille mahtui 20 000 katsojaa. Stadionin uudelleenrakennusprojekti alkoi 1986 ja valmistui 1997. Tällöin yleisökapasiteetti nousi 22 500:een. Seuraavana vuonna stadion sai nimekseen BayArena. Viimeisin uudistustyö stadionille tehtiin vuoden 2007 lopusta kesään 2009 saakka. Tällöin muun muassa kasvatettiin yleisökapasiteettia ja parannettiin sponsoritiloja. BayArenalla on oheispalveluina muun muassa hotelli (vuodesta 1999), ravintola ja kongressitiloja.
BayArena oli yksi naisten vuoden 2011 MM-kisojen pelipaikoista.
Viha (sairaus)

Kylmänvihat

Kylmänvihat nimitystä käytettiin kuoliosta.

Veden vihat

Veden vihat eli vesihiidet tarttuivat järvestä, joen pyörteestä tai rannalta. Erityisen vaarallisia paikkoja olivat umpilammet ja kosken pyörteet. Vesihiisi oli samalla nimitys myös vedenhaltijoille eli veden väelle, joiden katsottiin siirtyneen vesihiiteen sairastuneeseen ihmiseen. Veden vihan saattoi saada esimerkiksi pelästymällä ollessaan uimassa tai jos kiroili veden äärellä. Veden vihat saattoivat ilmetä perinteestä riippuen esimerkiksi turvotuksena, kutinana tai rakkuloina. Veden vihoja parannettiin yleensä veden luona, jolloin niiden toivottiin palaavan takaisin vedenhaltijoille. Veden vihat saatettiin yrittää karkottaa myös tulen haltijoiden eli tulen väen avulla.

Maan vihat

Maan vihat eli maahisen tai maannenän saattoi saada, jos kaatui maahan ja täten loukkasi maan väkeä. Maan vihat saattoivat ilmetä ihosairauksina, turvotuksena tai silmäkipuina. Maan vihoja hoidettiin usein oletetun tartuntapaikan maalla, jolloin vihojen uskottiin joutuvan takaisin maanväelle.

Tulen vihat

Tulen vihat tarkoittivat palovammoja. Nämä oli aiheuttanut tulessa asuva tulen väki. Tulen väkeä saatettiin käyttää muiden vihojen parantamiseen siten, että ne peloteltiin pois. Tämä saattoi tapahtua esimerkiksi saunassa. On voinut perustua hyvinkin arkikokemukseen, että vedessä syntyneeseen sairauteen on lämmin sauna voinut olla hyvä hoito.

Metsän vihat

Metsän vihat, metsännenät tai metsähiidet olivat metsässä tarttuvia sairauksia, joita saattoi saada esimerkiksi pelästymällä metsässä tai loukkaamalla itsensä puuhun. Metsähiisi on myös hiisi-olento, joka sairastuttaa ihmisen. Metsän vihat aiheuttanut metsänväki asusti usein muurahaiskeossa. Metsähiisien parantamiseen etsittiin esimerkiksi muurahaiskeon havunneulasia tai muurahaiskuningattaria eli ”muurahaisten lehmiä”. Myös puissa asui metsän väkeä, ja varsinkin yksin kasvavista tai varreltaan haarautumattomista puista tehdyllä vihdalla tai vastalla saattoi pestä sairaudet pois.
Jos metsän vihat olivat tulleet loukkaantumalla puuhun, piti tämän puun lastulla painella vammaa.

Puun vihat

Puun vihat saattoivat tarkoittaa esimerkiksi puutikkua ihon alla.

Raudan vihat

Raudan vihat tarkoittivat lähinnä raudan tuottamia haavoja ja vammoja. Raudan vihoja hoidettiin tavanomaisten keinojen, kuten haavan sitomisen, hauteiden ja puhdistamisen lisäksi lukemalla raudan syntysanoja, jotka velvoittivat rautaa korjaamaan tekemänsä vahingot. Usein tarvittiin myös verenseisauttajaa.

Kalmannenä

Kalmannenä johtui kalman väestä
Harlem Shake (meemi)

Harlem Shake on internet-ilmiö, jossa samankaltaisilla videoilla tanssitaan newyorkilaisen tuottajan Baauerin tekemän Harlem Shake -kappaleen tahtiin. Videoiden rakenne on aina samanlainen, yksi henkilö aloittaa tanssimisen ja puolessa välissä muut yhtyvät tanssiin epämääräisesti heiluen. Yleensä myös henkilöiden asusteet ovat mielikuvituksellisia. Erilaisia Harlem Shake -videoita oli ladattu internetiin lähes 50 000 helmikuun 2013 loppuun mennessä. Videoiden suosion syynä pidetään niiden yksinkertaisuutta ja lyhyttä, noin 40 sekunnin mittaa. Videoissa soivan kappaleen nimi on lainattu 1980-luvun alussa kehittyneeltä samannimiseltä tanssityyliltä.
Jätepuristin

Jätepuristin on jätejakeiden tiivistämiseen tarkoitettu laite. Jätteitä puristetaan kokoon, jotta kuljetus olisi tehokasta ja taloudellista. Samalla kone sijoitettuna käyttökiinteistöön antaa sen käyttäjille mahdollisuuden säilyttää jätejakeet puristimen säiliössä siististi, paloturvallisesti ja ilkivallalta suojattuna.

Jätepuristimien tyypit

Koneita on pääsääntöisesti kahta eri laitetyyppiä: niin sanottuja erillismallin puristimia ja niin sanottuja combimallin puristimia.

Erillismallin puristimet

Hydraulisella voimalla liikutetaan puristusmäntää edestakaisin vaakatasossa, jolla tiivistys säiliöön saadaan halutuksi. On tarkoitettu isolle säiliökokoluokille 10–40 m³ ja nähin liitettäville puristimille. Puristin on kiinteästi alustaansa kiinnitettynä, esimerkiksi asfaltti- tai betonialustaan. Puristimen edessä myös alustaansa kiinnitetty ohjauskisko ohjaa säiliön haluttuun paikkaan täsmällisesti. Puristin ja säiliö kiinnitetään toisiinsa niin sanotuilla vanttiruuveilla tai hydraulisilla vanteilla, muuten säiliö pakenisi puristimen voimalla eteenpäin.
Laite voidaan varustaa kiinteistön tarvitsemilla lisävarusteilla kuten kuiluilla (korkeat rakennukset, joissa jätejae syötetään kerroksissa kuiluun, edelleen puristimen puristuskammioon), astiankaatolaitteilla (esimerkiksi 100–800 litran jäteastioiden kippausta varten), erilaisilla tasoratkaisuilla sekä monilla muilla lisävarusteilla lastauksen helpottamiseksi.

Combimallin puristimet

Kuten yllä, mutta eroaa sillä, että puristin ja säiliö ovat samalla I-kiskoalustallaan, kiinni toisissaan ja koko yhdistelmä kulkee kuljetuksissa mukana kaatopaikalle-erottelupisteeseen tyhjennyksen yhteydessä. Säiliötilavuudet ovat pienempiä (yleisesti 5–25 m³) yhteispituuden kasvaessa puristimen takia pidemmiksi, joka taas on poissa säiliön kuutiotilavuudesta. Tyhjennyksiä suurilla jätemäärillä tulee siten enemmän, jolloin taas combipuristimen kannattavuus olennaisesti laskee. Varusteita combiin voidaan lisäillä lukuisa määrä ja käyttö pääsääntöisesti samaa kuin erillismallilla.
La Férée

La Férée on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 71 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. La Féréen pinta-ala on 11 neliökilometriä.
Timo Kämäräinen

Timo Kämäräinen (s. 29. huhtikuuta 1979 Sonkajärvi) on suomalainen kitaristi, laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hän on toiminut tuottajana, sovittajana ja säveltäjänä useissa eri yhteyksissä.

Tausta

Kämäräinen kävi koulua Iisalmessa, kunnes sai vanhemmiltaan luvan siirtyä Kuopion musiikkilukioon. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi hän jatkoi musiikkiopintoja Helsingissä Stadiassa ja vuodesta 2001 lähtien Sibelius-Akatemian jazzosastolla. Hänen omissa yhtyeissään on ollut vahva rockjazzin tai progejazzin ote.

Ura

Kämäräinen on esiintynyt ja levyttänyt useiden artistien ja yhtyeiden kanssa tyylilajien venyessä rockista ja jazzista nykymusiikkiin. Vuonna 2005 hän julkaisi rockjazzia sisältävän soololevyn Unea ja myös Beagon-yhtyeen Countryside-levy julkaistiin samana vuonna. Beagon-yhtyeessä Kämäräinen laulaa, soittaa kitaraa, säveltää ja sanoittaa. Yhtyeeseen kuuluvat myös basisti Jape Karjalainen ja rumpali Olli Krogerus. Beagonin toinen albumi Traffic julkaistiin elokuussa 2007, jonka jälkeen Beagon jäi tauolle. Toinen sooloalbumi Pulpae julkaistiin tammikuussa 2010. Maaliskuussa 2012 julkaistiin TOOT TOOT -duon debyyttialbumi TOOT TOOT, jossa Kämäräinen myös soittaa kitaraa ja laulaa vastaten lisäksi sävellyksistä ja sanoituksista. Rumpuja TOOT TOOTissa soittaa Olli Krogerus.
Vuosina 2002–2008 Kämäräinen soitti Ismo Alanko Säätiössä, ja vuosina 2013–2019 hän on soittanut Olavi Uusivirran yhtyeessä, jolle hän on myös tuottanut kolme albumia. Vuonna 2019 hän soittaa Ellipsin eli Elli Haloon yhtyeessä.
Kämäräinen tuorein oma albumi on taitelijanimella Ihana Leijona julkaistu Mä voin loistavasti. Tällä albumilla hän laulaa omia tekstejään, vaikka onkin sanonut instrumentaalimusiikin olevan hänelle luontaisinta. “Tällä kertaa ensin tuli läjä tekstiä”, hän on todennut.
Lasten laulukilpailu Karuselli

Lasten laulukilpailu Karuselli oli MTV3:n ohjelmistossa vuosina 1996–2000. Kyseessä oli alun perin alakouluikäisille ja myöhempinä vuosina (1999 ja 2000) myös teini-ikäisille tarkoitettu kilpailu. Televisiossa näytettiin vähintään semifinaalit ja finaalit, mutta muutamana vuonna myös alkukilpailut televisioitiin. idealtaan  ja rakenteeltaan Karuselli oli hyvin samantapainen kuin vuosina 1990–1995 esitetty Tenavatähti ja juontaja oli sama kuin Tenavatähdessä, Seppo Hovi, mutta tapahtumana se ei ollut läheskään yhtä suurellinen eikä televisio-ohjelmana läheskään yhtä suosittu kuin Tenavatähti. Osallistujia Karusellissa oli huomattavasti vähemmän kuin Tenavatähdessä, eivätkä sen menestyneet kilpailijat sanottavasti olleet Tenavatähden menestyneiden kilpailijoiden tavoin esillä julkisuudessa ohjelman ulkopuolella. Myös vastaavasti katsojaluvut jäivät Tenavatähden katsojalukuja huomattavasti pienemmiksi. Karusellin alkueristä ei myöskään televisioitu yhtä suurta osaa kuin Tenavatähden alkueristä. Säestävänä orkesterina toimi pitkän linjan tanssiorkesteri Finlanders. Auraviihde järjesti Karusellin myös 2002–2004, mutta sitä ei enää näytetty valtakunnallisessa televisiossa, vaan ainoastaan joillain paikallisilla televisiokanavilla. Vuonna 2008 Karuselli-kilpailua alettiin jälleen järjestää vuosittain.
Jukebox

Jukebox eli levyautomaatti soittaa valikoimassaan olevia levyjä käyttäjän valitsemassa järjestyksessä.
Ensimmäiset jukeboxit, kolikoilla toimineet Edison-fonografit, otettiin käyttöön 1890-luvulla. Jukeboxien suosio kasvoi eritoten 1930-luvulla ja oli korkeimmillaan 1950-luvulla, jolloin niissä otettiin käyttöön edeltäjiään kestävämpi 45 kierroksen levytyyppi.
Kotistereoiden ja kannettavien äänentoistolaitteiden kehittyessä jukeboxien merkitys on sittemmin vähentynyt.
Ensimmäiset levyautomaatit saapuivat Suomeen 1930-luvulla ja muutama niistä on säilynyt nykypäiviin saakka, esimerkiksi Helsingissä käytössä ollut, 78 kierroksen gramofonilevyjä soittanut Wurlitzer-merkkinen laite vuodelta 1935. Ensimmäinen suomalainen jukeboxien valmistaja oli Vaasan Radiokonepaja, joka joutui lopettamaan toimintansa toisen maailmansodan syttymisen vuoksi. Ensimmäiset 45 kierroksen singlelevyjä soittaneet jukeboxit saatiin Suomeen 1950-luvun puolivälin tienoilla; Linnanmäen huvipuiston kahvilassa oli pitkään käytössä sinne vuonna 1956 hankittu saksalainen Seeburg-jukebox. Varsinainen jukeboxien läpimurto Suomessa tapahtui 1950-luvun lopussa. Ensimmäiset laitteet kuuluivat yksityisille yhtiöille, mutta vuonna 1962 markkinoille tullut Raha-automaattiyhdistys kaappasi nopeasti valtaosan toiminnasta ostettuaan Musiikki-Fazerilta sen omistamat noin 300 automaattia. Vuonna 1963 yhden levyn soittamiseen tarvittiin 20 pennin kolikko ja vuonna 1968, jolloin Suomessa oli noin 2 000 RAY:n jukeboxia, levyn hinta nostettiin 50 penniin. Jukeboxien suosio oli suurimmillaan 1970-luvun lopulla, jolloin ravintoloissa ja kahviloissa oli noin 2 800 RAY:n omistamaa laitetta. Yhden levyn hinta nostettiin yhteen markkaan vuonna 1979. 1980-luvun mittaan jukeboksien määrä alkoi tasaisesti laskea ja vuonna 1987 laitteita oli käytössä enää noin tuhat. 1980-luvun lopulla vinyylijukeboxien rinnalle ja varsin pian myös niiden tilalle alkoi tulla CD-jukeboxeja. Uudesta tekniikasta huolimatta laitteiden määrä ei juurikaan kasvanut, vaan niiden määrä pysyi noin tuhannessa kappaleessa 2000-luvulle saakka.
Levyautomaattien äänitteiden soittokertoja seurataan koneisiin asennetun laskurin avulla. Vinyylilevyjen aikana oli yleisenä käytäntönä, että sadan levyn automaatista poistettiin kuukausittain viisi vähiten soitettua levyä, jotka korvattiin uutuuksilla. Raha-automaattiyhdistys alkoi julkaista listoja jukeboxien soitetuimmista levyistä huhtikuussa 1975 ja ne ilmestyivät kuukausittain heinäkuuhun 1986 saakka. Listoja kerättiin satunnaisesti myöhemminkin, mutta vuonna 1991 käytännöstä luovuttiin kokonaan, "koska ne alkoivat muistuttaa niin paljon kaikkia muita listoja". RAY:n ja muutaman yksityisen jukeboxyrittäjän mukaan tyypillinen levyautomaatin suurkuluttaja on pienellä paikkakunnalla asuva noin 30-vuotias mies, jolla ei ole aikomustakaan – eikä aina mahdollisuuttakaan – ostaa levyjä.
Yläjoenlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen alaosan alueeseen (35.344) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104,2 metriä mpy.