google/wiki40b huggingface dataset:
FSO

FSO (Fabryka Samochodów Osobowych Spółka Akcyjna = Henkilöautotehdasosakeyhtiö) on puolalainen automerkki.

Historia

FSO perustettiin pohjois-Varsovaan 1951 Puolan tarvittua henkilöautoja. FSO oli valtionyritys vuoteen 1996, jolloin Daewoo osti tehtaat. Daewoo poistui kuvioista General Motorsin ostettua Daewoon. Näin FSO:sta tuli osittain työntekijöidensä omistama osakeyhtiö. Samassa yhteydessä FSO sai nimeensä lisän "Spółka Akcyjna", osakeyhtiö. Vuonna 2005 ukrainalainen ZAZ osti FSO:n tehtaan, jonka tarkoitus on turvata ZAZ:n pääsy EU:n markkinoille. Samalla ZAZ tuli ostaneeksi kilpailijansa, sillä FSO on sangen suosittu automerkki Ukrainassa. Nykyään FSO valmistaa Daewoon vanhoja malleja Matiz ja Lanos.

Mallit

FSO:n tuotannosta voidaan eritellä selvästi neljä mallia, joita on valmistettu suuria määriä. FSO on myös muutakin valmistanut, mutta niillä malleilla ei ole liiemmin merkitystä.

Maahantuoja

FSO:ta toi Suomeen 1970-1991 Wihuri-yhtymä/Polmot Oy, joka vaihtoi nimensä vuonna 1983 Maantehoksi. Maanteho Oy oli suhteessa heikko maahantuoja, etenkin Polonezin aikana. Maanteho Oy:n päätoimipiste sijaitsi Helsingin Malmissa. Maanteho Oy panosti autojen viimeistelyyn, ja sillä olikin käytössään 15–30 puolalaista miestä, jotka viimeistelivät maahantuodut Polonezit – tehdas ei ollut kovinkaan tarkka viimeistelyn suhteen. Lisäksi maahantuoja teki omia erikoismalleja Polski-Fiatista ja Polonezista, kuten Lapponia ja Special.

FSO kulttuurissa

Puolalaisen elokuvaohjaajan Krzysztof Kieślowskin elokuvan Lyhyt elokuva tappamisesta (1988) tappokohtaus tapahtuu FSO Polonez -merkkisessä henkilöautossa. Toisessa Kieślowskin elokuvassa Kolme väriä: Valkoinen, päähenkilöllä on FSO Polonez.
Suomalaisessa Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan tähdittämässä elokuvassa Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari (1990) päähenkilöt ajavat FSO:n avolavamallilla alas jyrkänteeltä, mutta vain auto kärsii vaurioita.
Kevin Kolack

Ura

Kolack aloitti ääninäyttelemisen vuonna 1998 muutettuaan New Yorkiin. Alun perin hän pyrki näyttelijäksi ja työskenteli teatterin parissa ja välillä myös taksin kuljettajana. Lisäksi Kolack esiintyi stand up koomikkona. Lopulta hän päätyi ääninäyttelijäksi ihmisten pidettyä Kolackin äänestä ja suosittelivat ääninäyttelemistä. Uransa aikana hän on tehnyt enimmäkseen dubattuja äänirooleja animeen ja videopeleihin. Kolack oli muun muassa One Piecessa Mr. 2 Bon Clayn äänenä 4Kidsin dubatussa versiossa. Hän on myös äänittänyt radiomainoksia ja kertoi liittoon kuuluvien mainosten kautta voivan ansaita yhdestä mainoksesta 20 000–100 000 dollaria.
Tokion erillisalueet

Tokion erillisalueet (jap. 東京23区, Tōkyō nijūsanku tai 東京特別区, Tōkyō tokubetsuku) ovat 23 kuntaa, jotka muodostavat Tokion metropolin ydinalueen. Ne sijaitsevat Tokionlahden rannikolla metropolin itäosassa Taman alueen itäpuolella. Erillisalueilla on yhteensä 9 338 582 asukasta (vuonna 2017) ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 626,79 neliökilometriä.
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1943 Tokion prefektuuri ja siihen kuulunut Tokion kaupunki lakkautettiin ja niistä muodostettiin Tokion metropoli, joka asetettiin Japanin sisäministeriön suoraan hallintaan. Sodan päätyttyä laadittiin uusi paikallishallintolaki. Tokion kaupunkia ei kuitenkaan perustettu uudelleen, vaan vuonna 1947 sen 35 entisestä suuralueesta muodostettiin 23 uutta erillisaluetta.
Erillisalueet toimivat suoraan metropolihallinnon alaisuudessa monessa suhteessa itsenäisten kaupunkien tavoin: niiden vastuulla on esimerkiksi koulutus- sekä sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen järjestäminen. Metropolihallinto vastaa kuitenkin joistakin tavallisesti kaupungeille kuuluvista palveluista, kuten vesihuollosta ja pelastustoimesta, jotta koko kaupunkialueen toiminnalle elintärkeät palvelut toimivat saumattomasti ja tehokkaasti.
Liigacup (naiset)

Pelijärjestelmä

Joukkueet jaetaan kahteen lohkoon, joissa pelataan yksinkertainen sarja. Molempien lohkojen kaksi parasta pääsee välieriin, jossa lohkon A voittaja kohtaa lohkon B toiseksi sijoittuneen ja lohkon B voittaja lohkon A toiseksi sijoittuneen. Välierät pelataan yksiosaisena lohkovoittajan kotikentällä. Loppuottelu pelataan samana päivänä miesten liigacupin loppuottelun kanssa.
Jet lag

Jet lag eli aikaerorasitus on fyysinen rasitus, joka aiheutuu vuorokausirytmin muuttumisesta itä-länsisuuntaisilla pitkillä lennoilla.

Oireet

Aikaerorasituksen tyypillisiä oireita ovat aamu- tai iltapäiväväsymys, katkonainen yöuni, yleinen huono olo, vatsavaivat, huimaus, päänsärky, keskittymiskyvyn heikentyminen, ärtyisyys ja ruumiillisen suorituskyvyn heikkeneminen. Oireet johtuvat sisäisen uni-valverytmin sekä muiden elimistön rytmien kuten veren kortisolihormonin pitoisuuden vaihtelun ja ruumiin lämpötilavaihtelun ristiriidasta.
Aikaerorasituksen oireita voi tulla jo kolmen tunnin aikaerosta mutta ei merkittävästi sitä vähemmästä aikaerosta. Selvemmin oireet tulevat esiin lennettäessä lännestä itään.

Sopeutuminen

Aikaeroon sopeutumiseen tarvittava aika riippuu lentosuunnasta ja ylitettyjen aikavyöhykkeiden lukumäärästä. Länteen päin lennettäessä sopeutumiseen menee vuorokausina aikavyöhykkeiden lukumäärä jaettuna kahdella tai kolmella, yksilöllisestä sopeutumisnopeudesta riippuen. Itään päin lennettäessä aikavyöhykkeiden lukumäärä jaetaan 1,5:llä tai kahdella.

Ehkäisy ja hoito

Jos matka kestää viikon tai kauemmin, matkaaja voi yrittää ehkäistä oireiden ilmaantumista siirtymällä jo kotimaassaan nukkumaan kohdemaan mukaisesti. Länteen päin lennettäessä nukkumaanmeno- ja heräämisaikoja voi siirtää muutamana päivänä paria tuntia myöhemmäksi ja esimerkiksi juoda koneessa kahvia. Itään päin lennettäessä voi koettaa nukkua koneessa mahdollisimman paljon ja juoda vettä ja mehuja. Itään lennon jälkeen oleskelu valoisassa aamulla ja päivällä nopeuttaa rytmien siirtymistä. Länteen lennettyä valoa voi lisätä etenkin illalla ja iltayöllä.
Jos määränpäässä ollaan pidempään, aikaeroon sopeutumista voidaan nopeuttaa parhaiten siirtymällä välittömästi määränpäähän saavuttua kyseiseen aikaan. Aikuisen tulisi mennä nukkumaan vasta kello 22–24 paikallista aikaa ja nousta aamulla normaaliin aikaan vuoteesta. Runsas liikunta ulkoilmassa auttaa aikaeroon sopeutumisessa. Heräämisen jälkeen onkin suositeltavaa käydä kävelyllä tai juoksulenkillä ulkoilmassa. Pitkien päiväunien nukkumista on vältettävä. Vaikeissa tapauksissa voidaan käyttää unilääkettä määränpäässä kahtena tai kolmena iltana. Myös lyhytaikainen melatoniinin käyttö voi nopeuttaa aikaeroon sopeutumista.
Teno (joki)

Rajajoki

Tenon pituutta voidaan sanoa ”mittaamattomaksi” – niin paljon erilaisia lukuja joesta esitetään. Saman virtaavan uoman eri osuuksia kutsutaan myös peräti neljällä eri nimellä ennen sen vesien Jäämereen laskemista. Pääuoma alkaa Käsivarren juuresta Peltotunturin (katso myös Ivalojoki) kupeelta Rajajokena ja jatkuu sitten Kietsimäjokena Angeliin, missä se yhtyy Inarijokeen. Varsinainen Teno alkaa Utsjoen Karigasniemen kylän liepeiltä, Kaarasjoen ja Inarijoen yhtymäkohdasta. Tästä se virtaa edelleen Suomen ja Norjan rajajokena 152 kilometrin matkan Nuorgamiin asti ja tästä vielä 50 kilometrin matkan Tenonvuonoon kokonaan Norjan alueella.
Suomen ja Norjan raja kulkee jokirajana Tenon vesistössä 294 kilometrin matkan pitkin joen syväväylää. Syväväylän kohta muuttuu jatkuvasti. Rajalinjan sijainti tarkistetaan aluksi ortoilmakuvista tehdyiltä kartoilta ja ilmasta käsin helikopterilla. Tulkinnanvaraisissa paikoissa tehdään luotaus. Raja tarkistetaan 25 vuoden välein, viimeisin rajankäynti tehtiin vuonna 2000. Tarkistettu rajalinja tuli voimaan 1. helmikuuta 2003.

Sillat

Varsinaisen Tenon yli johtaa kaksi maantiesiltaa. Toinen sijaitsee E6/E75-teillä Tenon kunnan keskustaajamassa; sillan samoin kun taajamankin nimi on Tana bru, sananmukaisesti Tenon silta. Silta otettiin käyttöön vuonna 1948. Utsjoen kuntakeskuksen ja Tenon Roavvegieddin välillä, osana E75-tietä, sijaitsee puolestaan Saamen silta, joka valmistui vuonna 1993.
Lisäksi Inarijoen yli kulkee maantiesilta juuri ennen Kaarasjoen suuta, Karigasniemen ja Kaarasjoen kuntakeskuksen välillä. Tällä sillalla yhdistyy Suomen kantatie 92 Norjan samannumeroiseen valtatiehen.
Tamme-Laurin tammi

Tamme-Laurin tammi (viroksi Tamme-Lauri tamm) on Antslan kunnassa, Võrumaan maakunnassa sijaitseva Viron paksuin ja vanhin puu. Tammen korkeus on 17 metriä ja ympärysmitta 831 senttimetriä. Tutkijoiden mukaan puu on istutettu vuonna 1326.
Tammeen on iskenyt useita salamoita, jotka ovat vahingoittaneet puuta. Puun keskiosa onkin oksaton. 1970-luvun korjauksessa tammen sisältä löydettiin Metsäveljien piilopaikka. Seitsemän ihmistä pystyi seisomaan puun sisällä ennen kuin se täytettiin kahdeksalla tonnilla teräsbetonia. Puu kasvaa edelleen, vaikka se onkin menettänyt latvansa salamaniskujen takia.
Tamme-Laurin tammen nimi tulee Tamme-Lauri-nimisestä maatilasta, joka puolestaan sai nimensä hengestä, joka päätti elää tammessa, joka tuo sekä huonoa että hyvää onnea. Se oli tulen henki nimeltään Laurits.
Tamme-Laurin tammi on kuvattu Viron kymmenen kruunun setelissä. Maa-alueen, jolla puu sijaitsee, osti Viron ympäristöministeriö vuonna 2006 ja se on ollut suojelun alaisena vuodesta 1939 lähtien.
Neljä yötä Pariisissa

Tuotanto

Bresson sai pian edellisen elokuvansa Suloisen naisen jälkeen rahallista tukea seuraavan elokuvan kuvaamiseen. Hänellä oli eräs käsikirjoitus kesken, mutta se oli vielä pahasti keskeneräinen eikä sen kuvauksia olisi voitu aloittaa ainakaan vuoteen. Suloinen nainen oli perustunut Dostojevskin novelliin, ja Bresson muisti nuorempana lukemansa Dostojevskin ”Valkeat yöt” ja päätti alkaa työstää siitä seuraavaa elokuvaansa. Koska ”Valkeita öitä” ei pidetä Dostojevskin merkittävimpiin kuuluvana teoksena, Bresson uskalsi vapaasti muokata sitä. Hän sijoitti tarinansa Pietarin sijaan moderniin Pariisin ja muokkasi päähenkilöitä, jotta ne olisivat luontevampia 1900-luvun loppupuolen pariisilaisia.
Elokuvaa kuvattiin Pariisissa vuonna 1970 elokuusta marraskuulle. Se sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 13. toukokuuta 1971.
Kortelampi (Luumäki, Hietamies)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 17,6 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Saunajoen valuma-alueeseen (14.187) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 73,2 metriä mpy.
Pöytäpuutarha

Pöytäpuutarha on kasvintuotantoon tarkoitettu laite, jolla voi kasvattaa yrttejä ja muita kasveja sisätiloissa ympäri vuoden. Se sisältää kasvivalaisimen, ruukut, kasvatusalustat ja ravinteet. Sen toiminta perustuu vesiviljelytekniikkaan, jossa vesi on liikkeessä ja kiertää järjestelmässä.
Pöytäpuutarhan on kehittänyt espoolainen yritys Viherasema Oy, joka myy pöytäpuutarhaa Zengrow-tuotenimellä. Muita tuotemerkkejä ovat ainakin Fiskars, Ikea ja Tregren.
Leinster

Historia

Muinaisina aikoina Leinsteria miehitti viisi Fir Bolg -heimoa, joista hallitseva heimo, Laigin, antoi Leinsterille sen nimen. Fir Bolg oli mahdollisesti sukua belgeille, vaikka tätä ei ole pystytty todistamaan. Leinsterin heimot yhdisti Úgaine Mor, joka rakensi Ailinnen kumpulinnoituksen Kilcullen lähelle Kildaren kreivikunnassa. Úgaine Morea pidetäänkin Leinsterin ensimmäisenä kuninkaana 600-luvulla eaa. ”Ster”-osa tulee nimeen pohjoismaalaisesta sanasta, joka tarkoittaa valtakuntaa. Viikingit hallitsivatkin muun muassa Dublinia ja Waterfordia.
Laiginin kuningaskunnan perusti uudelleen kuuluisa Cathair Mor noin 175–185 jaa. Irlannin varhaisten sisällissotien aikana. 300- ja 400-luvuilla jaa. Magnus Maximus lähti Britanniasta jättäen peräänsä merkittävän tyhjiön, siirtolaiset Laiginista lähtivätkin Walesin pohjoisosiin; erityisesti Angelseyhin, Carnaronshireen ja Denbigshireen.
700-luvulla Laigin oli jakautunut kahden hallitsijasuvun kesken: pohjoisen Leinster-hallitsijasuvun Murhad mac Brain (kuoli 727) oli Uí Dúnlaingen kuningas, eteläisen Leinster-hallitsijasuvun Áed mac Colggen (kuoli 738) oli Uí Cheinnselaigin kuningas.
Nykyinen Leinster käsittää historiallisen Leinsterin lisäksi myös historiallisen Meathin provinssin. Vanhan Meathin provinssin alueella on nykyään kaksi kreivikuntaa, Meath ja Westmeath.
Aloadit

Aloadit tai Aloeidit olivat kreikkalaisessa mytologiassa kuningas Aloeuksen puolison Ifimedeian pojat Otos ja Efialtes, jotka tämä synnytti suhteesta Poseidonin kanssa. He olivat jättiläisiä, jotka tunnettiin uskaliaisuudestaan ja tavattomista voimistaan. Jo yhdeksänvuotiaina he olivat 27 syltä pitkiä ja yhdeksän leveitä.
Aloadien kohtaloksi tuli heidän uhmansa Olympoksen jumalia vastaan. Veljekset vangitsivat Areen kahleisiin pronssiseen pataan, mikä olisikin ollut tämän tuho, ellei Euboia olisi kertonut asiasta Hermeelle, joka salaa vapautti Areen. Aloadit suunnittelivat nousevansa jumalia vastaan pinoamalla Ossa- ja Pelionvuoren Olympoksen päälle. Vartuttuaan he olisivat siinä onnistuneetkin, mutta Apollon surmasi veljekset ennen heidän parrankasvunsa alkua.
Toisen muunnelman mukaan veljekset todellakin kasasivat vuoret päällekkäin ja pyysivät Heran kättä Efialteelle ja Artemiin Otokselle, mutta Artemis ilmestyi heidän väliinsä kauriin hahmossa, jolloin veljekset surmasivat toisensa yrittäessään heittää sitä keihäillään yhtä aikaa.
Rangaistukseksi ylimielisyydestään aloadit on Haadeksessa sidottu käärmeitä täynnä oleviin pylväisiin, ja he joutuvat alituisesti kuuntelemaan pöllön kirkumista.
Matsu (1944)

Palvelus

Alus upposi taistelussa Chichijiman pohjoispuoella 4. elokuuta 1944 ja se poistettiin alusluettelosta 10. lokakuuta 1944.
Elbe Nissinen

Ura

Nissinen opiskeli nuorena laulua Alma Fohströmin johdolla Pietarin keisarillisessa konservatoriossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingissä Maikki Järnefelt-Palmgrenin johdolla ja teki opintomatkoja Italiaaan, jossa opiskeli äänifysiologiaa Anna Petrellan johdolla sekä oopperataidetta Giannia Russin johdolla. Äänifysiologian loppututkinnon Nissinen suoritti vuonna 1962 Sveitsin Bernissä. Sitä ennen hän oli täydentänyt alan opintojaan Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuosina 1946–1954.
Opettajana Nissinen suoritti merkittävän päivätyön. Hän aloitti opettajana Pietarin suomalaisessa yhteiskoulussa 1914–1917 ja Helsingin kansankonservatoriossa vuosina 1919–1932. Lisäksi hän opetti sekä Lahden että Kuopion musiikkiopistoissa ja useissa kansalaisopistoissa kautta maan. Muutettuaan Leppävirralle hän jatkoi sieltä käsin laulun ja äänifysiologisen terapian opetusta. Nissinen palkattiin vuonna 1917 Kuopion teatteriin, ja hän oli teatterin ensimmäinen palkattu näyttelijä. Hän näytteli vuonna 1937 kuvatussa Tukkijoella-elokuvassa Maijaa vastanäyttelijänään Toppo Elonperä.
Yleisradion aloittaessa radiotoiminnan 9. syyskuuta 1926 Nissinen esiintyi sen ensimmäisessä lähetyksessä Alexis af Enehjelmin kanssa, ja hän oli ensimmäinen suomalainen radiolaulaja. Nissinen jatkoi radioesiintymisiään viikoittain aina vuoteen 1932. Vuodet 1919–1931 hän oli kiinnitettynä Suomalaisen oopperan vakituiseen henkilökuntaan. Nissinen lauloi yli 40 roolia, niin kotimaisissa kuin ulkomaisissakin oopperoissa ja antoi laulu- ja lausuntaopetusta lukuisille suomalaisille laulajille sekä näyttelijöille. Hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat muun muassa Jorma Huttunen, Matti Lehtinen, Vieno Kekkonen, Eino Grön, Pärre Förars, Kalle Juurela, Matti Heinivaho sekä Ansa Ikonen. Oppilaista läheisin suhde Nissisellä oli perhetuttuun Ikoseen, joka oli tuttu jo Venäjän vuosilta. Ikosesta piti alun perin tullakin oopperalaulaja, mutta Nissinen kannusti häntä näyttämölle ja järjestikin hänelle ensimmäisen näyttelijän paikan Koiton Näyttämölle. Ikonen kertoo muistelmateoksessaan hyvin lämpimästi Nissisestä ja siitä kuinka tämä auttoi Ikosen näyttelijänuralle.
Presidentti Urho Kekkonen myönsi Nissiselle professorin arvonimen vuonna 1976.
Skuuppi (järjestö)

Skuuppi ry on Haaga-Helia ammattikorkeakoulun journalismin opiskelijoiden ainejärjestö. Järjestön tehtävänä on valvoa jäsentensä etuja ja järjestää opiskelijatapahtumia, toimia linkkinä opiskelijoiden ja koulutusohjelman johdon välillä sekä edustaa opiskelijoita erilaisissa yhteistyöryhmissä ja tapahtumissa. Skuuppi ry tekee yhteistyötä muun muassa Journalistiliiton ja muiden journalismikoulutusten kanssa. Skuuppi ry:n toimitilat sijaitsevat Haaga-Helian Pasilan toimipisteessä.
Pikkukajava

Ulkonäkö ja koko

Pää ja vartalo ovat valkoiset, selkä ja siivet harmaat, siivenkärjet mustat. Nokka on keltainen ja jalat mustat. Nuori yksilö muistuttaa väritykseltään nuorta pikkulokkia. Pikkukajavalla on kolme varvasta, kun taas muilla lokeilla on neljä varvasta. Suomessa kutsuttiin pikkukajavaa ennen "kolmevarvaslokiksi", ruotsiksi pikkukajavaa kutsutaan edelleen kolmevarvaslokiksi (tretåig mås).

Koko

Pikkukajavan pituus on 40 cm ja siipien kärkiväli 90–100 cm.

Ääni

Englanninkielisten mielestä pikkukajava huutaa kittee-wa-aaake, kitte-wa-aaake mistä se on saanut nimen kittiwake. Suomenkieliset toteavat leikkimielisesti lajin mekastavan "mää putoan, mää putoan".

Levinneisyys

Pikkukajavia esiintyy lähinnä Pohjois-Atlantilla Kanada Nova Scotiasta ja Yhdysvaltain Uudesta-Englannista, Grönlannin kautta Euroopan länsi- ja pohjoisosiin sekä Taimyrin niemimaalla ja Severnaja Zemljalla. Tyynen valtameren pohjoisosissa se pesii Siperian koillisosissa, Kamtšatkan niemimaalla, Kuriileilla ja Alaskassa. Atlantin yksilöt talvehtivat Sargassomerellä ja Afrikan länsirannikolla. Tyynenmeren yksilöt puolestaan Itä-Kiinan merellä ja Meksikon luoteisosissa.
Laji harhautuu silloin tällöin Suomeenkin. Suomessa säännöllinen mutta vähälukuinen läpimuuttaja keväällä huhti-toukokuussa ja syksyllä erityisesti loka-marraskuussa. Suomen pesimälinnustoon pikkukajava kuului 1920–1944 Petsamon ollessa Suomella.

Elinympäristö

Pikkukajava pesii suurissa yhdyskunnissa kalliojyrkänteiden kielekkeillä. Jos tällaisia paikkoja ei ole vapaana, se saattaa pesiä rannikon talojen katolla esim. Norjassa.

Lisääntyminen

Pikkukajavat perustavat elinikäisen parisuhteen, ja yrittävät myös vallata saman pesäpaikan vuodesta toiseen.

Ravinto

Pikkukajava pyydystää avomerien ulapan pintavesistä pikkukaloja, äyriäisiä ja nilviäisiä. Talvisin kajava syö myös planktonia.
Nykyisin linnut ovat oppineet myös hyödyntämään kalastusaluksista mereen heitettyjä kalanperkeitä.
Pseudomanga

Pseudomanga on nimitys sarjakuvalle, joka noudattaa japanilaisen sarjakuvan, mangan, kerrontatapaa, mutta joka ei ole "aidon" mangan tavoin japanilaisperäinen. Myös piirrostyyli mukailee mangassa käytettyjä hahmonluontitapoja ja sarjakuvan tehosteita.
Termiä on käytetty mangaa käsittelevässä kirjallisuudessa. Nimikkeestä riippuen pseudomangasarjat voivat olla japanilaisen piirros- ja kerrontatyylin tarkkoja kopioita tai perustua niin täysin länsimaiseen sarjakuvailmaisuun, että niiden nimittäminen mangaksi on vaikeasti perusteltavissa.
Länsimaisen manga - tyylin alkuperä on osaksi Italiassa. 1980- luvulla alun perin Kyoko Mizukin ja Yumiko Igarashin shōjo-manga Candy Candyn kysyntä kasvoi maassa niin suureksi, että sitä ryhtyi piirtämään huolellisen tyylin tutkimisen jälkeen studio Immagini & Fumetti, IF. Disney - yhtiön W.I.T.C.H on niin ikään italialainen shōjo- tyylin manga.
Englannin kielessä on termi original english language manga alkuperäiselle englanninkieliselle tyylin sarjakuvalle. On myös luotu termit world manga sekä global manga joilla tarkoitetaan yleisesti muuta kuin japanilaista alkuperää olevaa mutta maan kerrontatyyliä käyttävää sarjakuvaa. "Global manga" ilmaisun teki tunnetuksi yhdysvaltalainen Tokyopop -kustantamo alkaessaan markkinoida lajityypin sarjakuvaa.
Suomessa julkaistuja pseudomangoja ovat muun muassa Dirty Pair, Dramacon, Bizenghast, Teiniagentti Luna, Fool's Gold ja Peach Fuzz.
Suomalainen Vartijat alkoi ilmestyä vuonna 2008. Sen kuvittajina ovat olleet Elli Puukangas, Pauliina Högman ja Heidi Haataja. Kirjoittajana on Heikki Valkama.
Lomonosovin harjanne

Lomonosovin harjanne on vedenalainen vuorijono Pohjoisella Jäämerellä. Se ulottuu 1 800 kilometrin matkan Uuden-Siperian saarista yli Jäämeren keskiosien Ellesmerensaarelle Kanadan arktisessa saaristossa. Vuorijono jakaa Pohjoisen jäämeren kahteen pääaltaaseen: Ameraasian- ja Euraasian altaisiin. Harjanteen leveys vaihtelee välillä 60–200 kilometriä ja se kohoaa 3 300–3 700 metriä ympäröivästä merenpohjasta. Korkein huippu on 954 metriä merenpinnan alapuolella. Rinteet ovat suhteellisen jyrkkiä, kanjoneiden rikkomia ja sedimenttikerroksen peitossa.
Harjanteen löysi neuvostoliittolainen pohjoisten alueiden tutkimusretkikunta vuonna 1948 ja se nimettiin Mihail Lomonosovin mukaan.
M. Roma Volley

Historia

M. Roma Volley perustettiin vuonna 2006. Aiempi roomalainen pääsarjajoukkue Roma Volley oli lopettanut toimintansa vuonna 2002 talousvaikeuksien vuoksi. Heti ensimmäisellä kaudellaan M. Roma Volley pelasi Italian A1-liigassa. Liigaan se sai hakemalla paikan Italian Lentopalloliitolta. Ensimmäisellä kaudellaan A1-liigassa M. Roma Volley sijoittui runkosarjassa toiseksi ja pudotuspeleissä se eteni välieriin joissa se lopulta putosi. Sijoitukseksi jäi jaettu pronssimitali. 
Seuraavalla pääsarjakaudellaan M. Roma Volley oli hankkinut serbialaisen huippuhakkurin Ivan Miljkovicin ja joukkue haki menestystä tosissaan. Kauden aikana joukkue kohtasi Euroopan Cupissa suomalaisen Pielaveden Sammon. Rooma oli hätää kärsimässä kotiottelussaan mutta hoiti lopulta voiton kotiin ja jatkoi Euroopan Cupissa. Lopulta joukkue pelasi loistavan Euroopan Cupin ja voitti mestaruuden. Kotimaisessa A1-liigassa joukkue oli jälleen kerran kolmannella sijalla. Kauden jälkeen M. Roma Volley ilmoitti yllättäen Italian lentopalloliitolle että se ei pysty jatkamaan pääsarjassa rahaongelmien takia ja pelasi sen jälkeen kakkostasolla.
Vuonna 2013 joukkue putosi kolmostasolle eli C-sarjaan.

Muuta

M. Roma Volley kävi Suomessa kaudella 2007–2008 pelaamassa CEV-cupia Pielaveden Sampoa vastaan. Ensimmäinen osaottelu joukkueiden välillä pelattiin Kuopiossa, ja se päättyi Rooma Volleyn tiukkaan voittoon lukemin 1–3. Roomassa pelattu toinen osaottelu oli vielä tiukempi. Pielaveden Sammolla oli ratkaisevassa viidennessä erässä ottelupallo, mutta Roma Volley pystyi kääntämään erän edukseen pistein 19–17. Roma Volley jatkoi näin CEV-cupia eteenpäin tiputtamalla Sampon.
Australianhirvikoira

Ulkonäkö

Australianhirvikoira vastaa Ison-Britannian lurcheria. Se on karkeakarvainen.

Alkuperä

Rotu polveutuu englanninvinttikoirasta ja skotlanninhirvikoirasta jotka eurooppalaiset uudisasukkaat toivat Australiaan. Se on amerikanhirvikoiran kaukainen sukulainen, mutta sillä on erillinen australialainen sukulinja. Sitä on käytetty metsästykseen 1700-luvun lopusta lähtien, erityisesti jäljestykseen ja näön avulla metsästämiseen.
Kurt Austin

Kurt Austin on kuvitteellinen henkilö Clive Cusslerin ja Paul Kemprecosin luomassa NUMA Files -kirjasarjassa.
Austin on syntynyt 6. joulukuuta vuonna 1961. Hän on yli 180 senttiä pitkä, painaa noin 90 kiloa ja hänen silmänsä ovat vihreät ja hiukset hopeanväriset. Silloin kun Austin ei ole seikkailemassa NUMAn eri tehtävissä toverinsa Joe Zavalan kanssa, hän on kotonaan Virginian Fairfaxissa Potomacjoen varrella.
Austin keräilee erilaisia käsiaseita joita hänellä onkin huomattava valikoima. 
Hän on meri-insinööri ja pätevin mahdollinen sukeltaja; kirjassa NOLLAPISTE mainitaan hänen olleen aiemmin CIAn palveluksessa jolloin hän pelasti näitä kiinnostaneita laivanhylkyjä.
Kevin Sussman

Ura

Kevin Sussman alkoi harrastaa näyttelemistä lukioaikoinaan. Hän opiskeli draamaa American Academy of Dramatic Arts -koulussa New Yorkissa. Valmistuttuaan hän opiskeli näyttelemistä Uta Hagenin johdolla ja esiintyi teatterissa. 
Sussman sai ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1999 elokuvasta Liberty Heights – vapauden rajat. Hänellä on ollut sivuosia elokuvissa Melkein julkkis, Sweet Home Alabama, A.I. – Tekoäly  ja Burn After Reading. Hän on vieraillut televisiosarjoissa Hädän hetkellä, C.S.I., The Middleman ja Mentalist.
Sussman näytteli Walteria televisiosarjassa Ruma Betty vuosina 2006–2007. Hän esittää sarjakuvakaupan pitäjä Stuartia komediasarjassa Rillit huurussa.