google/wiki40b huggingface dataset:
Allghoi Khorkhoi

Allghoi khorkhoi (mong. олгой-хорхой, olgoï-khorkhoï) eli kuolemankäärme on tappajamato, joka paikallisten tarujen mukaan elää Gobin autiomaassa, Etelä-Mongoliassa. Mongolian aikaisempi kommunistihallinto piti maan suljettuna tutkimusretkikunnilta ja kielsi taruolentona pitämänsä tappajamadon etsimisen.
Ensimmäinen englanninkielinen maininta madosta on eläintieteilijä Roy Chapman Andrewsin vuonna 1926 julkaistussa kirjassa  On the Trail of Ancient Man, joka sisältää havaintoja hänen laajasta tieteellisestä tutkimusretkestään Mongoliaan. Ensimmäinen väitetty havainto on 1920-luvulta, jonka jälkeen on tullut useita satoja havaintokertomuksia. Eläintä kuvaillaan puolitoistametriseksi ja puna- ja tummatäpläiseksi. Sen kummassakin päässä on lonkeroita, mutta siltä puuttuvat ilmeisesti sekä silmät että suu. 
Olento oleilee suurimman osan ajasta aavikon hiekassa, mutta kuuman kauden koittaessa se saattaa nousta maanpinnalle. Väitetään, että ihmisen tai eläimen tullessa kohdalle mato ponkaisee hiekasta ja tappaa tämän. Väitetään myös, että allghoi khorkhoi on mieltynyt ihmislihan makuun, mutta pystyy kukistamaan autiomaan suurimmankin eläimen, kamelin. Mato väijyy usein lähellä ihmisten telttamajoja eli jurttia. Erityisesti sitä houkuttaa keltainen väri. Tarina kertoo pojasta, joka leikki keltaisella lelulaatikolla kotijurtan vieressä. Tappajamato hiipi laatikkoon, ja kun poika kosketti sitä, se tappoi hänet. Pojan vanhemmat seurasivat käärmemäisiä jälkiä hiekassa ruumiin luota, mutta saivat myös surmansa, eikä heidän ruumiitaan koskaan löydetty. Allghoi khorkhoin tappamistavasta ollaan erimielisiä. Joidenkin mielestä sillä on myrkkyä ja sähkölataus ruumiissaan, toiset sanovat sen ruiskuttavan keltaista, tappavaa happoa.
Aavikko- ja aroalueelta Dalanzadgadin seudulta on myös otettu kuvia eläimistä, joiden kuolinsyystä ei ole tietoa. Eläintieteilijät eivät kuitenkaan usko, että voi olla olemassa mato, joka ei kuivu aavikon kuumuudessa ja toisaalta palellu öiden kylmyydessä. He uskovat, että kyseessä voisi olla Afrikassa tavattavien kobralajien kaltainen käärme, joka pystyy sylkemään myrkkyä monen metrin päähän. Monet hiekassa elävät käärmeet ovat pienisuisia ja -silmäisiä, joten ne voivat äkkiä katsottuna näyttää suuttomilta ja silmättömiltä. On kuitenkin epätodennäköistä, että käärme pystyisi antamaan sähköiskuja hiekan alta.
Madon nimi tarkoittaa suolimatoa.
Risto Näätänen

Henkilöhistoria

Näätäsen vanhemmat olivat professori Esko Näätänen ja Rauni Raudanjoki.
Näätänen löysi aivosähkökäyrästä poikkeavuusnegatiivisuus-aallon jolla on ollut huomattava merkitys aivojen tiedonkäsittelyn lainalaisuuksien tuntemisessa. Hän oli Helsingin yliopiston psykologian professori vuodet 1975–1998, mutta toimi Suomen Akatemian tutkimus- tai akatemiaprofessorina kaudet 1983–1988, 1988–1993, 1993–1998, 1998–2007. Näätäsen tutkimustuloksia on julkaistu muun muassa Nature- ja Science-lehdissä. Hänen tutkimustyönsä on vaikuttanut monitieteiseen perustutkimukseen ja psykologian alan sovelluksiin, esimerkkeinä lukivaikeuksien ja mielenterveyden hoito ja musiikin opetus.
Näätänen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1980. Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1991 ja Venäjän tiedeakatemian jäsenyys vuodesta 1994. Akatemiaprofessori Näätänen palkittiin ensimmäisellä Suomen tiedepalkinnolla vuonna 1997. Elokuussa 2006 hänelle myönnettiin Psykologian varttuneen tutkijan palkinto Psykologia 2006 -kongressin avajaisissa Tampereella.
Näätäsen jäätyä eläkkeelle vuonna 2008 hän siirtyi Tarton yliopiston ja Århusin yliopiston vierailevaksi tutkijaksi. Hänellä on ollut professorin asema Tarton yliopistossa vuodesta 2007 lähtien.
Karabiha

Karabiha (ven. Кара́биха) on kylä Jaroslavlin alueella Venäjällä. Runoilija Nikolai Nekrasov asui ja työskenteli siellä jonkun aikaa ja sen johdosta kylässä on nykyään Nekrasovin museo.
Jyväsjärvi

Historia

Ennen 1800-luvulla suoritettuja ruoppauksia, jotka laskivat Jyväsjärven vedenpinnan Päijänteen pinnan tasoon, nykyisen Äijälänsalmen tilalla oli Äijälänjoki, jota pitkin Jyväsjärven vedet virtasivat Päijänteeseen. Vielä aikaisemmin Jyväsjärvi laski Päijänteen Pohjanlahteen Pohjanjokea, jota ei enää ole olemassa.
Jyväsjärveä on täytetty useita kertoja. Yhdellä kerroista järveä täytettiin Lutakon kohdalla niin, että Vasikkasaari "katosi".

Järven saastuminen ja puhdistuminen 1900-luvulla

Jyväskylän kaupunkiin rakennettiin viemäriverkosto 1900-luvun alussa. Tästä lähtien kaupungin jätevesi laskettiin puhdistamattomana Jyväsjärveen. Kaupungin kaatopaikka sijaitsi Mattilanniemessä järven rannalla. Viemäriverkoston lisäksi Tourujokea pitkin järveen valui teollisuuden jätevesiä. Erityisesti Kankaan paperitehdas laski jätevetensä suoraan jokeen. Tämän johdosta Jyväsjärvestä tuli hyvin saastunut. Huonoimmillaan järven tila oli 1970-luvun alussa, jolloin Jyväsjärven kaloja kuoli joukoittain.
Kuokkalaan valmistui vedenpuhdistamo vuonna 1974, jonne päätyivät kaikki kaupungin jätevedet vuodesta 1977 alkaen. Järven vesi on tämän jälkeen puhdistunut. Jyväsjärven kalat ovat olleet rajoituksetta syömäkelpoisia vuodesta 1997 alkaen ja järvessä voi jälleen uida.
Ehrnrooth

Ehrnrooth ['ä:rnru:t] on suomalainen aatelissuku, joka tunnetaan erityisesti sotilassukuna ja talouselämän vaikuttajina. Sukuun kuuluvia ja muita Ehrnrooth-nimisiä on nykyään noin 250.

Pommerista Turkuun

Ehrnroothin suku on perimätiedon mukaan lähtöisin Pommerista Saksasta, josta se saapui Baltian kautta Suomeen. Hans Plagman -nimisen upseerin arvellaan muuttaneen Liivinmaalta Suomeen vuoden 1600 tietämillä. Hänen poikansa Hans Plagman (k. 1679) toimi kauppiaana ja raatimiehenä Turussa.

Nimi muodossa 'Ehrenrooth' ja ruotsalaisina aatelisina

Tämän poika, Käkisalmen tuomari Johan Plagman (1623–1696) aateloitiin vuonna 1687 nimellä Ehrenrooth, mutta nimen kirjoitusasusta jäi myöhemmin yksi e-kirjain pois. Suku introdusoitiin kaksi vuotta myöhemmin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1123.
Sukuun kuulunut kenraalimajuri Carl Gustaf Ehrnrooth sai vuonna 1801 Kuninkaallisen Miekkaritarikunnan ristin ja hänet korotettiin samassa yhteydessä ritaristoon.

Suomen aateliin

Kun Suomen ritarihuone järjestäytyi vuonna 1818, hänen jälkeläisensä merkittiin sinne aatelisena sukuna numero 73 ja muut Ehrnroothit aatelisena sukuna numero 85. Ruotsissa sukua ei asunut vuoden 1809 jälkeen, mutta vuosina 1946 ja 1978 Suomesta muuttaneille suvun jäsenille myönnettiin uudelleen edustusoikeus Ruotsin ritarihuoneella.
Suvussa on 1700-luvun alusta alkaen ollut runsaasti upseereita ja siihen on kuulunut yhteensä seitsemän kenraalia. Suku on vuodesta 1791 omistanut Seestan kartanon Nastolassa. Suomen itsenäisyyden aikana sukuun on kuulunut myös useita vuorineuvoksia.

Talouselämän vaikuttajat

Ehrnroothin suku tunnetaan nykyisin suuresta varallisuudestaan ja merkittävistä omistuksistaan lukuisissa pörssiyhtiöissä. Heitä on 1990-luvulla kutsuttu jopa Suomen talouselämän vaikutusvaltaisimmaksi perheeksi ja ”Suomen Wallenbergeiksi”. Vaikka suvun taloudellisen mahdin onkin sittemmin sanottu hiipuneen, Ehrnrootheilla on edelleen vahva asema muun muassa Fiskarsin omistajina. Fiskarsin suurimpien osakkeenomistajien joukossa on Ehrnroothien suvun sijoitusyhtiöitä, kuten Alexander Ehrnroothin johtama Virala ja Paul Ehrnroothin Turret.
Vuoden 2015 alussa Helsingin Sanomat laski Ehrnroothien omistavan pörssiyhtiöiden osakkeita yli 1,3 miljardin euron arvosta ja olevan siten Suomen toiseksi rikkain suku Herlinien jälkeen.
Potemkinin kulissit

Potemkinin kylät

Venäjän keisarin matkareitille pystytettyjä julkisivuja ja puutarhoja, jotka rakennettiin vaatimattoman todellisuuden verhoksi ainoastaan keisarillista seuruetta varten kertomaan alueen asutuksesta, sen siisteyttä ja idyllistä, kutsutaan suomen kielessä Potemkinin kulisseiksi. Muualla maailmassa näitä lavasteita kutsutaan Potemkinin kyliksi. Saksalainen historioitsija Gerhard Prause, joka on erikoistunut historiallisten tarujen puolueettomaan tutkimiseen, sanoo kuitenkin eräässä teoksessaan, että koko väite "Potemkinin kylistä" olisi vain saksalaisen diplomaatin liikkeelle panema, keisarinnan vahingoittamiseen tähdännyt ilkeämielinen juorupuhe.
Valtaapitävien vierailuihin liittyy muuallakin maailmassa ympäristön kunnostamista ja kerjäläisten siirtämistä pois näkyvistä. Aleksandr Pantšenkon mukaan Potemkin todellakin rakennutti kaupunkeja ja kyliä keisarinnan matkareitin varrelle, mutta niitä ei rakennettu lavastamistarkoituksessa Kuljettamalla suuria kankaille maalattuja kuvia kylistä ja asumuksista ja ajamalla lammaslaumoja öisin keisarinnan tulevan reitin varrelle Potemkinin tarkoitus oli osoittaa, miltä tämä valtava alue näyttäisi tultuaan sivistyksen piiriin.
Sotamarsalkka Potjomkinin ja keisarinna Katariinan läheinen suhde merkitsi, että keisarinna todennäköisesti oli kulisseista tietoinen. Näin kulissit olisikin tarkoitettu keisarinnan seurueen mukana matkaaville ulkomaiden lähettiläille. Potemkinin ansioita on Etelä-Ukrainan erämaiden asuttaminen. Hänen perustamiaan kaupunkeja ovat muun muassa Sevastopol ja Jekaterinoslav (nykyinen Dnipro). Potemkin oli merkittävä valtiomies, vaikka "Potemkinin kulissit" ovat jääneet elämään varsinkin poliittisessa retoriikassa.
Eckerön satama

Eckerön satama (ruots. Eckerö hamn, LOCODE: FI ECK ) on Ahvenanmaan länsilaidalla Eckerössä, Ahvenanmeren rannalla sijaitseva matkustajalauttaliikenteen satama ja rajanylityspaikka.
Eckeröstä ajetaan linjaliikenteen M/S Eckerö -aluksella Ruotsin Grisslehamniin kahdesti päivässä, viikonvaihteen seutuvilla (pe–ma) kolmesti. Vuonna 2015 Eckerö oli 957 302 matkustajallaan Suomen neljänneksi vilkkain ulkomaanliikenteen matkustajasatama. Sitä vilkkaampia matkustajasatamia ovat Suomessa Helsingin satama, Turun satama ja Maarianhaminan länsisatama. Eckerössä matkustajamäärä kasvoi edellisvuodesta, muttei aivan vielä saavuttanut vuoden 2006 tasoa.
Ahvenanmaan maakunnallinen valtatie 1 päättyy lännessä Eckerön satamaan.
Osborne 1

Tekniset tiedot

Tietokoneeseen sai valinnaisen akun jolloin sitä pystyi käyttämään ilman verkkovirtaa.
Tietokoneessa oli Zilog Z80 suoritin ja 64 kilotavua RAM-muistia. Massamuistina oli kaksi levykeasemaa ja siinä oli sisäänrakennettu kuvaputkinäyttö. Käyttöjärjestelmä oli CP/M.
Pioneerilaji

Pioneerilaji on eliö, joka saapuu ensimmäisten joukossa tuhoutuneelle alueelle. Pioneerilaji aloittaa esimerkiksi metsän sekundaarisukkession metsäpalon tai hakkuiden jälkeen. Pioneerilajille tyypillistä on tehokas lisääntyminen ja levittäytyminen, koska olosuhteet ovat muuttuneet sille edullisiksi tai lajilla on muuten taipumus selvitä hyvin. Pioneerit tarvitsevat runsaasti valoa. Myöhemmin olosuhteet voivat muuttua lajille epäedullisiksi (yleisin syy on riittävän valon puuttuminen) ja laji väistyy esimerkiksi lehtimetsän tieltä.
Tunnettuja pioneerilajeja ovat ilmaplanktonissa leijuvat hämähäkit, jotka ovat usein pioneereja uusien saarien synnyttyä tulivuorenpurkausten tai maanjäristyksen seurauksena. Pioneerilajeina esiintyviä puulajeja sanotaan pioneeripuiksi.
Opel GT

Koeajo 1969

Ajo-ominaisuudet kestopäällysteisillä teillä ovat hyvät. Kaarreajossa GT ei juuri kallistele. Taka-akselilla on lukkoperä. Jousitus on kova.
Opel GT:n alusta on samantyyppinen kuin Opel Rekordissa. Tasaisen painonjakauman vuoksi moottori on GT:ssä etuakselin takana. Takaluukkua ei ole ja pieneen tavaratilaan pääsee käsiksi vain takaistuimen takaa. Istuinten verhoilu on epämiellyttävää keinonahkaa. Vaihteita on neljä, jotka kaikki ovat synkronoituja.
Opel GT 1900:n kiihtyi 0-50 km/h 3,5 sekunnissa, 0-80 km/t 7,4 sekunnissa, 0-100 km/t 11,4 sekunnissa, 0-120 km/t 15,7 sekunnissa ja 0-140 km/t 22,4 sekunnissa Tekniikan Maailman koeajossa. Koeajon keskimääräinen kulutus oli 10,7 litraa /100 km 100-oktaanista bensiiniä.
Opel GT 1900 maksoi Suomessa vuonna 1969 28 780 markkaa, eli auto oli erittäin kallis.
Jody Scheckter

F1-ura

Jody Scheckter ajoi vain muutamia osakilpailuja kahden ensimmäisen F1-vuotensa aikana, mutta näytöt riittivät paikkaan Tyrrell-tallissa kausiksi 1974–1976. Näiden kausien aikana Jody onnistui voittamaan osakilpailun kolmesti ja ajamaan säännöllisesti myös pistesijoille sijoittuen kuljettajien sarjassa kolmannelle tilalle kausina 1974 ja 1976.
Kaudeksi 1977 Scheckter vaihtoi tallia ja sijoittui muutamien osakilpailuvoittojen ja palkintopallisijoituksien siivittämänä kuljettajien sarjassa toiseksi Niki Laudan jälkeen. Kauden 1978 jälkeen hän kuitenkin päätti siirtyä Ferrari-talliin.
Heti ensimmäisen Ferrari-kautensa aikana Scheckter onnistui ajamaan kolme osakilpailuvoittoa ja voittamaan kuljettajien mestaruustittelin. Tasaisuudellaan hän kukisti tallitoverinsa, myös kolme voittoa ajaneen Gilles Villeneuven, jota monet asiantuntijat pitävät kaikkien aikojen nopeimpana F1-pilottina. Yhdessä nämä kaksi siivittivät Ferrari-tallin merkkimestaruuteen. Scheckter muistetaankin usein siitä, että hän oli viimeinen kuljettaja ennen Michael Schumacheria, joka oli onnistunut voittamaan kuljettajien sarjan Ferrarilla. Scheckterin toinen Ferrari-kausi oli aiemmasta menestyksestä huolimatta masentava – hän pystyi saalistamaan kauden aikana ainoastaan 2 pistettä ja päätti lopettaa uransa. Kausi 1980 oli voittoisan vuoden jälkeen Ferrarille katastrofi, sillä Villeneuvekin sai kasaan vain 6 pistettä.
Jody Scheckter starttasi urallaan 113 GP-kilpailuun joissa ajoi 10 voittoa, 3 paalupaikkaa ja 5 kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä hän keräsi urallaan 255.
Nicky Cruz

Nicky Cruz (s. 6. joulukuuta 1938 San Juan, Puerto Rico) on yhdysvaltalainen kirjailija ja pastori. Hän toimi nuoruudessaan Mau-Mau-nimisen jengin pelättynä johtajana New Yorkissa. Hän kääntyi kristityksi ja on sen jälkeen kirjoittanut muun muassa kirjan elämästään Juokse poika juokse. Kirja on ollut Suomessa erittäin suosittu nuorten, erityisesti varusmiesten keskuudessa. Cruz tuli uskoon saarnaaja David Wilkersonin myötävaikutuksella, johon Wilkersonin kirja Risti ja linkkuveitsi keskittyy. Cruzin muita teoksia ovat muun muassa kirjat 'Sydän tulessa' ja 'Pyhä tuli'.
Cruzin elämäntarina vaikutti moniin nuoriin ja tuhansia ihmisiä ympäri maailmaa kerääntyi kuuntelemaan Nickyn kertomuksia ja puheita. Hän toimi kahdessa kristillisessä järjestössä, jotka pyrkivät auttamaan huumeongelmaisia nuoria.
Nickyn on kertonut vanhempiensa hankkineen tuloja noituudella ja ottamalla yhteyksiä kuolleisiin.  Nicky ja äiti olivat huonoissa suhteissa. Kerran Nickyn äiti hakkasi hänet tajuttomaksi. Aamulla Nicky heräsi tajuttomuudestaan verilätäkössä. 15-vuotiaana Nickin vanhemmat lähettivät hänet kotoa New Yorkiin veljensä Frankin luokse asumaan, josta karkasi 2 kuukautta myöhemmin. 16-vuotiaana Nicky nousi Mau-mau -nimisen jengin johtajaksi (jengin nimi juontuu afrikkalaiseen sotilaalliseen vapautusjärjestöön Mau Mau). 
Jengissä ollessaan hän joutui vaikeuksiin niin poliisien kuin muidenkin jengien kanssa ja joutui katsomaan kuolemaa silmiin, kun  eräs toinen jengi Piispat surmasi hänen ystävänsä Mannien. Loppuvaiheessa hän tuli uskoon David Wilkersonin ansiosta. Nicky kävi raamattukoulun, jonka jälkeen hän aloitti työnsä. Raamattukoulusta Nicky myös löysi vaimonsa Glorian. 
Cruz on jatkanut puhujamatkoja ulkomaille vielä yli 70 vuoden iässä. Suomessa Cruz on käynyt viimeksi kesällä 2017.
Scat-laulu

Scat-laulu on jazzissa käytetty laulutyyli, jossa ei ole sanoja vaan merkityksettömiä tavuja. Scat-laulun kehittäjäksi mainitaan joskus Louis Armstrong, vaikkakin se kuuluu oikeasti vanhaan New Orleansin jazzlaulun perinteeseen.
Scatman John toi tyylin popmusiikkiin.
Ella Fitzgerald myös käytti scat-laulua.
Aramea

Aramea on Raamatussa mainittu alue Syyrian keskiosissa, nykyisen Aleppon kaupungin ympärillä. Se on saanut perinteen mukaan nimensä Aramin, Nooan pojanpojan mukaan. Aramean kielen puhujat alkoivat asettua Arameaan ja Mesopotamiaan 1100-luvulla eaa. Alueella kehittyi seuraavan tuhannen vuoden aikana kaksi suurta kuningaskuntaa ja joukko pienempiä.
Yrjö Littunen

Yrjö Ensio Matti Littunen (16. elokuuta 1929 Viipuri – 20. huhtikuuta 1994 Tampere) oli suomalainen yhteiskuntakeskustelija ja sosiologi. 
Littusta on usein pidetty yhtenä suomalaisen sosiologian sodanjälkeisen uudistumisen avainhenkilönä. Hän toimi Turun yliopiston sosiologian professorina vuodesta 1963 vuoteen 1964 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun eli sittemmin Tampereen yliopiston Yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen/ Tampereen yliopiston tutkimuslaitoksen johtajana vuodesta 1958 aina vuoteen 1990 saakka.
Ekorunous

Ekorunous eli ekolyriikka on voimakkaan ekologisesti painottunutta tai informoitunutta runoutta. Monet runoilijat, runot ja runokokoelmat käsittelevät ympäristöhuolia. Mutta termi "ekorunous" on ilmestynyt yleiseen kielenkäyttöön vasta 2000-luvun alkuvuosikymmenien mittaan. Kuitenkin etenkin angloamerikkalaisessa runoudessa on nykyään olemassa oma tunnistettava ekorunouden alagenrensä. Alkuperäinen englanninkielinen termi, ecopoetry, kääntyy varsin ongelmitta suomalaiseksi termiksi "ekorunous".
Termi "ekorunous" on jälkikäteen luotu käsite kattamaan tietynlaiset kehitystendenssit runoudessa. Käsitteen syntymää edeltää lukuisa joukko jo kirjoitettuja runoja, joista on luettavissa enemmän tai vähemmän ekologinen sanoma. Vaikka tämäntyyliset runot eivät itsessään sisälläkään termiä ekorunous, voidaan ne laskea varsin ongelmattomasti asenteeltaan "ekorunoudellisiksi". Varhempi ekologisesti informoitu runous on myös toiminut myöhemmän alagenren esikuvana. Toisin sanoen laajemman luontorunouden tietyt kehitystendenssit ovat vaikutaneet voimakkasti myöhemmin tuotetun, enemmän tai vähemmän varsinaisen genremääritelmän alla tuotetun ekorunouden muotokieleen, eetokseen ja aihevalintoihin.
Eräs termin määrittelyn kannalta keskeinen akateeminen teos on J. Scott Brysonin vuonna 2002 toimittama Ecopoetry: a Critical Introduction, jossa ekorunouden määritelmä saa sisältönsä varsinaisen runouden alalajina. Teos toimii eräänlaisena ekorunouden tutkimuksen ja määrittelemisen lähtölaukauksena. Sittemmin lukuisat aihetta koskevat julkaisut ovat laajentaneet runouteen rajattua käsitettä koskemaan kaikenlaista poeettista merkityksenantoa yleisemminkin. Tällöin voidaan puhua niin kutsutusta ekopoeettisesta puhe- ja kirjoitustavasta, jolle on mahdollista löytää enemmän tai vähemmän joukko rajattuja tyylipiirteitä ja perinteitä. Käsitteen sisältö myös luonnollisesti vaihtelee sen mukaan, mitä ekopoeettisen ilmaisun piiriin kulloinkin lasketaan.
2000-luvun kahden ensimmäisen vuosikymmenen mittaan on ilmestynyt huomattava määrä ekorunoutta koskevaa tutkimusta. Kantava idea tämänkaltaisessa tutkimuksessa on tyypillisesti se, että ekorunous korostaa ihmisen moraalista suhdetta ympäristöönsä. Luontosuhde jäsentyy toisin sanoen korostetun eettisesti. James Engelhardtin kuuluisan määritelmän mukaan ekorunouden määräävä piirre on se, että se korostaa ihmisen vastuullista kohtalonyhteyttä ympäristöönsä; olemme moraalisessa vastuussa sekä luonnosta että omasta luontosuhteestamme -- ja ekorunous tekee tämän kaiken näkyväksi.
Sanottu koskee luonnollisesti myös ekorunoutta koskevaa kirjallisuudentutkimusta. Marxilaiseen ja feministiseen kirjallisuudentutkimukseen ekorunouden tutkimusta yhdistää juuri kantaaottavuus ja pyrkimys yhteiskunnalliseen muutokseen. Ekorunouden tutkija analysoi sellaista runoutta ja sellaisia sanataiteellisia projekteja, joissa ekologinen tulokulma yhdistyy pyrkimykseen muuttaa yhteiskuntaa tiedostavammaksi. Myös mahdollinen lyyrisen minän kyky aivan erityiseen vastaanottavuuteen tai herkkyyteen luonnon suhteen on erityinen tutkimuksellinen osakohde.
Torsti Verkkola

Torsti Rafael Verkkola (vuoteen 1935 Wennström; 22. toukokuuta 1909 Lahti – 11. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori.
Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Karl Wennström ja Matilda Vilen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1939 Impi Inkeri Niinivaara. Lapset Matti ja Marja.  
Hän tuli ylioppilaaksi vuonna Lahden lyseosta 1928 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolta vuonna 1935. Hän opiskeli Berliinin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1935–1937. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Valtion lentokonetehtaan palveluksessa hän oli vuodet 1935–1945. Hän toimi sen suunnittelutoimiston päällikkönä 1937–1941. Hän toimi staattisen toimiston päällikkönä 1941–1943 sekä tehtaan suunnitteluosaston johtajana 1943–1944.
Verkkola toimi Helsingin Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professorina vuodet 1945–1948 sekä TKK:n rehtorina vuosina 1968–1970. Hän oli Wisconsinin yliopiston vieraileva professori 1946–1949. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun polttomoottoritekniikan professorina 1954–1972, josta virasta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1972. Hänet vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1974. Sotilasarvoltaan hän oli insinöörikapteeni.
Langnau am Albis

Maantiede

Langnau am Albis sijaitsee Sihljoen laaksossa ja Albisvuoren itärinteillä, Zürichistä kymmenkunta kilometriä etelään. Kunnan naapurikaupunkeja ovat Adliswil pohjoisessa, Thalwil idässä ja Horgen etelässä.

Liikenneyhteydet

Langnauhun on SZU:n lähijunayhteys (S4) Zürichistä.
Munamies

Ominaispiirteet

Munamies on 60 senttimetriä pitkä (Niemisen oikea pituus on 181 senttiä), kimeä-ääninen kimmoisa kananmuna, joka harrastaa eksistentialismia ja munien maalailua eli bodypaintingia. Hänen tunnuslauseensa on: ”Pieni muna, iso sielu”. Munamiehen muita hokemia ovat ”Kumpi oli ensin, kana vai minä?” ja ”Mun mummuni muni mun mammani, mun mammani muni mun.”
Munamies esitti Putouksessa erilaisia erikoistaitojaan ja kykyjään. Laulutehtävässä Munamies tulkitsi italiankielisen sävellyksen Con te partirò, ja erityistaitoesityksessään hän osoitti naruhyppelytaitonsa Mikko Zetterbergin ja Sui-Hingin avustuksella. Munamies nähtiin Putouksen aikana myös muun muassa luistelemassa, hyppimässä trampoliinilla, hiihtämässä, laulamassa karaokea ja keilaamassa.
Munamiehellä on paljon sisaruksia ja sukulaisia. Hänen tyttöystävänsä on nimeltään Muna-Liisa, joka on parodia Mona Lisasta. Munamiehellä on myös vaimo, Munamamma ja äitinä Kanaemo.
Histoire(s) du cinéma

Histoire(s) du cinéma on ranskalaisen ohjaaja Jean-Luc Godardin 1980-luvun lopulla aloittama ja vuonna 1998 päättämä videoprojekti. Teoksen nimi kirjoitetaan aina ranskaksi sen sisältämän sanaleikin takia: histoire tarkoittaa niin "historiaa" kuin "tarinaakin," ja s sulkumerkeissä viittaa monikkomuodon mahdollisuuteen.