google/wiki40b huggingface dataset:
Torsten Aminoff (eversti)

Torsten Ivan Aminoff (28. kesäkuuta 1881 Iisalmi – 19. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen eversti ja metsänhoitaja. Hän toimi Suomen ilmailuvoimien komentajana 14. joulukuuta 1918 – 9. tammikuuta 1919.
Torsten Aminoff valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1901 ja palveli sen jälkeen Tverin rakuunarykmentissä, kunnes siirtyi reserviin vuonna 1904. Hän johti kaksi vuotta meijeriä Venäjällä. Aminoff valmistui vuonna 1908 metsäkonduktööriksi Evon metsäopistosta ja työskenteli sen jälkeen metsänhoitajana sekä muissa valtion metsähallinnon tehtävissä Iisalmella, Sukevalla ja Siestarjoella. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 hänet kutsuttiin takaisin Venäjän armeijaan luutnanttina. Hänet komennettiin ensin hoitamaan joukkojenkuljetuksia Moskovassa ja vuodesta 1916 hän oli Venäjän kauppaministeriön polttoainehankkijana Suomessa. Suomen sisällissodan puhjettua Aminoff liittyi valkoisiin joukkoihin ratsumestarina. Hänet ylennettiin huhtikuun alussa 1918 majuriksi ja nimitettiin valkoisten päämajan kulkulaitospäälliköksi 11. huhtikuuta. Hänet ylennettiin toukokuun alussa everstiluutnantiksi ja siirrettiin 9. toukokuuta päämajan etappiesikunnan päälliköksi.
Aminoff nostettiin Suomen Ilmailuvoimien komentajaksi, kun saksalaisen Carl Seberin oli pakko poistua tehtävistä ulkopoliittisista syistä Saksan hävittyä maailmansodan. Ilmailuvoimat kääntyivät tuolloin Englannin ja Ranskan ilmavoimien puoleen uusia koneita ja toimintamalleja hankkiakseen. Joulukuussa 1918 yleisesikunta oli käskenyt ilma-aselajin määrittelemään tehtävänsä. Tämä käsky sitoi ilmavoimat osaksi Suomen puolustuspolitiikkaan. Keskeisimmäksi tehtäväksi määrättiin maa- ja merivoimia tukeva lentotiedustelu. Osa tehtävästä oli itärajan lentotiedustelua aikana jolloin suomalaiset vapaaehtoiset, Yhdysvaltain merijalkaväki ja Englannin laivasto tekivät sotilaallisia iskuja Neuvosto-Venäjää vastaan. Ilmailuvoimien komentajan valintaa on jälkeenpäin pidetty hätäratkaisuna. Aminoff oli maavoimien upseeri, jolla ei ollut mitään kontaktia ilmailuun ennen komentajakauttaan eikä ilmeisesti sen aikanakaan kuin komentajan roolin kautta.
Aminoff erosi Suomen armeijasta syyskuussa 1919 ja siirtyi liike-elämän pariin. Hän oli Suomen Teollisuuskonttorin apulaisjohtajana 1919–1925, Suomen Puuliiton toimitusjohtajana 1925–1929, Suomen Sahateollisuusyhdistyksen apulaisjohtajana 1928–1931 ja Aunuksen puuliikkeen toimitusjohtajana 1931–1940. Aminoff palasi aktiivipalvelukseen talvisodan aikana ja oli jäsenenä sodan jälkeen asetetussa suomalais-neuvostoliittolaisessa rajakomissiossa. Vuonna 1940 hän oli lyhyesti kansanhuoltoministeriön merenkulkuosaston päällikkönä. Hänet ylennettiin joulukuussa 1940 everstiksi. Vuosina 1940–1944 Aminoff työskenteli Thordén-yhtymälle. Hänet määrättiin vuoden 1944 lopulla valvomaan suojeluskuntien hajottamista.
Paul Fagerlund

Paul Erik Fagerlund (7. syyskuuta 1944 Kuopio – 3. heinäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen viihdemusiikin säveltäjä ja sovittaja. Hänen pääsoittimensa oli piano. Hän työskenteli 1970-luvun puolivälistä 1980-luvun puoliväliin Musiikki-Fazerille ja Levytuottajille.
Hän käytti nimimerkkejä ”Ekke” Fagerlund, P. Fagerlund sekä Rudolf Holtz, joista viime mainittua yhdessä Irwin Goodmanin kanssa, joskin se kuuluu virallisesti Fagerlundille.
Hans Bertle

Johann (Hans) Bertle (11. huhtikuuta 1880 Schruns – 4. huhtikuuta 1943 Schruns) oli itävaltalainen kuvataiteilija, kuuluisan Bertle-taiteilijasuvun jäsen, joka tunnetaan muotokuvistaan, sota- ja kirkkotaiteestaan sekä kirjankuvituksistaan.
Hans Bertle opiskeli Münchenin taideakatemiassa vuosina 1897–1903 ja teki 1900-luvun ensikymmenellä opintomatkoja Ranskaan, Italiaan ja muualle. Hän osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan Saksan armeijassa 1914–1918. Hänet nimitettiin sotamaalariksi, ja hänen sotakuvillaan oli merkittävää propagandavaikutusta.
1930-luvun lopulta lähtien Bertle kuvitti Felix Saltenin teoksia, ja hänen kuvituksiaan on käytetty useissa käännöksissä, myös suomennoksissa (Bambi, Bambin lapset).
Saaristonkatu

Historiaa

Syksyllä 1963 Saaristonkadun ja Uusikadun risteykseen asennettiin Oulun ensimmäiset liikennevalot. Valot oli hankittu silloisesta Saksan liittotasavallasta.
Jääpallon Viron-mestaruuskilpailut 1933

Mestarijoukkue

Tallinnan Kalevin joukkue: Paul Freiberg, Aleksander Gerassimov, Johannes Hanberg, Antoni Koovit, Arnold Matiisen, Boris Nelisnoi, Villem Raie, Bernhard Ruul, Raoul Sauer, Heinrich Uukkivi.
Rudi Ball

Ura

Ball aloitti uransa Berliner SC -joukkueessa, jossa hän pelasi 1928–1933. Tämän jälkeen hän pelasi vuoden EHC St. Moritzissa, ja kaksi vuotta Diavoli Rossi Nerissä, kunnes palasi takaisin Berliner SC:hen, jossa jatkoi vuoteen 1944. Vuodet 1946–1948 Ball pelasi vielä SG Eichamp Berlinissä, jonka jälkeen hän muutti Etelä-Afrikkaan. Etelä-Afrikassa Ball edusti Tigers IHC:tä kaudella 1949–1950 ja Wolves IHC:tä kaudella 1950–1951. Ball lopetti uransa vuonna 1952. Uransa aikana Ball voitti Saksan jääkiekkomestaruuden kahdeksan kertaa ja Etelä-Afrikan mestaruuden kerran (1951). Ball on myös kolminkertainen Spengler Cupin voittaja.
Maajoukkueurallaan Ball esiintyi Saksan paidassa 49 kertaa. Näissä otteluissa hän teki 19 maalia. Saksan rivissä hän oli voittamassa olympiapronssia 1932 ja MM-hopeaa 1930. Ball ja miekkailija Helene Mayer olivat ainoat juutalaiset osallistujat Saksan joukkueissa vuoden 1936 olympialaisissa. Vuonna 2004 Ball valittiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton Hall of Fameen.
Pohja (geometria)

Pohja on avaruusgeometriassa symmetria-akselin suhteen suuntautuneiden kappaleiden pinnan osa, joka voi olla yksi- tai kaksiosainen. Vaippa erotetaan selvästi pohjasta, mihin symmetria-akseli päättyy. Nimitystä "vaippa" käytetään sellaisten kappaleiden pinnan osasta, joka kiertää "pohjaksi" miellettyjä osia tai osaa. Se on geometriassa usein tapauskohtaisesti sovittu nimitys, jota käytetään esimerkiksi lieriöissä, kartioissa, pyramideissa ja erilaisten pyörähdyskappaleiden tapauksissa. Mikäli pohjaa ja vaippaa ei voi erottaa toisistaan, puhutaan vain pinnasta.
Tasokuvioissa käytetään esimerkiksi nelikulmion ja kolmion "alimmaisesta sivusta" puheilmaisua pohja, vaikka kuvion osalle on olemassa oma nimityksensä kanta. Myös esimerkiksi kuution pöytää vasten olevasta tahkosta käytetään nimitystä pohja.

Lieriöt

Ympyrälieriön pohjat ovat ympyröitä, joiden keskipisteet ovat symmetria-akselin päätepisteitä. Vaippa on se pinta, joka sulkee lieriön sisäänsä pohjien välissä. Tavallisen lieriön pohja voi olla mielivaltaisen muotoinen, kunhan kummatkin pohjat ovat samanlaiset ja yhdensuuntaiset. Vaipan tulee kiertää lieriö sisäänsä seuraten pohjien piiriä koko kierroksen.
Kuutio täyttää lieriön ehdot, koska vastakkaiset tahkot ovat samanlaiset ja yhdensuuntaiset. Kuution pohjiksi voidaan valita mitkä tahansa kaksi tahkoa, joten kaikkia kuution tahkoja voidaan pitää pohjina. Samasta syystä muutkin suorat särmiöt ovat lieriöitä ja niillä on pohjat.

Kartiot ja pyramidit

Kartioissa ja pyramideissä on vain yksi pohja. Se on vastapäätä kartion kärkeä, joka on myös vaipan kärki. Vaippa sulkee kartion sisäänsä yhdessä pohjan kanssa, jonka piiriä vaippa seuraa koko kierroksen.
Ympyräpohjaisessa kartiossa pohja on ympyrän muotoinen. Pyramidissä pohja on monikulmio. Esimerkiksi egyptiläisissä pyramideissä pohjana on usein neliö.

Pyörähdyskappaleet

Pyörähdyskappaleella tarkoitetaan kappaletta, joka syntyy käyrän, tasokuvion tai kappaleen pyörähtäessä valitun symmetria-akselin ympäri. Tällaisella kappaleella ei ole yleensä pohjaa, mutta sellainen syntyy, jos pyörähdyskappale katkaistaan symmetria-akselia vastaan tai pyörähtävän kuvion päätepiste projisoidaan symmetria-akselia vastaan.
Svenska Aero Jaktfalken

Historia

Ruotsalaisen Svenska Aero -lentokonevalmistajan palveluksessa ollut saksalainen lentokonesuunnittelija Carl C. Bücker suunnitteli vuonna 1929 Jaktfalken-hävittäjän. Prototyyppi teki ensilentonsa vuoden lopulla, ja ilmavoimat otti sen käyttöön tyyppimerkinnällä J 5. Kone osoittautui onnistuneeksi, ja eteni sarjatuotantoon. Jaktfalken I -tuotantomalli sai Ruotsin ilmavoimien tunnuksen J 6, ja sitä valmistettiin seitsemän kappaletta vuosina 1930–1931. J 6:n pohjalta kehitettiin seuraava J 6A -tuotantoversio, joita Ruotsin ilmavoimat tilasivat Svenska Aerolta kolme kappaletta marraskuussa 1931. Lentokonetehdas ajautui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin, ja siirtyi ASJA:n omistukseen vuonna 1933. ASJA valmisti konetyyppiä J 6B -tyyppimerkinnällä vielä seitsemän yksilöä lisää. Konetyyppi oli Ruotsin ilmavoimien käytössä vuoteen 1941.

Käyttö Suomessa

Talvisodan aikana joulukuussa 1939 Suomi sai lahjoituksena Ruotsilta kahdeksan vanhempaa harjoituskäyttöön tarkoitettua lentokonetta. Koneista kaksi oli Jaktfalkenin J 6B -mallia, ja kolmas alun perin J 6A, joka oli myöhemmin muutettu vastaamaan J 6B:tä. Koneet toimitettiin Suomeen tammikuussa 1940, ja ne saivat alkuperäisten ruotsalaistunnusten mukaiset rekisteritunnukset JF-219, JF-224 ja JF-228. Koneita käyttivät alkuun lentolaivue 34 ja Täydennyslentolaivueet 17 ja -35. JF-219 poistettiin käytöstä ensimmäisenä sen vaurioiduttua elokuussa 1941. Jäljellä olleet JF-224 ja JF-228 siirrettiin jatkosodan aikana Kauhavan Lentosotakoululle, missä JF-224 vaurioitui korjauskelvottomaan kuntoon helmikuussa 1944. Tyypin viimeinen lento Suomessa tehtiin JF-228:lla Ilmavoimien Varikolle 20. helmikuuta 1945. Koneista eniten käytetty oli JF-224, jolle kertyi Suomessa yhteensä 484 lentotuntia.
Hr. Ms. B

Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa Surabayassa 2. maaliskuuta 1942. Japanilaiset nostivat hylyn ja se kunnostettiin.
Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon 20. joulukuuta 1942 apusukellusveneidentorjunta-aluksena nimellä Cha 112. Sen aseistuksena oli muutostöiden jälkeen 47 millimetrin, kolme 25 millimetrin ja yksi 13 millimetrin tykki. Lisäksi alukselle oli asennettu kahdeksan syvyyspommia. Yhdysvaltain 13. ilmavoimien B-24 Liberator upotti aluksen 4. kesäkuuta 1945 Laut Ketjilin edustalla Jaavalla.
Sorana Cîrstea

Tennisura

Ennen vuoden 2009 Ranskan avoimia Cîrstea oli Grand Slam -turnausten kaksinpeleissä selviytynyt parhaimmillaan toiselle kierrokselle vuoden 2008 Ranskan avoimissa, Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa. Vuonna 2009 hän ylsi kolmannelle kierrokselle Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa.
Vuonna 2010 Ranskan avoimissa Cîrstean pelit päättyivät 1. kierrokselle, kun hän kohtasi hallitsevan mestarin, Svetlana Kuznetsovan. Kuznetsova voitti ottelun 6-3, 6-1, vaikka oli tappiolla 1. erässä jo 3-0. Wimbledonissa hän hävisi avauskierroksella Petra Kvitoválle ja US Openissa Sofia Arvidssonille.
Vuonna 2011 Cîrstea pääsi Australian avoimissa toiselle kierrokselle voitettuaan Mirjana Lučićin. Toisen kierroksen ottelunsa hän hävisi kymmenenneksi sijoitetulle Shahar Pe'erille. Ranskan avoimissa Cîrstea selviytyi kolmannelle kierrokselle voitettuaan Patty Schnyderin ja Alexandra Dulgherun. Kolmannella kierroksella hän hävisi Li Nalle.
Massey Ferguson 148

Tekniikka

148-mallissa käytettiin Perkinsin valmistamaa AD3.152 vapaastihengittävää dieselmoottoria. Moottorin ilmoitettu teho on ollut 48 hevosvoimaa, mistä mallinimi 148 lienee peräisin. Moottori on kolmisylinterinen, 2,5l iskutilavuudeltaan ja siinä käytettiin tuohon aikaan edistyksellistä polttoaineen suoraruiskutusta. 148 on varustettu 8+2 vaihteisella synkronoidulla vaihteistolla, suomessa myydyissä 148 malleissa ei ollut Multi-Power pikavaihdetta.
Traktori on alun perin lähtenyt tehtaalta ilman ohjaamoa, mutta Suomessa myytyihin yksilöihin on lisätty tuolloin pakolliseksi tullut turva-ohjaamo. 148 mallissa käytettiin ainoastaan Nakkilalaista Palmu-ohjaamoa. 148:ssa on kolmipistenostolaite, jonka nostotehoksi ilmoitetaan 1430kg.
Lehman Brothers

Vaikeudet

Lehman Brothers ajautui vakaviin vaikeuksiin vuonna 2007 puhjenneen subprime-kriisin vuoksi.
Osakkeen kurssi oli perjantaina 12. syyskuuta 2008 kaupankäynnin päätyttyä 3,65 dollaria. Maanantaina ensimmäisenä saneerausmenettelyuutisen jälkeisenä kaupankäyntipäivänä osakkeet vaihtoivat omistajaa vain muutamien kymmenien senttien kappalehintaan. Vielä 14. marraskuuta 2007 Lehman Brothersin osakkeen kurssi oli 67,73 dollaria.

Yrityssaneeraus

15. syyskuuta 2008 Lehman Brothers hakeutui Chapter 11 -menettelyn mukaiseen yrityssaneeraukseen. Pankki haki suojaa velkojiltaan ja yritti etsiä ostajaa meklaritoiminnoilleen. Myös neuvotteluja omaisuuden hoitoyksikön myynnistä jatkettiin. Ostajaehdokkaat Barclays ja Bank of America vetäytyivät aiemmin kyseisenä päivänä koko Lehman Brothersin ostoneuvotteluista.
Lehman Brothersin kaatuminen tuli yllättäen, sillä pankki julkisti kesäkuussa 2008 ensimmäistä kertaa historiassaan tappiollisen osavuosikatsauksen. Maaliskuussa Lehman Brothersin pääjohtaja Richard Fuld sai myös 22 miljoonan dollarin bonuksen hyvästä vuoden 2007 tuloksesta.
Ruotsalainen Swedbank oli lainannut Lehman Brothersille 1,3 miljardia dollaria (noin 8,5 miljardia kruunua). Suomalainen Front Capital oli myynyt sadoille asiakkaille yhteensä yli 30 miljoonan euron arvosta Lehman Brothersin liikkeelle laskemia indeksilainoja. Saksan valtion omistama KfW siirsi pankille 300 miljoonaa euroa (426 miljoonaa dollaria) vielä sen jälkeen kun tieto pankin romahduksesta oli julkaistu.
BBC:n mukaan Euroopan keskuspankki EKP ja Yhdysvaltain keskuspankki FED tukivat rahamarkkinoiden toimintaa. Lehmanin kaatuminen vaikutti akuutisti maailmanlaajuisesti osakemarkkinoihin ja dollarin kurssiin.

Toimintojen myynti

Brittipankki Barclays ilmoitti 17. syyskuuta 2008 ostavansa Lehmanin Pohjois-Amerikan pankkitoiminnan, New Yorkin päämajan ja kaksi tietojenkäsittelykeskusta New Jerseyssä. Alustava kauppahinta oli 1,75 miljardia dollaria. Myöhemmin lakimiesten päästyä yksimielisyyteen ehdoista sen arvioitiin olevan noin 1,35 miljardia dollaria, josta New Yorkin päämajarakennus muodosti 960 miljoonaa.
Japanin suurin pankkiiriliike Nomura Holdings kertoi 22. syyskuuta 2008 hankkineensa Lehmanin Aasian ja Tyynenmeren alueen toiminnot 358 miljoonan euron hintaan. Kaupan myötä 3 000 Lehmanin työntekijää siirtyi Nomuralle. 23. syyskuuta 2008 Nomura ilmoitti ostavansa myös Lehmanin Euroopan ja Lähi-idän toiminnot. Yhtiö arvioi pitävänsä suurimman osan Lehmanin Euroopan ja Lähi-idän toimintojen 2 500 työntekijästä. Lehmanin Euroopan ja Aasian toimintojen ostamisesta kilpaili myös Barclays.
Viimeinen myymätön Lehmanin toiminto, Yhdysvalloissa toimiva varainhallintayhtiö Neuberger Berman myytiin 3. joulukuuta 2008 sen toimivalle johdolle.
Lähdesara

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen lähdesara on sarojen joukossa suurikokoinen laji. Tiivis- ja korkeamättäinen kasvi saattaa kasvaa jopa 1,5 metriä korkeaksi. Varret ovat kolmisärmäisiä. Kasvin lehdet ovat noin 0,5 cm leveitä, harmaanvihreitä ja vartta lyhyempiä. Lähdesaran kukinto on röyhymäinen, monitähkäinen ja kasvaa 5–15 cm pitkäksi. Emikukat sijaitsevat ruskean tähkän tyvessä, hedekukat sen kärjessä. Lähdesara kukkii kesä-heinäkuussa.
Suomessa tavattavista saroista lähdesara muistuttaa läheisesti röyhysaraa (Carex appropinquata). Toisistaan lajit erottaa niiden lehdistä. Lähdesaralla lehdet ovat hieman kouruisia ja röyhysaralla puolestaan litteitä.

Levinneisyys

Lähdesara on tavallinen laji Länsi- ja Itä-Euroopassa, jossa sitä tavataan aina Volgalle saakka. Sitä tavataan myös Italiassa, Portugalissa, Pohjois-Espanjassa ja Balkanilla. Pohjoismaissa lähdesara on yleinen vain Tanskassa. Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se sen sijaan on hyvin harvinainen.
Suomessa lähdesaraa tavataan lounais- ja länsiosassa maata sijaitsevien harjujen reunoilla olevista lähteiköistä. Pääasiassa kasvin kasvupaikat sijaitsevat Pohjankankaan ja Hämeenkankaan harjualueilla Karvialla, Kankaanpäässä ja Ikaalisissa. Suomen suurin, satojen lähdesarayksilöiden esiintymä on Oripään Myllylähteellä. Lajin pohjoisimmat kasvupaikat Suomessa sijaitsevat Kauhajoella ja Isojoella.

Elinympäristö

Lähdesara kasvaa harjujen reunoilla olevissa lähteiköissä, lähdepurojen varsilla sekä suurien, talviaikaankin sulana pysyvien lähteiden rannoilla. Lähdesara on kokonaan riippuvainen lähteiköistä. Vedenpinnan on pysyttävä aina lähes samalla tasolla. Kasvin juuret eivät kestä jäätymistä.
Kasvi on kadonnut monilta kasvupaikoiltaan muun muassa ojitusten, patoamisten, kala-altaiden rakentamisen ja erityisesti vedenottamoiden rakentamisen takia. Nämä ovat muuttaneet merkittävästi lähteiden tilaa ja näin hävittäneet lähdesaran kasvupaikkoja.
Tommi Rantamäki

Ura

Ennen näyttelijänopintojaan Rantamäki näytteli muun muassa musikaaleissa Grease ja Saturday Night Fever. Hän aloitti näyttelijänopintonsa Teatterikorkeakoulussa 2006. Opiskeluvuosinaan hänellä oli roolitehtäviä muun muassa Ryhmäteatterissa. Rantamäki valmistui teatteritaiteen maisteriksi 2011.
Rantamäki kiinnitettiin Helsingin kaupunginteatteriin 2012; hänen ensimmäisiä näytelmiään olivat Kapteeninkadun tyttö ja Hamlet. Kesällä 2017 Rantamäki näytteli Ryhmäteatterin Seitsemässä veljeksessä Tuomaan roolin.
Rantamäki on näytellyt myös kesäteattereissa, mikä on tyypillistä suomalaisille näyttämötaiteilijoille. Kesällä 2015 hän näytteli Pyynikin kesäteatterissa komediassa Avioliittosimulaattori. Myös edellä mainittu Seitsemän veljeksen näyttämösovitus esitettiin kesäteatterin lavalla Suomenlinnassa.
Rantamäen ensimmäinen elokuvarooli oli Salen osa Aleksi Mäkelän elokuvassa Rööperi vuonna 2009. Samuli Edelmannin ja Peter Franzénin pääosittama rikosdraama keräsi elokuvateattereihin yli neljännesmiljoona silmäparia. Myös elokuvassa Juoppohullun päiväkirja (2012) Rantamäki teki sivuroolin. Vuonna 2015 Rantamäellä oli sivurooli MTV3:n draamasarjassa Hinnalla millä hyvänsä. Vuonna 2019 hänellä oli yksi neljästä pääroolista Yle TV2:n draamakomediassa Modernit miehet.
HMS Cheviot

Valmistus

Alus tilattiin Alexander Stephen and Sonsilta Linthousesta. Sen köli laskettiin 27. huhtikuuta 1943 ja alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1944. Alus valmistui 11. joulukuuta 1945.

Palvelus

Alus siirrettiin maaliskuussa 1960 koululaivaksi Rosythiin ja se myytiin romutettavaksi 22. lokakuuta 1962.
The Angels

The Angels oli 1960-luvun tyttöbändi, joka muistetaan muun muassa Yhdysvalloissa kolme viikkoa listaykkösenä viettäneestä "My Boyfriend's Back" -kappaleesta (1963).
The Angelsin ura alkoi 1960-luvun alussa. Alkuperäiset jäsenet olivat Barbara Allbut, Phyllis Allbut ja Linda Jansen, mutta viimeksi mainittu korvattiin pian Peggy Santiglialla. Lokakuussa 1961 julkaistiin single "Till" ja helmikuussa 1962 "Cry Baby Cry".
The Angels julkaisi "My Boyfriend's Backin" vuoden 1963 elokuussa. Yhtye sijoittui myöhemminkin listoille, mutta tähän verrattavaa menestystä se ei enää saavuttanut.
Peggy Santiglia jätti yhtyeen vuonna 1967, jolloin hänen tilalleen tuli Debra Swisher. Yhtye kuitenkin hajosi seuraavana vuonna, 1968.
Vaquero

Vaquero on ratsastava karjapaimen, jonka perinteinen tapa tehdä työtään syntyi Pyreneiden niemimaalla ja kehittyi edelleen Meksikossa. Vaquerot ovat pohjoisamerikkalaisten cowboyiden kantamuoto, jonka pohjalta cowboy-kulttuuri syntyi. Kalifornian alueen ensimmäiset cowboyt olivat vaqueroja. Luonnollinen hevostaito ja niin sanottu hevoskuiskaus ovat kehittyneet Kaliforniassa ja Luoteis-Yhdysvalloissa vaquerojen työskentelytapojen vaikutuksesta.
Great Basinin alueella käytetty termi buckaroo perustuu vaquero-sanaan, joka puolestaan perustuu espanjan kielen sananaan vaca, joka tarkoittaa lehmää. Texasin ja Kalifornian vaquero-perinteet poikkeavat jonkin verran toisistaan. Myös havaijilainen cowboy eli paniolo on taustaltaan vaquero-kulttuurin mukainen.
Christopher Cazenove

Yksityiselämä ja kuolema

Cazenove syntyi vuonna 1943 hugenottitaustaiseen sukuun. Hänen isänsä Arnold de Lerisson Cazenove toimi Britannian armeijan prikaatikenraalina.
Cazenove oli naimisissa näyttelijä Angharad Reesin kanssa vuosina 1973–1994. Parilla oli kaksi poikaa: Linford ja Rhys. Heidän esikoisensa Linford sai surmansa auto-onnettomuudessa vuonna 1999. Cazenoven myöhempi elämänkumppani oli Isabel Davis.
Helmikuussa 2010 Cazenove sairastui verenmyrkytykseen. Hän kuoli lontoolaisessa sairaalassa 7. huhtikuuta 2010. Juuri edeltävällä viikolla oli kuollut näyttelijä John Forsythe, joka esitti Dynastiassa Cazenoven hahmon veljeä Blake Carringtonia.
Virtavesien kunnostus

Virtavesillä tarkoitetaan laajasti ottaen virtaavan veden (vesistö)kokonaisuuksia, joilla on omaleimainen eliöstönsä. Erityspiirteinä ovat kosket ym. muut virtapaikat. Lisäksi virtavesissä voi olla myös järvimäisiä piirteitä, kuten myös järvissä voi olla jokimaisia osia (esim. salmet). Vesilaki määrittelee joeksi virtaavan veden vesistön joka on soutukelpoinen tai jonka keskivirtaama on vähintään 2 m3 / s. Virtavesityyppeihin kuuluvat myös niin sanotut pienvedet eli purot ja norot. Virtavedet ovat usein Suomessa uhanalaisia.

Yleistä

Virtavesien kunnostustarvetta aiheuttavat muun muassa voimatalouskäyttö, jonka seurauksena vesistöt saattavat kärsiä vedenlaadun heikkenemisestä ja rantojen eroosiosta, purojen ja jokien perkaukset tulvasuojelun ja maankuivatuksen tarpeisiin sekä vesistöjen perkaukset uiton tarpeisiin. Voimatalousrakentamisella on ollut merkittäviä kielteisiä vaikutuksia myös koski- ja virtaelinympäristöihin sekä vaelluskalojen luontaiseen lisääntymiskiertoon. Virtavesien kunnostuksilla pyritään saavuttamaan useita ekologisia, taloudellisia, maisemallisia ja vedenlaadullisia hyötyjä. Virtavesien kunnostuksesta aiheutuvia hyötyjä ovat muun muassa eliöstön, uoman rakenteen ja virtausolojen monipuolistuminen ja vesistöjen veden laadun paraneminen. Virtavesien kunnostuksia on tehty enimmäkseen kalataloudellisista syistä, mutta nykyisin kunnostukset toteutetaan kokonaisvaltaisemmin, koko vesiekosysteemi huomioon ottaen. Virtavesien kunnostuksilla vesistö pyritään palauttamaan lähemmäksi luonnontilaa suoraan vesistöön kohdistuvilla toimenpiteillä. Virtavesien kunnostusta tukee EY:n vesipolitiikan puitedirektiivi.
Esimerkiksi puun uittoa varten perattuja jokia ja koskia on kunnostettu vesittämällä kuivia uomanosia, lisäämällä syvyysvaihteluita ja kutusoraikkojen määrää.