google/wiki40b huggingface dataset:
Pentti Kaivonen

Tampereen Pyrintö

Kaivonen pelasi koko pääsarjauransa suomalaisessa Tampereen Pyrinnössä, jossa hän pelasi miesten SM-sarjaa kymmenen kautta vuosien 1978–1989 välillä. Pyrintö saavutti tuona aikana SM-hopeaa kausilla 1979–1980 ja 1980–1981. Kaivosen pääsarjauran tilastolukemat ovat vajavaiset, sillä suurinta osaa tilastokategorioista alettiin tilastoida vasta hänen peliuransa aikana. Myös kolmen pisteen heitto otettiin SM-sarjassa käyttöön myöhään Kaivosen uralla, tosin hänelle ei tältä ajalta kirjattu yhtään onnistunutta kolmen pisteen heittoa pääsarjassa.
Pyrinnön päävalmentajana toimineen Raimo Lammin mukaan Kaivonen oli hyvä heittäjä.

Maajoukkue

Kaivonen pelasi Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 1978 viisi valmistavaa maaottelua 6,0 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Ensiesiintymisensä Suomen miesten maajoukkueessa hän teki 25. syyskuuta 1980 Kiinaa vastaan. Seinäjoella pelatussa voitokkaassa ottelussa hän heitti kymmenen pistettä, ennätyksensä miesten maajoukkueessa. Hän pelasi Kiinaa vastaan myös kahdessa seuraavina päivinä pelatuissa otteluissa. Seuraavan kerran Kaivonen pelasi miesten valmistavia maaotteluita vuonna 1982 kolmen ottelun verran ja vuonna 1983 neljässä maaottelussa. Vuosi 1984 oli Kaivosen viimeinen maajoukkueessa. Hän pelasi kahdessa ottelussa Ruotsia vastaan ja sivusi 3. marraskuuta pelatussa ottelussa maajoukkueuransa piste-ennätystä. Yhteensä Kaivonen pelasi urallaan 12 miesten maaottelua 3,2 pisteen keskiarvolla.
Herman Paul

Herman Daniel Paul (17. heinäkuuta 1827 Schwedt an der Oder, Brandenburg, Saksa – 4. joulukuuta 1885 Helsinki) oli saksalaissyntyinen muusikko ja Helsingin yliopiston saksan kielen lehtori, joka käänsi muun muassa Kalevalan saksan kielelle.
Paulin vanhemmat olivat hallitusneuvos Johann Paul ja Dorothea Paul. Hän kävi lukion Berliinissä, opiskeli musiikkia ja toimi sitten eri tehtävissä musiikin piirissä kierrellen 1858–1862 viulistina Itämeren alueen maissa. Paul muutti Helsinkiin 1859, perusti sinne musiikkikaupan 1862 ja toimi mm. konserttien arvostelijana. Hän oli Helsingin yliopiston saksan kielen ylimääräinen lehtori 1869–1885 ja opetti saksaa ja venäjää eri oppilaitoksissa Helsingissä. Paul toimi myös Hufvudstadsbladetin vakituisena kriitikkona 1865–1878. Hän sai kollegineuvoksen arvon vuonna 1884.
Paulin ruotsista saksaksi kääntämä Kalevala ilmestyi 1885–1886 nimellä Kalevala, das Volksepos der Finnen, sitä pidettiin aiempaa Schiefnerin tekemää käännöstä parempana. Käännöksen runomitta poikkeaa hieman suomalaisesta runomitasta. Hän käänsi saksan kielelle myös J. L. Runebergin näytelmän Salamiin kuninkaat ja Zacharias Topeliuksen Matkustus Suomessa-kirjan. Hänen kääntämäänsä suomalaista runoutta olivat mm. teokset Finnische Dichtungen (1866) ja Aus dem Norden (1887). Lisäksi hän laati kouluja varten saksan kielen kieliopin ja lukemistoharjoituksia, joista Eino Sakari Yrjö-Koskinen teki suomenkieliset versiot.
Talvella 1859 Paul matkan Lappiin ja hänen matkan aikana pitämänsä päiväkirja julkaistiin 1860 Papperslyktan -viikkolehdessä nimellä Slädparti till Lappland, blad ur min dagbok. Hän teki matkastaan myös lyijykynäpiirroksia.
Paul oli naimisissa vuodesta 1861 Evelina Lovisa Albertina Bonsdorffin (k. 1909) kanssa, perheessä oli neljä lasta.
Nastolan vaakuna

Nastolan vaakuna on Nastolan kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa Ruuhijärvellä sijaitsevaan Ristimäen kalmistoon, joka esinelöydöksiensä perusteella on varhainen kristillinen kalmisto ajalta, jolloin uusi usko ei vielä täysin ollut vakiinnuttanut asemaansa. Ristin naulakärki viittaa kunnan nimeen (naula/nasta).
Vaakunan selitys on ”punaisessa kilvessä hopeinen, naulakantainen ankkuriristi.” Vaakunan on suunnitellut Kimmo Kara, ja Nastolan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. joulukuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 23. huhtikuuta 1953. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2016, kun Nastola liittyi Lahden kaupunkiin.
Sami Haavisto

Sami Haavisto (s. 12. helmikuuta 1970) on suomalainen independent-elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka tunnetaan pienen budjetin kauhuelokuvistaan. Haaviston ohjaamia elokuvia ovat muun muassa "Desire of the Innocent Blood", "Rites of Blood", "Succubus" sekä tammikuussa 2009 valmistunut "Black Blooded Brides of Satan". Haavisto vaikuttaa Blood Ceremony Films -nimisessä independent-elokuvaryhmässä. Blood Ceremony Films on solminut kolmesta ensimmäisestä elokuvastaan levityssopimuksen brittiläisen Redemptionin kanssa ja tämän myötä elokuvat ovat saaneet kansainvälisen levityksen DVD:llä. Hän on myös Blood Ceremony Magazine -lehden päätoimittaja, sekä Helsingissä sijaitsevan Horror-Shop-myymälän omistaja. Vuonna 2014 hän esitti Salatuissa elämissä Rampea.
Epäonnistunut valtio

Epäonnistunut valtio eli romahtanut valtio (engl. Failed State) on toimintakykynsä menettänyt valtio, joka on niin heikko ettei se pysty hallitsemaan aluettaan eikä suojelemaan kansalaisiaan. Ei ole yksiselitteistä, millä taholla on oikeus todeta ja perustella jonkin maan valtiovallan epäonnistuminen. Valtiovallan epäonnistuminen halutaan kiistää, sillä kansainvälisessä politiikassa asialla voi olla huomattavat seuraukset.
Ei ole myöskään yksikäsitteistä määritelmää sille, milloin valtion toimintakyky ja hallintavallan taso on heikentynyt niin paljon, että sitä voidaan kutsua epäonnistuneeksi. Epäonnistuneen valtion käsite onkin pyritty korvaamaan neutraalimmalla hauraan valtion käsitteellä. Valtioiden vakaustilaa kuvaamaan käytetty FSI-mittariluku on uudelleennimetty vastaavasti (Failed states index → Fragile states index).

Kansalaisjärjestöt korvaavat valtiollisia toimijoita

Koska kansainvälisen yhteisön keinot ja voimavarat sekä usein myös poliittinen tahto puuttua epäonnistuneiden valtioiden tilanteeseen on usein riittämätöntä, ainoa mahdollisuus tukea tavallista kansalaista on usein maassa toimivat kansalaisjärjestöt. Näiden tyypillisimpiä avustustoimia ovat terveydenhoito- ja sosiaaliturva- tai hätäapu.
Kansalaistoiminnan kautta voidaan vaikuttaa maan vakauteen, hyvinvointiin ja ihmisoikeuksien toteutumiseen pidemmälläkin aikavälillä. Kansalaisyhteiskunnan tukeminen onkin globaalien kansalaisliikkeiden keskeisimpiä tehtäviä. Kansalaisyhteiskunnan osia ovat toimiva ja läpinäkyvä oikeusjärjestelmä, vastuullinen poliittinen elämä ja turvallisuusrakenteet, jotka ennalta ehkäisevät konflikteja ja epävakautta.
Golden Gate (salmi)

Golden Gate on salmi, joka yhdistää San Franciscon lahden Tyyneenmereen Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Salmi on noin viisi kilometriä pitkä ja kapeimmillaan alle kaksi kilometriä leveä. 1930-luvulla salmen ylitse rakennettiin Golden Gaten silta.
Kesäisin Kalifornian Central Valleyn lämpö saa ilman kohoamaan mantereella. Se taas aiheuttaa mereltä päin voimakkaan tuulen, joka tuo salmen kautta kosteaa ilmaa, josta muodostuu San Franciscon lahdelle usein tiheä sumu.
Ako Kiiski

Ako Kiiski (s. 1969) on suomalainen muusikko, tuottaja ja säveltäjä.

Ura

Ako Kiiski on ollut basistina joidenkin televisio-ohjelmien kuten SuomiLOVE ja Vain elämää studio-orkestereissa sekä muutamien artistien levyillä ja kokoonpanoissa. Lisäksi Ako Kiiski on ollut muusikkona Ben Granfelt Bandissä, Guitar Slingersissa ja Riki Sorsan Leirinuotio-orkesterissa.
Ako Kiiski on myös toiminut säveltäjänä ja sovittajana monille artisteille kuten Jore Marjarannalle, Johanna Debreczenille ja Tommi Soidinmäelle. Suurituuli-yhtyeelle Ako on toiminut myös sanoittajana. 
SuomiLOVE-ohjelman tunnusmusiikki on kokonaan Ako Kiisken käsialaa. Lisäksi Ville Nurmen kanssa Ako on tehnyt tunnusmusiikit monille tv-ohjelmille kuten Hertan maailma ja Itämeri.

Tuottajana

Ako Kiiski on toiminut tuottajana mm. Lenni-Kalle Taipaleen Piano-levylle ja Jore Marjarannan kolmelle levylle.
8. joulukuuta

8. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 342. päivä (343. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 23 päivää.
8. joulukuuta on Suomen kansallissäveltäjän Jean Sibeliuksen syntymäpäivä. Vuodesta 2005 lähtien sisäministeriö on suosittanut yleistä liputusta Suomessa säveltäjämestarin kunniaksi.
Isla del Tigre

Isla del Tigre tai Isla el Tigre on Hondurasille kuuluva vulkaaninen tulivuorisaari Tyynessä valtameressä Fonsecanlahdella Vallen hallintoalueella Amapalan kunnassa. Sitä ei pidetä aktiivisena. Tulivuori on kartiomainen ja kauniiksi mainittu, ja sen korkeus on 783 metriä merenpinnasta. Saari on aikoinaan ollut merirosvojen pakopaikka. Nykyään se palvelee muun muassa turistikohteena.
Ashton Carter

Elämä

Ashton Baldwin Carter syntyi 24. syyskuuta 1954 Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Hänen äitinsä Anne on äidinkielenopettaja ja isänsä William Stanley Carter Jr. neurologi ja psykiatri, joka osallistui laivaston joukoissa toiseen maailmansotaan. Ashtonilla on kolme sisarusta, joista yksi on lastenkirjailija Cynthia DeFelice.
Selvitettyään kotipaikkansa Abingtonin Senior High Schoolin 1972 urheilullinen Carter päätyi 1975 Edinburghin yliopistoon Skotlantiin ja seuraavana vuonna suoritti Yalen yliopistossa B.A.-tutkinnot fysiikassa ja keskiajan historiassa. Hänen fysiikan lopputyönsä aihe oli ”Kvarkit, lumo ja fii-hiukkanen”. Hän työskenteli Fermi National Accelerator Laboratoryssa 1975 kvarkkitutkimuksen parissa ja Brookhaven National Laboratoryssä 1976.
Tämän jälkeen Carter jatko-opiskeli Rhodes-stipendiaattina Oxfordin yliopistossa, missä hän sai tohtorin arvon teoreettisessa fysiikassa vuonna 1979.
Vuodet 1979 ja 1980 hän työskenteli tutkijana Rockefeller-yliopistossa, sen jälkeen MIT:ssä 1982–1984. Jälkimmäisenä aikana hän julkaisi raportin, jossa arvioi Reaganin kaavaileman Tähtien sota -puolustuksen olevan kykenemätön suojelemaan Yhdysvaltoja Neuvostoliiton ydiniskulta.
Carter siirtyi Harvardin yliopistoon, missä hän toimi ensin 1984–1986 yliassistenttina, sitten 1986–1988 apulaisprofessorina. Vuonna 1988 Carter nimitettiin professoriksi yliopiston Belfer Center for Science and International Affairsiin. Tästä eteenpäin hän toimi useissa tehtävissä muun muassa Harvardin ja Stanfordin yliopistoissa.

Poliittinen ura

Vuonna 1993 Carter siirtyi Yhdysvaltain puolustusministeriön palvelukseen. Hänen vastuulleen apulaiskansliapäällikkönä kuuluivat joukkotuhoaseet niin ulko- kuin kotimaassakin. 
Vuonna 2009 hänet nimitettiin alivaltiosihteeriksi vastaamaan hankinnoista, teknologiasta ja logistiikasta.
Lokakuusta 2011 joulukuuhun 2013 Carter toimi apulaispuolustusministerinä, ollen Yhdysvaltain puolustusministeriön operatiivisena johtajana vastuussa ministeriön budjetista ja sen kolmesta miljoonasta työntekijästä. Hänen vastuualueeseensa kuului monia aserajoitussopimuksia, kuten ydinaseita koskeva START II, ohjustorjuntaa koskeva ABMT ja konventionaalisia aseita koskeva CFE.

Puolustusministerinä

Joulukuussa 2014 presidentti Obama nimitti Carterin uudeksi puolustusministeriksi ja senaatin hyväksynnän jälkeen (93-5) tämä vannoi virkavalansa 17. helmikuuta 2015. Nimityspuheessaan Carter sanoi olevansa "hyvin halukas" lisäämään Yhdysvaltain sotilaallista apua Ukrainalle ja painotti Isis-järjestön tuhoamisen tärkeyttä. Hän ei ollut halukas nopeuttamaan Guantanamo Bayn vankien vapautuksia ja piti Irania Isisin veroisena uhkana.
Toukokuussa 2015 Carter varoitti Kiinaa lopettamaan sen nopeasti etenevän tekosaarten rakentamisen Etelä-Kiinan merellä
Lokakuussa 2015 hän tuomitsi Venäjän iskut Syyrian hallituksen vastaisia voimia vastaan ja hieman myöhemmin sanoi arvelevansa Venäjän intervention johtavan pian kostoiskuihin sitä vastaan.
Joulukuussa 2015 ilmeni, että Carter oli käyttänyt puolustusministerin työasiaansa henkilökohtaista sähköpostiaan. Tämä johti kohuun.
Kummun asukin tarina

Kummun asukin tarina (isl. Kumlbúa þáttr) on keskiaikainen islantilainen lyhytsaaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Tarina on 1200-luvulta ja se kertoo Reykjanesissä eläneestä Þorsteinn-nimisestä miehestä, joka vie eräästä hautakummusta miekan. Hän näkee myöhemmin pahaa unta, jossa kummun asukki vaatii miekkaa takaisin itselleen ja lausuu runon. Þorsteinn ei kuitenkaan suostu luopumaan miekasta vaan vastaa kummun asukille omalla runollaan. Unen jälkeen Þorsteinn ei enää seuraavana päivänä pysty löytämään hautaa. Kummun asukin tarinaa ei ole suomennettu.

Käsikirjoitukset

Kummun asukin tarina on ollut osa Vatnshyrna-käsikirjoitusta, joka tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728. Tätä ennen Árni Magnússon ja hänen kirjurinsa Ásgeir Jónsson olivat kuitenkin ehtineet tehdä Vatnshyrnasta kopioita. Näin myös Kummun asukin tarina on säilynyt Vatnshyrnan kopioissa. Osa tarinasta on säilynyt myös Pseudo-Vatnshyrnana tunnetussa käsikirjoituksessa AM 564 a 4to.

Tarinan konteksti

Kummun asukin tarinan tapahtumat sijoittuvat sen mukaan Länsi-Islantiin Reykjanesin niemelle, nykynäkemyksen mukaan Reykhólariin Breiðafjörður-vuonon alueelle. Tarinan päähenkilön, Þorsteinn Þorvarðssonin, kerrotaan olevan apotti Þorfinnrin lanko. Kyseinen apotti Þorfinnr (k. 1216) mainitaan Landnámabókin Hauksbók- ja Melabók-versioissa. Sen perusteella tarinan tapahtumat on voitu ajoittaa 1100-luvun loppuun tai 1200-luvun alkuun. Þorfinnr oli sukua Sturlungeille eli yhdelle 1200-luvun islantilaisista mahtisuvuista, johon kuuluivat esimerkiksi Snorri Sturluson ja Sturla Þórðarson. 
Kummun asukin tarina kuvaa näin ollen sitä samaa aikakautta, josta myös aikalaissaagat kertoivat. Käsikirjoituksissa se esiintyy kuitenkin yhdessä islantilaissaagojen ja -tarinoiden kanssa. Nykytutkimuksessa Kummun asukin tarinaa käsitellään yleensä islantilaissaagojen yhteydessä. Myös islantilaissaagoihin luetun Vuoren asukin tarinan tavoin Kummun asukin tarina eroaa monesta muusta islantilaisesta kertovasta þáttr-tarinasta siinä, ettei se ole ollut osa sellaisia kuningassaagojen kokoelmia kuin Flateyjarbók ja Morkinskinna.

Tarinan tulkintoja

Kummun asukin tarina on Vatnshyrna- ja Pseudo-Vatnshyrna-käsikirjoitusten editoijien antama nimi kyseiselle lyhyelle kertomukselle. Vatnshyrnan kopion AM 564 c 4to marginaalissa Kummun asukin tarinaa ja toista käsikirjoituksen tarinaa, Draumr Þorsteins Siðu-Hallssonar (”Þorsteinn Siða-Hallrinpojan uni”), kutsutaan ”kahdeksi uninäyksi” (isl. tvaer drauma vitranir). Niissä kummassakin kohdataan unessa tuonpuoleinen olento ja lausutaan samassa yhteydessä runoja. 

Stephen A. Mitchell on määritellyt Kummun asukin tarinan paikalliseksi legendaksi, jonka sanoma poikkeaa pyhimyslegendoista ja sankarilegendoista. Kahdessa ensin mainitussa pyhimykset ja sankarit hallitsivat tuonpuoleiset olennot, mutta Kummun asukin tarinassa sanomana oli, että keskiajan islantilaisen elinpiirin ulkopuolella oli voimia, joita elävät eivät ymmärtäneet ja joiden kanssa näiden ei tullut ryhtyä tekemisiin.
William Beardmore and Company

William Beardmore and Company oli skotlantilainen rakennus ja laivanrakennus konglomeraatti, jonka toimipaikat sijaitsivat Glasgowssa ja ympäröivällä Clydesiden alueella. Yhtiön toiminta oli aktiivisimmillaan 1890-luvun alusta 1930-luvulle ja sen palveluksessa oli enimmillään noin 40000 henkeä. Yhtiön perusti ja sen omisti William Beardmore (myöhemmin Lordi Invernaim), jonka mukaan Beardmorejäätikkö on saanut nimensä.

Historia

Yhtiön ydinalueeksi muodostui Parkhead Forge Glasgown itäreunalla. Alueen teollisuuslaitokset perusti 1837 Reoch Brothers and Company ja niiden omistajaksi tuli 1841 Robert Napier, joka valssasi ja leikkasi metallilevyjä Govanin telakalleen.
William Beardmore tuli 1860 osakkaaksi yritykseen ja hänen mukanaan toimintaan liittyivät hänen veljensä ja poikansa William Jr, josta tuli myöhemmin ainoa osakas sekä William Beardmore and Companyn perustaja 1886. Tehdasalue oli 1896 25 eekkeriä ja se oli Skotlannin suurin terästehdas. Tehdas oli erikoistunut teräksen valssaukseen ja levyjen tuottamiseen Clyden telakkateollisuudelle. Myöhemmin tehdas valmisti tykkejä ja niiden torneja, kuten 15 tuuman laivatykkejä BL Mk I.

Laivanrakennus

Bearmore otti haltuunsa 1900 Robert Napierin telakan Govanissa. Samana vuonna Beardmore aloitti telakan rakentamisen Dalmuiriin, josta tuli aikansa modernein telakka. Telakan ensimmäisenä tilauksena valmistui 1906 HMS Agamemnon. Muita merkittäviä laivastontilauksia olivat taistelulaivat HMS Conqueror, HMS Benbow ja HMS Ramillies. Beardmorelta valmistui 1917 maailman ensimmäinen täydellä lentokannella varustettu lentotukialus HMS Argus.
Beardmore laajensi tuotantoa Dalmuirissa niin, että lopulta siihen kuuluivat myös aseet ja muu varustus. Suurimmillaan alue työllisti 13000 henkeä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen tilausten supistuminen oli vakava isku alueelle ja telakka jouduttiin sulkemaan 1930. Osa alueen teollisuudesta ja rakennuksista liitettiin ROF Dalmuiriin ja lisäksi osaa alueesta käytettiin kaapelilaivojen tukikohtana.

Veturiteollisuus

Beardmore pyrki 1920-luvulla rautatieteollisuuteen valmistamalla vetureita. Se valmisti kaksikymmentä 4-6-0 veturia Great Eastern Railways yhtiölle. Lisäksi yhtiö valmisti 1921-1922 90 kappaletta Prince of Wales -luokan vetureita London and North Western Railway -yhtiölle (LNWR). LNWR yhtiön seuraajalle London, Midland and Scottish Railways -yhtiölle valmistettiin 1924 yksi esittelyveturi.
Kaiken kaikkiaan yhtiön vetureiden valmistus oli vaatimatonta verrattuna kilpailijoiden tuotantoon.
Brad Stevens

Bradley Kent ”Brad” Stevens (s. 22. lokakuuta 1976 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän on vuodesta 2013 lähtien toiminut NBA-seura Boston Celticsin päävalmentajana.
Ennen NBA-pestiään Stevens oli vuosina 2001–2013 Butlerin yliopiston joukkueen valmennustiimissä, ensin apuvalmentajan roolissa ja vuodesta 2007 lähtien päävalmentajana. Stevensin johdolla pieni Butler eteni kahdesti peräkkäin vuosina 2010 ja 2011 NCAA-lopputurnauksen finaaliin.
Luhman 16

Löytäminen

Luhman 16:n löysi Pennsylvanian osavaltionyliopiston tutkija Kevin Luhman WISE-satelliitin tammikuun 2010 ja tammikuun 2011 välillä ottamista kuvista. Löydöstä raportoitiin ensimmäistä kertaa 11. maaliskuuta 2013.
Luhman 16:n löytämisestä tekee erityisen sen, että se oli Aurinkoa lähin löydetty tähtijärjestelmä sitten Barnardin tähden löytämisen vuonna 1916. WISE 1049-5319 on kolmanneksi Aurinkoa lähin tähti Alfa Centaurin ja Barnardin tähden jälkeen.
Engelberger Aa

Sijainti

Engelberger Aa saa alkunsa Urin Alpeilta Titliksen koillispuolelta noin 2 250 metrin korkeudessa.
Joki virtaa Urin, Nidwaldenin ja Obwaldenin kantonien alueella. Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Engelberg ja Buochs.

Virtaama

Joen virtaama vaihtelee vuosien 1916–2010 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Buochissa – ennen joen laskemista Vierwaldstätterseehen – on ollut 12,5 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1981 (15,8 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1949 (8,8 m³/s).

Vesivoima

Engelberger Aan pääuomassa ja sen sivujoissa on yhteensä yhdeksän vesivoimalaa. Suurimman osan laitoksista omistaa kantonin energiayhtiö Kantonales Elektrizitätswerk Nidwalden.
Hiekkakivi

Hiekkakivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka koostuu pääasiassa maasälvästä ja kvartsista. Koostumus kuitenkin vaihtelee sen mukaan, mitä mineraaleja hiekkakiven muodostaneessa hiekassa on ollut. Hiekkakiven väri voi olla harmaata, punertavaa, ruskeaa tai vihertävää. Hiekkakivi muodostaa usein näkyviä kivimuodostelmia. Hiekkakivi on yleensä varsin pehmeää ja helposti muokattavaa. Siksi se on yleinen rakennus- ja kiveysmateriaali. Hiekkakivi on haurasta, ja sen yksittäiset rakeet ovat kovia ja tasakokoisia. Näiden ominaisuuksien ansiosta se soveltuu miekkojen ja muiden terätyökalujen teroittamiseen. Pääosin hiekkakivestä koostuvat kivikerrokset suodattavat vettä ja ovat riittävän huokoisia varastoidakseen vettä suuria määriä.
Hiekkakivi on Satakunnan maakuntakivi. Maakuntakivet valittiin vuonna 1998 kansanäänestyksellä, jonka järjestivät GTK ja Suomen Matkailuliitto.
Rasmus Quist Hansen

Ura

Quist voitti Mads Rasmussenin kanssa olympiakultaa kevyestä pariairokaksikosta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Vuoden 2008 kesäolympialaisista Rasmussen ja Quist voittivat samasta luokasta pronssia. Quist on kilpaillut kolmissa kesäolympialaisissa. Vuonna 2004 hän oli Rasmussenin kanssa neljäs Ateenassa.
MM-kilpailuista Quist on voittanut kevyestä pariairokaksikosta kaksi kultaa vuosilta 2006 ja 2007, yhden hopean vuodelta 2005 ja yhden pronssin vuodelta 2002. Kaikki mitalit ovat tulleet Mads Rasmussenin kanssa.
Rasmussen ja Quist valittiin vuonna 2007 Tanskan vuoden urheilijoiksi.
Leninin patsas (Kotka)

Kotkassa sijaitseva Leninin patsas on Vladimir Leninin muistomerkki, jonka on veistänyt virolainen kuvanveistäjä Matti Varik. Patsas paljastettiin 26. elokuuta 1979 ja se oli lahja Tallinnan ystävyyskaupungilta. Patsas on rintakuva ja korkeudeltaan yli kaksi metriä. Materiaaleina on käytetty pronssia ja graniittia. Patsas sijaitsee Kotkan keskustassa Kotkansaarella sen länsiosassa pienessä Leninin puistossa. Leninin uskotaan yöpyneen puiston varrella olleessa puutalossa 1900-luvun alussa. Suomessa on Leninin patsaita julkisissa ulkotiloissa ainoastaan Kotkassa ja Turussa. Näiden lisäksi Tampereella patsaita on kaksi sisätiloissa Lenin-museossa.

Historia

Patsashanke sai alkunsa Neuvostoliiton poliittisen johdon luvattua patsaan Kotkaan, tämän jälkeen Kotkan ystävyyskaupunki Tallinna määrättiin lahjoittamaan se. Patsaan paljastajana toimi Neuvostoliiton suurlähettiläs Vladimir Sobolev, joka piti myös puheen, jossa kehuttiin Suomen ja Neuvostoliiton hyviä suhteita. Kotkan kaupungin puolelta patsaan vastaanotti kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Arvi Forss. Luovutuspuheen piti Neuvosto-Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri Karl Vaino. Tilaisuuteen oli kutsuttu vieraiksi muun muassa Puolan, Itä-Saksan ja Tšekkoslovakian suurlähettiläät sekä Kymen läänin maaherra Erkki Huurtamo. Patsas on joutunut 1980-luvulla vandalismin kohteeksi, jolloin sitä on värjätty punaisella maalilla.

Leninin puuttuva käsivarsi

Vuonna 1995 osana Port of Kotka -taidenäyttelyä patsaan lähelle paljastettiin puolalaisen kuvanveistäjä Krzysztof Bednarskin veistos Leninin puuttuva käsivarsi. Veistoksen käsivarsi näyttää tietystä kulmasta katsoen yhdistyvän Leninin patsaaseen. Materiaaleina on käytetty pronssia ja graniittia.
Sirppisorsa

Levinneisyys

Sirppisorsaa tavataan pesivänä Pohjois-Japanissa, Luoteis-Kiinassa, Mongoliassa ja Venäjällä. Talvehtivana sitä esiintyy etelämpänä Kiinassa ja Japanissa sekä Etelä- ja Kaakkois-Aasian pohjoisosissa. Sirppisorsakannaksi arvioitiin aiemmin 35 000 yksilöä, mutta uusien tutkimusten mukaan lajin kanta on yli 89 000 yksilöä. Sirppisorsa on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska se on vähentynyt Kiinassa suhteellisen nopeasti. Lajia uhkaa metsästys.

Elinympäristö

Sirppisorsa pesii vetisillä niityillä ja järvissä. Talvella sitä tavataan alankojen järvillä, joilla ja tulvaniityillä sekä harvemmin myös merenrannikon laguuneissa ja estuaareissa.
Jani Nurkkala

Ura

Nurkkala on Raahe-Kiekon kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Oulun Kärppiin, josta Nurkkala siirtyi 15-vuotiaana Kiekko-Laserin C-nuoriin kaudeksi 2012–2013. Hän jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Matias Mustosen kanssa sekä C-nuorten SM-sarjassa 17 osumallaan että C-nuorten Mestiksessä 19 osumallaan. Kaudeksi 2013–2014 Nurkkala siirtyi JYPiin, mutta kesken kauden hän palasi kuitenkin Oulun Kärppiin ja siirtyi seuran B-nuoriin. Kaudella 2014–2015 Nurkkala oli joukkueen paras maalintekijä 20 osumallaan.
Kaudeksi 2016–2017 Nurkkala siirtyi pelaamaan A-nuorten SM-liigaa Mikkelin Jukureihin, jotka nostettiin sarjaan seuran miesten joukkueen saatua paikan SM-liigasta. Hän jakoi Jukureiden sisäisen pistepörssin voiton Mikael Vasaran ja Tatu Vihavaisen kanssa tehoilla 14+21=35. Kaudella 2017–2018 Nurkkala oli Jukureiden paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Perttu Kiesilän kanssa tehoilla 16+15=31. Hän debytoi Jukureiden SM-liigajoukkueessa 16. helmikuuta 2018 Kalevan Palloa vastaan. Nurkkala merkittiin joukkueen nelosketjun oikeaan laitaan Valtteri Hotakaisen ja Ilmari Pitkäsen viereen. Nurkkala sai ottelussa jääaikaa 8.37 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua.
Nurkkala siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettan-joukkue Kalmar HC:hen.