google/wiki40b huggingface dataset:
Götz von Berlichingen

Gottfried ”Götz” von Berlichingen (n. 1480 – 23. kesäkuuta 1562), joskus nimellä Berlingen, myös tunnettu nimellä Götz Rautakäsi, oli Saksan keisarillinen ritari (Reichsritter) ja palkkasoturi. Hän syntyi noin vuoden 1480 paikkeilla Berlichingenissa Saksan Württembergissä aristokraattiseen perheeseen. Hän omisti Hornbergin linnan, joka sijaitsee Neckar-joen rannalla nykyisessä Baden-Württembergissä.
Von Berlichingen menetti aikoinaan taistelussa oikean kätensä. Hän jatkoi kuitenkin uraansa laitattaen rautaisen tekokäden, joka oli ilmeisesti aikalaisekseen suhteellisen kehittynyt. Kirjailija Johann Wolfgang von Goethe kirjoitti myöhemmin näytelmän hänen elämästään.
Kuuluisa kirurgi, nimikkeellä keisarien ja kuninkaiden henkilääkäri kutsuttu salaneuvos Ferdinand Sauerbruch kertoo muistelmissaan Das wart mein leben (suom. Elämäni kirurgina) saaneensa sotien välisenä aikana tutkia Berlichenin suvun hallussa perintökalleutena ollutta alkuperäistä rautakättä ja kehitti sen pohjalta kuuluisan Sauerbruchin käsivarren amputoiduille potilaille.
William McGregor

William McGregor (13. huhtikuuta 1846 Braco – 20. joulukuuta 1911 Birmingham) oli brittiläinen jalkapallovaikuttaja, jota pidetään maailman ensimmäisen jalkapallosarjan, vuonna 1888 alkunsa saaneen The Football Leaguen perustajana. McGregor oli siviiliammatiltaan kangaskauppias ja toimi myös puheenjohtajana Aston Villassa ja vuosina 1888–1894 Englannin jalkapalloliitossa.
Satoru Yamagishi

Jalkapallomaajoukkue

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2006-2008.
Florakören

Florakören on suomalainen, Turussa toimiva kuoro. Sen perustivat vuonna 1944 Åbo Akademin naispuoliset opiskelijat. Kuoron johtaja on Ulf Långbacka (1991-).
Golden Globe 2012

Golden Globe 2012 oli järjestyksessään 68. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2011 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 15. tammikuuta 2012. Gaalan juonsi Ricky Gervais.
Melody Maker

Melody Maker oli Isossa-Britanniassa vuosina 1926–2000 julkaistu viikoittainen musiikkisanomalehti, joka oli alallaan maailman vanhin.
Lehti oli perustamisvuodestaan 1926 lähtien suunnattu suoraan muusikoille ja keskittyi pian jazziin. 1950-luvulla se alkoi vähitellen kattaa rock and rollia ja vähitellen saavutti toisen sijan New Musical Expressin (NME) jäljessä. Levikki kasvoi ja 1970-luvulla levikki oli 250 000 kappaletta viikossa.
Lehti jatkoi rockiin ja indiemusiikkiin keskittymistä nousevan tanssimusiikin kustannuksella ja menetti myyntiään. 1990-luvun lopulla lehti tuotiin markkinoille kiiltokantisena lehtenä. Melody Maker lakkautettiin vuonna 2000, virallisesti pitkään samalla kustantajalla olleeseen NME-lehteen sulauttamalla. NME otti samalla joitakin Melody Makerin toimittajista ja sen suositut soittotaitoon liittyvät osat.
Heikki Nieminen

Heikki Nieminen (9. toukokuuta 1926 Hollola – 5. syyskuuta 2016) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidegraafikko. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä Lahdessa vuonna 1946.
Niemisen vanhemmat olivat maanviljelijä Nestor Nieminen ja Aino Nieminen (s. Pönkkä). Nieminen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1947–1948 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1948–1952. Kouluopintojensa jälkeen Nieminen oli usean vuoden ajan taidegraafikko Aukusti Tuhkan assistenttina.
Lukuisia Niemisen veistoksia on julkisesti esillä ympäri Suomea. Hänen huomattaviin ulkoveistoksiinsa kuuluvat muun muassa Akseli Gallen-Kallelan patsas Porissa (1965), F. E. Sillanpään muistomerkki Hämeenkyrössä (1965), kaksi suihkukaivoveistosta Lahdessa (Susanna, 1961, ja Sudenkorennot, 1965) sekä Espoon Puolarmetsän sairaalan pihamaalle sijoitettu pronssiveistos Aurinkotuuli (1980). Varkauden Pirttiniemen sankarihautausmaan pronssinen muistomerkki Ylös murheesta on hänen teoksensa vuodelta 1964. Niemisen laajimmin tunnettuja teoksia ovat kuitenkin Hymytyttö- ja Hymypoika-pienoisveistokset, joita on jaettu Suomen kouluissa kipsivaloksina oppilaiden tunnustuspalkintoina vuodesta 1954 alkaen.
Heikki Nieminen oli 1950-luvun lopulta alkaen ensimmäisiä suomalaistaiteilijoita, jotka ottivat materiaalikseen lujitemuovin.
Nieminen toimi myös opettajana 1950-luvulta lähtien, ensin Taideakatemian koulussa ja myöhemmin pääosin Taideteollisessa korkeakoulussa aina 1990-luvun alkuun saakka. 
Niemisen puoliso oli farmaseutti Tellervo Nieminen (o.s. Ahonen).
Kotoistushanke

Historiaa

Standardointihankkeita vetänyt Erkki I. Kolehmainen ja muutamat muut standardisoinnissa mukana olleet kutsuivat koolle kansallisen lokalisoinnin ohjaus- ja seurantaryhmän käynnistyskokouksen, joka pidettiin Helsingissä 28.9.2004. Kokous asetti valmisteluryhmän, joka lausunnossaan 28.10.2004 ehdotti lokalisoinnin ohjausryhmän koollekutsumista. Ohjausryhmässä tulisi olla edustus lokalisointia tekevistä yrityksistä, lokalisoitavia järjestelmiä tai sovelluksia valmistavista yrityksistä, toteutusten suurkäyttäjistä sekä kielimaailmasta. Ohjausryhmän tehtävänä on päättää hankkeen työkohteista ja niiden hienojakoisuudesta. Alustavasti ehdotettiin Common Locale Data Repository -tietokannan Suomea koskevien tietojen päivittämistä siltä osin kuin ne koskevat maiden, alueiden ja kielten nimiä, valuuttoja, ajan ilmaisuja, aakkostusta ja muita paikallisasetuksia.
Kotoistushanke aloitti toimintansa Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen (sittemmin Kotimaisten kielten keskus) alla, mutta siirtyi 2006 Tieteen tietotekniikan keskukseen CSC:hen ja vuoden 2015 alusta edelleen Kansalliskirjastoon. Kaikki kolme organisaatiota kuuluvat opetus- ja kulttuuriministeriön hallinnonalaan, jonka erityisrahoituksen turvin työtä tehdään. Ohjausryhmän tukena oli aktiivinen seurantaryhmä, jonka jäsenten asiantuntemusta tarvittiin parhaisiin suosituksiin päätymiseen. Myöhemmin käytössä on ollut myös palkatun koordinaattorin osa-aikainen työpanos.

Tehtävä

Kotoistushanke pitää tavoitteenaan, "että Suomessa voidaan käyttää tietojärjestelmiä luontevasti kaikilla maamme kielillä arkisissakin sovelluksissa". Tavoitteen saavuttamiseksi Kotoistushanke määrittelee kieltä ja kulttuuria koskevia ohjeita ja normeja, toiveena että tietotekniikkayritykset noudattavat niitä tuotteissaan. Usein kyseessä on lokalisointi, jossa alkuperäinen sisältö tai käyttöliittymä on tehty muulla kielellä. Maiden ja alueiden nimiä ja kielten nimiä koskevat suositukset ovat tarpeen tietokantoja rakennettaessa, jotta tiedot tallentuvat standardoidussa muodossa ja että niiden pohjalta tuotettava teksti on oikeakielistä.
Kotoistushankkeen toimialaan kuuluvat kaikki Suomessa puhutut kielet, mutta määritykset tehdään toistaiseksi suomelle, suomenruotsille, pohjoissaamelle (Suomessa), inarinsaamelle ja koltansaamelle.

Organisaatio

Toimintaan voivat vaikuttaa kaikki, jotka haluavat liittyä Kotoistuksen seurantaryhmään. Ehdotukset uusiksi tai muutetuiksi suosituksiksi ja normeiksi lähetetään seurantaryhmän jäsenille kommentoitaviksi, ja he voivat myös itse ehdottaa alueita, joissa suosituksia kaivataan. Sekä nykyiset (avoimet) että entiset kannanottopyynnöt julkaistaan myös Kotoistuksen sivuilla http://kotoistus.fi.
Käytännön työn johtamiseen Kansalliskitjasto kutsuu Kotoistuksen ohjausryhmän. Sen puheenjohtajana on hankkeen alusta lähtien toiminut Kimmo Koskenniemi. ja vuodesta 2016 alkaen Katrina Harjuhahto-Madetoja. Kotoistushankkeen parissa on suurimman osan aikaa työskennellyt koordinaattori, joista ensimmäinen oli työtä edelleen konsultoiva Erkki I. Kolehmainen.
Mysterious Skin

Juoni

Brian ja Neil ovat lapsuudessaan joutuneet hyväksikäytön uhreiksi. Brianilla on nenäverenvuotoa ja pyörtyilyä ja Neil luulee että se mitä valmentaja hänelle teki olisi aivan oikein. Myöhemmin elokuvassa Neil on tajunnut, että se mitä tapahtui ei ole heidän syynsä, mutta myös sen että ajassa ei voi palata taaksepäin. Neilillä on paras ystävä nimeltä Wendy, joka on joskus ollut ihastunut Neiliin, mutta sitten vain ikään kuin luovuttanut. Hän on ainoa, jolle Neil on koskaan kertonut valmentajasta. Hänellä on myös toinen ystävä, Eric, joka ei kuitenkaan tiedä valmentajasta ensin, mutta saa sitten myöhemmin selville elokuvan aikana, mitä on tapahtunut penkomalla Neilin tavaroita kun hän nukkuu. Eric järkyttyy, mutta ei mainitse asiasta Neilille. 
Jossain vaiheessa Wendy lähtee New Yorkiin ja Neil jää ilman hänen parasta ystäväänsä, mutta hänellä on silti Eric. Ericilläkin on tunteita Neiliä kohtaan. Neil on kaiken kaikkiaan koviksen oloinen, mutta usein elokuvassa hänestä paljastuu erilaisia surullisia puolia. Hän luuli oikeasti että valmentaja välitti hänestä. 
Brian luulee, että alienit sieppasivat hänet ja tuntemattoman pojan pienenä ja hän yrittää etsiä Neiliä parhaansa mukaan. Hän tapaa myös naisen, joka oli muka alieneiden sieppaama, mutta siitä ei ole varmuutta. Elokuvassa vihjataan myös, että kyseistä naista olisi hyväksikäytetty pienenä. Brian viettää aikaa naisen kanssa, mutta jossain vaiheessa nainen luulee, että Brian on ihastunut häneen ja yrittää häntä, mutta sitten Brian suuttuu ja lopettaa välit kyseiseen naiseen. Brian lopulta löytää Neilin osoitteen puhelinluettelosta jonka nimen hän oli saanut kirjastosta "varastettuaan". Kun Brian menee Neilin ovelle, ketään ei ole kotona, mutta pian Neilin äiti ja Eric tulevat pihaan ja he saavat selville, että Brian etsi Neiliä, mutta he kertovat hänelle, että Neil lähti juuri bussilla New Yorkiin. 
Brian alkaa viettää aikaa Neilin ystävän Ericin kanssa ja Neil puolestaan viettää aikaa Wendyn kanssa, joka hankkii hänelle työpaikan, jossa hän on vähän aikaa, mutta sitten lopettaa. Brianista ja Ericistä tulee hyviä ystäviä. Neil tulee jouluksi kotiin, mutta hänelle on sattunut onnettomuus; hänet raiskattiin ja hakattiin, mutta äidilleen hän kertoi, että hänet ryöstettiin. Neil ja Brian tapaavat jälleen ja Neil suhtautuu haikeasti Brianiin. Lopuksi he menevät käymään valmentajan entisellä talolla (ikkunaa käyttäen), jossa Brianille muistuu mieleen karu totuus hänen katoamisestaan, ja jossa Neil kertoo yksityiskohtaisesti, mitä sinä tiettynä iltana tapahtui. Neil ja Brian ovat sohvalla, kun talon asukkaiden ääniä alkaa kuulumaan ovelta. Brian makaa Neilin sylissä kun Neil kertoo lopuksi, ettei voinut palata ajassa taaksepäin. Hänen täytyi vain lohduttaa Briania, telepaattisesti, koska ei voinut puhua.
Jani Kaulo

Jani Kaulo (s. 1978) on suomalainen tavaramerkkijuristi. Kaulo on Suomen Patenttiasiamiesyhdistyksen täysivaltainen jäsen  ja auktorisoitu tavaramerkkiasiamies  sekä eurooppatavaramerkkiasiamies . Kaulo on antanut useita tavaramerkkeihin liittyviä asiantuntijahaastatteluja medialle, kuten esimerkiksi tavaramerkkien kaappauksista Kiinassa  sekä tuoteväärennöksistä   . Hän on myös suosittu puhujavieras ja luennoitsija immateriaalioikeuksiin liittyvistä aiheista  .

Tunnustukset

Kaulo on toiminut Suomi-ASEAN kauppayhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 2015 ja varapuheenjohtajana vuodesta 2016 lähtien .
Armendarits

Armendarits on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 357 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Armendaritsin pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Kimmo Hovi

Ura

Hovi aloitti jalkapallon Mäntsälän Urheilijoissa ja siirtyi B-juniorina PK Keski-Uusimaahan. Hän teki kaudella 2013 PK Keski-Uusimaalle 17 maalia 21 Kakkosen ottelussa. Kauden jälkeen hän pelasi lainalla Maltan toiseksi korkeimman sarjatason FC Melitassa.
Kaudeksi 2014 Hovi siirtyi Veikkausliigan FC Lahteen. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan Hovi pelasi 11 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän pelasi kauden 2014 aikana myös neljä ottelua Kakkosta farmijoukkue FC Lahti Akatemiassa tehden yhden maalin.
Tammikuussa 2015 Hovi siirtyi Espanjan kolmanneksi korkeimman sarjatason Segunda División B:n Real Avilésiin, josta hänet kuitenkin lainattiin pian neljänneksi korkeimman sarjatason Tercera Divisiónin Méridaan. Jälkimmäinen saavutti kauden päätteeksi sarjanousun. Elokuussa 2015 Hovi siirtyi Segunda División B:n Portugaleteen.
Helsingin Insinöörit HI

Helsingin Insinöörit HI ry on ammatillisaatteellinen yhdistys, joka on perustettu vuonna 1919. Helsingin Insinöörit HI ry on Uudenmaan alueella asuvien insinöörien ja rakennusarkkitehtien yhteinen järjestö. Jäseniä yhdistyksessä on noin 12 000. HI on Insinööriliiton liittoyhteisön suurin insinöörien jäsenjärjestö.

Toiminta

Helsingin Insinöörit keskittyy työmarkkinatoimintaan ja insinöörien muuhun edunvalvontaan. Lisäksi yhdistys osallistuu aktiivisesti insinöörikoulutuksen kehittämiseen Metropolia Ammattikorkeakoulussa.

Jäsenet

Jäsenistä suurin osa on saanut koulutuksensa teknillisissä oppilaitoksissa tai ammattikorkeakouluissa. Työelämässä he ovat palkansaajina, ammatinharjoittajina sekä yrittäjinä. Palkansaajina jäsenet toimivat työnjohtajista toimitusjohtajiin. Merkittävä osa heistä on erilaisissa asiantuntijatehtävissä. Suurin osa jäsenistä luetaan työtehtäviensä perusteella ns. ylempiin toimihenkilöihin.
Misa Lommi

Misa Milushka Lommi (s. 28. syyskuuta 1987) on suomenruotsalainen näyttelijä ja tanssija. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 2013.
Seychellien vaakuna

Seychellien vaakuna on Seychellien tunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella.
Vaakunan kilven alaosaan on kuvattu kilpikonna vihreällä pohjalla. Taustalla on kookospalmu ja meri, jossa on kaksi saarta ja vene. Vaakunaa ympäröi molemmin puolin miekkakala. Vaakunan alla on maan latinankielinen motto: "Finis Coronat Opus"', Loppu kruunaa työn.
Jacob Dahlgren

Taiteellinen työskentely

Dahlgrenin tausta on maalaustaiteessa, mutta hän käyttää teoksissaan monia eri materiaaleja. Hänen teoksensa ovat usein suurikokoisia installaatioita, jotka koostuvat arkisista materiaaleista kuten tikkatauluista, henkilövaaoista, polyesternauhoista, henkareista tai kertakäyttökahvikupeista. Yhteistä teoksille on toisto ja siitä syntyvä graafisuus. Lukuisista yksittäisistä esineistä syntyy laajoja raidallisia tai ruudullisia pintoja. Raidat toistuvat myös Dahlgrenin maalauksissa. Hän maalaa usein akryyliväreillä MDF-levylle. 
Dahlgren edusti Ruotsia vuonna 2007 pohjoismaisessa paviljongissa Venetsian biennaalissa. Vuonna 2002 hän oli ehdolla Ars Fennica -palkinnon saajaksi. 
Dahlgren on tehnyt useita julkisia taideteoksia, jotka sijaitsevat Ruotsissa.

Opinnot

Jacob Dahlgren on opiskellut Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa Tukholmassa ja Tukholman grafiikkakoulussa.

Teoksia kokoelmissa

Jacob Dahlgrenin teoksia on seuraavissa kokoelmissa: Nykytaiteen museo Kiasma, Helsinki, Sara Hildénin taidemuseo, Tampere, Moderna Museet, Tukholma, Nationalmuseum, Tukholma, Vehbi Koc Vakfi, Istanbul, Daimler Collection, Berlin, Eskilstunan taidemuseo, Göteborgin taidemuseo, Norrköpingin taidemuseo, Uppsalan taidemuseo, Sundsvalls museum, Västeråsin taidemuseo, Statens Konstråd, Tukholma, British Museum, Lontoo, Euroopan keskuspankki, Frankfurt, Bonnierin kokoelma, Tukholma.
Dagmar Hagelberg-Raekallio

Dagmar Maria Hagelberg-Raekallio (o.s. Sarlin; 12. tammikuuta 1871 Viitasaari – 22. toukokuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen laulaja (altto). Hän konsertoi Suomen lisäksi Unkarissa ja Virossa. Hän toimi musiikinopettajana ja kuoronjohtajana. Hänen tiedetään pitäneen ensimmäisen kokonaan suomenkielisen laulukonsertin, ja sen jälkeen hän pyrki aina esiintymään suomeksi. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1895 köyhäinhoidon tarkastaja Johannes Hagelberg (k. 1936).
Joe Rosenthal

Joe Rosenthal (9. lokakuuta 1911 – 20. elokuuta 2006) oli Pulitzer-palkittu yhdysvaltalainen valokuvaaja. Pulitzer-palkinnon hän sai maailmankuulusta kuvastaan Yhdysvaltain lippua Iwo Jiman saarelle toisen maailmansodan aikana nostavista amerikkalaissotilaista.

Lyhyt elämäkerta

Rosenthal syntyi Washington, D.C.:ssä. Hänen kiinnostuksensa valokuvaukseen alkoi harrastuksena suuren laman aikaan Kalifornian San Franciscossa, missä hän asui veljensä kanssa etsien töitä itselleen. Hänestä tuli San Francisco News -lehden reportteri-valokuvaaja vuonna 1932.
Tultuaan torjutuksi Yhdysvaltain maavoimien valokuvaajaksi huonon näkökyvyn takia, hän liittyi Associated Pressiin (AP) ja seurasi Yhdysvaltain merijalkaväkeä Tyynellä valtamerellä toisen maailmansodan aikana. Hänen kuvansa viidestä merijalkaväen ja yhdestä laivaston sotilaasta nostamassa Yhdysvaltain lippua Iwo Jiman Suribachi-vuorelle 23. helmikuuta 1945 tuli yksi kuuluisimmista valokuvista toisesta maailmansodasta.
Rosenthal erosi AP:stä myöhemmin vuonna 1945 ja liittyi San Francisco Chronicle -lehteen. Siellä hän työskenteli 35 vuotta, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1981.
Rosenthal kuoli 94 vuoden ikäisenä vanhuuteen Kalifornian Novaton lähiössä sijaitsevassa vanhainkodissa.
M/S Fingard

Käyttöhistoria

Vuonna 2000 alus valmistui alankomaalaiselta telakalta, jonka jälkeen se luovutettiin Transitorius C.V:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Transitorius -nimellä Alankomaiden lipun alle. Loppuvuodesta 2007 suomalainen Bore osti aluksen ja rekisteröi sen Fingard -nimisenä Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina.
Pjotr Demjanovitš Uspenski

Pjotr Demjanovitš Uspenski, (ven. Пётр Демья́нович Успе́нский; 17. maaliskuuta (J: 5. maaliskuuta) 1878 Moskova – 21. lokakuuta 1947 Surrey, Iso-Britannia), laajemmin tunnettu nimellä P. D. Ouspensky, oli esoteerikkona tunnettu venäläinen intellektuelli, matemaatikko, journalisti ja teosofi. Hänen ensimmäiset kirjansa ilmestyivät Pietarissa, Neljäs ulottuvuus (Tšetvortoje izmerenije) 1909 ja  Avain mysteereihin (Tertium Organum) 1912. Uspenskin teokset kiinnostivat venäläisiä avantgardisteja, heitä kiehtoi neljännen ulottuvuuden tutkiminen ja  mystinen uusi todellisuus. Teos A New Model of the Universe ilmestyi vuonna 1914.  Uspenskia on pidetty laaja-alaisena ajattelijana, joka ennakoi monia 1900-luvun filosofian, psykologian ja uskonnon avainkysymyksiä. Hän toi euklidisen geometrian ja epäeuklidisen geometrian mukaan psykologiaa sekä korkeamman ulottuvuuden olemassaoloa käsitteleviin keskusteluihin.

Elämänvaiheita

Ennen ensimmäistä maailmansotaa Uspenski matkusti Egyptiin ja Aasiaan etsimään syvempää todellisuutta, opetusta tai salattua tietoa, joka avaisi kriittiselle nykyihmiselle tien uudenlaiseen tietoisuuteen. Tavattuaan kaukasialaissyntyisen mystikon ja henkisen opettajan G. I. Gurdjieffin  Moskovassa 1915 Uspenski tunsi löytäneensä etsimänsä. Seuraavat vuodet hän opiskeli intensiivisesti Gurdjieffin johdolla ja oli tämän tärkein oppilas ja keskustelukumppani.
Kaksikymmenluvun alussa Uspenski muutti Englantiin ja asui siellä toisen maailmansodan alkuun saakka, jonka jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin. Hänen tunnetuin teoksensa Sirpaleita tuntemattomasta opetuksesta (In Search of the Miraculous: Fragments of an Unknown Teaching) kuvaa kahdeksan vuoden kokemuksia Gurdjieffin kanssa ja johdattaa ainutlaatuisella tavalla tämän opetuksiin. Kirja sai myös Gurdjieffin itsensä siunauksen. Se julkaistiin ensi kerran vasta vuonna 1949, kaksi vuotta Uspenskin kuoleman jälkeen.
Vuonna 1957 Uspenskin oppilaat julkaisivat postuumisti kirjan The Fourth Way (Neljäs tie, ei julkaistu suomeksi), joka perustuu Ouspenskyn luentoihin.

Oppilaat

Uspenskin oppilaita olivat muun muassa Rodney Collin, Aldous Huxley, Maurice Nicoll ja Kenneth Walker.
Sri Lankan pohjoinen provinssi

Pohjoinen provinssi (sinhaliksi උතුරු පළාත, Uturæ paḷāta, tamiliksi வட மாகாணம், Vaṭa mākāṇam) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Jaffna. Provinssi muodostuu Jaffnan, Kilinochchin, Mannarin, Mullaitivun ja Vavuniyan piirikunnista.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 1 061 315.
Heikki Eskelinen (suomentaja)

Heikki Eskelinen (s. 1936 Tampere) on suomalainen historiantutkija, tietokirjatoimittaja ja suomentaja. Oppiarvoltaan hän on filosofian tohtori. Ansioistaan suomentajana hänelle myönnettiin vuonna 1999 J. A. Hollon palkinto.
Julian Serlachius

Johan Julian Serlachius (20. joulukuuta 1854 Kuopio – 16. huhtikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen   oikeusoppinut ja korkeimman oikeuden jäsen.

Elämäkerta

Julian Serlachius kuului Serlachiusten sukuun ja hänen vanhempansa olivat kieltenopettaja Karl Ferdinand Reinhold Serlachius ja Julia Charlotta Karsten. Julian Serlachius kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta vain 15-vuotiaana.  Filosofian kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1874 ja lakitieteen kandidaatin tutkinnon  1878, varatuomarin arvon hän sai 1879. Lakitieteen tohtoriksi Serlachius väitteli 1881.  Hän toimi Helsingin yliopistossa roomalaisen ja yksityisoikeuden dosenttina 1881–1882 ja jonkin aikaa myös vt. professorina, mutta hävisi vakinaisen viran haun vuonna 1885 R. A. Wredelle. Serlachius jätti tämän jälkeen akateemisen uran, mutta kirjoitti myöhemminkin oikeustieteellistä tutkimuskirjallisuutta ja useita alan oppikirjoja. Hänen erikoisalaansa olivat yksityis- ja talousoikeus. Hän puolusti omaperäistä näkemystään oikeuslähdeopista, jossa hänen pyrkimyksenään oli korvata roomalainen oikeus suomalaisiin oikeuslähteisiin perustuvalla oppirakennelmalla.
Serlachius työskenteli lainvalmistelukunnassa ja Viipurin hovioikeuden eri viroissa sekä 1891–1897 Jämsän tuomiokunnan tuomarina. Hän oli myös valtiopäiväedustajana porvarissäädyssä 1885 Kemin kaupungin edustajana ja 1891 Helsingin kaupungin edustajana. Poliittisilta mielipiteiltään hän oli konservatiivinen. Hänet nimitettiin senaatin oikeusosaston jäseneksi vuonna 1900, mutta hän erosi tehtävästä vain muutaman kuukauden kuluttua protestina kielimanifestille. Sen jälkeen hän oli Suomen kaupunkien hypoteekkikassan toimitusjohtaja 1901–1918, Osuuskassojen Keskuslainarahaston hallintoneuvoston puheenjohtaja 1904–1916 ja Pellervo-seuran johtokunnan jäsen 1901–1917, vuodesta 1903 varapuheenjohtaja. Tammikuussa 1919 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden oikeusneuvokseksi, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuoden 1924 lopussa. Serlachius muistetaan vuoden 1901 osuustoimintalain valmistelijana. Laista hän julkaisi lakikomitean jäsenen Axel Wilhelm Granströmin kanssa myös Pellervo-Seuran julkaiseman käsikirjan.
Serlachius oli vuodesta 1883 naimisissa Paula Emilia Söderhjelmin kanssa. Heidän lapsiaan olivat oikeusministeri Eric J. Serlachius ja tasavallan presidentin puoliso Gerda Ryti. Julian Serlachiuksen veli oli rikosoikeuden professori ja monipuolisen uran luonut poliitikko Allan Serlachius.
Ilmari Eskola

Ilmari Johannes Eskola (17. syyskuuta 1909 Viipurin maalaiskunta – 7. kesäkuuta 1987 Jämsä) oli suomalainen kirjailija ja kunnallispoliitikko.
Hänen vanhempansa olivat Juho Adolf Eskola (1880-1938) ja Helena Akman (1879-1932). Nuorena Ilmari Eskola työskenteli eri puolilla Suomea muun muassa putkiasentajana. Avioiduttuaan 1944 Elma Kaarina Hirvisaaren (1919-1985) kanssa hän muutti puolisoineen Hyrynsalmelle. Siellä Eskola työskenteli asentajana ja sairaalan lämmittäjä-talonmiehenä.
Ilmari Eskola muutti perheineen 1950 Jämsän Juokslahdelle jossa hän toimi kansakoulun talonmiehenä, kunnes jäi sairauseläkkeelle 1970. Eskola julkaisi esikoisromaaninsa Kolme kunniaa vuonna 1957. Hänen tuotantonsa kuuluu romaaneja ja näytelmä. Hän kirjoitti myös runoja joita julkaistiin Keski-Suomen kirjailijoiden antologioissa. Ilmari Eskolan runoja on lisäksi julkaistu postuumina teoksessa, joka sisältää myös Eija Eskolan kirjoittaman Ilmari Eskolan pienoiselämäkerran.
Aikalaiskritiikki otti Eskolan romaanit vastaan kansankuvauksen uudistajana. Lukittu ovi -romaania pidettiin myös ensi sijassa ihmiskuvauksena, kolmea muuta teosta satiirina. Niissä Eskola tuo esiin ihmisten pikkusieluisuuden.
Sosiaalisista sekä opetus- ja kulttuurikysymyksistä kiinnostunut Eskola oli mukana Jämsän kunnallispolitiikassa muun muassa kunnanvaltuutettuna / kauppalanvaltuutettuna (1965-1972), työväenopiston johtokunnan jäsenenä (1957-1968) sekä sosiaalilautakunnan jäsenenä (1957-1972) ja puheenjohtajana (1972-1980).
Eskolalle myönnettiin valtion taitelijaeläke 1975 ja vuonna 1978 hän sai Jämsän Äijän arvonimen.
Bruno Foresti

Bruno Foresti (s. 6. toukokuuta 1923 Brescia, Italia) on italialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 7. huhtikuuta 1946 ja piispaksi 12. tammikuuta 1975. Hän toimi vuosina 1983–1998 Brescian hiippakunnan piispana (henkilökohtaisena arvonimenään arkkipiispa) oltuaan sitä ennen Modena-Nonantolan arkkipiispana ja Plestian titulaaripiispana.