google/wiki40b huggingface dataset:
Grand Line

Grand Line (jap. 偉大なる海路 Idai Naru Kairo) on fiktiivinen paikka manga- ja animesarjassa One Piece.
Grand Line on suuri meri jonka koko on puoli maapalloa. Toisella puolella maapalloa sijaitsee neljä merta: East Blue, North Blue, West Blue ja South Blue. Grand Line on erossa näistä neljästä merestä Red Linen, maapallon ympäri menevän vuoriston avulla. Red Line kulkee pohjoisesta etelään ja kiertäen koko maapallon, kuten nollapituuspiiri. Grand Linen on sanottu olevan vaarallisin paikka koko maailmassa, ja sen on kerrottu tästä syystä olevan mm. merirosvojen hautausmaa.

Calm Belt

Calm Beltejä on kaksi ja ne sijaitsevat Grand Linen pohjois- ja eteläpuolilla. Calm Belt on tuuleton vyöhyke, joten se on vaarallinen varsinkin purjealuksille, joissa ei ole airoja. Toinen asia mikä tekee Calm Belteistä vaarallisia ovat merihirviöt. Calm Beltillä on tähän mennessä esiintynyt eniten merihirviöitä koko One Piecen aikana.
Mikäli laivan pohja ei ole päällystetty merikivellä (joka lähettää samanlaista säteilyä kuin meri, ja täten tekee laivasta "osan merta" jolloin merihirviöt eivät havaitse tätä), on Grand Linelle mentävä Red Linen kanaalien kautta. Reittejä on kaksi: Toisessa mennään "Päinvastoin-vuoren" läpi ja toisessa Pyhän maan, Mariejoisin.

Uusi maailma

Grand Line on jaettu kahtia Red Linella. Ensimmäinen puoli (Päinvastoin-vuoresta East Bluen halki toiselle puolelle Red Linea) on nimeämättä. Toinen puoli (Päinvastoin-vuoresta West Bluen läpi toiselle Red Linen puolelle) tunnetaan "Uutena maailmana". Tässä osassa Grand Linea hallitsevat "Yonkout" kuin keisarit ja ne, jotka aloittivat "uuden ajan".

Ilmasto

Grand Linen sää on epätavallinen. Sää ja merivirrat ovat petollisia, sillä ne voivat vaihtua yhtäkkiä esimerkiksi lumimyrskyiksi. Lisäksi kovakin myrsky saattaa loppua hetkessä. Grand Linella sijaitsee monia saaria, mutta niiden säät ovat joskus hyvinkin erilaisia. Saarien ilmastot on jaettu neljään osaan: Kesäsaaret, syyssaaret, talvisaaret ja kevätsaaret. Jokaisella saarella on myös omat neljä vuodenaikaa. Ne ovat silti eroavaisia toisistaan. Esimerkkinä kesäsaaren talvi ja talvisaaren talvi. Erilaisia säitä voi siis kaiken kaikkiaan löytää 16 erilaista Grand Linella.

Navigointi

Normaali kompassi ei toimi Grand Linella johtuen useista magneettikentistä. Monet saaret myös sisältävät paljon metallia joka sekoittaa kompassin. Jotta navigointi olisi mahdollista Grand Linella, on kehitetty apuvälineitä kuten lokitikku. Lokitikku lukitsee aina seuraavan saaren magneettikentän ja kun seuraavalle saarelle pääsee, lokitikku osoittaa taas uutta saarta. Grand Linella on kaikkiaan seitsemän reittiä mitä pitkin voi lokitikun avulla kulkea, mutta Grand Linen viimeiseen saareen, Rafteliin ne kokoontuvat. Seuraavan saaren magneettikentän poimiminen saattaa joskus viedä pari päivää, joskus jopa vuoden. Onneksi on kehitelty ikitikku. Tämä versio osoittaa aina tiettyä saarta eikä koskaan vaihdu. Tämä helpottaa merellä kävijöitä löytämään tietyn saaren.
Joseph McManners

Joseph McManners (s. 3. joulukuuta 1992 Canterbury, Englanti) on englantilainen poikasopraano ja musikaalinäyttelijä, joka innostui laulamisesta 8-vuotiaana kuultuaan Titanic-elokuvan tunnuskappaleen My Heart Will Go On. Hänen isänsä on englantilainen tv-tuottaja Hugh McManners.
McManners pyrki Canterburyn Simon Langton Grammarin poikakuoroon ja pääsi monien hakijoiden joukosta sinne. Paikalliset kykyjenetsijät huomasivat hänet nopeasti ja häntä pyydettiin esittämään pääosaa Oliver-musikaalissa Canterburyssa. Tämän jälkeen häntä pyydettiin koekuvauksiin BBC:n tuottamaan produktioon The Little Prince (suom. Pikku prinssi) ja hän sai osan 25 000 hakijan joukosta. Tämän roolin johdosta Sony BMG:n kykyjenetsijät kiinnostuivat hänestä ja tarjosivat hänelle suoraan neljän albumin kattavaa kahden miljoonan punnan suuruista levytyssopimusta. Vuonna 2006 sopimus kuitenkin purettiin taiteellisten erimielisyyksien vuoksi.
Hänen debyyttialbuminsa "In Dreams" julkaistiin 5. joulukuuta 2006 ja se oli ehdolla Englannissa vuoden 2006 parhaaksi klassiseksi albumiksi.
Carl Anders Zitting

Carl Anders Zitting (1872–1929) oli suomalainen maataloustieteilijä ja Mustialan maanviljelysopiston johtaja 1862–1891. Hän oli opiston alkuvaiheen organisoija. Alan ensimmäisenä asiantuntijana hänellä oli merkittävä vaikutus aikakauden maatalouspolitiikkaan hallitukselle antamiensa ohjeiden kautta.
Sagi (1937)

Palvelus

Alus upposi 8. marraskuuta 1944 torpedoituna Luzonin länsipuolella. Se poistettiin alusluettelosta 10. tammikuuta 1945.
Korallikäärmeet

Ulkonäkö ja koko

Korallikäärmeet ovat yleensä pieniä tai keskikokoisia käärmeitä, suurimmatkaan lajit eivät kasva edes kahden metrin mittaisiksi. Useimmat korallikäärmeet ovat väritykseltään räikeitä: tavallisin värikuviointi on puna-valko-musta poikittaisjuovitus. Kuviointi on varoitusväri.
Korallikäärmeen pää ei erotu muusta ruumiista juuri lainkaan. Kaikki lajit ovat hoikkarakenteisia, poikkileikkaukseltaan soikeita.

Levinneisyys

Korallikäärmeitä tavataan uudessa maailmassa Yhdysvalloista Etelä-Amerikkaan.

Elintavat

Useimmat korallikäärmeet ovat liikkeellä öisin tai hämärässä, mutta Micrurus fulvius on päiväaktiivinen. Ne saalistavat ravinnokseen erilaisia pieniä liskoja ja muita käärmeitä. Ne purevat ihmisiä erittäin harvoin: vaikka Brasiliassa tavataan 19 korallikäärmelajia, ne aiheuttavat alle prosentin käärmeenpuremista. Keski-Amerikassa niiden osuus on 2 % ja Yhdysvalloissa 3 % myrkkykäärmeenpurematapauksista.
Huber (yritys)

Vesijohtoliike Huber oli sveitsiläissyntyisen Robert Huberin Helsinkiin vuonna 1879 perustama yritys. Se oli vesi- ja lämpöjohtoalan asennus- ja tukkuliike. Sillä oli 1960-luvulla eri puolilla Suomea 19 sivuliikettä. Sen 1955 suurasiakkaita varten perustettu tytäryhtiö Oy Huberko Ab oli vesi- ja lämpöjohtoalan tukkuliike ja öljypoltintehdas. 
Äitinsä puolelta Huberin sukuun kuuluva vuorineuvos Claes Wahlberg kehitti toimikaudellaan Huberista alan johtavan yrityksen.
Yrityksen osti vuonna 1995 YIT, ja se on nykyisin YIT-konserniin kuuluva Caverion Oyj.
Irlanninsusikoira

Ulkonäkö

Irlanninsusikoira on maailman korkein koirarotu. Irlanninsusikoira ei ole ruumiinrakenteeltaan yhtä raskas ja massiivinen kuin tanskandoggi, ja muistuttaa paljon skotlanninhirvikoiraa. Uroksen vähimmäiskorkeus on 79 senttimetriä, joskin on toivottavaa saada keskimääräinen säkäkorkeus vakiintumaan uroksilla 81–86 senttiin, narttujen vähimmäiskorkeus on 71 senttimetriä. Urosten vähimmäispaino on 54,5 kiloa ja narttujen 40,5 kiloa. Karvapeite on karkea ja väriltään harmaa, brindle, puhtaanvalkoinen, musta, punainen, fawn tai jokin muu skotlanninhirvikoiralla sallittu väri.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on luonteeltaan hyvin lempeä ja rauhallinen. Se tulee myös erinomaisesti toimeen lasten kanssa.

Alkuperä

Irlanninsusikoiran esi-isät (todennäköisesti kelttienvinttikoiria) saapuivat kelttien mukana mm. Kreikkaan jo ennen ajanlaskun alkua. Myös muinaisessa Roomassa tunnettiin kyseinen kantamuoto. Lisäksi kotimaassaan Irlannissa rotu oli erittäin suosittu jo 1100-1500-luvuilla. 1800-luvulla se jouduttiin pelastamaan risteytyksillä skotlanninhirvikoiran kanssa.

Terveystilanne

Irlanninsusikoira on suhteellisen terve, vaikka onkin jättiläiskokoinen koira. Yleisimpiä ennenaikaisen kuoleman syitä ovat erilaiset syövät ja sydämen vajaatoiminta, jotka ovat usein perinnöllisiä. Rodulla esiintyy myös kasvuhäiriöitä, mutta niitä voidaan ehkäistä tasapainoisella ruoalla ja sopivalla liikunnalla. Rodulla on todettu myös synnynnäistä maksasairautta.
Luusyöpä on irlanninsusikoirien yleisin syöpä. Se on nopeasti etenevä ja kuolemaan johtava sairaus. Rodulla on myös mahalaukun kiertymän riski. Tila vaatii nopeaa hoitoa.
Pamidronihappo

Vaikutusmekanismi, käyttö ja sivuvaikutukset

Pamidronihappo estää luun resorptiota sitoutumalla luun hydroksiapatiittiin ja estämällä luuta hajottavien osteoklastien toimintaa. Toisin kuin monia muita bisfosfonaattilääkkeitä, pamidronihappoa ei ole hyväksytty osteoporoosin hoitoon, mutta sitä käytetään suonensisäisesti annosteltuna Pagetin taudin, syöpäkasvainten aiheuttaman korkean veren kalsiumpitoisuuden eli hyperkalsemian sekä myelooman ja rintasyövän aiheuttamien luustomuutosten ehkäisemiseen ja korjaamiseen.
Pamidronihapon aiheuttamia sivuvaikutuksia voivat olla kuumeilu ja flunssan kaltaiset oireet, väsymys, pääkipu, hypokalsemia, huonovointisuus ja oksentelu ja anoreksia. Pamidronihappo, kuten useat muutkin bisfosfonaattilääkkeet, voi aiheuttaa leuan osteonekroosia. Lisäksi haittana pamidronihappolääkityksellä voi olla suun kuivuminen ja huonontunut makuaisti.
Stigma

Stigma on Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta saamia haavoja muistuttava haava tai merkki, aiheutti sen mikä hyvänsä. Stigmoja on viidenlaisia: naulan jäljet kämmenissä tai ranteissa, naulan jäljet jalkaterissä, ruoskan sivalluksia selässä, orjantappurakruunun aiheuttamat haavat päässä ja keihään pisto kyljessä.
Muun muassa jotkut kristityt uskovat stigmojen olevan lahja Jeesukselta. Useimmiten jäljet ilmestyvätkin uskonsa kanssa kamppailevalle tai menettäneelle henkilölle. Uskotaan että näin Jeesus 'osoittaa' olemassaolonsa. Kerrotaan, että Pyhä Franciscus Assisilainen sai elämänsä loppuvaiheessa stigmat.
Stigma on myös polttomerkki. Sitä käytetään myös kuvaannollisesti tarkoittaen sosiaalista asemaa osoittavaa merkkiä.
Stigmojen ilmestymistä iholle yliluonnollisesti kutsutaan stigmatisaatioksi.
Hillosensalmi

Hillosensalmi on Kouvolassa sijaitseva kylä, joka aikaisemmin kuului Valkealan kuntaan. Kylä on saanut nimensä Vuohijärven ja Repoveden yhdistävästä Hillosensaaren salmesta, jonka ylittävät Savon rata sekä seututie 368. Hillosensalmella on rautatieasema, jolla ei kuitenkaan enää ole henkilöliikennettä. Kesäaikaan asemalla toimii kahvila. Hillosensalmen asujaimisto koostuu nykyään pääosin loma-asukkaista.

Historia

Hillosensalmen historia tunnetaan sotaisena. Seudulla on kulkenut Ruotsin ja Venäjän välinen raja, minkä johdosta paikalla on käyty useita taisteluja ja kylä on myö poltettu useasti. Vuoden 1918 sisällissodan aikana aseman ympäristössä käytiin Hillosensalmen taistelu. 1900-luvun alussa Hillosensalmen Sahaniemeen perustettiin höyrysaha.
Mustapyrstöpreussinahven

Koko ja ulkonäkö

Mustapyrstöpreussinahven kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Siinä on valkoisella pohjalla neljä selvää pystyraitaa: etummainen menee silmän läpi, takimmainen pyrstössä ja kaksi muuta sillä välillä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Mustapyrstöpreussinahven elää Tyynenmeren länsiosissa Sumatralta Vanuatulle, pohjoisessa Ryūkyūsaarille, etelässä Uuteen-Kaledoniaan. Se pysyttelee suojaisissa laguuneissa, satamissa ja jokisuissa. Toisinaan sitä tavataan avomerelläkin, yleensä Acropora-korallien oksien joukossa.

Käyttäytyminen ja ravinto

Mustapyrstöpreussinahven on parvikala, joka syö eläinplanktonia. Se on perinteisesti suosittu meriakvaariokala, mutta saattaa tulla vanhemmiten aggressiiviseksi.
Pikajäädytin

Pikajäädytin on pienkone, joka jäädyttää tai viilentää sen kylmälle pinnalle laitetun ruuan. Ajatus on lähtöisin samantapaisesta laitteesta, jota Grant Achatz käytti eräässä ravintolassaan.

Inspiraatio

Top Chefissä vierailevana tuomarina ollut kokki Grant Achatz käytti samankaltaista laitetta ensimmäisessä chicagolaisessa ravintolassaan Alineassa. Hän keksi laitteen kulinaariteknologi Philip Prestonin avustuksella. Laite on noin mikroaaltouunin kokoinen. Achatz teki yhteistyötä PolyScience-yhtiön kanssa jäähdytyslevyn massatuottamiseksi kotikäyttöön ja muihin ravintoloihin.

Toiminta

Pikajäädytin pitää yllä tasaisen noin -34.4 °C:n lämpötilan pumppaamalla jäähdytysainetta kompressorin kautta poistaakseen lämpöä teräspinnaltaan. Nesteet, öljy ja geelit jäätyvät pääasiassa 30 – 90 sekunnissa. Lopputuotteessa on rapea ulkopinta, sisäpuoli pysyy pehmeänä tai kermaisena.
Mika Mannermaa

Mika Tapani Mannermaa (2. joulukuuta 1957 Turku – 9. tammikuuta 2012 Kaarina) oli yhteiskuntakehitykseen perehtynyt tulevaisuudentutkija. Hän toimi Vihreässä liitossa.

Tutkimustoiminta

Mannermaa oli koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori vuodelta 1991, erikoisalanaan talous- ja tilastomatematiikka. Hän toimi tulevaisuudentutkimuksen dosenttina Turun kauppakorkeakoulussa vuodesta 1994 alkaen, alana teoria ja metodologia. Hän oli myös tulevaisuudentutkimusta harjoittavan yrityksen toimitusjohtaja. Hän julkaisi alaltaan yli 200 tieteellistä ja ammatillista julkaisua ja osallistui lukuisiin konferensseihin ja muihin vastaaviin tilaisuuksiin, pitäen esitelmiä ja alustuksia. Hän johti tulevaisuudentutkimushankkeita ja konsultoi yrityksiä, järjestöjä ja muita organisaatioita. 
Mannermaa toimi myös Tulevaisuudentutkimuksen seuran pääsihteerinä ja hallituksen jäsenenä 1980-luvulla. Vuosina 1993–1997 hän oli tulevaisuudentutkijoiden maailmanjärjestön (World Futures Studies Federation) hallituksen jäsen, myöhemmin hän oli järjestön fellow. Hän tutki tulevaisuudentutkimuksen teoriaa ja metodologiaa, tulevaisuusbarometreja, skenaariotyöskentelyä, tieto- ja bioyhteiskuntaa sekä erilaisia ihmisen, ympäristön ja yhteiskunnan tekijöitä tulevaisuuden kannalta.

Muu toiminta

Mannermaa toimi paitsi tutkijana, myös Helsingin Sanomien kolumnistina vuosina 1991 ja 1992 sekä Turun Sanomien kolumnistina 1990-luvulla sekä vuosina 2002–2003. Hän oli Vihreän liiton valtuuskunnan puheenjohtaja vuosina 1995–1997 ja varapuheenjohtaja vuosina 1994–1995. Kaarinan kaupunginvaltuutettuna hän toimi 1993–1996. Hän oli myös Motoristiakatemian (MC Academia) perustajajäsen vuodesta 1993 ja toimi järjestön puheenjohtajana vuodesta 2002 lähtien.
Helmiripsimonni

Ulkonäkö ja koko

Aikuiset kalat ovat 9–18 senttiä pitkiä. Niiden pohjaväri on ruskea tai violetti, ja siinä on kellertäviä pyöreähköjä läikkiä. Nuoret, 4–9 senttiä pitkät yksilöt ovat erityisen kauniita: niillä hohtavan valkoiset läikät erottuvat selvästi punertavanvioletilta pohjalta.

Elinympäristö

Helmiripsimonnit elävät Kongojoen sekä sen sivujokien Kasain ja Ubangin vesistössä. Niille sopii ympäristö, joissa on kivikkoa, puunjuuria ja luolia.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Helmiripsimonnit ovat aktiivisia lähinnä öiseen aikaan.
Ne muodostavat lisääntymistä varten pareja. Akvaariokauppaa varten kaloja on kudetettu hormonien avulla.
Mariendorf

Mariendorf on kaupunginosa (saks. Ortsteil) Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se kuuluu Tempelhof-Schönebergin hallintoalueeseen (Bezirk). Mariendorfin pinta-ala on 9,38 neliökilometriä ja sen asukasluku vuoden 2011 lopussa oli 49 917. Asukastiheys on 5322 as./km².

Historia

Varhaisin kirjallinen maininta Mariendorfista on peräisin vuodelta 1373. Vuonna 1435 sen hallinta siirtyi yhdessä Tempelhofin ja Marienfelden kanssa Berliinille ja sen sisarkaupungille Cöllnille Johanniittain ritarikunnalta. Berliini osti Cöllnin hallitsemat Tempelhofin, Marienfelden ja Mariendorfin alueet itselleen vuonna 1590.
Uskonpuhdistus Mariendorfiin saapui vuosina 1539–40. 1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla alueella riehui rutto ja kolmikymmenvuotinen sota aiheutti myös vaurioita. Vuoden 1748 tienoilla tulipalo vaurioitti Mariendorfin kirkon eteläpäätyä.
Mariendorfin läpi kulkeva Berliinin ja Dresdenin välinen tieyhteys valmistui vuonna 1838. Vuonna 1872 Mariendorfin alueelle perustettiin Südenden huvilayhdyskunta. Vuonna 1920 Berliinin seudulla toteutettiin laaja kuntaliitos, jonka myötä myös Mariendorfista, Tempelhofista, Marienfeldestä ja Lichtenradesta tuli Berliinin kaupunginosia. Nämä kaupunginosat muodostivat yhdessä Berliinin 13. hallintoalueen, jolle annettiin nimi Tempelhof. Südenden alue siirtyi Steglitzille.
Vuonna 1966 Mariendorfiin valmistui Berliinin U-Bahnin linjan U6:n kaksi asemaa.
Mariendorfissa sijaitsee vuonna 1913 perustettu Saksan suurin ravirata Trabrennbahn Mariendorf, joka on Karlshorstin lisäksi toinen Berliinin kahdesta raviradasta.
Majuri maantieltä

Tarina

Masa Pikkarainen (Masa Niemi) on sympaattinen pieni kulkuri, joka ajautuu varuskuntaan ja saa sattumalta ylleen majurin univormun. Upseerit olettavat hänen olevan tarkastava upseeri, jonka saapumisesta varuskuntaan he ovat kuulleet huhuja. Pikkaraisella on mukanaan romanimies, jonka uskotaan olevan hänen adjutanttinsa. Heimonsa tavoille uskollisena tämä suunnistaa hevostalleille Niemen lähtiessä kohti erinäisiä kommelluksia ympäri varuskuntaa. Niemi käy muun muassa saunassa, jossa joutuu pienen kokonsa vuoksi varusmiesten pilkan kohteeksi, mutta nämä kauhistuvat, kun näkevät hänen pukeutuvan majurin univormuun.
Romanimiestä esittävä Armas Jokio poikkeaa markkinoille kauppaamaan armeijan hevosta, jonka onnistuu useammalla peräkkäisellä kaupalla ostamaan takaisin ja saamaan vieläpä yhden hevosen lisää. Elokuva etenee Reino Helismaan käsikirjoituksen pohjalta kömpelösti kohtauksesta toiseen, kunnes loppuhuipentumana nähdään Masa Niemen kaksoisrooli omana kaksoisveljenään, joka todellakin on varuskuntaan tarkastukselle saapunut upseeri. Tässä vaiheessa kulkuri on paljastunut, mutta veljekset kohtaavat lämpimissä merkeissä. 
Kulkuriveli lähtee varuskunnasta jatkamaan huoletonta elämäänsä. Romanimiehen palatessa markkinoilta hevosineen ei kulkuriveljensä näköinen upseeri luonnollisesti tunne romanimiestä. Romanimies, joka on tällä välin saanut vaimonsa mukaan, ei voi ymmärtää kulkuriksi edelleen luulemansa upseerin tylyä käytöstä vaan poistuu varuskunnasta tuhahdellen palautettuaan armeijalle kuuluvan hevosen.

Vaikutukset

Puolustusvoimien ylin johto suuttui elokuvasta. Puolustusvoimat kieltäytyi myöhemmin kaikesta yhteistyöstä Suomen Filmiteollisuuden kanssa sen kuvatessa Tuntematonta sotilasta. Erityisesti Puolustusvoimain komentaja jalkaväenkenraali Kaarlo Heiskanen oli syvästi loukkaantunut suomalaisten upseerien karikatyyrisestä kuvaamisesta jäykkää kuria noudattavina tomppeleina sekä Puolustusvoimien saattamisesta naurunalaiseksi. Kerrotaan Heiskasen todenneen puolustusvoimilta "Tuntemattomaan" apua pyytäneelle filmiväelle: "Koska teitte sellaisen elokuvan kuin 'Majuri maantieltä', ette saa remmin pätkääkään!" Väinö Linnan elämäkerran kirjoittaja Yrjö Varpio pitää kuitenkin todennäköisempänä perusteena päätökseen ulkopoliittisia syitä.
Suomen Filmiteollisuus oli jo lisännyt alkuteksteihin viestin: 
»Tällainen kommellusten kehrä voisi lähteä kierimään minkä valtakunnan armeijan yksikössä tahansa. Mikseipä siis myös Suomen! Seuratkaamme siis Majurimme seikkailuja hymy silmäkulmassa ja nauru huulilla, sillä: Ken leikistä suuttuu, siltä jotain puuttuu!»
Zoology of the Voyage of H.M.S. Beagle

The Zoology of the Voyage of H.M.S. Beagle Under the Command of Captain Fitzroy, R.N., during the Years 1832 to 1836, lyhyemmin Zoology of the Voyage of H.M.S. Beagle, on viisiosainen kirja, joka julkaistiin yhdeksässätoista sitomattomassa osassa helmikuun 1838 ja lokakuun 1843 välillä, tosin pienellä lisämaksulla kirjan sai ostettua viidessä sidotussa niteessä. Sen kirjoitti useampi kirjailija, ja editoinnista sekä valvonnasta huolehti Charles Darwin. Darwin myös lisäsi kirjaan huomioita ja alaviitteitä sekä myös kirjoitti pari lukua kuten 1. osan esipuheen.
Gerald Diduck

Tilastot

--- Runkosarja ---  ---- Pudotuspelit ----
Kausi    Joukkue                     Sarja  O     M    S   TP   RM  O    M   S  TP  RM
--------------------------------------------------------------------------------------
1981-82  Lethbridge Broncos          WHL    71    1   15   16   81  12   0   3   3  27
1982-83  Lethbridge Broncos          WHL    67    8   16   24  151  20   3  12  15  52
1983-84  Lethbridge Broncos          WHL    65   10   24   34  133   5   1   4   5  27
1983-84  Indianapolis Checkers       CHL    --   --   --   --   --  10   1   6   7  19
1984-85  New York Islanders          NHL    65    2    8   10   80  --  --  --  --  --
1985-86  Springfield Indians         AHL    61    6   14   20  175  --  --  --  --  --
1985-86  New York Islanders          NHL    10    1    2    3    2  --  --  --  --  --
1986-87  Springfield Indians         AHL    45    6    8   14  120  --  --  --  --  --
1986-87  New York Islanders          NHL    30    2    3    5   67  14   0   1   1  35
1987-88  New York Islanders          NHL    68    7   12   19  113   6   1   0   1  42
1988-89  New York Islanders          NHL    65   11   21   32  155  --  --  --  --  --
1989-90  New York Islanders          NHL    76    3   17   20  163   5   0   0   0  12
1990-91  Montreal Canadiens          NHL    32    1    2    3   39  --  --  --  --  --
1990-91  Vancouver Canucks           NHL    31    3    7   10   66   6   1   0   1  11
1991-92  Vancouver Canucks           NHL    77    6   21   27  229   5   0   0   0  10
1992-93  Vancouver Canucks           NHL    80    6   14   20  171  12   4   2   6  12
1993-94  Vancouver Canucks           NHL    55    1   10   11   72  24   1   7   8  22
1994-95  Vancouver Canucks           NHL    22    1    3    4   15  --  --  --  --  --
1994-95  Chicago Blackhawks          NHL    13    1    0    1   48  16   1   3   4  22
1995-96  Hartford Whalers            NHL    79    1    9   10   88  --  --  --  --  --
1996-97  Hartford Whalers            NHL    56    1   10   11   40  --  --  --  --  --
1996-97  Phoenix Coyotes             NHL    11    1    2    3   23   7   0   0   0  10
1997-98  Phoenix Coyotes             NHL    78    8   10   18  118   6   0   2   2  20
1998-99  Phoenix Coyotes             NHL    44    0    2    2   72   3   0   0   0   2
1999-00  Canadian National Team      Intl   12    3    0    3    6
1999-00  Toronto Maple Leafs         NHL    26    0    3    3   33  10   0   1   1  14
2000-01  Dallas Stars                NHL    14    0    0    0   18  --  --  --  --  --
--------------------------------------------------------------------------------------
         NHL yhteensä                       932   56  156  212 1612 114   8  16  24 212
Kaliumvetyoksalaatti

Ominaisuudet

Kaliumvetyoksalaatti on huoneenlämpötilassa kiteinen väritön aine. Se on hygroskooppista ainetta ja siitä tunnetaan kidevedellinen monohydraatti (C₂HO₄K·H₂O). Kaliumvetyoksalaatti liukenee kohtalaisesti veteen, mutta ei liukene orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin tai dietyylieetteriin.
Yhdistetyn maailmancup 2005–2006

Yhdistetyn maailmancupin kaudella 2005–2006
järjestettiin 21 osakilpailua. Hannu Manninen voitti cupin kolmatta kertaa peräkkäin näytöstyyliin. Hän voitti kauden aikana 12 osakilpailua. Kauden aikana hän myös 7 peräkkäistä kilpailua. Molemmat näistä ovat edelleen voimassa olevia ennätyksiä.
Paul Blobel

Paul Blobel (13. elokuuta 1894 Potsdam, Saksa – 8. kesäkuuta 1951 Landsberg am Lech, Länsi-Saksa) oli SS-Standartenführer ja SD:n jäsen.
Blobel otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan ja saavutti ansiostaan ensimmäisen luokan rautaristin. Sodan jälkeen hän opiskeli arkkitehtuuria ja työskenteli ammatissa vuoteen 1931, jolloin hänet erotettiin. Tämän jälkeen Blobel liittyi natsipuolueeseen ja SS:ään.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Blobel komensi Einsatzgruppe C:n Sonderkommando 4a:ta, joka toimi Ukrainassa. Blobelin joukkio syyllistyi Kiovan juutalaisten joukkomurhaan Babi Jarin rotkossa. Hänet vapautettiin palveluksesta alkoholismin vuoksi tammikuussa 1942. Heinäkuusta 1942 vuoteen 1945 hän työskenteli niin sanotun Aktion 1005:n johdossa tehtävänään polttaa kaikki miehitettyjen alueiden joukkohautojen ruumiit niin, ettei uhrien lukumäärää pystyttäisi koskaan selvittämään. Tämä työ tehtiin rautatiekiskoista rakennetuissa kehikoissa, joissa polttopuina käytettiin bensiinillä kasteltuja ratapölkkyjä. 
Blobel tuomittiin kuolemaan Nürnbergin prosessiin kuuluneessa Einsatzgruppen-oikeudenkäynnissä. Hänet teloitettiin hirttämällä Landsbergin vankilassa 8. kesäkuuta 1951.

Populaarikulttuurissa

Paul Blobelin hahmo esiintyy Gerald Greenin kirjassa Polttouhrit ja siitä tehdyssä TV-sarjassa.