google/wiki40b huggingface dataset:
Automatic Man (albumi)

Single

Albumia on edeltänyt single "My Pearl" / "Wallflower" (Island WIP 6301). Singlen arviossa Jake Nyman kertoo, että yhtye on uusi superyhtye ja sen tunnetuin jäsen on entinen Santana-rumpali Mike Shrieve. Myös Bayeté eli Todd Cochran oli tunnettu jazz-piireissä Milestone-levytyksistä. Samassa lähteessä (s. 5) silloinen Soundin toimitusjohtaja ja ilmoituspäällikkö Pekka "Pipin" Markkula kertoo Lontoossa käydessään vierailleensa Islandin pääkonttorissa 29. toukokuuta 1976 tutustumassa mm. Automatic Manin esikoisalbumin koenauhoihin.
Varakuvernööri

Varakuvernööriksi kutsutaan korkea-arvoista valtion virkamiestä, joka on yleensä vastuussa valtion osa-alueesta kuten provinssi tai osavaltio ja on korkeamman tahon, kuten hallitsijan virkaansa nimittämä.

Intia

Intiassa varakuveröörit nimittää presidentti. He ovat vastuussa Union Territorioksi kutsutuista alueista.

Australia

Australian varakuvernöörit olivat vastuussa pienemmistä hallinnollisista alueista, mutta heidän tehtävänsä on pääsääntöisesti siirretty muille virkamiehille. Varakuvernööriksi voidaan nimittää henkilö erikoistapauksissa, esimerkiksi jos alueen kuvernööri eroaa tai kuolee kesken virkakauden.

Kanada

Kanadan varakuvernöörit ovat provinssien korkeimpia johtohenkilöitä, jotka virallisesti edustavat Ison-Britannian kuningashuonetta. Heidät nimittää Kanadan pääministerin avustuksella Kanadan kenraalikuvernööri. He keskustelevat nimityksestä kyseisen provinssin päämiehen ('Premier') kanssa. Kanadan jokaisella provinssilla on oma varakuvernööri, mutta territorioilla on vain komissaari ('Comissionaire').

Britannian erillisalueet

Jerseyn, Guernseyn ja Mansaaren varakuvernööri on valtionpäämies ja toimii yhdysmiehenä emämaa Britanniaan.

Uusi-Seelanti

Uuden-Seelannin varakuvernöörinä toimi vuosien 1839–1841 välillä kuninkaallisen laivaston kapteeni William Hobson. Vuonna 1848 maa jaettiin kolmeen uuteen provinssiin, New Ulster, New Munster ja New Leinster, joilla jokaisella oli oma varakuvernöörinsä.

Yhdysvallat

Yhdysvallat viidestäkymmenestä Yhdysvaltain osavaltioista nejässäkymmenessäkahdessa on vaaleilla valittu varakuvernööri, joka on suoraan vastuussa osavaltion kuvernöörille. Kuvernöörin kuoltua tai erottua virasta varakuvernööri perii hänen virkansa, lukuun ottamatta Massachusettsin osavaltiota, jossa varakuvernööri toimii kuvernöörinä ainoastaan väliaikaisesti.

Hongkong

Hongkongin varakuvernööri oli Brittiläisen vallan aikana 1843–1902 toiseksi korkea-arvoisin henkilö, mutta hänellä ei ollut käytännössä poliittista sananvaltaa maan asioissa.
Kokutai

Kokutai (Kyūjitai: 國體, Shinjitai: 国体) on  japanin kielen sana, jolla on poliittista painolastia. Sen voisi kääntää sanoilla "japanilainen identiteetti", "japanilainen kansanluonne" tai "kansallinen järjestelmä, kansallisvaltio, valtiorakennelma, keisarivallan perusta, japanin perustuslaki" tai myös "kansallinen järjestelmä, itsemääräämisoikeus".
Valmistevero

Valmistevero on jonkin tuotteen valmistajalta, tuottajalta tai maahantuojalta valtiolle kerättävä vero. Veron maksaja sisällyttää valmisteveron tuotteensa hintaan, jolloin se siirtyy kuluttajan rasitukseksi. Valmisteverojen edeltäjiä olivat aksiisit. Euroopan unionissa jotkin valmisteverot on yhdenmukaistettu direktiivien avulla. Tällaisia valmisteveroja kannetaan alkoholista ja alkoholijuomista, nestemäisistä polttoaineista, sähköstä ja joistakin polttoaineista sekä tupakkatuotteista. Suomessa kannetaan näiden lisäksi valmisteveroa juomapakkauksista ja virvoitusjuomista. Valmisteveron luonteisia ovat kaatopaikoille toimitetuista jätteistä kannettava jätevero ja voiteluöljyistä kannettava öljyjätemaksu. Suomessa valmisteverojen määräämisestä, maksuunpanosta ja kannosta huolehtii Verohallinto.
Suomen ensimmäinen valmistevero-niminen vero oli vuonna 1919 säädetty tupakkavalmistevero, jota maksettiin savukkeista, sikareista, polttotupakasta, nuuskasta ja savukepaperista. Verollisia olivat tehdasmaisesti valmistetut tai muutoin ansiotarkoituksessa tehdyt tupakkavalmisteet. Vero maksettiin kiinnittämällä veromerkkejä vähittäismyyntipakkauksiin.

Valvonta Suomessa

Valmisteveroja on Suomessa valvonut tullilaitos. Vuosina 1937–1949 valvonnasta huolehti leima- ja valmisteverokonttori, joka muodostettiin yhdistämällä Suomen leimakonttori ja tullilaitoksen yhteydessä toiminut aksiisikonttori. Leima- ja valmisteverokonttorin antamaan päätökseen voitiin hakea muutosta korkeimmasta hallinto-oikeudesta 60 päivän kuluessa päätöksen tiedoksi saannista.
Vuonna 1949 leima- ja valmisteverokonttorin leimatoimiston tehtävät siirrettiin Suomen Pankille ja muu osa konttorista muutettiin valtiovarainministeriön alaiseksi valmisteverokonttoriksi. Päätöksistä valittaminen tapahtui samoin kuin ennenkin. Valmisteverokonttori lakkautettiin vuoden 1970 alussa ja sen tehtävät siirrettiin tullihallitukselle.
Joel Laikka

Olavi Joel Lastikka, kirjailijanimeltään Joel Laikka, (9. toukokuuta 1906 Viipuri – 11. helmikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Laikka käytti myös nimimerkkiä Pekka Pire.

Henkilöhistoria

Laikan vanhemmat olivat Fredrik ja Elli Lastikka, Lastikan suku on kotoisin Kalajoelta. Laikka työskenteli kirjaltajana, mutta opiskeli myöhemmin omatoimisesti toimittajan ammattiin sekä lehti- että mainosalalle. Hän oli toimittajana muun muassa Berliinin olypialaisissa.

Kirjallinen tuotanto

Laikan tuotanto koostui ennen muuta ajanvieteromaaneista sekä historiallisista romaaneista, mutta hän laati käsikirjoituksen myös kahteen elokuvaan.
Suomen Tiedeseura

Tiedeseuran historia

Suomen Tiedeseura perustettiin keisari Nikolai I:n päätöksellä keväällä 1838. Perustamisanomuksen takana oli 15 merkittävää tiedemiestä, joista aktiivisimmat olivat fyysikko ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja Gustaf Gabriel Hällström, sekä matemaatikko ja ensimmäinen sihteeri Nathanael Gerhard af Schultén. Edellinen oli tehnyt uraauurtavaa tutkimusta muun muassa veden tiheyden ja korkeusmuutosten parissa. Jälkimmäinen oli niin ikään aktiivinen akateeminen tutkija.

Toiminnasta

Tiedeseuran hallituksen puheenjohtaja toimii professori Jukka Meurman (2018-). Seuran pysyvä sihteeri on Helsingin yliopiston matematiikan  professori Mats Gyllenberg. Aiemmin tiedeseuran puheenjohtajana ovat olleet muun muassa kemian professori Pekka Pyykkö, patologian professori Leif Andersson ja historian professori Matti Klinge. 
Suomen Tiedeseuralla on huomattava omaisuus, jonka turvin se jakaa apurahoja ja palkintoja. Seura jakaa vuosittain E. J. Nyströmin (25 000 euroa) ja Magnus Ehrnroothin palkinnot (17 500 euroa), sekä joka toinen vuosi Theodor Homénin palkinnon (17 500 euroa).  Tiedeseura avustaa myös muutaman ulkopuolisen säätiön tai rahaston apurahojen saajien valintaa. 
Seura tukee tieteen harjoitusta ja yhdessä Suomalaisen Tiedeakatemian kanssa on usein edustettuna myös kansainvälisillä foorumeilla. Jäsenistön laajaa asiantuntemusta on hyödynnetty lukuisissa yliopistollisissa kysymyksissä. Seura julkaisee vuosikirjaa Sphinx, jossa julkaistaan esimerkiksi seuran jäsenten vuoden aikana pitämät esitelmät ja muistopuheet.
Vuosijuhlaansa Suomen Tiedeseura viettää perinteisesti keisari Aleksanteri II:n syntymäpäivänä 29. huhtikuuta.
Ángel Ganivet y García

Ángel Ganivet y García (13. joulukuuta 1865 Granada, Andalusia – 29. marraskuuta 1898) oli espanjalainen kirjailija. Hän toimi Helsingissä konsulina 1896–1898, jolloin hän kirjoitti joukon artikkeleita, jotka myöhemmin julkaistiin nimellä Suomalaiskirjeitä (Cartas finlandesas, julkaistu 1905, suom. 1964). Muita hänen teoksiaan ovat muun muassa Idearium español (1897), La conquista del reino de Maya (1897) ja Los trabajos del infatigable creador Pío Cid (1898). Helsingistä Ganivet siirrettiin konsuliksi Latviaan, jossa hän 33-vuotiaana hukuttautui Riiassa Väinäjokeen.
Ganivet syntyi Granadan kaupungissa Andalusiassa ja opiskeli Madridissa. Hän osasi monia kieliä ja palveli Espanjan konsulina Antwerpenissä ennen Helsinkiä. Espanjassa hänet on liitetty usein vuoden 1898 sukupolveen (La generación del '98), jonka muita edustajia on muun muassa Miguel de Unamuno. Ganivetilla oli suhde kuubalaisen Amelia Roldánin kanssa, ja heille syntyi poika Ángel.

Ganivet Suomessa

Suomalaiskirjeet on koottu kirjoituksista, jotka Ganivet lähetti julkaistavaksi kotikaupunkinsa lehdessä Defensor de Granadassa. Niissä hän analysoi suomalaista yhteiskuntaa, ja varsinkin hänen suomalaisten teknologiainnostusta koskevia huomioitaan on siteerattu sittemmin innokkaasti. Myös naisten tasa-arvoinen asema Suomessa herätti Ganivetissa huomiota. Ganivet asui Helsingin-aikansa Kaivopuistossa, jossa myös Espanjan konsulaatti sijaitsi. 
Suomessa hänellä oli vajaan puolen vuoden kestoinen suhde wieniläissyntyisen Marie Sophie Djakoffskyn kanssa, joka oli hänen kielenopettajansa. Suhde kaatui siihen, että Ganivetin pitkäaikainen seurustelukumppani näki Edelfeltin Djakoffskystä tekemän muotokuvan ja tuli hyvin mustasukkaiseksi. Suhde päättyi siihen, ja Djakoffsky avioitui 1899 Wentzel Hagelstamin kanssa. Runoilija Manuel García on kääntänyt Ganivetin Djakoffskylle lähettämät rakkauskirjeet espanjaksi, ja ne on julkaistu vuonna 2014 nimellä Cancionero a Mascha Diakovsky.
Joe Colombo

Joe Cesare Colombo (30. heinäkuuta 1930 – 30. heinäkuuta 1971) oli italialainen teollinen muotoilija, joka tunnetaan futuristisista kalusteistaan, valaisimistaan sekä kokonaissisustuksistaan eli ”asumisjärjestelmistään”.
Colombo opiskeli maalausta Milanon Accademia di Belle Arti di Brerassa ja sitten vuoteen 1954 saakka arkkitehtuuria Politecnico di Milanossa. Vuonna 1951 hän liittyi Sergio D’Angelon ja Enrico Bajn perustamaan Movimento Nucleare -ryhmään ja toimi aktiivisesti taidemaalarina ja kuvanveistäjänä, tyylinään abstrakti ekspressionismi.
1950-luvun puolivälissä hän suuntautui teolliseen muotoiluun. Vuosikymmenen lopulla hän joutui ottamaan johtaakseen perheen sähkötarvikkeita valmistavan yrityksen, jonka puitteissa hän alkoi tehdä kokeita uudenlaisilla rakenteilla ja valmistusmenetelmillä.
Uransa alusta asti Colomboa kiinnostivat ”asumisjärjestelmät”, sisustuksen ja rakentamisen muunneltavat kokonaisratkaisut sekä monikäyttöiset huonekalut. Colombon avaruusajan muotokieltä edustavia kokonaissisustuksia oli esillä muun muassa Kölnin huonekalumessuilla. Näitä olivat Additional Living System (1967–1968) sekä tuolit Tube (1969–1970) ja Multi (1970), jotka voitiin koota eri tavoin mahdollistamaan useita istumatapoja. Vuonna 1963 esitelty Kitchen-Box on pyörillä liikuteltava 90 x 75 x 75 cm kokoinen kuutio, joka sisältää kaasulieden, uunin, grillin, jääkaapin, leikkuulaudan, ulosvedettävän työtason ja säilytyslokeroita. Italialainen keittiökalustevalmistaja Boffi Spa on 2000-luvulla esitellyt siitä hieman suurennetun version.
Colombo suunnitteli 1960-luvulla tuotteita valaisinyritys Olucelle, Alessille, Kartellille, Bieffeplastille, Flexformille ja Boffille. Hänen tunnetuimpia töitä on pyörillä liikkuva Boby-säilytyslaatikosto (1969), valaisin Acrilica (1962) ja ensimmäinen ABS-muovista tehty aikuisten tuoli No. 4801 (1963–1967). Hän suunnitteli valaisimien ja huonekalujen ohella piippuja, herätyskelloja, ovenkahvoja, ammattilaiskameran Trisystem (1969) sekä vuonna 1970 Alitalia-lentoyhtiölle astiaston, joka on yhä käytössä.
Vuonna 1964 Colombo sai IN-Arch-palkinnon sardinialaiselle hotellille suunnittelemastaan huonekonseptista. Vuosina 1967 ja 1968 ADI-muotoilujärjestö (Associazione per il Disegno Industriale) palkitsi hänet, ja vuonna 1970 hän sai Compasso d'Oro -palkinnon.
Colombo kuoli 41-vuotissyntymäpäivänään 1971.
Purkakaa tämä muuri!

”Purkakaa tämä muuri!” (engl. Tear down this wall!) on kuuluisa haaste, jonka Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan esitti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerille Mihail Gorbatšoville Berliinin muurilla.
Puheessaan Brandenburgin portilla Berliinin kaupungin 750-vuotisen olemassaolon juhlassa 12. kesäkuuta 1987 hän haastoi Neuvostoliiton kommunistijohtajan purkamaan muurin, joka oli symboli itäblokin maiden sulkeutuneisuudelle, eristäytyneisyydelle ja siten vapauttamaan ne kommunismista ja sosialismista.

Taustaa

Berliinin muurista, jonka rakentaminen alkoi vuonna 1961, oli tullut kommunistisen pakkovallan symboli.

Puhe

Kun Reagan saapui 12. kesäkuuta 1987 Berliiniin, hänet vietiin Valtiopäivätaloon, jossa seurue katseli muuria rakennuksen parvekkeelta. Reagan piti puheensa Brandenburgin portilla, nykyisellä Platz des 18. März -aukiolla kello 14, ja hänen edessään oli kaksi luodinkestävää lasia mahdollisten Itä-Saksan suunnasta tulevien luotien varalta. Noin 45 000 kuulijaa seurasi puhetta paikan päällä, ja heidän joukossaan olivat Länsi-Saksan presidentti Richard von Weizsäcker ja Saksan liittokansleri Helmut Kohl.
Puheen kirjoitti Peter Robinsson ja sitä pidetään nykyään hyvin merkittävänä. Presidentin hallinnossa oltiin erimielisiä puheen sävystä ja sen katsottiin ärsyttävän Neuvostoliittoa, mutta presidentti Reagan halusi puhua muurin purkamisesta.
Kokonaisuudessaan puheen kuuluisin osa, Gorbatšoville esitetty haaste, kuului:
»Herra Gorbatšov, avatkaa tämä portti. Herra Gorbatšov, purkakaa tämä muuri!» 
»Mr. Gorbachev, open this gate. Mr. Gorbachev, tear down this wall!»

Muistomerkki puheen 25-vuotisjuhlan kunniaksi

Berliinin pormestari Klaus Wowereit paljasti pronssisen muistolaatan 12. kesäkuuta 2012 juhlistaen siten Reaganin muuripuheen 25-vuotisjuhlaa. Pormestari totesi muistomerkin muistuttavan berliiniläisiä ”synkästä ajasta”, joka on voitettu. 
Muistolaatta on sijoitettu lähelle alkuperäisen puheen pitopaikkaa Brandenburgin portin läheisyyteen Straße des 17. Juni -kadulle. 
Muistolaattaan on kirjoitettu muuripuheen kuuluisin osa alkukielellä englanniksi ja käännöksenä saksaksi. Sen lisäksi laattaan on noilla kielillä kirjoitettu teksti:
»Tällä paikalla 12. kesäkuuta 1987 Ronald Reagan, Amerikan Yhdysvaltojen presidentti, haastoi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin Mihail Gorbatšovin osoittamaan maansa pyrkimyksen rauhaan olevan vilpitöntä ja avaamaan Brandenburgin portin sekä  purkamaan alas Berliinin muurin. Kaksi ja puoli vuotta myöhemmin, marraskuun 9. päivän illalla 1989, maailma seurasi ihmetellen, kun itäsaksalaiset virtasivat joukolla lävitse avoimesta muurista, joka samalla oli tullut käytännössä mitättömäksi.»
Keskuslaboratorio

Oy Keskuslaboratorio - Centrallaboratorium Ab on suomalaisten metsäteollisuusyhtiöiden omistama tutkimusyhtiö, joka yleisesti tunnetaan nimellä KCL. Vuonna 2009 KCL myi tutkimus- ja laboratoriotoimintansa VTT:lle. KCL yhtiönä säilyy, se omistaa Otaniemen kiinteistön ja koetehtaan sekä on Kouvolassa toimivan KCL Kymen Laboratorio Oy:n pääomistaja.
Yhtiö on perustettu vuonna 1916. Henkilökuntaa on noin 90 (loppuvuosi 2009), omistajina ovat Metsäliitto Group, Myllykoski Oyj, Stora Enso Oyj ja UPM-Kymmene Oyj.
Koetehdas sijaitsee Espoon Otaniemessä, ja se on valmistunut 1962 arkkitehti Heimo Kautosen suunnitelmien mukaan.
Annie (vuoden 2014 elokuva)

Juoni

New Yorkin pormestariehdokas pohatta Will Stacks tekee kampanjaliikkeen ja adoptoi Annien, joka on aiemmin ollut ilkeän kasvattiäidin neiti Hanninganin hoiteissa. Annien oikeat vanhemmat ovat hylänneet Annien, mutta samalla luvanneet hakea tytön takaisin, kun pystyvät. Juuri kun Will tajuaa pitävänsä innokkaasta Anniesta, ilmoittaa hänen apulaisensa Annien vanhempien löytyneen.  Kun Annie istuu vanhempiensa autossa matkalla lentokentälle, hän tajuaa, että vanhemmat ovatkin vain näyttelijöitä, jotka Will Stacks on palkannut päästäkseen eroon Anniesta. Lopuksi kuitenkin selviää, että Will Stacks ei mitenkään liity tähän juttuun, vaan hänen apulaisensa on pyytänyt näyttelijät hankkimaan Annien pois, jotta Will pääsisi pormestarikisi ja hän saisi palkkansa. 
Tarinan loputtua Will eroaa pormestarin haaveista ja keskittyy perheeseensä.
Giovanni Battista Pergolesi

Giovanni Battista Pergolesi (4. tammikuuta 1710 Jesi – 16. maaliskuuta 1736 Pozzuoli) oli italialainen säveltäjä, viulisti ja urkuri.

Elämä

Aluksi hän opiskeli musiikkia Francesco Santinin johdolla. Vuonna 1725 Pergolesi muutti perheineen Napoliin. Täällä hän opiskeli muun muassa Gaetano Grecon johdolla. Myöhemmin Pergolesista tuli yksi arvostetuimmista opera buffan (koominen ooppera) säveltäjistä. Vuonna 1733 sävelletty ooppera La serva padrona on nykyään Pergolesin tunnetuin teos. Oopperoiden lisäksi Pergolesi sävelsi muun muassa kirkkomusiikkia. Useita kirkko- sekä soitinmusiikkiteoksia on aiemmin luultu Pergolesin säveltämiksi, mutta tiedot ovat sittemmin osoittautuneet vääriksi.
Catherine Tate

Varhainen elämä ja koulutus

Tate − alkuperäiseltä nimeltään Catherine Ford − syntyi Bloomsburyn kaupunginosassa Lontoossa. Hän kasvoi ainoana lapsena äitinsä ja isoäitinsä kanssa, sillä hänen vanhempansa olivat eronneet jo ennen hänen syntymäänsä.
Lapsena Tate kärsi pakko-oireisesta häiriöstä, joka keskittyi sanasuhteisiin. Hän ei esimerkiksi voinut jättää paitaa (engl. jumper) lattialle, koska hänen äitinsä nimi alkoi J:llä kuten kyseinen sanakin, ja tämä olisi tuonut hänelle "epäonnea".
Teini-ikäisestä lähtien Tate tähtäsi näyttelijän uralle. Hän pyrki opiskelemaan Central School of Speech and Dramaan neljä kertaa ennen kuin pääsi sisään 21-vuotiaana.

Ura

Valmistuttuaan Tate aloitti uransa melko tavallisesti vieraillen televisiosarjoissa kuten Sairaalaelämää, The Bill ja London’s Burning sekä pienissä rooleissa Royal Shakespeare Companyn näytelmissä. Vuodesta 1996 alkaen hän alkoi esiintyä myös stand up -koomikkona, ja vuonna 2000 hän osallistui Edinburgh Festivalilla Lee Mackin New Bits -show’hun. Seuraavana vuonna hän palasi oman show’nsa kanssa.
Tatea lähestyttiin vuonna 2004 Edinburgh Festivalilla BBC:n sen aikaisen komedian vastaavan Geoffrey Perkinsin toimesta. Hän rohkaisi Tatea kehittämään ideoita omiin hahmoihin. Näin Tate sai idean koululaisteini-Lauren Cooperista, joka myöhemmin päätyi myöhemmin Taten omaan ohjelmaan. Hahmon pääpiirteisiin kuului tarttuva lausahdus, Am I bovvered?, suomennettuna Haittaako minua? jota hahmo hoki aina, kun oli väärässä eri asioista.
Tate sai oman ohjelman, The Catherine Tate Shown. Sitä esitettiin BBC Twolla vuosina 2004−2007. Se keskittyi tilannekomiikkaan ja Taten hahmojen elämään. Tunnetuimpiin hahmoihin kuuluivat uhmakas koululaistyttö Lauren Cooper ja toisista selän takana pahaa puhuva mummo, Joannie "Nan" Taylor.
Doctor Whossa Tate esiintyi ensimmäistä kertaa joulun 2006 erikoisjaksossa ”Morsian karkuteillä” (”The Runaway Bride”), jonka jälkeen Tohtorin matkakumppanina aloitti kuitenkin Freema Agyemanin näyttelemä Martha Jones. Kesällä 2007 ilmoitettiin, että Tate palaisi rooliinsa koko vuoden 2008 neljännen tuotantokauden ajaksi. Hän jatkoi sarjassa aina vuoteen 2010, jolloin Tohtori ja matkakumppani vaihtuivat Matt Smithiin ja Karen Gillaniin.
Tate on näytellyt Doctor Whon jälkeen muun muassa erikoisprojektipäällikkö Nellie Bertramia Yhdysvaltain Konttorissa 2011–2013. Hahmo esiteltiin seitsemännen tuotantokauden päätösjaksossa ja esiintyi vierailevana kahdeksannella kaudella, mutta yhdeksännellä ja viimeisellä kaudella Tate korotettiin sarjan päänäyttelijöihin.
Microcell

Microcell oli oululainen IT-alan yritys, jonka Jyrki Hallikainen perusti vuonna 1997. Toinen yrityksen päävaikuttajista oli Teijo Postila. Yhtiön toimintoja hajautettiin myös muun muassa MyOrigo ja F-Origin nimisiin yrityksiin. Yhtiö kehitti ja valmisti matkapuhelimia maailman suurimmille OEM brändeille.
Microcellin toiminnan osti Flextronics syksyllä 2003.
Unkarin vaakuna

Unkarin vaakuna on Unkarin tunnus lipun ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin maan viralliseksi vaakunaksi 3. heinäkuuta 1990 kommunistihallinnon kaaduttua, vaikka sen juuret ulottuvatkin keskiajalle saakka.
Vaakunan kilpi on jaettu keskeltä kahtia. Vasemmalla puolella on punaisella pohjalla hopeinen kaksoisristi, joka seisoo vihreällä kolmoisvuorella, joka edustaa vuoria Mátra, Tátra ja Fátra. Vaakunan oikealla puolella on niin sanotut Árpád-raidat, neljä punaista ja neljä hopeista vaakasuoraa raitaa. Hopeisten raitojen sanotaan edustavan neljää jokea, jotka ovat Tonava (unkariksi Duna), Tisza (Tisza), Drava (Dráva) ja Sava (Száva). Vaakunan yllä on Pyhän Tapanin kruunu.
Saksan XLI panssariarmeijakunta

Perustaminen

Wehrkreis VIII perusti 24. helmikuuta 1940 XLI motorisoidun armeijakunnan esikunnan (saks. Generalkommando (motorisiert) XXIII Armeekorps). Armeijakunta nimettiin 10. heinäkuuta 1942 XLI panssariarmeijakunnaksi.

Historia

Armeijakunta liitettiin toukokuussa 1940 hyökättäessä Ranskaan osaksi Armeijaryhmä A:n 12. armeijaa. Syyskuussa se oli osana Alankomaihin sijoitettua 16. armeijaa.
Faniska

Faniska on Luigi Cherubinin säveltämä kolminäytöksinen koominen ooppera. Sen saksankielinen libretto on Joseph Sonnleithnerin kirjoittama. Teos perustuu René Charles Guilbert de Pixérécourtin Les mines de Pologneen. 
Faniska syntyi tilaustyönä wieniläiselle näyttämölle. Teoksessa on paljon samankaltaisuutta Cherubinin aiemman pelastusooppera Lodoïskan (1791) kanssa, esimerkiksi tapahtumien sijoittuminen puolalaiseen ympäristöön. Kantaesitys järjestettiin Theater am Kärntnertorissa 25. helmikuuta 1806. Beethoven ja Haydn suhtautuivat teokseen myönteisesti, mutta se ei saavuttanut paikkaa vakiohjelmistossa.
Helsingin Yliopistokiinteistöt

Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy (ruots. Helsingfors Universitetsfastigheter Ab) on yksi kolmesta vuonna 2009 perustetusta kiinteistösijoitusalan osakeyhtiöstä, joihin siirrettiin valtionyhtiö Senaatti-kiinteistöjen koko yliopistokiinteistöjen toimiala. 
Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy:n kotipaikka on Helsinki. Yhtiön osakkaina ovat kaikki pääkaupunkiseudun julkisoikeudelliset yliopistot Aalto-yliopistoa lukuun ottamatta, eli Helsingin yliopisto, Svenska handelshögskolan ja Taideyliopisto sekä Senaatti-kiinteistöt. Yhtiön toimitusjohtajana toimi vuonna 2017 Jukka Kumara.

Historia

Alun perin yliopistot saivat kaksi kolmasosaa yhtiön osakkeista, yksi kolmasosa jäi Senaatti-kiinteistöille. Ratkaisulla turvattiin yliopistolain muutoksen myötä valtiontaloudesta irtautuneiden yliopistojen vakavaraisuus.
Senaatti-kiinteistöjen omistusosuus yliopistokiinteistöyhtiöissä ja sen aiheuttamat korkeat vuokrat herättivät keskustelua keväällä 2014. Myös eduskunnan tarkastusvaliokunta piti yliopistoilta saatujen vuokratulojen tulouttamista valtiolle ongelmallisena. 
Valtio luopui omistusosuudestaan vuonna 2015, kun Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy osti omat osakkeensa Senaatti-kiiteistöiltä markkinahinnalla.
Instituutti

Instituutti tarkoittaa yleensä joko tieteellistä laitosta (tutkimusinstituutti) tai toisen asteen ammatillista koulutusta antavaa oppilaitosta (ammatti-instituutti). Tiede-instituuttien lisäksi on olemassa myös esimerkiksi kulttuuri- ja taideinstituutteja.
Kulttuuri- ja taideinstituuteista osa on yksityisiä, esimerkiksi Sinisen Saimaan taideinstituutti.
Carlo Ambrogio Lonati

Carlo Ambrogio Lonati (n. 1645 – n. 1710 tai 1715) oli italialainen säveltäjä. Hänestä käytettiin nimitystä "Rooman Biber" viittauksena kuuluisaan aikalaiseen; Ruotsin Kristiinan palveluksessa ollessaan hän sai myös lisänimen "Il gobbo della Regina" ("Kuningattaren kyttyräselkä"), mikä ilmeisesti viittasi synnynnäiseen epämuodostumaan. Lonati oli Alessandro Stradellan ystävä.
Lonati oli lähtöisin Milanosta, mutta muutti 25-vuotiaana Roomaan. Vuonna 1701 häneltä ilmestyi 12 sonate per violin e basso continuo -kokoelma viululle ja basso continuolle. Teos omistettiin keisari Leopold I:lle.
Lonatin musiikkia on levytetty Hyperion Recordsille, Pan Classicsille ja ASV Recordsille.
Daria Vassiljanska

Daria Vassiljanska, bulgariaksi Дария Козмова Василянска (28. marraskuuta 1928 – 4. joulukuuta 2017) oli bulgarialainen taidemaalari. 
Vassiljanska syntyi Varnassa. Hän suoritti taidemaalarin opintonsa Bulgarian kansallisessa taideakatemiassa Sofiassa. Hän valmistui vuonna 1955. Avioliiton hän solmi teatterohjaaja Stanko Stanshevin kanssa. Vassiljanska työskenteli perinteisten maalausten, taideteollisuuden ja muraalimaalausten parissa. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1959. Hänen töitään on lukuisissa bulgarialaisissa museoissa ja ulkomaalaisissa yksityiskokoelmissa.