Josemaría Escrivá

Nuoruus

Josemaría Escrivá de Balaguer syntyi Barbastrossa, Huescan maakunnassa 9. tammikuuta 1902 kuusilapsisen perheen toisena lapsena. Hänen vanhempansa olivat hartaita katolilaisia. Hän lapsuuttaan on pidetty onnellisena, vaikka perhe kärsi taloudellisista vaikeuksista isänsä yhtiön mentyä konkurssiin ja perheen menetettyä kolme lasta.
Talvella 1917–1918 eli ollessaan noin 16-vuotias Escriva näki lumessa karmeliittamunkin jättämät paljaiden jalkojen jäljet. Tämä näky puhutteli häntä suuresti, ja hän alkoi pohtimaan, että ”jos toiset tekevät Jumalalle ja lähimmäisten puolesta noin suuria uhritekoja, enkö minäkin voisi tehdä jotain?” Vaikka hän ei vielä tiennyt tarkkaan, mikä hänen kutsumuksensa oli, hän päätti suunnata papiksi. 
Seuraavana syksynä, vuonna 1918 hän aloitti opinnot papiksi Logroñon seminaarissa, josta hän vuonna 1920 vaihtoi Zaragozan Pyhän Franciscus Paolalaisen seminaariin. Isänsä kannustuksesta ja piispan luvalla hän suoritti Zaragozan yliopistossa samanaikaisesti myös siviilioikeuden opinnot. Pappiseminaarissa hän oli pidetty opiskelijoiden joukossa, ja hänen ollessaan 20-vuotias Zaragozan arkkipiispa asetti hänet valvoja- ja tukioppilaaksi. Escrivan isä kuoli yllättäen 27. marraskuuta juuri ennen Escrivan diakoniksi vihkimistä 20. joulukuuta 1924. Papiksi hänet vihittiin 28. maaliskuuta 1925.

Pappina

Pappistehtävänsä Escriva aloitti Zaragozan hiippakuntaan kuuluvassa Perdigueran seurakunnassa sairastuneen papin sijaisena. Tämän jälkeen hän siirtyi Zaragozan kaupunkiin reiluksi vuodeksi. 
Keväällä 1927 hän sai arkkipiispaltaan luvan muuttaa Madridiin, sillä hän halusi jatkaa Madridin yliopistossa siviilioikeuden jatko-opintojaan ja suorittaa oikeustieteestä tohtorintutkinnon. Elättääkseen itsensä ja leskeksi jääneen äitinsä, hän toimi opettajana eräässä opiskelijoiden lakitieteellisessä akatemiassa. Näiden ohella hän suoritti pastoraalista työtä kaikkialla kaupungissa mutta erityisesti opiskelijoiden parissa. Hän toimi myös köyhälistökortteleissa köyhien ja avuttomien ihmisten parissa huolehtien muun muassa sairaaloissa olevista parantumattomasti sairaista ja kuolevista ihmisistä.

Opus Dein perustaminen

Kertoman mukaan Opus Dei syntyi lokakuun 2. päivänä 1928. Escrivan rukoillessa hän uskoi Jumalan näyttäneen hänelle näyn siitä, mitä Jumala häneltä odotti. Hän näki vision Opus Dein toimintaperiaatteesta konkreettisesti, kun siihen asti hän oli vain aavistanut sen. Hän käytti aina sanaa ”nähdä” siitä, miten hän koki saaneensa tehtävänsä Jumalalta: ”avata kirkkoon uusi kutsumuksen tie, jonka tarkoituksena on levittää pyrkimystä pyhyyteen ja harjoittamaan apostolaattia ammatillisen työn pyhittämisen kautta keskellä maailmaa siinä paikassa, missä itse kukin on”. Näyn mukaan jokainen ihminen oli kutsuttu elämään pyhää elämää, mikä oli tuohon aikaan katolisessa kirkossa uusi opetus, sillä pyhityselämä tarkoitti vielä tuolloin papin tai luostarielämää. 
14. helmikuuta 1930 hänen kerrotaan saaneen rukouksessa varmuuden siitä, että Opus Dein tulee olla myös naisille avoin organisaatio. Näin ollen järjestöstä tuli katolisessa kirkossa tie kaikille ihmisille avoin pyhittymiseen ja lähetyskäskyn toteuttamiseen oman jokapäiväisen työn kautta, tarvitsematta luopua asemastaan maailmassa. 
Opus Dein perustamispäivästä alkaen Escrivan omistautui Jumalalta saamalleen tehtävälle. Hänen toimintaansa pidettiin apostolisena. Hän ei nähnyt itseään innovaattorina tai reformoijana vaan oli vakuuttunut, että liikkeen toimintaperiaatteet tulivat Jumalalta. 
Espanjan sisällissodan aikana hän jatkoi pappistyötä ensin Madridissa ja myöhemmin Burgosissa, mutta sodan aikana hän oli hengenvaarassa pappeutensa takia. Tänä aikana hän luopui papillisten tunnusten käytöstä ja joutui toimimaan salaisesti. Sodan päätyttyä vuonna 1939 hän aloitti julkisen toimintansa uudestaan. Erityisesti hän sai nuoret opiskelijat liikkeelle kehottaessaan pyhittämään elämän kaikki osa-alueet kokonaan Kristukselle. Tämän uuden sanoman vuoksi, että myös maallikot oli kutsuttu pyhittämään elämänsä, monet piispat ja luostareiden johtajat pyysivät häntä puhumaan hiippakuntiensa papeille ja maallikoille, eikä hänen koskaan kerrota kieltäytyneen.
14.2.1943 hän perusti Pyhän Ristin pappisyhteisön, joka on vahvassa yhteydessä Opus Deihin. Tämä yhteisö teki mahdolliseksi Opus Dein jäsenten papiksi vihkimisen ja näiden pappien toiminnan Opus Deissä. Pyhän Ristin pappisyhteisön kautta myös hiippakuntapapit voivat harjoittaa Opus Dein toimintaperiaatteita pysyen kuitenkin oman hiippakunnan piispan alaisina.

Rooma

Escrivá oli vakuuttunut tämän kutsumuksen koskevan kaikkia maailman ihmisiä. Hän alkoikin sodan päättymisen merkkien ilmaannuttua järjestelemään asioita Opus Dein maailmanlaajuiseksi organisaatioksi leviämisen hyväksi. Vuonna 1946 hän muutti Roomaan voidakseen paremmin varmistaa Pyhän Istuimen hyväksyvän Opus Dein. 24.2.1947 paavi Pius XII ilmaisi ensimmäisen kerran hyväksyntänsä ja kolme vuotta myöhemmin 16.6.1950 Opus Dei sai toiminnalleen kirkon virallisen hyväksynnän. Paavi Pius XII ja hänen seuraajansa, uudistusmielinen Johannes XXIII, ilmaisivat useaan otteeseen kiintymystään ja arvostustaan Opus Deitä kohtaan. Vuonna 1964 paavi Paavali VI kirjoitti Escriválle Opus Dein olevan "elävä ilmaus kirkon jatkuvasta nuorekkuudesta". Roomassa 1962–1965 pidetty Vatikaanin toinen kirkolliskokous loi juridiset puitteet personaaliprelatuurille mutta vasta vuonna 1982 Opus Dei nimitettiin kirkon, tähän asti ainoaksi, personaaliprelatuuriksi, mikä toi sille sen kirkko-oikeudellisen muodon, johon Escrivá oli pyrkinyt.
Escrivá, joka oli opiskellut sekä oikeustiedettä että teologiaa vaikutti voimakkaasti paavillisissa komissiossa, joiden tehtävä oli selvittää kanonisen lakikirjan autenttista tulkintaa. Hän oli myös neuvonantajana sekä teologisten seminaarien että yliopistojen kongregaatiossa. Hän oli myös Roomassa olevan paavillisen teologisen akatemian ad honoremin jäsen. Hän oli katolisen kirkon sisällä hyvin vaikutusvaltainen vaikuttaja, mitä Opus Dein vastustajat ovat usein esittäneet kritiikkinä. Puolustajat puolestaan väittävät Pyhän Hengen aiheuttaneen kirkossa siihen aikaan voimakkaita sisäisiä muutoksia, mistä merkkinä on mm. Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen tuomat runsaat uudistukset. Samaa argumenttia on siis pidetty näkökulmasta riippuen joko kritiikki tai todiste jumalallisesta johdatuksesta.  
Hänen kuollessaan Opus Deihin kuului jo yli 60.000 jäsentä 80:stä eri kansallisuudesta. Josemaría Escrivá kuoli 26.6.1975 ja hänet haudattiin Roomaan, Opus Dein päämajassa olevan kirkon pääalttariin. Saman vuoden syyskuun 14. päivänä hänen seuraajakseen valittiin yksimielisesti monsignore Álvaro del Portillo. Tämä oli ollut monta vuotta Escriván lähin avustaja. 
Opus Dei, joka heti alusta alkaen toimi hiippakunnan piispan luvalla, sai vuonna 1943 appositio manuum -hyväksynnän ja Pyhän Istuimen hyväksymisen 16. 6.1950. 
Marraskuussa 1982 se sai paavi Johannes Paavali II:lta personaaliprelatuurin aseman, joka oli Josemaría Escriván toivoma muoto ja mitä kohti hän oli vuosia tehnyt työtä.

Autuaaksi- ja pyhäksijulistaminen

Escrivan maine pyhänä henkilönä, joka hänellä oli jo hänen eläessään, oli hänen kuolemansa jälkeen levinnyt kaikkialle maailmaan. 6000 ihmistä joka puolelta maailmaa kirjoittivat paaville kirjeitä, joissa paavia pyydettiin aloittamaan prosessi mons. Escrivá de Balaguerin julistamiseksi autuaaksi ja pyhäksi. Kirjoittajien joukossa oli 69 kardinaalia ja lähes 1300 piispaa (yli kolmannes katolisen kirkon piispoista). Pyhimykseksi julistamisia käsittelevä kongregaatio avasi asian käsittelyn 19.2.1981.
Vuosien 1981 ja 1986 välisenä aikana toteutettiin kaksi prosessia, toinen Roomassa ja toinen Madridissa, jotka käsittelivät mons. Escriván elämää ja hyveitä. 9. 4.1990 pyhien kongregaatio antoi lausunnon, jonka mukaan Escrivá oli harjoittanut kristillisiä hyveitä sankarillisesti. Paavi Johannes Paavali II allekirjoitti dekreetin, ja Opus Dein perustajalle myönnettiin arvonimi ”Kunnianarvoisa”. 
6. 7.1991 paavi julisti erään hänen esirukoustensa ansioksi luetun parantumisen luonteeltaan ihmeeksi. Täten autuaaksijulistamisprosessi päättyi ja 17. toukokuuta 1992 Johannes Paavali II julisti Roomassa Opus Dein perustajan autuaaksi. Saman vuoden toukokuun 21. päivästä alkaen autuaan Josemarían ruumista on pidetty Roomassa Opus Dein prelatuurin päämajassa, Rauhan Pyhä Marian prelaatinkirkon alttarissa. 
6. lokakuuta 2002 Johannes Paavali II julisti Opus Dein perustajan pyhäksi Roomassa. Hänen liturgista juhlapäiväänsä vietetään 26. kesäkuuta.

Kritiikki

Escriván persoona on saanut myös voimakasta kritiikkiä. Yksi voimakkain kritisoija on ollut espanjalainen María del Carmen Tapia, joka oli 18 vuotta Opus Dein numeraarijäsen. Hän on julkaissut kirjan Beyond the Threshold, jossa hän kuvaa Escriválta puuttuneen lempeys ja armahtavaisuus ja tämän johtaneen järjestöä sotilaallisella komennolla. Hänen aikanaan oli Opus Deissä kiellettyjen kirjojen lista, mihin kuuluu mm. Lutherin ja Kantin kirjoittamat kirjat.
Tapiaa vielä voimakkaammin Escriváa on kritisoinut tšekkiläinen pappi Wladimir Felzman, joka oli 23 vuoden ajan Opus Dein jäsenenä Escriván vielä johtaessa sitä. Tämä syyttää Escriván vähätelleen Hitlerin ja Francon julmuuksia. 
Kanonisointi sai myös voimakasta kritiikkiä. Etenkin syytettiin, ettei kaikkia vastalauseiden esittäjiä, etenkään Opus Dein entisiä jäseniä, ei kuunneltu. Escrivá oli temperamenttinen persoona ja oli tunnettua, että hän menetti hermonsa useita kertoja. Amerikkalainen Newsweek-lehti kirjoitti myös kritiikkiä siitä, miten nopeasti Escriván kanonisointi eteni. Eteneminen ei ollut ainutlaatuisen nopeaa mutta sitä pidettiin erityisen nopeana, koska Opus Dei ole luostari- tai sääntökunta vaan jäsenet ovat valtaosaksi maallikkoja. Sääntökuntien perustajia oli kanonisoitu hyvin nopeasti mutta Opus Deitä vastaavaa yhteisöä ei kirkossa ollut aiemmin ollut. Äiti Teresa kanonisoitiin vielä paljon nopeammin, ja ainoastaan kuusi vuotta hänen kuolemansa jälkeen Äiti Teresa julistettiin autuaaksi (Escrivá julistettiin autuaaksi 17 vuodessa), sillä paavi Johannes Paavali II halusi sen tapahtuvan nopeasti. Samoin nähdään olleen Escriván suhteen: Paavi oli kannattanut Escriváa pyhäksi jo pitkään ja halusi kanonisoinnin tapahtuvan nopeasti omana hallintokautenaan.

Kirjoitukset

Vuonna 1934 Josemaría Escrivä julkaisi ensimmäisen kirjansa nimellä Hengellisiä mietteitä ( Consideraciones espirituales). Kirja oli osoitettu kaikille kristityille eikä pelkästään Opus Dein jäsenille. Siinä on hengellisen elämän katkelmia aforismien muodossa. Niiden tarkoitus on auttaa lukijoita elämään oikein Jumalan ja lähimmäisten kanssa. Vuonna 1939 sama kirja ilmestyi laajennettuna nimellä Camino eli Tie (suom. 1972). Teos levisi ympäri maailmaa ja sitä on painettu yli neljä miljoonaa kappaletta. Muita Escriván kirjoituksia ovat: Santo Rosario, 1934 (Pyhä Ruusukko) ja Conversaciones con Mons. Escrivá de Balaguer, 1969 (Keskusteluja mgr Escrivá de Balaguerin kanssa, sisältää haastatteluja).
Osa hänen julistuksestaan julkaistiin saarnojen tai mietiskelyjen muodossa ja niissä käsitellään askeesin, liturgian ja teologian eri teemoja. Mietiskelyissä käsitellään evankelium opettaman opin ja liittyvät yhteen hengellinen syvyys ja huomattava välittömyys ja raikkaus, mikä näyttää evankeliumin opettaman opin ja sen seuraamisen ykseyden ja auttaa kristittyjä ymmärtämään sitä ja pyrkimään sen toteuttamiseen omassa olemassaolossaan elämän ykseytenä.
Ensimmäisenä mietiskelyjen niteenä ilmestyi Es Cristo que pasa 1973 (Kristuksen kohtaaminen), joka käännettiin heti monille kielille ja levisi monina uusintapainoksina. Perustajan kuoleman jälkeen toimitettiin hänen jäämistöstään mietiskelyjen toinen nide, joka sai nimen Amigos de Dios (1977), ja ilmestyi suomeksi vuonna 1994 nimellä Jumalan Ystäviä (Seppo A.Teinosen kääntämänä). Vuonna 1981 ilmestyi Via Crucis (Ristin tie), johon sisältyy monia kehotuksia ymmärtää Kristuksen kärsimys ihmisen omaa elämää välittömästi koskevana.
Josemaría Escriván julkaisuihin kuuluu myös oikeustieteellinen ja teologinen tutkimus nimeltään La Abadesa de las Huelgas.

Suomeksi käännetyt kirjat

Tie (espanjankielinen alkuteos Camino) sisältää mietteitä kristillisestä vaelluksesta.
"Lue nämä neuvot hitaasti. Mietiskele rauhassa näitä ajatuksia. Ystävän, veljen ja isän luottamuksella lausun sinulle nämä asiat puoliääneen. Jumala kuulee keskustelumme..." (esipuheesta)
Jumalan ystäviä (espanjankielinen alkuteos Amigos de Dios) sisältää saarnoja inhimillisistä ja kristillisistä hyveistä.
Pyhä ruusukko (espanjankielinen alkuteos Santo Rosario) on ruusukko-rukouksen mietiskelyä.
Via Crucis on ristin tien asemien mietiskelyä.

Elämäkerta

Josemaría Escriván elämäkerta suomeksi on Jumalan tahdissa (ranskankielinen alkuteos Au Pas de Dieu)