google/wiki40b huggingface dataset:
Kokonaisheijastuminen

Kokonaisheijastuminen on aalto-opillinen ilmiö, jossa aaltoliike heijastuu täydellisesti, kun se saapuu kriittisen kulman ylittävässä kulmassa pinnan normaalin suhteen. Kokonaisheijastuminen on mahdollista vain, kun aalto saapuu aalto-opillisesti tiheämmästä aineesta harvempaan.

Sovellutukset

Valon kokonaisheijastumista käytetään hyvin paljon tiedon siirtämisessä. Optiset kuidut perustuvat valon kokonaisheijastumiseen. Optisen kuidun ydin on optisesti tiheämpää kuin kuidun ydintä ympäröivä kuori. Tällöin valo ei pääse "karkaamaan" itse kuidusta vaan kokonaisheijastuu niin kauan kunnes kuitu päättyy.
Albendatsoli

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa albendatsoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee paremmin orgaanisiin polaarisiin liuottimiin kuten dimetyyliformamidiin, dimetyylisulfoksidiin ja muurahaishappoon.
Albendatsoli on aihiolääke ja metaboloituu ihmisen maksassa aktiiviseksi albendatsolisulfoksidksi. Albendatsolisulfoksidi sitoutuu tubuliiniproteiiniin, mikä estää proteiinin järjestäytymisen mikrotubuluksiksi. Tämän vuoksi loisten kyky ottaa soluihinsa glukoosia heikkenee ja ne joutuvat käyttämään glykogeenivarastonsa energianlähteenä ja lopulta nääntyvät. Albendatsoli estää myös fumaraattireduktaasientsyymin toimintaa. Albendatsoli tehoaa useisiin sukkulamatoihin kuten kihomatoon, suolinkaiseen, koukkumatoihin, ja eräisiin tiehytmatoihin. Alkueläimistä albendatsoli tehoaa muun muassa Giardia lamblia -alkueläimeen. Eläinlääketieteessä yhdistettä käytetään muun muassa koirien ja nautojen loismatojen häätämiseen. Albendatsoli tuli markkinoille vuonna 1977.

Haittavaikutukset

Tavanomaisimpia albendatsolin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat päänsärky, huonovointisuus, ripuli ja kuumeilu. Pitkäaikaisessa käytöstä voi aiheutua palautuva luuydinsuppressio tai maksatulehdus. Albendatsolia ei tule käyttää raskauden aikana, eikä maksan toimintahäiriöitä tai maksakirroosia sairastavilla potilailla.

Synteesi

Albendatsolia voidaan syntetisoida kahdella menetelmällä, joissa molemmissa lähtöaineena on 1-asetamido-4-kloori-2-nitrobentseeni, joka voi reagoida natriumtiosyanaatin kanssa muodostaen 1-asetamido-2-nitro-4-tiosyanaattobentseeniksi. 1-asetamido-2-nitro-4-tiosyanaattobentseeni reagoi emäksisissä olosuhteissa bromipropaanin kanssa propyylitiojohdannaiseksi ja samalla asetamidoryhmä hydrolysoituu vapaaksi amiiniksi. Nitroryhmä pelkistetään amiiniksi ja muodostuva diamiini reagoi syanamidin ja metyylikloroformaatin kanssa muodostaen bentsimidatsolirenkaan ja karbamaattirakenteen. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on 1-asetamido-4-kloori-2-nitrobentseenin reaktio 1-propaanitiolin kanssa ja nitroryhmä- ja asetamidoryhmä pelkistetään vedyttämällä diamiiniksi. Bentsimidatsolirenkaan ja karbomaattifunktionaalisuuden synteesi toteutetaan kuten edellä.
Dark Light

Katsaus

Toisin kuin Love Metal, Dark Lightin kappaleet ovat keskimäärin kevyitä mutta melodisia. Albumilla on selkeästi enemmän Goottirock-tunnelmaa kuin edeltäjässään, mutta kuitenkin vähemmän perinteisiä Gootti -ja Doom Metal-aineksia kuin kahdessa ensimmäisessä levyssä. Albumilla koskettimet ovat ehkä suuremmassa osassa, kuin yhdelläkään aiemmalla ja sisältää enemmän suoranaisia "radiohittejä" kuin aiemmat.
J. Huimapää

Jonni Aromaa eli J. Huimapää (s. 1962 Tuusula) on laulaja, joka aloitti uransa 1980-luvun lopulla 1950–1960-lukujen käännösiskelmillä. Taiteilijanimi on lainattu Jonni Huimapää (Johnny Hazard) -sarjakuvasta. Aromaa on Yleisradion kulttuuritoimittaja. 
Ensilevyn Kun kasvosi näin julkaisi Musiikki-Fazer vuonna 1989. Levyn tuotti Jaakko Salo. Yhtye hajosi, kun Aromaa lähti opiskelemaan ulkomaille.
Palattuaan Suomeen hän jatkoi iskelmälaulajana Sonora-orkesterin solistina ja esiintyi yhteisillä keikoilla muun muassa Brita Koivusen ja Pirkko Mannolan kanssa. J. Huimapää & Sonora-orkesteri on mukana Onnellisten kotimaa -teemalevyllä (1992). Orkesteria johti Hepa Halme. 
Iskelmät vaihtuivat laulelmiin 1990-luvun puolivälissä, ja J. Huimapää alkoi esittää muun muassa Kaj Chydeniuksen sävellyksiä Vaaralliset jouset -jousikvartetin solistina. Kokoonpano esiintyi muun muassa Helsingin juhlaviikoilla. 
J. Huimapää oli mukana kirjallisen laululiikkeen hengessä toteutetussa Vorwärts!-konserttisarjassa. Se poiki vuonna 1994 Saa uskaltaa -levyn, jolla J. Huimapää laulaa kappaleen ”Puhu minulle rakkaudesta” Riku Niemen johtaman Avanti!-orkesterin solistina. Oululainen Jeata Juustinen ohjasi siitä 2000-luvun alussa videon, joka oli mukana Oulun musiikkivideofestivaaleilla. Samoihin aikoihin teatterinjohtaja Pekka Milonoff houkutteli J. Huimapään vielä kerran parrasvaloihin. Tuloksena syntyi KOM-ravintolaan tehty ohjelmallinen lauluilta ”Jotain jäi kertomatta”. Esityksen kappaleet, käännösiskelmät ja laulelmat, sovitti kahdelle kitaralle Sibelius-Akatemian jazzlinjan kasvatti Kalle Kalima.
J. Huimapää ja Tanssiorkesteri koottiin uudelleen Karkkilan Sunset Beach Partyn lavatansseihin Hotelli Oivaan vuonna 2003. Yhtye teki alkuperäiskokoonpanossa seuraavan keikan elokuussa 2014 Helsingin Satakuntatalolla. Silloin tuli kuluneeksi 25 vuotta Kun kasvosi näin -levystä. 
Aromaa alkoi esiintyä uudestaan laulajana vuonna 2018. Hän konsertoi yhdessä säveltäjä-muusikko Jussi Tuurnan kanssa (piano) .
Suomen valtionhoitaja

Valtionhoitaja (ruots. riksföreståndaren) oli Suomen väliaikainen valtionpäämies vuosina 1918–1919. Sisällissodan päätyttyä toukokuussa 1918 hallituksen joukkojen eli valkoisten voittoon, valtiosta kaavailtiin kuningaskuntaa. Valtionhoitajan valitsi tynkäeduskunta suorittamallaan vaalilla hoitamaan hallitsijan tehtäviä siihen saakka, kunnes maahan saataisiin kuningas. 
Ensimmäiseksi valtionhoitajaksi eduskunta valitsi senaatin puheenjohtajana toimineen, saksalaissuuntausta ja kuningaskuntaa kannattaneen P. E. Svinhufvudin. Hänen johdollaan Suomeen yritettiin syksyllä 1918 saada saksalaissyntyinen kuningas ja valinta kohdistui lopulta Hessenin prinssi Friedrich Karliin. Alustavasta suostumuksestaan huolimatta prinssi joutui kuitenkin lopulta kieltäytymään Suomen kruunusta Saksan keisarikunnan luhistuttua ensimmäisessä maailmansodassa. Tämä johti samalla käytännössä koko kuningaskuntahankkeen kaatumiseen. Länsivallat vaativat Suomen saksalaismielisen johdon vaihtoa. Joulukuussa 1918 Svinhufvud erosi valtionhoitajan tehtävästä ja eduskunta valitsi hänen seuraajakseen Gustaf Mannerheimin, jonka johdolla maahan alettiin valmistella tasavaltaista valtiomuotoa.
Suomen valtiomuodon vahvistuttua lopullisesti tasavallaksi maan viralliseksi valtiopäämieheksi asetettiin tasavallan presidentti. Valtionhoitaja Gustaf Mannerheim oli ehdolla presidentiksi eduskunnan suorittamassa ensimmäisessä presidentinvaalissa kesällä 1919, mutta hän hävisi selvästi vastaehdokkaalleen Kaarlo Juho Ståhlbergille.
Kumpikin Suomen valtionhoitajista toimi myöhemmin myös tasavallan presidenttinä. Ensimmäinen valtionhoitaja P. E. Svinhufvud oli presidenttinä vuosina 1931–1937 ja Gustaf Mannerheim vuosina 1944–1946.
Cibitoken provinssi

Cibitoke on Burundin 17 provinssista luoteisin. Myös sen pääkaupungin nimi on Cibitoke.
Asukastiheys oli 1990 noin 150–200/km². Vuonna 2007 maakunnan väkiluku oli arviolta 523 000.
Cibitoke rajoittuu Ruandaan ja Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Maisemaa leimaa idässä trooppinen vuoristometsä. Pohjoisessa ja lännessä on runsaasti ruohosavannia, jossa on paikoin metsäsaarekkeita. Cibitoke on erityisen hedelmällinen maakunta, jossa pidetään vuohia ja viljellään puuvillaa, kahvia, banaania ja maapähkinää. Luonnonvaroja on kulta- ja öljyesiintymiä. Lisäksi on tupakkateollisuutta.
Kerrospilvi

Kerrospilvi (stratiformipilvi) on tasainen, kerrosmainen pilvi. Kerrospilvet syntyvät ilman noustessa hitaasti ja ehkä loivasti. Loivan nousun voi aiheuttaa lämmin rintama tai lämmin okkluusiorintama. Kerrospilvi voi syntyä esimerkiksi kumpukerrospilven tihentyessä piirteettömästi, tai hajonneiden konvektiopilvien jäänteistä.
Suomen Mies (kustantamo)

Kustannus Oy Suomen Mies on vuonna 1923 perustettu osakeyhtiö, jonka päätuotteita ovat Suomen Sotilas -sotilasaikakauslehti, Maanpuolustuksen Osto-Opas ja kirjojen julkaisutoiminta. Lehden kotipaikka on Helsinki. Toimitusjohtajana toimii Kai Ahotupa. Suomen Sotilas -lehden päätoimittaja on Jaakko Puuperä.
Osakeyhtiön omistaa Maanpuolustuskiltojen liitto Ry.
Heini Junkkaala

Heini Kaarina Junkkaala (s. 27. heinäkuuta 1975 Helsinki) on suomalainen näytelmäkirjailija ja dramaturgi.
Junkkaala valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi keväällä 2006. Aiemmin hän opiskeli kotimaista kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Junkkaala on käsitellyt töissään muun muassa sukupolvien välisiä ylittämättömyyksiä, sukupuolista moneutta ja evankelis-luterilaisen uskon paradokseja. Hänelle myönnettiin pohjoismainen näytelmäkirjailijapalkinto 2010 näytelmästä Kymmenen tikkua laudalla. Junkkaalan näytelmä Kristuksen morsian (2010) käsittelee kristinuskon monimutkaista suhdetta sukupuoleen ja seksuaalisuuteen sekä suvaitsemisen vaikeutta. Siitä on sovitettu myös Kari Paljakan ohjaama samanniminen elokuva (2013).
Junkkaala on työskennellyt Pirjo Honkasalon ohjaamassa Betoniyö-elokuvassa apulaisohjaajana. Elokuva perustuu Pirkko Saision vuonna 1981 kirjoittamaan samannimiseen romaaniin.
Huhtikuussa 2011 Junkkaala oli organisoimassa eduskuntatalon edessä pidettä mielenosoitusta, joka kritisoi vuoden 2011 eduskuntavaalien tulosta.
Junkkaalan isä on teologian tohtori, Suomen Raamattuopiston entinen johtaja Timo Junkkaala.
Terra incognita

Terra incognita (suom. tuntematon maa) on historiallinen latinankielinen termi kartan tutkimattomille alueille. Tuntemattomat merialueet merkittiin vastaavasti sanoilla mare incognitum, tuntematon meri.
Kartanpiirtäjät sijoittivat tutkimattomille seuduille joskus myyttisiä olentoja ja arvailivat siellä esiintyviä pinnanmuotoja. Tyhjiin kohtiin kehiteltiin jopa kokonaisia mantereita. Eräs tunnettu hypoteettinen manner on Aristoteleen esittämä Terra australis incognita (suom. tuntematon eteläinen maa) tai lyhyemmin Terra Australis, joka esiintyi eurooppalaisissa kartoissa 1400-luvulta 1700-luvulle saakka.
Terra incognita hävisi kartoista 1800-luvulla, kun mantereiden kaikissa osissa oli käyty. Nykyään fraasia käytetään metaforana puhuttaessa aiheesta, josta ei vielä tiedetä paljoa.
Baškiirin kieli

Levinneisyys ja puhujamäärä

Yhtenäistä baškiiriasutusta on Baškortostanin lisäksi Tšeljabinskin, Orenburgin, Sverdlovskin, Kurganin ja Tjumenin alueilla sekä Permin aluepiirissä. Huomattavia baškiiriryhmiä asuu myös muualla Venäjällä sekä entisissä Neuvostoliiton tasavalloissa. Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 1 449 200 baškiiria, joista 863 800 asui Baškortostanissa. Baškiirin kielen puhujia oli Venäjällä 1 018 400 henkeä. Venäjän baškiireista 72,8 % ilmoitti äidinkielekseen baškiirin, 16,9 % tataarin ja 10,1 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 72,6 % ja tataaria 9,4 %.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 1 673 400 baškiiria ja 1 379 700 baškiirin kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan baškiireista 94,5 % osaa venäjää, 71,3 % baškiiria ja 31,3 % tataaria. Tataareista baškiiria puhuu 2,5 %. Baškortostanissa kieltä osaavat myös monet venäläiset, tšuvassit, marit ja udmurtit. Tasavallan koko väestöstä venäjää taitaa 96,4 %, tataaria 34,0 % ja baškiiria 25,8 %.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 1 152 400 baškiirin puhujaa.

Historia ja murteet

Baškiiri kuuluu turkkilaisten kielten kiptšakkilaisen ryhmän kiptšakkilais-bolgaarilaiseen alaryhmään. Sen lähin sukukieli on tataari, jonka kanssa sillä on paljon foneettisia, kieliopillisia ja sanastollisia yhtenevyyksiä. Tärkein erottava piirre ovat säännölliset konsonanttivastaavuudet, esim. tataarin кыз – baškiirin ҡыҙ ’tyttö’, пычак – бысаҡ ’veitsi’, бас- – баҫ- ’painaa’, сыер – һыйыр ’lehmä’, җир – ер ’maa’. Baškiirille ominaisia äänteitä ovat interdentaaliset spirantit [θ] ja [ð], jotka vastaavat englannin th-kirjainyhtymän ääntämistä. Sanastossa on iranilaisia, suomalais-ugrilaisia ja mongolilaisia lainoja. Kieli jakautuu itäiseen, eteläiseen ja koilliseen päämurteeseen, joissa erotetaan useita alamurteita.

Nykytilanne

Baškiirit muodostavat nimikkotasavaltansa väestöstä alle kolmanneksen ja yli neljännes heistä asuu sen rajojen ulkopuolella. Noin neljäsosa baškiireista puhuu äidinkielenään tataaria tai venäjää. Monikansallisessa tasavallassa asuu venäläisten ja baškiirien lisäksi suuri määrä tataareja, tšuvasseja, mareja, mordvalaisia ja udmurtteja, jotka puhuvat toisena tai kolmantena kielenään enemmän venäjää ja tataaria kuin baškiiria. Kielen asema koulun ja kansallisen kulttuurin välineenä on kuitenkin melko vahva, ja viime aikoina sen käyttöalaa on pyritty laajentamaan.
Manna

Manna on Toorassa, Šemoth-osan Bešalakh-viikkojaksossa, sekä vastaavasti Raamatussa toisessa Mooseksen kirjassa mainittu ruoka, jolla Jumala pitää Egyptistä pakoon lähteneet israelilaiset hengissä näiden vaeltaessa erämaassa neljänkymmenen vuoden ajan. Mannasta kerrotaan toisen Mooseksen kirjan 16. luvussa.
»Illalla lensi leiriin viiriäisiä niin paljon, että ne peittivät sen kokonaan. Aamulla oli maassa leirin ympärillä runsaasti kastetta, 
ja kun kaste oli haihtunut, oli autiomaassa jotakin hienoa ja rapeaa, ohutta kuin kuura maan pinnalla. 
Tämän nähdessään israelilaiset kyselivät toisiltaan: "Mitä tämä on?" He eivät näet tienneet, mitä se oli. Mooses sanoi heille: "Se on leipää, jonka Herra on antanut teille ruoaksi. 
-- Israelilaiset antoivat sille ruoalle nimeksi manna. Se muistutti korianterin siemeniä mutta oli valkoista ja maistui hunajaleivältä. 
-- Israelilaiset söivät mannaa neljäkymmentä vuotta, siihen saakka, kun he tulivat asutuille seuduille. He söivät sitä, kunnes tulivat Kanaaninmaan rajoille. » 
(Toinen Mooseksen kirja, 16:13–15, 31, 35)
Muualla Raamatussa todetaan, että manna satoi taivaasta.
Manna mainitaan myös kolme kertaa Koraanissa, israelilaisten Egyptistä paosta, Mooseksen johdolla kertovassa kohdassa, sekä muissakin osissa (2:57, 7:160 ja 20:80). Koraanissa kerrotaan aavikko-tryffeleiden olleen osa mannaa. 
On esitetty, että manna on voinut olla mannatamariskin (tai jonkin toisen kasvin) öisin tihkuvaa sokerieritettä, mannajäkälää tai kilpikirvojen mesikastetta.
Mannalla voidaan tarkoittaa myös Välimeren alueella kasvavan mannasaarnen ja sen lähisukulaisten kovettuvaa mahlaa, jossa on runsaasti mannitolia eli heksoosisokerista syntynyttä sokerialkoholia.
Emil Viljanen

Emil Viljanen (alk. Järventausta; 10. elokuuta 1874 Mouhijärvi – 20. tammikuuta 1954 Tampere) oli suomalainen puuseppä, ammattiyhdistysmies, toimitusjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Viljasen vanhemmat olivat torppari Vilhelm Järventausta ja Augusta Charlotta Sandelin. Hän oli ensin renkinä neljän vuoden ajan 1888–1892 ja toimi sitten puuseppänä 1893–1904. Viljanen oli Sanomalehti Oy:n taloudenhoitajana Tampereella 1905 ja sen jälkeen Suomen paperiteollisuustyöväen liiton sihteerinä ja toimistonhoitajana Tampereella vuosina 1906–1918. Hän oli myös Suomen maanvuokraajain liiton rahastonhoitajana ja Tampereen työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Viljanen toimi huhtikuussa 1907 Tampereen työväentalossa pidetyn Suomen Ammattijärjestön perustavan kokouksen puheenjohtajana.
Vuonna 1917 Viljasesta tuli Tampereen kaupungin työvälitystoimiston johtaja. Suomen sisällissodan aikana Viljanen oli Tampereen väliaikaisen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vaikka hän ei hyväksynytkään punaisten kapinaa. Sodan jälkeen Vijanen menetti työnvälitystoimiston johtajan virkansa mutta häntä ei muuten rangaistu. Viljanen valittiin vuoden 1919 kunnallisvaaleissa Tampereen kaupunginvaltuustoon ja hän toimi myös vuoden ajan valtuuston puheenjohtajana. Viljanen oli sitten Tampereen kaupungin köyhäinhoidon esimiehenä ja myöhemmin huoltotoimen toimitusjohtajana 20 vuoden ajan 1920–1940. Tässä toimessa "pääköyhäksi" kutsuttu Viljanen herätti usein ristiriitoja ja häntä epäiltiin muun muassa väärinkäytöksistä 1930-luvun alun lamavuosina.
Viljanen oli SDP:n kansanedustajana 1914–1917 ja 1919–1922 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän toimi myös Tampereen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1919–1920, Työläisten keskusliiton johtokunnan varapuheenjohtajana sekä kuului Sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvostoon ja Osuusliike Voiman hallintoneuvostoon.
Emil Viljanen oli naimisissa vuodesta 1899 Stella Hilda Elisabet Luodon kanssa.
Ahvenlammi (Jämsä, keskusta)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,4 metriä mpy.
Ristinkallio

Historia

Ristinkallio kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976, jolloin alue on pääosin rakennettu. Nykyisen Ristinkallion eteläosat valtatie 7 pohjoispuolella kuuluivat Karhulan kauppalan aikana Otsolan kauppalanosaan. Ristinkalliolla tarkoitettiin alun perin pohjoisempana sijaitsevaa Vanhan Viipurintien varren asutusta, joka oli vielä 1950-luvun alussa vähäistä.
Vanha Viipurintie eli Kuninkaantie kulkee kaupunginosan pohjoisosien läpi. Matkailussa Kuninkaantieksi on merkitty kaupunginosan eteläosien läpi kulkeva seututie 170, joka on rakennettu 1900-luvun lopulla moottoritien rinnakkaistieksi.
Nick McDonell

Varhaiset vaiheet ja yksityiselämä

Nick kasvoi New Yorkissa ja kävi yksityiskoulu Riverdale Country Schoolia. Hänen isänsä on journalisti ja äitinsä kirjailija, ja perheen tuttavapiiriin kuuluu myös toimittajia, kirjailijoita ja kustantajia. Nick harrasti kouluaikanaan koripalloa, break dancea ja kirjoittamista. Hän myös perusti ystävänsä kanssa oman lehden saadakseen tekstejään julki. Syksyllä 2002 hän aloitti collegeopinnot Harvardin yliopistossa pääaineenaan kielet, ja hän valmistui tammikuussa 2007.

Tuotanto

Vuoden viimeiset bileet kertoo Manhattanin ökyrikkaista eliittinuorista. Kirjan päähenkilöllä, huumediileri Valkoisella Mikella, on ympärillään laaja huumeverkosto, jonka jäsenten elämään kirja keskittyy. Teos on saanut paljon kehuja todenmukaisen nuorisokuvailunsa ja omaperäisen kirjoitustyylinsä ansiosta, ja kirja on ollut kaikilla merkittävillä myydyimpien kirjojen listoilla Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Saksassa. Se on myös käännetty yli 20 kielelle, mutta suomen kielellä sitä ei enää painateta. Kirjan voi löytää kirjastoista ja käytettyjen kirjojen liikkeistä.
Kirjan pohjalta on tehty myös suurta suosiota mutta ristiriitaisia arvosteluja saavuttanut Joel Schumacherin ohjaama elokuva, jossa näyttelevät Chace Crawford, Emma Roberts, Rory Culkin, 50 Cent, Ellen Barkin ja Kiefer Sutherland. Elokuva ilmestyi vuonna 2010.
Vuonna 2005 Nick McDonell julkaisi toisen romaaninsa, The Third Brother, jonka päähenkilönä on Harvardissa opiskeleva 19-vuotias Mike.
Julius Saraste

Julius Bernhard Saraste (sukunimi vuoteen 1906 Sarlin; 22. lokakuuta 1857 Viitasaari – 28. joulukuuta 1914 Kajaani) oli senaattori, kihlakunnantuomari ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Sarasteen vanhemmat olivat kanttori Konstantin Ferdinand Sarlin ja Amalia Gustava Kahelin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1884 ja sai varatuomarin arvon 1887. Saraste toimi Juvan, Rantasalmen, Pielisjärven ja Kurkijoen tuomiokuntien vt. tuomarina vuosina 1888–1901. Hän oli Viipurin hovioikeuden apujäsenenä 1901–1902 ja Mäntyharjun tuomiokunnan tuomarina 1902–1903. Vuosina 1903–1906 Saraste oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena mutta hänet erotettiin tehtävästä poikkeuslain nojalla. Viimeksi Saraste toimi Iisalmen tuomiokunnan tuomarina vuosina 1907–1912 ja 1913–1914. Hän oli myös senaatin oikeusosaston jäsen 1912–1913.
Saraste oli kansanedustajana 1908–1909 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä.
Saraste oli naimisissa vuodesta 1885 Selma Elisabeth Lachtelin kanssa.
Korson Palloseura

Korson Palloseura (KOPSE) on Vantaalla Korson alueella toimiva jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1980. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Kutosessa ja naisten joukkue Kolmosessa. Korson Palloseuralla on junioritoimintaa sekä tyttö- että poikajoukkueissa. Seuraan kuuluu noin 750 rekisteröityä pelaajaa.
Ghoul

Arabialainen versio

Arabialaisessa mytologiassa ghoul oli aavikon aineeton paholainen, joka sieppasi ihmisiä ravinnokseen. Ghoul pystyi myös ruumiillistumaan hiekkamyrskyssä kauniiksi naiseksi tai mieheksi, ja houkutteli näin uhrin suoraan syliinsä. Ghoulit tappoivat onnettoman matkamiehen usein kuristamalla ja söivät sitten lihat. Ghoulien tiedettiin olevan erityisen mieltyneitä aivoihin, jotka ne imivät kalloon tekemästään reiästä. Ainoa tapa pelastua ghoulin kynsistä oli miekka.

Eurooppalainen versio

Myöhempi eurooppalainen ghoul oli yliluonnollinen henki, joka siirtyi niiden vainajien henkiin, jotka olivat kiinnostuneet okkultismistä ja spiritismistä. Nämä eurooppalaiset ghoulit riehuivat etenkin Ranskassa. Ghoulit nousivat aina yöllä kaivamaan ruumiita haudoista ylös ja syömään kuolleiden mätäneviä ruumiita.

Ghoulit kirjallisuudessa

Monet kauhukirjailijat ovat käyttäneet ghouleja teoksissaan. Ghoulit ja niiden kaltaiset olennot esiintyvät myös Cthulhu-mytologiassa. Näissä tarinoissa ghoulit ovat useimmiten maan alla eläviä hirviöitä, jotka piinaavat herkkiä ihmisiä painajaisissa. Ne syövät ihmislihaa, sekä elävien että maahan haudattujen ruumiiden.
Ghouleja ovat joissakin tapauksissa myös vampyyrien palvelijat, joilla ei ole omaa tahtoa ja ovat lihaa syöviä hirviöitä. Ghouleja esiintyy muun muassa kaksiosaisessa kirjasarjassa Pimeyden lapset.
Saksalainen kirjailija Jason Dark viljelee ghouleja runsaasti tarinoissaan. Tunnetuimmissa, Suomessa nimellä Yöjuttu julkaistuissa novelleissaan hän tekee ghouleista mätänevillä ruumiilla mässäileviä epäkuolleita, joita päähenkilöt John Sinclair ja Suko kaatavat valkomaagisilla hopeisilla luodeilla, hopeabumerangilla ja hopeatikarilla tai haltuunsa joutuneilla mustamaagisilla aseilla eli demonipiiskalla ja demonipyöveli Desteron miekalla.
Ghouleista on myös manga. Sui Ishidan piirtämä/käsikirjoittama Tokyo Ghoul.

Ghoulit peleissä

Fantasiapelissä Taistelu Wesnothista ghoulit ovat mustan magian avulla henkiinherätettyjä ja muuteltuja ihmisen ruumiita, jotka syövät ihmisiä.
RuneScape -fantasiapelissä ghoulit ovat zombivampyyrejä.
Roolipeli World of Warcraftissa ja Warcraft III -strategiapelissä Ghoulit ovat Scourgen ylösnostattamia ihmisten ruumiita.
Fallouteissa ghoulit ovat ydinsodan laskeuman, säteilyn ja saasteiden vioittamia ihmismutantteja.
Wizard 101.ssä Ghoulit ovat jonkinlaisia haudankaivajia, jotka ovat kuolleet ennen työnteon. Niille on oma loitsu.
Middle-earth: Shadow of Mordor pelissä ghoulit ovat maan alla ja luolissa eläviä petoja, jotka tulevat yöllä koloistaan ja yrittävät vahingoittaa pelaajaa. Ne vahingoittavat myös muita vihollisia, kuten Urukeja (tunnetaan myös nimellä Uruk-hai eli mordorin örkki) ja Caragoreja.