google/wiki40b huggingface dataset:
Fenatsakiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fenatsakiini on värittömiä kiteitä. Aine on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi asetoniin, kloroformiin, etyyliasetaattiin, dimetyyliformamidiin ja tolueeniin. Fenatsakiini tehoaa vihannespunkkeihin ja hyönteisiin. Punkeista esimerkiksi Brevipalpus-, Eutetranychus-, Panonychus- ja Tetranychus-sukujen lajit ovat herkkiä aineelle ja se tehoaa myös punkkien muniin. Fenatsakiinin vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se sitoutuu soluhengityksessä tärkeässä asemassa olevaan NADH-dehydrogenaasiin ja estää entsyymin tarvitseman koentsyymin ubikinonin sitoutumista. Fenatsakiini on lievästi myrkyllistä nisäkkäille ja muun muassa ärsyttää ihoa ja silmiä.

Valmistus ja käyttö

Fenatsakiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa antraniilihappo ja formamidi reagoivat muodostaen 4-hydroksikinatsoliinia, joka kloorataan 4-kloorikinatsoliiniksi. Tämä yhdiste reagoi 4-tert-butyylifenyylietanolin, jota muodostuu etyleenioksidin ja tert-butyylibentseenin välisellä reaktiolla, kanssa muodostaen fenatsakiinia. Fenatsakiinia käytetään akarisidina kasvihuoneissa kasvatettavissa koristekasveissa sekä sitrus-, omena-, manteli-, puuvilla- ja viiniviljelmillä.
Kaappaus Bermudan kolmiossa

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa kliseiseksi mutta siedettäväksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.  Katso-lehden Markku Tuuli antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä. Hän piti tv-ohjaajana tunnetun Jerry Jamesonin ensimmäistä teatterielokuvaa sujuvana työnä mutta käsikirjoitusta niin tavanomaisena, että elokuvaa luulee välillä parodiaksi.
Puolan piirikunnat

Historia

Powiatien historia ulottuu aina 1300-luvulle. Ne toimivat alemman tason hallintoyksikköinä aina Puola-Liettuan hajoamiseen asti vuonna 1795. Puolan jaon jälkeen järjestelmä jatkoi eloaan Venäjän hallitsemassa Kongressi-Puolassa. Preussiin ja myöhemmin Saksaan kuuluneessa Posenin provinssissa piirikunnat sulautuivat saksalaiseen piirikuntajärjestelmään.
Puolan itsenäistyttyä 1918 piirikuntajako otettiin käyttöön koko maassa. Neuvostomiehitystä seuranneen kansandemokratian aikana piirikunnista luovuttiin vuonna 1975, kun valtaa haluttiin keskittää valtiolle. Samalla voivodikuntia hajotettiin pienemmiksi yksiköiksi. Piirikunnat palautettiin paikallishallinnon uudistuksessa vuonna 1999.

Nimet

Puolaksi piirikunnat nimetään lisäämällä powiat-sanan jälkeen maskuliinisukuinen adjektiivi. Useissa tapauksissa laatusana on muunnos piirikunnan keskuskaupungista (esimerkiksi Pyrzycen piirikunta, puol. powiat pyrzycki). Piirikuntien nimet kirjoitetaan puolaksi pienellä.
Juho Rissanen

Elämänvaiheita

Rissasen vanhemmat olivat kiertelevä työmies Heikki Rissanen ja palvelijana toiminut Agatha Rissanen o.s. Kärkkäinen. Perheellä ei ollut vakinaista asuntoa vaan he asuivat loisina eri taloissa Kuopiossa ja sen lähiympäristössä. Juho Rissasen ollessa 10-vuotias hänen isänsä eksyi talvella 1884 juopuneena markkinoilta palatessaan Linnanlahden jäällä ja paleltui kuoliaaksi. Tämä tapahtuma varjosti Rissasen elämää ja vuosina 1900–1903 hän maalasi useita tähän tapaukseen liittyviä kuvia. Rissanen aikoi tehdä kolmiosaisen teoksen jonka aiheina olisi ollut isän kuolema, vuonna 1903, muut osat jäivät osin luonnosasteelle.
Isän kuoltua Juhosta tuli perheen elättäjä ja hän työskenteli useissa eri töissä muun muassa juoksupoikana, suutarina, muurarina ja kirjakauppiaana. Vuonna 1888 Juho kävi käsityöläisten sunnuntaikoulua. Hän oli oppipoikana kuopiolaisen koristemaalarimestari Viktor Bergin maalausverstaassa vuosina 1889–1892 ja alkoi tässä vaiheessa kiinnostua myös taiteesta.
Rissanen pääsi aloittamaan Albert Edelfeltin avulla varsinaiset taideopinnot Helsingissä Taideteollisuuskeskuskoulussa vuonna 1895 ja 1896 edelleen Helsingissä Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Albert Gebhardin oppilaana. Hän jatkoi Albert Gebhardin yksityisoppilaana 1896–1897 ja kävi samaan aikaan 1897 Turun piirustuskoulua Victor Westerholmin johdolla, jolloin hän maalasi muun muassa teokset Hauta-Heikin mummo, Ukko Istolainen, Tyttö ja Satavuotias. Samana vuonna hän osallistui myös ensimmäisen kerran Suomen taiteilijoiden näyttelyyn sekä sai apurahan keisarillisesta käsikassasta. Vuoden 1897–1898 Rissanen opiskeli Pietarin taideakatemiassa Ilja Repinin oppilaana. Vuonna 1898 hän osallistui jälleen Suomen taiteilijoiden näyttelyyn ja jatkoi opintoja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1898–1899.
Rissanen maalasi vuonna 1899 muun muassa teokset Povarissa, Sokea ja Kuppari, sekä osallistui Suomen taiteilijoiden näyttelyyn. Rissanen oli mukana Pariisin maailmannäyttelyssä töillään Avannolla onkijat ja Murtaja, ja sai teoksillaan pronssimitalin. Samana vuonna hänelle myönnettiin Valtion matkastipendi. Hän maalasi teoksen Rautaa kaulassa ja lähti sitten opintomatkalle Italiaan.
Rissanen teki opintomatkoja Italiaan 1900–1901 opiskellen Firenzessä Filadelfion Sinin ateljeessa, Saksaan 1902 Hovingin stipendin turvin, Italiaan uudestaan 1903 ja Ranskaan 1908, 1911–1913 sekä 1913–1914.
Rissanen muutti pois Suomesta 1918 asuen ensin Tanskassa ja myöhemmin Ranskassa 1921–1939. Vähän ennen toisen maailmansodan alkamista Rissanen muutti Floridaan Yhdysvaltoihin 1939 ja asui siellä viimeiset elinvuotensa. Rissasen kuoltua Floridassa hänen tuhkauurnansa tuotiin Suomeen ja haudattiin Kuopion Isolle hautausmaalle 24.2.1951.
Rissanen oli naimisissa 1908–1914 kuvanveistäjä Hilda Flodinin kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon.
Primo Nebiolo

Primo Nebiolo (14. heinäkuuta 1923 Torino – 7. marraskuuta 1999 Rooma) oli italialainen liikemies ja urheiluvaikuttaja. Nebiolo oli Kansainvälisen yleisurheiluliiton puheenjohtaja vuosina 1981–1999 ja hän vaikutti myös Kansainvälisessä olympiakomiteassa vuodesta 1992 lähtien.  
Ennen urheilun johtotehtäviin siirtymistä Primo Nebiolo toimi rakennusalalla. Nebiolo muistetaan IAAF:n puheenjohtajana, mutta hän teki pitkän uran myös yliopistourheilun parissa. Nebiolo johti Kansainvälistä opiskelijaurheiluliittoa (FISU) vuodesta 1961 kuolemaansa saakka. Hänen aikanaan universiadeista muodostui yksi suurista yleisurheilutapahtumista. Omalta urheilutaustaltaan Primo Nebiolo oli kansallisen tason pituushyppääjä.
Toisessa maailmansodassa Primo Nebiolo palveli vapaaehtoisena armeijassa kunnes siirtyi partisaanien joukkoihin. Nebiolo joutui saksalaisten vangiksi, mutta pakeni vankilasta.
Primo Nebioloa pidetään puheenjohtajana, joka toi rahan yleisurheiluun. Hänen aikakaudellaan yleisurheilu muuttui aikaisempaa ammattimaisemmaksi ja suuret sponsori- ja televisiointisopimukset tulivat mukaan kuvaan. Suuret rahapalkinnot tulivat yleisurheilukilpailuihin, maailmanennätyksistä sai rahaa ja urheilijoille alettiin maksaa osallistumismaksuja. Nebiolon aloittaessa IAAF:n puheenjohtajana liiton budjetti oli n. 50 000 dollaria, kun se nykyään on n. 40 miljoonaa dollaria.
Nebioloa kritisoitiin suuresta egosta, diktaattorimaisesta johtotavasta ja kyseenalaisesta taktikoinnista. Hän muun muassa kiristi itselleen Kansainvälisen olympiakomitean jäsenyyden sanomalla, että hän ei anna eteläafrikkalaisten juoksijoiden osallistua Barcelonan olympialaisiin mikäli häntä ei valita. Nebiolon uraan mahtui myös muita skandaaleita. Hänet liitettiin rahoitussotkuun, kun Rooman olympiastadionia kunnostettiin jalkapallon vuoden 1990 MM-kilpailuja varten, mutta Nebioloa ei koskaan virallisesti syytetty. Vuonna 1987 yleisurheilun MM-kilpailuissa Roomassa italialainen pituushyppääjä Giovanni Evangelisti hyppäsi pronssille, mutta hän menetti mitalin, kun selvisi, että italialaiset mittamiehet olivat huijanneet mittauksessa. Primo Nebiolon osallisuus asiaan ei koskaan selvinnyt, mutta hän oli tuolloin myös Italian yleisurheiluliiton puheenjohtaja.
Primo Nebiolo kuoli sydänkohtaukseen kesken puheenjohtajakautensa. Hänet oli valittu vuoden 1999 elokuussa uudelle nelivuotiskaudelle. Varapuheenjohtaja Lamine Diackista tuli vt. puheenjohtaja ja myöhemmin äänestyksellä liiton uusi puheenjohtaja.
Setting Sons

Muusikot

The Jamin lisäksi mukana on pianisti Mick Talbot Merton Parkas –yhtyeestä sekä saksofonisti Rudi.
Pronssikauden partaveitsi

Pronssikauden partaveitsi kuului pronssikaudella miehen hygieniavälineistöön yhdessä pinsettien, naskalin (kynnenalunen, tatuointi), veitsen ja kamman kanssa. Ne kuuluivat ainakin eliitin lähes päivittäin tarvitsemaan välineistöön, joka annettiin myös vainajalle mukaan hautaan. Ne olivat harvinaisia varhaispronssikaudella, mutta yleistyivät myöhäispronssikaudella.

Alku

Partaveitset ovat peräisin kivikaudelta, jossa terinä voitiin käyttää esimerkiksi teroitettuja simpukoita, hainhampaita tai lohkaistuja piikiviä. Metallisia teriä on löytynyt esimerkiksi hautakammioista Egyptistä, jossa niitä oli tehty kullasta tai kuparista 4000–3000 eaa. Parran ajaminen yleistyi pronssikaudella kaikkialla Lähi-idässä, Euroopassa ja Aasiassa. Kuitenkin esimerkiksi Balkanilta partaveitset puuttuivat pronssikaudella lähes kokonaan.

Euroopassa

Varhaispronssikaudella monet partaveitset olivat pieniä, nelikulmaisia, yksi- tai kaksipuoleisesti teroitettuja ja hieman kaarevia teriä, jossa oli lyhyt kädensija toisessa päässä. Kädensija saattoi olla vain koukku, spiraalikierre tai se saattoi esittää hevosen tai ihmisen päätä. Monien terien selkä koristeltiin rivillä pieniä geometrisia kuvioita. Myöhäispronssikaudella partaveitset tehtiin suuremmiksi ja muodoltaan kolmion muotoisiksi. Kädensija muotoiltiin joutsenen kaulan tai spiraalikierteen muotoiseksi. Monet myöhäiset partaveitset ovat kauniisti ja tyylikkäästi koristeltuja. Niissä on esitetty vahvasti stilisoituneena laivoja, aurinkokuvioita, eläimiä ja ihmishahmoja, joiden aiheet on epäilemättä poimittu uskonnollisesta kuvastosta. Monteliuksen periodilla IV eli noin 1100–900 eaa. partaveitsien terät muuttuvat lähes koko Euroopassa symmetrisiksi ja joko puoliympyrän tai puolisuunnikkaan muotoisiksi. Näiden valmistajia ei olla vielä löydetty. Tällaisten terien selkäosassa on koristeluna lintu tai eläinkuvioita.
Matti Putkonen

Ura

Putkonen aloitti työuransa asentajana. Hänen ammattiyhdistystoimintansa alkoi Serlachius Oy:n luottamusmiehenä vuonna 1973 ja vuonna 1981 hänestä tuli Teknisten ja erityisalojen liiton järjestöpäällikkö. Vuosina 1986–1990 hän toimi Maaseututyöväen liiton puheenjohtajana, vuosina 1990–1999 projektisihteerinä eri teollisuuden ammattiliitoissa ja vuodesta 2000 Metallityöväen Liiton viestintäpäällikkönä. Hän jäi eläkkeelle Metalliliitosta vuonna 2010 toimittuaan sitä ennen vähän aikaa sen projektityöntekijänä.

Politiikassa

Putkonen liittyi SDP:hen vuonna 1968. Vuosina 1972–1981 hän oli Mäntän kaupunginvaltuuston jäsen. EU-kansanäänestyksen aikana 1994 Putkonen profiloitui Kyllä-liikkeen kannattajiin  Hän erosi puolueesta vuonna 2010 oltuaan sen jäsen yli 40 vuotta. Syyksi hän kertoi SDP:n ”viherhumpan”, joka hänen mukaansa uhkaa teollisuustyöpaikkoja. Eron jälkeen hän liittyi perussuomalaisiin ja työskenteli puolueen vaalityöntekijänä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän työskentelee perussuomalaisten puoluetoimistolla "työmiehenä".
Lokakuussa 2013 Putkonen oli osallisena ministeri Heidi Hautalan eroamiseen johtaneessa Artic Shipping vyyhdissä. Hän esimerkiksi otti ministeriohjauksen esille Ajankohtainen kakkonen -ohjelmassa päivää ennen asiasta uutisointia.
Vuonna 2014 ilmestyneessä Peruspomo kirjassaan Timo Soini mainitsee lähimmiksi miehikseen Putkosen sekä entisen kansanedustaja Raimo Vistbackan ja Soinin avustajana toimineen mainosyrittäjä Jukka Jusulan. Tätä piiriä on kutsuttu puolueen ”hoviksi”.
Putkonen pyrki eduskuntaan kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Hän sai ääniä 1620 ja ei tullut valituksi.

Tuulivoiman vastustus

Putkonen on vuonna 2016 julkistanut epäilyjä tuulivoimaloiden infraäänen vaaroja kohtaan. Syy siihen on tuulivoimaloiden aiheuttama infraääni, joka vahingoittaa lepakoiden keuhkoja.

Haja-asutusalueiden jätevesiasetus

Putkosen mielestä haja-asutusalueiden jätevesiasetus on osoitus keskustalaisesta korruptiosta.

Raiskaustuomio

Toimiessaan Maaseututyöväen liiton puheenjohtajana Putkonen tuomittiin raiskauksesta kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja 10 000 markan korvauksiin. Hän erosi puheenjohtajan tehtävästä tuomion jälkeen.
Eliademy

Yritys ja sen historia

CBTec on helmikuussa 2012 perustettu ohjelmistoalan yritys, jonka kotipaikka on Kuusamo, vaikka sen yhteysosoite on Helsingissä. Osakeyhtiömuotoisen yrityksen perustivat Marko Miinalainen, Sotiris Makrygiannis ja Sergey Gerasimenko. Ensimmäisen, joulukuussa 2012 päättyneen toimintavuoden liikevaihto oli 425 000 euroa ja liikevoitto 48 000 euroa. Yhtiössä työskenteli tuolloin 15 henkeä.
CBTecin avainhenkilöiden taustalla on Nokian vuoden 2011 puolivälissä antama ilmoitus, että Nokia valitsee Windows Phone -järjestelmän matkapuhelinten käyttöjärjestelmäksi. Muutoksen seurauksena avoimen lähdekoodin toimintojen johtaja Sotiris Makrygiannis lähti yrityksestä yhdessä 16 MeeGo –kollegansa kanssa. Heidän viimeinen projektinsa Nokialla oli palkittu Nokia N9.

Tekniikka ja tuotteet

Eliademy tukee kurssien tuomista Moodle-formaatista, Twitterin Bootstrapia ja joukkoa muita avoimen lähdekoodin teknologioista. Eliademysta on julkaistu sekä Android-käyttöjärjestelmään, että älypuhelimiin ladattavissa oleva sovellusversio.

Verkostot ja yhteistyökumppanit

Eliademy on osa tieto- ja viestintäteollisuuden yritysmuotoista tutkimusverkostoa (DIGILE), jonka eräänä tarkoituksena on luoda uusia kaupallistettavia digitaalisia koulutuspalveluita.
Merkittävimmät yhteistyökumppanit ovat: Kauppakorkeakoulujen akkreditointineuvosto (Accreditation Council for Business Schools and Programs ACBSP), AIESEC, ja Suomen johtava yritysvastuuverkosto FIBS ry. CBTec Oy on myös ohjausryhmän jäsen Avoimien tietojärjestelmien keskuksessa (COSS ry:ssä).
Jyrki Haapala

Jyrki Haapala on suomalainen tanssitaiteilija. Hän on valmistunut tanssitaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta ja opiskellut ja työskennellyt ulkomailla ja Suomessa. Haapala on muun muassa tanssinut Belgiassa koreografi Anne Teresa De Keersmaekerin johtamassa X-Group-ryhmässä. Koreografina Haapala on tehnyt useita teoksia, joita on esitetty suomalaisilla kulttuurifestivaaleilla ja näyttämöillä, kuten Zodiak – Uuden tanssin keskuksessa, Helsingin juhlaviikoilla ja Pyhäjärven Täydenkuun tansseilla sekä Buenos Airesin nykytanssifestivaaleilla Argentiinassa.

Ura

Haapala on opiskellut Teatterikorkeakoulun lisäksi Western Australian Academy of Performing Arts'ssa ja Edith Cowan Universityssa Australiassa. Hän on työskennellyt tanssijana, koreografina ja tanssinopettajana Suomessa, Portugalissa, Hollannissa ja Belgiassa. Belgiassa Haapala tanssi Anne Teresa De Keersmaekerin johtamassa X-Groupissa, jossa tanssitaiteilijat eri maista työskentelivät yhdessä etsien uusia työvälineitä tanssijan ja koreografin työhön. Haapala tanssii edelleen belgialaisessa, Maria Clara Villa Lobosin johtamassa XL Production -tanssiryhmässä. Haapala on myös toiminut tanssijana muun muassa koreografien Kirsi Monni, Minna Tuovinen, Martin Heslop ja Arja Tiili) teoksissa.
Vuodesta 2004 alkaen Jyrki Haapala on toiminut koulutuksen johtajana kansainvälisessä ammattitanssijan koulutusohjelmassa Pohjois-Karjalan ammattiopistossa Outokummussa. Hän on myös poikkitaiteellisen tanssikokoonpano Pora-projektin taiteellinen johtaja sekä muun muassa Indie Art Factoryn perustajajäsen. Suomen Kulttuurirahasto tuki kolmen vuoden taiteilija-apurahalla Haapalan alkua koreografin työssä.
Piekana

Koko ja ulkonäkö

Piekana on keskikokoinen petolintu, jonka pituus on  49–59 cm, siipien kärkiväli 120–150 cm ja paino 600–1 280 g. Naaras on koirasta kookkaampi. Se muistuttaa muodoltaan ja kooltaan hiirihaukkaa, mutta siivet ovat pidemmät. Harjaantunut tarkkailija erottaa jo matkan päästä nämä kaksi lajia siitä, että piekana pitää liidossa ja kaarrellessaan siipiä selvemmin V-asennossa kuin hiirihaukka.
Yläpuoli on tumman harmaanruskea. Kaikissa puvuissa pyrstö on valkea ja siinä on tumma kärkivyö - selvin vanhoilla ja epäselvin nuorilla linnuilla. Alta huomattavan vaalea - siivissä mustat karpaalilaikut ja siipisulkien kärjet tummat, mutta muuten siivet alta pääosin lähes valkeat. Vatsassa on tummaa kuviointia.
Muista hiirihaukkalajeista poiketen koiras, naaras ja nuoret linnut voi erottaa maastossa toisistaan suhteellisen vaivatta. Vanhalla koiraalla on vaalea vatsa ja tumma huppu. Muuten valkean pyrstön yläpinnalla on leveä musta kärkivyö ja 2-4 kapeaa tummaa raitaa. Vanhan naaraan pää on vaalea ja vatsa tumma. Pyrstössä vain kärkivyö. Nuorilla linnuilla siiven tumma takareuna ja pyrstön kärkivyö epäselvärajaiset. Pää on nuorilla vaalea, lähes valkea, ja vatsa tasaisen tumma.
Vanhin suomalainen rengastettu piekana on ollut 17 vuotta 7 kuukautta ja 23 päivää vanha.

Levinneisyys

Piekana pesii pohjoisen pallonpuoliskon tundralla Euraasiassa, Kanadan pohjoisosissa ja Grönlannissa. Se on pääasiassa muuttolintu, joka talvehtii Keski-Euroopassa, keskisessä Aasiassa sekä Yhdysvalloissa ja Kanadan eteläosissa. Talvehtijoita nähdään hyvinä myyrävuosina eteläisessä Suomessakin. Keski- ja Etelä-Suomessa nähdään piekanoja etenkin muuttoaikana: Pohjois-Norjan ja -Ruotsin piekanat muuttavat yleensä tätä kautta. Päämuuttoaika Etelä-Suomessa huhtikuun lopulla ja lokakuun alussa. 1 000–4 000 paria pesii Pohjois-Suomessa ja runsaina myyräkeväinä laji voi pesiä Keski-Suomessa, joskus jopa Etelä-Suomessa, kuten vuonna 2009. Euroopan pesimäkanta vaihtelee 13 000 ja 21 000:n parin välillä. Venäjän kanta on 80 000–120 000 paria. Maailman populaation koko on 100 000–1 000 000 yksilöä ja lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä.

Elinympäristö

Laji elää avoimella tundralla mutta hyvinä jyrsijävuosina myös tunturien metsissä ja pohjoisen taigalla.

Lisääntyminen

Piekana rakentaa pesänsä suureen lakkalatvaiseen mäntyyn tai tunturialueilla kallionjyrkänteelle. Se voi myös käyttää kalasääsken tai ihmisen rakentamaa valmista pesäalustaa. Pesä voi olla käytössä useita vuosia ja parilla on myös vaihtopesiä. Pesä on vuorattu paksulla kerroksella sammalia, kuivia ruohoja ja myös tuoreilla kasveilla. Naaras munii 2–7 munaa, tavallisimmin kolme tai neljä. Munamäärä on suurin hyvänä jyrsijäkeväänä. Naaras hautoo 28–31 päivää, koiraskin voi joskus hautoa. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka oppivat lentämään 39–43 päivän ikäisinä. Jos ravintotilanne muuttuu huonoksi poikasvaiheessa, voivat vanhemmat poikaset syödä pienemmät.

Ravinto

Piekanan pääasiallista ravintoa ovat sopulit ja myyrät. Se syö myös sammakkoeläimiä, pieniä ja keskikokoisia lintuja, matelijoita ja isokokoisia hyönteisiä.
Salamat (Tšad)

Salamat on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 samannimisestä prefektuurista. Salamatin pinta-ala on 63 000 neliökilometriä. Vuonna 2008 alueella arvioitiin olevan noin 264 000 asukasta.
Salamat sijaitsee maan kaakkoisosassa Keski-Afrikan tasavallan vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on Am Timan. Alue on saanut nimensä Salamat-joen mukaan.
Salamatin alueella sijaitsee 305 000 hehtaarin laajuinen Zakouman kansallispuisto, joka on ollut ehdolla Tšadin ensimmäiseksi Unescon maailmanperintökohteeksi. Puisto on tunnettu elefanteistaan.
Etsiväkerho Hurrikaani

Etsiväkerho Hurrikaani on kirjailija ja juontaja Jari Mäkipään kirjoittama kirjasarja. Se kertoo nimensä mukaisesti Etsiväkerho Hurrikaani -nimisestä etsiväkerhosta ja sen päähenkilöt ovat kaksoset Jesse ja Jenni Karhunen sekä Karoliina Strömberg ja Matias Aura. Kirjasarjan tapahtumat sijoittuvat Pihlakylä-nimiselle paikkakunnalle. Etsiväkerho Hurrikaanin jäsenet joutuvat mitä hurjimpiin seikkailuihin ja kohtaamisiin rikollisten kanssa kun he ratkovat mysteereitä Pihlakylässä sekä kaukana kotoa.
Francis Fukuyama

Yoshihiro Francis Fukuyama (s. 27. lokakuuta 1952 Chicago) on yhdysvaltalainen filosofi, poliittisen taloustieteen tutkija ja kirjailija. Hän toimii vanhempana tutkijana Stanfordin yliopiston Center on Democracy, Development and the Rule of Law:ssa.
Fukuyama tunnetaan parhaiten ajatuksestaan ”historian lopusta”, jonka hän esitti teoksessaan Historian loppu ja viimeinen ihminen (1992). Hänen mukaansa kaikki inhimillisen historian kannalta merkittävä on jo tehty ja ihmiskunnan historian kehitys ideologioiden välisenä taisteluna on suurelta osin päättynyt liberaalin demokratian voittoon. Hänen ajatuksiinsa vaikuttivat erityisesti kylmän sodan päättyminen ja Berliinin muurin kaatuminen vuonna 1989.
Vuonna 2011 ilmestyneessä teoksessaan The Origins of Political Order: From Pre-Human Times to the French Revolution (Profile, 2011) Fukuyama käsittelee ihmisen poliittista järjestäytymistä esihistoriallisilta ajoilta aina Ranskan vallankumoukseen saakka ja tutkii, miksi eri yhteisöt päätyvät demokraattisen tai autoritaarisen järjestelmään. Erityiskohteena hänellä on Kiina. Teos on aiheesta ensimmäinen osa, ja tekeillä olevassa toisessa osassa Fukuyama käsittelee kysymystä nykypäivään saakka.
Issou

Issou on kunta Yvelinesin departementissa Île-de-Francen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2004 oli 4268. Issoun pinta-ala on 5 km².
Pieni Lehijärvi (Joutsa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,1 metriä mpy.
Saksan liittopäivät

Tehtävät

Liittopäivät on toinen Saksan liittotasavallan lakiasäätävistä elimistä. Toinen on liittoneuvosto. Liittopäivät on kuitenkin ainoa suoraan kansan valitsema lakiasäätävä elin.
Liittopäivien edustajat valitsevat liittokanslerin, joka on liittohallituksen päämies. Liittopresidentin puolestaan valitsee niin sanottu liittokokous, johon kuuluu kaikki liittopäivien jäsenet ja yhtä monta edustajaa osavaltioista. Liittopäivät valitsee lisäksi muun muassa puolet perustuslakituomioistuimen tuomareista.

Rakennukset

Liittopäivät kokoontuu Berliinin Valtiopäivätalossa. Paul Wallotin suunnittelema rakennus valmistui 1894. Nykykäyttöönsä sen suunnitteli kansainvälisen suunnittelukilpailun voittanut Norman Foster. Liittopäivät muutti rakennukseen kesällä 1999, ja ensimmäinen istunto siellä pidettiin 6. syyskuuta.
Valtiopäivätalon yhteyteen on rakennettu liittopäiville kolme uutta rakennusta. Weimarin tasavallan viimeisen demokraattisen presidentin mukaan nimetyssä Paul Löbe -talossa on muun muassa komitioiden istuntosaleja ja edustajien työhuoneet. Liberaalipoliitikon ja naisliikkeen johtohahmon mukaan nimetyssä Marie-Elisabeth Lüders -talotalo on parlamentin informaatiokeskus, jossa on suuri kirjasto ja arkisto. Jakob Kaiser -talo on varattu parlamenttiryhmien ja niiden henkilökunnan toimistotiloiksi.