google/wiki40b huggingface dataset:
Massimo Serato

Massimo Serato (oikealta nimeltään Giuseppe Segato, 31. toukokuuta 1916 Oderzo, Trevison maakunta – 22. joulukuuta 1989 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Serato opiskeli näyttelemistä Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa ja esiintyi ensimmäisen kerran Franco Saponierin elokuvassa Appuntamento allo zoo (1937). Hänen varsinaisena debyyttinään pidetään kuitenkin Gianni Franciolinin elokuvaa L'ispettore Vargas (1940). Seuraavana vuonna Serato näytteli pääosaa Mario Soldatin hyvin menestyneessä elokuvassa Piccolo mondo antico.
Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Serato näytteli pääosia muun muassa Carmine Gallonen ja Gennaro Righellin elokuvissa sekä Alberto Lattuadan esikoisohjauksessa Giacomo l’idealista (1943). Myöhemmin hän esiintyi etupäässä melodraamoissa, eri tyylilajeja edustavissa seikkailuelokuvissa sekä televisiosarjoissa. Spagettiwesterneissä Serato käytti toisinaan taiteilijanimeä Joe Barracuda. Hänet on palkittu nastro d’argentolla sivuosasta Aldo Verganon elokuvassa Il sole sorge ancora (1946).
Seratolla oli 1940-luvulla suhde näyttelijä Anna Magnanin kanssa. Heille syntyi yhteinen poika Luca.
Kiinanruusu

Tuntomerkit

Kiinanruusun lehdet ovat tummanvihreät ja kiiltävät. Lehtien muoto ja koko voi suuresti vaihdella samassakin kasvissa. Alkuperäisessä kiinanruusussa on kirkkaanpunaiset yksinkertaiset kukat, jonka suppilosta heteet työntyvät voimakkaasti esiin. Lajista on jalostettu myös puolikerrottu- ja kerrottukukkaisia lajikkeita, joiden kukat ovat valkoisia, keltaisia tai vaaleanpunaisia. Kukin kukka kestää yleensä vain päivän tai kaksi, mutta hyvissä oloissa uusia kukkia puhkeaa jatkuvasti huhtikuusta myöhään syksyyn.

Hoito

Kiinanruusu viihtyy ja kukkii parhaiten hyvin valoisassa ja normaalissa huoneenlämmössä, ja sietää myös suoraa auringonpaahdetta. Kesällä sen voi Suomessakin sijoittaa ulos tuulelta ja sateelta suojattuun paikkaan. Kasvi hyötyy talvilevosta noin 15 °C:n lämpötilassa.
Kesällä kiinanruusua kastellaan runsaasti, talvella vähän. Kesällä suihkuttaminen on hyödyksi. Jos kasvi pääsee liian kuivaksi, se on altis lehtikirvoille. Joka kevät kiinanruusun multa vaihdetaan ja lannoitetta laitetaan joka toinen kevät. Kiinanruusua kuuluu leikata.

Lisääminen

Kiinanruusua lisätään pistokkaista, helpoiten huhti-toukokuussa. Pistokkaat juurrutetaan ensin vedessä. Sitten ne istutetaan multaan ja peitetään rei'itetyllä muovihupulla. Pohjalämpö edistää juurtumista. Kun pistokas on kunnolla juurtunut, muovihuppu poistetaan. Nuoren kasvin leikkaaminen useita kertoja tekee siitä tuuhean ja lisää kukintaa.
Luikertajat

Taksonomia

Luikertajien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 20–23 sukua ja yhteensä 115–150 lajia. Myös joitakin tieteelle kuvailemattomia lajeja arvellaan vielä olevan. Toisinaan luikertajien katsotaan kuuluvan klinien kanssa samaan heimoon Clinidae.

Anatomia

Luikertajat ovat yleensä hyvin pienikokoisia kaloja ja kasvavat 3–4 cm pitkiksi, suurin laji voi saavuttaa 20–25 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan kalat ovat pitkulaisia ja hoikkia. Selkein tuntomerkki on kolme selkäevää, joista kaksi ensimmäistä ovat piikikkäitä. Luikertajien lisäksi ainoastaan turskilla ja kummeliturskilla on kolme selkäevää. Luikertajien hampaat ovat pienet ja kartiomaiset. Muista Blennioidei-alalahkon heimoista poiketen luikertajilla on hammaslaitaiset suomut. Lajien koiraat ja naaraat eroavat toisistaan usein värityksen perusteella. Koirailla on kutuaikana pää ja ruumis väriltään usein punainen tai musta. Naaraat ja koiraat ovat kutuajan ulkopuolella värittömämpiä harmahtavia tai ruskeita ja ruumiissa voi olla juovia, osa lajeista on läpikuultavia.

Levinneisyys ja elintavat

Luikertajalajeja tavataan eniten Tyynenmeren indopasifiselta merialueelta. Lisäksi niitä elää myös Intian valtameressä ja muutama laji Atlantissa. Ne elävät pääosin matalissa trooppisissa vesissä alle 30 metrin syvyydessä merenpinnasta, usein koralliriutoilla ja kivikoilla. Ne ovat pääosin mereisiä, mutta erään lajin tiedetään elävän myös murtovedessä. Luikertajat syövät pääasiallisesti pieniä selkärangattomia eläimiä.
Luikertajien koiraat perustavat lisääntymisreviirinsä leväpeitteisten kivien luokse ja houkuttelevat naaraita kutemaan reviirilleen. Kutu kiinnitetään leviin ja kalat vartioivat kutuaan. Sama koiras voi kutea usean naaraan kanssa.
Nasserjärvi

Nasserjärvi (arab. بحيرة ناصر‎, Buhayrat Nasir) on suuri tekojärvi eteläisen Egyptin ja pohjoisen Sudanin alueella. Se on muodostunut Assuanin padon rakentamisen seurauksena. Järvi on nimetty Egyptin presidentin Gamal Abdel Nasserin mukaan. Tarkkaan ottaen, vain järven Egyptin puoleinen osa (83 % järven pinta-alasta) on nimeltään Nasserjärvi, sudanilaiset kutsuvat oman valtionsa alueella olevaa järven eteläosaa nimellä Nuubianjärvi. Nasserjärvi on noin 550 kilometriä pitkä ja sen leveys on noin 35 kilometriä leveimmältä kohdalta. Järven pinta-ala on noin 5 250 neliökilometriä. Järven tieltä jouduttiin siirtämään satoja tuhansia ihmisiä uusille asuinpaikoille. Myös useita arkeologisesti tärkeitä kohteita, kuten Abu Simbel, purettiin ja siirrettiin kivi kiveltä uuteen paikkaan.
Matti Salo

Matti Antero Salo (12. joulukuuta 1933 Tampere – 1. joulukuuta 2017 Espoo) oli suomalainen elokuvakriitikko ja -tutkija. Hän työskenteli Suomen elokuva-arkistossa (Kavi) vuoteen 1998, jolloin hän jäi eläkkeelle. Elokuva-arvostelijana hän kirjoitti 1950-luvulta alkaen kritiikkiä Suomen Sosialidemokraattiin ja Päivän Sanomiin ja myöhemmin muun muassa Helsingin Sanomiin.
Salo valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1963. Hänen pro gradunsa aihe oli Joseph Conradin poliittiset romaanit, ja hän jatkoi samasta aiheesta teoksessaan Viitta ja tikari: Johdatus poliittiseen jännityselokuvaan. Salo jatkoi opintojaan Brandeisin yliopistossa Yhdysvalloissa 1966–1967. Hän kuului suomalaisen akateemisen elokuvantutkimuksen pioneereihin, sillä hän alkoi 1960-luvun lopulla luennoida elokuvasta opinahjossaan Helsingin yliopistossa.
Gato Barbieri

Leandro ”Gato” Barbieri (28. marraskuuta 1932 Rosario – 2. huhtikuuta 2016 New York) oli argentiinalainen jazz-saksofonisti ja -säveltäjä. Hän tuli jo 1960-luvulla tunnetuksi free jazz -suuntauksen merkittävänä edustajana ja erikoistui 1970-luvulla latinojazziin. Hän teki yhteistyötä mm. Don Cherryn kanssa ja jatkoi uraansa 2000-luvulle.
MaRV

MaRV (MARV, MAnouverable Re-entry Vehicle) tarkoittaa ohjuksen kärkeä, jonka lentorataa voi muutella loppuvaiheessa. Näin voidaan harhauttaa torjuntajärjestelmiä tai mahdollisesti ohjata kärki esimerkiksi tutkan avulla kohteeseen. Niitä on kahta tyyppiä. Toinen on tarkoitettu Trident-ohjuksiin, toinen taas on lämpöohjautuva versio MGM-31C Pershing II -ohjuksiin.
Nukari

Nukari (ruots. Nuckars) on Nurmijärven kunnan koillisosassa kantatien 45 (Tuusulantien) varressa sijaitseva kylä. Kylän väkiluku on hieman yli 1 300 henkeä ja kotitalouksia kylässä on noin 490. Nukarin läpi virtaa Vantaanjoki, jossa on kylän kohdalla Nukarin koski eli Pengerkoski. Koskessa on ollut mm. sahatoimintaa ja tukkien uittoa 1900-luvun alkupuolella. Nukarilla on ala-asteen koulu ja päiväkoti, ja vielä 1980-luvulla siellä toimi 2 kyläkauppaa, pankki, posti ja parturi-kampaamo. Nukarilla ei enää ole yhtään kauppaa tai kioskia, vain yksi huoltoasema. Lähimmät kaupat löytyvät viereisestä Jokelan kylästä.
Arlesitar

Juoni

Arlesiin härkätaistelua katsomaan tullut Frédéric kohtaa kauniin tytön, joka saa hänet unohtamaan morsiamensa. Hän esittelee tytön vanhemmilleen, mutta tämän entinen sulhanen näyttää hänelle kirjeen, jossa tyttö vannoo rakastavansa miestä. Frédéric ajaa tytön pois, mutta tämä jää vaivaamaan hänen mieltään. Arlesittaren kuvajaista jahdatessaan Frédéric syöksyy kuolemaansa.

Tuotanto ja vastaanotto

Elokuvan on tuottanut ”taidefilmeihin” erikoistunut Pathé Frèresin tytäryhtiö Société cinématographique des auteurs et gens de lettres eli SCAGL. Se sai ensi-iltansa kuukautta ennen kilpailevan yhtiön Le Film d’Artin ensimmäisiä teoksia. Eliittiä tavoitelleesta kilpailijasta poiketen SCAGL:n kirjallisuussovitukset oli suunnattu myös tavalliselle yleisölle. Monista ”taidefilmeistä” poiketen elokuva on tehty etupäässä luonnollisessa ympäristössä ja se tarjoaa mieleenpainuvan panoraamakuvan Arlesin kattojen yllä. Arlesitarta varten sovitettiin ensimmäinen tunnetun tekijän elokuvasäestys, joka tosin ei ole alkuperäissävellys, vaan se perustuu Georges Bizetin Daudetin näytelmää varten säveltämään musiikkiin.
Arlesittaren vastaanotto oli pääosin positiivinen, mutta se sai ilmeisesti vähemmän huomiota kuin Le Film d’Artin marraskuussa seurannut ensi-ilta, jossa nähtiin muun muassa Guisen herttuan murha. Capellanin elämäkerran kirjoittaja Christine Leteux kuvaa elokuvaa ”mestariteokseksi, joka vangitsee Daudetin teoksen runollisuuden”.
Arlesitarta esitettiin helsinkiläisissä Central ja Maailman Ympäri -teattereissa marraskuussa 1908. Lehti-ilmoituksissa sen mainostettiin olevan ”ensimmäinen taiteellinen filmi”, jossa esiintyy ensiluokkaisia teatterinäyttelijöitä ja joka on kuvattu Daudetin teoksen tapahtumapaikalla. Centralin ilmoituksen mukaan elokuvan tekstit olivat poikkeuksellisesti suomen ja ranskan kielillä. Turun Sanomien mukaan ”murhenäytelmä on hyvin vaikuttava ja sitä suurella jännityksellä seuraa alusta loppuun”.
Elokuva on säilynyt, ja se on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 2010.
Raatokukat

Ulkonäkö

Varret ovat väritykseltään yleensä punavihreitä, varsien paksuudet vaihtelevat 5–50 mm välillä. Vartta pitkin kulkee pitkittäin nystyrärivejä, mikä tekee varresta neliömäisen. Nystyrässä kasvaa kasvin surkastunut lehti.
Kukat ovat tähdenmuotoisia. Väriltään ne ovat yleensä punaisia, purppuroita tai keltaisia, usein erikoisesti kuvioituja. Eri lajien kukkien koot vaihtelevat 5–400 mm välillä, mutta muodoltaan ne ovat hyvin samankaltaisia. Terälehdet ovat pitkiä ja teriö suhteessa pieni. Suurikukkaisilla lajeilla kukat ovat yleensä lähellä maata, pienikukkaisilla ne ovat kerroksittain eri korkeuksilla. Kukinta-aikaan kukat aukeavat sarjassa. Ne ovat yleensä lyhytikäisiä, mutta joillakin kasveilla kukat avautuvat sarjamaisesti pidentäen siten kukinta-aikaa.
Hedelmät ovat hienon karvan peittämiä tuppiloita. Hedelmä saatta sisältää joskus useita siemeniä. Siemen on kevyt, siinä on karvoja ja reunoissa siipimäiset ulokkeet, joiden ansiosta se lentää hyvin tuulessa.

Elinympäristö

Raatokukat kasvavat Afrikan kuivilla seuduilla tropiikista eteläiseen Afrikkaan. Tietyllä alueella kasvavat kasvit ovat hajallaan ja kasvien määrä alueella vaihtelee suuresti ajallisesti. Raatokukat kasvavat miltei missä tahansa ympäristössä, mutta parhaiten ne viihtyvät kuivassa maaperässä. Useimmat lajit ovat lyhytikäisiä.
Tagankan vankila

Tagankan vankila oli tsaari Aleksanteri I:n vuonna 1804 rakennuttama vankila Moskovassa. Se oli alun perin eräänlainen työsiirtola, jossa oli muun muassa ompelimo, sorvaamo, metallipaja ja kirjansitomo. Tsaarinvallan loppuaikoina suuri osa vangeista oli poliittisista syistä tuomittuja. Neuvostoaikana poliittisten vankien määrä kasvoi, ja vuonna 1940 Tagankassa oli yli 4 000 vankia. Vankila purettiin vuonna 1958 ja sen paikalle rakennettiin asuinkerrostaloja ja lastentarha.

Tagankan vankila taiteessa

Vladimir Vysotski, joka esiintyi vuosien ajan läheisessä Taganka-teatterissa, on tehnyt Tagankan vankilasta kertovan laulun. Samantyyppisiä lauluja on venäläisessä kansanperinteessä useita.
Markkinatuomioistuin

Markkinatuomioistuin on oikeusinstanssi, joka on asetettu käsittelemään markkinoihin ja markkinointiin liittyviä asioita. Sen erottaminen tavallisista tuomioistuimista perustuu ajatukseen, että kyseisten asioiden oikeudelliseen käsittelemiseen tarvitaan erityisasiantuntemusta tai alakohtaista edustusta. Suomessa tässä erityistehtävässä on markkinaoikeus ja Ruotsissa patentti- ja markkinaoikeus (ruots. Patent- och marknadsdomstolen). Monissa maissa toimivalta on annettu muille virastoille kuin oikeuksille ja se jakautuu eri maissa erilailla. Yhdysvalloissa markkinatuomioistuimena on United States Court of International Trade.
Taideyliopiston Kuvataideakatemia

Näyttelytoiminta

Taideyliopiston Kuvataideakatemia järjestää taidenäyttelyitä Helsingissä kahdessa näyttelytilassa, Exhibition Laboratoryssa ja Project Roomissa. Akatemia järjestää myös näyttelyitä yhteistyökumppaneiden kanssa Suomessa ja ulkomailla.
Seppo Määttänen

Seppo Heikki Antero Määttänen (s. Imatra) on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt pitkään erityisesti Talentumin ammattilehdissä, muun muassa Markkinointi & Mainonta -lehden päätoimittajana 2001–2010. Viimeksi hän on työskennellyt Viini-lehden päätoimittajana. Hän jäi tehtävästä osa-aikaeläkkeelle syksyllä 2014, mutta jatkaa erikoistehtävissä.
Määttänen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1983. Hän työskenteli aluksi Taloudellisessa Tiedotustoimistossa ja sitten Talouselämä-lehdessä 1985–2000, kunnes hänet nimitettiin Markkinointi & Mainonnan päätoimittajaksi. Hän on toiminut myös Arvopaperi-lehden toimituspäällikkönä.
Javoříčkon luolat

Javoříčkon luolat (tšek. Javoříčské jeskyně) sijaitsevat Tšekin itäosassa Lukán kunnassa olevalla Špraněkin luonnonsuojelualueella. Muodoltaan monimutkainen luolasto on syntynyt devonikaudella Špraněkin kalkkikivikukkulaan, ja se sisältää kaksi suurikokoista luolaa: Detritus luola sekä Jättiläisten luola. Luolastossa on runsaasti perinteisiä tippukiviä, ylhäältä alaspäin kasvavia stalaktiittejä sekä alhaalta ylöspäin kasvavia stalagmiittejä. Näiden lisäksi luolassa esiintyy heliktiittejä, jotka kasvavat painovoiman vastaisesti vaakasuoraan.
Kyllikki (kappale)

Kyllikki on Leevi and the Leavingsin single vuodelta 1983. Kappale julkaistiin myös yhtyeen ensimmäisellä kokoelmalevyllä Leevi and the Leavings (1984). Sen on sanoittanut ja säveltänyt Gösta Sundqvist. Singlen B-puolena julkaistiin kappale ”Jos taivaalta sataisi rahaa”. Brightboy levytti kappaleen cover-version vuonna 2007 julkaistulle tribuuttialbumille Melkein vieraissa – Tribuutti Leevi and the Leavingsille.
Yhtye esitti kappaleen vuonna 1984 Levyraati-televisio-ohjelmassa.
Severnaja verf

Severnaja verf (ven. ОАО Судостроительный завод «Северная верфь», OAO Sudostroitelnyi zavod "Severnaja verf", suom. "Pohjoinen telakka"; neuvostoaikana A. A. Ždanovin tehdas, aiemmin Putilovin telakka) on vuonna 1912 perustettu laivanrakennustelakka Pietarissa.
Putilovin telakka perustettiin laivojen rakentamiseksi Venäjän keisarikunnalle. Telakka on rakentanut noin 400 laivaa, joista 170 Venäjän ja Neuvostoliiton merivoimille.
Vuodesta 2004 telakka on ollut osa moskovalaista ZAO Objedinennaja Promyšlennaja Korporatsijaa (OPK), samoin kuin toinen suuri pietarilainen telakka Baltijski zavod vuodesta 2005 lähtien.
Seija Ranttila

Ura

Ranttila opiskeli Limingan taidekoulussa 1985–1986 ja Lahden muotoiluinstituutissa teollista pukusuunnittelua 1986–1990. Opiskelun jälkeen keväällä 1990 hän aloitti työn Finlaysonilla tekstiilisuunnittelijana. Hän suunnitteli freelancerina 1998–2006 Nansolle ja sen jälkeen Lennol Oy:lle. 
Hän valmistaa Ságat-mallistoaan ateljeessaan Tampereella. Kyseessä on Ranttilan oma saamelaishenkinen tuotemerkki ja vaatemallisto.
Ranttila sai vuonna 2003 ja vuonna 2007 apurahaa 5000 euroa uniikkivaatemalliston suunnitteluun ja toteutukseen Kulttuurirahaston Lapin rahastolta. Vaatemallistonsa tekstiilien suunnitteluun hän sai apurahaa Saamelaiskäräjiltä 3000 euroa vuonna 2004.
Syksyllä 2002 Seija Ranttila vietti sisarensa Merja Aletta Ranttilan kanssa kuukauden stipendiaattina suomalais-afrikkalaisen kulttuurikeskuksen Villa Karon taiteilijaresidenssissä Beninissä. Sen seurauksena syntyi sisarusten yhteisnäyttely, joka pidettiin Oulussa.
Idännokiperhonen

Koko ja ulkonäkö

Idännokiperhosen etusiiven pituus on noin 20–23 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeanmusta. Siipiripset ovat täpläiset. Nimialalajilla on siipien yläpinnan postdiskaalialassa leveähköt punakeltaiset juovat. Juovassa on pieniä mustia silmätäpliä, jotka koiraalla ovat usein terättömiä ja naarailla yleensä valkoteräisiä. Siipien alapinnalla postdiskaalialan juovassa olevat silmätäplät ovat myös koirailla valkoteräisiä. Naarailla juova on takasiiven alapinnalla vaalea. Postdiskaalialan juovan yhtenäisyys ja silmätäplien määrä vaihtelevat eri alalajeilla.
Alalajilla Erebia euryale euryaloides etusiiven yläpuolen postdiskaalialan juova on hajautunut erityisesti siiven alaosassa täpliksi, ja takasiivessä se on erillisinä täplinä. Etusiiven alapuolella postdiskaalialan juova on levinnyt siiven tyveen päin, jolloin koko siiven tyviosa näyttää ruskeanpunaiselta.
Laji muistuttaa erittäin paljon yleistä, ja niin ikään ulkonäöltään muuntelevaa metsänokiperhosta (Erebia ligea) ja lajien luotettava erottaminen on hyvin vaikeaa.

Levinneisyys

Idännokiperhonen on levinnyt hajanaisesti Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoihin, Pohjois- ja Etelä-Venäjälle, Uralille ja Altaille. Nimialalaji Erebia euryale euryale sekä alalajit Erebia euryale ocellaris ja Erebia euryale adyte esiintyvät Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoissa. Jälkimmäisiä on pidetty myös nimialalajin muotoina.
Alalaji Erebia euryale euryaloides esiintyy Itä-Karjalassa, Laatokan seudulla ja mahdollisesti myös idempänä Pohjois-Venäjällä. Tämä alalaji on tavattu nykyisen Suomen alueella yhden kerran Lieksassa.

Elinympäristö

Idännokiperhosen elinympäristöä on vuoristossa esiintyvillä alalajeilla metsämaasto 1 000–2 000 metrin korkeudessa. Alalaji Erebia euryale euryaloides elää kosteahkoilla hakamailla alangoilla.

Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on vuoristojen alalajeilla heinä–elokuu, alalajilla Erebia euryale euryaloides kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat muun muassa tesmat (Milium), nadat (Festuca) ja verihirssit (Digitaria).
Luciferilaisuus

Luciferilaisuus on Yhdysvalloissa 1980-luvulla syntynyt okkultistinen liike, joka kunnioittaa "valontuojaksi" tai positiiviseksi miellettyä Luciferia. Luciferilaisuus on myös vastakohta saatananpalvonnalle.
Henry Theel

Ura

Henry Theel varttui suomenruotsalaisessa perheessä. Isän puolelta hänen sukujuurensa ulottuvat Belgiaan, mutta helsinkiläissyntyisenä hän piti itseään aina "Stadin kundina". Hän nousi ensimmäisen kerran menestykseen vuonna 1942 levyttämällä Arvo Koskimaan tangon "Syyspihlajan alla"; myöhemmin hän teki siitä vielä kaksi uutta levytystä vuosina 1961 ja 1971. Vuonna 1945 hänestä tuli Toivo Kärjen sävelmien tärkein tulkitsija kymmenen vuoden ajaksi. Vuoden 1950 loppuun mennessä hän oli tehnyt jo noin 250 levytystä, joiden ohjelmisto oli monipuolinen tangosta romanttisiin iskelmiin ja ajan uuteen muotitanssiin sambaan. Näistä Kärjen kappaleita oli noin sata ja hän onkin eniten Kärjen sävellyksiä levyttänyt laulaja. Vuodet 1946–1952 hän kiersi Suomea Kärjen yhtyeen solistina. Theel tuli tutuksi myös Punaisen Myllyn revyyteatterista ja elokuvarooleista, joista tunnetuimmat lienevät "Serenadiluutnantti" (1949), "Köyhä laulaja" (1950) ja "Vain laulajapoikia" (1951). "Köyhän laulajan" nimisävelmästä tuli yksi Theelin parhaista levymenestyksistä, jonka hän levytti kahdesti vuosina 1950 ja 1965. Menestystä jatkui 1950-luvun alkuun asti, kunnes seurasi pitkä tauko: hänen äänihuulensa todettiin vaurioituneiksi ja laulaminen kiellettiin häneltä joksikin aikaa kokonaan. 
Henry Theel palasi levylaulajana julkisuuteen 1960-luvun alkupuolella ja julkaisi siitä lähtien uusia levyjä tasaiseen tahtiin miltei kuolemaansa asti. 1970-luvun alusta lähtien hän oli Pauli Granfeltin yhtyeen vakituinen solisti. Granfeltin yhtyeen kanssa syntyneitä menestysiskelmiä olivat mm. "Sellanen ol' Viipuri", "Syysillan tuuli", "Tangokavaljeeri" ja "Rattaanpyörä" sekä uudet versiot tangoista "Liljankukka" ja "Hiljaa soivat balalaikat". Theel teki muutaman levytyksen myös Kullervo Linnan Humppa-Veikkojen solistina. 1980-luvulla Theel oli viimeinen sotien aikana aloittaneen viihdemuusikkopolven aktiivisesti esiintynyt edustaja. Kaikkiaan hänen uransa kesti lähes puoli vuosisataa ja levytyksiä kertyi yli 500. Theel on haudattu Helsingin Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.
Shakkiolympialaiset 1927

FIDE organisoi vuonna 1927 ensimmäiset viralliset shakkiolympialaiset. Kilpailut pidettiin 18. heinäkuuta – 30. heinäkuuta Lontoossa, Isossa-Britanniassa.
Voittajaksi selviytyi Unkarin joukkue. Toiseksi tuli Tanska ja kolmas oli Englanti.

Henkilökohtaiset palkinnot

Parhaiten menestyneille pelaajille jaettiin palkinnot. Pöytäjärjestyksillä ei ollut merkitystä. George Alan Thomas (Englanti) ja Holger Norman-Hansen (Tanska) saivat kultamitalit tuloksella 12/15 (80,0%). Pronssia sai Richard Réti (Tšekkoslovakia) tuloksella 11½/15 (76.7%). Neljännen palkinnon sai Géza Maróczy (Unkari), viidennen Ernst Grünfeld (Itävalta) ja kuudennen Max Euwe (Alankomaat).

Muuta

Olympialaisten ohessa pelattiin myös ensimmäinen shakin naisten maailmanmestaruusturnaus.
Kaakkoinen alue (Brasilia)

Kaakkoinen alue on yksi Brasilian viidestä alueesta. Se muodostuu neljästä osavaltiosta: Espírito Santo, Minas Gerais, Rio se Janeiro ja São Paulo. Alueen pinta-ala on 927 286 neliökilometriä ja siellä asuu noin 80 miljoonaa ihmistä. Alue on taloudellisesti Brasilian rikkain.
Axel August Lähteenkorva

Axel August Lähteenkorva (sukunimi vuoteen 1906 Borenius, 19. maaliskuuta 1849 Porvoo – 14. helmikuuta 1931 Käkisalmi) oli suomalainen kansanperinteen tutkija ja keräilijä.
Axel Boreniuksen vanhemmat olivat tuomiokapitulin asessori Alexander Ferdinand Borenius ja Anna Lovisa Gustava Ehrström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1863 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1871 ja maisteriksi 1873. 
Borenius toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä assistenttina 1867–1868 ja 1872–1876, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustannustoimen ja kirjaston hoitajana 1876–1879 sekä oppikoulun opettajana ja vt. kansakoulun tarkastajana. Borenius oli sitten kansankoulujen tarkastajana Viipurin kaupungissa 1891–1895, Karjalassa 1895–1897, Sortavalassa 1898–1902, Heinolassa 1902–1906 sekä Lahdessa 1906–1921. Borenius toimi myös aputoimittajana Morgonbladetissa ja Kansakoulun lehdessä. Hän sai Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvon 1923.
Borenius teki vuosina 1871–1889 kahdeksan eri kansanperinteen keruumatkaa pääasiassa Vienan Karjalaan ja Aunukseen. Borenius teki keruutyötä myös Satakunnassa, Hämeessä ja 1877 Inkerissä ja Virossa. Kaikkiaan hän keräsi matkoiltaan noin 1600 runomuistiinpanoa ja noin 900 kansansävelmää sekä teki huolelliset muistiinpanot muun muassa sävelmien esittäjistä. Borenius kirjoitti myös artikkeleita kansanperinteen alueelta.
Yamaha YZR-M1

2002–2006

YZR-M1:n ensimmäinen versio syntyi 2002, kun MotoGP aloitti toimintansa ratamoottoripyöräilyn pääsarjana korvattuaan 500-kuutioiset. Pyörät muutettiin sääntöjen mukaisesti 990-kuutioisiksi, jonka myötä Yamaha korvasi vanhan Yamaha YZR500 mallin. Avauskaudella Biaggi onnistui ajamaan Yamahalla toiseksi, mutta kokonaisuutena se hävisi Honda RC211V pyörälle, jolla voitettiin lähes kaikki kauden kilpailut. Yamahan heikkoudeksi osoittautui lähinnä tehon puute, eikä pyörä kiihtynyt, kuten kilpailijansa. Se oli silti sarjan toiseksi paras pyörä.
Kaudella 2003 Yamaha koki taantuman edelliseen kauteen nähden. Biaggin siirryttyä Hondalle Yamahan parhaaksi kuljettajaksi nousi Carlos Checa, joka sijoittui MM-pisteissä seitsemänneksi, eikä pyörällä saavutettu yhtään voittoa.
Rossin siirryttyä Yamahalle kaudella 2004 hän oli yksi tärkeistä henkilöistä kehittämässä Yamahalle uutta pyörää testattuaan useita YZR-M1:n moottoreiden prototyyppejä, joista hän valitsi parhaimman. Yamaha sijoittui valmistajien pisteissä toiseksi häviten Hondalle 27 pistettä. YZR-M1:llä saavutettiin yhdeksän voittoa, kun Hondalla seitsemän. YZR-M1 ei kuitenkaan ollut yhtä tasainen mitä Honda ja jäi pisteissä näin toiseksi.