google/wiki40b huggingface dataset:
Bebra

Maantiede

Bebra sijaitsee Hessenin koillisosassa Fuldan varrella. Sitä ympäröi usea vuoristo: Stölzinger Gebirge pohjoisessa, Richelsdorfer Gebirge idässä, Seulingswald kaakossa ja Knüllgebirge lounaassa.

Historia

Alkuaan Bebra tunnettiin nimellä Biberaho (Dorf am Biberfluss, kylä Biber-joen varrella). Sittemmin nimi vääntyi muotoon Bibera ja viimein muotoon Bebra.
Varhaisin asiakirjamaininta Bebrasta on vuodelta 786. Bebra oli vuosisatoja maalaiskylä, joka tunnettiin muun muassa pellavastaan. Se oli myös liikenteen solmukohta: vanha postitie eli Die alte Poststraße kulki paikkakunnan kautta. Bebra jäi kuitenkin läheisen Rotenburgin varjoon. Vasta 1849 käyttöön otettu rautatieyhteys antoi Bebralle kasvusysäyksen. 1800-luvun loppua kohden Bebrasta kehittyi yksi Saksan tärkeimmistä rautateiden solmukohdista. Väkiluku moninkertaistui ja elinkeinorakenne muuttui maatalouspainotteisesta kaupan ja palvelujen suuntaan. Kaupunkioikeudet Bebra sai 1935. Toinen maailmansota katkaisi kehityksen, mutta se jatkui jälleen sodan jälkeen aina 1970-luvulle. Hyvät liikenneyhteydet houkuttelivat Bebraan teollisuusyrityksiä. Kylmän sodan aikana Bebra oli myös rajanylityspaikka. 1980-luvulla tavaraliikenne väheni, ja sen myötä katosi työpaikkoja.

Talous ja liikenne

Vaikka rautatien merkitys Bebralle on ajan mittaan vähentynyt, paikkakunta on edelleen leimallisesti rautatieläiskaupunki. Bebran asema sijaitsee neljän ratalinjan solmukohdassa: Bebra–Fulda, Halle–Bebra, Göttingen–Bebra ja Bebra–Baunatal-Guntershausen. Bebrassa on myös elektroniikkateollisuutta, kuten Continental Automotive GmbH ja m.a.l. Effekt Technik GmbH.
Bebra sijaitsee Bundesstraße 27:n ja Bundesstraße 83:n risteyksessä. BAB 4 kulkee Bebran eteläpuolitse. Kaupungin alueella kulkevat pyörätiet Hessische Radfernweg R1 ja D-Route 9 (Weser-Romantische Straße).
Ensimmäinen peloponnesolaissota

"Ensimmäinen" peloponnesolaissota on nimitys Ateenan ja Spartan väliselle sodalle, joka käytiin vuosina 460–445 eaa. Se edelsi varsinaista peloponnesolaissotaa, joka käytiin vuosina 431–404 eaa. 
Vuonna 462 eaa. Spartaan iski maanjäristys, jossa kuoli tuhansia spartalaisia. Messenian helootit näkivät tämän sopivaksi tilaisuudeksi kapinoida Spartaa vastaan ja aloittivat kapinan joka tunnetaan nimellä kolmas Messenian sota. Sparta pyysi kaikkia liittolaisiaan avuksi kapinaa kukistamaan. Ateenalaiset lähettivät Kimonin johdolla armeijan auttamaan, mutta spartalaiset lähettivät pian ateenalaiset takaisin kotiin, ehkä siksi, että ateenalaiset alkoivat sympatisoida messenialaisten kanssa. Tämä tapahtuma sai kuitenkin Spartan ja Ateenan entisen lämpimät suhteet viilenemään ja vuonna 460 eaa. Ateena solmi liiton Spartan perivihollisen Argoksen kanssa. Samalla Korintin ja Megaran välille puhkesi riita, joka sai Megaran myös jättämään Spartan johtaman Peloponnesolaisliiton. Ateenalaiset auttoivat megaralaisia linnoittamaan alueensa ja alkoivat myös itse rakentaa niin sanottuja pitkiä muureja Ateenan ja sen satamakaupungin Pireuksen välillä.
Vuonna 457 eaa. spartalaiset kukistivat Ateenan ja sen liittolaiset Tanagran taistelussa. Mutta kun spartalaiset palasivat Peloponnesokselle, ateenalaiset kukistivat boiotialaiset ja saivat koko Boiotian valtaansa. Seuraavana vuonna ateenalainen Tolmides johti laivastoa, joka hyökkäsi Lakonian rannikkoa vastaan ja poltti spartalaisten telakat. Samalla laivasto valtasi Naupaktoksen, jonne ateenalaiset asuttivat Messeniasta paenneita helootteja. 
Vuonna 451 eaa. osapuolet sopivat viiden vuoden aselevosta. Vuonna 446 eaa. boiotialaiset kapinoivat Ateenaa vastaan ja kukistivat Tolmideen Koroneian luona. Ateena luopui Boiotiasta Plataiaita lukuun ottamatta. Tämän innoittamana Euboia ja Megara kapinoivat myös Ateenaa vastaan. Spartan nuori kuningas Pleistoanaks päätti auttaa Megaraa. Ateenalainen Perikles sai kuulla tästä ja marssi pikavauhtia spartalaisia vastaan. Kun Pleistoanaks sai kuulla tästä, päätti hän palata kotiin ilman taistelua. Tästä hyvästä häntä syytettiin lunnaiden vastaanottamisesta ja hänen oli pakko lähteä maanpakoon. Samalla Perikles sai rauhassa kukistaa Euboian kapinan. Samana vuonna Ateena ja Sparta solmivat kolmenkymmenen vuoden rauhan.
I Write Sins Not Tragedies

Musiikkivideo

Tämä on Panic! at the Discon ensimmäinen single, ja siitä on tehty musiikkivideo. Videossa on sirkus-teemaiset häät. Videon alussa morsian ja sulhanen (esittäjänä Daniel Isaac) ovat menossa naimisiin. Sulhasen sirkus-perheen riidan jälkeen morsian juoksee ulos, ja yksi häävieraista seuraa häntä. Sirkuksen johtajaa esittää Panic! at the Discon laulaja Brendon Urie, joka ohjaa sulhasen ulos, missä hänen morsiamensa ja häntä seurannut häävieras suutelevat toisiaan. Tämä on kohta, jossa huomataan, että Urie on itse asiassa ollut koko ajan sulhasen omatunto.
Finlandia-hiihto

Finlandia-hiihto on Suomessa vuosittain käytävä pitkän matkan maastohiihtokilpailu. Aluksi hiihdettiin Hämeenlinnasta Lammin kautta Lahteen. Koska kaupunkien välinen reitti kulkee useiden järvien yli ja ne eivät ole joka vuosi riittävän paksussa jäässä, kilpailu on siirtynyt nykyisin Lahden ympäristössä kulkevalle reitille.

Historia

Ensimmäistä Finlandia-hiihtoa suunniteltiin vuonna 1973 Hämeenlinnan ja Hyvinkään välille. Lumen vähyyden vuoksi se jouduttiin kuitenkin perumaan. Ensimmäinen startti tapahtui vuonna 1974, jolloin reittinä oli 75 kilometrin matka Hämeenlinnasta Lahteen. Vuonna 1976 osallistujia oli jo 3 500 kaikkiaan 14 eri maasta. Vuodesta 1978 Finlandia-hiihto on kuulunut Ruotsissa Uppsalassa perustettuun Worldloppet-sarjaan ainoana suomalaisena tapahtumana.
Vuonna 1982 hiihtäjiä oli ensi kertaa yli 10 000, mukana muun muassa Japanin prinssi Tomohito. Kahden vuoden kuluttua Finlandia pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan maailman suurimpana massahiihtotapahtumana. Tuolloin osallistujia oli jo yli 13 000. Vuonna 1986 sallittii ensimmäistä kertaa perinteisen ohella myös vapaa hiihtotapa. Finlandiaa hiihdettiin yhtä aikaa kummallakin hiihtotavalla, kunnes vuonna 1988 ainoaksi hiihtotekniikaksi vakiintui perinteinen. Perinteisen hiihtotavan rinnalle tuli vuonna 1990 vapaa Finlandia, joka hiihdettiin varsinaista Finlandiaa edeltäneenä päivänä. Vapaa Finlandia jäi tällöin lyhytaikaiseksi, mutta vapaalla hiihdettiin oma kisansa jälleen 2007.
1990-luvulla hiihto jouduttiin siirtämään lumiolojen vuoksi Hämeenlinnasta Lahteen peräti viidesti. Vuoden 2000 hiihdon jälkeen tehtiin päätös, että reitiksi valitaan vuodesta 2001 alkaen pysyvästi Lahti-Hollola-Lahti. Niinpä vuoden 1999 kisa oli viimeinen, joka hiihdettiin Hämeenlinnasta Lahteen.
Vuoden 2011 Finlandia-hiihdossa oli ensimmäistä kertaa FIS maraton cupin arvo, mikä lisäsi hiihdon kilpailullista arvoa ja näkyvyyttä.
Finlandia-hiihdon 40-vuotisjuhlahiihdossa 2013 osallistujamäärä ylitti 7000:n hiihtäjän rajan. Samana vuonna perustettiin Finlandia Ski Team, joka osallistuu kotimaisiin ja kansainvälisiin kilpahiihdon ja massahiihdon tapahtumiin.
Rapalammi (Renko, Uusikylä)

Maantietoa

Lampi sijaitsee Renkajärveltä alkavan harjujakson varrella Rengon kirkonkylän, Haapamäen ja Uusikylän välissä Rautavuoren pohjoispuolella. Sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja rannat ovat etelässä Rautavuoren hiekkaisia rinteitä ja pohjoisessa peltojen reunaa. Rannassa on kaksi rakennusta, mutta lammen lähellä pohjoisessa sijaitsee Pappila. Rantaan tulee kaksi tietä kylätieltä ja Pappilasta.
Lammen ympäristö sijaitsee Renkajärvestä Rengon kautta Tunturivuorelle ja siitä edelleen kaakkoon jatkuvaan harjujakson jäätikköjokimuodostumaan. Se on ilmeisesti syntynyt harjulla olevaan painaumaan eli suppaan .

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen alaosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,1 metriä mpy. ja siitä on kaivettu laskuoja, jota kutsutaan Ollinojaksi. Se yhtyy Leipomenlammien laskuojaan, joka laskee Renkajokeen. Lampi saa pääosan vedestänsä harjujakson pohjavedestä .

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa metsäisellä lammella ei ole nimeä. Sille tulee polku kylätieltä, mutta sen lähellä ei ollut vielä Pappilaa. Lammen rannassa olevat rakennukset ilmaantuivat sinne vuoden 1979 jälkeen, jossa ne näkyvät vuoden 1989 kartassa.
Holberg-palkinto

Holberg-palkinto on Norjan valtion rahoittama yhteiskuntatieteiden tunnustuspalkinto. Se on jaettu vuodesta 2003 ja se on nimetty 1700-luvun tanskalais-norjalaisen kirjailijan Ludvig Holbergin mukaan. 
Palkinnon myöntää Holbergin syntymäkaupungissa Bergenissä Norjan valtio. 
Sitä on sanottu yhteiskuntatieteiden vastineeksi Nobel-palkinnolle. Palkinnon summa on 4,5 miljoonaa Norjan kruunua eli 570 000 euroa
Arensnuphis

Arensnuphis (myös Arsnuphis tai  Harensnuphis) oli muinaisen Egyptin mytologiassa jumala, joka esitettiin yleensä leijonana. Nimi Arensnuphis on kreikankielinen muoto jumalan egyptinkielisestä nimestä Iri-hemes-nefer, joka merkitsee "kaunis kumppani". Jumala on alun perin nuubialainen, ja hänet samaistetaan usein nuubialaiseen Dedun-jumalaan.
Johann Kuhnau

Johann Kuhnau (6. huhtikuuta 1660 Geising, Böömi – 5. kesäkuuta 1722 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja cembalisti. 
Johann Kuhnau aloitti musiikkiuransa kuoropoikana Dresdenissä, opiskeli myöhemmin sekä lakitiedettä että musiikkia ja pääsi vuonna 1684 Thomaskirchen kanttoriksi Leipzigissä. Kuhnau tunsi Johann Sebastian Bachin ainakin vuodesta 1716 ja vuonna 1723 Bachista tuli hänen seuraajansa Thomaskirchen kanttorina. 
Kuhnaun tuotantoon kuuluu muun muassa kantaatteja, barokkisarjoja ja sonaatteja cembalolle. Kaikki Kuhnaun maallinen vokaalimusiikki on kadonnut .
Maihueniopsis

Tuntomerkit

Suvun kaktukset eivät kasva puumaisiksi (vrt. opuntiat) vaan ovat matalia ja mätästäviä. Varren nivelikkyys on huomaamatonta, juuret ovat mukulamaisia. Lehdet ovat pieniä ja karisevat aikaisessa vaiheessa. Painanteissa sijaitsevissa areoleissa on karvoja, glokidioita ja tavallisesti piikkejä, jotka ovat yleensä litteitä. Kukat ovat keltaisia, ja kukkapohjuksessa on vartalon ympärillä vähemmän kuin 30 areolia. Hedelmä on mehevä, avautumaton, vihertävä tai kellertävä, piikikäs tai piikitön. Siemenissä on pehmeä ja villakarvainen vaippa.

Levinneisyys

Maihueniopsis-lajit kasvavat Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinassa.
Komissaari (Euroopan komissio)

Komissaari on Euroopan komission jäsen. Jokainen Euroopan unionin jäsenmaa valitsee oman komissaarin ja tällä hetkellä komissaareja on 28. Komissaarit muodostavat yhdessä komission puheenjohtajan kanssa Euroopan komission, yhden EU:n toimielimistä.
Jokaisella komissaarilla on oma vastuualueensa pääosastoittain, jotka vastaavat tavallaan valtioiden ministeriöitä. Komissaari on sananmukaisesti komissioon eli tehtävään sitoutunut, eikä hänen tule ajaa yksittäisen jäsenvaltion etua vaan toimia unionin parhaaksi. On suunniteltu, että komissaarien määrää ei enää lisättäisi uusien jäsenvaltioiden liittyessä unioniin, vaan otettaisiin käyttöön esimerkiksi kolmevuotisjärjestelmä ja komissaarinsalkun aiempaa nopeampi kierto jäsenvaltiolta toiselle.
Marraskuusta 2014 on istunut Junckerin komissio.
Reuterholm

Reuterholm oli ruotsalainen vapaaherrallinen aatelissuku, joka vaikutti myös Suomessa – aina siihen saakka kun Suomi Haminan rauhassa siirtyi Venäjälle.
Suvun vanhin tunnettu jäsen lienee Per Gisselsson joka toimi 1600-luvulla kalastajana Mälaren-järvellä. Hänen pojanpoikansa Nils Esbjörnsson Reuterholm aateloitiin vuonna 1708 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 1440, nimellä von Reuterholm. Hänet korotettiin vapaaherraksi vuonna 1735 ja introdusoitiin vapaaherrallisena sukuna numero 217, nyt yksinkertaistetulla nimellä Reuterholm. Suku sammui vuonna 1864 Axel Reuterholm nuoremman kuollessa.
Suku omisti Suomessa, Siuntiossa Pikkalan (Pickala) ja Suitian kartanot. Gustaf Adolf Reuterholmin kuollessa lapsettomana vuonna 1813 hän määräsi testamentissaan omaisuutensa veljenpojalleen Axel Reuterholmille, ehdolla, että tämä myy kaiken omaisuuden Suomessa, muuttaa Ruotsiin, jonne siirtää myös kaikkien Suomeen haudattujen Reuterholmien arkut. Reuterholmin sukua ei siten introdusoitu Suomen ritarihuoneeseen sen järjestäytyessä vuonna 1818.
Reuterholm-suvun hautaholvina toimii Strängnäsin tuomiokirkon entinen Olivecrantz-suvun hautaholvi, jonne suvun Suomessa kuolleiden ja haudattujen jäsenten arkut Haminan rauhan jälkeen siirrettiin turvaan.
Tukholman kaupunginmuseo

Tukholman kaupunginmuseo (ruots. Stockholms stadsmuseum) on Ruotsin pääkaupungin Tukholman ja sen asukkaiden historiaa dokumentoiva, kokoava ja esillepaneva museo. Museo kuvaa Tukholman kasvua pienestä keskiaikaisesta satamakaupungista nykypäivän suurkaupungiksi karttojen, kuvien, tuoksujen sekä äänien avulla.
Museo sijaitsee Södermalmin kaupunginosassa, Slussenin alueella. Museorakennus on entinen niin sanottu Södra stadshuset eli eteläinen kaupungintalo, jossa toimi aiemmin osia kaupungin hallinnosta sekä kauppiaiden varastoja. Talo valmistui alkujaan 1670-luvulla Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelemana, mutta tuhoutui pian tulipalossa. Nicodemus Tessin nuorempi suunnitteli sen uudelleen vuoden 1680 jälkeen. Rakennus muutettiin kaupunginmuseon käyttöön 1939–1942.
Museon arkistoihin on yleisöllä vapaa pääsy. Arkistoissa on muun muassa yli miljoona valokuvaa Tukholmasta sen historian varrelta. Museossa sijaitsee myös kahvila sekä museokauppa.
Worms (videopeli)

Kehitys

Alun perin pelin loi Andy Davidson Blitz BASIC -nimiseen ohjelmointikisaan, jota ylläpiti Amiga Format -tietokonelehti. Pelin silloinen nimi oli Total Wormage (mahdollisesti viittaus Total Carnage -ampumapeliin), muttei voittanut kilpailua. 
Davidson lähetti pelin monelle julkaisijalle ilman menestystä. Hän vei pelin European Computer Trade Show'hun, jossa oli myös väkeä Team17:stä. Team17 tarjoutui kehittämään peliä vielä hieman eteenpäin ja sen jälkeen julkaisemaan sen. Davidson suostui.

Pelaaminen

Pelissä neljähenkiset matojoukkueet sotivat toisiaan vastaan. Pelissä voi pelata usean pelaajan moninpelinä, yksin tietokonetta vastaan tai tietokone tietokonetta vastaan. Peli on vuoropohjainen jossa yhtä matoa kerrallaan voi ohjata aikarajatun vuoron aikana. Peli erässä voi olla kerralla maksimissaan neljä nelihenkistä joukkuetta.
Pelin tarkoituksena on tappaa toisen joukkueen madot käyttäen monipuolista asearsenaalia erilaisissa, satunnaisesti generoiduissa kentissä. Madot voivat kuolla kolmella tavalla: menettämällä kaiken energiansa, hukkumalla veteen tai lentämällä ulos kentästä. 
Peli tukee proseduraalisesti generoituja kenttiä, jotka ovat täysin tuhottavia: räjähdykset voivat jättää kraatereita, jotka vaikuttavat pelaamiseen.
Vaikka Worms oli vasta pelisarjan ensimmäinen versio, niin Worms-peleille tyypilliset piirteet näkyivät jo: madoille saa keksiä yksilölliset nimet, aseet ovat mielikuvituksellisia ja pelin välitekstit nokkelia.

Worms Reinforcements

Worms Reinforcements julkaistiin 10. lokakuuta 1995, ja se on jatkoa alkuperäiselle Wormsille. Se sisältää muuten samojen elementtien lisäksi uusia yksinpelitehtäviä. Vaikka peli ulkoisesti ei paljoa ensimmäisestä osasta eroa, niin muutoksiakin oli. Reinforcementsissa pystyi neljä joukkuetta pelaamaan yhtäaikaisesti vastakkain kun ensimmäisessä osassa vastakkain pystyi pelaamaan maksimissaan kaksi joukkuetta. Uutuutena tuli myös mahdollisuus valita käytettävä mato ja ensimmäiseen osaan nähden madot pystyivät myös liikkumaan paremmin eivätkä olleet niin liimautuneita maahan kuin alkuperäisessä Wormsissa. Muita uudistuksia ovat moninpelituki ja muutamia uusia kenttiä. Lisäksi aseiden ja työkalujen määrää on lisätty alkuperäiseen peliin verrattuna ja joidenkin nimiä on vaihdettu.

Vastaanotto

CU Amiga-lehti antoi pelille arvosanaksi 94% arvostelussaan.
Rautakello

Demojen aikakausi

Yhtye sai alkunsa laulaja Tommi Hännisen aloitteesta tehdyistä demokappaleista. Demoa oli tarkoitus levittää ainoastaan ystäville ja tutuille. Ollikainen ja Jämsen olivat jo hyvin varhaisessa vaiheessa mukana Ollikaisen äänittäessä ja tuottaessa demoa ja Jämsenin soittaessa kitarat. Roolit sekoittuivat myöhemmin ja kaikki kolme osallistuivat lopulta sävellykseen, sovitukseen, tuotantoon ja soitantaan. Nimenä yhtyeellä oli tuolloin Kaulin.

Levy-yhtiö haussa

Ensimmäisen demon valmistuttua kesällä 2002 kolmikko päätti leikkimielellä lähettää valmistuneita demolevyjä levy-yhtiöille, ja pian Poko Rekords ottikin yhteyttä haluten kuulla lisää. Syksyllä valmistui toinen demo ja Pokon kiinnostus säilyi, joten yhtye alkoi etsiä harjoitustiloja ja täydentää kokoonpanoa siirtyäkseen studio-yhtyeestä live-soittoon kykeneväksi oikeaksi yhtyeeksi. Myös levy-yhtiö antoi ymmärtää että ilman keikkailevaa bändiä ei sopimusta synny. Rumpuja soittamaan värvättiin Petri Honkonen, joka oli yhtyeen jäsenille tuttu rumpali Äänekosken ajoilta. Bassoa soitti ensin Ollikainen, mutta tavoitteena oli löytää joku muu soittamaan bassoa, koska Ollikainen halusi keskittyä kitaraan. Aluksi basistiksi kiinnitettiin yhtyeen vanha ystävä Tomi Kankainen Äänekoskelta, mutta hyvin pian kävi selväksi että etäisyyden ja kiireiden vuoksi Kankainen ei kerkeäisi aktiiviseen bändiharjoitteluun Jyväskylässä. Kankaisen tilalle löytyi pian Saarijärven musiikkiopiston rehtorina toiminut Timo Tikka.

Levytys ja takaisku

Talvella yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Poko Rekords Oy:n kanssa ja muutti samalla nimensä Rautakelloksi levy-yhtiön pyynnöstä. Myös yhtyeen jäsenten mielestä uusi nimi oli parempi ja kuvaavampi. Keväällä 2003 valmistui levy, joka levy-yhtiön antamien tietojen mukaan menestyi keskinkertaisesti. Radiosoitto jäi kuitenkin vähäiseksi kuten myös esiintymiset vuonna 2003 (Tullikamarin klubi, Lutakko, Tullikamarin pakkahuone ja Tavastia). Vuoden 2003 lopussa kitaristi Ollikainen jäi pois yhtyeestä sulassa sovussa. Kun EMI:in kuuluva Poko Rekords sai vuoden 2004 alussa käskyn karsia pienimpiä ja heikommin menestyneitä artistejaan, yhtyeelle ilmoitettiin, ettei Pokolla ole kiinnostusta seuraavan levyn julkaisuun.
Fritz Noether

Fritz Alexander Ernst Noether (7. lokakuuta 1884 Erlangen, Baijeri, Saksa – 10. syyskuuta 1941 Orjol, Neuvostoliitto) oli saksalainen matemaatikko.

Elämä

Noetherin isä oli matemaatikko ja Erlangenin yliopiston professori Max Noether. Maineikas matemaatikko Emmy Noether oli hänen vanhempi sisarensa.
Noether opiskeli vuodesta 1904 Erlangenissa ja Münchenissä fysiikkaa ja matematiikkaa. Vuosina 1922–1934 hän opetti korkeampaa matematiikkaa ja mekaniikkaa Breslaun (nykyisin Wrocław, Puola) yliopistossa. Noether joutui juutalaisuutensa vuoksi virastaan eläkkeelle, jolloin hän siirtyi Neuvostoliittoon ja sai Tomskin yliopistosta matemaattisen fysiikan ja teoreettisen mekaniikan laitoksesta professuurin. Häntä epäiltiin vakoilusta Saksan hyväksi ja hänet tuomittiin vankeuteen 25 vuodeksi. Albert Einsteinin vetoomus hänen puolestaan ulkoministeri Maksim Litvinoville ei tuottanut tulosta. Vasta arkistojen avauduttua Mihail Gorbatšovin kaudella selvisi, että Noether oli tuomittu 1941 kuolemaan ja teloitettu Orjolissa. Neuvostoliiton korkein oikeus totesi syytteet 1988 keksityiksi, ja Noetherin maine puhdistettiin.
Turun yliopiston kirjastosta on löytynyt akateemikko Rolf Nevanlinnan sinne aikoinaan toimittamien papereiden joukosta Fritz Noetherin papereita. Tarkempaa tietoa papereiden kulkeutumisesta Suomeen ei ole, vain arvailuja.

Ammatilliset saavutukset

Hänen merkittävimmät ammatilliset saavutuksensa asettuvat funktioanalyysin alalle. Häntä pidetään ruotsalaisen matemaatikon Ivar Fredholmin mukaan nimetyn Fredholm-operaattorin keksijänä. Venäläisessä kirjallisuudessa siitä yleensä käytetään nimitystä Noetherin operaattori.
Vihertikka

Koko ja ulkonäkö

Vihertikan höyhenpeite on pääosin vihreä. Se on selkäpuolelta tummempi, silmien ympäristö on musta ja päälaki on punainen. Koiraalla on punaista mustan viiksijuovan keskellä. Nokka ja jalat ovat harmaat. Täysikasvuisen vihertikan pituus on 30–35 senttimetriä, siipien kärkiväli 45–51 senttiä ja paino noin 200 grammaa.
Vihertikka muistuttaa suuresti harmaapäätikkaa, joka on hieman pienempikokoinen. Harmaapäätikalla on vähemmän mustaa silmien ympäristössä, ja harmaapäätikkakoiraan otsassa on vain hieman punaista väriä. Vihertikan päästä puuttuu puolestaan harmaapäätikalle tyypillinen harmaa väri.
Euroopan vanhin rengastettu vihertikka on ollut brittiläinen 15 vuoden ja kahden kuukauden ikäinen yksilö.

Levinneisyys

Vihertikkaa tavataan pääosassa Eurooppaa ja läntistä Aasiaa. Vaikka vihertikka pesii sekä Ruotsissa että Virossa, Suomessa se on erittäin harvinainen harhailija, ja se on tavattu maastamme vain kahdeksan kertaa. Vihertikan tiedetään välttelevän laajojen aukeiden paikkojen ylittämistä, joten Itämeri lahtineen estää tehokkaasti lajin leviämisen Suomeen. Suurin osa Suomessa vihertikkoina ilmoitetuista linnuista paljastuu myöhemmin harmaapäätikoiksi. Maailman populaation kooksi arvioidaan 920 000 – 2,9 miljoonaa yksilöä.

Elinympäristö

Vihertikan tyypillistä elinympäristöä ovat harvahkot metsät. Lajia tavataan myös talousmetsissä, kunhan niissä on riittävästi vanhoja puita.

Lisääntyminen

Vihertikka hakkaa oman pesäkolonsa yleensä lehtipuuhun ja munii sinne viidestä seitsemään munaa huhti–toukokuussa. Haudonta-aika on 15–17 päivää, molemmat emot hautovat. Samoin ne yhdessä hoitavat poikasiaan, jotka lähtevät pesästä lentokykyisinä 3–4 viikon iässä.

Ravinto

Vihertikan pääasiallista ravintoa ovat muurahaiset mutta se syö kaikkia puissa eläviä hyönteisiä. Vihertikka viihtyy myös talviruokintapaikoilla.
Feliks Jarocki

Feliks Paweł Jarocki (14. tammikuuta 1790 Pacanowie–25. maaliskuuta 1865 Varsova) oli puolalainen Varsovan yliopiston eläintieteen professori.
Jarocki organisoi ja hoiti Varsovan yliopiston eläintieteellistä kabinettia 1819–1862. Kabinetin kokoelma perustui paroni Sylwiusz Minckwitzin 20 000:n näytteen kokoelmaan. Jarocki kasvatti kokoelmaa ostoin ja tieteellisillä tutkimusretkillä Puolaan ja Ukrainaan. Hän hankki lukuisia tärkeitä kirjoja eläintieteelliseen kirjastoon. Kun hän vetäytyi virastaan oli kokoelma kasvanut 65 690 näytteeseen ja kirjastossa oli 2 000 teosta. Władysław Taczanowski seurasi häntä virassa.
Jarocki kirjoitti 6-osaisen, keskeneräiseksi jääneen teoksen Zoologia czyli zwierzętopismo ogólne podług naynowszego systemu ułożone (1821–1838). Toisessa, lintuja käsittelevässä, osassa hän kuvailee muun muassa iivin suvun Vestiaria 1821.
Jarocki toimi Frederic Chopinin mesenaattina.
Vivion de Valera

Vivion de Valera (1910–1982) oli irlantilainen poliitikko Fianna Fáil -puolueessa. Hän toimi kansaneduatajana vuosina 1945-1981.
Vivion de Valera oli kuuluisan Eamon de Valeran poika. Eamon de Valera toimi 1930–1970-luvuilla mm. Irlannin taoiseachina ja presidenttinä.
Viljo Hakulinen

Viljo Olavi Hakulinen (13. maaliskuuta 1922 Kurkijoki – 22. elokuuta 1996 Hyvinkää) oli suomalainen juristi. Hän oli oikeuskanslerinviraston esittelijäneuvos 1971–1974 ja kansliapäällikkö vuodesta 1974.
Hakulinen tutki suuria talousrikoksia ja sai siitä nimityksen "rötösherrajahtaaja" ja astui jopa liian suurten henkilöiden varpaille, jolloin hallitus yritti muuttaa virkaa sopimuspalkkaiseksi, mutta eduskunta ei hyväksynyt esitystä.
Hakulisen veli oli suomalainen hiihtäjälegenda Veikko Hakulinen.