google/wiki40b huggingface dataset:
Kamarikollegio

Kamarikollegio on kanslian ohella Ruotsin vanhin keskusvirasto. Se perustettiin 1539 saksalaisten esikuvien mukaan kamarineuvosto-nimisenä hoitamaan valtion varojen hallintoa. Kamarikollegio jakautui voutien toimintaa johtavaan sekä valvontaa ja tiliasioita hoitavaan laskukamariin sekä verovaroja valvovaan verokamariin.
Vuodesta 1560 lähtien kamarikollegion johdossa oli vaihteleva määrä kamarineuvoksia, joiksi kamarikollegion jäseniä nimitettiin. Kuningas Sigismundin 1594 antaman ohjesäännön mukaan kamarikollegion tuli hoitaa myös kauppaa, rahalaitosta, tulleja ja kaivosteollisuutta koskevia asioita. Lisäksi se hoiti valtion tiloja ja valtakunnan regalioita koskevia kysymyksiä. Vuodesta 1602 lähtien laitoksen päällikkönä toimi valtakunnan rahavarojen hoitaja. Laitos järjestettiin 1618 annetulla kamarijärjestyksellä kollegioksi, jossa päätösvaltaa käyttivät valtakunnan veromestari ja kamarineuvokset.
Vuoden 1634 hallitusmuoto teki laitoksesta yhden kuningaskunnan viidestä kollegiosta ja kamarikollegio-nimitys vakiintui lopullisesti 1650-luvulla. Laitoksen päällikkönä toimi Kaarle XI:n ajasta lähtien kamaripresidentti, jota myöhemmin alettiin kutsua presidentiksi. Laitoksen tehtäviä jaettiin 1630-luvulla vuori- ja kauppakollegioille ja myöhemmin myös muille keskusvirastoille. 1800-luvulla perustetut keskusvirastot saivat osan laitoksen tehtävistä muun muassa tulli- ja maanmittausasioiden sekä valtion metsien ja maatilojen hoidon.
Suomen asioita hoiti ainakin 1570-luvulla oma kamreeri ja vuodesta 1638 lähtien virka oli vakinainen. Suomen, Viron ja Inkerin kamreerin osastoa alettiin kutsua Suomen provinssikonttoriksi. Kamarikollegion rinnalla toimi Turussa erillinen laskukamari johtamassa julkiseen talouteen liittyviä asioita. Se oli toiminnassa 1558–1563, 1587–1590, 1598–1599, 1602–1612, 1614–1619 ja 1623–1641.
Albin Koponen (apteekkari)

Elämäkerta

Albin Koposen perhe asui Heinäveden Sarvikummun kylässä jossa hänen isänsä toimi räätälinä. Hän kävi ala- ja yläalkeiskoulun Joensuussa ja lähti sitten apteekkioppilaaksi Osbergin apteekkiin Helsinkiin. Koponen valmistui vuonna 1880 farmaseutiksi, sai oikeudet sivuapteekin pitoon ja toimi sitten lääkevaraston hoitajana Heinävedellä ja Puumalassa. Hän aloitti samaan aikaan myös apteekinpidon ohella kenkä- ja kirjoitusmusteen, koneöljyn sekä puisten apteekkirasioiden valmistuksen ja myynnin, mutta tämä toiminta oli vielä pienimuotoista.
Vuonna 1894 Koponen valmistui proviisoriksi ja hän sai sitten apteekkioikeudet Juukaan. Vuonna 1899 Koponen sai apteekkioikeudet Nurmijärvelle ja hän perusti Nurmijärven apteekin yhteyteen samana vuonna myös lääkelaboratorion. Koponen hankki 1890-luvulla 17 patenttia useille keksinnöilleen, näihin kuuluivat muun muassa uuttauslaite, kiinteiden aineiden kapselointikone ja laastarin valmistuslaite.
Lääkelaboratorio (1920-luvulta lähtien Lääkelaboratorio Alb. Koponen) valmisti lähes 30 erilaista tuotetta muun muassa lapamato- ja heisimatolääkettä (Koposen kapselit, tuotemerkit Filicon ja Filisiini), jonka raaka-aineena oli kivikkoalvejuuri, sekä Koposen kehittämää Alcalin nimistä palovamma- ja ihottumavoidetta. Matolääkkeen vaikuttava aine fisiinihappo uutettiin kivikkoalvejuuren juurakoista Koposen kehittämällä eetteriuuttauslaitteella. Koponen järjesti myös kivikkoalvejuuren keräämisen maastosta ja koulutti itse kerääjät. Koposen matolääkettä vietiin myös ulkomaille.
Lääkelaboratoriolle valmistui vuonna 1900 oma tehdasrakennus, jota laajennettiin myöhemmin useita kertoja. Tehtaaseen kuului kuivaamo, raaka-ainevarasto, varsinaiset murskaus-, uuttaus-, puhdistus- ja pakkaustilat sekä valmiiden tuotteiden varasto. Tehtaan käyttämä sähkö saatiin omasta sähkölaitoksesta. Koponen oli itse suunnitellut tehtaan laitteet ja hän vastasi myös lääkepakkausten, mainosten ja lehti-ilmoitusten suunnittelusta. Koposen tehtaan valmistamia tuotteita palkittiin Hampurin farmakologisessa näyttelyssä 1904 sekä Suomessa pidetyissä Turun, Viipurin ja Helsingin teollisuusnäyttelyissä.
Albin Koponen kuoli 1917 ja hänet on haudattu Joensuuhun. Koposen perustama lääkelaboratorio jatkoi toimintaansa aina vuoteen 1960 saakka, jolloin sen osake-enemmistö siirtyi lääketehdas Orionin haltuun. Nurmijärvellä tehtaan toiminta päättyi 1964. Matolääkkeen raaka-aineena käytetty kivikkoalvejuuri valittiin vuonna 1996 Nurmijärven nimikkokasviksi.
Tehdasrakennus jäi tyhjilleen ja hylätyksi; se vaurioitui pahasti ilkivallan vuoksi 70-luvun lopuilla ja lopulta purettiin vähin äänin.
Hugo Blankett

Hugo Frithiof Blankett, ent. Blanquette (5. kesäkuuta 1872 Hämeenlinna – 22. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri ja teollisuusneuvos, joka toimi kauppa- ja teollisuushallituksen ylijohtajana. 
Blankettin vanhemmat olivat Johann Heinrich Christoffer Blanquette ja Marie Louise Salin ja puoliso vuodesta 1898 Bertha Augusta Jung. Blankett valmistui diplomi-insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1894, filosofian kandidaatin ja vuoritutkinnon hän suoritti 1895 ja vuori-insinöörin tutkinnon Tukholmassa 1897. Blankett teki useita opintomatkoja ennen vuosisadan vaihetta ja toimi Putilovin tehtaan teknillisenä johtajana Vitelessä 1898–1900. Suomen Kiviteollisuus -yhtiön johtajana hän työskenteli 1900–1914. Blankett oli vuori-intendentin konttorin vuori-intendentti vuodesta 1914 ja vuodesta 1918 kauppa- ja teollisuushallituksen teollisuusneuvos. Keskusviraston vt. ylijohtajana Blankett toimi 1922–1926. Hän osallistui myös kunnalliselämään Espoossa ja Kauniaisissa.  Blankett oli Virkamiesyhdistysten keskusliiton perustajia 1917 ja yhdistyksen hallituksen jäsen 1917–1924, toimien hallituksen varapuheenjohtajana 1923–1924.
Ernst Happel

Pelaajana

Ernst Happel pelasi 14 vuotta (1943–54 ja 1956–59) SK Rapid Wienin joukkueessa voittaen 6 Itävallan Bundesliigan mestaruutta, neljä hopeaa ja kaksi pronssia, sekä yhden Itävallan Cupin. Joissain lähteissä Happelin mestaruuksien määräksi sanotaan 7, mutta kauden 1944–45 mestaruus ei ole virallinen, koska kausi jäi kesken. Välillä hän kävi pelaamassa kaksi kautta (1954–56) Ligue 1:ssä Racing Club de Paris:n joukkueessa. Ernst Happel pelasi Itävallan jalkapallomaajoukkueessa 51 maaottelua ja voitti pronssia maailmanmestaruuskisoissa vuonna 1954 Sveitsissä. Hän oli maajoukkueessa myös vuoden 1958 MM-kisoissa jolloin Itävalta pääsi 16 parhaan joukkoon.

Valmentajana

Ernst Happel aloitti valmentajan uransa vuonna 1962 Eredivisien ADO Den Haagin peräsimessä, jonka hän johdatti kahdesti sarjan kolmanneksi ja Hollannin Cupin voittoon vuonna 1968. Sen jälkeen hän siirtyi Feyenoordin valmentajaksi. Happel johdatti Feyenoordin kahteen Hollannin mestaruuteen ja kolmesti toiseksi. Feyenoord voitti myös yhden Hollannin cupin Happelin alaisuudessa. Vuonna 1970 Happel valmensi Feyenoordin sekä Euroopan Cupin että Intercontinental Cupin voittoon. Feyenoordista hän siirtyi Espanjan Segunda Divisióniin Real Betisin peräsimeen kaudeksi ja nosti Real Betisin Primera Divisióniin. Espanjasta matka jatkui Belgian liigaan Club Bruggeen, jonka Happel johdatti kolmeen mestaruuteen ja kahteen cup-voittoon.
Vuonna 1978 Ernst Happel astui Alankomaiden jalkapallomaajoukkueen peräsimeen. Hän johdatti Hollannin MM-kisoissa finaaliin asti, mutta lopulta Argentiina oli vahvempi ja Hollanti sai MM-hopeaa.
Maajoukkuepestin jälkeen Happel siirtyi valmentamaan KRC Harelbekea Belgian 2. divisioonaan. Sieltä hän siirtyi takaisin Belgian pääsarjaan nyt Standard Liègen päävalmentajaksi. Standard Liège sijoittui Happelin johdattamana sarjassa toiseksi ja kolmanneksi. Belgiasta Happel siirtyi Bundesligaan Hamburger SV:n peräsimeen. Hänen johdollaan Hamburger SV voitti kaksi Saksan mestaruutta ja yhden Saksan Cupin. Vuonna 1983 Ernst Happel johdatti Hamburger SV:n Euroopan Cupin mestaruuteen ja samalla hän teki historiaa. Ernst Happel ja Ottmar Hitzfeld ovat ainoat valmentajat, jotka ovat johdattaneet kaksi eri seuraa Euroopan Cupin tai Mestarien liigan voittoon. Vuonna 1987 hän palasi kotimaahansa FC Swarovski Tirolin valmentajaksi. Happel voitti joukkueen kanssa kaksi Itävallan mestaruutta ja yhden Itävallan Cupin.
Vuonna 1992 Ernst Happel palasi maajoukkuevalmentajaksi, kun hänestä tuli Itävallan maajoukkueen päävalmentaja. Hän kuoli samana vuonna syöpään 66 vuoden ikäisenä. Wienissä sijaitseva Praterstadion nimettiin Happelin kunniaksi Ernst-Happel-Stadioniksi.
Revenge of the Giant

Revenge of the Giant oli myyntinimi Suomen Helsingissä 30.5.2009 järjestetylle ammattinyrkkeilytapahtumalle. Otteluillan oli tarkoitus olla suomalaisen nyrkkeilyhistorian kovatasoisin. Tapahtuman pääottelu kuitenkin peruutettiin sitä edeltävänä iltana Ruslan Tšagajevilla todetun hepatiitti B -tartunnan jälkeen.
Kamppailut käytiin Hartwall Areenalla. Järjestävänä suomalaisena tahona toimi P3 Boxingin Pekka Mäki.
Otteluillassa piti iskeä kymmenen ottelua, joista kahdessa olisi ollut panoksena MM-vyö ja kahdessa Euroopan unionin mestaruusvyö. Illassa iskettiin lopulta 6 ottelua. Otteluillan 12-eräisessä pääottelussa, WBA-liiton raskaansarjan mestaruusottelussa, piti kohdata 143,1 kg painava  venäläinen Nikolai Valujev ja tuolloin voittamaton 102,3 kg painava uzbekistanilainen Ruslan Tšagajev .Tšagajevin ja Valujevin välinen ottelu olisi ollut toinen Suomessa isketty raskaansarjan MM-ottelu   ja samalla Suomen historian toinen MM-ottelu.  Valujev piti tulevaa Tšagajevin kohtaamista uransa tärkeimpänä otteluna.
Otteluillan ainoassa toteutuneessa mestaruuskamppailussa kohtasivat norjalainen 65,2 kiloa painava Cecilia Braekhus ja amerikkalainen 66,2-kiloinen Amy Yuratovacia. Välisarjan ottelussa panoksena olivat Braekhusin WBA- ja WBC-liittojen mestaruudet. Braekhus voitti ottelun kaikkien tuomareiden papereissa numeroin 98-92.   Amatööriuralla Braekhus on kärsinyt tappion Eva Vahlströmille. 
Välisarjan ottelu Saksan  66,3 kg painaneen Frank Shabani  ja 66,5 kg paineneen Italian Leonard Bundu välillä peruuntui. 
Suomen raskaansarjan hallitsevan mestarin 105-kiloisen Juho Haapojan piti kohdata WBO-liiton entisen mestari Lamon Brewsterin kahdeksaneräiseksi kaavaillussa kamppailussa. Punnituksessa Brewster painoi 106 kiloa. Haapoja olisi ollut ensimmäinen suomalaisiskijä, joka kohtaa entisen raskaansarjan mestarin. Miesten välinen kamppailu peruuntui.
114,3 kg painava Robert Helenius kohtasi Ison-Britannian raskaansarjan mestari Scott Gammerin. Gammer painoi punnituksessa 111,6 kg. Helenius tyrmäsi Gammerin kuudennessa erässä.
Suomalainen Jarno Rosberg tyrmäsi unkarilaisen Viktor Szalain ottelun ensimmäisessä erässä. Kamppailu kesti vain 26 sekuntia.
76 kiloa painava Niko Jokinen kohtasi otteluillassa unkarilaisen Istvan Petroczkin. Petroczki painoi 76,8 kg. Jokinen voitti kamppailun kaikin tuomariäänin.
Venäläinen P3 Boxing -tallissa otteleva 65,4-kiloinen Denis Shafikov kohtasi entisen Australian mestari John Cotterill Juniorin. Cotterill Jr painoi punnituksessa 65,4 kiloa. Shafikov voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä avauserässä.
Illassa olisi otellut myös Kali Meehan, jonka piti kohdata Cerrone Fox. Meehan painoi punnituksessa 104,3 kg ja Fox painoi 97.6 kiloinen. Kamppailu peruuntui.
Juho Tolppola ja Giuseppe Lauri kohtasivat illassa toisen kerran urillaan. Tolppola diskattiin hänen lyötyä Lauria break komennon jälkeen.
Otteluiltaa seurasi raskaansarjan kolminkertainen maailmanmestari Evander Holyfield.
Maitepunatäplä

Koko ja ulkonäkö

Maitepunatäplä muistuttaa ulkonäöltään suuresti lähilajejaan, minkä lisäksi se on ulkonäöltään huomattavan muunteleva ja laji onkin jaettu Euroopassa useisiin alalajeihin. Pohjaväriltään mustissa, vihertävän tai sinisen metallinhohtoisissa siivissä on kuusi, melko pyöreää, punaista täplää. Täplät ovat parittain siten, että siiven etureunan puolella oleva täplä on hieman lähempänä siiven tyveä ja kaikkein lähimpänä siipien tyveä olevat täplät saattavat olla osittain yhtyneet. Etusiiven alapinnalla on punertavaa kehnää, etenkin naarailla. Takasiivet ovat kirkkaanpunaiset, ja niissä on kapea musta reunus. Vartalo on täysin musta, mutta raajoissa on kuparinen hohde. Silmät ja imukärsä ovat hyvin kehittyneet ja huulirihmat ovat karvaiset. Siipiväli on 28–35 mm. 
Lajista tavataan ajoittain myös värimuotoa f. flava, jonka täplät ovat keltaiset. Muita värimuotoja ovat oranssitäpläinen f. aurantia, oranssinpunatäpläinen f. intermedia sekä ruskeatäpläinen f. chrysanthemi. Tavataan myös yksilöitä, joilla täplät ovat tavalla tai toisella poikkeavia. Näitä ovat esimerkiksi f.cytisi, jolla täplät ovat yhtyneet pareittain ja f. polygalae, jolla kaikki täplät ovat yhtyneet yhdeksi punaiseksi alueeksi. Muodoilta f. spoliata ja f. quinquemaculata puuttuu yksi täplä. Muodolla f. costimaculata siiven etureuna on punakehnäinen. Etelämpänä Euroopassa tavattavilta alalajeilta tunnetaan lisäksi muutamia muita poikkeavia muotoja.
Keski- ja Etelä-Euroopassa eläviä lähilajeja ovat Zygaena trifolii, Zygaena transalpina, Zygaena hippocrepidis sekä Zygaena angelicae. Näiden luotettava erottaminen maitepunatäplästä voi vaatia perhosen genitaalien tutkimista.

Levinneisyys ja lentoaika

Euroopassa maitepunatäplä on hyvin yleinen laji ja yleisimpiä sukunsa edustajia. Sen levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Irlannista Euroopan poikki Fennoskandian eteläosiin ja Kaukasukselle. Suomessa sitä tavataan Ahvenanmaalla sekä maan lounais- ja eteläosassa. Lajin lentoaika on heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Maitepunatäplä elää niityillä, metsäaukioilla ja rannoilla. Se suosii kalkkipitoista maastoa. Lajin esiintyminen on sidottu toukan ravintokasvin, keltamaitteen, esiintymiseen. Perhoset lentävät aurinkoisina päivinä ja käyvät ahkerasti kukilla. Laji talvehtii toukkana.

Ravintokasvi

Toukan pääasiallinen ravintokasvi on keltamaite (Lotus corniculatus), etelämpänä myös muutamat muut hernekasvit
Tšerdekaisi

Tšerdekaisi (ven. kyrill. Тшердекайсин) on tunturialue Barentsinmeren Maattivuonosta etelään Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä ja on osa Petsamoa Petsamon kuntapiirissä. Alueen korkein huippu, Tšerdekaisi on 448 metriä korkea.
Tšerdekaisi sijaitsi Suomeen kuuluneen Petsamon kunnan alueella kokonaan 1920-1940, lähellä silloista itärajaa. Moskovan rauhassa Petsamo menetti koillisosansa, sillä 1940 Suomen ja Neuvostoliiton raja siirtyi lounaisemmaksi kulkien virallisesti Moskovan välirauhansopimuksen solmimiseen 1944 saakka Tšerdekaisin tunturista luoteeseen sijaitsevan Pienen Tšerdekaisin (429 m) kautta.
Seitsenkulmio

Seitsenkulmio eli heptagoni on monikulmio, jossa on seitsemän kulmaa ja sivua. Seitsenkulmion kulmien summa on 900 astetta. Säännöllisen seitsenkulmion kaikki sivut ovat yhtä pitkiä ja jokainen kulma on noin 128,5714 astetta (tarkalleen 128 4/7 astetta).
Fluoriboorihappo

Ominaisuudet

Fluoriboorihappo on vahva happo, joka tunnetaan ainoastaan vesiliuoksen muodossa. Vesiliuoksessa se on protolysoitunut käytännöllisesti katsoen oksonium- ja tetrafluoroboraatti-ioneiksi. Vesiliuoksessa fluoriboorihappo osittain hydrolysoituu, jolloin muodostuu hydroksofluoriboorihappoa. Hydrolysoituminen voi jatkua edelleen, jolloin erilaisten hydroksifluoroboorihappojen jälkeen muodostuu boorihappoa ja vetyfluoridia.
Toisin kuin vetyfluoridi,  fluoriboorihappo ei kykene syövyttämään lasia.

Käyttö

Fluoriboorihaposta voidaan käyttää valmistettaessa sen suoloja tetrafluoroboraatteja, desinfektoivana aineena ja sienten torjuntaan käytettävänä aineena.
Fluoriboorihapon ja boorihapon seosta käytetään pinnoitettaessa metalleja tinan ja lyijyn seoksella. Hapot parantavat pinnoitekylvyn sähkönjohtavuutta ja estävät lyijy-ionien lähteenä toimivaa lyijytetrafluoroboraattia hajoamasta lyijyfluoridiksi
Fluoriboorihappoa voidaan käyttää myös katalyyttinä. Fluoriboorihappoa voidaan käyttää valmistettaessa fluorattuja aromaattisia yhdisteitä niin kutsutulla Schiemann-reaktiolla. Fluoriboorihappo muodostaa diatsoniumsuolan kanssa niukkaliukoisen diatsoniumfluoroboraattisuolan, joka kuumennettaessa hajoaa muodostaen fluoratun aromaattisen yhdisteen eli aryylifluoridin.

Turvallisuus

Fluoriboorihappo on voimakkaasti syövyttävä yhdiste ja voi aiheuttaa vakaviakin syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin elimistön kanssa. Hengitettynä yhdiste aiheuttaa yskää ja hengityksen vaikeutumista. Nieltynä fluoriboorihappo aiheuttaa voimakkaita vatsakipuja ja jopa tajuttomuuden. Pitkäaikainen altistuminen aineelle voi aiheuttaa fluoroosin.
Ku (kana)

Alkuperä

Hiragana く ja katakana ク on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 久.

Tarkkeet

Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ぐ ja グ, jotka lausutaan /gɯ/.

Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ku », ja niiden soinnilliset vastineet « gu ».
Apteekin Salmiakki

Apteekin Salmiakki on Haganolin vuodesta 1951 valmistama salmiakkimakeinen, jota myydään 15 gramman rasioissa, kuuden rasian lahjapakkauksena sekä mixerinä.
Apteekin Salmiakin alkuperäistä reseptiä käytetään yhä.
Olavi Vaarula

Onni Olavi Vaarula (13. maaliskuuta 1927 Suojärvi – 6. helmikuuta 1989) oli suomalainen taiteilija.
Vaarula opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1951–1953. Hän debytoi taiteilijana Helsingissä 1955, ja sen jälkeen hänen töitään oli usein esillä yhteis- ja ryhmänäyttelyissä, muun muassa Nuorten näyttelyssä vuodesta 1955, 1957, 1958, 1960, 1965, 1966 ja Suomen Taiteilijain näyttelyssä vuodesta 1957. Ulkomailla hänen töitään oli 1970-luvulla näyttelyissä vuosittain. 
Hän oli yksi turkulaisen Pro Arte 57 -taiteilijaryhmän perustajajäsenistä.
Julkisia töitä on Forssan kaupungintalossa maalaus "Kultaa ja hopeaa", 1968–1969, ja Forssan Osuuspankissa "Kulkue".
Vaarula työskenteli piirustuksenopettajana oppikouluissa 1957–1972.
AFC Cup

Pelisysteemi

- Joukkueet arvotaan kahdeksaan neljän joukkueen lohkoihin.
- Samasta maasta ei voi tulla kahta joukkuetta samaan lohkoon
- Jokaisesta lohkosta kaksi parasta etenee 16 parhaan joukkoon.
- 16 parhaan joukosta 8 etenee jatkoon. Kierros pelataan yksiosaisena.
- Puolivälierät ja välierät pelataan kaksiosaisina.
- Finaali ratkaistaan kahden ottelun yhteistuloksella.
Hetmani

Hetmani (puol. hetman, ukr. гетьман, hetman, tšek. hejtman, romaniaksi hatman; sanan alkuperä on saks. Hauptmann, päämies, johtaja) oli hallitsijan jälkeen korkeimman sotilaskomentajan arvonimi Puolassa, Ukrainassa ja Liettuan suuriruhtinaskunnassa 1400-luvulta 1700-luvulle. Vuosina 1539–1792 Puolan armeijan ylipäällikön arvonimenä oli suurhetmani ja hänen apunaan toimi kenttähetmani. Hetmaneilla oli paikka Puolan senaatissa. Vuoteen 1917 asti hetmaneiksi kutsuttiin myös venäläisiä kruununperillisiä.
Hetmani-nimitys yhdistetään yleensä Mustanmeren alueen kasakoihin. Kukin kasakkaryhmä pyrki olemaan toisista riippumaton valitsemalla oman hetmanin. Kasakkajoukkojen komentajan nimityksenä oli kruununhetmani silloin, kun hallitsija oli hänet hyväksynyt. Jos hän oli kasakoiden valitsema, häntä kutsuttiin hetmaniksi eli atamaaniksi. Atamaani-nimitystä käyttivät erityisesti Donin kasakat. Tunnetuin hetmani lienee ollut Bohdan H’melnytskyi (1593–1657). Tämän ukrainalaisen kasakkapäällikön ansiosta Puolalle kuulunut Ukraina siirtyi itsehallinnollisena kasakkahetmanaattina Venäjän hallintaan ja H’melnytskyistä tuli Ukrainan vapaussankari.
Viimeisin hallitseva hetmani on ollut Pavlo Skoropadski, joka sai vallan Ukrainassa keskusvaltojen joukkojen tunkeutuessa Ukrainaan keväällä 1918. Skoropadskin valta kesti vain niin kauan kuin keskusvallat miehittivät Ukrainaa. Skoropadski luopui vallasta 14. joulukuuta 1918.
Paavo Koli

Paavo Olavi Koli (21. toukokuuta 1921 Oulu – 25. maaliskuuta 1969 Tampere) oli suomalainen sosiologi ja tamperelainen tiedevaikuttaja. Hän toimi Tampereen yliopiston sosiologian professorina 1961–1969. Kolia on joskus kutsuttu monialaisen Tampereen yliopiston perustajaksi. Sodassa pioneerijoukoissa palvelleesta Kolista tuli Mannerheim-ristin ritari numero 81.

Sotilasura

Koli lähti vapaaehtoisena varusmieheksi vuonna 1939 ja valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta ilman kirjoituksia vuonna 1940. Hän osallistui jatkosotaan pioneeriupseerina ja toimi Pioneeripataljoona 15:ssä joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 53:n tukena Kiestingin motissa syksyllä 1941. Kolille myönnettiin tästä toiminnastaan Mannerheim-ristin ritarin arvo vuonna 1942. Samassa yksikössä palveli alikersanttina Kalle Päätalo, joka on kuvannut näitä vaiheita romaanissaan Liekkejä laulumailla (1980).
Vuosina 1942–1943 Koli kävi kadettikurssin ja jäi sen jälkeen luutnanttina kouluttajaksi Korian varuskuntaan.
Paavo Koli oli toinen pioneerijoukoissa palvelleista Mannerheim-ristin ritareista; toinen oli majuri Reino Lukkari.

Tietellinen ura

Koli ilmoittautui vuonna 1945 opiskelijaksi Helsingin yliopistoon sekä valtiotieteelliseen tiedekuntaan että Voimistelulaitokselle. Hän valmistui 2,5 vuodessa vuonna 1948 valtiotieteen kandidaatiksi ja voimistelunopettajaksi. Vuosina 1949–1950 hän opiskeli stipendiaattina Yhdysvalloissa Länsi-Virginian Marshall Collegessa. Vuosina 1950–1951 hän opiskeli ASLA-stipendiaattina Chicagon yliopistossa sosiaalipsykologiaa.
Palattuaan Suomeen Koli työskenteli sosiaalipolitiikan assistenttina Helsingin yliopistossa 1952–1953 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1955. Hänen väitöskirjansa Ennakkoluuloista teollisessa organisaatiossa käsitteli teollisuuden johtohenkilöiden ja työntekijöiden välistä vuorovaikutusta ja työläisten esimiehiään kohtaan tuntemia ennakkoluuloja. Koli toimi sosiologian ja sosiaalipolitiikan dosenttina Helsingin yliopistossa 1959–1963. Hän oli sosiologian vt. professori Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (vuodesta 1966 Tampereen yliopisto) 1959–1961 ja professori 1961–1969. Koli oli yliopiston vararehtori 1961–1962 ja rehtori 1962–1968. Hän laajensi yhden tiedekunnan korkeakoulua laaja-alaisemmaksi yliopistoksi ja Kolin kuuden vuoden rehtorikauden aikana opiskelijamäärä lähes kuusinkertaistui.
Koli teki itsemurhan 25. maaliskuuta 1969. Hän oli kuollessaan 47-vuotias. Tampereella Hervannan kaupunginosassa on Paavo Kolin katu. Tampereen yliopistossa on myös Paavo Kolin mukaan nimetty luentosali.
Jonathan Wrather

Jonathan Paul Wrather (s. 16. maaliskuuta 1969) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Joe Carterin roolista Coronation Streetissä (2002–2003) ja narsisti Pierce Harrisin roolista Emmerdalessa (2016–2017). 
Wrather on vieraillut useissa televisiosarjoissa, kuten Sairaalaelämää (1999, 2009, 2015), Fitz ratkaisee, Clocking Off, Bob & Rose, Fat Friends, The Fugitives, Bones, Hiljainen todistaja, Waterloo Roadin koulu sekä Jo.
Wrather opiskeli näyttelemistä arvostetussa Royal Academy of Dramatic Artissa ja hän on näytellyt muun muassa West Endin teattereissa.
Maikopin kulttuuri

Vanhimpien kumpuhautojen ikä

Joidenkin mukaan varhaisemmat Maikopin kulttuurin kurgaanit edelsivät muutamalla sadalla vuodella Jamnan kulttuurin vastaavia hautoja. Mutta uusimpien tutkimusten mukaan varhaisimmat Jamnan kumpuhaudat osuvat ajalle 4000-3300 eaa., jolloin Maikopin ja Jamnan kumpuhaudat ovat suunnilleen yhtä vanhoja.

Maikopin geeneistä

Maikopin kulttuurin alueella uskotaan olleen ainakin Y-kromosomin haplotyyppejä
G2a ja R1b edustavia väestöjä,  joidenkin mukaan paljon myös J1/J2. R1b lienee vaeltanut alueen halki myöhäisneoliittisella ajalla etelästä.