google/wiki40b huggingface dataset:
Ryan Roxie

Ryan Roxie on yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Nykyisin Tukholmassa asuva kitaristi lienee tunnetuin työstään Alice Cooperin ja Slashin kanssa. Roxie työskentelee Gibsonin kitarayhtiölle ja on kiertänyt esittelemässä yhtiön historiaa lukuisilla pitämillään kitaraklinikoilla.

Nuoruus

Ryan Rosowicz syntyi vuonna 1965 Kalifornian Sacramentossa ja varttui itärannikolla pienessä Pleasantonin kylässä. Ryanin isä soitti trumpettia ja hänen äitinsä oli rumpali lukion marssiorkesterissa. Alun perin Roxie oli kiinnostunut rumpujen soitosta, ja rummut olivatkin pitkään hänen ensisijainen instrumenttinsa, kunnes hän alkoi ottaa kitaransoitoin tosissaan noin kahdentoista vuoden iässä. Roxie mainitsee usein Keith Partridgen alkuaikojen innoittajakseen.
Ensimmäisen oman sähkökitaransa Roxie sai joululahjaksi eräänä vuonna. Kitara oli kermanvärinen Stratocaster, kuten Jimi Hendrixillä. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä oli nimeltään ”The Stratocasters”, johon kuului ainoastaan kolme kitaristia. Stratocasterin jälkeen Roxie hankki ensimmäisen Gibson Les Paulinsa, ja pitää sitä edelleen yhtenä parhaimmista kitaroista.

Ura muusikkona

Ryan Roxie on tunnettu parhaiteen kitaristiurastaan Alice Cooperin ja Slash’s Snakepitin riveistä. Roxie on ollut mukana tekemässä muutamia Alice Cooperin levyjä vuodesta 2000 lähtien. Hänen oma yhtyeensä, Roxie77 perustettiin vuonna 2002. Los Angelesin klubeilla soittaminen ei kantanut hedelmää, mutta keräsi faneja debyyttialbuminsa Peace, Love & Armageddon julkaisun jälkeen.
Emil Murto

Kustaa Emil Murto (5. kesäkuuta 1874 Jokioinen – 1. tammikuuta 1937 Tampere) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut metallisorvaaja ja vahtimestari.
Murto työskenteli metallialalla ensin Jokioisissa ja sitten vuodesta 1905 alkaen Tampereella. Murto valittiin Suomen Rauta- ja Metallisorvaajain Liiton puheenjohtajaksi liiton toisessa edustajakokouksessa huhtikuussa 1908.
Suomen sisällissodan jälkeen Murto oli vangittuna poliittisista syistä. Vapauduttuaan hän toimi muun muassa Tampereen kaupunginkirjaston vahtimestarina vuoteen 1937 saakka.
Murto oli SDP:n kansanedustajana 1917–1918 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän kuului myös Hämeen läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattiseen piiritoimikuntaan. Murto oli Tampereen kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen sekä kuului Osuusliike Voiman edustajistoon, hallintoneuvostoon ja johtokuntaan.
Murron vanhemmat olivat palovartija Nikolai Matinpoika ja Henriika Samulintytär. Emil Murto oli naimisissa vuodesta 1897 Inga Emilia Wirtzenin kanssa.
Pantenoli

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pantenoli on väritöntä ja hyvin viskoosia nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin ja vähäisessä määrin dietyylieetteriin. Yhdiste on kiraalinen ja sen R(+)-enantiomeeria kutsutaan dekspantenoliksi. R(+)-enantiomeerin kiertokyky vesiliuoksessa on +29,5. Pantenoli hydrolysoituu vahvojen happojen ja emästen vaikutuksesta. Ihmiselimistössä se hapettuu pantoteenihapoksi.

Valmistus ja käyttö

Pantenolia valmistetaan pantolaktonin ja 3-aminopropanolin välisellä reaktiolla. Tuote puhdistetaan tislaamalla hyvin alhaisessa paineessa. Pantenolia käytetään kosmetiikkatuotteissa kuten voiteissa ja shampoissa kosteuttavana ainesosana ja se myös lisää ihon joustavuutta. Yhdiste stimuloi ihon pintakerroksen solujen kasvua ja tämän vuoksi sitä käytetään palovammojen ja haavojen hoitoon käytetyissä voiteissa. Se myös vähentää haavojen ja palovammojen kutinaa. Pantenolia käytetään joko raseemisena seoksena tai puhtaana R-enantiomeerina eli dekspantenolina.
Scuola Archeologica Italiana di Atene

Historia

Instituutti on perustettu vuonna 1909. Se perustui Federico Halbherrin tutkimuksiin Kreikassa 1800-luvun loppupuolella. Instituutin ensimmäinen johtaja oli Luigi Pernier. Koulu oli suljettuna vuosina 1943–1947 sen jälkeen, kun Italia oli julistanut sodan Kreikalle. Koulun historian merkittävimpiin kaivauskohteisiin kuuluu Faistoksen minolainen palatsi Kreetalla. Italialaisten kaivaukset siellä alkoivat jo vuonna 1900.
Daniel Katz

Daniel Katz (s. 25. marraskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti teoksistaan Kun isoisä Suomeen hiihti (1969) ja Laituri matkalla mereen, joka oli vuoden 2001 Finlandia-palkintoehdokas.
Vuonna 2009 Katz sai kirjallisuuden valtionpalkinnon. Hän sai valtion kirjallisuuspalkinnon myös vuonna 1977 ja J. H. Erkon palkinnon vuonna 1969. Vuonna 2015 Katz sai Pro Finlandia -mitalin.

Ura

Katz on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän on työskennellyt muun muassa uskonnonopettajana Helsingin Juutalaisessa yhteiskoulussa, tunnelinporaajana ja tulkkina. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, näytelmiä, radiokuunnelmia ja televisiosarjoja. Hänen kirjojaan on käännetty muun muassa saksaksi, ruotsiksi, viroksi, unkariksi, slovakiksi ja tšekiksi.
Katzin vuonna 1969 ilmestynyt esikoisromaani Kun isoisä Suomeen hiihti kuvaa humoristisesti hänen oman juutalaisen perheensä historiaa ja myös Suomen historian sodanaikaisia vaiheita. Se piikittelee hyväntahtoisesti sekä hänen oman uskontokuntansa että suomalaisen yhteiskunnan heikkouksia. Kirjan julkaisu 1960-luvulla osui samaan ajankohtaan Amerikan juutalaiskirjallisuuden (esim. Philip Roth, Bernard Malamud, Saul Bellow) nousun kanssa. Samoin kuin yhdysvaltalaisten kirjailijakollegojensa, myös Katzin lähtökohta vähemmistöön kuuluvana suomalaisena on toisaalta antanut hänelle mahdollisuuden suomalaisen todellisuuden irtonaisempaan ja objektiivisempaan tarkkailuun, toisaalta taas johtanut sivullisuuden tuntojen lisääntymiseen. Taustansa ja aiheittensa vuoksi Katz on ollut eksoottinen ja outo lintu suomalaisessa proosamaisemassa, mutta sama erilaisuus on myös kiehtonut suomalaisia lukijoita. Katz muokkasi esikoisromaanistaan näytelmän Miten kalat suutelevat, jonka ensiesitys oli Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 1970.
Huumorin lisäksi Katzille on ominaista tietty universaalisuus, joka erottaa hänet suomalaisen kirjallisuuden valtavirrasta. 1990-luvulla Katz oli yksi harvoista suomalaisista kirjailijoista, joka vaistosi ja onnistui kuvaamaan muutoksia uudessa Euroopassa menettämättä historiantajuaan. Tästä on esimerkkinä hänen teoksensa Saksalainen sikakoira (1992). Hänen romaanissaan Laituri matkalla mereen (2001) yksi teemoista on kuvaus Bosniasta ja entisen Jugoslavian kriisistä, ja siinä taitaa olla ainoa viittaus aiheeseen koko pohjoismaisessa kaunokirjallisuudessa.
Fabulointi, fantasia ja absurdin vaistoaminen ovat Daniel Katzin kirjojen tärkeimmät rakennetekijät. Häntä on kuvattu suomalaisen kertomakirjallisuuden väriläiskäksi. Äkkiarvaamattomat juonenkäänteet ja villi mielikuvitus sekä hirtehishuumori ovat tyypillisiä hänen kaikille teoksilleen.
Katzin ensimmäinen aviopuoliso oli Leila Katz (o.s. Kagan). Myöhemmin hän oli avoliitossa suomentaja Liisa Ryömän kanssa. Hänen nykynen puolisonsa on toimittaja Marianne Byholm. Katzilla on kaksi lasta.
Piperyleeni

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Piperyleeni on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Se ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdisteellä on cis- ja trans-isomeerit. 
Piperyleeniä erotetaan öljynjalostuksen yhteydessä syntyvästä C5-jakeesta. Yhdisteestä valmistetaan muun muassa kumeja ja hartseja. Piperyleenistä voidaan valmistaa joko homopolymeerejä tai se voi olla komonomeerina yhdessä muiden alkeenien kuten butadieenin, isobuteenin ja metyylibuteenien kanssa. Katalyyttinä polymeroinneissa käytetään alumiinikloridia. Piperyleenistä voidaan myös valmistaa 2-metyylifuraania.
Paikallisuutisia

Paikallisuutisia on Timo Kähkösen piirtämä ja Vesa Ilmarannan käsikirjoittama vuodesta 2002 ilmestynyt sanomalehtisarjakuva. Se on yksi nopeimmin levinneistä suomalaisista sanomalehtisarjakuvista. Parissa kuukaudessa sarjakuvaa alkoi julkaista 13 lehteä Suomessa. Vuoden 2006 maaliskuussa sitä julkaisi 20 lehteä, oli näin Suomen levinnein sunnuntaisarjakuva. Vuonna 2005 sarjakuvaa alkoi levittää suomalainen syndikaatti Royal Comics Syndicate.
Sarjakuva sai alkunsa marraskuussa 2002, kun sanomalehti Maaseudun Tulevaisuus etsi piirtäjää viikonvaihdesivuilleen. Sarjaa kysyttiin kymmeneltä tekijältä ja lehti päätyi valinnassaan yksimielisesti tähän sarjakuvaan.
Paikallisuutisia kertoo pörssihuumassa rahansa ja melkein mielenterveytensäkin menettäneestä Esa Välisaaresta, joka palaa kotipaikkakunnalleen Syrjäälään. Syrjäälä on paikkakunta kahden suurehkon kasvukeskuksen välissä. Hänet ottaa paikallislehden töihin päätoimittaja Antti Suominen. Kouluaikaisen toverinsa Kari Virtasen välityksellä Esa tapaa äidinkielen opettajan Pirjon, josta tulee hänen tyttöystävänsä.
Limingan rautatieasema

Asemarakennus

Asemarakennus on rakennettu Valtionrautateiden rakennussuunnittelijan Knut Nylanderin laatimien piirustusten mukaan  ja se on otettu käyttöön vuonna 1886 osuuden Kokkola–Oulu valmistuessa. Asemaan on rakennettu laajennusosa vuonna 1920.
Valtionrautatiet myi asemarakennuksen 1987. Rakennus muutettiin asuin- ja liiketiloiksi 1988. Entisissä aseman odotus- ja liikenteenhoitotiloissa toimii nykyisin Limingan Asema Pub -niminen baari. Osa rakennuksesta on asuntona. Muutossuunnitelmat laati arkkitehtitoimisto Veli Ojanperä. Uudet omistajat saivat rautatieaseman onnistuneesta käyttötarkoituksen muutoksesta Oulun läänin rakennussuojelupalkinnon vuonna 1990.
Asemarakennus vaurioitui tulipalossa aamulla 15. syyskuuta 2007. Rakennuksen ulkopuolelta alkunsa saanut tulipalo levisi myös rakennuksen ratapihan puoleiselle seinälle, ja junaliikenne jouduttiin keskeyttämään noin tunniksi, sillä sähköradan virransyöttö oli katkaistava sammutustyön ajaksi. Sammutustöissä palokunta joutui myös purkamaan rakennuksen krossipohjaa päästäkseen käsiksi palopesäkkeisiin.
Vähä Kivijärvi (Parkano, Kirjaskylä)

Maantieto

Kuivatettu järvi on sijainnut painaumassa ja siinä oleva suo on nykyään 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee 800 metriä lounaaseen Iso Kivijärvestä. Suoalueen eteläpäässä sijaitsee kaksi avosuon aluetta, jotka ovat noin 150 ja 70 metriä pitkiä. Painauman poikki on kaivettu oja, joka yhtyy pohjoisessa Iso Kivijärvestä kaivettuun johto-ojaan. Sitä kutsutaan Kivijoeksi.

Historiaa

Vanhassa 1800-luvun pitäjänkartassa "Vähä-Kivijärvi" on piirretty lähes samanmuotoisena kuin on 140 metrin korkeuskäyrä peruskartalla. Järvi on pitäjänkartassa täysin autio, mutta sen luusuassa ja laskuojan varrelle on piirretty niityä. Vuonna 1874 kruununtorppari Tobias Michlesson Kallionharju Sydänmaan kylästä haki lupaa laskea ja kuivattaa "Vähä-Kivijärven". Lupa myönnettiin vuonna 1877. Erämaasoita ja -järviä kuivatettiin entisaikana karjalle heinäniityiksi. Vuoden 1959 painetussa peruskartassa Vähä Kivijärven entisen rannan ympärille on piirretty neljä latoa. Vuoden 1984 kartassa niitä ei enää ole.
Marcel Tschopp

Marcel Tschopp (s. 28. huhtikuuta 1974 Ruggell) on liechtensteinilainen yleisurheilija, joka kilpailee kestävyysjuoksussa. Hän edustaa seuratasolla TV Schaania.
Tschopp osallistui puolimaratonin MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2004. Hänen paras sijoituksensa kisoista on 72. tila, jolle hän juoksi vuoden 2005 kisoissa. Tschopp oli maratonin 47:s Osakan MM-kisoissa 2007, joissa hänen aikansa oli 2.33.42. Hän toimi maansa lipunkantajana Pekingin olympialaisten avajaisissa 2008. Tschopp sijoittui kisoissa maratonilla 74:nneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 75:s.
Bromo-Dragonfly

Farmakologia

Bromo-DragonFLY on epäselektiivinen 5-HT₂-serotoniinireseptorin agonisti. Affiniteetti on seuraavanlainen: 5-HT2C (0.02±0.01 Ki (nM)) > 5-HT2A (0.04±0.01 Ki (nM)) > 5-HT2B (0.19±0.10 Ki (nM)). Yhdisteen R-enantiomeerit ovat hallusinogeenisilta vaikutuksiltaan hieman voimakkaampia.

Päihdekäyttö

Päihdekäytössä raseemisen enantiomeerin normaali annos oraalisesti on 200–800 µg. Vaikutusaika on vähintään 24 tuntia riippuen otetun annoksen koosta ja voi kestää jopa kolme vuorokautta, mikä on todella pitkä aika verrattuna muihin samantyyppisiin hallusinogeeneihin.
Bromo-Dragonfly aiheuttaa aistiharhoja, kuten kuvien ja pintojen näkemistä erilaisena, jonkin asteista egokuolemaa ja valoilmiöitä. Vaikutukset muistuttavat LSD:tä, minkä korvikkeena Bromo-Dragonflyta yleensä myydään LSD:n huonon saatavuuden vuoksi. Kuten monet serotoniiniagonisteina vaikuttavat huumausaineet, Bromo-Dragonfly saa pupillit laajentumaan huomattavan suuriksi. Aine reagoi myös vahvasti muiden huumausaineiden kanssa vaikutuksien täydentäessä toisiaan. Yhdessä käytettynä esimerksiksi kannabiksen kanssa vaikutukset muistuttavat LSD:tä. Yleisiä sivuvaikutuksia ovat ruokahaluttomuus, lyhytaikaiset muistihäiriöt, sekavuus, sydämen tykytykset, lihasjäykkyys, hikoilu ja paleleminen.
Bromo-dragonfly on 300 kertaa meskaliinia vahvempi hallusinogeeni, ja 1/5 LSD:n vahvuudesta.
Bromo-DragonFLY:n käytöstä on aiheutunut ainakin 5 kuolemantapausta Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa ja Yhdysvalloissa. Lisäksi aineesta aiheutuneet ei-fataalit yliannostukset vaikuttaisivat olevan yleisiä, johtuen pienestä aktiivisesta annoksesta ja pitkästä vaikutusten alkamisajasta.

Laki

Bromo-Dragonfly on laillinen useimmissa maissa, poikkeuksena Tanska ja Ruotsi joissa se luokitellaan huumausaineeksi sekä Yhdysvallat jossa se saatetaan luokitella huumausaineen johdannaiseksi. Bromo-DragonFLY on Suomessa kriminalisoitu, ja se luokitellaan nykyisin huumausaineeksi.
Ezio Pascutti

Ezio Pascutti (1. kesäkuuta 1937 – 4. tammikuuta 2017 Bologna) oli italialainen jalkapalloilija. Hän pelasi pitkään Bologna Football Club 1909:ssä. Hän kuului myös maajoukkueeseen, jossa hän osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin 1962 ja 1966.
Etyleenisyanohydriini

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja ihoa.
Muutostiedosto

Muutostiedosto kuvaa muutosta kahden eri tiedostoversion välillä. Muutostiedostoa voidaan käyttää tiivistämään muutos kahden eri version välillä, jolloin voidaan välttyä kopioimasta uudempaa tiedostoversiota kokonaisena, ja toisaalta voidaan nähdä tehdyt muutokset helposti. Muutostiedoston asentamista kutsutaan ohjelmistopäivitykseksi.
Muutostiedostoformaatteja on monia. Yleensä sovelluksissa pyritään käyttämään muutostiedostoa joka kuvaisi muutoksen mahdollisimman selkeästi ihmiselle, mutta joissain tapauksissa muutostiedoston on tarkoitus olla mahdollisimman pieni tilansäästämiseksi.

Ohjelmistopäivitykset

Erittäin monet ohjelmistovalmistajat lähettävät tai antavat ladattavaksi ohjelmistopäivityksiä. Käyttäjä voi ladata muutostiedoston valmistajan sivuilta tai valmistaja voi myös tarjota automaattista päivitystä, jolloin muutostiedosto voi asentua ilman että käyttäjän tarvitsee siihen reagoida.

Muutostiedostot ohjelmoinnissa

Muutostiedostot ovat yleisesti käytetty apuväline ohjelmoinnissa. Muutostiedoston avulla ohjelmoija voi selvittää mitkä koodirivit ovat muuttuneet kahden eri version välillä. Lähes kaikki ohjelmointiin tarkoitetut versionhallintajärjestelmät osaavat tuottaa muutostiedostoja. Esimerkiksi UNIX-maailmassa yleisesti käytetty formaatti muutostiedostoille on diff -käskyn tuottama formaatti.
Pamilon voimalaitos

Pamilon voimalaitos on vesivoimalaitos, joka sijaitsee Joensuussa entisen Enon kunnan alueella Pohjois-Karjalassa. Voimalassa on kolme turbiinia, joiden kokonaisteho on 84 megawattia.  Voimalassa johdetaan Ala-Koitajoen vesi Palojärvestä tunnelia pitkin lähes Pielisen tasolla olevaan Jäsysjärveen. Voimalan putouskorkeus on 49 metriä. 
Voimalaitos valmistui vuonna 1955, ja sen arkkitehtisuunnittelun toteutti Alvar Aalto. Voimalan rakentamisen seurauksena Ala-Koitajoen keskivirtaama väheni noin 70 m³/s:sta noin 2 m³/s:iin.
Pamilon voimalaitoksen omistaa nykyisin Vattenfall Oy.
Maltaasi

Maltaasi (EC 3.2.1.20) on entsyymi, joka kuuluu elimistön disakkaridaaseihin yhdessä muun muassa laktaasin ja sakkaraasin kanssa. Maltaasi erittyy suolinesteeseen suoliston seinämän mikrovilluksista ja se pilkkoo maltoosia kahdeksi glukoosimolekyyliksi. Nämä monosakkaridit voivat siirtyä suoliston epiteelin läpi mikrovillusten hiussuoniin ja sieltä edelleen yleiseen verenkiertoon muualle elimistöön.
Alan Lloyd Hodgkin

Ura

Hodgkin opiskeli Trinity Collegessa Cambridgen yliopistossa vuosina 1932–1936. Vuosina 1937–1938 Hodgkin työskenteli New Yorkin Rockefeller-instituutissa Herbert Gasserin laboratoriossa ja oppi preparoimaan kalmarin jättiläisaksoneita Woods Holessa Kenneth Stewart Colen opastuksella. Hodgkin palasi Cambridgeen 1938 ja aloitti yhteistyön oppilaansa Andrew Huxleyn kanssa.
Heinäkuussa 1939 Hodgkin ja Huxley onnistuivat mittaamaan kalmarin jättiläisaksonin solunsisäisen sähköisen potentiaalin hermoimpulssin aikana. Merkittävin havainto oli, että solun sisäpuoli muuttuu hermoimpulssin aikana positiiviseksi ulkopuoleen nähden, kun taas lepotilassa sisäpuoli on negatiivinen. Aiemmin oli luultu, että hermoimpulssin aikana kalvojännite kohoaa vain nollaan mutta ei sen yli. Kokeet tehtin Plymouthin Meribiologisessa laboratoriossa (engl. Laboratory of the Marine Biological Association) Devonissa.
Toisessa maailmansodassa Hodgkin osallistui mikroaaltotaajuudella toimivan lentokonetutkan kehitystyöhön.
Sodan jälkeen Hodgkin palasi Cambridgeen tutkimus- ja opetustyön pariin. Hodgkinin, Huxleyn ja Katzin viiden artikkelin sarja Journal of Physiologyssa vuonna 1952 on muodostunut merkkipaaluksi hermofysiologiassa. Artikkeleissa kuvataan malli, jonka mukaan natrium- ja kaliumionit kulkevat hermoimpulssin aikana erillisiä reittejä pitkin solukalvon läpi. Malli ennakoi paitsi erillisten natrium- ja kaliumläpäisevien ionikanavien olemassaolon, myös jänniteherkkien ionikanavien neliosaisen rakenteen. Nämä löydettiin vasta myöhemmin.
Hodgkin sai Nobel-palkinnon vuonna 1963 yhdessä Andrew Huxleyn ja John Ecclesin kanssa. Hodgkin lyötiin ritariksi vuonna 1972 ja kutsuttiin Ansioritarikunnan jäseneksi seuraavana vuonna. Vuosina 1970–1975 Hodgkin oli Royal Societyn puheenjohtaja ja vuosina 1978–1984 Cambridgen Trinity Collegen johtaja.
Vuonna 1970 Hodgkin keskitti huomionsa näköaistin tutkimukseen Denis Baylorin tuotua hänen laboratorioonsa tekniikan, jonka avulla verkkokalvon valoaistinsoluista oli mahdollista tehdä solunsisäisiä mittauksia. Hodgkinin laboratoriossa Cambridgessa vuosina 1970–1988 tehdyt työt muodostivat perustan tietämykselle sauva- ja tappisoluissa tapahtuvasta fototransduktiosta eli valon muuntamisesta sähköisiksi signaaleiksi.

Yksityiselämä

Hodgkin oli vuodesta 1944 alkaen naimisissa Marion Rousin kanssa, joka oli vuonna 1966 Nobelin lääketieteen palkinnon voittaneen patologin Peyton Rousin tytär.
Stabat Mater (Poulenc)

Francis Poulenc sävelsi versionsa Stabat Materista vuonna 1950, ja se kantaesitettiin Strasbourgin juhlilla 1951. Sävellystyö oli vastaus taiteilija Christian Bérard'n kuolemaan; alun perin Poulenc harkitsi requiemin säveltämistä ystävälleen, mutta hän päätyikin Stabat Materiin palattuaan Mustan Madonnan pyhäkölle Rocamadouriin. Teoksen esittävät sopraanosolisti, sekakuoro ja orkesteri.
Stabat Mater otettiin hyvin vastaan Euroopassa, ja Yhdysvalloissa se sai New York Critics' Circle Awardin vuoden parhaana kuoroteoksena.
Panssarilaiva Väinämöinen

Rakentaminen

Väinämöinen tilattiin Crichton-Vulcanin telakalta Turusta. Sen köli laskettiin elokuussa 1929 ja alus laskettiin vesille 28. joulukuuta 1930. Alus valmistui 1932.

Aseistus

Aluksen järeimmät Bofors-tykit pystyivät ampumaan 225 kg:n painoisia kranaatteja 31 kilometrin päähän. Tulenjohdon ja tykkiasemien tähtäys- ja suuntauslaitteet olivat sähköisesti toisiinsa kytkettyjä, joten laitteiden lukemia sekä komentoja voitiin välittää ilman puheyhteyttä. Sähkömekaanisten tulenjohtolaitteiden lukemat välitettiin suoraan tykkitorneihin.

Palvelus

Väinämöinen osallistui toukokuussa 1937 Suomen edustajana Ison-Britannian kuninkaan Yrjö VI:n kruunajaisten sotalaivaparaatiin. 
Alus otti osaa talvisotaan lähinnä kiinteänä ilmatorjuntapatterina Turussa lisäten alueen ilmatorjuntavahvuutta olennaisesti. Jatkosodassa molemmat panssarilaivat kävivät muutaman kerran tulittamassa vihollisen tukikohtana olevaa Hankoa. Ainoa tulos oli tiettävästi yhden ammusvaraston tuhoutuminen. Tämäkin tulos saavutettiin vasta, kun maamaaliammuntaa varten kehitettiin rannikkotykistön 254 mm:n kranaateista erityisiä maamaalikranaatteja. Tästä seurasi monen viikon tauko ammunnoissa, koska uusille kranaateille piti laatia omat taulukkonsa eli laskea lentoajat eri etäisyyksille. 
Sisarlaiva Ilmarisen tuhouduttua Nordwind-operaatiossa 13. syyskuuta 1941 Väinämöinen kävi vielä kerran saman vuoden joulukuussa tulittamassa Hangon järeää rautatiepatteria, tosin tuloksetta. 
Tämän jälkeen perustettiin Osasto Väinämöinen ja alus siirtyi taustalle toimimaan vastustajan voimia ja huomiota sitovan fleet in being -periaatteen mukaisesti.
Ajatus olikin tehokas, sillä venäläiset pitivät panssarilaivaa tuhottavien kohteiden kärjessä sodan loppuun asti. Operaatio Uragan (ven. Hirmumyrsky) Kotkassa kesällä 1944 oli tähdätty nimenomaan Väinämöistä vastaan, mutta sen uhriksi joutuikin hiukan suurempi mutta paljon kevyemmin aseistettu saksalainen ilmatorjunta-alus Niobe. Alus upotettiin ja venäläiset väittivät pitkään upottaneensa Väinämöisen.

Sodan jälkeen

Jatkosodan päättymisen jälkeen Väinämöinen ei kiinnostanut venäläisiä, mutta 29. toukokuuta 1947 se myytiin 265 miljoonalla markalla Neuvostoliitolle. Väinämöinen laski Suomen lipun 5. kesäkuuta 1947 Pansiossa ja se siirrettiin NL:n laivastoon, jossa se sai uuden nimen, Vyborg, Viipuri. Alus palveli Punalaivastossa aluksi kuuden vuoden ajan Porkkalan vuokra-alueella.
1950-luvulla Vyborg modernisoitiin, mutta valmistelut aluksen poistamiseksi aloitettiin 1958. Välillä jopa ehdotettiin aluksen palauttamista Suomeen. Alus kuitenkin polttoleikattiin osiin vuonna 1966 Leningradin laivanpurkamistukikohdassa. Venäläisten laskelmien mukaan siitä saatiin n. 2 700 tonnia metalliromua.
M/S Ship I

Käyttöhistoria

Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1974 ja 10. helmikuuta 1975 alus sai nimen Railship I. Seuraavana päivänä alus luovutettiin Partenreederei m.s. "Railship I":n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle. Kotipaikaksi tuli Lyypekki. Railship I aloitti 15. helmikuuta liikennöinin junalauttana Saksan Travemünden ja Suomen Hangon välillä. Elokuussa 1979 alus oli pidennettävänä 27,18 metrillä A.G. Weserin telakalla Bremenissä Saksassa. Railship Oy AB osti aluksen 5. huhtikuuta 1994 ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotipaikaksi tuli Hanko. Vuonna 1995 alus siirtyi Travemünden ja Turun välille. Heinäkuussa 2001 Blue Admiral Group Ltd. osti aluksen ja rekisteröi sen Ship I -nimisenä Komorien lipun alle. Ship I saapui Alangiin Intiaan romutettavaksi 1. syyskuuta 2001.
E-Ville

Historia

Maahantuonnista kiinnostunut kauppatalouden opiskelija Ville Majanen oli 2000-luvun puolivälissä Hongkongissa vaihto-opiskelijana. Hän osti siellä työharjoittelussa ollessaan kolme nettikameraa, jotka hän myöhemmin myi Huuto.netissä kolme kertaa kalliimmalla. Majanen perusti Digi Electronics -nimisen verkkokaupan, joka ei kuitenkaan ottanut tuulta alleen. Vuonna 2006 hän perusti E-Villen, jonka myynti lähti nousuun konsultin avulla. Sen toimisto ja keskusvarasto sijaitsevat Kiinassa.