google/wiki40b huggingface dataset:
Julian Nagelsmann

Ura

Nagelsmannin oma pelaajaura oli varsin vaisu. Hän kuului hetken aikaa sekä TSV 1860 Münchenin että FC Augsburgin kakkosjoukkueisiin, mutta ei pelannut kummassakaan yhtään ottelua. Nagelsmannin ura päättyi lopulta polvivammoihin.
Nagelsmannin ensimmäinen valmentajapesti oli pelaajaskoutin pesti hänen vanhassa seurassaan FC Augsburgissa vuonna 2008. Vuonna 2013 hän toimi lyhyen aikaa TSG 1899 Hoffenheimin apuvalmentajana. Vuonna 2014 Nagelsmann johdatti saman seuran A-juniorit Saksan mestaruuteen. Lokakuussa 2015 Nagelsmann nimettiin Hoffenheimin edustusjoukkueen päävalmentajaksi kaudelle 2016–2017, mutta hän nousikin virkaan jo helmikuussa 2016 Huub Stevensin siirryttyä sivuun sydänongelmien takia. Näin ollen Nagelsmanninsta tuli Bundesliigan historian nuorin päävalmentaja. Naglesmann tuli joukkueen peräsimeen vaikeassa tilanteessa, kun Hoffenheim oli juuttunut putoamiskamppailuun. Keväällä joukkueen peli piristyi ja Nagelsmann luotsasi Hoffenheimin viiden ottelun tappiottomaan putkeen. Lopulta pistesaalis riitti turvaamaan sarjapaikan pisteen erolla karsintaviivaan. Kaudella 2016–2017 Nagelsmannin joukkue onnistui erinomaisesti, vaikka tasapelit verottivatkin pistesaalista. Joukkue hävisi ensimmäisen ottelunsa Bundesliigassa vasta 28. tammikuuta RB Leipzigille. Kaiken kaikkiaan Hoffenheim hävisi vain neljä Bundesliiga-ottelua ja voitti kauden aikana myös mestarijoukkue FC Bayern Münchenin. Lopulta Nagelsmannin joukkue sijoittui Bundesliigassa neljänneksi, mikä oli seuran historian paras saavutus. Saksan urheilutoimittajien liitto valitsi Nagelsmannin kesällä 2017 vuoden parhaaksi jalkapallovalmentajaksi.
Kaudella 2017–2018 Nagelsmann teki edelleen vahvaa työtä Hoffenheimissa. Joukkue paransi historiallista Bundesliiga-sijoitustaan yhdellä, kun se oli paremman maalieron liigassa kolmas ennen Borussia Dortmundia. Hoffenheim pelasi erityisen vahvan loppukauden, sillä se hävisi vain yhden kauden 11 viimeisestä ottelustaan. Saksan cupissa joukkue putosi jo 2. kierroksella SV Werder Bremenille. Mestarien liigassa tie katkesi jo karsintoihin, kun Liverpool FC oli vahvempi yhteismaalein 6–3. Eurooppa-liigassa Hoffenheim voitti vain yhden ottelun ja putosi lohkonsa viimeisenä pudostuspeleistä. Kesällä 2018 kerrottiin, että Nagelsmann siirtyy RB Leipzigin päävalmentajaksi kauden 2018–2019 jälkeen. 19. tammikuuta 2019 Nagelsmann toimi päävalmentajana 100. Bundesliiga-ottelussaan, kun Hoffenheim hävisi Bayern Münchenille 3–1. Nagelsmannista tuli 31-vuotiaana nuorin päävalmentaja, joka on valmentanut joukkuetta sadassa Bundesliiga-ottelussa.
Anatomis-terapeuttis-kemiallinen lääkeluokitus

Anatomical Therapeutic Chemical Classification System eli Anatomis-terapeuttis-kemiallinen lääkeluokitus on WHO:n ylläpitämä kansainvälinen, lähinnä lääkkeiden käytön tutkimusta varten luotu luokitusjärjestelmä. Lääkkeitä luokitellaan anatomisen vaikutuskohdan, indikaation ja kemiallisen vaikutuksen mukaan. Lääkelaitos huolehtii luokituksen suomenkielisestä käännöksestä ja luokitus päivitetään kerran vuodessa.
ATC-luokitusta edelsi AT-luokitus. AT-luokituksessa lääkkeet jaetaan eri elinjärjestelmiin tai solukokonaisuuksiin liittyviin
pääryhmiin, jotka puolestaan jaetaan terapeuttisiin alaryhmiin.

Luokitus

ATC-luokituksessa lääkkeet jaetaan viiteen eri tasoon, joista ensimmäinen jaetaan edelleen 14 pääryhmään. Toinen ja kolmas taso ovat terapeuttisia/farmakologisia alaryhmiä. Neljäs taso ilmaisee joko farmakologisen, kemiallisen tai terapeuttisen ryhmän, johon lääke kuuluu. Viides taso yksittäisen kemiallisen aineen tai yhdistelmävalmisteen aineyhdistelmän.
Yö (maalaus)

Yö on modernistitaiteilija Edwin Lydénin (1879-1956) öljyvärein kankaalle maalaama teos vuodelta 1923. Kooltaan se on 32,2×43,2 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen vuonna 1992.
Lydén sovelsi Yö-maalaukseen abstraktia kubismia. Hän havainnoi luonnonmuotoja ja kuvasi niiden kosmista kokemista lähinnä tunteen avulla. Kyse on ei-esittävästä maalauksesta, jonka pääväri on sininen.
Lydén opiskeli Saksassa Münchenissä jo ennen ensimmäistä maailmansotaa ja taas uudelleen vuosina 1918–1819. Tällöin hän kiinnostui tunneilmaisua korostavasta ekspressionismista. Hän tutustui siellä muun muassa Paul Kleehen ja Reiner Maria Rilkeen sekä myös Oskar Kokoschkan ja Kurt Schwittersin taiteeseen. Suomessa hän seurasi tapahtumia Der Sturm -lehdestä.
HOS

HOS oli kroatialaisen äärioikeistolaisen Hrvatska Stranka Prava (HSP) -puolueen sotilaallinen siipi Jugoslavian hajoamissotien alkuvaiheissa. Puolisotilaallisen HOS:n ja Kroatian kansalliskaartin välillä oli suuria kahnauksia. Dobroslav Paraga, HSP:n johtaja pidätettiin marraskuussa 1991. HPS/HOS:ta pidetään toisen maailmansodan aikaisen ustashan seuraajana. Ustasha terrorisoi ja tappoi Kroatian juutalaisia ja Serbian ortodokseja tavalla jota natsitkin kauhistelivat. HOS ei käyttänyt aseistettuja panssariajoneuvoja kuten Kroatian kansalliskaarti ZNG, sen kilpailija. HOS teki sissi-iskuja ja jalkaväkihyökkäyksiä serbisissejä ja Jugoslavian liittoarmeijaa vastaan sekä puolusti joitakin Kroatian kyliä.
Gliese 436 b

Löytäminen

Gliese 436b:n löysivät vuonna 2004 yhdessä Carnegie Institute of Washingtonin ja University of California, Berkeleyn planeettojen etsimistä varten perustetun tiimin Paul Butler ja Geoffrey Marcy. Yhdessä 55 Cancri e:n kanssa Gliese 436b oli ensimmäinen Neptunuksen kokoluokkaa oleva, aurinkokunnan ulkopuolelta löydetty planeetta.

Planeetan fyysiset ominaisuudet

Planeetta kiertää emotähden vain vajaassa 3 vuorokaudessa, ja kiertorata sijoittuu noin 4 miljoonan kilometrin päähän tähdestä. Lähellä tapahtuva kiertäminen nostaa planeetan pintalämpötilan 300 celsiusasteeseen, ja yli 22-kertainen maan massa nostaa paineen planeetan pinnalla suureksi. Ylikulkujen ansiosta on saatu määritettyä myös planeetan läpimitta ja sen perusteella planeetan keskitiheys on melko alhainen. Tämän perusteella tutkijat arvelevat, että planeetta olisi osittain tai kokonaan veden peitossa, ja sen ympärillä saattaa olla ohut, vedystä ja heliumista koostuva ilmakehä. Mikäli näin on, kyseessä olisi ensimmäinen havainto niin kutsutusta valtameriplaneetasta. Suuren paineen ansiosta planeetan vesi ei kuitenkaan ole nestemäistä tai höyrysty kokonaan, vaan veden olomuoto on lähellä "kuumaa jäätä".
Darjeeling Himalayan Railway

Darjeeling Himalayan Railway on Indian Railways -rautatieyhtiön kapearaiteinen rautatie Siligurista Darjeelingiin Länsi-Bengalin osavaltiossa, Intiassa.
Rata on yhteensä 88,48 kilometriä pitkä ja sen varrella on päätepysäkkien lisäksi 11 rautatieasemaa, joista 2 258 metrin korkeudessa oleva Ghum on radan korkeimmalla ja maailman toiseksi korkeimmalla sijaitseva rautatieasema. Rautatie kulkee vuoristoisessa maastossa ja sille ovat tyypillisiä monet tiukat kurvit – 73 prosenttia koko radan pituudesta koostuukin mutkista.
Darjeelingin rautatie valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1999 toisena rautatienä Itävallan Semmeringin rautatien jälkeen. Nykyään Darjeelingin rautatie muodostaa maailmanperintökohteen yhdessä toisen Intian vuoristorautatien Nilgiri Mountain Railwayn kanssa.

Historia

Normaalilevyinen rautatie Siliguriin Kalkutasta valmistui vuonna 1878. Himalajan juurella sijaitseva Siliguri oli yhdistetty Darjeelingiin tiellä, jota pitkin hevosten vetämät vaunut kulkivat. Teeteollisuus oli jo tuolloin noussut merkittäväksi tekijäksi Darjeelingin alueella ja tie ei olisi pystynyt selviämään kasvavasta liikenteestä.
Eastern Bengal Railway Companyn asiamies Franlin Prestige lähestyi hallitusta ja ehdotti rautatien rakentamista Darjeelingiin. Ehdotus hyväksyttiin vuonna 1879, kun Bengalin varakuveröörin Ashley Edenin muodostama komitea oli antanut positiivisen mielipiteen asiasta. Rautatien rakennustyöt aloitettiin jo samana vuonna. Noin 51 kilometrin pituinen osuus Siligurista Kurseongiin avattiin 23. elokuuta 1880 ja koko radan viralliset avajaiset olivat 4. heinäkuuta 1881. Myöhemmin rataan on tehty monia muutoksia sen kaltevuuden helpottamiseksi.
Luonnonmullistuksista, kuten vuoden 1897 maanjäristyksestä ja vuoden 1899 sykloonista, huolimatta Darjeelingin rautatie jatkoi kehittymistään uusilla radan laajennuksilla ja matkustaja- sekä rahtimäärät kasvoivat jatkuvasti. Myöhemmin bussiliikenteestä tuli kuitenkin vakavasti otettava kilpailija rautatielle. Toisen maailmansodan aikana rautatie oli merkittävä sotilaiden ja varusteiden kuljettamisessa Darjeelingin ja Ghumin ympäristöön.
Intian itsenäistymisen jälkeen rautatie sulautettiin Indian Railwaysiin. Vuonna 1962 rataa pidennettiin kuudella kilometrillä New Jalpaiguriin, jossa se yhdistettiin uuteen leveäraiteiseen rautatiehen.
Mathias Lauda

Ura

Lauda aloitti uransa vuonna 2002 Formula Nissan 2000 -sarjassa. Hän ajoi myös kahdessa kilpailussa Saksan Formula Volkswagenissa ja yhdessä kilpailussa Espanjan Formula 3:ssa. Hän siirtyi World Series Lightiin vuodeksi 2003, tallinaan Vergani, ja siirtyi sen jälkeen vuodeksi 2004 Euro 3000 -sarjaan. Myöhemmin vuonna 2004 Lauda ajoi Formula 3000:ssa koko kauden CMS-tallissa. 
Lauda siirtyi GP2-sarjaan kaudeksi 2005. Hän ajoi myös A1 Grand Prix -sarjassa ja edusti Itävallan autokuntaa. Jäätyään ilman juuri minkäänlaista menestystä yksipaikkaisista Lauda siirtyi ajamaan koppiautoja. Vuodesta 2006 lähtien hän oli ajanut Mercedes-Benziä DTM:ssä. Hän osallistui lisäksi kaudella 2008 Speedcar Seriesiin. 
Vuosina 2010-2011 Lauda kilpaili Porsche Supercup-sarjassa. Vuonna 2012 hän ajoi FIA GT1 Championship -sarjaa. Vuonna 2014 Lauda kilpaili NASCARin eurosarjassa sekä neljä kilpailua ADAC GT Masters -sarjassa.
Kaudesta 2015 lähtien Lauda kilpailee FIA World Endurance Championship -sarjassa GT Am -luokan Aston Martinilla.

Tuloksia

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
Ukselmapää

Ukselmapää on tunturi Saariselällä, Urho Kekkosen kansallispuiston alueella. Sen maasto on verrattuna Sokostiin tasaista ja helppokulkuista. Ukselmapään lähellä sijaitsevia muita tuntureita ovat Lumipää, Suppukotavaara, Sollanpää, Hattupää ja Ruopimapäät. Tunturin koillispuolella on Muorravaarakan laakso. Ukselmapään lähellä sijaitsee myös Sarviojan laakso. Tunturin lähistöllä on paljon kuruja, kuten Ukselmakuru ja Pirunportti.
Navaronen tykit

Juoni

Kaksi Navaronen saarella sijaitsevaa erittäin tehokasta saksalaista tykkiä valvoo Kreikan edustalla kulkevaa meriliikennettä. Koska tykeille on rakennettu bunkkerikompleksi vuorenrinteeseen, niitä ei voi tuhota ilmahyökkäyksen avulla. Kuudesta liittoutuneiden sotilaasta muodostuva joukko lasketaan saarelle. Heidän tulee ottaa yhteys paikallisiin partisaaneihin ja yrittää räjäyttää tykit ennen kuin britit ehtivät toteuttaa alueella kaavaillun laivasto-operaation.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu Navaronen tykkejä sujuvaksi ja vauhdikkaaksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Graciela Rivera

Graciela Rivera (17. huhtikuuta 1921 Ponce – 17. heinäkuuta 2011) oli puertoricolainen oopperalaulaja, äänialaltaan koloratuurisopraano.
Rivera kasvoi kahdeksanlapsisessa perheessä. Hänen isänsä oli pastori Gonzálo Salvador Rivera ja äitinsä Enriqueta Padilla. Rivera aloitti laulamisen pienenä lapsena ja meni Juilliard Schooliin, jossa sai toisena vuonna opintojen kustannukset kattaneen stipendin. Vuonna 1941 Rivera meni naimisiin yhdysvaltalaissotilas Joseph Zumchakin kanssa; Zumchakista tuli yksi Riveran uran suurista tukijoista. Vuonna 1950 Rivera esiintyi Rooman Teatro dell'Operassa Sevillan parturin esityksessä, joka innoitti paavi Pius XII:n kutsumaan Riveran Vatikaaniiin.
4. helmikuuta 1952 Rivera esiintyi ensimmäisenä puertoricolaisena Metropolitan-oopperassa, jossa hänet nähtiin Lucia di Lammermoor -oopperan nimiroolissa. Tätä debyyttiä seurasivat esiintymiset muiden muassa Carnegie Hallissa, Radio City Music Hallissa ja Madison Square Gardenissa. Vuonna 1952 arkkipiispa Luis María Martínez kutsui Riveran esiintymään Meksikoon Guadalupen neitsyen basilikan kuoron kanssa ensimmäisenä naisena sitten sen perustamisen 1553. Rivera esiintyi myös radiossa ja televisiossa. Hän oli mukana perustamassa oopperayhtiötä Puerto Ricolla, toimi professorina Hostos Community Collegessa 15 vuoden ajan ja piti itsensä mukaan nimettyä workshopia. Riveran aviomies laati tästä elämäkertateoksen (1990).
Rivera kuoli 90-vuotiaana. Hänen miehensä ja sisaruksensa olivat jo kuolleet ennen häntä, mutta muistamaan jäi muiden muassa tytär Ginny Soto.
Pitäjäntie

Pitäjäntie (ruots. sockenväg) oli Ruotsin vanhan lainsäädännön käyttämä nimitys sellaisesta maantiestä, joka hyödytti pääasiassa pitäjää. Siksi sen rakentaminen ja ylläpito oli pitäjän asukkaiden velvollisuus. Eikä siis läänin tai kihlakunnan asukkaiden kustannettava tai tehtävä työ. Lainsäädäntö jakoi valtakunnallisesti vähemmän merkittävät yleiset maantiet kihlakunnanteiksi ja pitäjänteiksi. Sinänsä niiden erottaminen toisistaan oli käytännössä vaikeaa eikä jakoa noudatettukaan johdonmukaisesti. Ruotsin vuoden 1891 tielaki ei enää käyttänytkään näitä nimityksiä, vaan se otti käyttöön käsitteen paikallistie (bygdeväg), joka voi olla joko pitäjäntie tai kihlakunnantie. Nimitys pitäjäntie jäi Ruotsissa pois virallisesta käytöstä 1934.
Suomen vuoden 1927 tielaki käytti yleisistä teistä nimityksiä maantie, kunnantie ja kylätie. Tielain kumosi laki yleisistä teistä (243/1954), joka tuli voimaan vuoden 1958 alussa.
Majajärvi (Parkano)

Maantietoa

Järven pituus on 1,4 kilometriä, leveys 1,0 kilometriä ja sen pinta-ala on 46 hehtaaria. Se sijaitsee 8,5 kilometriä Parkanon kirkolta luoteeseen. Siihen laskee pohjoisesta Ritajoki, joka on Iso Ristiharjunlammen, Liejulammen, Vähä Ristiharjunlammen ja Valkeisen yhteinen laskujoki. Myös Korianiemenkankaan suot laskevat järveen idästä ja Saukonsuon ojat luoteesta. Järven oma laskujoki lähtee Jaskarinniemen länsipuolelta ja se laskee 1,1 kilometrin pituisena lasketun Keskisenjärven läpi Vuorijärveen. Järvi on järvenlaskun seurauksena hyvin matala ja sen länsipuolisko on ruohottumassa umpeen. Rantaviivan pituus on 4,2 kilometriä. Se on pääasiassa kangasmaastoa, mutta länsi-, etelä- ja kaakoiskulmassa on peltomaata. Pohjosrannalla on kaksi kosteikkoa. Pohjoisrannassa on saarimainen niemi, jossa sijaitsee vapaa-ajan asunto. Se oli vielä vuoden 1959 peruskartassa Heinäkari niminen saari. Rannoilla on kaksi muuta vapaa-ajan asuntoa ja viisi maatilaa. Seututie 274 ohittaa järven eteläpuolelta ja yhdystie 13325 ohittaa sen itäpuolelta.

Historiaa

Jo vuonna 1869 haettiin lupaa suorittaa Vuorijärven kylällä Majajärven, Hanhijärven ja Vuorijärven välisten kanavien perkaus ja kunnostus. Hanke näiden järvien vedenpinnan laskemiseksi on siten täytynyt alkaa aiemmin. Samaa tehtiin vielä 1926, jolloin kanavia anottiin kunnostettavaksi. Vuonna 1929 suoritettiin Majajärven ja Vuorjärven kylien vesijättömaiden jako.
Järvenlaskun vaikutuksia voi seurata vertailemalla nykykarttaa 1850-luvun jälkeen tehtyä pitäjänkarttaan. Siinä vedenpinnan korkeuden sääntelyllä oli vain vähn vaikutusta rantaviivan muotoon ja se seuraa melko hyvin nykykarttojen 145 metrin korkeuskäyrää. Joissakin kohdissa huomaa, että aivan niin korkealla järven vedenpinta ei ole ollut, joten vedenpintaa on laskettu vain hieman yli metrin. Keskellä järveä sijaitsi tuolloin pieni saari, joka on nykyään suurentunut ja kantaa nimeä Heinäkari. Pitäjänkartassa ol luoteisosaan ja itärantaan merkitty tulvarantoja. Lounaisrantaan, pohjoisrantaan ja eteläiseen niemeen oli raivattu rantaniittyjä. Ainoat maatilat olivat silloin Majamaa pohjoisrannalla ja Poikeuksen torppa itärannan tuntumassa. Majajärven laskuoja oli hyvin lyhyt ja se laski Keskisenveteen ("Keskinenvesi"), joka oli Vuorijärven suuri lahti.
Keitele (järvi)

Laskuväylät ja kanavat

Keiteleen ja 21 metriä alempana sijaitsevan Päijänteen välillä on viisi kanavasulkua: Paatela, Kapeenkoski, Kuusa, Kuhankoski sekä Vaajakoski. Tämä 45 kilometriä pitkä reitti kulkee Mämmenkosken ja Äänekosken kautta Kuhnamoon ja edelleen Vatianjärven, Saraveden ja Leppäveden kautta Päijänteeseen. Keiteleen ja 4,1 metriä alempana olevan Konneveden välillä on 980 metriä pitkä Neiturin kanava. Kummassakin koskessa on padot, Mämmenkoskessa säännöstelypato, Ääneskoskessa voimalaitospato, jonka kautta juoksutus on lähinnä tapahtunut.

Sisävesilaivat

Laivaliikenne oli ollut Keski-Suomessa tärkeä liikennemuoto 1920-luvulla, mutta 1930-luvulla se taantui. Keiteleellä laivat Viitasaari ja  Ylä-Keitele kuljettivat vuonna 1925 yli 27 000 matkustajaa mutta vuonna 1938 enää 9 600 matkustajaa. Sota ja auto- ja polttoainepula antoi laivaliikenteelle jatkoajan – vuonna 1944 laivat kuljettivat Keiteleellä yli 45 000 ja vuonna 1945 lähes 50 000 matkustajaa. Luvut olivat Keiteleen laivaliikenteen ennätyksiä. Autoistumisen päästyä taas vauhtiin laivaliikenteen kannattavuus heikkeni. Vuonna 1948 kuljetettiin enää vajaat 15 000 matkustajaa ja Viitasaaren Höyrylaiva Osakeyhtiö lopetti toimintansa. Nykyään Keiteleellä on ajoittain turistiliikennettä.

Ylä-Keiteleen Natura-alue

Viitasaaren kirkonkylän pohjoispuolella on erillinen Ylä-Keiteleen järviallas. Se muodostaa 3 641 hehtaarin kokoisen Natura 2000 -ohjelmaan kuuluvan suojelualueen. Ylä-Keiteleen Pihkurinselkä on karu, valtakunnallisesti merkittävä selkävesi, jonka rannat ovat suurelta osin rakentamattomia. Suojelualue käsittää noin seitsemän kilometriä mannerrantaa ja useita kookkaita saaria, pieniä saaria sekä luotoja. Sadinsaari, Marjosaari, Kalliosaaret ja Ukonniemen kärki sijaitsevat erillään muusta alueesta. Rannat ovat vaihtelevia ja maisemallisesti edustavia. Alueen kasvillisuus on pääasiallisesti karua ja lajistollisesti vähäistä. Leimallisia ovat rantoja kiertävät rantakalliot sekä lahtien luhdat ja rantaniityt. Alueen pohjoisosassa suojelualueeseen kuuluu useita maisemallisesti ja luonnonarvoiltaan tärkeitä niemenkärkiä. Maisemallisesti edustavia niistä ovat esimerkiksi Vehkoosaaren eteläkärjet, Palkonniemi ja Luodeniemi. Jurvansaaren kärjessä on tulvavaikutteista koivikkoa, jossa on siellä täällä lahoa lehtipuuta pökkelöinä ja maahan kaatuneina.
Jalkaväkirykmentti 25 (jatkosota)

Perustaminen

Rykmentti perustettiin Kymenlaaksossa 18. kesäkuuta 1941 pääosin Anjalan, Sippolan, Iitin, Jaalan ja Valkealan miehistä.

Komentaja(t)

Rykmentin komentajaksi tuli everstiluutnantti Ilmari Pallari, joka joutui väistymään 20. kesäkuuta 1944 komentajan tehtävistä, kun hän joutui 4. divisioonan komentajan Pietari Autin hampaisiin. Seuraajakseen hän sai Jalkaväkirykmentti 5:n pataljoonan komentajan Auno Kuirin, joka ei nauttinut Piikissä miesten suosiota.

Rykmentin taistelut

Rykmentti taisteli jatkosodan alussa Nuijamaalta Viipuriin ja oli purkamassa Sommeen suurmottia. Rykmentti siirrettiin Itä-Karjalaan, jossa se koki kovia verisissä Villavaaran taisteluissa. Piikkirykmentti jatkoi etenemistä aina Karhumäkeen ja sieltä Hiisjärvelle koviin taisteluihin. JR 25 oli asemasodan ajan asemissa Seesjärven ja Maaselän alueella. Kesäkuussa Piikkirykmentti oli matkalla Syvärille, kun suurhyökkäys Kannaksella alkoi ja rykmentti vietiin Kannakselle. Pataljoonat purettiin Kämärällä 16. kesäkuuta 1944, josta marssien siirtyivät Kaukjärvi-Mikkeljärvi kannakselle. Rykmentti koki siellä kovia jääden mottiin, josta pitkin metsiä miehet vaelsivat uusiin asemiin Talin maastoon. Taistelut jatkuivat Tali-Karisalmi-Ihantala alueella sodan loppuun asti. Rykmentti kotiutettiin 4. marraskuuta 1944 mennessä Kymenlaaksossa.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen miehet kokoontuivat rykmentin perustamispäivänä 18. kesäkuuta Kouvolassa. Tilaisuuteen kuului mm.seppeleen laskut ja ohimarssi, jonka otti vastaan aina kuolemaansa asti eversti Ilmari Pallari. Myöhemmin ohimarssi on jäänyt ja tilaisuudessa vain seppeleen laskut mm. Pallarin haudalla.
Lassi Laakso

Ura

Laakso pelasi jääkiekkoa HC Luganon A-junioreissa vuosina 2000–2003. Ensimmäisen kerran hän pelasi Luganon edustusjoukkueessa kaudella 2002–2003, tosin vain yhden pelin. Kaudeksi 2003–2004 Laakso siirtyi Nationalliga A:n HC Servette Genèveen, jossa hän pelasi 27 ottelua. Syksyllä 2004 hän siirtyi Nationalliga B:n EHC Churiin, jossa pelasi ainoastaan yhden kauden. Kaudella 2005–2006 Laakso pelasi HC La Chaux-de-Fondsissa, jonka jälkeen hän pelasi kolme kautta Nationalliga B:n HC Martignyssä. Kauden 2008–2009 Laakso pelasi EHC Baselissa.
HMS Invincible (1869)

Palvelus

Alus siirrettiin vuonna 1901 Sheernessiin hävittäjälaivueen emälaivaksi ja se nimettiin vuonna 1904 HMS Erebukseksi. Alus siirrettiin vuonna 1906 Portsmouthin koulutuskeskukseen, jolloin se nimettiin HMS Fisgard II:ksi. Alus upposi 17. syyskuuta 1914 myrskyssä Portland Billin edustalla, kun sitä oltiin hinaamassa Portsmouthista Scapa Flow'hun vastaanottoalukseksi. Aluksella olleista 64 miehistönjäsenestä kaksikymmentäyksi sai surmansa onnettomuudessa.
Heksakloorisyklopentadieeni

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa heksakloorisyklopentadieeni on keltaista tai vihertävää pistävänhajuista nestettä. Yhdiste liukenee veteen vain hieman. Syklopentadieenin tavoin heksakloorisyklopentadieeni reagoi helposti dieeninä Diels–Alder-reaktioissa.

Valmistus ja käyttö

Heksakloorisyklopentadieeniä valmistetaan klooraamalla syklopentadieeniä kolmivaiheisella prosessilla. Ensimmäisessä vaiheessa syklopentadieeni kloorataan tetrakloorisyklopentadieeniksi noin 50 °C:n lämpötilassa. Tämä yhdiste reagoi kloorin kanssa fosforipentakloridin tai arseenitrioksidin katalysoimana 175–250 °C:n lämpötilassa oktakloorisyklopentaaniksi. Oktakloorisyklopentaanista saadaan heksakloorisyklopentadieeniä dehydrokloorauksella.
Heksakloorisyklopentadieeniä käytetään erityisesti kloorattujen hyönteismyrkkyjen kuten aldriinin, dieldriinin, heptakloorin, klordaanin ja klordekonin valmistamiseen. Monet näistä ovat nykyään kiellettyjä, minkä vuoksi heksakloorisyklopentadieenin käyttö on vähentynyt. Yhdistettä käytetään myös polymeerien palonestoaineiden kuten bis(heksakloorisyklopentadieno)syklo-oktaanin, klorendiinihapon ja klorendiinianhydridin valmistamiseen.
An Pierlé

An Pierlé, oikealta nimeltään An Miel Mia Pierlé, (s. 1974) on belgialainen pianisti ja laulaja-lauluntekijä. Hänellä on klassisen pianon koulutus, mutta hän kertoo inhonneensa tätä koulutusta. Hän on opiskellut antwerpeniläisessä Studio Herman Teirlinck -taidekoulussa, jota käydessään hän teki ensimmäisen sooloprojektin omilla lauluillaan, joita hän itse säesti pianolla. Belgiassa Pierlé tuli kuuluisaksi 1996 osallistuessa Humo's Rock Rallyyn omalla versiollaan kappaleesta Are Friends Electric.
Pierlén musiikki on pääasiassa alternative rockia, jota ei kuitenkaan hallitse pianosäestys, vaan Pierlé on levyillään keskittynyt laulamiseen.
Hitukääpiökoi

Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuinen perhonen on väriltään tasaisen kellertävän ruskeanharmaa, hieman kiiltävä ja sen siipien kärkiväli on 3,9–4,6 mm. Etusiiven kärkiosassa siipisuomut ovat tummakärkisiä. Siipiripset ovat yksivärisen ruskeat. Päälaella on koiraalla kellertävä, naaraalla ruskehtava tupsu. Tuntosarvet ovat pituudeltaan puolet etusiiven pituudesta ja niiden tyvessä on valkoinen suomutupsu.
Toukka on väriltään vihreä.

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys yltää Länsi- ja Keski-Euroopasta Keski-Venäjälle. Se on Etelä- ja Keski-Suomessa yleinen, mutta hyvin pienen koon takia itse perhosta on vaikea löytää. Levinneisyyden pohjoisraja ulottuu Pohjois-Pohjanmaalta Pohjois-Karjalaan, mutta pohjoisempaakin on yksittäishavaintoja. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta kesäkuun loppuun.

Elinympäristö ja elintavat

Kosteissa metsiköissä elävä perhonen. Naaras munii lehden alapinnalle ja toukka elää heinä-elokuussa lehtimiinaajana kovertaen vähitellen levenevää käytävää, yleensä lehden reunoja pitkin, joskus lehtisuonia pitkin. Käytävä on leveimmillään noin 2 mm levyinen ja ulostevana jatkuu koko miinan pituudelta.

Ravintokasvi

Toukka elää kotipihlajan (Sorbus aucuparia) ja ilmeisesti muutamien muiden ruusukasvien lehtien sisällä