google/wiki40b huggingface dataset:
Vartiotorni-seura

Historia

Ensimmäisen Vartiotorni-seuran yhdistyksistä perusti Yhdysvalloissa vuonna 1881 Charles Taze Russell. Hänet tunnetaan Raamatuntutkijat-nimisen uskonnollisen liikkeen perustajana. Yhdistyksen nimi oli tuolloin Zion's Watch Tower Tract Society eli Siionin Vartiotorni ja Traktaattiseura ja sen tarkoitus oli julkaista uskonnollista kirjallisuutta. Russellista tuli Vartiotorni-seuran sihteeri-rahastonhoitaja ja sittemmin sen toinen presidentti.
Raamatuntutkijoiden liikkeen ajauduttua sisäisiin ristiriitoihin ja hajaannukseen vuonna 1917 silloinen Vartiotorni-seuran presidentti, Joseph F. Rutherford, onnistui saamaan täyden vallan Vartiotorni-seurassa erottamalla hänen kanssaan eri mieltä olevat yhdistyksen johtokunnan jäsenet . Myöhemmin Rutherfordin johtamat raamatuntutkijat erottautuivat muista raamatuntutkijoiden ryhmistä Jehovan todistajat -nimiseksi uskonnolliseksi liikkeeksi. Vartiotorni-seura julkaisutoimintoineen jäi näin lopulta Jehovan todistajat -liikkeen haltuun.
Pennsylvaniassa ja New Yorkissa rekisteröityjen Vartiotorni-seuran yhdistysten johtokuntaan kuului vuoteen 2000 asti Jehovan todistajien hallintoelimen jäseniä. Tuolloin kuitenkin ilmoitettiin, että hallintoelimen jäsenten ei tarvitse enää varsinaisesti olla yhdistysten johtokuntien jäseniä. Nykyään yhdistystoimintaan vivahtava termi "Vartiotorni-seura" on Jehovan todistajien kielenkäytössä vanhahtava, ja mieluummin käytetään termiä "Järjestö" tarkoittamaan kaikkia saman, yhteisen päämäärän jakavia rekisteröityjä uskonnollisia yhdyskuntia ja muita oikeussubjekteja.

Yhdysvalloissa rekisteröidyt yhdistykset ja yhtiöt

Jehovan todistajilla on Yhdysvalloissa useita organisaatioita, jotka hoitavat erilaisia tehtäviä.
Alex Rodriguez

Alexander Emmanuel Rodriguez (s. 27. heinäkuuta 1975 Manhattan, New York), yleisesti tunnettu lempinimellä ”A-Rod”, on yhdysvaltalainen uransa lopettanut baseballpelaaja, joka pelasi 22 kautta Major League Baseball (MLB) -sarjassa. Rodriguezia pidetään yhtenä baseballin historian parhaana pelaajana. Hän edusti suurimman osan urastaan New York Yankeesia, mutta pelasi myös Seattle Marinersissa ja Texas Rangersissa. Hänen pelipaikkansa oli polttaja ja kolmospesämies.
Rodriguez varattiin ensimmäisenä vuoden 1993 varaustilaisuudessa Marinersiin, jonka paidassa hän teki MLB-debyyttinsä 18-vuotiaana kaudella 1994. Hän jätti Marinersin kauden 2000 jälkeen liittyäkseen Rangersiin 10 vuoden ja 252 miljoonan dollarin sopimuksella, joka oli urheiluhistorian siihen mennessä suurin. Hän siirtyi vaihtokaupassa Yankeesiin ennen kautta 2004, ja siirtyi polttajasta kolmospesämieheksi Derek Jeterin ollessa Yankeesin polttaja. Kauden 2007 jälkeen hän teki uuden 10 vuoden sopimuksen, arvoltaan 275 miljoonaa dollaria.
Sports Illustrated paljasti helmikuussa 2009 Rodriguezin antaneen positiivisen dopingnäytteen vuonna 2003. Myöhemmin Rodiguez myönsi käyttäneensä dopingia vuosina 2001–2003. Rodriguez tuomittiin 211 ottelun pelikieltoon elokuussa 2013 kiellettyjen aineiden käytöstä.
Rodriguez pelasi viimeisen ottelunsa 12. elokuuta 2016. Uransa päätyttyä hän on toiminut urheiluselostajana.
Saksanturilas

Tuntomerkit

Naarailla on koiraisiin verrattuna lyhyemmät liuskat tuntosarvissa.

Levinneisyys

Saksanturilaat elävät lehtimetsissä. Lajia ei tavata luonnonvaraisena Suomessa. Kuitenkin joitakin saksanturilasyksilöitä on kulkeutunut Suomeen tuontitavaroiden mukana. 1900-luvun alussa laji oli Ruotsissa hyvin yleinen ja niitä tapettiin silloin paljon, koska siitä sai vastineeksi rahaa.

Elintavat

Turilaat syövät lehtiä. Toukat syövät monien eri kasvien juuria, ja niitä pidetään viljelykasvien tuholaisina. Toukat elävät yleensä maassa neljä vuotta ennen koteloitumistaan.
Nauha (voimisteluväline)

Nauha on yksi vanhimmista rytmisen kilpavoimistelun välineistä. Se on kepin päässä oleva kuusi metriä pitkä silkkinen nauha. Juniorit käyttävät joskus myös viisimetristä nauhaa. Sen leveys on 4-6 cm ja paino 35 grammaa. Keppi on ainakin sentin levyinen ja 50-60 cm pitkä. Sitä voi käyttää erilaisissa esityksissä.
Hermano

Historia

Hermano perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1998 useiden eri muusikoiden sivuprojektina. Alkuperäinen kokoonpano koostui laulaja John Garciasta (Kyuss, Unida), basisti Dandy Brownista (Orquesta del Desierto), rumpali Steve Earlesta (Afghan Whigs) ja kitaristeista Mike Callahan (Earshot, Disengage) ja David Angstrom (Banger, Supafuzz, Black Cat Bone, Devil May Care). Kaikki yhtyeen jäsenet asuvat eri kaupungeissa ja nauhoittavat sen takia osuutensa levyille erikseen.
Keväällä 1999 Hermano aloitti ensimmäisen albuminsa nauhoitukset. Albumi oli valmis julkaistavaksi talvella 2000, mutta erinäisistä sopimusteknisistä asioista johtuen albumin julkaiseminen viivästyi lähes kaksi vuotta. Viimein, vuonna 2002 Teepee Records julkaisi yhtyeen debyyttialbumin Only a Suggestion. Albumi sisälsi kahdeksan kappaletta, ja sen vastaanotto niin fanien kun kriitikoidenkin osalta oli hyvä.
Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 2004 he tekivät levytyssopimuksen hollantilaisen Suburban Records -levy-yhtiön kanssa ja julkaisivat Dare I Say -albumin. Albumin kappaleesta My Boy julkaistiin myös musiikkivideo. Albumi äänitettiin ilman Mike Callahania ja Steve Earlea. Jälkimmäisen korvasi rumpali Steve Earlen itsensä pyynnöstä Chris Leathers (Supafuzz). Tämän jälkeen yhtyeeseen on otettu toinen laulaja Aleah X (Banger, Devil May Care, Candy Says).
Yhtye julkaisi ensimmäisen livealbuminsa Live at W2 vuonna 2005. Levy sisältää joulukuussa 2004 äänitetyn keikan hollantilaiselta W2 klubilta. Myöhemmin, vuonna 2006 julkaistiin DVD Sweet and easy of brief happiness, joka sisältää live-materiaalia yhtyeen Euroopan kiertueelta.
Vuoden 2007 lokakuussa Hermano julkaisi kolmannen studioalbuminsa ...Into the Exam Room.
Hadsund

Historia

Hadsund perustettiin vuonna 1854, jolloin kaupunki sai kauppalan oikeudet. Tätä ennen se oli ollut vain lauttasatama, jolla oli lupa pitää markkinoita vuonon molemmin puolin. 1861 perustettiin kaupallinen satama, 1883 avattiin junayhteys Randersiin ja 1900 myös Aalborgiin. Hadsundissa oli kaksi asemaa, eli Hadsundin pohjoinen asema, joka sijaitsi itse kaupungissa ja Hadsundin eteläinen asema, joka on nykyinen Hadsundin rautatieasema. Pohjoinen asema purettiin vuonna 1985. Rata oli suljettu 1. huhtikuuta 1969.
Bjørn Dæhlie

Urheilu-uran jälkeen

Huipulla lopetettuaan Dæhlie on suunnittelut hiihtopukuja. Viimeisen kerran Dählie kilpaili helmikuussa 2002 FIS:n Marathon Cupin 63 kilometrin kilpailussa Otepäässä.
HMS Dreadnought (1875)

Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta ja sen köli laskettiin 10. syyskuuta 1870. Alus laskettiin vesille 8. maaliskuuta 1875 ja se valmistui 15. helmikuuta 1879.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1905 ja se myytiin romutettavaksi heinäkuussa 1908.
USS Greeneville

Palveluskäyttö

Alus sijoitettiin käyttöönotettaessa Pearl Harboriin Havaijille.
USS Greeneville törmäsi 9. helmikuuta 2001 Honolulun lähistöllä 9 merimailia etelään Diamond Headistä japanilaiseen troolari Ehimemaruun ollessaan rutiinipartiossa. Troolari upposi viidessä minuutissa, ja sen 35 henkisestä miehistöstä kyettiin heti pelastamaan 26. Kahdellatoista pelastetulla oli lieviä vammoja. Troolari oli ollut koulutuspurjehduksella mukanaan 13 oppilasta opettajineen. Surmansa saaneet olivat neljä 17-vuotiasta oppilasta, kaksi opettajaa ja kolme troolarin miehistönjäsentä.
Likolammi (Hämeenlinna, Kukkolankulma)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lampi sijaitsee Viialan Vaimaroiselta Valajärven eteläpuolelle Väihikkälään kulkevan harjujakson jäätikköjokimuodostumassa. Lammen eteläpäästä alkaa Kaakkolammin länsipuolelle jatkuva harju ja lammen itäpuolella kulkee mutkitellen toinen harju. Näiden välissä oleva Likolammi voi olla suppa, mikä selittäisi harjun katkeamisen ja kääntymisen mutkalle. Lammen ympärillä on suota, jota reunustaa harjujen rinteet. Kaakkoon kulkevan Kaakkomäen kärki ulottuu lammen rantaan asti ja koillisranta on toisen harjun rinnettä . Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen harjun rinteiden rannoille on rakennettu vähintään kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13631.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjoen alaosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,2 metriä mpy. Lammen ympäröivää suota on hieman ojitettu ja kolme suo-ojaa on johdettu lampeen. Lampeen laskee kaakosta Sirkkaoja, joka on 8,5 metriä ylempänä sijaitsevan Kaakkolammin laskuoja, ja sen oma laskuoja laskee kymmenen metriä alempana olevaan Paloniitunjärveen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa on lampi piirretty nimettömänä suolampena, jossa laskuoja ja nykyinen Sirkkaoja ovat merkittyinä. Vuoden 1962 peruskartassa, ja vielä vuoden 1989 kartassakin, on lammen eteläpuolella toinen pienempi lampi, josta on kaivettu yhdysoja Likolampeen. Se lienee soistunut umpeen nykykarttojen valossa.
Puhkupillit

Jyväskylän yliopiston puhallinorkesteri Puhkupillit on vuonna 1983 perustettu, Jyväskylän yliopiston yhteydessä toimiva puhallinorkesteri. Kokoonpanotyypiltään se on laskettavissa sinfonisten puhallinorkesterien joukkoon, vaikkei olekaan täysikokoinen lajityypin edustaja. Soittajisto koostuu Jyväskylän korkeakoulujen, pääosin Jyväskylän yliopiston, opiskelijoista. Orkesterin tunnusväreinä ovat keltainen ja musta. Puhkupillit soittaa tilaisuudesta riippuen taidemusiikkia, populaarimusiikkia, elokuvamusiikkia, lastenmusiikkia sekä tanssimusiikkia.

Historia ja toiminta

Puhkupillit järjestäytyi rekisteröidyksi yhdistykseksi vuonna 1988. Samasta vuodesta lähtien orkesteri on julkaissut keskeytyksettä neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Puhkusika-lehteä. Perinteistä marssiohjelmistoa oltiin tähän mennessä korvattu uudemmilla suomalaisilla puhallinsävellyksillä sekä popmusiikkisovituksilla. Useat jäsenet ovat myös säveltäneet teoksia orkesterille. Vuosien varrella orkesterin riveissä ovat soittaneet mm. Aki Sirkesalo, Antti Kleemola, Jukka Viitasaari, Nikke Isomöttönen ja Tuomas Eerola.
Puhkupillit soittaa pääosin Jyväskylässä sekä Keski-Suomen alueella. Vuosittain toistuvia perinteitä ovat olleet mm. Ravintola Popparin konsertti talvella, vappukonsertit Jyväskylässä, kevätkonsertti, osallistuminen opiskelijapuhallinorkesterifestivaali Puhallukseen sekä joulukonsertti. Orkesteri on myös tehnyt ulkomaankiertueita, viimeksi Puolassa keväällä 2012.
Vuonna 2014 Puhkupillit saavutti uuden virstanpylvään saatuaan A-sarjan SM-hopeaa puhallinorkesterien SM-kilpailuissa Pietarsaaressa.
William O’Brien

William O’Brien (2. lokakuuta 1852 Mallow, Corkin kreivikunta, Irlanti – 25. helmikuuta 1928 Lontoo, Iso-Britannia) oli irlantilainen poliitikko. Hän oli yksi johtajista pitkäaikaisessa kamppailussa maareformin ja Irlannin itsehallinnon eli home rulen puolesta.

Ura

O’Brien toimi vuodesta 1869 lehtimiehenä ja vuonna 1881 hänet nimitettiin Irlannin maaliiton julkaiseman viikkolehden United Irelandin päättoimittajaksi. Jo saman vuoden lokakuussa brittiviranomaiset lakkauttivat lehden ja O’Brien vangittiin yhdessä Charles Parnellin ja muiden maaliiton johtajien kanssa. Juuri O’Brien laati vankilassa kuuluisan ”vuokrankeskeytysmanifestin” (No Rent Manifesto), jossa kannustettiin maanvuokraajia keskeyttämään vuokranmaksunsa. Julistuksen julkistaminen johti nopeasti koko maaliiton lakkauttamiseen. O’Brien vapautui seuraavana vuonna ja hän palasi uudelleenperustetun United Irelandin päätoimittajaksi. Hänet valittiin 1883 parlamentin alahuoneeseen, jossa hän istui yhtäjaksoisesti vuoteen 1895.
O’Brienin kuuluisin poliittinen tempaus oli hänen vuonna 1886 lanseeraamansa niin sanottu plan of campaign (”sotasuunnitelma”) -kampanja, jossa maanvuokraajia kannustettiin jättämään vuokransa maksamatta, mikäli isännät eivät suostuisi alentamaan niitä kohtuulliseksi katsotulle tasolle. Sen sijaan heidän tulisi lahjoittaa vuokrarahat yhteiseen kassaan, jolla tuettaisiin mailtaan häädettyjä maanvuokraajia. Parnell ei tukenut tätä kampanjaa, mutta se sai silti paljon tuulta alleen. Britannian parlamentti sääti sen seurauksena vuonna 1887 niin sanotun Coercion Act -lain, jonka nojalla O’Brien passitettiin jälleen vankilaan. Hän oli useasti vangittuna seuraavan neljän vuoden aikana jyrkän agitaationsa vuoksi.
O’Brien oli vuosien ajan Irlannin nationalistien joukossa toiseksi vaikutusvaltaisin henkilö Parnellin jälkeen. Parnellin kukistumiseen vuonna 1890 johtaneen avioeroskandaalin aikana O’Brien yritti aluksi sovitella Parnellin vastustajien ja tukijoiden välejä, mutta asettui lopulta Parnellin syrjäyttämistä kannattaneen Irlantilaisen puolueen enemmistön kannalle. Vuonna 1898 O’Brien perusti United Irish League -nimisen poliittisen järjestön ja palasi kaksi vuotta myöhemmin parlamenttiin. Hän tuki vuosien 1902–1903 maakonferenssia, jossa maanomistajien ja maanvuokraajien edustajat onnistuivat sopimaan yhteisistä tavoitteista. Seurauksena oli vuonna 1903 säädetty niin sanottu Wyndhamin laki, jonka nojalla suuri osa maanvuokraajista sai lunastaa tilansa itselleen. O’Brien etääntyi vähitellen John Redmondin johtamasta Irlantilaisen puolueen johdosta. Kun O’Brienin aiempi puolue United Irish League jäi heidän käsiinsä, hän perusti vuonna 1909 T. M. Healyn kanssa riippumattomien nationalistien parlamenttiryhmän, joka seuraavana vuonna järjestäytyi All-for-Ireland League -nimiseksi puolueeksi. Kun Redmond sai vielä H. H. Asquithin hallituksen tekemään uuden home rule -lakiesityksen, O’Brienin puolue tuki sitä lojaalisti. Muutaman vuoden sisällä pääosa O’Brienin tukijoista kuitenkin siirtyi radikaalimman Sinn Féin -puolueen kannattajiksi. O’Brien itse jäi pois parlamentista vuonna 1918 ja hänen puolueensa lakkasi pian toimimasta.
Internet-käyttäjät ikuisesti

Internet-käyttäjät ikuisesti IKI ry on keväällä 1995 perustettu suomalainen aatteellinen yhdistys, joka tarjoaa jäsenilleen pitkäaikaisia sähköposti- ja kotisivuosoitteita. Pääideana on tarjota pysyvä sähköpostiosoite eli nk. ikiosoite, joka pysyy samana, vaikka jäsen vaihtaisikin sähköpostipalvelunsa tarjoajaa.
Yhdistys ei tarjoa sähköpostipalvelua tai kotisivutilaa itse. Se ei myöskään operoi palveluidensa tarvitsemia tietoliikenneyhteyksiä. IKI tarjoaa omilla palvelimillaan vain sähköpostin ja kotisivujen uudelleenohjausta. 
IKI antaa jäsenelleen kaksi tai useampia sähköpostialiaksia tyyppiä esimerkiksi etunimi.sukunimi@iki.fi tai tunnus@iki.fi. Käyttäjän on annettava toimiva sähköpostiosoite, johon IKI ohjaa ikiosoitteella saapuneet sähköpostit. Mikäli jäsen vaihtaa sähköpostipalveluaan, riittää vain ilmoitus uudesta sähköpostiosoitteesta IKI:lle, niin saapuneet viestit ohjataan uuteen osoitteeseen ikiosoitteen pysyessä samana. Jäsen voi ohjata ikiosoitteella tulleet sähköpostit myös useampaan sähköpostiosoitteeseen. Vastaavasti IKI tarjoaa kotisivuosoitteelle aliaksen, tyyppiä www.iki.fi/etunimi.sukunimi/ tai www.iki.fi/tunnus/ (myös linkit muotoa www.iki.fi/~tunnus/ toimivat), joka ohjautuu jäsenen haluamaan WWW-osoitteeseen.
IKI:n jäsenmäärä ylitti 10 000 vuonna 2003, 15 000 vuonna 2006 ja yli 20 000 vuonna 2011. Vuoden 2012 alussa IKI ry:llä oli yli 22 000 jäsentä. Yhdistyksen puheenjohtaja vuonna 2017 on Hannu Aronsson.
Turun vanha postitalo

Turun vanha postitalo oli Turussa Aura- ja Eerikinkatujen kulmassa Turun kauppatorin laidalla sijainnut rakennus. 1800-luvun lopussa Turun keskusta siirtyi Tuomiokirkon luota Aleksanterin torille eli nykyiselle Kauppatorille, jolloin Akatemiatalossa ollut postitoimistokin päätettiin siirtää keskemmälle kaupunkia.
Arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1899, ja se otettiin käyttöön vuoden 1900 alussa. Tyyliltään talo edusti uusrenessanssia, tyylisuuntausta, joka oli talon valmistumisen aikaan väistymässä jugend-tyylin tieltä. Talvisin viereisellä torilla asioineet ihmiset kävivät talossa lämmittelemässä.
Vuonna 1932 Turun pääposti siirtyi Eerikin- ja Humalistonkatujen kulmaan nousseeseen uuteen suurempaan postitaloon. Tämän jälkeen vanha postitalo toimi koulurakennuksena vuoteen 1957 asti. Ensin talossa toimi Turun toinen suomalainen lyseo (nykyään Puolalanmäen lukio), ja vuonna 1945 taloon muutti Käkisalmen yhteislyseon perillinen Turun yhteislyseo (nykyään Turun normaalikoulu). Vuonna 1957 Yhteislyseo muutti uuteen rakennukseen Kuninkaankartanonkadulle ja postitalo jäi tyhjäksi.
Tyhjillään ollut rakennus purettiin 1960-luvun alussa, ja tontille valmistui KOP-kolmio vuonna 1964.
Keltahoususirkku

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan keltahoususirkku on noin 18 cm. Väritykseltään keltahoususirkku on lähes kokonaan hyvin tumman harmaa. Pää, kurkku, siivet ja pyrstö ovat hieman muuta ruumista tummemmat. Aikuisten lintujen reisissä on keltaiset höyhentupsut, jotka puuttuvat nuorilta yksilöiltä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Keltahoususirkkua tavataan Costa Ricasta sekä Panaman länsiosista. Lajin elinympäristöä ovat ylänkömaiden metsien reunat, tiheiköt, pensaikkoiset laaksot ja pensaikot soiden lähettyvillä. Elinympäristöt sijaitsevat useimmiten 1 500–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta.

Elintavat ja ravinto

Keltahoususirkut liikkuvat useimmiten pareittain tai pieninä ryhminä ja saattavat liittyä sekaparviksi tangaroiden tai kerttulien kanssa. Laji käyttää ravintonaan marjoja ja kukkien mettä sekä myös hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Gavriil Baranovski

Gavriil Vasiljevitš Baranovski (ven. Гаврии́л Васи́льевич Барано́вский, 25. maaliskuuta 1860 Odessa – 1920 Pietari) oli venäläinen arkkitehti.
Gavriil Baranovski valmistui vuonna 1885 Pietarin siviili-insinööri-instituutista. Vuosina 1885–1917 hän työskenteli Venäjän sisäministeriön rakennuskomiteassa ja vuosina 1897–1905 toimi siviili-insinööri-instituutin opettajana.
Arkkitehdin varhaisille töille ovat ominaisia rationalistiset suunnitteluratkaisut. Myöhemmistä rakennuksista monet edustavat jugendtyyliä. Niistä merkittävimpiä ovat Jelisejevin kauppahuoneen talo Nevski-prospektilla (1901–1903) ja Venäjän maantieteellisen seuran rakennus (1907–1910). Baranovski osallistui Pietarin buddhalaisen temppelin suunnitteluun. Hänet tunnetaan myös arkkitehtuurin historioitsijana.
Aurinkosuojakalvo

Aurinkosuojakalvo on ohut ikkunaan asennettava kalvo, joka torjuu auringon lämpö- ja UV-säteilyä, mutta päästää luonnonvalon sisätiloihin. Nykypäivän aurinkosuojakalvon rakenne muodostuu yleensä monikerroksisesta polyesteristä, jossa on naarmuuntumista estävä pinnoite.
Kiinteistöjen lisäksi aurinkosuojakalvoja asennetaan erilaisiin ajoneuvoihin. Tällöin puhutaan usein autokalvoista.

Aurinkosuojakalvojen käyttötarpeita

Jälkiasennettavia ikkunakalvoja on tarjolla eri valmistajilta lukuisia malleja ja paksuuksia – neutraalin kirkkaina tai eri väreillä ja tummuusasteilla sävytettyinä. Eri kalvotyypit painottavat erilaisia käyttötarpeita ja ominaisuuksia esimerkiksi aurinkoenergian torjunnassa ja valonläpäisyssä.

Lämmönsäätely

Aurinkosuojakalvo rajoittaa merkittävästi auringon lämpösäteilyn pääsyä ikkunoista sisätiloihin. Talvella kalvo puolestaan eristää sisälämpöä ja estää lämpöhukkaa ikkunasta. Näin aurinkosuojakalvot tasoittavat sisätilojen lämpötilanvaihtelua ja parantavat kiinteistön energiatehokkuutta.

UV-säteilyn torjuminen

Paitsi lämmönsäätelyyn aurinkosuojakalvoja käytetään myös tehokkaan UV-suojan takia. Ikkunakalvo voi torjua 99 prosenttia ikkunoista tulevasta UV-säteilystä, joten kalvo suojaa ihmisiä terveyshaitoilta sekä sisutusta, tauluja, tapetteja ja kankaita haalistumiselta ja vaurioitumiselta. Tästä syystä aurinkosuojakalvoja asennetaan usein esimerkiksi museoihin, liike- ja toimistorakennuksiin, sairaaloihin ja hoitolaitoksiin sekä kouluihin ja päiväkoteihin.

Historia

Aurinkosuojakalvojen valmistus alkoi 1960-luvun alussa Yhdysvalloissa. Ensimmäisten ikkunakalvojen päätarkoituksena oli tasoittaa auringon lämpösäteilystä johtuvia sisätilojen lämpötilaeroja. Pian markkinoille tuli myös eri tavoin sävytettyjä kalvoja. Varhaisia värejä olivat esimerkiksi pronssi, harmaa, sininen ja kulta ja meripihka. 1970-luvun energiakriisin aikana kiinnostuttiin myös aurinkokalvojen ominaisuudesta estää lämpöhävikkiä ikkunoista. Kalvomateriaaleja kehitettiin vahvistamaan tätä ominaisuutta. Kalvojen naarmuuntumista estävä pinnoitus keksittiin 1970-luvun lopulla.
Suomessa vanhimpina ikkunakalvojen maahantuojina ovat toimineet Suomen 3M edustaen omaa valmistusta sekä Safetyset Oy Sunfilmgroup, joka on edustanut Sungard ja Solar Screen tuotemerkkejä.
Viime vuosien kalvoteknologinen kehitys on tuonut esimerkiksi nanotekniikkaa hyödyntäviä ikkunakalvoja sekä erikoiskalvoja, joiden UV-suojaus säilyy tehokkaana aina 400 nanometriin asti.

Autokalvot Suomen lainsäädännössä

Liikenneministeriön päätös auton rakenteen muuttamisesta vuodelta 1998 määrittää rajat autokalvojen käyttöön Suomessa. Säädöksen mukaan tuuli- ja etulaseihin ei saa jälkikäteen asentaa kalvoja, eikä niitä saa millään muullakaan tavalla muokata niin, että niiden valonläpäisykyky heikkenisi. 
Auton takaikkunoihin saa asentaa autokalvot, mutta tällöin autossa tulee olla riittävän näkyvyyden taaksepäin mahdollistava oikeanpuoleinen taustapeili. Kalvolla ei saa peittää pakollisena varusteena olevaa jarruvaloa. Kalvoista ei myöskään saa aiheutua haitallisia heijastuksia, joten peilaavia autokalvoja ei autoonsa saa Suomessa asentaa.
Dion DiMucci

Dion Francis DiMucci (s. 18. heinäkuuta 1939 Bronx, New York), taiteilijanimeltään Dion, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän oli suosittu teini-idoli 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Vuosikymmenen lopulla hän alkoi levyttää folkrockia. Hän esiintyy ja levyttää edelleen.

Elämäkerta

Amerikanitalialainen Dion julkaisi ensimmäisen singlensä 1950-luvun lopulla The Timberlanes -yhtyeen laulusolistina. Sen jälkeen hän alkoi laulaa yhtyeessä Dion and the Belmonts, joka esitti doo-wopia. Yhtyeen ensimmäinen top-40-hittisingle oli ”I Wonder Why” (1958), ensimmäinen top-10-hitti ”A Teenager in Love” (1959), ja suurin menestyssingle ”Where or When” (1960).
Dion siirtyi soolouralle vuonna 1960 ja siirtyi doo-wopista enemmän R&B/pop-tyyliseen musiikkiin. Vuodesta 1963 alkaen hän levytti Columbialle. Dionin menestyshittejä 1960-luvun alussa olivat ”The Wanderer”, ”Runaround Sue”, ”Lovers Who Wander”, ”Ruby Baby” ja ”Donna the Prima Donna”. Hänen teini-idolin suosionsa kääntyi kuitenkin laskuun brittipopin tulon myötä.
1960-luvun puolivälissä Dion kärsi heroiiniriippuvuudesta, ja hän ei juurikaan esiintynyt tai levyttänyt viiteen vuoteen. Hän teki paluun vuonna 1968 ja alkoi levyttää folkrockia, kuten menestyssinglen ”Abraham, Martin and John”. Hänen aiempaa aikuismaisemmat albuminsa saivat hyviä arvosteluja mutta myivät entisiin verrattuna vaatimattomasti. Vuonna 1972 Dion soitti lyhyen aikaa jälleen Belmontsin kanssa. Sen jälkeen hän teki yhden albumin tuottaja Phil Spectorin kanssa. Hän levytti seuraavina vuosina myös kristillistä musiikkia mutta ilman suurta kaupallista menestystä. Hän on levyttänyt myös bluesia. Dion on jatkanut levyttämistä ja konsertoimista 2010-luvulle saakka.
Dion nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1989. Dionin kappale ”Runaround Sue” äänestettiin vuonna 2002 Grammy Hall of Fameen.
Timo Vakkilainen

Timo Antero Vakkilainen on suomalainen laulaja ja säveltäjä, sanoittaja joka on tehnyt yhden pitkäsoiton Texicalli-levymerkille. Vakkilainen on myös vaikuttanut yhtyeissä Korkkijalka, Dimlights ja Vanha Isäntä.
Kristus Pantokrator

Kristus Pantokrator (suom. Kristus Kaikkivaltias) on kristillinen kuva-aihe ja erityisesti ortodoksisessa kirkossa suosittu Jeesusta esittävä ikoni. Pantokrator-ikoni on sijoitettu kirkoissa yleensä kupolin sisäpintaan tai apsidiin. Ikoni on tavallisesti puolivartalokuva Jeesuksesta. Jeesuksella on usein toisessa kädessään Raamattu ja toinen käsi on siunaavassa asennossa. Jeesuksella on yllään kuninkuutta, salaisuutta ja ihmisyyttä symboloiva himation.