google/wiki40b huggingface dataset:
SdKfz 250

SdKfz 250/1 leichter Schützenpanzerwagen

Ajoneuvon johtajan, ajajan ja neljän varustetun sotilaan kuljettamiseen suunniteltu ajoneuvo, jonka aseistuksena oli kaksi 7,92 mm MG34 tai MG42 konekivääriä. Ajoneuvotyyppiä valmistettiin kaikkiaan noin 4 250 kappaletta.

SdKfz 250/2 leichter Fernsprechpanzerwagen

Varustettu kaapelointikoneistolla.

SdKfz 250/3 leichter Funkpanzerwagen

Komentovaunu, joka oli varustettu FuG1-vastaanottimella ja Fu 7 SE20, Fu 8 SE30 tai Fu 12 SE80 -radioilla. Ajoneuvon miehistönä oli ajoneuvon johtaja, kuljettaja ja kaksi radistia ja sen aseistuksena oli ainoastaan yksi 7,92 mm MG34 tai MG42 konekivääri.

SdKfz 250/4 leichte Truppenluftschützpanzerwagen

Ilmatorjuntamalli aseistettuna tupla-MG34:lla. Ei koskaan ehtinyt tuotantoon. Ajoneuvoa käytettiin myös rynnäkkötykkiosaston tulenjohtoon.

SdKfz 250/5 leichte Beobachtungspanzerwagen

Malli vastasi mallia SdKfz 250/3.

SdKfz 250/7 leichte Schützenpanzerwagen (schwerer Granatwerfer tai Munitionsfahrzeug)

Tulitukiajoneuvo, joka oli varustettu 8 cm schwerer Granatwerfer 34 -kranaatinheittimellä ja yhdellä 7,92 mm MG34 tai MG42 konekiväärillä. Kranaatinheittimelle oli ajoneuvossa 22 kranaattia. Ajoneuvon miehistönä oli ajoneuvon johtajan, kuljettaja sekä kolme heitinmiestä. Vuonna 1944 otettiin käyttöön ainoastaan heittimen ammusten kuljettamiseen suunniteltu ajoneuvo, joka kuljetti 66 kranaattia.

SdKfz 250/8 leichte Schützenpanzerwagen (7.5cm)

7,5 cm KwK 37 L/24 -kanuunalla ja 7,92 mm MG 34 tai MG42 konekiväärillä aseistettu tulitukiajoneuvo, jonka miehistönä oli ajoneuvon johtaja, kuljettaja ja tykkimies. Se kuljetti 22 kranaattia. Ajoneuvoa valmistettiin vuonna 1943 kahdeksan, 1944 kymmenen ja 1945 51 kappaletta. 1. maaliskuuta 1945 ilmoitettiin ainoastaan viiden ajoneuvon olevan palveluksessa.

SdKfz 250/9 leichte Schützenpanzerwagen (2cm)

2,0 cm KwK 38 L55 -konetykillä ja 7,92 mm MG34 tai MG42 -konekiväärillä aseistettu tiedusteluajoneuvo. Miehistönä oli ajoneuvon johtaja, kuljettaja ja tykkimies. Ajoneuvon valmistus aloitettiin heinäkuussa 1942 ja niitä valmistettiin yli 700 kappaletta. Ensimmäisissä ajoneuvoissa (Ausführung A) oli kymmensivuinen torni kuin SdKfz 222:ssa. Torni vaihdettiin vuonna 1943 vastaavaan kuusikulmaiseen torniin (Ausführung B). Vuonna 1943 valmistui ajoneuvoja 310, vuonna 1944 318 ja vuonna 1945 154 kappaletta.

SdKfz 250/10 leichte Schützenpanzerwagen (3.7cm PaK)

3,7 cm PaK 35/36 -panssarintorjuntatykillä ja yhdellä 7,92 mm MG34 tai MG42 -konekiväärillä aseistettu tiedustelujoukkueenjohtajan ajoneuvo. Ajoneuvossa joukkueenjohtaja oli samalla ajoneuvon johtaja ja hänen lisäkseen miehistöön kuului kuljettaja ja kaksi tiedustelijaa.

SdKfz 250/11 leichte Schützenpanzerwagen (schwere Panzerbüchse 41)

2,8 cm sPzB 41 raskaalla panssaritorjuntakiväärillä ja yhdellä 7,92 mm MG-34 tai MG42 konekiväärillä varustettu tiedustelujoukkueen johtoajoneuvo. Miehistönä joukkueenjohtaja, kuljettaja, ampuja ja kolme tiedustelijaa. Panssarintorjuntakivääri oli mahdollista irrottaa.

SdKfz 250/12 leichte Messtruppanzerwagen

Tarkastus- ja tykistön kantomatkan tutkimisajoneuvona
Heikki Tilander

Heikki Tapani Tilander (30. heinäkuuta 1944 Helsinki – 30. lokakuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hänet ylennettiin kenraalikuntaan vuonna 1996 ja kenraaliluutnantiksi 2002.

Ura

Tilander kävi kadettikoulun vuosina 1964–1967 ja Sotakorkeakoulun 1975–1977. Hän toimi Uudenmaan jääkäripataljoonassa opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä vuosina 1967–1975 ja YK-tehtävissä UNTSO:n sotilastarkkailijana Lähi-idässä vuonna 1972–1973. Tilander toimi esikuntatehtävissä Sotakorkeakoulussa vuosina 1977–1980, opettajana 1984–1986 ja valtakunnallisten Maanpuolustuskurssien apulaisjohtajana 1986–1989. Apulaissotilasasiamiehenä Tukholmassa Tilander oli 1980–1984. Tilander toimi pataljoonankomentajana Uudenmaan Prikaatissa 1989–1991. Hän oli Helsingin sotilaspiirin esikuntapäällikkönä 1991–1992 ja jatkotutkinto-osaston johtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa 1995–1996. Tilander toimi apulaismaavoimapäällikkönä Pääesikunnassa vuodesta 1996 lähtien. Hän toimi Pohjoisen Maanpuolustusalueen komentajana 1.1.2001–31.7.2004.
Tilander toimi Kadettikunnan puheenjohtajana vuodet 2000–2003. Lisäksi hän toimi Maanpuolustusmitalitoimikunnan puheenjohtajana vuosina 2008–2012.
Palvellessaan apulaismaavoimapäällikkönä hän ajoi saattokoptereiden tarvetta hankittavien kuljetushelikoptereiden suojaksi.

Teokset

Tilander julkaisi vuonna 2006 muistelmateoksen Sotilaan vuosikymmenet – muistikuvia noottikriisin ajasta EU-Suomeen.
Varovaisuusvelvoite

Varovaisuusvelvoite määritellään tieliikennelain pykälissä 30–32. Laissa sillä viitataan autoilijoiden velvollisuuteen hidastaa esimerkiksi ennen pysäkkejä ja varautua kevyeen liikenteeseen.
Pykälän 30 mukaan: "Ajoneuvon kuljettajan on kohdatessaan tai ohittaessaan jalankulkijan, polkupyöräilijän tai mopoilijan annettava tälle ajoneuvon koko ja nopeus huomioon ottaen turvallinen tila tiellä. Kuljettajan on erityisesti varottava lähestyessään pysäytettyä koululaiskuljetusautoa, linja-autoa tai raitiovaunua sekä lapsia, vanhuksia, vammaisia tai muita, joilla on ilmeisiä vaikeuksia selviytyä turvallisesti liikenteessä." 
Yleisessä kielenkäytössä varovaisuusvelvoitteella viitataan velvollisuuteen olla varovainen muita tienkäyttäjiä kohtaan.
Oikles

Oikles (muinaiskreikaksi Οἰκλῆς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Antifateen ja Zeuksippen poika. Pausanias nimeää hänet Mantioksen, Antifateen veljen, pojaksi. Diodoros Sisilialainen kertoo Oikleen olleen Amfiaraoksen poika, mutta tämä on luultavasti virhe, koska useimmiten Amfiaraos kuvataan Oikleen pojaksi.
Kuninkaaksi tulon jälkeen Oikles nai Hypermestran, Thestioksen ja Eurythemisten tyttären. He saivat lapset Amfiaraos, Endeos, Ifianeira ja Polyboia.
Oikles oli Herakleen mukana tämän hyökättyä Troijan kuninkaan Laomedonin kimppuun; hän vartioi laivoja Herakleen taistellessa. Leomedon halusi tuhota alukset, ja hyökkäsi Oikleen kimppuun surmaten tämän. Toisen version mukaan Oikles selvisi hyökkäyksestä ja asettui sodan jälkeen Arkadiaan.
Apollodoros kertoo, kuinka Alkmaion erinyksiä paetessaan vietti hänen luonaan hetken. Oikeleen hauta näytettiin Pausaniaalle hänen ollessaan Arkadiassa.
Hei, kuka puhuu nyt

Juoni

Danny DeVito ja Diane Keaton ääninäyttelevät elokuvassa Rocks- ja Daphne-nimisiä koiria, jotka nyt ovat elokuvan pääosassa vauvojen lisäksi. Elokuvan on ohjannut Tom Ropelewski.

Tuotanto

Elokuva oli ainoa taloudellisesti tappiollinen elokuva 'Hei kuka puhuu'-elokuvien sarjassa.

Vastaanotto

Myöhemmin 'Hei,kuka puhuu'-elokuvat sai jatkona spin-off-televisiosarjan Baby Talk, joka seurasi elokuvien juonta. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta 34 jakson verran vuosina 1991–1992.
Sigma

Muoto ja sen historia

Sigma on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (šin).
Sigma esiintyi useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa. Sen muoto muistutti yleensä foinikialaisen esikuvan 90 astetta kääntynyttä versiota, jossa oli eri kirjaimistoissa eri määrä kulmia. Joissakin kirjaimistoissa kulmat olivat pyöreämpiä, mistä on kehittynyt nykyinen S-kirjain latinalaisessa kirjaimistossa. Kaikissa paikallisissa kirjaimistoissa sigmaa ei alun perin tunnettu, vaan sen sijaan käytettiin myöhemmin kirjaimistosta poistunutta sania. Tällaisia olivat muun muassa Korintin, Aitolian, Epeiroksen ja Kreetan kirjaimistot.
Epigrafisissa lähteissä sigmasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
FS Jean Bart (1940)

Palvelus

Aluksesta oli tehty noin 77 prosenttia Saksan hyökätessä Ranskaan. Se laskettiin keskeneräisenä vesille ja siirrettiin kesäkuussa 1940 Casablancaan turvaan. Alukselle oli asennettuna ainoastaan toinen sen pääaseiden torneista, ja toinen torni, jossa oli ainoastaan kaksi tykkiä asennettuna, kuljetettiin rahtialuksella. Saksan laivaston sukellusvene upotti rahtialuksen.
Yhdysvaltain noustessa maihin Pohjois-Afrikassa 8. marraskuuta 1942 alus taisteli Yhdysvaltain laivaston taistelulaivan USS Massachusettsin ja laivaston ilmavoimien pommittajien kanssa kärsien pahoja vaurioita. Alus ajettiin uppoamisen estämiseksi rantaan.
Alus palautettiin 1945 Ranskalle, ja sen rakennustöitä jatkettiin seuraavana vuonna Brestin telakalla uusien suunnitelmien pohjalta. Se aloitti koejot 16. tammikuuta 1949 ja se valmistui lopulta toukokuussa 1955. Alus osallistui Suezin kriisiin 1956, ja se siirrettiin seuraavana vuonna reserviin. Alus poistettiin palveluksesta 1961 ja romutettiin 1969.
Eric Bogosian

Eric Bogosian (24. huhtikuuta 1953 Woburn, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija, joka tunnetaan parhaiten näytelmästään Talk Radio ja sen pohjalta tehdystä samannimisestä elokuvasta vuodelta 1988. Bogosian on tehnyt myös muita näytelmiä, erityisesti yhden näyttelijän monologiesityksiä itselleen. Hänen näytelmistään tehtyjä elokuvia ovat myös Sex, Drugs, and Rock & Roll (1990) ja SubUrbia (1997). Elokuva Mall (2014) perustuu hänen samannimiseen romaaniinsa.
Bogosian syntyi armenialaistaustaiseen perheeseen Massachusettsin osavaltiossa. Hänen äitinsä oli kampaaja ja isä kirjanpitäjä. Bogosian opiskeli Chicagon yliopistossa 1971–1973 ja Oberlin Collegessa Ohion Oberlinissa vuonna 1976.
Bogosian on vuodesta 1980 ollut naimisissa ohjaaja Jo Bonneyn kanssa. He asuvat New Yorkissa ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Elmore James

Elmore James (oik. Elmore Brooks, 27. tammikuuta 1918 – 24. toukokuuta 1963) oli blues-kitaristi ja -laulaja. Hänet tunnetaan erityisesti sähköisen slide-kitaransoiton pioneerina.

Elämä ja ura

James syntyi Mississippin Richlandissa. Hän alkoi soittaa teini-iässä käyttäen esiintyessään nimiä "Cleanhead" ja "Joe Willie James". Toisen maailmansodan aikana hän palveli Tyynellämerellä laivastossa sijoitettuna Guamin saarelle. Sodan jälkeen James palasi Mississippiin ja asettui lopulta Cantonin kaupunkiin. 
James alkoi levyttää Trumpet Records -nimiselle merkille Jacksonin kaupungin läheisyydessä vuoden 1951 tammikuusta alkaen. Aluksi hän levytti taustamuusikkona, mutta jo saman vuoden lokakuussa James sai mahdollisuuden tehdä musiikkia omalla nimellään, ja heti ensimmäinen single, "Dust My Broom", oli suuri hitti R&B-maailmassa. Kappale levytettiin myöhemmin uudestaan. Alkuperäisen version tunnistaa huuliharpusta. Kappaleen kuuluisa slide-kitarariffi on oikeastaan Robert Johnsonin saman nimisen kappaleen riffi siirrettynä sähkökitaralle. 
1950-luvun aikana James levytti sellaisille yhtiöille kuin Chess, Bihari Brothers' Flair ja Modern. Hänen taustayhtyeensä nimi oli Broomdusters. Vuonna 1959 James levytti monia tunnetuimmista kappaleistaan Fire Records -merkille. Näihin kuuluvat hidas blues-standardi "The Sky is Crying", niin ikään usein coveroitu "Look on Yonder Wall", rytmiltään poikkeuksellinen "Done Somebody Wrong" sekä nopeatempoinen kappale "Shake Your Moneymaker". Kaikki nämä kappaleet kuuluvat bluesin tunnetuimpiin levytyksiin.

Vaikutus

James tunnetaan sähköisestä slide-kitaroinnistaan sekä voimakkaasta lauluäänestään. Häntä on usein luonnehdittu nimityksellä "King of the Slide Guitar", ja hän onkin ainakin merkittävimpiä pioneereja sähköisen slide-soittamisen alalla. James teki suuren vaikutuksen moniin nuoremman polven kitaristeihin, etenkin Duane Allmaniin, joka alkoi kehitellä sähköistä slide-soittoa Elmoren esimerkin innoittamana. Samoin The Rolling Stonesin kitaristi Brian Jones oli suuri Elmore Jamesin ihailija. Englannin ensimmäisenä tunnettuna slide-kitaristina pidetty Jones jopa käytti aivan uransa alkuvaiheessa taiteilijanimeä "Elmo Lewis", joka oli mukaelma Elmore Jamesista. Elmore James oli myös Jimi Hendrixin suurimpia suosikkeja, mihin Hendrixin nuoruudessaan käyttämä taiteilijanimi "Jimmy James" tiettävästi viittasi.
Prinssi Albert -lävistys

Prinssi Albert on genitaalilävistys. Ympärileikatulla peniksellä reikä voidaan tehdä keskelle frenulumia. Ympärileikkaamattomilla lävistys tehdään jommallekummalle puolen frenulumia, jolloin esinahan ollessa päälle vedettynä lävistys asettuu esinahan alle "mukavammin". Tämän tarkoitus on vähentää ihoärsytystä. Yleisin lävistyksen tekotapa on asettaa virtsaputkeen vastaanottoputki, joka ottaa terskan alapuolelta lävistetyn neulan virtsaputkessa vastaan.
Mitsubishi Pajero (2006)

Varusteet

Suomessa Pajeroa myydään kolmella varustetasolla: Inform, Intense ja Instyle. Britanniassa Shogunia myydään neljällä varustetasolla: Equippe, Warrior, Elegance ja ylellisimpänä vaihtoehtona Diamond.
Kalloindeksi

Kalloindeksi tai kefaalinen indeksi on pääkallon suurimman leveyssuoran (poskiluun kaaren alku leukanivelen lähellä) suhde sen suurimpaan pituussuoraan (otsasta takaraivoon). Sen määritteli ruotsalainen anatomian professori Anders Retzius (1796–1860). Fyysisen antropologian koulukunta käytti kalloindeksiä ensimmäisenä luokitellakseen Euroopasta löytyneitä vanhoja ihmisluurankoja syntyperältään erilaisiin populaatioihin.
Menetelmä hylättiin yleisesti yhdysvaltalaisen antropologian isäksi kutsutun Franz Boasin (1858–1942) tekemän tutkimuksen seurauksena. Hänen julkaisunsa The Instability of Human Types vuodelta 1912 vertasi Yhdysvaltoihin muuttaneiden eurooppalaisten ja näiden amerikkalaisten jälkeläisten kallonmuotoja ja tuli siihen tulokseen, että ihmisen kallon muotoon vaikuttavat niin merkittävästi ympäristötekijät, ettei suoraa yhteyttä yksilön kallonmuodon ja hänen genotyyppinsä välille voi johtaa. Tämä teoreema tuli tunnetuksi nimellä kallon plastisiteetti. Vuonna 2002 Corey Sparks ja Richard Jantz analysoivat Boasin materiaalin modernein tilastomenetelmin ja päätyivät kritisoimaan hänen tulkintaansa Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS) -julkaisussa. Vuonna 2003 Clarence Gravlee, Russell Bernard ja William Leonard analysoivat materiaalin jälleen ja päätyivät tukemaan Boasin päätelmiä American Anthropologist -julkaisussa. Nykyään kefaalista indeksiä ei enää juuri käytetä sellaisenaan muussa yhteydessä kuin gynekologiassa synnytykseen liittyen tai esimerkiksi sikiöiden iän arvioimisessa.
Yhdysvalloissa kalloindeksiä käytetään vielä nykyäänkin yhtenä määreenä eräässä 27:stä eri pääkallon piirteeseen perustuvassa menetelmässä, jolla voidaan arvioida todennäköisyydet yksilön kuulumisesta tiettyyn rotuun.
On arvioitu, että kaiken kaikkiaan noin 90 erilaista mittausta ihmiskallosta mahdollistavat yksilön alkuperän sijoittamisen mantereittain noin 80 prosentin tarkkuudella. Tätä alhaisempi määrä mittauksia vähentää tarkkuutta.
Luca Brecel

Luca Brecel (s. 8. maaliskuuta 1995 Dilsen-Stokkem) on belgialainen snookerpelaaja. Häntä pidetään yhtenä lajin suurimpina tulevaisuuden lupauksina.

Ura

Vuonna 2009 Brecel voitti alle 19-vuotiaiden snookerin Euroopan-mestaruuden. Hän oli nuorin kilpailun voittanut pelaaja historian aikana. Toukokuussa 2009 Brecel pääsi World Series of Snookerissa puolivälieriin, joissa hän putosi hävittyään Graeme Dottille erin 5–4. Tammikuussa 2010 Brecel voitti moninkertaisen maailmanmestarin, Stephen Hendryn, näytösottelussa. Vuonna 2010 hänestä tuli snookerin Belgian-mestari, kun hän voitti finaalissa Bjorn Haneveerin. Lokakuussa 2010 hän kohtasi Power Snooker-tapahtumassa Ronnie O'Sullivanin, mutta hävisi ottelun. Joulukuussa 2010 Brecel valittiin Belgian vuoden nuoreksi urheilijaksi. Toukokuussa 2011 hänelle myönnettiin villi kortti kauden 2011–2012 Main Tourille. Huhtikuussa 2012 Brecelistä tuli nuorin Snookerin maailmanmestaruusturnaukseen selviytynyt pelaaja, kun hän voitti karsinnassa Ian McCullochin, Barry Pinchesin, Michael Holtin ja Mark Kingin. Näin ollen hän rikkoi Stephen Hendryn ennätyksen vuodelta 1986 oltuaan tätä lähes kaksi kuukautta nuorempi. 

Elokuussa 2017 Brecel voitti ensimmäisen ranking-turnauksen, China Champioshipin. Finaalissa kukistui Shaun Murphy freimein 10-5. Voitosta Brecel kuittasi 150 000 puntaa.
Jyri Paretskoi

Jyri Juhana Paretskoi (s. 9. heinäkuuta 1979 Uusikaupunki) on suomalainen kirjailija ja äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja.
Paretskoi valmistui ylioppilaaksi Pielaveden lukiosta vuonna 1998 ja kasvatustieteen maisteriksi Joensuun yliopistosta vuonna 2004. Vuonna 2005 hän suoritti opetushallinnon tutkinnon ja vuonna 2007 äidinkielen ja kirjallisuuden opettajan kelpoisuuden Joensuun yliopistossa. Paretskoi on asunut vuodesta 2012 Iisalmessa, missä hän opettaa yläkoululaisille äidinkieltä ja kirjallisuutta sekä suullista ilmaisua.
Vuonna 2014 Paretskoi sai nuortenkirjallisuuden Topelius-palkinnon esikoisromaanistaan Shell’s Angles (2013). Se kertoo kolmen mopopojan elämästä Shell-huoltoaseman kulmilla Iisalmea muistuttavassa pikkukaupungissa. Vuonna 2014 ilmestyi jatko-osa Shell’s Angles ja Kalajoen hiekat, joka oli Finlandia Junior -palkintoehdokkaana. Sarjan kolmas osa, Shell’s Angles ja beibit, ilmestyi syksyllä 2015 ja käsittelee muun muassa teiniraskautta. Teos oli Topelius-ehdokas. Vuonna 2016 Paretskoi sai Laivakello-palkinnon Shell’s Angles -kirjoistaan. Kirjoista tehty rockmusikaali Shell's Angles sai ensi-iltansa Kotkassa 1.9.2018. Kirjoista on tekeillä myös televisiosarja.
Paretskoi toi suomen kieleen termin 'tolkun ihmiset' Iisalmen Sanomien kolumnillaan, jota presidentti Sauli Niinistö siteerasi valtiopäivien avajaisissa 2016.
Vuonna 2017 ilmestyi Paretskoin ensimmäinen aikuisille suunnattu romaani, Nimetön.
George Macaulay Trevelyan

George Macaulay Trevelyan (1876–1962) oli brittiläinen historiantutkija. Hän oli professori Cambridgessa 1927–1940 ja Trinity Collegen johtaja 1940–1951. Hän oli yksi aikakautensa huomattavimpia historiantutkijoita. Myös hänen isänsä George Trevelyan oli historiantutkija, mutta vaikutti poliitikkonakin, esimerkiksi kahteen otteeseen ministerinä.
Dubain 24 tunnin ajo

Dubain 24 tunnin ajo (Dubai 24 Hour) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Dubai Autodromen moottoriradalla Dubaissa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 2006. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 24 tuntia.
Leivonmäen kansallispuisto

Leivonmäen kansallispuiston reitit

Leivonmäen kansallispuistossa on pääosin helppokulkuisia reittejä, jotka soveltuvat hyvin päiväretkille. Kirveslammen kierros on 1,7 km rengaslenkki, joka kiertää suolampien ja Kirveslammen maisemissa lähellä Haapasuota. Haapasuon avosuon maisemia ei reitin varrelta kuitenkaan näe. Samalta parkkipaikalta lähtee 2,2 km pituinen Luupään lenkki. Tämä rengaspolku vie Harjujärven puolikodalle. Harjujärven kota on saavutettavissa myös autolla ja kodalta pystyy kulkemaan Turasenlammille esteetöntä polkua pitkin. Kirveslammen parkkipaikalta kulkee yhdyspolku Rutajärven Harjulahden luonnonhiekkarannalle, jonka uimaranta on rakennettu niin ikään myös esteettömäksi. 
Selänpohjan pysäköintialueelta lähtee kaksi rengasreittiä. Harjunkierros on 4,5 km pituinen lenkki, joka vie harjujen, suppakuoppien sekä lampien ja järvien ohitse petäjäisessä maisemassa. Lenkki on merkitty punaisella. Sinisellä merkitty 5,5 km mittainen Mäyränkierros kulkee polkujen lisäksi myös metsäteitä pitkin ja kierrokselta voi poiketa pistoreittiä pitkin Soimalammen laavulla. Toinen upea pistoreitti on Joutsniemen kärkeen harjun päällä kulkeva polku. 
Puiston pohjoisosassa on Rutalahden kylä, jonka kyläkoulun läheltä alkaa 2,8 km pituinen luontopolku nimeltä Koskikaran kierros, jonka hienoimpia nähtävyyksiä on Korvenkosken vesiputous.
Viimeinen horisontti

Juoni

Event Horizon on avaruusalus, joka pystyy kulkemaan valoa nopeammin luomalla mustan aukon. Alus katosi ensimmäisellä koeajollaan ja julistettiin tuhoutuneeksi. Seitsemää vuotta myöhemmin alus ilmestyy yllättäen Neptunuksen kiertoradalle, jolloin aluksen suunnittelija tohtori Weir (Sam Neill) lähetetään pelastusalus Lewis & Clarkin saattamana ottamaan selvää aluksen katoamisesta. Kun joukko saapuu Event Horizonille, he huomaavat, että miehistö on kadonnut ja että aluksen tukijärjestelmät ovat sammuneet.
Jotain outoa on sattunut, mutta alukselta saatu hätäviesti kuulostaa sekamelskalta, jonka seasta ihmisääni lausuu latinaksi ”liberate me” (”pelastakaa minut”).

Tuotanto

Elokuva lainaa vaikutteita elokuvista The Shining – Hohto, Yö kauhujen talossa, Alien – kahdeksas matkustaja, 2001: Avaruusseikkailu ja Solaris.
Paul Anderson suostui tekemään elokuvan, vaikka jälkituotantoaikataulua oli tiukennettu ennalta määrätyn julkaisupäivämäärän vuoksi. Elokuvasta leikattiin yli puoli tuntia kuvamateriaalia, sillä koeyleisöreaktiot pitkään ja selvästi groteskimpaan versioon olivat erittäin kielteiset.
Elokuva ei ollut suurmenestys, ja kun myös seuraavana vuonna ilmestynyt Soldier oli taloudellinen pettymys, Anderson joutui viettämään hiljaiseloa suurelokuvista.
Nukkeilu

Nukkeilu on nukkejen kuten pullipien ja figuurien muokkausta, pukemista, valokuvaamista ja bloggailua aiheesta. Nukkeilijat järjestävät myös miittejä.
Simone Veil

Elämäkerta

Veil syntyi juutalaiseen perheeseen, jonka isä oli arkkitehti. Koko Jacobin perhe joutui maaliskuussa 1944 Auschwitz-Birkenaun keskitysleirille, edelleen Bobrekiin ja lopulta Bergen-Belseniin, jossa äiti Yvonne kuoli. Perheestä kuolivat todennäköisesti keskitysleirillä myös isä ja veli. Hengissä selvisivät vain siskokset Simone, Madeleine ja vastarintaliikkeessä toiminut Denise. Heidät vapautettiin 15. huhtikuuta 1945.
Veil oli suorittanut vuosi (1943) ennen keskitysleirille joutumista Nizzassa ylioppilastutkinnon. Vapautumisen jälkeen hän kirjoittautui sekä Sorbonnen oikeustieteelliseen tiedekuntaan että Pariisin yliopiston yhteiskuntatieteelliseen laitokseen (Institut d'études politiques de l’Université de Paris), jossa hän tapasi tulevan puolisonsa Antoine Veilin. He avioituivat 26. lokakuuta 1946. Pariskunnalla on kolme poikaa. Antoine Veilistä tuli myöhemmin valtiovarainministeriön korkea virkamies.
Kun Simone Veil valmistui, hänellä oli oikeustieteen kandidaatin ja IEP:n tutkintotodistukset, ja hän ryhtyi hoitamaan asianajan tehtäviä, kuten oli aiemmin suunnitellut. Tätä uraa hän jatkoi vuoteen 1974.

Poliittinen ura

Kun Valéry Giscard d'Estaing oli valittu Ranskan presidentiksi, Veil nimitettiin Jacques Chiracin johtaman hallituksen terveysministeriksi. Tätä tehtävää hän hoiti myös Raymond Barren pääministerikaudella heinäkuuhun 1979 saakka.
Veil tuli ministerinä tunnetuksi saatuaan parlamentin hyväksynnän raskauden keskeyttämisen mahdollistavalle laille. Laki astui voimaan 17. tammikuuta 1975. Hänestä tuli sen ansiosta Ranskan suosituin poliitikko, ja hän säilytti aseman pitkään.
Kesä-heinäkuussa 1979 Veil siirtyi Valéry Giscard d’Estaingin pyynnöstä hallituksesta johtamaan Union pour la démocratie française (UDF) -puolueen listaa, kun Euroopan parlamentti valittiin ensimmäisen kerran yleisillä vaaleilla. Myöhemmin hänestä tuli Euroopan parlamentin ensimmäinen naispuhemies.
Yhdessä Jacques Chiracin kanssa Veil tarjosi vuonna 1984 kansalle yhtyneen opposition vaihtoehdon Euroopan parlamentin vaalissa, ja heidän yhteislistansa sai 7. kesäkuuta 1984 kaikkiaan 43 prosentin kannatuksen. Edouard Balladur nimesi hänet maaliskuussa 1993 hallituksensa ”valtioministeriksi” (ministre d’État), ja hänen vastuualueekseen tuli sosiaali- ja terveysministerin hallintoala, johon oli liitetty myös kaupunkiasiain ministerin tehtävät. Hän oli tehtävässä toukokuuhun 1995. Vuosina 1997–1998 hän toimi integraationeuvoston puheenjohtajana. Vuonna 1998 hänet nimitettiin senaatin puhemiehen ehdokkaana Ranskan tasavallan perustuslakineuvoston (Conseil constitutionnel) jäseneksi. Tämä tehtävä syrjäytti kaikki muut toimet ja luottamustehtävät.

Edustustehtävät

Simone Veil oli Euroopan parlamentin jäsen (MPE) vuosina 1979–1984, ja tästä ajasta hän toimi parlamentin puhemiehenä toisen puoli kautta kestävä jakson.