google/wiki40b huggingface dataset:
Bosketti

Bosketti (ransk. bosquet, italiasta: bosco, "metsikkö") on alun perin muotopuutarhan eli niin sanotun ranskalaisen puutarhan aiheisiin kuuluva muodollinen puuistutus, johon kuuluu vähintään viisi samaa lajia olevaa puuta, jotka on istutettu joko viisiköksi tai muuten tarkan säännöllisesti riveihin sekä leveys- että pituussuuntaan. Kun puut kasvavat, niiden lehvästöt liittyvät toisiinsa varjoisaksi katokseksi. Puiden runkoja karsitaan usein selkeän istutuskuvion korostamiseksi.
Boskettialueet on perinteisesti päällystetty soralla, sillä aihe kehitettiin ennen ruohonleikkurin keksimistä. Nykyisin bosketteja voidaan nähdä myös nurmialueille perustettuina.
Suureen puutarhaan kuuluvassa metsikössä bosketilla voidaan tarkoittaa myös eräänlaista muodollista huonetta, cabinet de verdure , jollaiset muodostavat olennaisen osan André Le Nôtren suunnittelemista Versailles’n palatsin puutarhoista. Nämä puiden ja leikatujen pensaiden muodostamien sienien suojaamat intiimit tilat tarjosivat mahdollisuuden yksityisyyteen julkisen tilan suuressa mittakaavassa toteutettujen istutusalueiden ja käytävien muodollisuudelta. Bosketteihin johti usein vain yksi polku, jossa oli huomaamaton mutka. Versailles’issa näiden myöhempää perinnettä edustavien boskettien koristelua muutettiin usein, mutta useissa nähdään edelleen nerokkaita suihkulähteitä tai allegorisia teemoja edustavia patsaita; ’’ Bosquet de Rocalles’’ sisältää jopa amfiteatterin.
Eiko Kadono

Eiko Kadono (jap. 角野 栄子; s. 1. tammikuuta 1935 Tokio) on japanilainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa lastenkirja Majo no takkyūbin (1985), johon pohjautuu Hayao Miyazakin anime-elokuva Kikin lähettipalvelu (1989).
Kadono valmistui Wasedan yliopistosta. 25-vuotiaasta alkaen hän asui kaksi vuotta Brasiliassa, ja sieltä saatuihin kokemuksiin perustuu hänen vuonna 1970 julkaistu esikoisteoksensa.
M/S Lisco Gloria

Käyttöhistoria

Aluksen köli laskettiin 20. syyskuuta 2000 puolalaisella Stocznia Szczecinska im. A. Warskiegon telakalla. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 2001 nimellä Golfo Dei Coralli. Alus oli tarkoitus luovuttaa italialaiselle Lloyd Sardegna Compangia Di Navigazionelle, mutta koska aluksen valmistuminen myöhästyi huomattavasti, ei varustamo ottanut alusta vastaan. Tämän jälkeen alus siirtyi puolalaisen Pekao SA -pankin haltuun. Huhtikuussa 2002 rakentajatelakka ajautui konkurssiin ja alus jäi Szczeciniin.
DFDS A/S osti laivan 17. heinäkuuta 2002. Alus meni 6. elokuuta Tanskaan Fredericiaan telakalle, jossa se sovitettiin uuteen liikenteeseensä sopivaksi. Samalla alus sai nimen Dana Gloria. Elokuussa Dana Gloria aloitti liikennöinnin reitillä Esbjerg–Harwich. DFDS LISCO osti aluksen 5. toukokuuta 2003 ja rekisteröi sen Liettuan lipun alle. Kotipaikaksi tuli Klaipėda. Dana Gloria oli 15. kesäkuuta viimeistä päivää Esbjergin ja Harwichin välillä, jonka jälkeen se sai nimen Lisco Gloria. Alus siirtyi nykyiselle Klaipėda–Kiel -reitilleen 21. kesäkuuta 2003.

Tulipalo

Lisco Glorialla syttyi 8.–9. lokakuuta 2010 välisenä yönä tulipalo, joka luultavasti alkoi kuorma-autosta, jonka bensatankki saattoi syttyä tuleen. Aluksen miehistö yritti autokannella sammuttaa tulipaloa siinä onnistumatta. Myös aluksen kapteeni kutsuttiin paikalle. Tulipalo levisi räjähdysmäisesti koko alukseen, jossa on avonainen autokansi. Alus oli matkalla Kielistä Klaipėdaan, ja se ankkuroitiin palavana tanskalaisen Langelandin saaren edustalle. Matkustajat, joita aluksella oli 249, sekä miehistö evakuoitiin ja kuljetettiin aamulla Kieliin. Tulipalossa loukkaantui 28 savua hengittänyttä ihmistä. Loukkaantuneista 23 kuljetettiin sairaalahoitoon. Kuolonuhreilta onnettomuudessa vältyttiin. Tulipalo sammui vasta reilun vuorokauden päästä syttymisestään. Lisco Gloriassa oli onnettomuushetkellä 200 tonnia polttoöljyä, mutta sitä ei päätynyt kuitenkaan mereen.
Hermo

Hermo on hermosolujen (neuronien) viejähaarakkeista (aksoneista) ja tuojahaarakkeista (dendriiteistä) sekä sidekudoksesta koostuva rakenne, joka mahdollistaa hermoimpulssien siirtymisen elimistössä. Varsinainen hermo muodostuu aksonien eli hermosyiden muodostamista hermosyykimpuista. Hermot voivat olla metrinkin mittaisia ja suurimmat hermot erottuvat jopa paljaalla silmällä. Hermoja kulkee kaikkialla elimistössä ja suurin osa soluista on jollakin tavalla yhteydessä ainakin yhteen hermoon.

Selkäydinhermot

Selkäydinhermoja on ihmisellä 31 paria. Ne alkavat selkäytimestä kahtena haarana ja yhdistyvät varsinaiseksi selkäydinhermoksi tullessaan ulos nikamien välistä.

Aivohermot

Aivohermoja on yhteensä 12 paria ja niistä suurin osa risteytyy puolelta toiselle siten, että oikea aivopuolisko saa tietoa ja hermottaa vasenta puolta elimistöstä. Vasen aivopuolisko vastaavasti hermottaa oikeaa puolta elimistöä.
Syyrian lippu

Syyrian lippu on Syyrian tunnus. Malliltaan se on horisontaalinen trikolori ja sen värit ovat ylhäältä alas punainen-valkoinen-musta. Valkoisen raidan keskellä on kaksi vihreää viisisakaraista tähteä. Tähdet viittaavat Yhdistyneen arabitasavallan kahteen valtioon, Egyptiin ja Syyriaan.
Nykyinen lippu oli Syyrian käytössä aiemmin vuosina 1958–1961 maan ollessa osa Yhdistynyttä arabitasavaltaa. Se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1980.
Lipussa on panarabialaiset värit: musta, valkoinen, punainen ja vihreä. Punavalkomusta trikolori puolestaan on Egyptin vuoden 1952 vallankumouksen yhteydessä käyttöön otettu arabialaisen vapautuksen lippu. Syyrian lippu muistuttaakin väreiltään Jemenin lippua, Egyptin lippua, Sudanin lippua ja Irakin lippua.
Havaijisaaret

Havaijisaaret on saariryhmä pohjoisella  Tyynellämerellä. Se kuuluu Yhdysvaltojen Havaijin osavaltioon, lukuun ottamatta Midwaysaarten atollia,  joka kuuluu Yhdysvaltain pieniin erillissaariin.
Havaijisaarten kahdeksan pääsaarta ovat kaakosta luoteeseen Havaiji (Big Island), Maui, Kahoolawe, Lanai, Molokai, Oahu, Kauai ja Niihau.
Havaijisaaret ovat tuliperäisiä ja koralliriuttojen reunustamia. Havaijin saari eli Big Island on geologisesti nuorin ja pinta-alaltaan lähes kaksi kertaa suurempi kuin muut saaret yhteensä.
Havaijisaaret ovat syntyneet Tyynenmeren mannerlaatan liikkuessa luoteeseen niin sanotun kuuman pisteen yli. Kuuman pisteen kohdalla muodostuu tulivuori, joka ajan myötä nousee merenpinnan yläpuolelle synnyttäen saaren. Mannerlaatan liikkuessa vuosimiljoonien kuluessa tulivuoret ovat liikkuneet pois kuumasta kohdasta luoteeseen, sammuneet ja eroosion vaikutuksesta pienentyneet. 35 kilometriä Havaijin saaresta etelään on syntymässä uusi saari, Loihi. Havaijin tunnetuimpia tulivuoria ovat Mauin Haleakala ja Havaijin saaren Mauna Kea, Mauna Loa ja Kilauea, joista kaksi viimeisintä ovat edelleen aktiivisia.
Havaijisaaret ovat erittäin vuoristoisia: 50 % saarten maa-alasta sijaitsee yli 600 metrin korkeudessa ja 10 % yli 2 000 metrin korkeudessa.
Jertta Blomstedt

Jertta Blomstedt (o.s. Roos; s. 20. toukokuuta 1942 Helsinki) on Yleisradion radiotoimittaja, joka toimittaa ulkomaanlehtikatsausta. Hänen aiempia ohjelmiaan ovat Kasvo, Kiven sisällä ja Eurooppalaisia puheenvuoroja. Blomstedt oli merkittävä 1960-lukulainen sosialisti ja toimi pitkään Metallityöväen liiton lehden Ahjon toimittajana sekä Teinilehden ja Ydin-lehden päätoimittajana. Hän on kirjoittanut kolumneja Suomen Kuvalehteen. Hän on kirjoittanut kolumneja myös Ylelle.
Blomstedt on saanut valtion journalistipalkinnon 2003.
Jertta Blomstedtin veli on professori J. P. Roos ja puoliso oli professori Juhana Blomstedt.
Marjatta Meritähti

Eeva Marjatta Meritähti (s. 1943) on suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi, joka on erikoistunut lastenmusiikkiin.

Ura

Meritähti aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana isän kotiin hankkimalla pianolla ja soittotunneilla Viipurin musiikkiopistossa Lahdessa. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1962 alkaen, aluksi solistisella osastolla mutta vaihtoi käsikramppiongelmien vuoksi koulumusiikkiosastolle. Meritähti valmistui musiikinopettajaksi 1970 ja jatkoi kapellimestariopintoja Jorma Panulan luokalla vuoteen 1972 saakka. Säveltäjänä Meritähti sanoo olevansa itseoppinut.
Meritähden laajin sävellystyö on Helsingin kaupunginorkesterin tilaama ”orkesteriopassinfonia” Ihmeellinen maalari, joka on sävelletty Ellen Niitin runosadun pohjalta. Se ensiesitettiin vuonna 1984 ja myös levytettiin Okko Kamun johdolla. 1970-luvulla syntyivät levytykset Kissa Kehrääväinen sekä Pikku-Marjan eläinlauluja (1980) Laura Latvalan vuonna 1947 julkaiseman runoteoksen Pikku-Marjan eläinkirja pohjalta. Lapsikuoro Karviaisten esittämänä levyltä kestosuosikiksi on noussut laulu ”Ihahaa”. Yleisradion kevyen musiikin toimikunta valitsi Pikku Marjan eläinlauluja -albumin vuoden levyksi 1980.
Meritähti perusti Pessi-lapsikuoron vuonna 1992 Vantaalle ja johti sitä 18 vuotta kevääseen 2010 asti. Musiikkipedagogina Marjatta Meritähti vieroksuu nykyajan kilpailukulttuuria. Niinpä hänen johtamiinsa lapsikuoroihin ei ole pääsykokeita vaan mukaan voi tulla kuka haluaa. Meritähti esiintyy Paatti-nimisen kokoonpanonsa kanssa. Sen kokoonpano laajenee tarpeen mukaan ja vakiojäseniin kuului myös Kosti Kotiranta. Vuonna 1998 Meritähti ohjasi Loviisan teatteriin lastennäytelmän Amelei, majava ja höperö kuningas. Hän on tehnyt pitkään yhteistyötä kirjailija Jukka Itkosen kanssa. Sen tuloksena ovat syntyneet Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoden tilausteos Kauas on lyhyt matka (2000), laulukirja Maakäki ja Pingviini sekä laulusarja Lohi ui ohi (2002). Meritähti on säveltänyt lauluja myös aikuisille muun muassa Arvo Turtiaisen, Elmer Diktoniuksen ja Katri Valan runoihin.

Palkintoja

Marjatta Meritähti sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon vuonna 2003. Vuonna 1978 hänelle myönnettiin Rauhanpuolustajien tunnustuspalkinto ja vuonna 1983 Vuoden Kiila -palkinto.
Aleksandr Jakovlev (lentokonesuunnittelija)

Aleksandr Sergejevitš Jakovlev (ven. Александр Сергеевич Яковлев; 1. huhtikuuta (J: 19. maaliskuuta) 1906 Moskova – 20. elokuuta 1989 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija. Hän oli OKB Jakovlevin pääsuunnittelija.

Elämä ja toiminta

Aleksandr Jakovlev syntyi 1. huhtikuuta 1906 Moskovassa. Hän työskenteli lentokoneiden moottorimekaanikkona vuodesta 1924. Hän opiskeli Moskovassa N. J. Žukovskin Puna-armeijan sotilasilmailuakatemiassa, josta valmistui insinööriksi vuonna 1931. Opiskeluaikanaan hän suunnitteli AVF-10-liitokoneen vuonna 1924 ja ultrakeveän AIR-1-koneen vuonna 1927. Kumpikin otettiin käyttöön siviililentokoulutuksessa.
Hän alkoi työskennellä vuonna 1932 siinä OKB:ssä, joka myöhemmin sai hänen nimensä. Vuoteen 1937 mennessä hän oli edennyt sen pääinsinööriksi. Vuonna 1940 hänet nimettiin virkaatekeväksi lentokoneteollisuuden kansankomissaariksi, jona hän toimi vuoteen 1946 asti. Tässä roolissa hän pääsi matkustelemaan ulkomaille ennen toista maailmansotaa. Vieraillessaan muun muassa Italiassa, Saksassa ja Englannissa hän sai ideoita näiden tuotteista. Hän osallistui lentokonetehtaiden evakuointiin hyökkäävien Saksan joukkojen edestä vuosina 1941 – 1942. Hän toimi tällöin myös Jak-koneiden pääsuunnittelijana. Näissä rooleissa hän joutui neuvottelemaan Stalinin kanssa, jolla diktaattorina oli omia näkemyksiään muun muassa lentosodasta.
Sodan aikana Jakovlev johti Jak-1–Jak-15-hävittäjien suunnittelua. Näistä Jakovlev Jak-7 ja Jakovlev Jak-9 olivat tunnetuimmat. Vuonna 1945 Jak-15 oli Neuvostoliiton ensimmäinen suihkukone. Se, kuten MiG-9:kään, ei mennyt sarjatuotantoon.
Vuonna 1946 Jakovlev hän sai kenraalieverstin arvon. Vuonna 1948 hänestä tuli Neuvostoliiton ilmailuteollisuusministeri.
Jakovlev oli Jakovlevin pääinsinöörinä vuosina 1956 – 1984. Vuonna 1974 hänestä tuli Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen. Hän opetti Moskovan ilmailuinstituutissa.
Jakovlevin siviilikoneista tunnetuin on pieni Jakovlev Jak-42 -matkustajakone. Yhtiö on suunnitellut myös kuuluisia taitolentokoneita. Kaikkiaan Jakovlev osallistui noin sadan konetyypin suunnitteluun.
Jakovlev sai Lenin-palkinnon elämäntyöstään vuonna 1972. Hän sai Stalin-palkinnon vuosina 1941, 1942, 1943, 1946, 1947 ja 1948. Hän sai FAI:n kultamitalin ja Ranskan kunnialegioonan jäsenyyden.
Aleksandr Jakovlev oli avioliitossa Jekaterina Matvejevan kanssa. Heille syntyi kaksi poikaa: Sergei ja Aleksandr.
Juhamatti Hietamäki

Ura

Hietamäki on S-Kiekon kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana Suomi-sarjassa kaudella 2002–2003. Kaudeksi 2003–2004 Hietamäki siirtyi Porin Ässien A-nuoriin. Hän kuului sen SM-liigarinkiin jo kesällä 2004, mutta Hietamäki teki liigadebyyttinsä kuitenkin kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi 22 SM-liigaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hietamäki voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän pelasi A-nuorissa varsin fyysistä peliä; Hietamäki keräsi kolmen A-juniorikautensa aikana yhteensä 295 jäähyminuuttia sijoittuen A-nuorten SM-liigan kaikkien aikojen jäähypörssissä seitsemänneksi. Kausina 2003–2004 ja 2004–2005 hän sijoittui jäähypörssissä neljänneksi ja kaudella 2005–2006 Hietamäki voitti koko jäähypörssin 105 minuutillaan.
Kaudella 2006–2007 Hietamäen rooli Ässien SM-liigajoukkueessa jäi pieneksi. Hän pelasikin suurimman osan kaudestaan Mestiksessä; yhteensä 24 ottelua Forssan Palloseurassa ja TuTossa. Tammikuussa 2007 Hietamäki palasi Ässien vahvuuteen. Kauden 2007–2008 hän pelasi lainalla Jokipojissa. Kaudeksi 2008–2009 Hietamäki siirtyi Kotkan Titaanien riveihin. Hänen kautensa päättyi kuitenkin jo 22 ottelun jälkeen joulukuussa 2008 selkävaivojen vuoksi.
Kaudeksi 2009–2010 Hietamäki siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaan joukkueeseen. Hän joutui kuitenkin jo alkukaudella sivuun olkapäävamman takia, oli sivussa useita kuukausia ja pelasi lopulta vain 12 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua. Kaudeksi 2010–2011 Hietamäki palasi viikon mittaisen try-outin kautta Jokipoikiin.
Elokuussa 2011 Hietamäki teki vuoden mittaisen sopimuksen unkarilaisen Ferencvárosi TC:n kanssa. Hän oli tehoilla 12+11=23 joukkueen tehokkain puolustaja ja jakoi Ferencvárosin sisäisen pistepörssin voiton Csaba Janosin kanssa kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 2+1=3. Kaudeksi 2012–2013 Hietamäki siirtyi toiseen MOL ligan joukkueeseen, romanialaiseen SCM Brașoviin.
Töre

Taajama

Tören taajamassa on nykyisin noin 1 100 asukasta, ja oikealla olevan tietolaatikon tiedot koskevat juuri taajamaa. Taajaman asukasluku on ollut suurimmillaan noin 1 400 henkeä vuonna 1990. Tören satama on Pohjanlahden ja samalla myös Itämeren pohjoisin kohta. Eurooppatiet E4 ja E10 kulkevat Tören kautta.
Töre alkoi kasvaa 1800-luvulla kun vapaaherra Samuel-Gustav Hermelin perusti Töreforsin ruukin vuonna 1799. Ruukki käsitti pajan, sahan ja myllyn. Siellä sijaitsi Norrlannin suurin masuuni ja Norrbottenin ensimmäinen malmirata. Ruukki oli hyvin merkittävä ja edisti seudun kasvua. Muutamia ruukin alkuperäisiä rakennuksia on yhä jäljellä kylässä.

Seurakunta

Tören seurakunta perustettiin vuonna 1909 erottamalla se Alakainuun seurakunnasta. Vuosina 1929–1991 seurakunta oli jaettuna Tören ja Morajärven (ruots. Morjärv) kirkonkirjapiireihin (ruots. kyrkobokföringsdistrikt). Kummassakin entisessä kirkonkirjapiirissä sijaitsee oma kirkko. Tören kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1936 ja Morajärven kirkko vuonna 1929.

Entinen kunta

Töre oli aikaisemmin myös itsenäinen kunta, joka erotettiin Alakainuun (ruots. Nederkalix) kunnan länsiosasta vuonna 1924. Tören alueella sijaitsi Tören taajaman lisäksi kunnan pohjoisosassa myös Morajärven taajama. Vuonna 1967 Töre liitettiin takaisin Alakainuuseen, joka sai vuonna 1971 nimekseen Kainuu (ruots. Kalix) keskustaajamansa mukaan. Tören kunnan pinta-ala oli 890,70 neliökilometriä, josta maata oli 832,80 neliökilometriä. Vuonna 2000 entisen kunnan alueella asui 2 592 asukasta.
Sivukeila

Sivukeila eli parasiittinen kraatteri on tulivuoren purkausaukko, joka ei ole sen pääasiallisen purkauskanavan suuaukko.  
Sivukeila syntyy, kun  purkaus hakee uuden kanavan esimerkiksi vuoren kylkeen. Vuorenkyljen repeämästä tapahtuva purkaus keskittyy usein muutamaan kohtaan, joihin kasautuu vuoren pääkeilaa pienempi kraatteri. Sivukeiloja on kahta tyyppiä: laavakraattereita ja tuffikraattereita eli tuhkakartioita.
Hans Gude Gudesen

Hans Gude Gudesen (s. 6. maaliskuuta 1950) on norjalainen keksijä ja tutkija, joka on ollut keskeinen henkilö uuden teknologian kehittämisessä.
Gudesen on kotoisin Fredrikstadista. Hän on opiskellut arkeologiaa Oslon yliopistossa. Sen jälkeen hän työskenteli useita vuosia Yhdysvalloissa uuden teknologian kehittämisen parissa. Hän oli jo varhaisessa vaiheessa yhteydessä Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston professoreihin Arne Halaasiin ja Tor A. Ramstadiin, joille hän esitti yhteistyötä. He perustivat yhdessä Fast Search & Transfer -nimisen yrityksen. 1990-luvulla Gudesen toimi Opticom-yrityksen aivoina, ja hän sijoitti sen osakkeisiin noin miljadi kruunua. Myöhemmin osa siitä sai uudeksi nimekseen Thin Film Electronics.
Gudesen osti Ingmar Bergmanin Fårön kiinteistön ja suuren osan siihen kuuluvaa irtaimistoa. Fåröstä muodostetaan säätiö ja siitä tulee taiteilijakeskus.
Dijonin raitiotieliikenne

Historia

Kaupungissa toimi vuosina 1895–1961 alun perin raitiotie, joka päätettiin kuitenkin vuosisadan puolivälin aikoihin korvata linja-autoliikennöinnillä. Parhaimmillaan kaupungissa toimi viisi raitiotielinjaa.
Dijonin kunnallisvaltuusto äänesti uuden raitiotien rakentamisen puolesta vuonna 2008 ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 2010. Raitiotien ensimmäinen linja avattiin puoli vuotta aikataulua aikaisemmin, syyskuussa 2012. Myös linja 2 avattiin vielä saman vuoden joulukuussa.
Maharishi Mahesh Yogi

Maharishi Mahesh Yogi (12. tammikuuta 1918 Intia – 5. helmikuuta 2008 Vlodrop, Alankomaat) oli intialainen ajattelija, joka kehitti transsendenttisen meditaation tekniikan. Hän on julkaissut aiheesta lukuisia kirjoja, ja hänen oppinsa tulivat maailmanlaajuisesti suosituiksi.
Maharishi opiskeli hindulaisen guru Brahmananda Saraswatin johdolla.
Maharishi syntyi jabalpurilaiseen perheeseen ja sai syntyessään nimen Mahesh Prasad Varma. Hän valmistui Allahabadin yliopistosta. Hän vietti vuodet 1953–1955 Uttarkashissa Himalajalla ja aloitti ensimmäisen kansainvälisen opetusmatkansa vuonna 1958.
Maharishin ja hänen oppiensa kuuluisuutta kasvatti suuresti maailman suosituimman yhtyeen The Beatlesin jäsenten oleminen hänen opetuksessaan. The Beatles saapui Maharishin järjestämään meditaatiotilaisuuteen ensi kertaa vuonna 1967 ja kaikki yhtyeen jäsenet kiinnostuivat ainakin jossain määrin hänen opeistaan. Erityisesti yhtyeen soolokitaristi George Harrison kiinnostui meditaatiosta suuresti ja hänen ideastaan The Beatlesin jäsenet sekä heidän vaimonsa lensivät Intiaan vuonna 1968, Maharishin meditaatioleirille, jossa he meditoivat ja viettivät useita viikkoja. Intiassa ollessaan The Beatlesin jäsenet kirjoittivat useita uusia kappaleita ja erityisesti John Lennon oli tuolloin tuottelias. Jossain vaiheessa beatlet alkoivat epäillä usein sekavasti esiintynyttä Maharishia. Ensimmäisenä Intiasta poistui rumpali Ringo Starr vaimonsa kanssa ja pian tämän jälkeen Paul McCartney naisystävänsä kanssa. Kolmantena Intiasta lähti Lennon, hänkin aiemmin kuin oli tarkoitus. Kun Maharishi tiedusteli, miksi Lennon lähti näin aikaisin, Lennon vastasi: 'Jos kerran olet niin helvetin kosminen, niin kyllähän sinä sen tiedät.' Viimeisenä meditaatioleiriltä lähti Harrison, joka oli The Beatlesin jäsenistä ainoa, joka säilytti kiinnostuksensa meditaatioon Intian matkan jälkeen.
Maharishi jatkoi opettamistaan, julkaisi useita kirjoja ja kiersi maailmaa opettamassa. Hän asui loppuelämänsä Vlodropissa, Alankomaissa ja kuoli vuonna 2008, 90-vuotiaana.
Gortys (Arkadia)

Maantiede

Gortys sijaitsi Arkadian Kynurian alueella Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa, noin seitsemän kilometriä luoteeseen nykyisestä Ellinikón kylästä. Kaupunki oli rakennettu Alfeioksen sivujokiin kuuluvan Gortynios- eli Lusios-joen (nyk. Loúsios) länsipuolelle. Kaupungissa oli korkea akropolis eli linnavuori.

Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajaksi esitettiin Gortys, joka oli Stymfaloksen poika. Kaupungin historiasta tiedetään melko vähän. Gortys taantui Megalopoliin perustamisen jälkeen vuonna 371 eaa., kun suurin osa asukkaista siirrettiin uuteen kaupunkiin. 200-luvulla eaa. Gortys kuului Akhaian liittoon. Vuonna 217 eaa. sen valtasivat sodassa Euripidaan joukot. Tuohon aikaan sen tiedetään olleen Thelpusan kaupungin alaisuudessa. Pausanias kuvaa 100-luvulla jaa. paikan olleen hänen aikanaan lähinnä kylä ennemmin kuin kaupunki.
Alueen arkeologiset kaivaukset on suorittanut École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu vuosina 1947–1948 ja 1950–1952.

Rakennukset ja löydökset

Gortyksen akropolis eli linnavuori sijaitsi joen varrella. Se jakaantui kahteen osaan, pohjoisempaan varsinaiseen akropoliihin sekä eteläiseen linnoitukseen, jotka ovat ilmeisesti olleet olemassa eri aikoina. Akropoliin pituus luoteis-kaakkoissuunnassa on noin 425 metriä ja leveys noin 100–60 metriä. Sen alueella on säilynyt jäänteitä muureista ja kolmesta portista sekä viidestä pyöreästä tornista. Muurit ovat pääosin 300- ja 200-luvuilta eaa. Eteläisemmän linnoituksen tornit olivat suorakulmaisia. Linnoitus rakennettiin oletettavasti 200-luvulla eaa., ja siihen saatettiin käyttää aikaisemman akropoliin muurien kiviä.
Gortyksen tunnetuin rakennus oli Asklepiokselle omistettu temppeli. Se sijaitsi akropoliin pohjoispuolella samoin joen varrella. Se oli rakennettu 300-luvulla eaa. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja oli rakennettu Pentelikon-vuoren marmorista. Temppelin koko oli noin 23,6 x 13,2 metriä, ja siinä oli pronaos sekä naos eli cella. Naoksessa oli Skopaan veistämät Asklepioksen ja Hygieian kulttikuvat.
Temppelin lähellä ovat toisen, pienemmän temppelin sekä kylpylän rauniot. Kylpylässä oli hypokaustit ja suuri allas, ja se oli myös rakennettu 300-luvulla eaa. Hypokaustit lisättiin 200-luvun eaa. alkupuolella. Alueella on jäänteitä myös porteista, muureista, taloista ja vartiotornista.
Lounaaseen eteläisestä linnoituksesta sijaitsi toinen Asklepiokselle omistettu pyhäkkö. Siihen kuului 400- tai 300-luvulla eaa. rakennettu temppeli, jonka koko oli noin 27,1 x 13,5 metriä, sekä toinen kylpylä. Asklepioksen temppeleistä ja kylpylöistä päätellen alueella on ollut jonkinlainen parantola.