google/wiki40b huggingface dataset:
Fenyylilitium

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fenyylilitium on värittömiä kiteitä. Yhdiste reagoi helposti veden kanssa ja on lisäksi pyroforista eli erittäin helposti ilman vaikutuksesta syttyvää, minkä vuoksi sitä käytetään tyypillisimmin hiilivety- tai eetteriliuoksena, joihin se liukenee muodostaen ruskehtavan liuoksen. Muiden organolitiumyhdisteiden tavoin fenyylilitium muodostaa liuoksissa aggregaatteja riippuen liuottimesta. Dietyylieetteriliuoksessa yhdiste muodostaa itsensä ja liuotinmolekyylien kanssa dimeerejä tai tetrameerejä, monomeerinä tai dimeerinä aine esiintyy tetrahydrofuraaniliuoksessa. Monomeerien osuutta liuoksessa voidaan lisätä käyttämällä kompleksoivia liuottimia tai lisäaineita kuten pentametyylidietyleenitriamiinia, tetrametyylietyleenidiamiinia tai heksametyylifosforiamidia.

Valmistus ja käyttö

Fenyylilitiumia valmistettiin ensimmäisen kerran difenyylielohopean ja metallisen litiumin välisellä reaktiolla. Nykyään tyypillisin valmistusmenetelmä on fenyylihalogenidin kuten klooribentseenin, bromibentseenin ja jodibentseenin reaktio litiumin kanssa eetteriliuoksessa. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla alipaineessa ja tuote myydään yleensä 20-massaprosenttisena liuoksena joko dietyylieetterissä, dibutyylieetterissä tai bentseenin ja dietyylieetterin seoksessa. 
Fenyylilitiumia käytetään muiden organolitiumyhdisteiden ja Grignard-reagenssien tavoin orgaanisessa synteesissä nukleofiilisissa substituutio- ja additioreaktioissa karbonyyliyhdisteiden kanssa ja sitä käytetään muun muassa lääkeaineiden kuten kipulääkkeiden valmistuksessa. Ainetta voidaan käyttää myös muiden organolitiumyhdisteiden valmistukseen ja organometalli- ja -puolimetalliyhdisteiden kuten tinan ja piin orgaanisten johdannaisten valmistukseen ja Wittig-reaktioissa.
Peter Clodt von Jürgensburg

Peter Clodt von Jürgensburg (tunnetaan myös nimellä Pjotr Karlovitš Klodt, ven. Пётр Карлович Клодт, 8. kesäkuuta (J: 24. toukokuuta) 1805 Pietari – 20. marraskuuta (J: 8. marraskuuta) 1867 Rantamäki, Suomen suuriruhtinaskunta) oli keisari Nikolai I:n suosikkikuvanveistäjä. Hän kuului alun perin baltiansaksalaiseen vapaaherralliseen Clodt von Jürgensburg -aatelissukuun. Hänen veljentyttärensä oli Elisabeth Clodt von Jürgensburg, joka avioitui suomalaisen Alexander Järnefeltin kanssa, ja jonka lapsia olivat muiden muassa kirjailija Arvid Järnefelt ja taidemaalari Eero Järnefelt.
Clodt von Jürgensburg on suunnitellut myös Helsingin Santahaminassa olevan muistomerkin Viaporin pommituksessa 1855 menehtyneille Venäjän laivaston sotilaille.
Veljesharju

Veljesharju rakennettiin vuosina 1947–48 Sotainvalidien Veljesliiton tuberkuloosiparantolaksi Liperin Käsämään. Myöhemmin se toimi invalidien ammattikouluna ja Hengitysliitto Helin kuntoutuskeskuksena nimillä Kaprakka ja Verve. Nyt siellä toimii Ammattiopisto Luovi. 
Päärakennukset piirsi arkkitehti Viljo Revell.  Rakennushistoriallisesti arvokas kokonaisuus on suojeltu osayleiskaavassa. Veljesharjuun kuuluu muun muassa hallintorakennus, ravintola, tuotantotiloja, koulutilat ja asuinrakenennuksia. Norjantalo-niminen rakennus valmistui asuinkerrostaloksi vuonna 1956. "Valkoiseksi rapatut rakennukset on sommiteltu taiten valoisalle harjun laelle ja rinteisiin, maaston muotoja mukaillen, ja muodostaat keskenään rupattelevan kokonaisuuden jota männikkö kuuntelee", kuvataan Veljesharjua  kirjassa Pohjois-Karjalan arkkitehtuuriopas.

Historiaa

Veljesharjun nimi oli alun perin Sotainvalidien Veljesliiton Liperin ammattioppilaitos. Se aloitti toimintansa vuonna 1947, ja se oli aluksi tarkoitettu ensisijaisesti alle 40-vuotiaille ja sodassa tuberkuloosiin sairastuneille. Koulun nimeksi tuli vuonna 1959 Liperin ammattioppilaitos ja 1962 Liperin ammattikoulu. Koulusta on valmistunut muun muassa sähköasentajia, puuseppiä ja metallimiehiä. Enimmillään oppilaita on ollut noin 180.

Liikunta

Veljesharjun alueella on valaistuja lenkkipolkuja ja patikointireittejä. Huttulammen rannalla on rantasauna. Vuonna 2004 valmistunut uimahalli Liprakka on ollut suljettu yleisöltä vuodesta 2015, mutta sen avaamista on vaadittu vuonna 2018.
Enix

Historia

Eidansha Boshu Service Centerin tytäryhtiönä aloittanut Enix toimi muiden yritysten kehittämien pelien julkaisijana. Ensimmäiset julkaisuun päätyvät tietokonepelit päätettiin perustaja Yasuhiro Fukushiman vuonna 1982 järjestämässä PC-pelien ohjelmointikilpailussa, johon osallistui 300 ehdokasta. Valittuihin kuului Kōichi Nakamuran suunnittelema Door Door, joka Japanissa saavuttamansa 200 000 kappaleen myynnin ansiosta oli varhaisista Enix-peleistä menestyneimpiä. Alkuperäistä tietokoneversiota seuranneen konsolikäännöksen myötä se oli myös Enixin ensimmäinen Famicom-peli. Yhtiön tuottaisammaksi pelisarjaksi osoittautunut Dragon Quest sai alkunsa toukokuussa 1986. Ensimmäisen osa myi 1,5 miljoonaa kappaletta. Myyntiluvut kasvoivat peräkkäisinä vuosina ilmestyneiden jatko-osien myötä: Dragon Quest II:ta myytiin 2,4 miljoonaa kappaletta, Dragon Quest III:a taas 3,8 miljoonaa.
Huhtikuussa 1989 Enix sulautettiin Konika Enixin ja Enix Productsin ohella emoyhtiö Eidansha Boshuun, jonka uudeksi nimeksi tuli Enix. Tietokonekeskeisen 1980-luvun jälkeen Enix julkaisi pelejä enimmäkseen
konsoleille. Dragon Quest V ja VI sekä 2 uutta pelisarjaa aloittaneet Soul Blazer ja Star Ocean julkaistiin Super NES:lle. Dragon Quest VII:n alusta taas oli PlayStation. Enix vastasi myös samalle konsolille kehitetyn Tomb Raider III:n julkaisusta Japanissa.
Vuonna 2001 Enixin maineikkaimpiin mangoihin kuuluvan Fullmetal Alchemistin julkaiseminen aloitettiin Gekkan Shōnen Gangan -lehdessä. Viimeisimpiä Enixin markkinoille tuomia pelejä ennen Square Enixin syntymistä olivat Star Ocean: Till the End of Time ja Dragon Quest Monsters: Caravan Heart.
Stadin Ratikat

Oy Stadin Ratikat Ab on Helsingin raitioliikenteen museoliikenteeseen, tilausajoihin ja vanhojen raitiovaunujen entisöintiin erikoistunut yritys. Se myy lisäksi postikortteja ja muita raitiovaunuaiheisia tuotteita verkkosivuillaan. Yritys järjestää kesäkautena säännöllistä museoliikennettä Kauppatorilta lähtevällä, noin 20 minuutin pituisella ja kuuden euron hintaisella kierroksella. Reitti kulkee Aleksanterinkadun, Mannerheimintien, Kaivokadun, Kaisaniemenkadun ja Snellmaninkadun kautta takaisin Kauppatorille. Vaunuina käytetään ASEAn valmistamaa moottorivaunua vuodelta 1909 ja avoperävaunua vuodelta 1919.
Stadin ratikat vuokraa vaunua 339 tilausajokäyttöön. Kyseinen raitiovaunu on Valmetin vuonna 1955 valmistama neliakselin vaunu, joka poistui linjaliikenteestä vuonna 1987. Se on lähes alkuperäisessä asussaan nahkapenkkeineen ja rahastajanaitioineen, mutta siihen on asennettu äänentoistolaitteisto esimerkiksi puheiden pitämistä ja kuulutuksia varten. Yritys järjestää myös opastettuja kiertoajeluita asiakkaan valitsemilla reiteillä. Kiertoajelut oppaat kertovat nähtävyyksistä ja Helsingin raitioliikenteestä suomeksi, ruotsiksi tai englanniksi.
Stadin ratikat on entisöinyt kolme vaunua, jotka ovat numeroiltaan 50, 233 ja 339. 50:n kunnostustyö oli näistä merkittävin, sillä vuoden 1909 ASEAn moottorivaunu saatiin liikennöintikuntoiseksi ensimmäisenä suomalaisena yli satavuotiaana raitiovaununa. Ensimmäinen matkustaja-ajo oli 23.9.2012, ja vaunua käytetään nykyään museokiertoajeluilla. Vaunu 233 on Suomen ainut museoliikenteessä oleva avoperävaunu, ja sen entisöinti valmistui vuonna 2009. 339 on Valmetin valmistama vaunu vuodelta 1955, ja sen entisöinti oli ensimmäinen Stadin Ratikoiden tekemä peruskorjaus. 339 kunnostettiin tilausajokäyttöön, ja sen enemmäinen ajo oli linjan 6 Arabianrannan radan avajaisten juhlavaununa.
Amadeus (Tenavat)

Amadeus (engl. Schroeder) on yksi Charles M. Schulzin luomassa Tenavat-sarjakuvassa esiintyvistä hahmoista.
Amadeus esitetään yleensä soittamassa lelupianoaan. Hän vaikuttaa kykenevän soittamaan lelupianollaan mitä tahansa oikealle pianolle sävellettyjä kappaleita ja Tenavat-animaatioissa se myös kuulostaa oikealta pianolta. Amadeus pitää klassisesta musiikista ja ihailee varsinkin Ludwig van Beethovenia, jonka syntymäpäivää (16. joulukuuta) hän viettää uskollisesti vuosittain. Kyseisen päivän lähestyessä Amadeus nähdään myös monesti kantamassa suurta kylttiä, jossa kerrotaan montako päivää Beethovenin syntymäpäivään on jäljellä. Varsinkin 1950-luvun stripeissä Amadeuksella on myös tapana pitää Beethovenin rintakuvaa pianonsa päällä. Amadeus pelaa Jaska Jokusen baseball-joukkueessa siepparina. Tellu on rakastunut Amadeukseen, mutta ei saa ihastukselleen vastakaikua. Tellulla ja toisinaan myös muilla hahmoilla on tapana nojailla Amadeuksen lelupianoon hänen soittaessaan sitä. Tellu pitää Amadeuksen pianoa kilpailijanaan, ja on tuhonnut sen ainakin kolmesti sarjan aikana.
Amadeus esiintyi ensimmäistä kertaa sarjassa 30. toukokuuta 1951 ja ensimmäistä kertaa pianoa soittaen 24. syyskuuta 1951, vaikka hänet oli tuolloin kuvattu vasta vauvaksi. Amadeuksen piano ja Beethoven-innostus oli yksi ensimmäisiä toistuvia vitsejä sarjassa.
Amadeuksen soittaessa pianon yläpuolelle on aina kuvattu nuottiviivasto. Schulzin piirtämät nuotit eivät ole satunnaisia, vaan lainauksia oikeista Beethovenin sävellyksistä. Strippejä tutkineen musikologi William Meredithin mukaan Schulz valitsi usein sellaisia kappaleita, joissa musiikin tunnistaminen tuo vitsiin mukaan jonkin lisätason. Sarjan myöhempinä vuosina nuotteihin liittyi usein myös visuaalisia vitsejä; esimerkiksi Ressu saattoi kiipeillä niiden päällä. Charles M. Schulz piti klassisesta musiikista, mutta hänen lempisäveltäjänsä oli Brahms eikä Beethoven. Oman kertomansa mukaan hän valitsi Amadeuksen lempisäveltäjäksi Beethovenin, koska nimi ”kuulosti hauskemmalta”. Joissain Tenavat-stripeissä vihjataankin, että Beethovenin jälkeen Amadeus pitää seuraavaksi eniten Brahmsista. Tenavat-animaatioissa Amadeuksen kuullaan soittavan pianollaan pääasiassa katkelmia Beethovenin pianosonaateista.
Hahmon alkuperäinen nimi Schroeder on Schulzin mukaan lainattu eräältä pojalta, jonka kanssa hän oli nuoruudessaan toiminut mailapoikina eräällä golfkentällä Saint Paulissa. Schroeder oli pojan sukunimi, eikä Schulz muistanut enää hänen etunimeään. Kyseessä oli mahdollisesti arkkitehtina myöhemmin työskennellyt Harold F. Schroeder, Jr. (1926–2002). Schroeder on variaatio saksalaisesta sukunimestä Schröder, eikä se normaalisti esiinny etunimenä. Nimi ei liity mitenkään musiikkiin. Hahmon suomenkielinen nimi Amadeus sen sijaan tulee säveltäjä W. A. Mozartin toisesta etunimestä.
Fregolin oireyhtymä

Fregolin oireyhtymä on harvinainen mielenhäiriö: potilas luulee kaikkia ihmisiä ympärillään samaksi henkilöksi, joka vain vaihtaa nopeasti valepukuaan. Oireyhtymä on nimetty italialaisen näyttelijän Leopoldo Fregolin (1867–1936) mukaan, joka vaihtoi esiintymisasuaan nopeasti roolista toiseen esitystensä aikana. Oireyhtymän kuvasivat lääketieteelle ensimmäisinä P. Courbon ja G. Fail vuonna 1927.
Heimo Helminen

Heimo Helminen (4. maaliskuuta 1878 Jyväskylä – 17. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen vakuutusalan asiantuntija ja poliitikko.
Helmisen vanhemmat olivat kirjakauppias Henrik Fabian Helminen ja Hilda Wilhelmina Grönroos. Hän valmistui hovioikeuden auskultantiksi 1905, lakitieteen kandidaatiksi 1907 ja lisensiaatiksi 1910 (väitöskirja Henkivakuutussopimuksesta). Helminen toimi Helsingin yliopistossa suomalaisen lakikielen apulaisena 1910-1926, vakuutusneuvoston asiamiehenä vuodesta 1918 sekä neuvoston vakinaisena johtajana vuodesta 1926. Vuonna 1921 hän oli työväen tapaturmalakikomitean puheenjohtaja. Hän oli myös Suomen edustaja useissa kansainvälisissä neuvotteluissa ja kongresseissa. Edistyspuoluetta edustanut Helminen toimi Vennolan II hallituksessa oikeusministerinä 1921–1922 ja murhatun Heikki Ritavuoren jälkeen sisäasiainministerinä 1922.
Väitöskirjansa lisäksi Helminen julkaisi useita teoksia vakuutusoikeudesta, muun muassa Uusi työväen tapaturmavakuutusasetus (1919), Työväen tapaturmavakuutus käytännössä (1932, suomeksi ja ruotsiksi), Työkyvyttömyysasteikko (1939) sekä Tapaturma-asteikko (1940).
Helmisen puoliso vuodesta 1902 oli Hélene Louise Aminoff (k. 1948).
Alfred Mäkinen

Kustaa Alfred Mäkinen (24. helmikuuta 1869 Somero  – 21. elokuuta 1955 Nummi) oli rovasti, mehiläishoitaja ja päätoimittaja. 
Alfred Mäkisen vanhemmat olivat talollinen Kustaa Adolf Mäkinen ja Anna Penttinen ja puoliso vuodesta 1904 Elin Aleksandra Silén. Mäkinen tuli ylioppilaaksi 1893 ja vihittiin papiksi 1900. Hän toimi Somerniemen kirkkoherrana  1916–1920 ja Nummen kirkkoherrana 1920–1952. Mehiläistenhoitokoulua Mäkinen piti Asikkalassa 1902–1909 ja Somerniemellä 1910–1918. Hän oli Mehiläisen päätoimittaja vuodesta 1916, usean vuoden ajan. Rovastin arvon Mäkinen sai 1930. Hän julkaisi teoksen Mehiläishoidosta vuonna 1903.
Carl Swartz

Carl Johan Gustaf Swartz (5. kesäkuuta 1858 Norrköping, Ruotsi – 6. marraskuuta 1926, Ruotsi Tukholma) oli ruotsalainen tehtailija ja poliitikko. Hän toimi Ruotsin pääministerinä 30. maaliskuuta – 19. lokakuuta 1917. 
Swartz  syntyi Norrköpingiläiseen tehtailijasukuun, ja alkoi johtaa suvun tupakkatehdasta isänsä kuoltua. Hänen poliittinen uransa alkoi Norrköpingin kaupunginvaltuustosta. Vuonna 1900 hänet valittiin parlamenttiin.
HMS Hugin (1884)

Valmistus

Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä. Alus laskettiin vesille  30. toukokuuta 1884 ja se liitettiin laivastoon viikkoa myöhemmin 4. kesäkuuta.

Palvelus

Alus matkasi Britteinsaarilta Ruotsiin omin konein, vaikka se oli varustettu kolmella mastolla ja apupurjein. Aluksen höyrykattilat oli asennettu rinnakkain, joten sen savuhormitkin olivat rinnakkain. Torpedoputket oli sijoitettu rinnakkain vesirajaan. Aluksen toimintasäde oli merkittävästi parempi kuin aiempien torpedoalusten.
Vuonna 1887 alus nimettiin Minbåt N:o 1:ksi ja se modernisoitiin vuonna 1899, jolloin sen torpedoputket vaihdettiin 38 cm M/89:n putkiin. Samalla miehistö kasvoi viiteentoista. Alus luokiteltiin vuonna 1906 2. luokan torpedoveneeksi, mutta se säilytti numeronsa. Vuonna 1915 alus luokiteltiin jälleen yhteysveneeksi numerolla V15 ja se varustettiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1923, minkä jälkeen aluksen kohtalo on tuntematon.
Annie-gaala 1980

Annie-gaala 1980 oli yhdeksättä kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot parhaille animaatioiden tekijöille heidän elämäntyöstään.

Voittajat

Voittajat lihavoituna:
Rosel Zech

Rosel Zech (7. heinäkuuta 1942 Berliini, Saksa – 31. elokuuta 2011 Berliini) oli saksalainen näyttelijä ja erityisesti Rainer Werner Fassbinderin luottonäyttelijä. 
Zech aloitti teatteriuransa 1960-luvulla, ja hänen 1970-luvun tulkintansa Peter Zadekin voimakkaista tulkinnoista saivat kiitosta. Läpimurroksi muodostui Fassbinderin elokuva Veronika Vossin kaipuu, jossa hän näytteli pääosaa. Hän näytteli myös paljon saksalaisissa rikossarjoissa, kuten muun muassa Vanha kettu ja Rikospaikalla.
Zechillä todettiin elokuussa 2011 syöpä, ja hän joutui keskeyttämään sarjan Um Himmels Willen teon.
Porossalmen kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Saimaan Pihlajaveden Porossalmen etelärannan tuntumassa sijaitsee Pellossalon saari, jonka pohjoispäässä noin 180 metriä Porossalmen sillalta on maalauskallio. Pystysuorassa kallioseinämässä on havaittu punaväriä 2−3 metrin korkeudella maanpinnasta ja 6−7 metriä vedenpinnasta.

Maalaus

Punavärijälkiä on havaittavissa 0,5×0,5 metrin alalla. Punaväri muodostaa epäselviä muotoja, mutta tunnistettavia kuvioita ei ole. Museoviraston sivuilla mainitaan hirveä muistuttava kuvio, mutta yksimielisyyttä tästä ei liene. Kuvioiden havainnointia haittaa runsas jäkäläkasvusto. Kallion sijainti, yleisvaikutelma ja korkeus vedenpinnasta tukisivat muuten maalauksen statusta.
Sulkava (kala)

Ulkonäkö ja koko

Sulkavan ruumiinmuoto on kapea ja korkea. Väri on hopeanhohtoinen. Sulkava muistuttaa hieman lahnaa ja pasuria, mutta sen peräevä on huomiota herättävän pitkä. Pituus on maksimissaan 40 cm ja paino yleensä alle kilon.

Elinympäristö

Sulkavaa esiintyy Itämeren valuma-alueella Elbestä itään, Ruotsin eteläosassa sekä pohjoisen suunnasta Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa vesistöissä. Suomessa sen esiintymisalue on eteläinen. Sulkava ei siedä suolavettä, joten sitä tavataan järvissä ja joissa, rannikoilla vain jokisuissa.

Ravinto

Sulkava syö vesihyönteisiä kuten vesikirppuja, sekä jossain määrin myös kasveja.
Pihamedestäjä

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pihamedestäjä on noin 10 cm. Koiraan päälaki on sinivioletti, selkä on punaruskea ja yläperä on väriltään metallinhohtoisen violetti. Pyrstö on musta ja uloimpien sulkien kärjet ovat valkoiset. Siivet ovat ruskeat ja siipien kupeet sinivioletit. Tumman pään posket ja kurkku ovat violetit. Pihamedestäjäkoiraalla on kastanjanruskea kaulus. Vatsa on kirkkaan keltainen, siipien läheisyydestä valkoinen, ja siipien alustat ovat valkoiset. Naaras on päästään selästään ja siivistään ruskea. Kurkku on harmahtavan valkoinen. Kummankin sukupuolen nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pihamedestäjää tavataan Intiassa, Bangladeshissa, Myanmarissa ja Sri Lankassa. Pihamedestäjän elinympäristöä ovat laajat metsät. Lajia tavataan usein myös pihoissa ja puutarhoissa, ja se tulee aivan asutuksen lähelle.

Ravinto

Pihamedestäjien ravinto koostuu kukkien medestä ja hyönteisistä ja niiden toukista. Laji etsii ravintoa lentelemällä kukasta kukkaan eikä laskeudu maahan ravintoa etsiessään.

Lisääntyminen

Pihamedestäjät elävät yksin tai pareittain. Pesimäaika kestää joulukuusta elokuuhun ja linnuilla on yleensä kaksi pesuetta pesimäkauden aikana. Roikkuvan, laukkumaisen pesänsä lintu rakentaa ruohoista, ohuista kasvikuiduista, puun kuoresta, kuivista kukkien terälehdistä ja hämähäkin seitistä. Naaras munii kaksi vaalean vihreää tai ruskaa pilkullista munaa.
Multian seurakunta

Historia

Multialle valmistui kirkko vuonna 1795 ja samana vuonna siitä tehtiin Keuruun seurakunnan rukoushuonekunta. Oman saarnaajan Multia sai vuonna 1798. Kappeliseurakunta Multiasta tuli vuonna 1831 ja siitä päätettiin muodostaa itsenäinen emäseurakunta vuonna 1872, tosin tämä toteutui vasta 1886.
Vatsalihasliike

Vatsalihasliikkeistä on olemassa useita erilaisia muunnelmia. Istumaannousuissa nostetaan alustasta alaselkä, mutta rutistuksissa pelkästään yläselkä. Rutistusten etu on siinä, että ne eristävät vatsalihakset, eivätkä rasita lonkankoukistajia.
Sekä istumaannousut että rutistukset rasittavat suoria vatsalihaksia, mutta tekemällä ne kiertäen saadaan rasitettua myös vinoja vatsalihaksia. Tämän lisäksi vinoja vatsalihaksia voi harjoittaa esimerkiksi sivutaivutuksilla. Haluttaessa kohdistaa rasitus suoran vatsalihaksen alaosaan, voidaan tehdä erilaisia jalkojennostoja.

Vatsalihaspito

Staattiset vatsalihaspidot kohdistuvat vatsalihasten syvimpiin osiin. Kun "syviä vatsalihaksia" harjoitetaan, saa vatsa enemmän ryhdikkyyttä, jolloin sen roikkuminen saattaa vähentyä.
Eräs hyvä vatsalihaspito suoritetaan pysyttelemällä ikään kuin punnerrusasennossa: noustaan kyynärpäiden sekä varpaankärkien varaan niin, ettei mikään muu osa ruumiista kosketa lattiaa, ja yritetään pysyä asennossa mahdollisimman kauan.
Antero Saksala

Antero Saksala (s. 12. tammikuuta 1948 Padasjoki) on kokoomuslainen poliitikko. Hänet valittiin tammikuussa 2009 Pirkkalan ensimmäiseksi ja Tampereen Timo P. Niemisen jälkeen Suomen toiseksi pormestariksi. Hänet erotettiin tehtävästä maaliskuussa 2010.

Rehtori

Antero Saksala oli Pirkkalan yläasteen rehtorina vuodesta 1989 vuoteen 2009. Saksala kertoi ennen vaalia päättäneensä luopua rehtorin virasta luopumisesta kävi pormestarivaalissa sitten miten tahansa.

Poliitikko

Saksala on ollut Pirkkalan kunnanvaltuustossa ja -hallituksessa vuodesta 1993. Vuodesta 1995 hän toimi hallituksen puheenjohtajana. 19. tammikuuta 2009 hänet valittiin Pirkkalan pormestariksi. Saksala päihitti vastaehdokkaansa Helena Rissasen (sd) äänin 24–19. Saksala aloitti pormestarina 2. helmikuuta 2009. Hänen pormestariutensa päättyi, kun Pirkkalan kunnanvaltuusto päätti 29. maaliskuuta 2010 järjestetyssä kokouksessaan erottaa hänet tehtävästä. Päätös syntyi äänin 23–11.
Saksala on aiemmin toiminut myös Kokoomuksen puoluehallituksen jäsenenä, Kokoomuksen Pirkanmaan piirin puheenjohtana, Tampereen kaupunkiseudun seutuhallituksen jäsenenä, Pirkanmaan Sairaanhoitopiirin hallituksessa jäsenenä (1997–2004) ja liittovaltuuston varapuheenjohtajana.
Vuonna 2008 hänet valittiin Pirkanmaan maakuntahallituksen puheenjohtajaksi.
Saksala pyrki myös eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa, muttei tullut valituksi.

Yksityiselämä

Saksalalla on vaimo Irma ja kaksi aikuista lasta. Sotilasarvoltaan Saksala on reservin kapteeni.
Syanohydriinit

Syanohydriinit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät sekä nitriili- että hydroksyyliryhmän. Useimmiten ryhmät ovat kiinnittyneet samaan hiiliatomiin. Niitä voidaan pitää alkoholien johdannaisina. Syanohydriineistä voidaan käyttää myös nimitystä hydroksinitriilit.

Käyttö

Syanohydriinejä käytetään pääasiassa orgaanisen kemian synteeseissä, muun muassa Streckerin aminohapposynteesissä. Kaupallisesti tärkeimmästä syanohydriinistä asetonisyanohydriinistä valmistetaan metyylimetakrylaattia. Syanohydriineillä on käyttöä myös liuottimina sekä nakutuksenestoaineina polttomoottoreissa.
Burt Ward

Elämä

Burt Ward, Jr. syntyi 6. heinäkuuta 1945 Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän oli nuorena innokas sarjakuvien lukija, muun muassa Teräsmies ja Superpoika kuuluivat Wardin lempilukemisiin.
USS Tecumseh (1863)

Palvelus

Vaikka aluksen piti vahvistaa kontra-amiraali David Farragutin West Gulfin sulkuosastoa tulevissa konfederaation Mobilenlahtea suojaavien linnoitusten vastaisissa operaatioissa, alus määrättiin tilapäisesti Pohjois-Atlantin sulkuosastoon. Siten alus osallistui kenraali Ulysses Grantin operaatioihin Richmondia vastaan. Erityisesti kenraalimajuri Benjamin F. Butlerin suunnittelemaan maihinnousuun, jolla oli tarkoitus luoda sillanpää Jamesin ylitse. Varhain toukokuussa  alus liitettiin James-joen laivueeseen ja se suojasi joella pohjoisvaltioden kuljetuksia estäen konfederaation Richmondissa olevien laivastovoimien häirinnän.
Pohjoisvaltioiden maavoimat ja laivasto toteuttivat saamaansa käskyä, jonka mukaan konfederaation alusten pääsy alas jokea tuli estää. Tecumseh osallistui työhön 15.-18. kesäkuuta upottamalla neljä hylkyä, asentamalla raskaan puomin yli väylän ja lopulta upottamalla kuunarin oikean puoleisen rannan suuntaisesti. Kolme päivää tämän jälkeen aluksen päällikkö Craven havaitsi Hewlett's Farmilla konfederaation rakentavan tuliasemaa. Aluksen tykkimiehet avasivat tulen saaden osuman rakennelmaan. Kello 11.30 konfederaation tykkiasema paljastettiin.
Alus jatkoi tulitoimintaa ja Craven kutsui USS Canonicuksen ja USS Sauguksen avuksi. Puoli tuntia myöhemmin konfederaation ironcladit lähellä Dutch Gapiä liittyivät taisteluun. Tecumseh lopetti tulen kello 13.30, kun Craven määräsi puolen tunnin levon ja ruokailun. Tulitoiminta jatkui taas kello 14.00 päättyen kaksi tuntia myöhemmin. Taistelun aikana alus käytti 46 viidentoista tuuman kranaattia ja alukseen ei osunut yhtään kranaattia.
Alus jatkoi 5. heinäkuuta matkaansa etelään yhdessä USS Augustan ja USS Eutawin kanssa ja osasto saapui Floridan vesille matkallaan Meksikonlahdelle sijoitettuun Farragutin laivueeseen. Alus makasi Pensacolassa ankkurissa 3. elokuuta, kun se sai viestin sekä laivueen komentajalta että Farragutilta. Kumpikin viesti osoitti amiraalin kärsimättömyyden ja halun hyökätä Mobilenlahdelle. Tecumseh saapui Mobilenlahden edustalle illalla 4. elokuuta mahdollistaen Farragutin hyökkäyksen aloittamisen. Hieman kello viiden jälkeen Pohjoisvaltioiden laivaston osasto, johon kuului 18 alusta tunkeutui lahdelle.
Tecumseh johti suojanpuolen monitorijonoa, jonka muut alukset olivat Manhattan, Winnebago ja Chickasaw. Alukset läpäisivät linnoitusten suojaamat niemet. Hieman jälkeen seitsemän alus avasi tulen rannikkopattereita vastaan.  Kontra-amiraali Buchananin CSS Tennesseen ympärille koottu eteläinen laivue valmistautui vastaanottamaan tunkeilijat.
Alus siirtyi vasemmalle kohdatakseen konfederaation alukset, kun kello 7.40 aluksen kölin alla räjähti. Alus alkoi vajota ja miehistö poistui alukselta. Alus upposi alle minuutissa vieden mukanaan aluksen päällikön Cravenin ja 92 miehistönjäsentä.