google/wiki40b huggingface dataset:
Saku Tuominen

Saku Juhana Tuominen (s. 1967) on suomalainen yrittäjä. Vuosina 1990-2009 Tuominen työskenteli luovana johtajana ja vastaavana tuottajana osaperustamassaan TV-tuotantoyhtiö Broadcastersissa. Nykyään Tuominen työskentelee luovana johtajana Idealist Group -yrityksessä.
Saku Tuominen on pelannut jääkiekkoa juniori-ikäisenä Kiekko-Espoon nuorten joukkueissa.
Tuominen oli 1990-luvulla kehittämässä Hyvät, pahat ja rumat -ohjelmaa, josta Jari Sarasvuo ja Simo Rantalainen nousivat julkkiksiksi. Tuominen on ollut tuottamassa myös formaattisarjoja Uutisvuoto ja Kokkisota sekä itse ideoimiaan Maailman ympäri -visailuohjelmaa ja Far Out -ohjelmaa.
Tuominen oli naimisissa entisen kansanedustajan ja europarlamentaarikon Kirsi Pihan kanssa 1997-2014.
NSU

NSU Motorenwerke AG (NSU) oli saksalainen ajoneuvojen valmistaja.
Yhtiön historia alkoi Riedlingenistä Tonavan varrella, jossa kaksi svaabilaista mekaanikkoa, Christian Schmidt ja Heinrich Stoll, perustivat vuonna 1873 kutomakonetehtaan nimeltään Mechanische Werkstätte zur Herstellung von Strickmaschinen. Vuonna 1880 tehdas siirtyi Neckarsulmiin.
Christian Schmidt kuoli jo vuonna 1884 vain 39 vuoden ikäisenä. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi ja sen nimeksi tuli Neckarsulmer Strickmaschinen-Fabrik AG.
Polkupyörätuotannon aloittamisen (1886) jälkeen tehdas sai mainetta laadustaan. Vuoteen 1892 mennessä polkupyörätuotanto korvasi täydellisesti kutomakoneet. Näihin aikoihin alettiin myös käyttää tuotemerkkiä NSU, joka on johdettu yhtiön sijaintipaikkakunnan nimestä.
Vuonna 1901 NSU laajensi tuotantoaan kehittämällä menestyksekkään moottoripyörämallin. Vuonna 1905 esiteltiin ensimmäinen automalli. Vuosisadan alussa myyntiluvut kasvoivat vähitellen ja moottoriurheilusaavutukset lisääntyivät.
Jo ensimmäisessä maailmansodassa NSU valmisti moottoripyöriä asevoimien käyttöön. Toisen maailmansodan aikana NSU valmisti muun muassa Kettenkrad-nimellä tunnettua puolitelavaunua.
Toisen maailmansodan ja jälleenrakentamisen jälkeen NSU pääsi nopeasti aloittamaan tuotannon uudelleen. Tuotantoluvut alkoivat kasvaa ja NSU osaltaan auttoi Saksan talousihmeen syntymistä sodan jälkeen. 1963 NSU esitteli Frankfurtin kansainvälisessä autonäyttelyssä NSU Wankel Spiderin, maailman ensimmäisen wankelmoottorilla varustetun sarjavalmisteisen auton. Vuonna 1967 myös japanilainen Mazda osti wankelmoottorin oikeudet.
NSU:n tunnetuin malli lienee vuonna 1967 esitelty Ro80, joka valittiin Euroopassa vuoden autoksi 1968. Ro80 saavutti mainetta erikoisella moottori-voimansiirtorakenteellaan, erinomaisilla ajo-ominaisuuksilla ja hyvällä korisuunnittelulla. Ro80 ei näytä vieläkään vanhentuneelta, moni 1980-luvun auto on vanhemman näköinen. Ro80:ssa oli wankelmoottorin kestävyyden kanssa ongelmia, joita ei pystytty ratkaisemaan mallin eliniän aikana. Ro80:n valmistus lopetettiin vuonna 1977, jolloin sitä oli tehty vain noin 40 000 kappaletta. Auton piirteitä on nähtävissä myöhemmissä isoissa Audeissa.
NSU siirtyi vuonna 1969 Volkswagenin omistukseen, joka yhdisti sen aikaisemmin hankkimansa Auto Union GmbH:n kanssa Audi NSU Auto-Union AG:ksi. Tämän yhtiön nimeksi tuli vuonna 1985 Audi AG.

NSU Suomessa

Helkama-konserniin kuulunut Suomen Koneliike Oy toi ensimmäiset, kääpiöautoiksi luokiteltavissa olleet NSU:t Suomeen 1950-luvulla. Henkilöautojen tuonnin vapauduttua vuonna 1962 NSU:n eri malleja rekisteröitiin 197 ja seuraavana vuonna 643 kappaletta. Merkin parhaat myyntivuodet sijoittuivat ajanjaksolle 1964–1966. Volkswagenin ostettua NSU:n merkin maahantuonti siirtyi Oy Veho Ab:lle. Takamoottorisia NSU:ja ei tuotu Suomeen enää 1970-luvulla, vaikka niiden valmistus jatkuikin vuoteen 1973 saakka. Hyvin harvinaiseksi jääneen Ro80-mallin viimeiset yksilöt rekisteröitiin Suomessa vuonna 1974. NSU:n eri malleja oli Suomen ajoneuvorekisteissä vuoden 1969 lopussa 2 318 autoa, mutta vuoden 1979 lopussa enää 178. Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä vain 27 NSU-autoa.
Yleisradion kokeilustudio

Yleisradion kokeilustudio oli vuodesta 1972 noin vuosituhannen vaihteeseen Ylessä toiminut elektroakustisen musiikin koulutus-, tutkimus- ja tuotantoyksikkö.
Kokeilustudio oli osa Yleisradion ammattiopiston lähinnä yhtiön omiin tarpeisiin järjestämää musiikkiteknologian koulutusta. Uuden Radiotalon valmistuttua vuosina 1979–1989 kokeilustudiossa järjestettiin kuitenkin koulutusta myös taidemusiikin säveltäjille ja muille kiinnostuneille. Käytännönläheisen koulutuksen oppiaineina olivat muun muassa studiotekniikka, tietokonemusiikin äänisynteesi ja analogisynteesi. Kokeilustudion opettajina toimivat Andrew Bentley, Pekka Sirén ja Jussi Liimatainen. Jarmo Sermilä toimi studion johtajana vuodesta 1976.
1970-luvun puolivälissä kokeilustudio sai käyttöönsä Erkki Kurenniemen suunnitteleman ja rakentaman Dimi-6000-musiikkitietokoneen, jota käyttivät muiden muassa Pekka Sirén, Otto Romanowski, Joe Davidow, Jukka Ruohomäki ja Marja Vesterinen. Myöhemmin Yle lahjoitti koneen Helsingin yliopistolle. Vuonna 2012 Yle lahjoitti kokeilustudiossa 30 vuotta käytetyn analogisen Serge-modulaarisyntetisaattorin Sibelius-Akatemialle.

Palkittuja teoksia

Kokeilustudiossa tuotettuja ääniteoksia on palkittu kansainvälisissä kilpailussa kuten Prix Italia (Magnus Lindberg 1986, Kaija Saariaho 1987 ja Olli Kortekangas 1989), Unesco Rostrum (Jukka Tiensuu) ja Ars Electronica Prix Futura (Saariaho).

Levytyksiä

Vuonna 1973 kokeilustudiossa tehtiin albumi Ode to Marilyn. Kokeilustudiossa tehtyä musiikkia julkaistiin myös vuonna 1978 albumilla Suomalaista elektroakustista musiikkia (Fennica Nova FENO 5), joka sisältää Sermilän, Herman Rechbergerin, Jukka Ruohomäen, Osmo Lindemanin, Antero Honkasen, Otto Romanowskin ja Paavo Heinisen musiikkia. Osa levyn äänitystyöstä tehtiin Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksen studiossa, EMS-tietokonemusiikkistudiossa Tukholmassa, Lindemanin omassa kotistudiossa ja Finnvox-levytysstudiossa. Myös Åke Anderssonin ja Antero Honkasen albumi Reidarin sähköiset kuvat (Love Records LRLP 218, 1977) tehtiin Ylen kokeilustudiossa.
Ruotsin valtionpankki

Historiaa

Riksbankin edeltäjä oli vuonna 1656 perustettu Stockholms Banco, joka tunnetaan myös perustajansa Johan Palmstruchin mukaan Palmstruchin pankkina.  Vaikka Stockholms Banco oli yksityisesti omistettu, Ruotsin kuningas valitsi pankin johdon ja antoi pankille toimiluvan, joka sisälsi määräyksiä siitä, kuinka pankin tuli toimia. Stockholms Bancolla oli oikeus laskea setelirahaa liikenteeseen.  Pankki ajautui kuitenkin konkurssiin, koska se oli laskenut liikaa rahaa kiertoon ilman riittäviä vakuuksia. Palmstruchin oikeus harjoittaa pankkitoimea siirrettiin Riksens Ständers Bankille 17. syyskuuta 1668.
  
Syntynyt uusi pankki toimi Ruotsin silloisen parlamentin alaisuudessa, jotta vältyttäisiin kuninkaan liian suuresta vaikutuksesta pankin toimintaan.  Pankin nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 1866 Ruotsin valtiopäiväuudistuksen yhteydessä.
Stockholms Bancon konkurssiin johtaneiden syiden takia Riksbank ei saanut toimintansa alussa laskea setelirahaa liikenteeseen.  Uusi pankki sai oikeuden laskea setelirahaa liikenteeseen vasta vuonna 1701.  Koska väärennetty raha aiheutti vakavia ongelmia 1800-luvun puolivälissä, Riksbank aloitti oman setelipaperinsa valmistamisensa tätä tarkoitusta varten rakennetussa paperitehtaassa Tumbassa, Tukholman lähistöllä.
Muutamia vuosia myöhemmin perustettiin Ruotsin ensimmäiset liikepankit.  Myös näillä pankeilla oli oikeus laskea setelirahaa liikenteeseen, mutta näiden pankkien piti tehdä liikkeellelaskemiensa setelien arvoa vastaava vakuustalletus Riksbankiin.
Riksbankin asema varsinaisena keskuspankkina muodostui vuonna 1897 voimaan tulleen lain myötä.  Uudessa laissa Riksbankille annettiin ainoana ruotsalaisena pankkina oikeus laskea rahaa liikenteeseen.  Rahan liikkeellelaskun monopoli on välttämätön ehto rahapolitiikan toteuttamiselle ja valuutan ulkoisen arvon puolustamiselle, joita pidetään yksinä modernien keskuspankkien tärkeimmistä tehtävistä.
Ruotsin valtionpankin taseessa ulkomaiset valuutat ja kultavarannot muodostavat yli puolet keskuspankin varoista. Pankki julkaisee säännöllisesti arviota varannoistaan.

Nobel-palkinto

Kolmisataavuotisen historiansa kunniaksi Riksbank perusti Alfred Nobelin nimeä kantavan taloustieteiden Nobel-palkinnon erityisen ansiokkaasta taloustieteellisestä tutkimuksesta vuonna 1968. Palkinto jaetaan vuosittain 10. joulukuuta samassa tilaisuudessa muiden Nobel-palkintojen kanssa.
Sininen laguuni

Juoni

Kaksi nuorta serkusta, Emmeline (Brooke Shields) ja Richard Lestrange (Christhoper Atkins), ovat matkalla Tyynen valtameren yli San Franciscoon. Laivalla syttyy kuitenkin tulipalo, ja sekasorrossa Emmeline ja Richard joutuvat eroon huoltajastaan Arthur Lestrangesta (William Daniels). Lapset hyppäävät pieneen veneeseen ja heidän mukaansa tulee laivan huonotapainen kokki Paddy Button (Leo McKern).
Kolmikko haaksirikkoutuu paratiisisaarelle, missä Paddy opettaa heitä selviämään. Pian löytämästään alkoholitynnyristä itsensä humalaan juonut Paddy kuolee hukkumalla ja lapset jäävät oman onnensa nojaan.
Vuosia kuluu eikä saaren tuntumaan osu yhtäkään pelastavaa laivaa. Lapset kasvavat, ja kokevat murrosiän kehityksen. Lopulta kun laiva menee ohi Emmeline ei sytytä tulta merkiksi, koska ei halua pois saarelta. Tämä aiheuttaa riidan nuorten välille.
Nuoret rakastuvat toisiinsa ja aikanaan Emmeline synnyttää – vanhempien suureksi yllätykseksi, sillä ilman aikuisia kasvaneina he eivät tienneet lisääntymisestä – pojan, jonka he nimeävät Paddyksi.
Nuoret eivät enää halua pois saarelta ja eivät yritä herättää ohimenevän laivan huomiota. Laivassa on Richardin isä Arthur Lestrange. Hän näkee savessa kieriskelleet nuoret kaukoputkella, mutta luulee heitä alkuasukkaiksi.
Erinäisten vastoinkäymisten seurauksena he joutuu ajelehtimaan pelastusveneessä ilman airoja. Kun Emmeline ja Richard huomaavat Paddyn syöneen myrkyllisiä marjoja, hekin päätyvät epätoivossaan syömään niitä. Jonkin aikaa myöhemmin Arthur Lestrangen johtama etsintäretkikunta löytää veneen ja tajuttoman perheen, mutta laivan kapteenin mukaan he eivät ole kuolleet vaan unessa.

Tuotanto

Elokuvaa kuvattiin Jamaikalla sekä Fidžillä yksityisomisteisella Nanuya Levun saarella. Sinisen laguunin kohtaukset kuvattiin Champagne Bayssa, Vanuatulla. Elokuvan kasvillisuus ja eläimistö on siis peräisin monelta mantereelta. Kun herpetologi John Gibbons katsoi elokuvan, hän huomasi Fidžisaarilla kuvattujen leguaanien olevan ennestään tieteelle tuntemattomia. Hän matkusti kuvauspaikkana toimineelle saarelle ja löysi uuden leguaanilajin (Brachylophus vitiensis) vuonna 1981.
Elokuvan lisämateriaaleissa kerrotaan, että monet alaikäisen Brooke Shieldsin alastonkohtauksista toteutettiin käyttäen vanhempia sijaisnäyttelijöitä, kuten elokuvan stunttikoordinaattori Kathy Troutt ja delfiinikouluttaja. Yläosattomissa kohtauksissa Shieldsin hiukset liimattiin kiinni hänen rintoihinsa.

Arvioita

VideoHound's Golden Movie Retriever pitää Sinistä laguunia turhana ja älyllisesti loukkaavana uudelleenfilmatisointina vuoden 1948 elokuvasta (suomeksi Sininen laguuni tai Kultainen laguuni). Elokuva saa 1–4 tähden sijasta huonoimmille elokuville varatun arvion ”Woof!”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvan toimivan lähinnä eksoottisten kuvauspaikkojensa mainosfilminä ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Herva (suunnittelualue)

Herva on Tampereen kaakkoiseen suuralueeseen kuuluva suunnittelualue. Hervan suunnittelualueeseen kuuluvat Hervannan, Ruskon ja Hervantajärven tilastoalueet. Tilastoalueet vastaavat suurin piirtein kaupunginosia.
Gorgias

Gorgias (m.kreik. Γοργίας, n. 483–375 eaa.) oli kreikkalainen sofisti, reetori ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi.

Elämä

Gorgias oli kotoisin Leontinoista, Sisiliasta. Vuonna 427 eaa. hän toimi Ateenaan suuntautuneen lähetystön johdossa. Tarkoituksena oli pyytää Ateenan suojelua Leontinoille Syrakusan vihamielisiä toimia vastaan. Lopulta hän asettui itsekin Ateenaan, ja rahoitti itsensä harjoittamalla ja opettamalla retoriikkaa. Hän kuoli Larissassa, Thessaliassa.
Gorgias tunnetaan ennen muuta siitä, että hän istutti retoriikan pysyvästi Kreikkaan ja sai aikaan sen, että Attikan murre levisi kirjallisen proosan kieleksi. 
Gorgias on keskeisenä henkilönä Platonin samannimisessä dialogissa Gorgias josta  voidaan päätellä että Sokrates ja Gorgias arvostivat toistensa älyä, vaikka heillä olikin ystävällishenkisen kriittinen suhtautuminen toistensa elämänasenteeseen ja tietokäsitykseen.
Hertta Jack-Leistén

Elämä ja ura

Jack-Leisténin vanhemmat olivat varatuomari Johan Rudolf Richard Jack ja Selma Lovisa Ståhlberg. Hän oli naimisissa 1916–1935 teatterinjohtaja ja näyttelijä Topo Leistelän (sukunimi aik. Leisten) kanssa. Liitto päättyi avioeroon.
Käytyään Kuopion Suomalaisen tyttökoulun ja kauppakoulun Jack-Leistén työskenteli Kuopion lääninhallituksessa. Näyttämöuransa hän aloitti Suomalaisessa Maaseututeatterissa 1910–1911. Vuosina 1911–1912 Jack-Leistén oli mukana Ida Aalbergin kiertueella, minkä jälkeen hänellä oli useita teatterikiinnityksiä: Suomalainen Maaseututeatteri 1913–1914, Komedia-Teatteri 1914–1916, Kansan Näyttämö 1916–1918, Ida Aalberg-Teatteri 1918–1919, Vapaa Näyttämö 1919–1920 ja Viipurin Näyttämö 1920–1925. Vuosina 1925–1926 Jack-Leistén otti osaa Markus Raution kiertueeseen, jonka jälkeen hänen uransa jatkui lähinnä teatterivierailuin.
Jack-Leisténin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Martta (näytelmässä Nummisuutarit), Louhi (Lemmin poika) ja Herrojen Eeva (Kihlaus). Näytelmässä Lea hän tulkitsi nimiroolin. Daniel Hjortissa Jack-Leistén teki Katrin ja Ebba Stenbockin roolit.
Hertta Jack-Leistén näytteli sivuosia useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1934–1948 (muun muassa Minä ja ministeri, Tuomari Martta, Varastettu kuolema, Miehen tie, Herra Lahtinen lähtee lipettiin).
Teemu Seeve

Teemu Seeve (s. 6. toukokuuta 1992) on suomalainen kalpamiekkailija, joka edustaa Turun miekkailijoita. Seeven valmentajana toimivat Tero Hakkarainen (joka on myös Teemun isä) ja Peeter Nelis. Seeve on Suomen ensimmäinen arvokisakultamitalisti miekkailun yleisissä tai nuorten sarjoissa.
Seeve on voittanut alle 17-vuotiaiden (eli kadettien) Euroopan mestaruuden vuonna 2008 sekä saman sarjan Suomen mestaruuden samana vuonna sekä vuonna 2009. Vuoden 2008 aikuisten kalvan suomenmestaruuskilpailuissa Seeve voitti hopeaa.
Suomen Miekkailuliitto valitsi Seeven vuoden miekkailijaksi vuonna 2008.
Seevellä on kolme sisarta, Tiia, Taila (joka on myös harrastanut miekkailua nuorempana) ja Tiuku.
Odds BK

Historia

Seura perustettiin 31. maaliskuuta 1894, jolloin Ludvig Forvald ehdotti Idrætsforeningen Odd -urheiluseuran kokouksessa oman jalkapalloalajaoston perustamista.
Seura on pelannut 19 Norjan cupin loppuottelussa, ensimmäisen kerran vuonna 1902. Se on voittanut cup-tittelin 12 kertaa, vuosina 1903, 1904, 1905, 1906, 1913, 1915, 1919, 1922, 1924, 1926, 1931 ja 2000. Sillä on yhä eniten cup-titteleitä norjalaisseuroista. Sitä vastoin seura ei ole voittanut kertaakaan maan pääsarjaa. Se pelasi sarjan finaalissa vuosina 1951 ja 1957 häviten kummallakin kerralla Fredrikstadille.
Naurujooga

Naurujooga on intialaisen lääkäri Madan Katarian kehittämä menetelmä, jolla pyritään edistämään terveyttä nauramalla erilaisten harjoitusten avulla.
Naurujooga sai alkunsa maaliskuussa 1995, kun Madan Kataria kirjoitti terveyslehteen naurun terveellisistä vaikutuksista. Hän innostui miettimään, miten voisi lisätä naurua omaan elämäänsä. Yöllä hän kehitti idean nauruklubista ja lähti aamulla puistoon kävelylle kysyen usealta sadalta ihmiseltä, lähtisivätkö he nauramaan hänen kanssaan. Vain viisi lähti sinä aamuna, mutta nauru tarttui ja pian puistossa oli nauramassa viitisenkymmentä ihmistä. Nykyään Intiassa nauravat sadat tuhannet aamuisin.
Aluksi naurujoogassa naurettiin vitseille, mutta pian huomattiin, että vitsit eivät toimineet kaikille ja osa ihmisistä koki jotkut niistä loukkaavina. Oli pakko keksiä metodi, jotta kaikki voisivat nauraa. Apu löytyi yllättävästä suunnasta. Menetelmän kannattajien mukaan nauraakseen ei nauru tarvitse syytä. Naurun voi aloittaa menetelmän kannattajien mukaan "tietoisesti", jolloin elimistö seuraa perässä ja nauraminen muuttuu pian "aidoksi". Tämän huomion jälkeen naurujoogan metodin kehittämistä jatkettiin. Pranayaman eli joogisten hengitysharjoitusten tuominen mukaan harjoituksiin yhdisti joogan nauruun. Katsekontakti lisää naurun määrää ja on tärkeä osa naurujoogaa. Niin myös harjoitusten tuoma liike, joka menetelmän kannattajien mukaan lisää tunnetta. Naurujoogan perusta on menetelmän kannattajien mukaan kuitenkin leikkimielisyys ja heittäytyminen.
Suomeen naurujooga tuli vuonna 2001. Ensimmäiset ohjaajat kävivät Ruotsissa kouluttautumassa. Vuonna 2003 Essi Tolonen oli ensimmäinen tri Madan Katarian kouluttama  naurujoogaohjaaja sekä kouluttaja Suomessa. Vuonna 2009 kouluttajia oli parikymmentä ja naurujoogaohjaajia parisataa.
Teofilo Folengo

Teofilo Folengo (alkuaan Girolamo Folengo, 8. marraskuuta 1491 Mantova, Italia – 9. joulukuuta 1544 lähellä Bassano Campesea Venetsian tasavallassa) oli italialainen runoilija, joka kirjoitti salanimellä Merlinus Cocajus eli Merlino Coccaio. Hänen tärkein teoksensa on runosatiiri Baldus, jonka hän kirjoitti benediktiinimunkkina ollessaan. Teos on eepossarja, joka 1517 julkaistiin 17-osaisena ja 1521 25-osaisena. Sarja kertoo talonpoikaisen sankarin , Balduksen, seikkailuista. Baldus on keskiaikaisen sankarin Rolandin Rinaldo-serkun jälkeläinen. Teoksessaan hän ivasi Kaarle Suurta, astrologiaa, magiaa ja ritarirunoutta käyttäen heksametreissaan latinan ja italian sekoitusta, jota kutsutaan makaronilatinaksi. Folengon makaronilyriikka sai joukon jäljittelijöitä, mutta he eivät yltäneet kuuluisuuteen esikuvansa lailla.
Folengon muutkin teokset edustavat makaronilyriikkaa. Moschea ivasi romanttisia runoja, Zanitonella (1521) paimenrunoutta ja Orlandino (1526) munkkeja, pappeja ja talonpoikia. Chaos del Triperuno (1526) kertoo runoilijasta itsestään ja hänen uskonnollisesta kääntymyksestään.
Folengo ryhtyi melko nuorena miehenä munkiksi ja otti samalla käyttöönsä nimen Teofilo Folengo, jolla hänet parhaiten tunnetaan. Noin vuonna 1525 hän erosi munkkikunnasta ja jätti luostarielämän. Vuoden 1530 jälkeen hän eli erakkona lähellä Sorrentoa, mutta liittyi 1534 benediktiiniveljeskuntaan, jossa pysyi kuolemaansa asti.
Pafnuti Tšebyšov

Pafnuti Lvovitš Tšebyšov (ven. Пафну́тий Льво́вич Чебышёв; 16. toukokuuta (J: 4. toukokuuta) 1821 Okatovo – 8. joulukuuta (J: 26. marraskuuta) 1894 Pietari) oli venäläinen matemaatikko, joka teki uraauurtavaa tutkimusta analyyttisen geometrian ja erityisesti lukuteorian alueella. Tšebyšovia pidetään venäläisen matematiikan isähahmona. Hän toimi professorina Pietarin yliopistossa vuosina 1850–1882, ja hänen kuuluisimpiin oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Dmitri Grave ja Andrei Markov.

Muuta

Tšebyšovin kraatteri Kuussa on nimetty Pafnuti Tšebyšovin mukaan.
Vastavuoroinen opettaminen

Vastavuoroinen opettaminen (engl. reciprocal teaching) on opettamisen malli, jossa pyritään tietoisesti hyödyntämään eri tieto- ja taitotasolla olevien oppijoiden vuorovaikutusta vrt. oppipoikakoulutus. Vastavuoroisen opettamisen mallia toteutetaan yleensä pienryhmissä.
Thomas Dimitroff

Thomas George Dimitroff Jr. (s. 1966 Barberton, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon johtohenkilö. Hän on toiminut NFL:n Atlanta Falconsin toimitusjohtajana kaudesta 2008 lähtien. Dimitroff on toiminut pelaajatarkkailutehtävissä NFL:ssä vuodesta 1993 lähtien. Vuosina 2002–2007 hän työskenteli New England Patriotsin oraganisaatiossa ja oli voittamassa kahta Super Bowlia.

Atlanta Falcons

Dimitroff siirtyi Atlanta Falconsin toimitusjohtajaksi kaudelle 2008. Hän uudisti joukkuetta määrätietoisesti varaamalla pelinrakentajaksi Matt Ryanin Boston Collegesta ja hankkimalla muun muassa keskushyökkääjä Michael Turnerin San Diego Chargersista. Uudeksi päävalmentajaksi tuli Mike Smith. Edellisellä kaudella heikosti menestynyt joukkue selvitti tiensä pudotuspeleihin. Dimitroff on jatkanut aggressiivista värväyspolitiikkaa. Hän on hankkinut muun muassa sisemmän laitahyökkääjä Tony Gonzalezin Kansas City Chiefsistä ja kulmapuolustaja Asante Samuelin Philadelphia Eaglesista, ja NFL:n varaustilaisuudessa 2011 hän teki suuren kaupan saadakseen joukkueeseen lupaavan laitahyökkääjä Julio Jonesin. Joukkue on menestynyt ja selvinnyt pudotuspeleihin lähes joka vuosi. Pudotuspeleissä menestys on tosin jäänyt vielä tulematta.

Yksityiselämä

Dimitroffilla ja hänen vaimollaan Angelinalla on yksi tytär. Dimitroffin isä Tom oli entinen NFL-pelaaja, pelaajatarkkailija ja valmentaja.
Isomyrskyliitäjä

Koko ja ulkonäkö

Lintu on maksimissaan 95 cm pitkä ja 4,5 kg painava, albatrossien kokoluokkaa oleva lintu. Sukupuolet ovat samannäköiset. Nuoret linnut ovat kauttaaltaan mustanpuhuvia, vanhemmiten ne muuttuvat rusehtavan "epäsiisteiksi" väritykseltään. Linnusta esiintyy myös valkea värimuoto.

Levinneisyys

Isomyrskyliitäjä on eteläisten ja Antarktisten merialueiden lintu.

Elinympäristö

Ulappalintuna lintu voi ruokailla merellä, mutta se pesii saarilla tai rannikon läheisyydessä.

Lisääntyminen

Pesä rakentuu pikkukivistä ja kasvinosista, muodostaen matalan keon maahan. Lintu muodostaa pesimäyhdyskuntia. Emot ja poikaset voivat pesällä häirittynä puolustautua sylkemällä pahantuoksuista öljyä. Pesässä on tyypillisesti yksi muna, jota haudotaan 60 päivää. Poikasta ruokitaan kolme viikkoa. Poikanen lähtee lentoon neljän kuukauden iässä, mutta saavuttaa sukukypsyyden vasta 6-7 vuoden ikäisenä.

Ravinto

Lintu syö merellä kalaa, krilliä ja muuta meren pieneläimistöä. Maalla se syö hylkeiden ja pingviinien haaskoja ja voi tappaa myös muita itseään pienempiä merilintuja ravinnokseen.
Phoenix Contact

Phoenix Contact on kansainvälinen sähköisen liitäntätekniikan, ylijännitesuojauksen ja automaation toimittaja. Phoenix Contactin tuotteita ovat riviliittimet, moninapapistoliittimet, piirikorttiliittimet, ylijännitesuojat, releet, signaalimuuntimet, teholähteet sekä automaation komponentit ja -järjestelmät.
Phoenix Contact on perustettu vuonna 1923. Konsernissa on noin 9 900 työntekijää, 47 tytäryhtiötä ja 30 edustajaa ympäri maailmaa.
K. P. Kalliovaara

Kustaa Paavali Kalliovaara (sukunimi vuoteen 1906 Finby; 5. kesäkuuta 1885 Piikkiö – 14. heinäkuuta 1981 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori ja suomentaja.
Kalliovaaran vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Finby ja Anna Aleksandra Fransintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Turun klassillisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1912 ja maisteriksi 1914. Hän teki opintomatkan Bonniin 1913.
Kalliovaara toimi latinan ja kreikan kielen opettajana Oulussa, Viipurissa ja Turussa. Hän oli Viipurin klassillisen lyseon latinan vt. vanhempi lehtori 1910–1911, Tampereen lyseon latinan ja kreikan opettaja 1915–1919, latinan ja suomen vt. ylimääräinen nuorempi lehtori 1919–1920, vakinainen 1920–1922, nuorempi lehtori 1922–1937, Turun lyseon latinan ja suomen nuorempi lehtori 1937–1954, Turun yliopiston latinan vt. lehtori 1938–1955. SL R I 1950.
Gary Suter

Jääkiekkoura

Juniorina hän pelasi Dubuque Fighting Saints -joukkueessa. Lukiovaiheessa edustus vaihtui Culver Military Academy -oppilaitokseen ja sitten hän eteni  University of Wisconsin-Madisonin yliopistojoukkueeseen. Gary Suterin varasi NHL:ään Calgary Flames kierroksella 9 kaikkiaan 180:n joukosta vuonna 1984. Gary Suter pelasi myös Chicago Blackhawksissa ja San Jose Sharksissa.
Myös Gary Suterin veli Bob ja veljenpoika Ryan Suter, sekä sisarenpoika Jeremy Dehner ovat tunnettuja jääkiekkoilijoita.