google/wiki40b huggingface dataset:
Olof Prytz

Olof Lars Alarik Prytz (8. tammikuuta 1889 Helsinki – 28. huhtikuuta 1935) oli suomalainen jääkärimajuri.

Perhetausta

Prytzin vanhemmat olivat Suomen valtiokonttorin johtaja, laamanni Lars Knut Prytz ja Agnes Amanda Tavaststjerna.

Opinnot

Prytz kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaista yhteiskoulusta vuonna 1907 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1908–1915.

Jääkärikausi

Liittyi Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 31. elokuuta 1915 hänet sijoitettiin juuri perustettuun Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan pataljoonan komentajaksi ensin 2. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan komentajaksi. Prytz otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Prytz palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja viimein Tampereen rykmentti, jossa hän toimi II pataljoonan komentajana. Hän erosi armeija palveluksesta 21. toukokuuta 1921. Hän työskenteli armeijasta eronsa jälkeen pankkivirkailijana ja myöhemmin prokuristina Pohjoismaiden Yhdyspankki osakeyhtiössä Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Katenaanit

Katenaanit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on kaksi tai useampi mekaanisesti toisiinsa liittynyttä rengasta. Katenaanit ovat esimerkki supramolekyyleistä. Nimityksen katenaani kehitti yhdysvaltalainen kemisti Edel Wasserman ja hän myös julkaisi ensimmäisen katenaanisynteesin vuonna 1960.

Ominaisuudet ja synteesi

Katenaanit nimetään muodossa [n]katenaani, missä n tarkoittaa katenaanin renkaiden lukumäärää. Esimerkiksi kahdesta sisäkkäisestä renkaasta koostuva katenaani on [2]katenaani ja kolmesta renkaasta koostuva katenaani on [3]katenaani. Merkittävä katenaanien ominaisuus on, että renkaat pystyvät liikkumaan toisiinsa nähden. Liike voi perustua esimerkiksi katenaanin elektronirikkaiden ja elektroniköyhien funktionaalisten ryhmien vuorovaikutukseen, pH:n muutokseen, säteilytykseen, metalli-ionin kompleksoitumiseen ja irtoamiseen molekyylistä tai sähkökemialliseen impulssiin. Katenaaneja tutkitaan esimerkiksi kemiallisina kytkiminä ja molekyylikoneina.
Katenaanien synteesiin on kaksi pääasiallista strategiaa. Näistä ensin käytetyssä avoketjuinen prekursori syntetisoidaan menemään rengasrakenteisen molekyylin läpi ja viimeisessä vaiheessa rengas sulkeutuu kemiallisella reaktiolla. Makrosyklien muodostuminen näin on kuitenkin hyvin epätodennäköistä ja saannot ovat hyvin huonoja. Ranskalainen kemisti Jean-Pierre Sauvage on merkittävästi edistänyt katenaanien synteesiä. Sauvage kehitti niin kutsutun mallinesynteesin. Siinä esimerkiksi metalli-ioni koordinoituu prekursoreihin ja pitää renkaan sulkevat funktionaaliset ryhmät lähellä toisiaan. Nyt rengas voidaan sulkea helposti esimerkiksi alkeenien metateesin avulla. Tämä menetelmä oli yhtenä perusteluna, kun Sauvagelle myönnettiin Nobelin kemian palkinto vuonna 2016
Aulis Vahtonen

Aulis Kullervo Vahtonen (s. 27. tammikuuta 1929 Turku, k. 1995?) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Vahtonen edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa vuosina 1946–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1949. Kaikkiaan Vahtonen pelasi seitsemän kauden aikana 86 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 17 maalia. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1952.
vahtonen pelasi jalkapallon lisäksi jääkiekkoa SM-sarjassa 6 ottelua TPS:n joukkueessa kaudella 1947-1948.
Juha Reini

Pelaajaura

Reini on Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti. Jälkimmäisessä hän pelasi myös ensimmäiset aikuisten ottelunsa. Veikkausliiga-debyyttinsä Reini teki kaudella 1996 Vaasan Palloseurassa, jonka kanssa hän saavutti SM-hopeaa kahdesti. Hän pelasi 1998–2002 belgialaisessa KRC Genkissä, jossa hän voitti kaksi Belgian mestaruutta vuosina 1999 ja 2002, ja yhden Belgian Cup-mestaruuden vuonna 2000. Vuosina 2002–2006 Reini pelasi alankomaalaisessa AZ:ssa, jossa lukuisten loukkaantumisten vuoksi joutui tyytymään vähäiseen peliaikaan. Reini palasi kahdeksan kansainvälisillä kentillä pelaamansa ammattilaisvuoden jälkeen Kokkolaan vuonna 2006 ja päätti uransa Suomen Cupin loppuotteluun KPV:ssä. Suomen maajoukkueessa hän pelasi 23 A-maaottelua ja yhdeksän nuorten maaottelua.

Uran jälkeen

Vuosina 2006–2010 saakka Reini toimi AZ:n pelaajatarkkailijana ensin Skandinaviassa ja myöhemmin pelkästään Suomessa. Reini nimitettiin Vaasan Palloseuran urheilutoimenjohtajaksi syyskuussa 2008. Toukokuusta 2009 lähtien hän kantoi yhdessä Petri Vuorisen kanssa myös seuran edustusjoukkueen valmennusvastuun. Syksyllä 2009 Reini ilmoitti eroavansa tehtävistään VPS:ssa henkilökohtaisiin syihin vedoten.
Vuosina 2010–2013 Reini toimi useiden suomalaisten maajoukkuepelaajien managerina jalkapalloagentti Tapio Raatikaisen kanssa. Asiakkainaan kaksikolla oli muun muassa Teemu Pukki, Joona Toivio, Kasper Hämäläinen ja Jere Uronen. Kesällä 2013 hän otti vastaan Turun Palloseuran toimitusjohtajan paikan, toimien virassa tammikuuhun 2015 saakka. Sen jälkeen hän siirtyi TPS:n urheilutoimenjohtajan virkaan, josta erosi kesällä 2015 vedoten haluunsa jatkaa uraansa valmennustehtävissä.
Reini on toiminut Yle Urheilun asiantuntijana vuodesta 2002 alkaen. Tämän lisäksi Reini on toiminut Suomen Palloliiton huippujalkapallovaliokunnan jäsenenä vuosina 2006–2012.
Michael French

Michael Clark, joka tunnetaan paremmin nimellä Michael French (s. 17 syyskuuta 1962, Lontoossa) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan David Wicksin roolista sarjassa EastEnders (1993–1996, 2012, 2013–2014), Nick Jordanin roolista sarjassa Casualty (esitetty ennen Suomessa myös nimellä Sairaalaelämää (1998, 2008–2013), ja sen spin-off sarjassa Holby Cityn sairaala (1999–2000, 2006, 2010) sekä Tohtori Tom Gilderin roolista sarjassa Naapureita ja ystäviä (2002–2004).
Kastellin lukio

Historia

Kastellin lukion päärakennus valmistui vuonna 1964. Ensimmäiset lukiolaiset aloittivat opiskelunsa syksyllä 1966. Tuolloin koulu oli nimeltään Oulunsuun yhteiskoulu. Vuonna 1974 Oulunsuun yhteiskoulu siirtyi Oulun kaupungin omistukseen ja jaettiin Kastellin yläasteeksi ja lukioksi. Kastellin yläaste yhdistettiin myöhemmin Oulunsuun ala-asteen kanssa Oulunsuun kouluksi.
Kastellin lukion erikoistuminen urheiluun alkoi vuonna 1979, jolloin otettiin käyttöön liikuntapainotteinen tuntijako lahjakkaille urheilijanaluille. Varsinainen urheilulukiotoiminta alkoi vuonna 1986.
Kastellin lukiossa toimi iltalinja vuosina 1969–1992.
Vårnäsin silta

Vårnäsin silta 2010–

Vårnäsin silta on vuonna 2010 valmistunut 9-aukkoinen teräsbetoninen laattasilta, jonka kokonaispituus on 145,4 m ja ajoradan leveys 6 m. Sillan hyötyleveys on 7,5 m. Kulkukorkeus sillan alla on vähintään 2,3 m ja vapaa aukko noin 15 m. Silta on tuettu teräsbetonisilla lyöntipaaluilla sekä teräksisillä putki- ja porapaaluilla.
Silta sijaitsee Natura-alueen muodostavien Saltfjärdenin ja Tavastfjärdenin lintuvesien välissä herkällä maisema-alueella, minkä vuoksi se on rakenteeltaan matala kuten aikaisempi siltakin.
Silta avattiin liikenteelle 19. helmikuuta 2010. Sillan urakoi Insinööritoimisto Seppo Rantala Oy.
Uudella sillalla kuvattiin tammikuussa 2012 joitakin kohtauksia Salattuihin elämiin, muun muassa päätösjakson 2012 kolarikohtaus.
Oliivihapero

Ulkonäkö

Lakki on nuorena kupera, vanhemmiten se laakenee. Vanhemmilla sienillä on keskellä kuoppa ja niiden reuna on uurteinen. Lakin värisävyjä ovat oliivinvihreän sävyt. Malto on valkoista.
Heltat ovat keltaisia, kuten myös itiöpöly.

Elinympäristö

Oliivihaperoa esiintyy kosteissa olosuhteissa, kuten kosteissa kuusimetsissä ja lettokorvissa.
Ydinenergian käyttörikos

Ydinenergian käyttörikos on Suomen rikoslain 44. luvussa määritelty ydinenergian ja -materiaalien väärinkäyttöön liittyvä rikosnimike. Ydinenergiarikoksesta voidaan syyttää tahoa, joka käyttää ydinenergiaa ilman asianmukaisia lupia tai saadun luvan ehtoja noudattamatta, laiminlyö turvallisuusseikat, turva- ja valmiusjärjestelyt, viranomaisille kuulumattomien pelastuspalvelujärjestelyiden hoitamisen tai ydinjätehuollon ja sen kustannuksiin varautumisvelvollisuuden laiminlyönnistä. Ydinlaitoksen tai ydinenergian käyttäminen on laitonta ennen kuin alan viranomainen on todennut turvallisuusvaatimukset täytetyiksi, turva- ja valmiusjärjestelyt riittäviksi, tarpeellisen valvonnan asianmukaisesti järjestetyksi ja vahingonkorvausvastuun mahdollisesti sattuvan ydinonnettomuuden varalta hoidetuksi. Lain mukaan voidaan rangaista myös tahoa, joka jättää antamatta raportteja, muita tarvittavia tietoja tai jättää pitämättä materiaali- tai käyttökirjanpitoa.
Ydinenenergian käyttörikoksesta voidaan rangaista sakoilla tai korkeintaan vuoden vankeustuomiolla, jollei tehty rikos täytä jonkin muun laissa määritellyn rikoksen tuntomerkkejä. Vuonna 26. joulukuuta 2009 voimaan tulleen Euroopan parlamentin ja neuvoston ympäristödirektiivin (2008/99/EY) ja sen Suomen lakiin aiheuttamien muutosten seurauksena oikeushenkilölle on voitu vuodesta 2010 määrätä ydinenergian käyttörikoksesta yhteisösakko, jonka summa vaihtelee 850 ja 850 000 euron välillä.
Varputädyke

Ulkonäkö ja koko

Varputädykkeen kohenevat varret kasvavat 5–10 senttimetriä pitkiksi. Varren tyvi on puutunut. Lehdet ovat lähes ruodittomia. Lehden lapa on kapean vastapuikea, sahalaitainen ja kalju tai lähes kalju. Kukinnon terttu on lyhyt. Tummansinisiä, 1–1,5 cm leveitä kukkia on yleensä 4–7, joskus jopa kymmenen kappaletta. Kukkaperä on tukilehteä pidempi. Varputädyke kukkii heinä-elokuussa.

Levinneisyys

Varputädyke kasvaa vuoristo- ja tunturialuilla Euroopassa ja Grönlannissa. Euroopassa laji kasvaa muun muassa Pyreneillä, Alpeilla, Balkanin niemimaalla, Karpaateilla, Skotlannissa, Skandeilla, Färsaarilla ja Islannissa. Suomen lähialueilla sitä tavataan yleisenä Norjassa sekä harvinaisena Ruotsissa ja Venäjällä Kuolan niemimaalla. Suomessa varputädykettä tavataan ainoastaan Enontekiöltä Kilpisjärven suurtuntureilta.

Elinympäristö

Varputädyke kasvaa tuntureiden kuivilla, aurinkoisilla somerikoilla ja kallioilla. Laji on kalkinsuosija.

Käyttö

Varputädykettä käytetään puutarhakasvina kivikkopuutarhoissa.
Yrjö Väinönheimo

Gerhard Yrjö Väinönheimo (käytti Saksassa peitenimeä Lindén), (17. huhtikuuta 1892 Tampere – 15. tammikuuta 1937) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat pastori Hjalmar Gerhard Väinönheimo ja Mathilda Vilhelmina Salin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Lyyli Irene Lautelan kanssa.

Opinnot

Väinönheimo kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Varsinais-Suomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1911–1915. Hän suoritti Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1924–1926.

Jääkärikausi

Väinönheimo liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 18. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 11. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan ja osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (Sprengkommando Polangen|pommarikurssi).

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Väinönheimo siirrettiin 3. heinäkuuta 1918 alkaen 8. komppanian päälliköksi Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, joka nimettiin myöhemmin Porin rykmentiksi. Porin rykmentistä hänet siirrettiin 16. kesäkuuta 1921 alkaen Pohjois-Savon rykmentin 3. pataljoonan komentajaksi ja edelleen 29. marraskuuta 1922 Sotaväen esikuntaan, missä hänet sijoitettiin komento- ja koulutustoimiston päälliköksi. Viipurin rykmenttiin hänet siirrettiin 12. elokuuta 1926 ja edelleen 2. maaliskuuta 1934 Turunmaan sotilasläänin komentajaksi. Väinönheimo haudattiin Turkuun.
George Wither

George Wither (11. kesäkuuta 1588 – 2. toukokuuta 1667) oli englantilainen runoilija ja satiristi.
Mamadou Diabaté

Mamadou Diabaté (s. 1975, Kita) on malilainen koran soittaja. Hän on asunut vuodesta 1996 lähtien Yhdysvalloissa. Hänen ensimmäinen albuminsa, Tunga, julkaistiin levy-yhtiö Alula Recordsin kautta vuonna 2000.
Bill Withers

William Harrison ”Bill” Withers Jr. (s. 4. heinäkuuta 1938 Slab Fork, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on tunnettu 1970-luvun alun menestyskappaleistaan kuten ”Lean on Me” ja ”Ain’t No Sunshine”.
Withers oli kuusilapsisen perheen kuopus. Isän kuoltua äiti ja isoäiti kasvattivat hänet. Withers palveli laivastossa yhdeksän vuoden ajan ja muutti vuonna 1967 Los Angelesiin luomaan muusikon uraa. Hän teki päivisin Boeingin lentokonetehtaalla vessanpöntön istuimia ja nauhoitti iltaisin demoja.
Withersin levytysura urkeni kun hänet esiteltiin Sussex Recordsin johtajalle Clarence Avantille. Booker T. Jones tuotti hänen esikoisalbuminsa Just as I Am (1971). Siltä otettu single ”Ain’t No Sunshine” myi kultaa, nousi R&B-listan kuutoseksi ja poplistan kolmoseksi sekä voitti parhaan R&B-laulun Grammyn. Myös ”Grandma Hands” nousi singlelistalle.
Withersin toinen kultasingle oli vuoden 1972 Still Bill -albumin kappale ”Lean on Me”, joka nousi R&B-listan ja poplistan kärkeen. Seuraava single ”Use Me” nousi listakakkoseksi. Myös albumi myi kultaa ja nousi R&B-listan ykköseksi sekä poplistan neloseksi.
Withers kirjoitti kappaleita myös José Felicianolle ja Gladys Knightille mutta kieltäytyi kirjoittamasta alentavina pitämiensä blaxploitaatioelokuvien soundtrackeja.
Withers oli lyhyen aikaa naimisissa näyttelijätär Denise Nicholasin kanssa. Kun Sussex meni konkurssiin vuonna 1975 Withers siirtyi Columbia Recordsille. Withers ei viihtynyt Columbialla, ja siellä tehdyistä albumeista top-40:een nousi vain Menagerie (1977). Withersin viimeinen studioalbumi on Watching You, Watching Me (1985). Sen jälkeen Withers on keskittynyt lastensa kasvattamiseen mutta kirjoittaa toisinaan lauluja ystäviensä albumeille.
Lukemattoman moni artisti on tehnyt cover-versioita Withersin kappaleista tai samplannut niitä. Withersistä on tehty dokumenttielokuva Still Bill (2010).
Withers nimettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 2005 ja Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2015. ”Lean on Me” on valittu Grammy Hall of Fameen.
Ketonoidanlukko

Ulkonäkö ja koko

Ketonoidanlukolla on mehevä maavarsi, josta nousee 5–25 cm korkea lehtivarsi, joka on puolivälistä jakautunut lapaan ja itiöpesäikkeistöön. Vaaleanvihreän, kiiltävän lehden lapa on hyvin lyhytruotinen tai ruoditon, pitkulainen ja 2–3 kertaa leveytensä pituinen. Lapa on parilehdykkäinen ja lehdykkäpareja on tavallisesti 4–8 kappaletta. Lehdykät ovat keskisuonettomia, viuhkanmuotoisia, pyöreäkärkisiä, pituuttaan leveämpiä sekä ehytlaitaisia tai usein myös lyhythampaisia. Latvan tyvi- ja keskiosissa lehdykät ovat lähes samankokoisia, ja ne ovat osittain päällekkäin. Itiöpesäkkeistö on pitkäperäinen ja haarova. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja muodostavat usein rypälemäisiä ryhmiä. Kypsinä ne ovat ruosteenruskeita. Suomessa ketonoidanlukon itiöt kypsyvät kesä-heinäkuussa. Kasvin alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen.
Ketonoidanlukko on muiden noidanlukkojen tavaan vaikeasti havaittava laji. Paitsi että se on huomaamaton, se saattaa joinakin vuosina kasvaa täysin maavartensa varassa ilman maanpäällistä lehteä. Kasvin maanpäälliset osat myös häviävät nopeasti itiöiden kypsymisen jälkeen.

Levinneisyys

Ketonoidanlukkoa esiintyy hyvin laajalla alueella pohjoisella pallonpuoliskolla. Sen vahvinta levinneisyysaluetta on Eurooppa, jossa sitä tavataan koko maanosassa, mutta erityisesti Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa. Aasian puolella levinneisyysalue kattaa laikuttaisena suuren osan Siperiaa sekä myös osan Keski-Aasiaa. Ketonoidanlukon levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä tavataan Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa.
Ketonoidanlukkoa kasvaa harvinaisena koko Suomessa, ja se on yleisin maassa esiintyvistä noidanlukoista. Muiden noidanlukkolajien tapaan sekin on harvinaistunut tyypillisten kasvupaikkojen vähentyessä.

Elinympäristö

Ketonoidanlukon tyypillisiä kasvupaikkoja ovat ihmisen toiminnasta muokkautuneet ympäristöt kuten kylä- ja laidunkedot. Luonnonympäristöissä sitä tavataan muun muassa katajikkoisilla rantaniityillä ja kalliopengermillä. Maatalouden muutoksen myötä Suomessa aiemmin hyvin yleinen kasvi on 1900-luvun puolenvälin jälkeen rajusti harvinaistunut.

Kansanperinne ja käyttö

Ketonoidanlukon lehtilapa muistuttaa muodoltaan vanhaa avaintyyppiä, minkä takia kansanperinteessä siihen yhdistettiin maagisia ominaisuuksia. Koska kasvin lehdykät ovat kuun muotoisia, kuutamolla kerätyn kasvin uskottiin voivan avata lukkoja ja kahleita. Kasvilla uskottiin myös olevan parantavia ominaisuuksia. Koska lehdykät muistuttavat myös kirveen terän laitaa, ketonoidanlukon uskottiin parantavan kirveellä aiheutettuihin haavoihin.
Räjähdelinssi

Räjähdelinssi on eräs keskeinen ydinpommin rakennustapa, missä ydinräjähteen ketjureaktio laukaistaan sisäänpäin. Siinä aiheutuu imploosio eli imahdus, jossa samalla kriittinen massa täyttyy. Fissiopommin eniten käytettyjä konstruktioita on laukaista fissiili Pu-239 materiaali räjähdelinssien eli räjähdekiilojen avulla. Siinä fissiili materiaali on saatettu onttoon pallomaiseen muotoon. Räjähdelinssi on materiaalin ulkopuolella, täysin symmetrisesti aseteltuna, sillä epäsymmetrinen pommin asetelma on laukaisukyvytön. Pommiin käytetyissä räjähteissä vuorottelevat sekä niin kutsuttu nopea että hidas räjähdetyyppi. Näillä on erilainen etenemisnopeus, jolloin aiheutuu sisäänpäin suuntautuva symmetrinen sokkiaalto. Useat asiakirjat tulivat täysin julkisiksi, siltä osin mitä atomipommin konstruktioon vaaditaan, vuosina 1954-1964. Neuvostoliitto laukaisi oman Joe-1:nsä vuonna 1949.
Linssin kulmaisuus voi vaihdella, esimerkiksi Fat Man-pommi oli 96-kulmainen. Sen sytyttämiseen eli detonointiin vaadittiin 5 000 voltin jännite. Pokhran-1:n Hymyilevä Buddha oli 12-kiilainen. Myöhempänä otettiin käyttöön vähempikulmaisia räjähdelinssejä, sillä nämä keventävät pommin rakennetta.
Lopuksi linssien ulkopuolella on fission kestoa pitkittävä suojavaippa ja plutonium-pallon sisällä ionisaation lähde. Pommin sytytys on yleensä sähköinen eli sähköä käyttävä, jolloin paristoja tarvitaan voimanlähteeksi tähän. Lisäksi pommi sisältää turvatekijöitä lisääviä varmistin-mekanismeja.
Tehtaankatu (Valkeakoski)

Tehtaankatu on yksi Valkeakosken kaupungin suurimmista kaduista. Tehtaankatu on runsasliikenteinen ja kulkee keskustan länsipuolella.

Historia

Ennen keskustan suuria liikennemullistuksia Tehtaankadun eteläpää oli nimeltään Kanavakatu tehtaan pääportille asti ja pohjoispää Tehtaankatu Kulmurin liiketalolle asti. Koska vielä 1980-luvulla pääliikenne kulki Valtakatua pitkin, liikenne oli varsin vähäistä. Sittemmin pääliikenteen oikaisun valmistuttua Kanavakatu-nimi poistui käytöstä ja Tehtaankadun eteläpää yhdistettiin risteykseen Ulvajankadun ja Sääksmäentien kanssa.

Liikenne

Tien liikenneosuus kaupungissa on merkittävä. Se on osa seututietä 304.
Vain poika tahtoo

Juoni

Mackan, oikealta nmeltään Margareta, on 14-vuotias ja joutunut usein vaihtamaan paikkakuntaa, koska hänen isänsä työskentelee rautateillä. 1960-luvun alussa Mackanin perhe muuttaa pieneen kaupunkiin, jossa tyttö tapaa 18-vuotiaan Kennethin. Mackan rakastuu ja on ylpeä ensimmäisestä poikaystävästään, mutta poika haluaa aluksi vain nätin tytön hienon jenkkiautonsa etuistuimelle. Suhteen syventyessä he huomaavat, etteivät osaa puhua tunteistaan, ei varsinkaan Kenneth miehekkään roolinsa vankina. Mackan ei saa tukea myöskään vanhemmiltaan, vaan äiti suhtautuu tyttärensä poikaystävään hysteerisen vihamielisesti. Suhde päättyy, kun Mackanin perhe päättää muuttaa taas uudelle paikkakunnalle, nyt Tukholman suurkaupunkiin.

Vastaanotto

Ruotsalaiskriitikot eivät lämmenneet pitkäpiimäisenä pitämälleen elokuvalle, mutta nuoret ottivat sen omakseen ja katsojaluvut olivat hyviä. Elokuvan käsikirjoittaja-ohjaaja Birgitta Svensson törmäsi elokuva-alan vieroksuvaan asenteeseen naispuolisia tekijöitä kohtaan.
Suomessa Kotilieden nuortenpalstalla ei pidetty uskottavana, että päähenkilö olisi mennyt sänkyyn pojan kanssa vain siksi, että pelkäisi menettävänsä hänet.
Nyck de Vries

Nyck de Vries (s. 6. helmikuuta 1995 Sneek, Alankomaat) on hollantilainen rata-autoilija ja Formula 2:n maailmanmestari.
De Vries kuului McLarenin F1-tallin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Hänen managerinaan toimii Anthony Hamilton, viisinkertaisen Formula 1:sten maailmanmestarin Lewis Hamiltonin isä. Entisen tallipäällikön Ron Dennisin lähdettyä McLarenilta loppui myös tallin tuki De Vriesille.

Ura

Vuonna 2008 de Vries voitti WSK World Series KF3 -luokan sekä Saksan junioriluokan mestaruudet. Vuonna 2009 hän voitti myös Euroopan KF3 -luokan mestaruuden. Vuosina 2010 ja 2011 de Vries voitti Kartingin maailmanmestaruuden. Vuonna 2010 hän allekirjoitti sopimuksen McLarenin nuorten kuljettajien kehitysohjelmasta ja managerisopimuksen Anthony Hamiltonin kanssa. Vuonna 2012 de Vries kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa ajaen parhaillaan kahdesti toiseksi sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi myös Formula Renult NEC -sarjassa, jossa hän ajoi kauden aikana yhden voiton sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2013 de Vries jatkoi Eurocup Formula Renault -sarjassa ajaen suomalaisessa Koiranen GP -tallissa. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua sijoittuen sarjan viidenneksi. Vuonna 2014 de Vries jatkoi toisen kauden Koirasen tallissa. Hän saavutti viisi voittoa ja kuusi paalupaikkaa onnistuen lopulta voittamaan sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi Formula Renault Alps -sarjassa voittaen myös sen sarjan mestaruuden.
Vuonna 2015 de Vries siirtyi kilpailemaan Formula Renault 3.5 -sarjaan DAMS-talliin. Hän voitti kauden päätöskilpailun sekä saavutti yhden paalupaikan ja kuusi palkintosijaa sijoituen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2016 de Vries siirtyi GP3-sarjaan ajaen ART Grand Prix -tallissa. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua.,
Kaudet 2017–2019  De Vries kilpaili Formula 2 -sarjassa Rapax, Racing Engineering ja ART Grand Prix -talleissa.
De Vriesin pääsyn ART:lle mahdollisti hänen tallikaverinsa, venäläisen Nikita Mazepinin miljardööri-isä, joka halusi pojalleen kovimman mahdollisen mittapuun. De Vriesin tie kuninkuusluokkaan on kuitenkin tukossa. Hän ei ole minkään tallin akatemiakuljettaja eikä hänellä ole taustallaan upporikasta kummisetää, joka voisi ostaa hänelle tallipaikan. Lisäksi 25-vuotiaana De Vries olisi tulokkaaksi poikkeuksellisen vanha.
F1:n sijaan De Vries suuntaa ensi kaudeksi sähköformulasarja Formula E:n pariin uutena mukaan tullevaan Mercedes-talliin. Lisäksi hänelle on luvattu joulukuussa 2019 testipäivä Toyotan LMP1-kilpa-autolla.