google/wiki40b huggingface dataset:
Isoruusukirva

Koko ja ulkonäkö

Isoruusukirvan siivettömät yksilöt ovat päärynänmuotoisia, kiiltäväpintaisia kirvoja, joiden väri vaihtelee tummanvihreästä vaaleanpunaiseen ja ruskehtavan violettiin. Tuntosarvet ovat keskiosastaan vaaleat, mutta muutoin mustat. Vaharauhasputket ja usein myös pää sekä keskiruumiin etuosa ovat mustat. Takaruumiin kärjen cauda on pitkä ja vaalea, samoin raajat, joskin reiden ja säären kärkiosat ovat mustat. Vaharauhasputket ovat silmiinpistävän pitkät, jopa lähes puolet ruumiin pituudesta, ja kaartuvat selvästi ulospäin. Ruumiin pituus 1,7–4,2 mm.
Kromosomiluku 2n=10.

Levinneisyys

Isoruusukirvaa tavataan kaikkialla maailmassa pois lukien Itä- ja Kaakkois-Aasia. Pohjois-Amerikkaanlaji levisi Euroopasta vuonna 1841. Suomessa lajia tavataan koko maassa.

Elinympäristö ja elintavat

Isoruusukirvalla tapahtuu osittainen isännänvaihto. Keväällä kirvat elävät primääri-isäntinä toimivilla luonnonvaraisilla tai viljellyillä ruusuilla muodostaen tuoreille versoille kirvakolonioita ja lisääntyen neitseellisesti. Alkukesällä syntyvät siivekkäät yksilöt siirtyvät sekundääri-isäntiin,joita ovat etenkin purtojuuri- ja virmajuurikasvit, mutta myös muut ruusukasvit sekä vähemmissä määrin muiden kasviheimojen lajit. Osa kirvoista pysyttelee ruusuissa koko kesän. Syksyllä alkaa syntyä koiraita ja suvullisesti lisääntyviä naaraita, jotka palaavat ruusuille, parittelevat ja naaraat munivat. Munat talvehtivat.
Laji on etenkin viljeltyjen ruusujen tuholainen. Isoruusukirva levittää ainakin 11 kasvien virustautia.

Ravintokasvit

Primääri-isäntiä ovat ruusut (Rosa), sekundääri-isäntiä monet muut kasvilajit ainakin 20 eri kasviheimosta.
Outo, uusi elämä

Juoni

Sarjassa kasvattiperheissä kasvanut 15-vuotias Lux (Britt Robertson) ottaa ensi kertaa yhteyttä biologisiin vanhempiinsa (Shiri Appleby ja Kristoffer Polaha), joiden allekirjoituksen hän tarvitsee anoakseen oikeudelta täysivaltaisen aikuisen oikeuksia. Tuomari hylkää anomuksen ja antaa biologisille vanhemmille tilapäisen yhteishuoltajuuden Luxiin. Sarja seuraa "uusperheen" yhteiselämää.

Tuotanto

Alkutuotantovaiheessa sarjaa vietiin eteenpäin nimellä Light Years.
Toukokuussa 2010 The CW vahvisti tilanneensa toisen tuotantokauden.
Marcello Giordani

Marcello Giordani (25. tammikuuta 1963 Augusta, Sisilia – 5. lokakuuta 2019 Augusta, Sisilia) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän esiintyi yli 240 kertaa Metropolitan-oopperassa kaikkiaan 27:ssä roolissa.
Giordani syntyi vanhempiensa neljästä pojasta nuorimpana. Hänen alkuperäinen sukunimensä oli Guagliardo, mutta hän otti pian kansainvälisen uransa aloitettuaan käyttöön helpommin kirjoitettavan vaihtoehdon. Hän ei alun perin saanut konservatoriokoulutusta vaan hankki oppinsa kokemuksen kautta. Giordani saavutti menestystä esiintymällä Giuseppe Verdin Rigolettossa vuonna 1986 Spoletossa. Kaksi vuotta myöhemmin hän teki ensimmäiset esiintymisensä La Scalassa (Giacomo Puccini: La bohème) ja Yhdysvalloissa, jossa hänet nähtiin Portlandin oopperassa Nadirin roolissa Georges Bizet'n Helmenkalastajissa. Vuonna 1993 Giordani nähti ensimmäistä kertaa Metropolitan-oopperassa Gaetano Donizettin Lemmenjuoman esityksessä. Hän esiintyi Metropolitan-oopperassa myöhemmin muiden muassa Verdin, Puccinin, Pjotr Tšaikovskin, Hector Berlioz'n, Jules Massenet'n, Bizet'n ja Richard Straussin teosten tuotannoissa. Giordani esiintyi lisäksi muiden muassa Lontoon Royal Opera Housessa, Pariisin oopperassa ja Carnegie Hallissa.
1990-luvulla Giordani päätti suorittaa muodollisia opintoja Bill Schumanin johdolla, koska hän piti ääntään liian tummana ja jo vanhalta kuulostaneena. Hän piti koulutusta myöhemmin tuloksekkaana. 2010-luvun alussa hän perusti Marcello Giordani -yhdistyksen nuorten laulajien kouluttamiseen.
Giordani kuoli 56-vuotiaana sydänkohtaukseen. Leskeksi jäi Wilma Ahrens, jonka kanssa tenorilla oli kaksi poikaa.
bill schuman
Hannu Puttonen

Hannu Puttonen (s. 21. kesäkuuta 1960) on suomalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut lukuisia musiikkivideoita, muun muassa Leevi and the Leavingsin "Rakkauden työkalun", josta hän sai Hopeinen Muuvi -palkinnon vuonna 1994. Puttonen on ohjannut myös teknomusiikkidokumentin "Bring The Beat Back!"  Hänen taiteilijanimiään ovat Risto Salmi ja Jöns Hallanaho.
Muuta tuotantoa on Linuxista kertova dokumenttielokuva Koodi.
Salomonin saaristo

Salomonin saaristo sijaitsee Papua-Uuden-Guinean itäpuolella Tyynellämerellä. Saaristoon kuuluvat Salomonsaarten valtio sekä Bougainvillen autonominen alue.
Julistemuseo

Julistemuseo on Lahden taidemuseon yhteydessä toimiva graafisen muotoilun erikoismuseo, joka on perustettu vuonna 1975.
Julistemuseon toiminta-ajatuksena on kerätä ja taltioida sekä pitää näytteillä suomalaista ja ulkomaista graafista muotoilua. Kokoelmiin kuuluu nykyisin yhteensä yli 60 000 painotuotetta, ja niistä suurin osa on julisteita. Kokoelmissa on niin kaupallisia, aatteellisia kuin kulttuurijulisteitakin. Vaikka museossa on myös mittava kansainvälisen julistetaiteen kokoelma, toiminnan painopiste on kotimaisessa grafiikassa. Julisteiden lisäksi museon kokoelmiin kerätään myös muun muassa etikettejä, ex libriksiä ja taidepainojäljennöksiä. Museo saa kokoelmiinsa uutta aineistoa pääosin lahjoituksin, mutta niitä kartutetaan myös ostoin.
Julistemuseo osallistuu myös graafisen suunnittelun tutkimukseen ja julkaisee aihetta käsitteleviä tutkimuksia. Joka toinen vuosi museossa järjestetään Lahden kansainvälinen julistebiennale.
Powerman 5000

Powerman 5000 on bostonilainen industrial / alternative metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1991.

Historia

Yhtyeen perustaja on Spider One, Rob Zombien nuorempi veli. Kitaristi Adam 12 liittyi yhtyeeseen vuonna 1993 ja vuosina 1994–1995 Powerman 5000 julkaisi kaksi omakustantamaa levyä; True Force ja The Blood Splat Rating System. Albumit olivat paikallisia menestyksiä, tyyliltään rapcorea ja rockia. Edellä mainittu albumi julkaistiin uudelleen vuonna 1997 nimellä Mega!! Kung Fu Radio Dreamworks Recordsin kautta.
Vuonna 1999 Powerman 5000 julkaisi heidän tähän mennessä menestyneimmän albumin, Tonight The Stars Revolt!, ja se on myynyt yli miljoona kappaletta maailmanlaajuisesti. Kappaleet "When Worlds Collide" ja "Nobody's Real" olivat suosittuja radiohittejä Yhdysvalloissa. Musiikillinen tyyli oli hyvin industrial-painotteista ja raskasta. Vuonna 2001 julkaistu jatko-osa edelliselle albumille nimeltään Anyone for Doomsday? oli myynnissä Powermanin virallisilla kotisivuilla hetken, mutta vedettiin pian pois markkinoilta syystä, että Spider One sanoi olleensa tyytymätön albumin kokonaisuuteen.
Yhtye palasi vuonna 2003 albumillaan Transform, ja albumi Destroy What You Enjoy julkaistiin vuonna 2006. Pitkän kiertueen jälkeen yhtyeen jäsenet ilmoittivat pitävänsä taukoa. Seuraavan albumin kerrottiin tulevan vuoden 2008 jälkeen ja uusi kappale "Super Villain", julkaistiin yhtyeen myspace-sivustolla. 
Somewhere On The Other Side Of Nowhere julkaistiin vuoden 2009 lopussa.
Powermanin musiikkia on käytetty lukuisissa soundtrack -kompilaatioissa, sekä videopeleissä. Tunnetuimpia näistä on Shadow the Hedgehog, Tony Hawk's Pro Skater 2, Tony Hawk's Pro Skater HD ja WWE Smackdown! vs. Raw. Kappaleista "Free" ja "When Worlds Collide" on tehty karaokeversiot.
Johann Carolus

Johann Carolus (s. 1575 – k. 1634) oli strasbourgilaisen papin poika ja kirjansitoja, joka ansaitsi rahaa myymällä varakkaille käsin kirjoitettuja paperikopioita palkkaamansa kirjeenvaihtajaverkoston toimittamista uutisista. Kun Carolus havaitsi käsityön olevan liian hidasta, hän osti vuonna 1604 kirjapainon ja aloitti maailman ensimmäisenä painettuna sanomalehtenä pidetyn Relation aller fürnemmen und gedenckwürdigen Historienin ('Kokoelma arvokkaita ja muistettavia uutisia') julkaisun.
Lehteä julkaistiin silloisen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, nykyään Ranskassa sijaitsevassa Strasbourgin vapaakaupungissa (vastasi suoraan Reichstagille) vuodesta 1605. Aiemmin luultiin, että lehden julkaiseminen oli aloitettu vuonna 1609, kuten Lucas Schülten luultavasti Wolfenbüttelin kaupungissa julkaisema Aviso Relation oder Zeitung, kunnes vuonna 2005 Sanomalehtien maailmanjärjestö (World Association of Newspapers) hyväksyi uudet todisteet.

Kritiikki

Osa kirjapainotaitoon perehtyneistä historioitsijoista, kuten Stanley Morrison, luokittelevat Relationin joko uutiskirjaksi tai -pamfletiksi, koska se painettiin kirjakokoon, siinä oli erillinen kansisivu ja teksti oli kirjoitettu yhteen koko sivun kokoiseen palstaan. Vastaavasti on myös useita esimerkkejä oppineista, jotka eivät tee eroa uutiskirjan/pamfletin ja sanomalehden välillä. Morrisonin määritelmän mukaan ensimmäinen sanomalehti olisi alankomaalainen Courante uyt Italien, Duytslandt, &c. (1618).
Tilemsin laakso

Tilemsin laakso (ransk. La vallée de Tilemsi) on tasankomainen kuivunut jokilaakso Malin Kidalin ja Gaon alueilla. Se ulottuu pohjois-eteläsuunnassa Adrar des Ifoghas -vuoriston länsipuolelta Nigerjoelle. Pohjoisosa kuuluu Saharaan ja eteläosa Sahelin vyöhykkeeseen. Seudulla on runsaat pohjavesivarat, mutta pintavedet käsittävät vain sateiden jälkeen nopeasti kuivuvia vadeja ja lampia. Kasvillisuus koostuu etupäässä pensaista ja heinäkasveista. Bouremin piirin Tarkintin kunnassa sijaitsee suuri fosfaattiesiintymä.
Laakson kautta kulkee Gaosta Kidaliin sekä Tessalitin kautta Algeriaan johtava tie. Seudulla asuvat tuaregit harjoittavat etupäässä paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa. Karkarichinkatissa noin 45 kilometriä Gaosta pohjoiseen on arkeologinen löytöpaikka, joka on ajoitettu neljännelle vuosituhannelle ennen ajanlaskun alkua. Sen muinaiset asukkaat harjoittivat metsästystä, kalastusta ja karjanhoitoa, valmistivat keramiikkaa ja pieniä eläinhahmoja.
Tropaeum Traiani

Tropaeum Traiani (suom. Trajanuksen palkinto) on Romanian Adamklississä sijaitseva muistomerkki, jonka Rooman keisari Trajanus rakennutti vuonna 107 tai 108 silloiseen Moesia Inferiorin provinssiin roomalaisten sodanjumala Mars Ultorin (Koston Mars) kunniaksi. Rummun muotoisen muistomerkin halkaisija on noin 30 metriä ja sitä ympäröi 54 metooppia, jotka kuvaavat roomalaisten taistelua daakialaisia vastaan. Se omistettiin luultavasti Trajanuksen (101-102 ja 105-106) tai Domitianuksen (85-89) Daakian sodissa kaatuneille roomalaisille sotilaille. Paikalla saatettiin käydä myös roomalaisten ja daakialaisten välinen taistelu vuonna 101 tai 102. Alkuperäinen muistomerkki on tuhoutunut, mutta samalla paikalle rakennettiin rekonstruktio vuonna 1977.
Muistomerkkiin kaiverrettu kirjoitus on joiltakin osin hävinnyt, mutta se on pystytty rekonstroimaan.

MARTI ULTOR[I]
      IM[P(erator)CAES]AR DIVI 
      NERVA[E] F(ILIUS) N[E]RVA
      TRA]IANUS [AUG(USTUS) GERM(ANICUS)]
      DAC]I[CU]S PONT(IFEX) MAX(IMUS)
      TRIB(UNICIA) POTEST(ATE) XIII
      IMP(ERATOR) VI CO(N)S(UL) V P(ater) P(atriae)
      ?VICTO EXERC]ITU D[ACORUM]
      ?---- ET SARMATA]RUM
      ---------------------]E
Samalla paikalla sijaitsi myös alttari, joka oli pystytetty vuonna 92 tapahtuneen taistelun muistoksi, jossa sarmaatit tuhosivat täysin roomalaisen Legio XXI Rapaxin. Alttariin oli listattu 3000 legioonalaisen ja auxilia-joukkojen sotilaan nimet.
Alankomaiden kuninkaalliset ilmavoimat

Historiaa

Alankomaat oli puolueeton ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen keisarillisen Saksan sotateollisuuden osa siirrettiin Hollantiin – Anthony Fokker siirsi tehtaansa Berliinistä Amsterdamiin sodan hävinneestä maasta. Mukana tuli likimain kaikki uuden tehtaan perustamisessa tarvittava mukaan lukien valmiita lentokoneita. Fokkerista tuli kuitenkin aidosti hollantilainen yhtiö – sen ja Alankomaiden ilmavoimien suhde oli vankka Fokkerin konkurssiin asti, joka tapahtui vuonna 1995.

Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Alankomaiden ilmavoimat jäivät Saksan ja Japanin asevoimien jalkoihin. Toukokuussa 1940 Alankomaiden ilmavoimilla oli 29 Fokker D.21 ja 41 Fokker G.1 -lentokonetta. Ilmavoimat taistelivat urheasti, mutta useat koneista tuhoituivat tai jäivät ilman ampumatarvikkeita kahden taistelun täyteisen päivän jälkeen.
Ilmavoimien käytössä oli ainoastaan kevyt pommikone Fokker C.X, jotka kaikki tuhoutuivat taisteluissa. Fokker T -sarjan keskiraskaat pommikoneet ja vesilentokoneet (T4, T5 ja T8W), joista T4 vesilentokoneet olivat pääosin käytössä Hollannin Itä-Intiassa, T5 keskiraskaita pommikoneita taistelivat toukokuussa, kunnes tuhoutuivat. T5-koneita oli palveluksessa 12 kappaletta. Kahdeksan taisteluissa selvinnyttä T8W-vesilentokonetta pakenivat Britteinsaarille.

Nato-maa

Toisen maailmansodan jälkeen Alankomaat on liittynyt kansainvälisiin verkostoihin, muun muassa Natoon. Alankomaiden ilmavoimat on toiminut lentokonevalinnoissa osin kuten Saksa (F-104 Starfighter), osin kuten Naton pienemmät maat (F-16).

Kolonialistinen eposodi 1950–1960-luvulla

Indonesia katsoi toisen maailmansodan tuodessa sille itsenäisyyden Hollannin kolonialismista myös Uuden-Guinean kuuluvan siihen. Hollanti pyrki pitämään sen hallinnossaan ja piti huolen, etteivät maan siirtyminen tapahtuu mahdollisimman hitaiden neuvotteluiden jälkeen. Indonesia lopulta katkaisi diplomaatiset suhteet Hollantiin, jolla oli vaikutusta muun muassa Hollannin öljyteollisuuteen. Vastatoimena Hollanti lisäsi vuonna 1958 asevoimiaan Uudessa-Guineassa, mukaan lukien Hawker Hunter -hävittäjälentokoneita. Biakin saarelle tuli indonesialaisia, jota pidettiin sotilasoperaation alkuna. Hollanti asensi tutkia saarelle. Vuonna 1960 Hollanti lisäsi varustautumistaan Uudessa-Guineassa – myös lisää lentokoneita (Commando Luchtverdediging Nederlands Nieuw-Guinea) lentotukialuksella. Elokuussa 1962 arveltiin Indonesian olevan valmis hyökkäyksellä vapauttamaan Uuden-Guinean eurooppalaisesta hallinnosta – Hollanti vetäytyi kansainvälisen paineen alla.

2000-luku

2000-luvulla Hollannin ilmavoimat varautuu F-35-koneiden käyttöönottoon.
Romanaisi

Romanaisi (ven. Рома́новка, Romanovka) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa Seuloskoin kaupungin koillispuolella Pietarin ja Laatokan välisen rautatien varrella. Taajamassa on asukkaita 5 600 ja kunnassa 7 300 henkeä (vuonna 2007).
Kunnan hallinnollinen keskus on Romanaisin taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Kähy (ven. Углово, Uglovo), Leppisaari (ven. Лепсари, Lepsari), Kähyn taajama ja Kornevan (ven. Корнево, Kornevo) asemanseutu. Toiseen maailmansotaan asti seudun pääväestön muodostivat inkerinsuomalaiset, jotka kuuluivat Rääpyvän luterilaiseen seurakuntaan. Suomalaisväestö karkotettiin muualle Neuvostoliittoon vuonna 1942. 
Toisen maailmansodan aikana seudun läpi kulki ”Elämän tieksi” kutsuttu piiritetyn Leningradin huoltotie.
Romanaisissa toimii lihan, maidon ja vihannesten tuotantoon erikoistunut maatalousyritys ZAO Sovhoz ”Romanovka”. 1980-luvulla Leppisaareen rakennettiin yksi Luoteis-Venäjän suurimmista sikaloista, jonka toimintaa jatkaa OAO Sputnik. Kähyyn on sijoitettu varuskunta.
Kunnan ja samalla myös kunnanhallinnon päämies on Sergei Beljakov.
Matthias Sindelar

Matthias Sindelar (10. helmikuuta 1903 Jihlava, Tšekki – 23. tammikuuta 1939 Wien) oli itävaltalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä.
Sindelar oli Wunderteamiksi kutsutun, Itävallan 1930–luvun maajoukkueen parhaita pelaajia. Hän oli mukana vuoden 1934 MM-kisoissa neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Urallaan hän pelasi 43 maaottelua ja teki niissä 27 maalia. Anschlussin jälkeen hänet valittiin myös pari kertaa Saksan maajoukkueeseen, mutta vuoden 1938 MM-kisoihin hänellä ei ollut asiaa.
Seuratasolla Sindelar edusti vuodesta 1924 alkaen Austria Wieniä, jonka riveissä hän voitti Mitropa Cupin vuosina 1933 ja 1936, Itävallan mestaruuden vuonna 1926 sekä Itävallan cupin viidesti. Hänet tunnettiin lempinimillä "Paperimies" ja "Jalkapallokenttien Mozart".
Sindelar kuoli tammikuussa 1939.
Glen De Boeck

Ura pelaajana

De Boeck siirtyi kesällä 1995 KV Mechelenistä RSC Anderlechtiin, jossa hän kehittyi yhdeksi 2000-luvun parhaimmiksi puolustajista Jupiler Leaguessa. De Boeck pelasi 36 maaottelussa, joissa teki yhden maalin.Hän teki kansainvälisen debyyttinsä Belgian paidassa 6. lokakuuta 1993 Gaboniaa vastaan. Hän oli mukana myös kaksissa jalkapallon MM-kisoissa vuosina 1998 ja 2002 pelaen yhteensä kolme ottelua.

Ura valmentajana

Lopetettuaan uransa loukkaantumiseen vuonna 2005 De Boeckista tuli RSC Anderlechtin valmentaja yhdessä Daniel Rendersin kanssa. Hän työskenteli RSC:ssä kaksi vuotta, kunnes siirtyi huhtikuussa 2007 Cercle Bruggen päävalmentajaksi. De Boeckin johdolla Cercle Brugge pelasi loistavan kauden 2007/08 ja sijoittui liigassa neljänneksi, mikä oli paras saavutus sitten toisen maailmansodan. De Boeckin johdolla Cercle jatkoi kohtuullisia esityksiä sijoittuen kahdella seuraavalla kaudella yhdeksänneksi. Kausi 2009/10 sujui hyvin myös Belgian cupissa, kun De Boeck johdatti joukkueensa finaaliin. Mestaruus jäi kuitenkin haaveksi, kun KAA Gent voitti ottelun selvästi maalein 3–0.  
Kauden 2009/10 jälkeen De Boeck jätti Cercle Bruggen ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella liigassa juuri Cerclen taakse sijoittuneen KFC Germinal Beerschotin päävalmentajaksi.  Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen, sillä De Boeck sai kehnojen tulosten vuoksi potkut jo marraskuussa 2010. 
Kesäkuussa 2011 De Boeckista tuli Eredivisie-seura VVV-Venlon päävalmentaja.  De Boeck sai potkut jo joulukuussa Venlon vajottua Eredivisien hännille.  Marraskuussa 2012 hän  palasi valmennustehtäviin Belgian liigassa pelaavan Waasland-Beverenin päävalmentajana.  De Boeck nosti seuran pois liigan jumbosijalta ja 13. sijansa myötä seura säilytti sarjapaikkansa kauden 2012/13 päätteeksi. Kaudella 2013/14 joukkue vajosi jälleen putoamiskamppailuun ja De Boeck sai potkut lokakuun lopussa, kun Beveren oli liigassa toiseksi viimeisenä.

Tammikuussa 2016 De Boeck palasi valmennustehtäviin Royal Mouscron-Péruwelzin päävalmentajana. Pesti päättyi potkuihin joulukuussa 2016.
Marraskuussa 2017 De Boeck palasi valmennustehtäviin KV Kortrijkin päävalmentajana. De Boeckin johdolla Kortrijk paransi esityksiään ja nousi liigassa seitsemänneksi. Joukkue jäi kahdella pisteellä ylemmän loppusarjan ulkopuolelle. De Boeck sai potkut marraskuun puolivälissä 2018, kun joukkue oli juuttunut Belgian liigan alempaan keskikastiin.
Tammikuussa 2019 De Boeckista tuli Lokerenin päävalmentaja.
Stefan Hintz

Nuoruus

Stefan Hintz syntyi vuonna 1948 toisen maailmansodan runtelemaan Länsi-Saksaan Bitburgin kuntaan. Hintzin kiinnostus musiikkiin kävi ilmi jo kun hän oli lapsi. Tuolloin hän soittikitaraa ja pianoa, ja teki ensimmäisen sävellyksensä kitaralle 13-vuotiaana. Hintz kävi peruskoulunsa Bitburgissa ja sen jälkeen siirtyi musiikilliseen korkeakouluun Frankfurt am Mainiin opiskelemaan musiikin teoriaa ja säveltämistä, jonka jälkeen hän erikoistui musiikinopettajaksi ollessaan 25-vuotias.

Sooloura

Opiskelun jälkeen Hintz alkoi säveltää musiikkia ja julkaisi ensimmäisen kappaleensa ollessaan 26-vuotias. Hän kiinnostui ukulelen soitosta ja alkoi säveltää musiikkia, tuolloin Saksassa huonosti tunnetulle soittimelle. Hän aloitti soolouransa ollessaan 28-vuotias. Hintz ei noussut suuren maailman tietoisuuteen, mutta hän kiersi Saksassa ja sai elantonsa soittamisella. Keikoillaan hän soitti ukulelella klassista musiikkia ja omia sävellyksiään. Vuonna 1999 Hintz ilmoitti uransa lopettamisesta ja muutti Sveitsin Lausanneen, jossa hän sai paikan musiikinopettajana. Julkaistuaan viimeisen sävellyksensä ("Frühlingssonne") vuoden 2005 maaliskuussa hän jäi eläkkeelle huonontuneen terveydentilansa vuoksi. Hintz julkaisi elämänsä aikana 26 sävellystä ja esiintyi mm. Uke International festivaaleilla Hawaijin Honolulussa.
Vuonna 2010 hänellä todettiin keuhkosyöpä. Hoidot tehosivat ja vuoden 2013 kesäkuussa hänet kotiutettiin sairaalasta, mutta neljän kuukauden kuluttua hän menehtyi sydäninfarktiin kotonaan Münchenissä.
Merlin (televisiosarja)

Juoni

Nuori velho Merlin saapuu Camelotin kaupunkiin, sillä hänen äitinsä on järjestänyt hänelle paikan hovilääkäri Gaiuksen oppipoikana. Merlin saa tietää että kuningas Uther Pendragon on kieltänyt kaksikymmentä vuotta aiemmin taikuuden harjoittamisen Camelotissa kuolemantuomion uhalla ja vanginnut viimeisen henkiinjääneen lohikäärmeen luolaan linnan alle. Kun Merlin seuraa päänsä sisällä kuuluvaa salaperäistä ääntä, sen lähteeksi paljastuu lohikäärme. Tämä kertoo Merlinille, että hänen kohtalonaan on palauttaa taikuus Camelotiin, suojella kruununprinssi Arthuria ja rakentaa yhdessä tämän kanssa Albionin valtakunta. 
Merlin ja Arthur eivät pidä toisistaan ensitapaamisella, mutta Merlinistä tulee prinssi Arthurin miespalvelija kun hän pelastaa tämän hengen. Merlinin tehtävä on suojella prinssiä ilman, että hänen todelliset voimansa paljastuvat. Ajan kuluessa miehet ystävystyvät ja Merlin tutustuu myös palvelijaan nimeltä Guinevere, kutsumanimeltään Gwen. Kun kuninkaan suojatti Morgana kääntyy tätä vastaan, on rauhan säilyminen valtakunnassa uhattuna.

Tuotanto

Sarjan ovat luoneet tuottajat Julian Murphy ja Johnny Caps, jotka ovat työskennelleet yhdessä aiemmin kauhutelevisiosarjan Hex parissa. Tavoitteena oli luoda sarja, joka keskittyy nuoren Merlinin tarinaan ja taikuuteen pyöreän pöydän ritareiden sijaan. Sarjasta haluttiin tehdä sellainen, jota voi katsoa kolme sukupolvea yhdessä. Tuottajat ovat kertoneet sarjan saaneen vaikutteita muun muassa yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta Smallville. Myös Doctor Who -sarjan tuottaja Russell T Davies vaikutti sarjan syntyyn.
Sarjan pääosiin valittiin nuoret näyttelijät Colin Morgan, Bradley James ja Katie McGrath, jotka olivat aikaisemmin esiintyneet lähinnä sivurooleissa televiotuotannoissa. Sarjan sivurooleissa esiintyivät John Hurt, Richard Wilson ja Anthony Head. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin pääosin studiossa, mutta myös Kentin kreivikunnassa Penshurst Placen keskiaikaisessa kartanossa.
Marraskuussa 2012 julkaistiin tieto, jonka mukaan viides kausi tulisi olemaan sarjan viimeinen.

Vastaanotto

Merlinin jaksot saivat kotimaassaan Isossa-Britanniassa säännöllisesti noin seitsemän miljoonaa katsojaa. Sarja on myös kansainvälinen menestys, joka myytiin viiteenkymmenelle levitysyhtiölle ja 183 maahan.
Sarja sai useita televisioalan palkintoehdokkuuksia ja voitti muun muassa parhaan tehosteiden Bafta-palkinnon vuonna 2010 ja 2011. Colin Morgan sai pääroolistaan muun muassa parhaan miesnäyttelijän National Television Award -palkinnon.
Sarjan menestyksen myötä Warwickin linnassa on Merlin-aiheinen nähtävyys Merlin: Dragon Tower, joka sisältää muun muassa sarjan päähahmosta tehdyn vahanuken.
Bob Latta

Robert E. ”Bob” Latta (s. 18. huhtikuuta 1956) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Latta syntyi Ohiossa. Hän valmistui vuonna 1978 Bowling Green State -yliopistosta ja vuonna 1981 Juris Doctorin arvolla Toledon yliopistosta. Hänen isänsä Delbert L. Latta istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1959–1989.
Nuorempi Latta on nykyinen liittovaltion kongressin jäsen. Hän otti paikkansa edustajainhuoneessa 11. joulukuuta 2007 isänsä seuraajan Paul Gillmorin kuoltua ja edustaa Ohion viidettä vaalipiiriä. Latta oli jo istunut vuosina 1997–2000 osavaltion senaatissa ja vuodesta 2001 edustajainhuoneessa.
Lattalla on puolisonsa Marcian kanssa kaksi lasta.
Ben Jonson

Benjamin "Ben" Jonson (11. kesäkuuta 1572 – 6. elokuuta 1637) oli englantilainen draamakirjailija, runoilija ja näyttelijä. William Shakespearen aikalaisena hän on parhaiten tunnettu satiirisista näytelmistään.
Englannin mestaruussarjan kausi 2010–2011

Joukkueet

Kauden 2010–11 jälkeen Mestaruussarjasta Preston North End, Scunthorpe United ja Sheffield United putosivat ykkösliigaan. Uusina joukkueena kaudelle nousivat Queens Park Rangers, Norwich City ja Swansea City.