google/wiki40b huggingface dataset:
Scott Barney

Ura

Barney oli juniorina lupaava pelaaja. Hän voitti OHL:n mestaruuden ensimmäisellä kaudellaan 1995–1996 ja Los Angeles Kings varasi hänet kesällä 1997 vuorolla 29. Keväällä 1999 hän pääsi pelaamaan AHL:ssä muutaman ottelun Springfield Falconsissa. Hän loukkasi selkänsä Kingsin harjoitusleirillä ennen kautta 1999–2000 eikä pelannut otteluakaan kolmena seuraavana kautena. Hänen uransakin oli melkein ohi. Barney palasi syksyllä 2002 Kingsin organisaatioon ja debytoi kauden 2002–2003 aikana myös Kingsin NHL-joukkueessa, jossa pelasi kauden aikana viisi ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi Kingsissä 19 ottelua ja teki niissä tehopisteet 5+6=11.
Barney ei pelannut työsulkukaudella 2004–2005 olkapäävamman takia. Hän siirtyi kaudeksi 2005–2006 Atlanta Thrashersin organisaatioon, jossa pelasi kolmessa NHL-ottelussa. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Detroit Red Wingsin organisaatioon, mutta pelasi ainoastaan farmijoukkue Grand Rapids Griffinsissä. Red Wings myi Barneyn kauden lopulla Washington Capitalsiin, jossa hän pelasi kuitenkin vain farmijoukkueessa myös kaudella 2007–2008. Kevään 2007 AHL:n pudotuspeleissä Barney oli paras maalintekijä 10 maalilla.
Barney pelasi kauden 2008–2009 Saksan DEL-liigan Augsburger Pantherissa ja kauden 2009–2010 hän aloitti Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa, jossa hän edusti SC Bietigheim-Bissingeniä try-out -sopimuksella. Barney ei saanut jatkosopimusta ja viikkoa myöhemmin, lokakuussa 2009 hän siirtyi kuukauden koeajalle SaiPaan. Barney teki jatkosopimuksen loppukaudeksi ja teki 43 ottelussa tehopisteet 16+14=30.
Maaliskuussa 2010 Barney teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 hyvin, mutta Barney sai potkut SaiPasta marraskuussa 2010 jäädessään kiinni rattijuopumuksesta. Hän puhalsi 9. marraskuuta vastaisena yönä Lappeenrannan Ainonkadulla 1,72 promillea. Barney johti siihen mennessä SaiPan sisäistä pistepörssiä tehtyään 21 ottelussa tehopisteet 9+9=18. 
Lähdettyään SaiPasta Barney siirtyi kymmenen päivää myöhemmin Tšekin Extraliigassa pelaavaan BK Mladá Boleslaviin. Hän pelasi siellä 12 runkosarjaottelua tehopistein 2+2=4, kunnes tammikuussa 2011 palasi SM-liigaan ja liittyi Hämeenlinnan Pallokerhoon kauden 2011–2012 loppuun asti kestävällä sopimuksella. Barney pelasi HPK:ssa vain tammikuulle, jolloin hän sai potkut. Barney teki 20 ottelussa vain 5 pistettä. Myöhemmin saman kuun aikana hän teki sopimuksen Sveitsin kakkossarjan HC Thurgauhun. Barney ei ehtinyt pelata Thurgaussa kauaa, sillä tammikuun lopulla Itävallan kakkosarjan EC Dornbirn hankki hänet. Barney Dornbirnissä vain kolme runkosarjaottelua ja teki niissä kuitenkin 13 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 12 pistettä kahdeksassa ottelussa ja oli auttamassa joukkuetta nousemaan Itävallan pääsarjaan.
Barney siirtyi kaudeksi 2012–2013 Asia League Ice Hockeyssa pelaavaan korealaiseen High1-joukkueeseen.
Claude Makélélé

Ura seurajoukkueissa

Ollessaan pikkupoika Makélélé muutti Zairesta Pariisin esikaupunkiin Savigny-le-Templeen. Hänen isänsä oli jalkapalloilija, joka pelasi myös Zairen maajoukkueessa. 16-vuotiaana Makélélé muutti Brest-Armoriqueen harjoittelukeskukseen. 1991 hän teki sopimuksen Nantesin kanssa. Hän pelasi joukkueessa viisi kautta ja voitti 1995 Ranskan mestaruuden ennen siirtymistään Marseilleen. Marseillessa hän pelasi vain yhden kauden ja siirtyi Celta Vigoon, missä hän pelasi kaksi kautta. 2000 hän siirtyi Real Madridiin, missä hän voitti Espanjan-mestaruuden kahdesti, Mestarien liigan, UEFA Super Cupin, Espanjan supercupin sekä Intercontinental Cupin. Kesällä 2003 hän siirtyi Chelseaan. Chelseassa hän voitti 2005 Valioliigan mestaruuden, Liigacupin ja Community Shieldin. Kaudella 2006 Makélélé uusi Valioliiga-mestaruuden Chelsean paidassa. Kaudella 2007 Makelele saavutti Chelsean paidassa 3 eri hopeaa : hän hävisi Liigacupin finaalin Tottenhamia vastaan, Mestarien liigan finaalin Manchester Unitedia vastaan ja myös Valioliigassa tappio kärsittiin ManU:a vastaan. 
Kesällä 2008 Makélélé jätti Chelsean ja palasi kotimaahansa Paris Saint-Germainin miehistöön. PSG:ssä hän oli kapteeni ja hän oli joukkueen runkopelaajia ja teki joukkueessa yhden maalinkin. Makélélé oli jo kesäkuussa 2010 lopettamassa uraansa mutta päättikin jatkaa vielä vuoden ja lopetti kesällä 2011.

Ura maajoukkueessa

Makélélé on pitkääm kuulunut myös Ranskan maajoukkueen miehistöön. Hän pelasi maajoukkueessa Atlantan olympialaisissa 1996, MM-turnauksessa 2002 ja EM-turnauksessa 2004. Hän ehti jo lopettaa maajoukkueuransa syksyllä 2004, mutta teki paluun vuoden kuluttua. Hän lopetti maajoukkueessa lopullisesti vasta sen jälkeen, kun se jäi alkulohkoon EM-kisoissa 2008. Kaikkiaan hän pelasi 71 maaottelua eikä tehnyt niissä yhtään maalia.
Makélélé tunnetaan loistavasta puolustuspelistään ja työnteostaan keskikentän pohjalla. Monet ovat pitäneet Makéléléa maailman parhaana puolustavana keskikenttäpelaajana.

Ura valmentajana

Makélélé aloitti valmennusuransa Paris Saint-Germainissa joulukuun lopussa 2011, kun hänestä tuli Carlo Ancelottin apuvalmentajana. Makélélé jatkoi apuvalmentajana myös kesällä 2013, kun Laurent Blancista tuli seuran päävalmentaja. Hän voitti valmennustiimissä kaksi perättäistä Ranskan mestaruutta. Toukokuun lopussa 2014 julkistettiin Makélélén siirtyminen SC Bastian päävalmentajaksi.  Makélélén urakka edelliskausilla odotuksia paremmin esiintyneessä Bastiassa oli vaikea. Joukkue vajosi liigan hännille ja lopulta marraskuun alussa seurajohto erotti Makélélén Bastian ollessa liigassa sijalla 19. 
Tammikuussa 2016 Makélélé jatkoi uraansa AS Monacon urheilutoimenjohtajana. Tammikuussa 2017, kesken sittemmin Ranskan mestaruuteen päättyneen kauden, Makélélé jätti Monacon ja siirtyi Paul Clementin apuvalmentajaksi Swansea Cityyn. 
Marraskuussa 2017 Makélélé jätti Swansean ja siirtyi belgialaisen KAS Eupenin päävalmentajaksi.
David Foster Wallace

David Foster Wallace (21. helmikuuta 1962 Ithaca, New York – 12. syyskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, novelleja ja esseitä.
Wallace syntyi vuonna 1962 filosofi-isän ja opettajaäidin perheen esikoisena. Wallacen ollessa parivuotias perhe muutti Illinoisiin. Hän pelasi nuorena innokkaasti tennistä. 
Wallace opiskeli Amherst Collegessa ja Arizonan yliopistossa. Myöhemmin hän työskenteli yliopisto-opettajana ja opetti vuodesta 2002 Pomona Collegessa.
Wallacen esikoisteos The Broom of the System ilmestyi vuonna 1987. Vuonna 1996 ilmestyneellä Infinite Jestillä hän vakiinnutti asemansa yhtenä yhdysvaltalaisen nykykirjallisuuden merkkinimistä. Time-lehti valitsi teoksen vuosina 1923–2005 ilmestyneiden sadan parhaan englanninkielisen romaanin joukkoon. Wallace kirjoitti myös useisiin lehtiin ja sai vuonna 1997 The Paris Review -kirjallisuuslehden myöntämän palkinnon Aga Khan Prize for Fiction.
Muutama vuosi ennen kuolemaansa Wallace piti huomiota saaneen valmistujaispuheen Kenyon Collegen humanististen aineiden opiskelijoille. Puheen keskeinen teema on humanistisen koulutuksen merkitys ja humanistin tehtävä, vapaus ja mahdollisuus valita "oletusarvojensa" ('default setting') vastaisesti, mitä ja miten ajattelee – lyhyesti: ihmisen maailmasuhde ja hänen maailmassa olemisen tapansa.
Wallace oli kärsinyt yli 20 vuotta masennuksesta ja teki vuonna 2008 itsemurhan hirttäytymällä 46-vuotiaana Claremontissa Kaliforniassa.
Tammikuussa 2019 kustannusyhtiö Siltala ilmoitti, että se tulee julkaisemaan Infinite Jestin Tero Valkosen suomennoksena.
Raitiokävelykatu

Raitiokävelykatu on kävelykatu, jolla liikennöidään kävelyn, pyöräilyn ja huoltoliikenteen lisäksi raitiovaunulla.
Raitiokävelykatua ei tunneta Suomen tieliikennelaissa, joten sen asema on lain silmissä sama kuin muiden kävelykatujen. Suomen tieliikennelain mukaan kävelykadut merkitään erityisellä liikennemerkillä. Kävelykadulla on moottoriajoneuvolla läpiajoliikenne kielletty, mutta eräin rajoituksin sitä saa kuljettaa kadun varrella olevalle kiinteistölle, jollei kiinteistölle ole muuta kautta järjestetty ajokelpoista yhteyttä. Ajonopeus kävelykadulla on sovitettava jalankulun mukaiseksi eikä se saa ylittää 20 km/h. Ajoneuvon kuljettajan on annettava jalankulkijoille esteetön kulku.
Raitiokävelykatu on yleinen joukkoliikenteen ja kevyen liikenteen edistämisratkaisu Ranskassa, Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Suomessa ratkaisu on käytössä Helsingin Mikonkadulla, Yliopistonkadun ja Aleksanterinkadun välisellä osuudella sekä Katariinankadulla.
Páfoksen arkeologinen museo

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta aina uudelle ajalle noin vuoteen 1700 saakka. Pääosa löydöistä on peräisin Palaipafoksesta, Nea Pafoksesta ja Marionista. Löytöjä on myös muualta Páfoksen alueelta, kuten Geroskípousta, Kissónergasta, Lémpasta ja Pégeiasta.
Sali I esittelee löytöjä neoliittiselta ja kalkoliittiselta kaudelta sekä pronssikaudelta. Salissa II on löytöjä varhaiselta rautakaudelta sekä arkaaiselta ja klassiselta kaudelta. Salissa III on esineitä hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta, ja salissa IV myöhäiseltä roomalaiselta sekä varhaiskristilliseltä kaudelta. Sali V esittelee bysanttilaista kautta ja myöhempää keskiaikaa. Museoesineitä on näytteillä myös museon ulkotiloissa. Museoesineisiin kuuluu muun muassa marmoriveistoksia, rakennusten koristeosia, seinämaalauksia, lattiamosaiikkeja, keramiikkaa, lasiesineitä, sarkofageja, koruja ja rahoja.
Mielipuoli (sarjakuvahahmo)

Historia

Philip Sterns oli Bruce Bannerin vanha koulutoveri, joka Bannerin muututtua Hulkiksi kehitti kieroutuneen viha/rakkaussuhteen tätä kohtaan. Sterns halusi kiihkeästi nousta samalle tasolle ihanteensa kanssa ja pakkomielteensä ajamana säteilytti itseään gammasäteillä. 
Käytyään läpi lukuisia tieteellisiä prosesseja Sterns muuttui ruskeaksi ihmismäiseksi olioksi, joka kykeni vaihtamaan muotoaan suurikokoiseksi, yli-inhimillisen voimakkaaksi jätiksi.  
Sterns nimesi itsensä uudelleen Mielipuoleksi ja hautoi ovelan juonen joka tähtäsi Hulkin tuhoon. Mielipuoli myrkytti Hulkin ja manipuloi lukuisia tämän vihollisia, kuten Kuvotuksen ja Harmaan Kalman Hulkia vastaan. 
Mielipuolen veli Johtaja kuitenkin saapui yllättäen Hulkin avuksi ja auttoi tätä löytämään Mielipuolen piilopaikan. Johtajan syy poikkeukselliseen käytökseensä on "Mielipuolen pelottavuus". Hulk käy Mielipuolen kimppuun ja voittaa tämän. Mielipuoli myrkyttyy taistelun kuluessa ja Hulk jättää vastalääkkeen tämän ulottumattomiin lähtien itse pois paikalta. 
Mielipuoli kuitenkin laajensi kokoaan ja nappasi vastalääkkeen itselleen. Myöhemmin hän haki käsiinsä Punakallon kehittelemän Piecemeal -olennon, jonka kanssa Mielipuoli iski Hulkia vastaan. Mielipuoli yrittää hukuttaa Hulkin Loch Nessiin mutta epäonnistuu. 
Mielipuoli pakenee paikalta Lontooseen, jossa pitäen prinssi Charlesia panttivankinaan vaatii tulla kruunatuksi Britannian kuninkaaksi. Hulk kuitenkin pelastaa Charlesin ja pieksää Mielipuolen. Lannistettu Mielipuoli tunnustaa lopulta rakastavansa Hulkia juuri ennen sortumistaan Thamesin syövereihin. Ei ole kuitenkaan varma, onko Mielipuoli kuollut.

Voimat ja varusteet

Kuten Hulk, myös Mielipuolella on valtavat fyysiset voimat ja kestävyys. Mielipuolella on myös kyky regeneroida itsensä vammoista. Voimakkailla jalkalihaksillaan Mielipuoli kykenee taittamaan loikkien valtaviakin etäisyyksiä. Toisin kuin Hulk, Mielipuoli ei vahvistu adrenaliinitason kasvaessa.

Mielipuoli muissa medioissa

Vuonna 2003 tehdyssä Hulk-videopelissä Mielipuoli on yksi välivastuksista. Hahmon äänenä toimi Paul Dobson.
Paul Heyman

Paul Heyman (s. 11. syyskuuta 1965) on tullut ihmisten tietoisuuteen miehen ohjattua entisen minipromootion, Eastern Championship Wrestlingin, yhdeksi maailman tunneutuimmista vapaapainipromootioista, Extreme Championship Wrestlingiksi. ECW:n mentyä vararikkoon alkuvuodesta 2001, Heyman on esiintynyt World Wrestling Entertainmentin riveissä selostajana, SmackDown-brandin toimitusjohtajana, sekä managerina. Heyman teki paluun WWEhen vuonna 2012 oltuaan jokusen vuoden poissa. Nykyään hän toimii Brock Lesnarin managerina.
Alavuden vaakuna

Alavuden vaakuna on Alavuden kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa vanhaan Tohninmäen ristiraunion muinaisjäännösalueeseen.Vaakuna on alun perin vahvistettu Töysän kunnan vaakunaksi 18. helmikuuta 1959.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä nyhäkoroinen kärki, josta nousee kaarisakarainen risti; molemmat hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Töysän kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 23. joulukuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. helmikuuta 1959.

Vanha vaakuna

Alavuden vanhan vaakunan karhu on peräisin vanhan emäpitäjän Isonkyrön pitäjänsinetistä. Tynnyri liekkeineen puolestaan viittaa aikoinaan harjoitettuun tervanpolttoon.
Alavuden vanhan vaakunan selitys on ”kultakentässä seisova karhu pidellen molemmin käsin päänsä yläpuolella pitkällään olevaa tynnyriä, jonka ylälaidassa olevasta tapinreiästä nousee liekki; kaikki mustaa, paitsi karhun varukset ja tynnyristä nouseva liekki punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Matti Visanti, ja Alavuden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 30. kesäkuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. elokuuta samana vuonna.
Vaakuna poistui käytöstä vuoden 2012 lopussa, koska kuntaliitoksen myötä entisestä Töysän vaakunasta tuli Alavuden uusi vaakuna. Vanha vaakuna muuttui kotiseutuvaakunaksi, jonka käyttöoikeuksia hallinnoi Alavus-seura ry. Vanhan vaakunan luvaton käyttö on kielletty.
Green ban

Tausta

Ensimmäiset vihreät kiellot toteutettiin 1970-luvun alussa Australian Uudessa Etelä-Walesissa, kun Australian rakennusbuumi oli kuumimmillaan. Niitä toteutti Builders Labourers Federationin (BLF) (rakennusmiesten liitto) paikallisosasto, mutta ne eivät ikinä olleet yksin BLFn aloittamia, vaan ne syntyivät paikallisten asukkaiden pyynnöstä, ja olivat aina heidän tukemia ja avustamia.
Ensimmäinen kielto perustettiin suojelemaan Kelly's Bushia, joka oli - ja on vieläkin - viimeinen luonnontilainen metsäalue Sydneyn Hunters Hillin lähiössä. Ryhmä paikallisia naisia, jotka olivat jo vedonneet kunnanvaltuustoon, pormestariin ja osavaltion pääministeriin, lähetyivät liittoa saadakseen apua. BFL kehotti naisia pystyttämään julkisen tapaamisen, johon lopulta saapui 600 asukasta, ja joka vetosi liittoon, jotta se estäisi rakentamisen alueelle. BFL meni lakkoon, jolloin rakennettuja A V Jennings ilmoitti aikovansa käyttää järjestymättömiä rakennusmiehiä rikkureina. Vastauksena tähän, BFLn jäsenet muilla A V Jenningsin työmailla lopettivat työnteon, ja lopulta A V Jennings hylkäsi kaikki suunnitelmat rakentaa Kelly's Bushin alueelle. Alue kuuluu nykyään osavaltion perintörekisteriin.
BFL oli mukana monissa muissa vihreissä kielloissa; 42 kieltoa toteutettiin pelkästään vuosina 1971-1974. BFL ei ainoastaan edustanut järjestäytyneitä rakennusmiehiä, vaan se myös vaikutti työläisten mielipiteisiin ja toimi rakennusliittojen poliittisena johtona tuona aikana. BLF lopetti kieltojen toteuttamisen vuonna 1974, kun liittovaltiotason johtaja Norm Gallagher erotti paikallisjohdon (syynä 'perinteisen ammattiliiton rajojen ylittäminen').
Vuosien 1971-1974 liike ehti kuitenkin estää mm. historiallisen The Rocksin alueen tuhoamisen toimistotalojen tieltä; Kuninkaallisen kasvitieteellisen puutarhan muuttamisen parkkipaikaksi Sydneyn oopperatalolle; Centennial Parkin muuttamisen urheilustadioniksi; Ja Woolloomooloon satama-alueen tuhoamisen kaupallisten pilvenpiirtäjien vuoksi. Arvioidaan että liike esti n. 3 miljardin Australian dollarin (nykyrahassa n. 18 miljardia (2005)) rakennushankkeet noiden neljän vuoden aikana.
Eräs BFLn viimeisistä kielloista oli estää rakentaminen Potts Pointin alueen Victoria kadulla. Tähän kieltoon osallistui satoja paikallisia asukkaita, ammattiliiton jäseniä ja muita aktivisteja, huolimatta siitä, että alueen rakennuttaja palkkasi rikollisia ahdistelemaan asukkaita. Arthur King, paikallisten asukkaiden toimintaryhmän johtaja, kidnapattiin 1973 ja yleisesti epäiltiin - ei kuitenkaan todistettu - että hänen kidnappaajansa oli rakennuttaja Frank Theemanin palkkaama. Paikallinen poliisi toimi kiellon aikana yhteistyössä Theemanin ja hänen työntekijöiden kanssa, ja toteutti talonvaltaajien ja paikallisten asukkaiden massakarkotuksen, mikä sai heidät jäämään barrikadeilleen kahden päivän piirityksen ajaksi. BFLn paikallisosasto hajotettiin 1974, mutta aktivistit paikallisen asukkaan ja journalistin Juanita Nielsenin johdolla saivat toisen liiton puolelleen. Lopulta kamppailu päättyi 1977; rakennettuja perui suunnitelmansa, mutta asukkaat oli jo pakotettu muualle. Lisäksi Juanita Nielsen kidnapattiin ja tapettiin vuonna 1975.
Didymelaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat ainavihantia puita, joilla on pienten kilpimäisten karvojen muodostama peite. Lehtiasento on kierteinen, ja lehdet ovat ehyitä. Kasvit ovat kaksikotisia, yksineuvoiset ja pienet kukat sijaitsevat eri kasveissa. Hedekukat ovat kehättömiä ja niissä on kaksi hedettä, jotka ovat kasvaneet tyveltään yhteen. Emikukissa on suomumainen, mahdollisesti kehälehdeksi määriteltävä lehti ja yksi emilehti, jossa on tavallisesti yksi, harvoin kaksi siemenaihetta. Luotti on pitkä ja vino. Hedelmä on pieni luumarja, jonka sivulla on uurre. Siemenessä on vaippa eli arillus; endospermi puuttuu, alkio on kookas.
Kukat voivat sijaita parittain, jolloin niiden välissä on pieni kyhmy. Se saattaa olla muuntuneen ja surkastuneen viuhkon kärkikukan surkastuma.

Levinneisyys

Heimo kasvaa Madagaskarin itäosassa. Fossiileja on löydetty Uudesta-Seelannista.

Luokittelu

Heimossa on vain yksi kaksilajinen suku Didymeles.
Reino Gikman

Reino Gikman (väärennettyjen henkilötietojen mukaan s. 27. maaliskuuta 1930 Ino, Terijoki) oli Neuvostoliiton tiedustelupalvelun KGB:n Länsi-Euroopassa toimineen agentin käyttämä peitehenkilöllisyys. Gikmanin nimeä käyttäneellä agentilla oli Suomen passi, ja hän asui useita vuosia Suomessa esiintyen tällä nimellä. Agentti paljastui keväällä 1989.
Gikmanin valehenkilöllisyys oli peräisin vuonna 1952 tehdystä varkaudesta, kun neljä Suomen ortodoksisen kirkon luovutettuun Karjalaan jääneiden seurakuntien kirkonkirjaa varastettiin Kuopiossa sijainneesta varastosta. Gikman sai passinsa Suomen Moskovan suurlähetystöstä jo ennen Suomeen tuloaan. Hän saapui Suomeen 1966 ja työskenteli sitten useissa eri työpaikoissa muun muassa Suomalaisen kirjakaupan palveluksessa.
Vuonna 1968 "Gikman" meni naimisiin Martta Niemisen kanssa, jolla oli Suomen passi ja jota epäiltiin myös Neuvostoliiton vakoojaksi. Heille syntyi 1969 poika Düsseldorfissa.
"Gikman" asui vuodesta 1979 alkaen Wienissä ja työskenteli raporttien mukaan YK:n palveluksessa Pariisissa. Hän katosi Wienistä kesäkuussa 1989. Amerikkalainen Neuvostoliiton hyväksi työskennellyt vakooja Felix Bloch, joka työskenteli Wienissä 1980–1987 paljastui 27. huhtikuuta 1989, kun hänen ja "Gikmanin" välistä puhelinkeskustelua salakuunneltiin.
Suojelupoliisi paljasti syksyllä 1970 Suomessa asuneen ortodoksipastori Vladimir Tsvetkovin, joka oli KGB:n toimeksiannosta kopioinut ja myös täydentänyt salaa ortodoksisten seurakuntien kirkonkirjoissa olleita henkilötietoja sekä välittänyt KGB:lle tietoja etenkin ulkomaille muuttaneista henkilöistä. Näiden tietojen avulla oli sitten rakennettu valehenkilöllisyyksiä KGB:n agenteille.
Gikmanin ohella vastaavia KGB:n luomia valehenkilöllisyyksiä olivat ainakin Olavi Toivonen (s. 5. elokuuta 1927, henkilöllisyyttä käytettiin 1960-luvulla) ja Veikko Pöllänen (henkilöllisyys käytössä 1980-luvun alussa).
Leikepöytä

Leikepöytä on tietokoneissa muisti, jonne voi väliaikaisesti tallettaa tekstiä, kuvia tai tiedostoja. Leikepöydän käyttötapa voi vaihdella eri käyttöjärjestelmissä.

Kopiointi

PC-koneissa tyypillisesti tekstiä kopioitaessa tietty teksti alue voidaan ensin "maalata" hiirellä viemällä kohdistin sopivaan kohtaan ja painaa sitten vasen nappi alas ja pidetään sitä painettuna samalla kun viedään kohdistin haluttuun kohtaan. Vaihtoehtoisesti voi myös painaa tietyn sanan kohdalla tuplaklikkauksen hiirellä jolloin yksittäinen sana maalautuu. Mikäli painetaan kolme kertaa nopeasti peräkkäin, maalautuu enemmänkin. Maalaamisen jälkeen vapautetaan vasen painike ja viedään kohdistin maalatun alueen päälle ja painetaan hiiren oikeaa nappia jolloin avautuu valikko josta tulee mahdollisuus kopioida maalattu teksti. Kopioinnin jälkeen teksti on leikepöydässä ja voidaan liittää minne halutaan, esimerkiksi tekstinkäsittelyohjelmaan. 
Jos koneessa on Windows-käyttöjärjestelmä, voidaan kokonainen ikkuna (se joka on kulloinkin aktiivisena) tallettaa kuvana leikepöydälle painamalla samanaikaisesti Ctrl ja PrtScr

Liittäminen

Tekstinkäsittelyssä kursori viedään hiiren kohdistimella haluttuun paikkaan ja painetaan hiiren oikeaa nappia. Sen jälkeen aukeaa valikko, josta voi valita kohdan: Liitä.

Raahausperiaate

Joissakin käyttöjärjestelmissä voi myös raahata maalattuja kohteita. Maalattuun, esimerkiksi tekstiin voi tarrata viemällä kohdistin maalatun alueen päälle, painamalla hiiren vasenta nappia, pitämällä sitä pohjassa ja liikuttaa kohdistinta, jolloin maalattu alue voidaan kuljettaa uuteen sijaintiin. Alueen irrotus uuteen kohteeseen tehdään vapauttamalla vasen painike.

Näppäimistö- ja valikkokomennot

Toimintoja voi tehdä myös näppäimistöltä: Kopiointi: Ctrl ja C. Liittäminen: Ctrl ja V. Leikkaaminen Ctrl ja X.
Liittämisen kumoaminen: Ctrl ja Z.
Valikkotoiminnot löytyvät yleensä myös tekstinkäsittelyohjelman tai internetselaimen Muokkaa-valikosta. Toiminto on vaihtoehtoinen ja tekee samat asiat kuin käytettäessä hiiren oikeaa nappia kopiomisen, liittämisen tai kumoamisen yhteydessä.
Cleveland Williams

Cleveland Williams (6. kesäkuuta 1933 – 3. syyskuuta 1999) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, jonka pitkä ura kesti vuodesta 1951 aina vuoteen 1972 asti. Ring Magazine on listannut hänet yhdeksi parhaimmista nyrkkeilijöistä, jotka eivät koskaan voittaneet maailmanmestaruutta.

Elämä ja ura

Williamsin oli uransa aikana vaikea päästä mestaruusotteluihin asti. Vuonna 1959 hänet oli asetettu maailmanmestari Floyd Pattersonin ykköshaastajaksi, kunnes tuleva maailmanmestari Sonny Liston voitti Williamsin 15. huhtikuuta 1959 ja otti haastajan paikan itselleen. Williams pääsi nopeasti tappiosta yli ja otteli menestyksekkäästi muutamia voittoja, mutta joutui jälleen Listonin pysäyttämäksi 13. maaliskuuta 1960 järjestetyssä uusintaottelussa. Tämän jälkeen hänen nousemistaan mestaruusotteluun haittasivat tasapeli Eddie Machenia vastaan ja tappio Ernie Terrellille jaetuilla tuomariäänillä.
Williams sai ampumahaavoja käsiinsä, eikä otellut vuonna 1965. Heikossa kunnossa ollessaan hän vihdoin sai kauan odottamansa mahdollisuuden voittaa maailmanmestaruuden, kun hän otteli maailmanmestari Muhammad Alia vastaan 14. marraskuuta 1966. Ali voitti ottelun tyrmäyksellä kolmannessa erässä, ja ottelun jälkeen Williams ilmoitti lopettavansa uransa.
Williams teki paluun nyrkkeilykehiin 1970-luvulla ja jätti nyrkkeilyn lopullisesti vasta vuonna 1972 oteltuaan 92 ottelua, joista hän voitti 78. Hänet murhattiin vuonna 1999.