google/wiki40b huggingface dataset:
Valkovillakas

Koko ja ulkonäkö

Valkovillakas on sekä siiviltään että ruumiiltaan täysin valkoinen perhonen. Siivet ovat silkinhohtoiset, eikä niissä ole koskaan minkäänlaista kuviointia. Ainoastaan jalat ovat mustavalkoiset ja tuntosarvet mustat. Naaraalla takaruumiin musta pinta voi siintää valkoisen karvoituksen läpi antaen takaruumiista harmaan vaikutelman. Koiraan tuntosarvet ovat kookkaat ja kaksoiskampamaiset. Siipiväli koiraalla on 34–38 mm ja naaraalla 44–55 mm. Villakkaille tyypilliseen tapaan lepäävä perhonen pitää etujalkojaan ojennettuna eteenpäin.
Toukka on karvainen, pohjaväriltään musta ja sen pinnassa on punaruskeita nystyjä. Selkäpuolella on valkoisista laikuista muodostuva juova. Täysikasvuinen toukka on 35–46 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Valkovillakkaan levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta ja Etelä-Euroopasta Keski-Aasiaan ja Japaniin asti. Lisäksi se on päätynyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa valkovillakasta tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten, mutta etelässä se on huomattavasti yleisempi. Perhonen lentää kesäkuusta elokuuhun.

Elinympäristö ja elintavat

Valkovillakas on hyvin monenlaisilla, yleensä kuivilla ja vaihtelevasti avoimilla paikoilla elävä perhonen. Populaatiokoko vaihtelee vuosittain hyvin paljon ja joinakin vuosina yksilöitä voi vaeltaa etelästä massoittain kun toisina laji vaikuttaa puuttuvan lähes kokonaan. Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, joskin naaraat koiraita harvemmin. Päivisin perhonen lepää usein kasvin lehden alapinnalla. Häirittynä perhonen ei pakene vaan erittää kirkkaankeltaista nestettä. Laji on immuuni vetysyanidin myrkyllisyydelle, vaikka sen ei tiedetä itse tuottavan syanidia.
Naaras munii 200–400 munaa, jotka se asettaa kasvillisuuden joukkoon 50–100 munan ryhminä. Muniessaan naaras erittää munien päälle nestettä, joka muodostaa kuivuessaan kovan, valkoisen suojakuoren. Yhden munarykelmän tuotettuaan naaras jää usein tunneiksi lepäämään sen viereen. Nuoret toukat viihtyvät ryhmissä ja vetäytyvät talvilevolle aikaisin, joskus jo elokuun alussa. Toukka talvehtii ja elää keväällä erakkona. Laji koteloituu toukokuun lopulla löyhään kotelokoppaan puun kuoren koloon tai latvustossa lehtien väliin.

Ravintokasvi

Toukka syö yleisimmin raitaa (Salix caprea) mutta myös muita pajuja (Salix) sekä poppeleita (Populus).
Tummarusokki

Ulkonäkö ja koko

Tummarusokki kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Tumman- tai punaruskea varsi on runsashaarainen, melkein kalju tai karheakarvainen. Lehdet ovat vastakkain, lyhytruotisia ja tummanvihreitä. Lehden lapa on tavallisesti kolmeliuskainen, joskus useampiliuskainen, mutta harvoin täysin ehyt. Liuskat ovat kapeanpuikeita ja iso- ja suorahampaisia. Kukinto on pitkäperäinen, yksittäin oleva, pysty mykerö. Mykeröt ovat 1–2 cm leveitä ja noin leveytensä pituisia. Mykerön uloimpia, muodoltaan vaihtelevia kehtosuomuja on 5–9 kappaletta, sisemmät kehtosuomut ovat ruskeita ja vihreälaitaisia. Tummarusokki kukkii Suomessa elo-syyskuussa. Siemenet kypsyvät noin senttimetrin pituisissa, harmaanvihreän ruskeissa, kaksiotaisissa pähkylöissä.
Tummarusokki ja sukulaislaji säderusokki (B. radiata) voivat risteytyä keskenään. Risteymä (B. radiata x tripartita) on usein huomattavan kookaskokoinen.

Levinneisyys

Tummarusokki on levinnyt koko Eurooppaan lukuun ottamatta Islantia, Etelä-Espanjaa ja Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia. Levinneisyysalue jatkuu Euroopasta yhtenäisenä Turkkiin, Lähi-itään ja Keski-Aasiaan. Lajia tavataan satunnaisemmin myös Itä-Aasiassa. Pohjois-Amerikassa tummarusokki on harvinainen ihmisen mukanaan tuoma tulokaslaji. Suomessa tummarusokki on muinaistulokas. Sitä tavataan paikoin yleisenä Oulun korkeudelle saakka. Pohjoisempana lajista on vain satunnaisia havaintoja. Runsaimmillaan laji on eteläisimmässä Suomessa.

Elinympäristö

Tummarusokki suosii typpipitoista kasvualustaa. Elinympäristöltään se on varsin monipuolinen; se esiintyy useilla kosteilla paikoilla: rannoilla, ojissa, lätäköissä, joutomailla, pihoilla, kesantopelloilla, teillä ja poluilla.

Käyttö

Tummarusokki on värikasvi, josta saadaan oranssia väriä.
Basse-Terre (saari)

Basse-Terre on yksi Guadeloupen seitsemästä asutusta saaresta. Yhdessä  Grande-Terren kanssa se muodostaa kaksoissaaren jossa on suurin osa Guadeloupen maapinta-alasta. Maan pääkaupunki Basse-Terre sijaitsee tällä saarella.
Basse-Terreä ja Grande-Terreä erottaa toisistaan kapea salmi nimeltään Rivière Salée eli Suolajoki.
Basse-Terre on vuoristoinen ja tuliperäinen. Siellä sataa enemmän kuin Grande-Terrellä, ja kasvillisuus on rehevää. Saaren keskiosan sademetsät on suojeltu Guadeloupen kansallispuistossa.
Raviv Limonad

Ura

Limonad aloitti koripallon Maccabi Natanyan juniorijoukkueissa. Vuonna 2002 hän siirtyi Ironi Ramat Ganiin, jossa hän pelasi puolitoista kautta. Kauden 2003–2004 puolessa välissä Limonad siirtyi Hapoel Jerusalemiin ja voitti seuran paidassa kauden 2003–2004 ULEB Cupin. Kaudella 2006–2007 hän kehittyi valtavasti Ironi Nahariyan paidassa ja tämä herätti Le Mans Sarthe Basketin kiinnostuksen. Ainoastaan yhden kauden jälkeen Israelin ulkopuolella Limonad palasi Ironi Nahariyaan. Hän pelasi seurassa maaliskuuhun 2009 saakka, jolloin hän siirtyi Maccabi Tel Aviviin, koska Ironi Nahariyalla oli talousvaikeuksia. Sopimus oli kolmen vuoden pituinen.
Ainoastaan yhden kauden jälkeen Limonad siirtyi kuitenkin espanjalaiseen Menorca Bàsquetiin, josta hän siirtyi edelleen kauden päätyttyä Ironi Ashkeloniin. Kaudeksi 2012–2013 hän teki sopimuksen Hapoel Jerusalemiin, muttei pelannut seurassa koko kautta. Kaudeksi 2013–2014 Limonad siirtyi Hapoel Tel Avivin joukkueeseen.
Rapalanlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 78,3 metriä mpy.
Roman Skuhravý

Ura

Skuhravý edusti lähes koko pelaajauransa ajan FK Jablonecia. Hän debytoi seuran paidassa vuonna 1993 ja oli mukana juhlimassa ensimmäisellä kaudellaan nousua Gambrinus ligaan. Jablonecissa Skuhravý voitti Tšekin cupin mestaruuden kaudella 1997/98. Vuonna 2000 hän pelasi lainalla FK Baník Ostravassa. Skuhravý jätti Jablonecin kesällä 2003 ja pelasi uransa viimeisen kauden 2003/04 FK Viktoria Plzeňissä. 
Valmennusuransa Skuhravý aloitti kesällä 2012 FK Baumit Jablonecin juniorivalmentajana. Toukokuussa 2013 hän nousi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi.  Hän johdatti Jablonecin Tšekin cupin mestariksi viikko valmentajaksi tulonsa jälkeen, kun joukkue voitti FK Mladá Boleslavin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kaudella 2013/14 Jablonec romahti liigassa sijalle 11, mikä oli joukkueen huonoin sijoitus 12 vuoteen. Kauden jälkeen Skuhravý lähti seurasta. 
Kesäkuussa 2015 Skuhravýsta tuli Tšekin 1. divisioonassa pelaavan FK Varnsdorfin päävalmentaja.
Päivi Hirvelä

Päivi Maarit Hirvelä (s. 10. joulukuuta 1954 Rovaniemi) on suomalainen juristi ja Suomen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos. Hän aloitti virassa 1. tammikuuta 2016. Sitä ennen hän oli Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomari ja valtionsyyttäjä.
Hirvelä on koulutukseltaan oikeustieteen tohtori. Hänen lapsiin kohdistuvia seksuaalirikoksia käsittelevä väitöskirjansa Rikosprosessi lapsiin kohdistuvissa seksuaalirikoksissa tarkastettiin marraskuussa 2006 Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa.
Hirvelä työskenteli yleisenä oikeusavustajana Sodankylässä ja Lahdessa 1981–1982, Kouvolan hovioikeuden esittelijänä 1984–1990 ja sen jälkeen vs. käräjätuomarina ja kihlakunnansyyttäjänä Lahdessa, kunnes hänet nimitettiin valtionsyyttäjäksi vuonna 1999. Hän on toiminut myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen sihteeristössä lakimiehenä ja esittelijänä eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomarina hän toimi vuosina 2007–2015.
K. F. Puromies

Karl Frithiof (K. F.) Puromies, vuoteen 1906 Bäckman (22. kesäkuuta 1873 Helsinki – 2. lokakuuta 1943), oli 1903 perustetun  helsinkiläisen K. F. Puromiehen kirjapainon perustaja ja vuosina 1910–1943 toimitusjohtaja. Yritys oli paitsi kirjapaino, myös kirjan- ja lehdenkustannusyhtiö. Se julkaisi muun muassa lyhytaikaista viikkolehteä Maanantai.
Puromies oli Suomen Graafisen Teollisuuden Liiton puheenjohtaja 1923–1943 ja toimi monissa muissa järjestöissä hallituksessa ja puheenjohtajana. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1933.
Kirjapainon nimi oli vuoteen 1906 K. F. Bäckmanin Kirjapaino. Sanoma Oy osti kirjapainon 1960-luvulla.
Öljykenttä

Öljykenttä on alue maankuoressa, jossa on maaöljyä ja joka voidaan nostaa maan pinnalle öljypumpuilla ja jalostaa polttoaineeksi. Koska öljykentät kattavat yleensä laajoja alueita, jopa satoja neliökilometrejä, kentän täyteen hyväksikäyttöön tarvitaan lukuisia öljypumppuja ympäri aluetta.
Kun öljykenttä löydetään, tuotanto on yleensä aluksi vähäistä, johtuen siitä että tarvittavaa infrastruktuuria ei ole asennettu. Alueella voi olla varsinaisten öljypumppujen lisäksi öljykentän reunuksien selvittämistä varten tutkimusöljypumppuja. Lisäksi infrastruktuuriin kuuluu öljyputkia kuljettamaan öljy muualle sekä asuntoja työntekijöille, jotka voivat joutua työskentelemään alueella kuukausia tai vuosia.
Maapallolla on yli 40 000 öljykenttää maalla ja merellä. Suurimmat ovat Ghawar Saudi-Arabiassa ja Burgan Field Kuwaitissa, joissa on ennustettu olevan yli 60 miljardia barrellia (10 km³) molemmissa. Suurin osa öljykentistä on paljon pienempiä.
Smilovice

Smilovice  kuuntele ääntämys (puolaksi Śmiłowice) on kunta ja kylä Frýdek-Místekin piirikunnassa Määrin-Sleesian läänissä, Tšekissä. Kylässä on 581 asukasta (2001), joista 26,4% puolalaisia. Kylä sijaitsee historiallisella Cieszynin Sleesian alueella.
Puolan entinen pääministeri ja Euroopan parlamentin nykyinen puheenjohtaja Jerzy Buzek syntyi Smilovicessa.
Kun Cieszynin Sleesia jakaantui vuonna 1920, kylästä tuli osa Tšekkoslovakiaa. Lokakuussa 1938 kylä ja alue liitettiin Puolaan. Natsi-Saksa valtasi alueen toisen maailmansodan alussa, ja sodan jälkeen alue luovutettiin takaisin Tšekkoslovakialle.
M/S Finnarrow

Käyttöhistoria

28. syyskuuta 1992 alus laskettiin vesille. Rakennusvaiheessa telakalla ilmeni tekninen ongelma ja aluksi alusta suunniteltiin vuokrattavaksi TT-Linen Travemünden ja Trelleborgin väliseen liikenteeseen. Vasta 19. huhtikuuta 1996 rouva Marianne Nilsson kastoi aluksen Jakartassa. Nimi oli Gotland. Kastamisen jälkeen alus luovutettiin Rederi AB Gotlandin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Gotlannissa sijaitseva Visby.
Helmikuusta 1997 16. maaliskuuta saakka alus oli vuokrattuna Tor Linen Göteborgin ja Gentin väliseen liikenteeseen. Huhtikuussa ruotsalainen Nordic Trucker Line vuokrasi aluksen Oxelösundin ja Pietarin väliseen liikenteeseensä. Kesäkuussa alus vuokrattiin SeaWind Linelle, reitille Turku–Tukholma.

Finnlinesin omistukseen

17. joulukuuta 1997 Finnlines osti aluksen ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. 19. joulukuuta alus sai nykyisen Finnarrow -nimensä. 31. joulukuuta 1997 ja 26. toukokuuta 1998 välisen ajan Finnarrow liikennöi Helsingin ja Travemünden välillä.
2. heinäkuuta 1998 alkaen Finnlink aloitti liikennöinnin aluksella, linjalla Naantali–Kapellskär. Liikenne loppui tuolla välillä joulukuussa 2002. Tammikuun alussa 2003 Finnarrow rekisteröitiin Finnlinesin ruotsalaisen tytäryhtiön, Nordö Linkin omistukseen. Nordö Link aloitti liikennöinnin aluksella, reitillä Travemünde–Malmö. 2. tammikuuta Finnlink aloitti jälleen liikenteen Finnarrowilla Naantalin ja Kapellskärin välillä. Tammikuun alussa 2006 Nordö Link siirsi aluksen jälleen Malmön ja Travemünden välille. 31. maaliskuuta 2007 Scandlines vuokrasi aluksen. Maaliskuusta toukokuun alkuun Finnarrow liikennöi Rostockin ja Ventspilsin välillä. 27. huhtikuuta Stena Line vuokrasi aluksen ja 7. toukokuuta se siirtyi nykyiselle reitilleen, Gdynian ja Karlskronan välille.
4. joulukuuta 2007, samana päivänä perustettu malmölainen RoPax IV Arrow AB osti aluksen.
Sharon Creech

Sharon Creech (s. 29. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen lastenkirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Kulje kaksi kuuta (1994), joka toi kirjoittajalleen viisi palkintoa, joista kuuluisin on Newbery-mitali, sekä Rubiininotko, jolla Creech voitti vuoden 2003 Carnegie-mitalin. Lisäksi hänen kirjansa The Wanderer sai kunniamaininnan vuoden 2001 Newbery-raadilta.
Creech syntyi South Euclidissa, Ohiossa, valmistui Hiram Collegesta sekä George Masonin yliopistosta ja muutti vuonna 1979 Englantiin. Hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1998. Creech on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Hänellä on itsellään kolme veljeä ja yksi sisko.
Lähetystalo

Lähetystalo on Suomen Lähetysseuran toimitalo Helsingin Tähtitorninmäellä Ullanlinnan kaupunginosassa. Lähetystalon vanhempi osa on osoitteessa Tähtitorninkatu 18 ja uudempi osa osoitteessa Tähtitorninkatu 16.
Talon on suunnitellut vapaaherra K. A. Wrede ja se on valmistunut vuonna 1900. Wrede lahjoitti piirustukset Lähetysseuralle ilman korvausta. Talon rakennuskustannukset olivat 199 600 markkaa.
Lähetysseura oli vuonna 1890 ostanut puutalon tontteineen Vuorimiehenkadun varrelta, mutta Lähetystalon rakentamiseen antoi varsinaisen kimmokkeen erään yksityishenkilön vaatimaton 100 markan lahjoitus, joka oli osoitettu Lähetystalon rakentamiseen. Uuteen taloon tuli mm. rukoushuone (nykyinen Lähetyskirkko), kolme luokkahuonetta ja asuintilat Lähetyskoululle, kokoontumistilat ompeluseuroille, huoneisto lähetysjohtajaa varten, toinen huoneisto vahtimestaria varten, tilat seuran toimistolle, kirjavarasto ja Lähetysmuseon tilat.
Talo vihittiin käyttöönsä ensimmäisenä adventtina vuonna 1900. Sitä laajennettiin viereiselle tontille itään päin, kun kauppaneuvos Lars Krogius tarjosi Lähetysseuralle ostettavaksi kyseisen naapuritontin, joka oli vielä rakentamatta. Myös lisärakennuksen suunnitteli Wrede, ja rakentaminen tuli maksamaan 185 000 markkaa tontin hinnan, 35 000 markan lisäksi. Uusi osa valmistui vuoden 1906 puolessavälissä.
Lähetysseura on vuonna 2015 ilmoittanut myyvänsä Lähetystalon. Seuran toiminnot siirretään toisiin tiloihin muualla, mutta vielä ei ole tietoa, minne. Lähetysjohtaja Seppo Rissanen on ilmoittanut, että tämä johtuu siitä, että Sipilän hallitus on leikannut kehitysyhteistyömäärärahoja. “Myynti on yksi niitä välineitä, joilla me koetamme paikata vahinkoja, joita näistä leikkauksista aiheutuu. Kysymys on Suomessa tapahtuvan toimintamme taloudellisesta tehostamisesta”, Rissanen sanoo. Lähetyskirkko tulee säilymään Lähetysseuran omistuksessa ja käytössä.
Ortodoksinen kamarikuoro

Ortodoksinen kamarikuoro (The Orthodox Chamber Choir) on vuonna 1995 perustettu sekakuoro. Kuorossa on 25 laulajaa, jotka asuvat eri puolilla Suomea. Ortodoksisen kamarikuoron ohjelmisto sisältää pääsääntöisesti slaavilaista ja suomalaista ortodoksista kirkkomusiikkia 1800-luvulta 2000-luvulle. Konserttien ohella kuoron toimintaan on perustamisesta saakka kuulunut laulaminen ortodoksisissa jumalanpalveluksissa. Kuorolaisissa on sekä musiikin ammattilaisia ja opiskelijoita että harrastajia.
Ortodoksista kamarikuoroa on johtanut sen perustamisesta lähtien dir. cant. Juhani Matsi.
Satyendra Bose

Elämäkerta

Bose syntyi Kalkutassa vuonna 1894. Hänen vanhempansa olivat East Indian Railwayn insinööri sekä myöhemmin kemiallisen laboratorion perustanut Surendranath Bose sekä Amodini Devi. Perheeseen kuului yhteensä seitsemän lasta, joista Bose oli vanhin ja ainoa poika.
Bose kävi peruskoulua Kalkutassa ennen kuin aloitti opinnot Hindu Schoolissa vuonna 1907. Kiinnostus matematiikkaa ja muita tieteitä kohtaan heräsi juuri Hindu Schoolissa. Yliopistossa opiskelun Bose aloitti vuonna 1909 Kalkutan Presidency Collegessa. Hän osoittautui yliopistossa erityisen lahjakkaaksi opiskelijaksi. Kandidaatin tutkinnon hän sai päätökseen vuonna 1913 ja maisterin tutkinnon hän suoritti kaikkein parhaimpana oppilaana matematiikassa vuonna 1915. Samana vuonna hän avioitui Ushabala Ghoshin kanssa. He saivat kolme tytärtä ja kaksi poikaa.
Bose päätti jatkaa vielä hetken opiskeluita, kunnes vuonna 1917 hän sai työpaikan vasta avatusta Kalkutan University College of Sciencesta. Yliopistossa Bose kykeni lukemaan eurooppalaisia tekstejä sekä opiskelemaan kvanttimekaniikkaa ja suhteellisuutta. Josiah Bibbsin teos statistisesta mekaniikasta herätti Bosenin kiinnostuksen aihetta kohtaan. Hän luki myös Einsteinin julkaisuja ja saikin luvan kääntää näitä töitä Intiassa.
Bose sai uuden viran vuonna 1921 Dhakan yliopistosta, jossa hän toimi luennoitsijana. Siellä hän opetti aina vuoteen 1945 asti, jolloin hän palasi takaisin Kalkutaan saaden fysiikan Guprasad Sing -professuurin. Emeritus professoriksi hän siirtyi vuonna 1956. Samana vuonna hän sai varakanslerin viran Vishwabharatin yliopistosta.
Bose kuoli 80-vuotiaana synnyinkaupungissaan vuonna 1974.
Sion

Historia

Sionilla on pitkä historia. Siellä sijaitsevat muiden muassa Valèren basilika (Basilique de Valère) ja Tourbillonin linna (Château de Tourbillon).
Salinsin kunta liitettiin Sioniin vuoden 2013 alussa.

Urheilu

Jalkapalloseura FC Sion pelaa maan ylimmällä sarjatasolla. Seuran kotistadion on Stade de Tourbillon. 
Kaupunki on hakenut vuosien 1976, 2002 ja 2006 talviolympialaisia tuloksetta. Kaupunki harkitsi myös vuoden 2026 kilpailujen hakemista, mutta suunnitelma kaatui kansanäänestykessä kesällä 2018.

Liikenne

Sionin läpi kulkee Rhônen laaksoa seuraileva moottoritie A9 (Eurooppatie E62) ja SBB:n rautatie Geneve–Brig. Kaupungissa sijaitsee lentoasema, joka on aiemmin ollut myös Sveitsin ilmavoimien tukikohta.
Taras Stepanenko

Seurajoukkueura

Stepanenko aloitti uransa Metalurh Zaporižžjan kakkosjoukkueessa, jossa hän pelasi vuonna 2006 16 ottelua tehden yhden maalin. Seuran ykkösjoukkuetta Ukrainan valioliigassa Stepanenko edusti vuodet 2007-2011 tehden 81 pelaamassaan ottelussa yhden osuman.
Heinäkuussa 2010 Stepanenko siirtyi yhteen Ukrainan suurimmista seuroista, FK Šah’tar Donetskiin. Debyytti seuran paidassa tapahtui saman kuun aikana hänen vanhaa seuraansa vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Stepanenko debytoi Mestareiden liigassa, voitti liigan, cupin ja supercupin. Hänellä on liigan mestaruus myös kausilta 2011-2012, 2012-2013 ja 2013-2014 ja cupin voitto kausilta 2011-2012 ja 2012-2013. Hän on myös pelannut Šah’tarin kanssa Eurooppa-liigassa.

Maajoukkueura

Nuorten maajoukkuetasolla Ukrainaa edustanut Stepanenko debytoi Ukrainan jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2010 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. Maaottelu-uran avausmaali syntyi toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Nigerin verkkoon.
Suomen Kuntaliitto

Suomen Kuntaliitto ry (lyhenne SKL) on Suomen kuntien muodostama yhdistys, jonka toiminnassa ovat mukana myös Suomen  maakuntien liitot, sairaanhoitopiirit sekä koulutuksen ja muiden alojen kuntayhtymät. Kuntaliitto pyrkii edistämään kuntien ja kuntayhtymien toimintaedellytyksiä, yhteistyötä ja elinvoimaa niiden asukkaiden hyväksi. Keinoina ovat edunvalvonta, palvelut ja kehittäminen. Kuntaliitossa työskentelee noin 230 henkilöä pääosin asiantuntijatehtävissä.
Kuntaliitto tuo kuntien näkemyksen yhteiskunnalliseen päätöksentekoon ja keskusteluun. Se järjestää seminaareja sekä vuosittain Kuntamarkkinat Helsingissä. Kuntaliitto toimii Helsingin Kallion kaupunginosassa Kuntatalossa.

Historia

Kuntaliitto syntyi, kun Suomen Kaupunkiliitto, Suomen Kunnallisliitto (aikaisemmalta nimeltään Maalaiskuntien Liitto), Finlands Svenska Kommunalförbund sekä neljä muuta liittoa yhdistyivät. Uuden liiton toiminta alkoi kesäkuussa 1993.
Kittilän kunnanjohtaja ilmoitti marraskuussa 2016 esittävänsä kunnanhallitukselle Kuntaliitosta eroamista vuoden 2017 lopussa.

Organisaatio

Kuntaliiton toimintaa ohjaavat 76-jäseninen valtuusto, joka valitaan joka neljäs vuosi kuntavaalien jälkeen kokoontuvilla Kuntapäivillä, sekä valtuuston valitsema 16-jäseninen hallitus. Kuntaliiton toimitusjohtaja on Minna Karhunen (kok.) sekä varatoimitusjohtajat Timo Reina ja Hanna Tainio (sdp.).
Kuntaliitolla on edunvalvontaa tukeva toimisto Brysselissä. Toimisto perustettiin vuodenvaihteessa 1992–1993 yhdessä Ruotsin sisarjärjestön kanssa Suomen EU-jäsenyyden tullessa ajankohtaiseksi. Toimisto välittää ajankohtaista tietoa kunnille tärkeistä EU-asioista, toimii tukikohtana ja kohtauspaikkana Kuntaliiton asiantuntijoiden ja alueiden komitean jäsenten työskennellessä Brysselissä sekä järjestää koulutusta, tapaamisia ja seminaareja EU-asioista.
Kunta-alan työnantajia edustava KT Kuntatyönantajat on osa Kuntaliittoa.
Kuntaliitto-konserniin kuuluu lukuisia tytäryhtiöitä, jotka keskittyvät muun muassa hankintoihin, koulutukseen, kaupunkisuunnitteluun sekä julkaisutoimintaan.
Kameruninvuorikutoja

Levinneisyys

Kameruninvuorikutojaa tavataan Kamerunin länsiosissa ja Nigerian itäosissa. Lajin populaatioksi on arvioitu 10 000–19 999 yksilöä. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen elinympäristöt ovat tuhoutumassa sen pienellä esiintymisalueella.
Karl Heinrich Barth

Karl Heinrich Barth (12. heinäkuuta 1847 Pillau, Preussi – 23. joulukuuta 1922 Berliini, Saksa) oli saksalainen pianisti ja pianopedagogi.
Barth syntyi tuolloin Preussille kuuluneessa Pillaun kaupungissa (nykyinen Baltijsk) lähellä Königsbergiä. Hänen ensimmäisenä opettajanaan toimi oma isä, joka oli musiikinopettaja. Vuodet 1856–1862 opettajana oli Ludwig Steinmann Potsdamissa ja myöhemmin Hans von Bülow, Hans Bronsart von Schellendorf ja Carl Tausig. Sävellystä hänelle opettivat Adolf Marx ja Carl Weitzmann.
Vuonna 1868 Barth nimitettiin Berliiniin Sternin konservatorion opettajaksi. Sieltä hän siirtyi opettamaan Berliinin musiikkikorkeakouluun (saks. Hochschule für Musik) 1871 ja hän toimi sen piano-osaston johtajana 1910–1921. Pianistina Barth hallitsi laajan ohjelmiston ja hän toimi varhain Brahmsin musiikin esitaistelijana. Barth soitti myös aikalaistensa arvostamassa Barth-triossa, jossa viulua soitti Heinrich Karl de Ahna ja selloa Robert Hausmann.
Argentiinan sotilasvallankaappaus 1976

Argentiinan sotilasvallankaappaus 1976 tapahtui 24. maaliskuuta 1976. Armeija syöksi tuolloin presidentti Isabel Martínez de Perónin vallasta ja perusti sotilasjuntan, joka hallitsi maata vuoteen 1983 saakka. Sotilasjuntan alaisuudessa käytiin likaiseksi sodaksi kutsuttu väkivaltainen kampanja.

Tausta

Vuonna 1955 Argentiinan armeija kaappasi vallan ja karkotti presidentti Juan Perónin maasta. Vuonna 1973 Perón sai luvan palata Argentiinaan, ja hänet valittiin uudelleen maan presidentiksi. Hän kuitenkin kuoli jo seuraavana vuonna, ja uudeksi presidentiksi nimitettiin hänen puolisonsa, varapresidentti Isabel Perón. Argentiina ajautui kriisiin, kun inflaatio kasvoi 600 prosenttiin vuodessa ja poliittinen väkivalta yleistyi.

Kaappaus

24. maaliskuuta 1976 presidentti Perónia kuljettaneen helikopterin miehistö pidätti hänet. Perón vietiin Neuquénin maakunnassa sijaitsevaan sotilastukikohtaan. Sotilaat miehittivät strategisia kohteita, pidättivät Perónin kannattajia, kielsivät ammattiliitot ja puolueet ja hajottivat kongressin. Vallan otti kolmihenkinen sotilasjuntta, jonka muodostivat upseerit Jorge Videla, Emilio Massera ja Orlando Agosti.
Eila Arjoma

Eila Elina Arjoma-Mönttinen (s. 15. lokakuuta 1938, Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. 
Arjoma pääsi ylioppilaaksi 1957 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1963. Teatterikorkeakoulun hän kävi 1962–65, josta välillä vuoden British Councilin stipendiaattina Bristolin yliopiston teatterilaitoksella 1963–64.
Arjoma on näytellyt muun muassa Jotaarkka Pennasen ohjaamassa elokuvassa Mommilan veriteot 1917 (1973). Tämän lisäksi hän on ohjannut tv-sarjoja, kuten Mustat ja punaiset vuodet (1973).
1980- ja 1990-luvuilla Eila Arjoma ohjasi Radioteatterille suuren määrän etenkin lapsille ja nuorille suunnattuja kuunnelmia. Sokeain kuunnelmapalkinto myönnettiin hänen ohjauksilleen vuosina 1986 ja 1993.
Mazda E360

Moottori

Vanhemmissa E360:ssa on 358 cm³ R4-moottori, jota käytettiin myös mallin edeltäjässä Mazda B360:ssa. Myöhemmissä malleissa moottori vaihtui tehokkaamaan, vesijäähdytteiseen V2-moottoriin, joka oli yhden kuutiosenttimetrin suurempi iskutilavuudeltaan.