Guadaleten taistelu

Kulku

Guadaleten taistelua käsittelevät lähteet ovat valitettavasti epäluotettavia, sillä tiedot on pantu kirjalliseen muotoon vasta vuosikymmeniä tapahtuneen jälkeen ja nämäkin ovat vuosisatojen saatossa vääristyneet. Edes taistelun tarkka paikka ei siis enää ole tiedossa. Yleisimmin käytetty nimi tulee Guadalete-joesta, Rio Guadalete, mutta usein käytetään puhutaan myös Barbate-joesta, Rio Barbate, kumpikin nimi saattaa olla oikein. Varmaksi tiedetään vain päivämäärä: taistelu on täytynyt käydä 19. heinäkuuta 711, oletettavasti näiden kahden edellä mainitun joen välimaastossa, mutta ei kuitenkaan Jerez de la Fronteran luona, kuten usein mainitaan, vaan pikemminkin Arcos de la Fronteran paikkeilla. Eriävät paikkamääritykset voivat johtua siitä, että maurit olivat pystyttäneet leirinsä Barbaten ja gootit Guadaleten rantaan; näin turvattiin joukkojen vesihuolto. Vanha roomalainen tie johti sinne pohjoisesta, ja maurien komentaja Tarik ibn Zijad toi joukkonsa tätä reittiä myöten etelästä Tarifan ja Gibraltarin seuduilta.
Roderikin tappion perusta oli luotu jo aiemmin ja se on nähtävissä kamppailussa länsigoottien kruunusta, johon eivät sekaantuneet enää vain aateliset vaan myös sotapäälliköt. Pelkästään tästä syystä olisi ymmärrettävää, että Roderikin kilpailijat olisivat pyytäneet maureilta apua häntä vastaan, tarina jota monet historiateokset pitävät faktana. Mutta vaikka tätä tietoa usein kerrotaankin totena, ei se ole todistettavissa suuntaan jos toiseenkaan. Maurit saattoivat tulla auttamaan edellisen kuninkaan perillisiä, mutta yhtä hyvin heidän hyökkäyksensä saattoi olla oma-aloitteinen.
Joka tapauksessa maurien sotavoimat, pääasiassa berbereitä nykyisestä Marokosta, Tarik ibn Zijadin johdolla käyttivät hyväkseen länsigoottien kuningaskunnan sisällissotamaista tilannetta ja purjehtivat Gibraltarinsalmen ylitse (taustaa maurien valloitusretkelle, Islamin laajeneminen). Samaan aikaan kuningas Roderik oli baskien kapinoinnin vuoksi pohjoisessa. Hän kiiruhti etelään ja niin kohtasivat kesällä 711 kuninkaansa johtamat gootit Tarikin johtaman ja Pohjois-Afrikan kuvernööri Musa ibn Nusairin ylipäällikkyyden alaisen muslimiarmeijan. Muslimiarmeija oli tässä vaiheessa vahvuudeltaan 12 000 miestä; Roderikin armeijan koosta ei ole varmuutta, mutta todennäköisesti sen on pitänyt olla lähes kaksinkertainen.
Roderikin rinnalla komensivat goottiarmeijaa nähtävästi myös Vitizan molemmat veljet; siis sittenkin sekä Roderikin kannattajat että tämän poliittiset vastustajat kävivät yhdessä taisteluun hyökkääjää vastaan ja myös kaatuivat samassa taistelussa. Lähteissä olevat kertomukset Vitizan seuraajakunnan petoksesta taistelun aikana juontavat juurensa vasta myöhempään perimätietoon. Sen sijaan väitetään, että goottiarmeija oli hyökkääjää taktisesti paljon heikompi ja ilmeisesti oma väki painosti kuninkaan aloittamaan taistelun liian aikaisin ja epäsuotuisissa olosuhteissa. Taistelun tarkempaa kulkua ei tunneta, vain että kuningas Roderik taistelun tuoksinassa lopulta kaatui (tai mahdollisesti katosi), ja samalla länsigoottien järjestäytynyt vastarinta murtui.
Vaikka itse taistelusta tiedetään vain vähän, oli sillä kauaskantoiset seuraukset. Sisällissodan ja sen seurausten jo vakavasti heikentämä länsigoottien valtakunta romahti täydellisesti lyhyen ajan kuluessa, ja maahan hyökkäävät muslimit saattoivat seuranneina vuosina valloittaa lähes koko Pyreneiden niemimaan sekä tunkeutua edelleen aina Ranskan eteläosiin; pohjoisessa muslimijoukot pysäytti vihdoin Kaarle Martel lähellä Poitiersia Toursin taistelussa 732. Ainoastaan Pyreneiden niemimaan kaukaisimmassa pohjoisosassa pysyivät goottien joukot vallassa; siellä myös goottilaiset perinteet säilyivät vielä pitkään. Näiltä alueilta käsin alkoi Reconquista, takaisinvaltaus, joka päättyi vasta Granadan sulttaani Mohammad XII:n antautumiseen 1492.