google/wiki40b huggingface dataset:
Biotesti

Biotesti on testi, jolla määritetään jotain yhdistettä biologisen koemateriaalin avulla. Koemateriaalina voi olla jokin organismi, elin tai kudosta. Biotestin voidaan ajatella tarkoittavan myös ylipäätään elävällä materiaalilla tehtävää koetta.
Tunnettu biotesti on auksiinimäärän määrittäminen kauran itutuppien kasvua seuraamalla. Ensin kauraa kasvatetaan erilaisissa auksiinimäärissä. Kasvun ja auksiinimäärän suhteesta piirretään kuvaaja. Kun halutaan selvittää auksiinimäärä tuntemattomasta näytteestä, viljellään kauraa tuntemattomassa näyteliuoksessa. Sitten katsotaan kuvaajalta tuntemattomassa näytteessä viljellyn kauran kasvua vastaava auksiinipitoisuus.
Biotestejä käytetään aineiden pitoisuuksien ja vaikutusten selvittämiseen etenkin biokemiassa, biologiassa ja farmakologiassa.
Operaatio Oboe 6

Taustaa

Borneon taistelujen jälkeen vuonna 1942 Japani sai haltuunsa saaren pohjoisosat. Japanin pääkohteina olivat öljykentät Sarawakin Mirissä ja Brunein Seriassa, sekä Kuchingin lentokenttä.
Vuonna 1945 liittoutuneiden aloittaman operaatio Oboen yhtenä tavoitteena oli vallata Borneon saaren pohjoisosat takaisin japanilaisilta.
Eris (plutoidi)

Löytäminen

Eriksen havaitsivat ensimmäisen kerran Michael Brown, Chad Trujillo ja David Rabinowitz 5. tammikuuta 2005 kuvista, jotka oli otettu 21. lokakuuta 2003. Löydöstä tiedotettiin 29. heinäkuuta 2005. Samana päivänä kerrottiin myös kahden muun kohteen, Haumean (2003 EL₆₁) ja Makemaken (2005 FY₉) löydöstä. Sama ryhmä on aikaisemmin löytänyt myös Quaoarin ja Sednan.

Nimeäminen

Kohteelle annettiin aluksi tilapäinen nimi 2003 UB₃₁₃. Havainnosta kertovalla internetsivulla kohteesta on käytetty nimeä ”Planet Lila” (erään havaitsijan vastasyntyneen tyttären mukaan). Tutkijat ovat myös kertoneet käyttäneensä kohteesta keskenään nimeä ”Xena” (samannimisen televisiosarjan päähenkilön mukaan). Kumpikaan nimi ei kuitenkaan ole se, jota virallisesti esitettiin IAU:lle. Lopulta 13. syyskuuta 2006 taivaankappale nimettiin kreikkalaisen eripuraisuuden jumalattaren Eriksen mukaan ja se sai virallisen nimen 136199 Eris. Samalla Eriksen kuulle annettiin nimeksi Dysnomia laittomuuden jumalattaren Dysnomian mukaan. Nimiin sisältyy viittaus kohteen aiempiin lempinimiin, sillä Dysnomia on Eriksen tytär ja Xenaa esittäneen näyttelijättären Lucy Lawlessin sukunimi tarkoittaa suomeksi laitonta.

Rakenne

Eriksen rakennetta ei tunneta tarkasti. Tiedetään kuitenkin, että sen pinnalla on metaanijäätä, jonka Auringon säteily on saanut punertamaan.
Eriksen on, sen peittäessä tähden taakseen, laskettu olevan halkaisijaltaan noin 2326 km. Aiempi, selvästi suurempi arvio perustui kappaleen heijastaman valon määrään. Pinta heijastaa valoa paremmin kuin vastasatanut lumi.
Kesäkuussa 2007 California Institute of Technology julkaisi tiedotteen, jonka mukaan Eriksen massa on saatu mitattua seuraamalla Dysnomian liikettä kääpiöplaneetan ympäri. Tulosten mukaan Eris on 27 % Plutoa massiivisempi, mikä tekee siitä selvästi suurimman tällä hetkellä tunnetun kääpiöplaneetan.
Altaussee

Maantiede

Altausseeta ympäröivät harmaat vuoret ovat kalkkikiveä ja ne ovat peräisin trias- ja jurakaudelta. Vuoret itsessään eivät muodostuneet ennen kenotsooista maailmankautta, jolloin Afrikan ja Euraasian laatat törmäsivät toisiinsa suurella voimalla, mikä aiheutti vuorten kohoamisen.
Ubikitiini

Ubikitiini (latinasta ubique, "kaikkialla") on pieni säätelyproteiini, jota löytyy lähes kaikista kudoksista eukaryooteista. Ubikitiinin lisääminen proteiiniin ohjaa sen proteasomiin hajotettavaksi. Aaron Ciechanover, Avram Hershko ja Irwin Rose saivat Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2004 ubikitiinin löytämisestä. Ubikitiini tunnistettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1975.

Ubikitinaatio

Ubikitiinin liittämiseen eli ubikitinaatioon osallistuu kolme entsyymiä, E1, E2 ja E3. Ubikitiinejä voidaan liittää useita peräkkäin samaan proteiiniin. Entsyymi E1 aktivoi ubikitiinin niin, että E2 pystyy siirtämään sen E3-ubikitiiniligaasille, joka kykenee liittämään ubikitiinin kohdeproteiiniin.
Matt Frewer

Yksityiselämä

Frewer syntyi Washington DC:ssä, kasvoi Ontarion Peterboroughissa ja opiskeli Bristol Old Vic Theatre Schoolissa. Hänellä on Kanadan ja Yhdysvaltain kaksoiskansalaisuus. 
Frewer on ollut vuodesta 1984 lähtien naimisissa näyttelijä Amanda Hillwoodin kanssa, ja parilla on tytär.
Matti Arjanne

Matti Arjanne (14. elokuuta 1933 Tampere – 6. maaliskuuta 2011 Tampere) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija, suomentaja, kirjailija ja kirjankustantaja.
Arjanne toimi Tampereella ilmestyvän Aamulehden kunnallistoimittajana ja kirjoitti lehteen 30 vuoden ajan 1950-luvulta alkaen pakinoita nimimerkillä Malakias.
Arjanne perusti 1971 Kustannuspiste nimisen kustannusliikkeen, joka julkaisi muun muassa neuvostoliittolaisten toisinajattelijoiden teoksia. Arjanne kirjoitti myös itse kirjoja ja suomensi kirjallisuutta. Hän käytti tällöin useimmiten erilaisia salanimiä.
Arjenne oli myös kaapelitelevisiotoimintaa harjoittaneen Tampereen Tietoverkko Oy:n varatoimitusjohtajana ja vastasi yhtiön ohjelmatuotannosta 1983–1994.
Pitkänen (Heinola, Makkaramäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 109,2 metriä mpy.
Nuraghe

Nuraghet ovat tornimaisia, muinaisia muuraamattomia kivirakennelmia Sardiniassa. Niitä rakennettiin Sardiniassa haudoiksi pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Nuragheja saatettiin rakentaa jo kuparikaudella tai jopa aiemminkin. Nuragheja muistuttavia rakennelmia on löydetty muualta Välimeren seuduilta, muun muassaKorsikalta, Pantellerialta ja Baleaareilta. Kreikkalaiset tholos-haudat muistuttavat rakenteeltaan nuragheja.

Historia

Ei tiedetä varmasti, milloin nuragheja alettiin rakentaa, ei kuitenkaan ennen vuotta 6000 eaa.; jonkin verran niitä luultavasti rakennettiin jo 3500-luvulla eaa. Nuraghien rakentaminen oli runsaimmillaan pronssikaudella noin 1800-luvulta eaa. alkaen; jotkin olivat käytössä vielä roomalaisten saapuessa saarelle noin vuonna 200 eaa. Noin 1800–1500-luvuilla eaa. tehtiin ”protonuragheja”, jotka liittyivät Sardinian pronssikautisen Bonnanaro-kulttuurin B-vaiheeseen. Protonuraghet olivat ylhäältä katsottuina pyöreitä, soikeita, D-kirjaimen muotoisia, puolisuunnikkaita tai suorakaiteita.

Nuraghien turviin on voitu paeta vihollista, mutta niitä on käytetty myös asuntoina. Näistä kartiomaisista rakennelmista on saanut nimensä tuolloin Sardiniassa vallinnut kulttuuri, josta käytetään nimitystä nuraghe-kulttuuri (tai vaihtoehtoisesti nuraghe-sivilisaatio). 
 Niiden rakentamisessa ei käytetty laastia, vaan rakenteen lujuus perustui tarkasti sommiteltuihin kivenlohkareisiin. Suurimmat tornit ovat halkaisijaltaan kymmenmetrisiä; korkeutta tornilla saattaa olla yli 15 metriä. Joissakin tapauksissa useita torneja on yhdistetty toisiinsa muurein, jolloin on muodostunut pieni linnoitus. Joidenkin tornien ympärille on myös aikoinaan kehittynyt asutusta. Niitä on rakennettu paikoin yksittäin, paikoin ”nuraghekyliksi”.
Nuraghien tapaisia hautoja on käytetty myös muilla Välimeren saarilla. Mallorcalla ja Menorcalla on rakennettu kivistä pyramidimaisia naveta- ja talaiot-tyyppisiä hautoja. Korsikalta on löydetty torre-hautoja ja Pantellerialta sesi-hautoja. Myös kreikkalaiset tholos-haudat muistuttavat rakenteeltaan nuragheja.
Sardiniasta on löydetty todisteita noin 7 000 nuraghen olemassaolosta. Monet niistä ovat säilyneet hyvin näihin päiviin asti. Suurimpia nykyaikaan asti säilyneistä nuragheista ovat Su Nuraxi di Barumini ja Nuraghe di Sant’Antine.
Niki Juusela

Niki Juusela (s. 1978) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja. Hän työskentelee nykyisin MTV:n ja C Moren Formula 1 -selostajana. 
Ennen MTV:lle siirtymistä Juusela työskenteli 15 vuotta Yleisradion urheilutoimituksessa. Juuselan ensimmäinen urheiluselostus tapahtui 23-vuotiaana Radio Suomen Jääkiekkokierros-lähetyksessä, kun hän oli työharjoittelussa Laajasalon kristillisen opiston radiotyön kurssilta. Jääkiekon lisäksi hän on selostanut myös jalkapalloa ja yleisurheilua. Juusela on muun muassa selostanut televisiossa olympialaisia – hän toimi Sotšin kisoissa 2014 jääkiekon pääselostajana – sekä jalkapallon Mestarien liigaa, EM-kisoja ja MM-kisoja. Lisäksi hän selostaa jääkiekon Euro Hockey Touria. Juusela selosti myös vuodesta 2012 lähtien yleisurheilua Olympialaisissa, MM-kisoissa ja EM-kisoissa. Radiossa hän on selostanut jääkiekon MM-kisoja. Vuoden 2016 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli Ylen pääselostaja. Vuonna 2007 hän toimi ensi kertaa Ralliradion erikoisreportterina. 
Juusela on myös välillä ollut juontamassa Ylen Urheiluviikonloppu-lähetyksiä. Juusela on lisäksi juontanut useana vuonna Suomen urheilugaalaa.
Juuselan merkittävimpiä selostuksia ovat vuoden 2010 Jalkapallon MM-kisojen finaalin selostus, 2014 Talviolympialaisten jääkiekon finaalin ja pronssiottelun selostaminen (Teemu Selänne päätti maajoukkueuransa), 2014 jalkapallon MM-kisojen finaalin selostus yhdessä Jari Litmasen kanssa sekä 2016 jääkiekon nuorten MM-kilpailuiden finaalin selostus, jolloin Suomi voitti kultaa. 
Juusela siirtyi Yleltä MTV:n C More -kanaville selostamaan Formula 1 -sarjaa kaudesta 2017 alkaen ja aloitti työnsä siellä helmi-maaliskuun vaihteessa. Hän selostaa myös Formula 2- ja GP3-kilpailut. Vuoden 2018 syksystä lähtien Juusela selostaa C Morella myös jalkapallon Mestarien liigaa ja Eurooppa-liigaa.

Muuta

Juusela on nimetty kolminkertaisen Formula 1 -maailmanmestarin Niki Laudan mukaan.
Lokakuussa 2017 sosiaalisessa mediassa levisi video, jossa Niki Juusela virtsatessaan imitoi Juhani Tammista. Videolla vilahti myös muutaman sekunnin sadasosan verran Juuselan sukuelin. Juusela joutui tapauksen johdosta MTV Urheilun ohjelmapäällikkö Markus Auteron puhutteluun. Video ei kuitenkaan vaikuttanut Juuselan työtehtäviin, vaikka Autero piti tapausta valitettavana.
Gustav Klimt

Gustav Klimt (14. heinäkuuta 1862 Baumgarten lähellä Wieniä, myöhemmin osa Wieniä – 6. helmikuuta 1918 Wien) oli itävaltalainen symbolistinen taidemaalari ja yksi Wienin art nouveau -taidesuuntauksen kärkihahmoja. 
Hänen töilleen ovat tunnusomaisia kullanväriset taustat sekä mosaiikkimainen pinnan täyttö. Hän sai vaikutteita egyptiläisestä, minolaisesta, antiikin Kreikan ja Bysantin maalaus- ja mosaiikkitaiteista. Aikanaan hänen eroottiset ja symbolistiset maalauksensa aiheuttivat myös paljon kohua ja kritiikkiä. Hän kuului myös kuuluisan wieniläisen Sesessionistit-taideryhmän perustajiin.
Klimtin tunnetuimpia töitä ovat Suudelma ja Kultainen Adele, muita ovat muun muassa Omenapuu I, Adele Bloch-Bauerin muotokuva II, Pyökkimetsä ja Unterachin taloja Atterjärven rannalla.
Maalausten ohella hän teki myös seinämaalauksia muun muassa Wienin taidehistorialliseen museoon 1890–1891 ja seinämaalauksia ja Beethoven-friisin (1902) sesessionistien talon seinille sekä Brysseliin Stoclet-palatsin seinämaalaukset vuosilta 1909–1911.
Hän teki myös seinämaalaukset yliopistolle 1890-luvun puolivälissä. Niistä syntyi kuitenkin skandaali. Maalaukset Klimt kiinnitti niin, että ne saattoi irrottaa. Hän osti ne myöhemmin ja siirrätti pois, ja ne tuhoutuivat toisessa maailmansodassa.
Klimt sairastui syfilikseen (kuppa), sillä hänellä oli suhteita paitsi muusaansa Emilie Flögeen, myös useisiin muihin naisiin, joiden kanssa hän sai lapsia. Hänellä oli paljon naismalleja, joihin hänellä oli läheinen suhde. Sairaus ei kuitenkaan koitunut Klimtin kuolemaksi mutta saattoi heikentää hänen kuntoaan. Hänen poikansa on elokuvaohjaaja Gustav Ucicky.
Äänes

Äänes on tietyntaajuuksinen ääni, jolla ei ole harmonisia komponentteja. Äänes on siis sinimuotoista värähtelyä, joka voidaan määritellä sen taajuudella (yksikkö hertsi, Hz). Ääneksestä käytetään joskus myös nimitystä siniääni. Äänes on aaltoliikkeen yksinkertaisin muoto. Osaäänekset ovat taajuudeltaan perusääneksen moninkertoja. Esimerkiksi jos perusäänes on 440 Hz, osaääneksiä ovat 880 Hz, 1320 Hz ja niin edelleen. Osaäänes on myös äänes. Nimitystä osaäänes käytetään havainnollistamaan sitä, että itse ääni koostuu monista ääneksistä. Äänekset muodostavat yhdessä sävelen ja sävelet soinnin.

Käyttö

Ääneksiä käytetään muun muassa joissakin herätyskelloissa herätysäänenä. Näppäinpuhelimissa jokaisesta näppäimestä kuuluu erilainen ääni, kun niitä painaa. Numeroiden valinta perustuu DTMF-numeroiden välitystapaan. Siinä kukin numero on koodattu kahdeksi toisiinsa epäharmonisessa suhteessa olevan ääneksen muodostamaksi ääneksi. Tällä pyritään välttämään virheelliset numerovalinnat.

Fourier-muunnos

Fourier-muunnoksen avulla mikä tahansa jaksollinen aaltomuoto voidaan hajottaa äänesten summaksi. Tällöin jokainen äänes on taajuudeltaan aaltomuodon perustaajuuden (jaksonajan käänteisluku) kokonaislukukerrannainen. Hajotelmassa jokaisella ääneksellä on oma amplitudinsa ja vaiheensa.
Supertramp (albumi)

Tausta ja nauhoitus

Kaikkien levyn sanoitukset on kirjoittanut Richard Palmer, koska kukaan muista Supertrampin jäsenistä ei ollut halukas kirjoittamaan mitään. Palmer itse sanoi myöhemmin, että hän katsoi sanojen kirjoittamista muiden jäsenien "pitää tehdä koulutöitä" tuolloin. Kaikkien kappaleiden musiikit sävelsivät Rick Davies ja Roger Hodgson.
Albumi nauhoitettiin kokonaan yöistunnoissa klo 0.00-6.00, johtuen yhtyeen jäsenten taikauskosta (koska he kuulivat, että Traffic -ja Spooky Tooth -yhtyeet nauhoittivat myöhään), että siellä oli "taikuutta" nauhoittamiseen yöllä. Hodgson muisti myöhemmin, että "ainakin insinöörimme Robin Black nukahteli keskellä istuntoja, jotka olivat aika intensiivisiä, koska Black taisteli paljon Richard Palmerin kanssa." Hän oli kuitenkin ihastunut tulevaan albumiin ja kommentoi yli kymmenen vuotta myöhemmin, että "se oli hyvin naiivi, mutta hän oli silti hyvällä tuulella."
Kun Supertrampin kolmannen albumin, Crime of the Century (1974) kappaleet esiteltiin yhtyeen live-sarjaan, tämän albumin kappaleet pudotettiin, eivätkä kappaleet koskaan palanneet. Kaksi poikkeusta ovat "Home Again" ja "Surely", joita soitettiin satunnaisesti useita vuosia tapahtuneen jälkeen. "Surely" löytyy myös muutamilta Supertrampin kokoelmalevyiltä, ja kappale on Ison-Britannian Logical Tramp Supertramp-kunnianosoitusyhtyeen suosikkikappale. 
Tämän albumin kappaleita, kuten mm. "Words Unspoken" sekä "I Am Not Like Other Birds of Prey" käytettiin osana brittiläisen Extremes-elokuvan (1971) ääniraitaa yhdessä muiden yhtyeiden musiikin kanssa.

Vastaanotto

Kriittinen vastaus albumiin oli yleensä myönteinen, mutta Judith Simsonsin arvostelussa Daily Express kommentoi: "Tämän lupaavan musiikkiyhtyeen debyyttialbumi melko hyvin onnistunut kuin useimmat levyt, jotka kulkevat levymyymälöissä nimellä "progressiivinen pop." Arvostelusta huolimatta albumi oli kaupallinen floppi.
Kimppupilari

Kimppupilari on kannatinpilari, joka koostuu ydinpylväästä ja sen ympärille sommitelluista puoli- tai kolmeneljännespylväistä. Kimppupilari on yleinen romaanisessa- tai goottilaisessa arkkitehtuurissa.
Kafr Qasim

Maantiede

Kafr Qasim sijaitsee Israelin keskiosassa Petah Tikvan kaupungin koillispuoella ja Samarian kukkuloiden lounaispuolella.

Historia

Kafr Qasimin vieressä sijaitsevalta Qesemin luolalta on löydetty arkeologisissa kaivauksissa merkkejä ihmisistä paleoliittiselta kaudelta. Kaivauksissa on myös löydetty merkkejä asumuksista Bysantin valtakunnan ajalta.
Suezin kriisin aikaan 29. lokakuuta 1956 Israelissa oli julistettu ulkonaliikkumiskielto. Israelissa pelättiin tuolloin vielä Jordaniaan kuuluvalta Länsirannalta tulevia hyökkäyksiä. Kafr Qasimissa ulkonaliikkumiskieltoa ei oltu tajuttu ja tilanne johti 43 henkilön surmaan Israelin sotilaiden tulituksessa. Myöhemmin samana päivänä käydyissä yhteenotoissa kuoli vielä lisäksi kuusi paikallista. Verilöyly johti oikeudenkäyntiin, jossa tuomittiin Israelin rajavartioston jäseniä. Oikeuden päätöksen perusteella syytetyt voitiin tuomita, koska käskyjen seuraaminen ei ollut hyväksyttävä peruste verilöylyn tapahtumille. Kuolleiden omaisille maksettiin korvauksia.

Väestö

Kafr Qasimin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 241. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 15 700 ja vuonna 1968 3 720. Kafr Qasimin asukkaat ovat pääosin islaminuskoisia arabeja.
Mielenterveyshoitaja

Työtehtävät

Tarkoitus olisi että potilas pääsisi palaamaan töihin ja normaaliin elämään, vaikka näin ei kuitenkaan aina käy. Mielenterveyshoitajan työtehtäviin kuuluu kuunnella ja tukea potilasta sekä auttaa jokapäiväisen elämän toimissa kuten pukemisessa, peseytymisessä ja ruokailussa. Jos potilas on yrittänyt itsemurhaa, tai perheessä on jonkinlainen kriisitilanne, mielenterveyshoitaja auttaa potilasta kriisihoidossa eli akuutissa ensiavussa. Mielenterveyshoitajan on myös joskus annettava pakkolääkitystä, jos potilas ei muuten rauhoitu. Joskus potilas täytyy eristää muista potilaista turvallisuuden (oman tai toisten) vuoksi. Mielenterveyshoitaja voi olla potilaan omahoitaja, joka suunnittelee potilaan hoidon. Hän tekee myös potilaiden kanssa retkiä, pelaa pelejä, askartelee, kuuntelee musiikkia ja käy kävelyllä.
Mielenterveyshoitaja tekee kotikäyntejä ja opettaa potilasta ruoanlaitossa, rahankäytössä, siisteydessä ym. Hän myös tekee yhteistyötä potilaan omaisten kanssa, sekä muiden hoitoryhmän jäsenten kanssa.

Työpaikat

Mielenterveyshoitaja saattaa työskennellä hyvin erilaisissa paikoissa. Hän toimii erilaisissa hoitolaitoksissa, mielisairaaloissa, sairaaloiden psykiatrisilla klinikoilla ja osastoilla, mielenterveystoimistoissa ja -neuvoloissa, kuntoutuskodeissa, ryhmäkodeissa, päiväosastoilla, yksityisissä hoitokodeissa, kotipalvelussa, kriminaalihuollossa, päihdehuollossa ja terveyskeskuksissa. Heitä toimii myös eri järjestöjen palveluksessa sekä työnohjaus- ja neuvontatehtävissä.

Koulutus

Mielenterveyshoitajan koulutus on sosiaali- ja terveysalalla mielenterveys- ja päihdetyökoulutusohjelma. Koulutus kestää noin kolme vuotta.

Työajat

Mielenterveyshoitajan työ on useimmiten kolmivuorotyötä; aamu, ilta, yö. Työaika vaihtelee työpaikan mukaan, sekä sen, työskenteleekö avohoidon puolella vai sairaalassa. Tulevaisuudessa tämä saattaa kuitenkin muuttua, kun mielenterveyshoitajan työ laajenee.
Martti Kuningas

Martti Kuningas (19. helmikuuta 1933 Viipuri – 7. huhtikuuta 1980 Loviisa) oli suomalainen näyttelijä. 
Kuningas oli vielä teatterikoululainen, kun hän näytteli miespääosan Eskona vuoden 1957 elokuvassa Nummisuutarit ja tuli täten kansan tietoisuuteen. Hän oli debytoinut valkokankaalla kaksi vuotta aiemmin Tuntemattomassa sotilaassa (1955). Kuninkaan toinen miespääosa oli ”Mylly-Penttinä” elokuvassa Nuori mylläri (1958). Hänet nähtiin vielä sivuosassa elokuvassa Me (1961), mutta sen jälkeen hän palasi elokuvien pariin vasta 1970-luvulla. Silloin Kuningas esiintyi esimerkiksi komedioissa Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976) ja Jäniksen vuosi (1977). 
Martti Kuningas oli vuosina 1958–1960 naimisissa näyttelijä Leni Katajakosken kanssa, ja myös heidän lapsensa Kristiina Kuningas (s. 1958) sekä lapsenlapsensa Iida Kuningas (s. 1987) ovat ryhtyneet näyttelijöiksi. Kuningas ajautui Nummisuutareiden tuoman sensaatiomaisen menestyksen vuoksi alkoholismiin ja hän kuoli 47-vuotiaana vuonna 1980. Kuninkaan viimeiseksi elokuvarooliksi jäi pieni osa vuoden 1979 Ihmemiehessä. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle kortteliin 56-11-72.
Juovaokamonni

Ulkonäkö ja koko

Juovaokamonni kasvaa 24 cm pitkäksi. Se on pitkittäissuunnassa suklaanruskean ja kermanvalkean raidallinen. Evissä on terävät piikit, joiden pisto on hyvin kivulias.

Alkuperä

Juovaokamonneja elää luonnossa Amazonilla ja Tocantins-, Parnaíba-, Orinoco- ja Essequibo-jokien vesistöissä sekä mereen laskevissa puroissa Ranskan Guayanasta ja Surinamesta Argentiinaan. Se elää pohjan lähellä joen hiekkapohjaisilla osilla, ja piileksii mielellään pohjalietteen joukossa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Juovaokamonni on aktiivinen yöllä ja hämärän aikaan. Päiväsajan piilopaikaksi se tarvitsee luolan, juurakon tai vaikkapa kukkaruukun. Se voi kaivautua hiekkaan. Juovaokamonnia pidetään helppohoitoisena lemmikkinä, mutta se kasvaa niin suureksi, että akvaarionkin on oltava tarpeeksi iso. Akvaario saisi olla minimissään jotain 400-500 litran väliltä. Juovaokamonni ei lisäänny kotiakvaariossa.

Ravinto

Juovaokamonni syö kaikenlaista pohjan läheltä löytämäänsä eläinperäistä ravintoa.
Luhtalitukka

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen, rönsyämätön luhtalitukka kasvaa 10-50 cm korkeaksi. Varsi on liereä. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja väriltään harmaanvihreitä. Tyviruusukkeen lehdykät ovat ruodittomia tai ruodillisia ja pyöreähköjä, päättölehdykän koko vaihtelee. Varsilehtien määrä vaihtelee kahdesta yli viiteen. Varsilehtien lehdykät ovat ruodittomia tai selväruotisia ja muodoltaan, kapeita, kapeansoikeita tai joskus myös isoja ja pyöreitä. Kukan terälehtiä on 4, niiden väri vaihtelee valkoisesta sinipunaiseen ja ovat tummasuonisia, ja 8-15 mm pitkiä. Verholehtiä on 4 ja ne ovat 3-6 mm pitkiä ja muodoltaan pyöreäpäisiä tai suipohkoja. Heteitä yleensä 6, joista 4 pitkää ja 2 lyhyttä ja ponnet ovat väriltään keltaisia. Emiö yhdislehtinen, 1-vartaloinen, 1-luottinen. Luhtalitukka on ristipölytteinen eikä sen oma siitepöly hedelmöitä kukkia. Luhtalitukka kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Siemenet kypsyvät 1-3 cm pitkissä, hoikissa ja litteissä liduissa. Paitsi siemenistä, luhtalitukka leviää myös lehdyköihin muodostuvien pienien silmujen ja niistä kasvavien pienten taimien avulla. Itusilmuja saattaa kehittyä maassa makaaviin kasvista irronneisiin tyvilehtiinkin.
Suomessa tavataan kolmea luhtalitukan alalajia: nimialalaji niittyluhtalitukkaa (Cardamine ssp. pratensis), rantaluhtalitukkaa (Cardamine ssp. paludosa) sekä pohjanluhtalitukkaa (Cardamine ssp. polemonioides). Alalajit eroavat toisistaan kokonsa sekä lehtien ja kukkiensa muodon ja määrän perusteella.
Suomessa tavattavista muista litukkalajeista luhtalitukka muistuttaa eniten purolitukkaa (Cardamine amara). Purolitukalla ovat tyvi- ja varsilehdet keskenään samanlaisia kun taas luhtalitukan tyvilehdissä on leveämmät lehdykät. Kukinta-aikana ne voi erottaa toisistaan purolitukan jokseenkin aina puhtaanvalkoisista terälehdistä tai heteiden ponsista, jotka purolitukalla ovat sinipunaisia, luhtalitukalla keltaisia.

Levinneisyys

Luhtalitukkaa ja sen alalajeja tavataan koko Euroopassa Espanjan, Italian, Kreikan, Ukrainan ja Venäjän eteläosia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Siperian Tyynellemerelle saakka. Pohjois-Amerikassa sitä kasvaa Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Luhtalitukka kasvaa myös Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa luhtalitukkaa tavataan koko maassa. Runsain laji on Etelä- ja Pohjois-Suomessa, muualla sitä tavataan satunnaisemmin. Alalajeista niittyluhtalitukkaa tavataan pääasiassa Etelä-Suomessa, rantaluhtalitukkaa koko maassa ja pohjanluhtalitukkaa Itä- ja Pohjois-Suomessa.

Elinympäristö

Luhtalitukka viihtyy kosteilla ja tuoreilla paikolla niin kuin mm. märissä ojissa, lätäköissä, lähteisillä letoilla, korvissa, hetteiköissä sekä  järvien, jokien ja merien rantaniityillä. Joissa se saattaa kasvaa myös vedessä.

Käyttö

Luhtalitukan lehdet ja kukat ovat syötäviä, maku muistuttaa vesikrassin ja sinapin sekoitusta.