google/wiki40b huggingface dataset:
Tieoikeus

Tieoikeus tarkoittaa kiinteistön (useimmiten tila) oikeutta toisen kiinteistön alueen pysyvään käyttämiseen tietarkoituksiin.

Tieoikeus

Tieoikeuteen sisältyy oikeus tienpitoon eli tien tekemiseen ja tien kunnossapitoon, oikeus liikennöimiseen tiellä ja oikeus mm. puiden ja pensaiden sekä muiden tienpitoa haittaavien luonnonesteiden poistamiseen tiehen kuuluvalla alueella. Tiehen luetaan kuuluvaksi ajorata ja tarpeen mukaan jalkakäytävä ja polkupyörätie sekä niiden käyttämistä varten tarvittavat alueet kuten esimerkiksi piennar, luiska, oja ja kohtaamis- ja kääntöpaikka.
Vakiintuneen käytännön mukaan tieoikeudet jaotellaan perustieoikeuksiin ja lisätieoikeuksiin. Perustieoikeus on uuden tien tekemistä varten annettu oikeus. Perustieoikeus tarkoittaa, että oikeus annetaan kiinteistölle siinä yhteydessä, kun perustetaan kokonaan uusi tie. Perustieoikeus voidaan perustaa vain viranomaisen tekemässä kiinteistötoimituksessa. Myöhemmin myös kunnan tielautakunta voi antaa tiehen lisätieoikeuksia. Lisätieoikeus taas tarkoittaa sitä, että uusi oikeus annetaan kiinteistölle ennestään olevaan tiehen, johon on jo aikaisemmin annettu jollekin kiinteistölle perustieoikeus.
Tieoikeuksia syntyy kiinteistötoimituksissa muun muassa yksityistie-, lohkomis-, ja halkomistoimituksissa. Viranomaisen tekemän kiinteistötoimituksen jälkeen tieoikeus näkyy asiakirjoissa ja kartoissa sekä kiinteistörekisterissä. Nykyään uudet tieoikeudet merkitään lisäksi kiinteistörekisterikarttaan käyttöoikeusyksikköinä, josta selviää tieoikeuden sijainti. Vanhat tieoikeudet joudutaan usein selvittämään arkistotutkimusten perusteella.

Karttatie

Karttatie on arkikieleen vakiintunut sana tiestä, joka näkyy viranomaisten tekemässä kartassa.
Kaikki karttatiet eivät sisällä oikeutta käyttää tietä pysyvästi eikä edes satunnaisesti. Jos syntyy epätietoisuutta siitä, onko tietä oikeus käyttää, viranomainen (Maanmittauslaitos) selvittää asian arkistotutkimusten, kuten virallisten toimituskarttojen ja -pöytäkirjojen, perusteella.
Kalevi Haikara

Kalevi Ilmari Haikara (8. syyskuuta 1938 Oulu – 13. tammikuuta 2007 Vantaa) oli suomalainen kirjailija sekä ihmisoikeus- ja sananvapausaktivisti. Hän kuului pitkän aikaa Suomen Pen-klubin hallitukseen. 
Haikara kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1957. Hän teki pro gradu -työnsä Veijo Meren tuotannosta ja työsti siitä esseekirjan Se oli se kultamaa (1969). Hänen pääteoksensa oli Bertolt Brechtin aika, elämä ja tuotanto (1992). Haikara myös suomensi kirjallisuutta.
Haikara kannatti SKDL:ää, mutta irtautui myöhemmin puoluepolitiikasta. Haikaran puoliso oli kirjailija Arja Tiainen.
Kanadan Grand Prix 1988

Kanadan Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. kesäkuuta 1988 Circuit Gilles Villeneuve -radalla. Kyseessä oli kymmenes radalla ajettu F1-kilpailu, tosin sen nimi oli kausilla 1978–1981 Circuit Île Notre-Dame. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Ayrton Senna, jolle voitto oli kauden toinen.
Innocentius IX

Innocentius IX (1519–1591), syntymänimeltään Giovanni Antonio Facchinetti, oli paavina 29. lokakuuta 1591 – 30. joulukuuta 1591. Facchinetti syntyi vaatimattomaan työläisperheeseen Pohjois-Italiassa, ja toimi paavi Gregorius XIV:n aikana kirkkolain lakimiehenä, diplomaattina ja hallintovirkamiehenä. Gregoriuksen sairastellessa Facchinetti hoiti jo paljon paavin istuimen hallinnollisia asioita. Hän nousi Gregoriuksen seuraajaksi, mutta kuoli pari kuukautta myöhemmin.
Voronežin alue

Maantiede

Voronežin alueen länsiosa kuuluu Keski-Venäjän ylänköön ja itäosa Itä-Euroopan tasankoon. Alueen läpi virtaavista joista mainittakoon Don sekä sen lisäjoet Hopjor ja Bitjug.

Väestö

Voronežin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 2 335 380 henkeä. Kaupunkiväestön osuus on 63,7 %. Suurin kaupunki on Voronež (889 680 as., Voronežin kaupunkipiiri 934 767 as.). Alueen yli 30 000 asukkaan kaupunkeja olivat lisäksi Borisoglebsk (65 585 as.), Rossoš (62 865 as.), Liski (55 864 as.), Ostrogožsk (33 842 as.) ja ydinvoimalakaupunki Novovoronež (32 635 as.).
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 94,1 % on venäläisiä ja 3,1 % ukrainalaisia.

Hallinto

Voronežin alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Voronež. Aluehallinnon johdossa ovat kuvernööri ja alueduuma. Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu kolmeen kaupunkipiirikuntaan ja 31 piiriin.

Talous

Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, kemian-, elintarvike-, metalli- ja rakennusaineteollisuus. Maatalous tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, auringonkukan siemeniä, vihanneksia ja karjataloustuotteita.

Historia

Toisessa maailmansodassa alue oli Saksan miehittämä 1941-43.
Manuel Cardoso

Manuel Cardoso (kastettu 11. joulukuuta 1566 – 24. marraskuuta 1650) oli portugalilainen säveltäjä ja urkuri.

Elämä

Cardoso syntyi Fronteirassa, lähellä Portalegrea todennäköisesti vuonna 1566. Hän aloitti musiikin harrastamisen laulamalla kuorossa. Vuonna 1588 Cardoso liittyi karmeliittoihin. Hän kuoli Lissabonissa vuonna 1650.
Muistelmia (Ksenofon)

Sisältö

Muistelmia jakaantuu kahteen erilliseen, eri aikoina kirjoitettuun osaan. Ensimmäisen kirjan kaksi ensimmäistä lukua esittävät suoran puolustuksen Sokrateen saamia syytteitä vastaan. Tässä osassa Ksenofon käsittelee suoraan syytteisiin liittyviä asioita, jotka liittyvät enimmäkseen uskontoon, mutta hän käsittelee myös poliittisia syytteitä. Näihin lukeutuvat syytös, että Sokrateen seuraan kuuluivat muun muassa Alkibiades ja Kritias, joita pidettiin lurjuksina, sekä väite, että hän opetti nuoret halveksimaan demokratiaa. Näitä syytöksiä ei käsitellä suoraan Ksenofonin Sokrateen puolustuspuheessa sen enempää kuin Platonin Sokrateen puolustuspuheessakaan.
On usein väitetty, ettei Ksenofon vastaa tässä syytöksiin, jotka olisivat olleet ilmassa Sokratesta tuomittaessa vuonna 399 eaa., vaan syytöksiin, jotka ateenalainen sofisti Polykrates esitti joitakin vuosia myöhemmin teoksessaan Sokrateen syyte. Polykrateen teos on kuitenkin kadonnut, ja nykyisin käytettävissä olevat lähteet sen rekonstruoimiseksi ovat liian nuoria ja epäluotettavia. Oletus siitä, että Ksenofon lähinnä vastaisi kohta kohdalta Polykrateen esittämiin syytöksiin, saattaa olla seurausta yleisestä epäilystä Ksenofonin kirjallisia kykyjä kohtaan. Kysymys Polykrateen roolista on yksi osa kiistoista, jotka koskevat sitä, heijasteleeko Ksenofonin teos historiallista Sokratesta, vai onko se vain fiktiivinen panos Sokrateesta käytyyn kirjalliseen keskusteluun.
Loput teoksesta (kirjan 1 luvut 3–8, sekä kirjat 2–4) koostuu lyhyistä episodeista, joissa Sokrates keskustelee ystävien, kilpailevien opettajien ja tunnettujen kreikkalaisten kanssa. Välissä on lyhyitä kertovia huomautuksia Sokrateen opetuksista. Tämän osan tarkoituksena on esitellä Sokrates kuulustelemassa muita ihmisiä, eräänlaisena esikuvana. Platonin vastaaviin teoksiin verrattuna Ksenofonin sokraattinen dialogi on vaatimattomampaa sekä filosofisessa syvyydessä että kirjallisessa tyylissä. Ksenofonin tarkoituksena ei kuitenkaan ollut esittää Sokratesta omaperäisenä filosofina (tai esittää omaa filosofiaansa Sokrateen suulla, niin kuin Platon lopulta teki), vaan esittää Sokrates menestyksekkäänä, oikeamielisenä ja viisaana opettajana.
Teoksen filosofisesti merkittävimpiin osiin kuuluvat kaksi lukua (1.4 ja 4.3), jotka esittävät ensimmäisen tunnetun esimerkin teleologisesta todistuksesta. Niihin liittyvä luku (4.4) esittää alkeellisen luonnollisen lain, mutta koska siinä kiitetään myös positiivista lakia, luvun tulkinnasta on oltu erimielisiä. Koska sen enempää teleologista todistusta kuin luonnollista lakiakaan ei esitetä Platonin varhaisdialogeissa Sokrateelle tyypillisenä ajatuksena, myös tämän osion suhteesta historialliseen Sokrateehen on kiistelty. On kuitenkin selvää, että stoalaiset hyödynsivät Ksenofonin versiota teleologisessa ajattelussaan, ja myös heidän luonnollista lakia koskevat ajatuksensa olivat jossain määrin velkaa Sokrateelle, vaikka eivät välttämättä Ksenofonin Sokrateelle.
Punavatsalivertäjä

Levinneisyys

Punavatsalivertäjää tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan suhteellisen yleinen Halmaheralla. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Arlene Pach

Arlene Alnora Pach (o.s. Nimmons; 26. toukokuuta 1928 Kamloops – 2. maaliskuuta 2000 Fredericton) oli kanadalainen pianisti ja pedagogi. Hän oli säveltäjä Phil Nimmonsin sisko ja opiskeli Boris Roubakinen johdolla Toronton kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hän debytoi vuonna 1947 Vancouverin nuorisosinfoniaorkesterin kanssa ja kantaesitti sittemmin Phil Nimmonsin, Harry Freedmanin ja Kenneth Peacockin teoksia. Kamarimuusikkona hän esiintyi varhaisella urallaan muiden muassa huilisti Nicholas Fioren, viulisti Steven Starykin ja Summerhill-puhallinkvintetin kanssa.
Pach meni vuonna 1954 naimisiin viulisti Joseph Pachin kanssa. Pariskunta perusti sukunimensä mukaan nimetyn duon vuonna 1960. Duo esiintyi sekä Kanadassa että Euroopassa. Pach teki yhteistyötä myös Brunswickin jousikvartetin kanssa ja pääsi vuonna 1964 New Brunswickin yliopiston nimikkotaiteilijaksi. Vuosina 1966–1983 Pach toimi New Brunswickin yliopiston kamarimusiikki- ja All That Jazz -festivaalin taiteellisena johtajana; hän oli myös mukana perustamassa festivaalia. 
Pach opetti muun muassa New Brunswickin yliopistossa. Hän toimi vuosina 1980–88 Kanadan musiikkineuvoston varapuheenjohtajana.
Pekka Heinänen

Bernhard (Pekka) Heinänen (19. huhtikuuta 1904 Hämeenlinna – 28. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kemisti. 
Pekka Heinäsen vanhemmat olivat tehtailija Vihtori Heinänen ja Amanda Nurminen ja puoliso vuodesta 1928 opettaja Lyyli Kyllikki Kauppinen. Heinänen tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928 ja lisensiaatiksi 1939. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1940 tutkimuksella Über  die Oxydation der Sorbinsäure und insbesondere ihres Methylesters mit molekularem und peroxydischem Sauerstoff. Ennen yliopistouraansa Heinänen toimi opettajana Helsingissä. 
Heinänen oli Helsingin kauppakorkeakoulun kemian ja tavaraopin apulaisprofessori 1943–1950, professori vuodesta 1950, vararehtori vuodesta 1957 ja Helsingin yliopiston dosentti 1947–1966.
P. V. Heikkinen

Petter Wilhelm (Pekka Ville) Heikkinen (24. huhtikuuta 1883 Nilsiä – 4. helmikuuta 1959 Helsinki) oli pohjoissavolainen maanviljelijä, joka toimi Maalaisliiton pitkäaikaisena puheenjohtajana, kansanedustajana ja ministerinä 1920- ja 1930-luvuilla sekä myöhemmin Kuopion läänin maaherrana.

Henkilöhistoria

Heikkisen vanhemmat olivat Lars Samuel (Lauri Samuli) Heikkinen ja Eva Liisa (Eeva) Hyvärinen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1909–1918 oli Anni Heikkinen ja toinen vuodesta 1921 Elsa Halonen.  Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston ja teki opintomatkat Saksaan ja Viroon. Heikkinen viljeli tilaansa Muuruvedellä vuosina 1903–1959. 
Ministerikautensa jälkeen vuonna 1940 Heikkinen valittiin Kuopion läänin maaherraksi, jossa toimessa hän toimi vuoteen 1950 asti. Vuonna 1954 hänelle myönnettiin ministerin arvonimi. Heikkisellä oli myös useita yhteiskunnallisia ja liike-elämän luottamustoimia.

Poliittinen ura

Heikkinen oli Maalaisliiton kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä 1919–1921 ja 1924–1940. Hän toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Sunilan I hallituksessa 1927–1928 ja Kallion III hallituksessa 1929–1930.  Hän oli apulaismaatalousministerinä Sunilan II hallituksessa 1931–1932 ja maatalousministerinä Kallion IV hallituksessa 1936–1937, Cajanderin III hallituksessa 1937–1939, Rytin I hallituksessa 1939–1940 ja Rytin II hallituksessa 1940.  Ministerinä hän oli seitsemässä hallituksessa yhteensä 2739 päivää.  
Heikkinen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa.  Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Muuruveden kuntakokouksen esimiehenä ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. 
Heikkinen toimi myös Maalaisliiton puheenjohtajana vuosina 1919–1940, ollen toimessa puolueen historian pitkäaikaisin.
Ettore Sottsass

Ettore Sottsass (14. syyskuuta 1917 Innsbruck, Itävalta – 31. joulukuuta 2007 Milano, Italia) oli italialainen muotoilija ja arkkitehti, joka vaikutti varsinkin modernismin murrosaikana 1960-luvulta 2000-luvun loppuun. Hän suunnitteli muun muassa huonekaluja, koruja, lasiesineitä, valaisimia ja toimistolaitteita.

Elämäkerta

Sottsass syntyi Itävallassa ja varttui Milanossa, jossa hänen isänsä toimi arkkitehtina. Hän valmistui arkkitehdiksi Torinossa vuonna 1939. Hän palveli sodan aikana Italian armeijassa ja vietti suurimman osan sota-ajasta keskitysleirillä Jugoslaviassa. 
Palattuaan kotiin vuonna 1947 hän perusti arkkitehti- ja muotoilutoimiston Milanoon. Sottsass suunnitteli uransa alussa pitkään Olivettille toimistovälineitä ja huonekaluja. Hän matkusteli 1960-luvulla Yhdysvalloissa ja Intiassa. Tämän ajan huipentuma oli kuuluisaksi tullut Olivettin matkakirjoituskone Valentine (1969). Samaan aikaan Sottsass suunnitteli myös esineitä, joissa hän ilmaisi henkilökohtaisia kokemuksiaan matkoiltaan. Niiden joukossa oli muun muassa alttarin kaltaisia keramiikkaveistoksia ja ”Superboxeja”, radikaaleja veistoksellisia eleitä, joita esitettiin kaupallisten kulutustavaroiden ohella eräänlaisina julkilausumina. Ne oli laminoitu voimakkain, yksinkertaisin värein. Niitä on pidetty myöhemmin (1981) perustetun Memphis-ryhmän edeltäjinä. Näihin aikoihin Sottsass sanoi, että ei halua tehdä enää kulutustavaroita, koska oli selvä, että kulutustavara-asenne oli melko vaarallinen. 

Sottsass tunsi luovuutensa jäykistyvän yritysten parissa työskennellessä. 1970-lukua luonnehtivatkin kokeelliset yhteistyöt nuorempien muotoilijoiden ryhmittymien, kuten ”Superstudion” ja ”Archizoomin” kanssa. Yhteistyö kulminoitui 1980-luvun alussa Memphis-ryhmän perustamiseen. Ryhmän puitteissa syntyneet värikkäät ja ironiset esineet olivat hyvin erilaisia verrattuna Sottsassin aikaisempiin, tiukemmin modernistisiin töihin. Niitä tervehdittiin postmodernismin tyypillisinä esimerkkeinä muotoilussa ja taiteessa. Sottsass kuvasi tilannetta vuonna 1986 Chicago Tribunessa julkaistussa artikkelissa: 
”Memphis on kuin hyvin voimakas huume. Sitä ei voi ottaa liikaa. Mielestäni ei pitäisi käyttää pelkästään Memphisin tuotteita: se on kuin söisi pelkästään kakkua.”
Memphisin perustamisen aikoihin Sottsass perusti myös oman muotoilutoimiston nimeltä Sottsass Associati. Se antoi mahdollisuuden suunnitella suurmuotoisempaa arkkitehtuuria ja muotoilla suurille kansainvälisille teollisuuslaitoksille. Toimistossa työskenteli useita myöhemmin kuuluisaksi tulleita muotoilijoita. Sottsass Associatilla on nykyisin toimistot Lontoossa ja Milanossa.
Identiteettifunktio

Identiteettifunktio eli identtinen kuvaus on matematiikassa funktio, joka kuvaa jokaisen lähtöjoukkonsa alkion itsekseen, eli funktio  eli . Sille käytetään muun muassa merkintöjä  tai . 
Muodollinen määritelmä: Olkoon  joukko. Funktio  on identiteettifunktio, jos kaikilla joukkoon  kuuluvilla alkioilla  on voimassa .
Qullqa

Qullqa (Quechua ääntäminen: [ˈqʊʎˌqa] "talletus, varasto"; myös: colca, collca, qolca, qollca) on varastorakennus, joita oli rakennettu pitkin inkateitä. Qullqat olivat siilon tapaisia varastoja, joissa säilöttiin ruokaa. Nei eivät olleet pelkkiä jyvien säilytysaittoja, vaan osittain maanalaisia kaivantoja. Qullqia ei tule sekoittaa tamboihin, joilla oli muutakin käyttöä, kuin varastointi. Vaikka tamboja arvellaan olleen yli 2000, löytyy qullqia inkateiden varsilta silti paljon enemmän.

Muuta

Qullqat olivat taloudellinen ja strateginen voimavara inkoille. Niihin varastoitiin myös lahjoina kerättyä viljaa, jota inka-armeija pystyi hyödyntämään kulkiessaan pitkin inkateitä. Qullqat olivat tarpeellisia lisäksi silloin, kun päätettiin viljelyaikataulusta, ennustettiin sadekausia ja sadon kokoa.
Qullqien ja tambojen lukumäärä sekä niiden toimiminen varastoina osoittaa Inkavaltakunnan voimakkuuden ja mahdin.
Qullqa on myös paikallinen nimi Seulasten-tähdistölle. Inka-mytologiassa Qullqa-jumala, joka henkilöityy Seulasissa, oli varastoinnin ja siementen säilömisen suojelija. Kaikista tähtien jumalista inkat palvoivat eniten juuri Qullqaa, "äitiä" ja kaikkein ylintä suojelijaa.
Santeri Ovaska

Seuraura

Ovaska syntyi Itävallassa hänen isänsä Timon pelatessa siellä. Hän vietti tämän myötä osan lapsuudestaan myös Saksassa. Ovaska on Imatran Ketterän kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Saimaan Palloon kaudeksi 2011–2012. Ovaska oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras syöttäjä kahdeksalla syöttöpisteellään. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa hän oli SaiPan paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 18+33=51, joilla Ovaska sijoittui pistepörssissä yhdeksänneksi. Hänet palkittiin kauden päätteeksi sarjan herrasmiespelaajana Holger Granström -palkinnolla.
Kaudeksi 2012–2013 Ovaska siirtyi Kalevan Pallon B-nuoriin. Kaudella 2013–2014 hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä 23 osumallaan, joilla Ovaska jakoi B-nuorten SM-sarjan maalipörssin yhdeksännen sijan Jokereiden Otto Sompin kanssa. Kesken kauden 2015–2016, marraskuussa 2015 hän palasi KalPasta Saimaan Palloon ja siirtyi seuran A-nuoriin. Kaudella 2016–2017 Ovaska debytoi SaiPan SM-liigajoukkueessa runkosarjan päätöskierroksella 13. maaliskuuta 2017 vieraissa Tapparaa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.06 minuuttia.
Elokuussa 2017 Ovaska siirtyi try-outille Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberliga-joukkue Deggendorfer SC:hen. Syyskuussa hän sai joukkueeseen kauden 2017–2018 kattavan jatkosopimuksen. Ovaska eteni Deggendorferin kanssa aina liigan finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin alankomaalaisjoukkue Tilburg Trappers otteluvoitoin 3-1. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi jatkamaan Oberliga-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella EV Lindaun riveihin.

Maajoukkueura

Ovaska on pelannut Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa yhden poikien maaottelun. Uutisvuoksin hänelle joulukuussa 2012 antaman haastattelun mukaan myös Saksan maajoukkue oli kiinnostunut Ovaskasta ennen hänen päätöstään edustaa Suomea.

Muuta

Ovaskan isä Timo pelasi omalla urallaan Suomen, Sveitsin, Saksan ja Itävallan alemmilla sarjatasoilla sekä toimi myöhemmin valmentajana. Santerilla on Timon Saksassa viettyjen vuosien myötä myös maan kansalaisuus. Santeri Ovaskan puolustajana pelaava serkku Markus Ovaska entinen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi myös yhden Mestarien liigan ottelun SaiPan SM-liigajoukkueessa kaudella 2016–2017. 
Ovaska harrasti lapsena myös jalkapalloa Ruokolahden Pallossa.
Filippiinienoliivibulbuli

Levinneisyys

Filippiinienoliivibulbulia tavataan vain Filippiineillä. Sen on kuvattu olevan yleinen tai hyvin yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Muikkuvestivaalit

Muikkuvestivaalit on Pielavedellä pidettävä ilmaistapahtuma. Ensimmäisen kerran ne järjestettiin 1971. Ensimmäisestä tapahtumasta on tehty myös dokumentti, joka näytettiin TV:ssä viimeksi loppuvuodesta 2013.

Historiaa

Alkuun Muikkuvestivaalit järjestettiin vuosittain ja niiden vastuullisena järjestäjänä toimi urheilu- ja liikuntaseura Pielaveden Sampo ry. Ensimmäisenä vuonna 1971 kävijöitä oli 10 000, seuraavana vuonna 15 000. Vuonna 1973 kävijämäärä oli 30 000 henkeä. Vähitellen kävijämäärät vähenivät ja vuoden 1982 jälkeen tapahtuma päätettiin lakkauttaa. (Kokkonen 2006, 453–455.)
Muikkuvestivaaleja kuvailtiin Pielaveden ja Keiteleen Sanomissa 13.7.1972 näin: "Ennenäkemätöntä kansan ja autojen paljoutta Pielaveden teillä ja turuilla, paahtavaa hellettä ja rajuja ukkosmyrskyjä, monenelaista melua ja melskettä, mutta myöskin rauhallisia hetkiä ja tunnelmallisia iltatuokioita sisältyi kolmepäiväiseen Pielaveden kesätapahtumaan Muikkuvestivaaleihin, joita viikon vaihteessa vietettiin toisen kerran. Juhlinnan keskipiste, muikku oli jälleen kohotettu arvoon arvaamattomaan. Järjestäjien kunniaksi on luettava, että muikkua oli nyt tarjolla monessa muodossa vielä sunnuntainakin." (Kokkonen 2006, 453–455.)
Vuonna 2009 Pielavedellä tehtiin päätös järjestää Muikkuvestivaalit seuraavana kesänä 2010. Tapahtuma on Pielaveden kunnan rahoittama ja sen vastuullisena toteuttajana toimii nykyisin Pielaveden Yrittäjät ry kunnan ja yrittäjäyhdistyksen keskinäisellä sopimuksella.

Muikkuvestivaalit nykyisin

Nykyään Muikkuvestivaaleilla on kävijöitä 4000–5000 henkeä. Tapahtumalla on merkittävä vaikutus paikkakunnan elinkeinoelämälle, sillä Pielaveden väkimäärä tuplaantuu hetkellisesti.
Pielaveden torille ja kylälle kerääntyy kymmenittäin markkinamyyjiä. Tarjolla on erilaisia kala- ja erityisesti muikkutuotteita, käsitöitä, leivonnaisia, tekstiilejä jne. Lapsille järjestetään omaa ohjelmaa päivän mittaan. Iltaa kohden tori täyttyy tuhansista vestarivieraista, kun bändit alkavat esitymään. Nykymuotoiset Muikkuvestivaalit ovat aikaan sopiva sekoitus markkinoita ja festivaaleja.
TNA Impact!

Tuotanto

Julkaisijaehdokkaita olivat Electronic Arts, Rockstar Games ja Midway Games, ja lopulta sopimus kirjoitettiin Midway Gamesin kanssa 7. marraskuuta 2005. Se sisälsi sopimuksia, mm. että Midway Games saa tehdä pelejä konsoleille, PC:lle sekä käsikonsoleille. Midway virallisesti julkisti tiedot ensimmäisestä TNA - pelistä ikinä 2. maaliskuuta 2006.
TNA:n painijat ovat olleet pelin tuotannossa mukana. Mukana pelin tekemisessä ovat olleet Samoa Joe, AJ Styles, Cristopher Daniels, Senshi, Sonjay Dutt ja Jeff Jarrett. He ovat auttaneet tekemällä oikeita liikkeitä ja sitten tuotantoryhmä on siirtänyt liikkeet tietokoneelle.

Sisältö

TNA iMPACT! Samalla konsolilla voi pelata korkeintaan neljä ihmistä kerralla. Pelissä on myös online-pelattavuus, missä voi pelata erilaisissa turnauksissa. Online-pelattavuus on kuitenkin käytössä vain PlayStation 3 ja Xbox 360- versioissa. Siinä on sanottu olevan realistiset supertähdet, jotka on tehty oikean henkilön piirteistä. Hahmojen kuluvuus näkyy näyttöruudulla värillisenä. TNA:n erikoisottelutyypit Full Metal Mayhem ja Ultimate X ovat tulevassa pelissä mukana missä vain-ottelut ovat mukana. Peliin ei kuitenkaan tule rautahäkkiottelua. Siihen tulee kahdeksan eri areenaa: Floridan iMPACT! Zone, Japanin areena, Meksikon areena, Englannin areena ja Las Vegasin areena. Areenoiden sisustus on erilainen joka areenalla.Pelissä ei ole raakuuksia. Raakuuksien tilalle on myös tehtäviä.
Hyvän ja pahan tiedon puu

Hyvän ja pahan tiedon puu on Raamatun ensimmäisessä Mooseksen kirjassa (2:9) mainittu puu Eedenin puutarhassa. Jumala kieltää ihmistä syömästä puun hedelmiä, koska silloin hän saisi tiedon hyvästä ja pahasta. Käärme, jonka kristinusko on sittemmin tulkinnut olevan Saatana, kuitenkin viettelee Aadamin ja Eevan syömään hedelmän ja kun rike paljastuu, heidät karkotetaan pois Eedenistä, jotta he eivät söisi Elämän puusta ja saisi elää ikuisesti. Kristinuskon opin mukaan tästä rikkeestä seurasi perisynti jokaisen ihmisen kannettavaksi. Usein hyvän ja pahan tiedon puun hedelmä kuvataan omenana, mutta Raamatussa ei mainita hedelmän tarkempaa laatua.
Cyrus H. Gordonin ja Gary A. Rendsburgin mielestä puun nimi on merismi eli synekdokee, jossa kaikkiin tai kokonaisuuteen viitataan vastakohtien avulla. Tässä tapauksessa Hyvän ja pahan tiedon puu tarkoittaisi kaiken tiedon puuta.
Lagynos

Lagynos oli kapeakaulainen kannu, jonka kaksoiskartiota muistuttava vartalo oli leveä ja litteä, kädensija joskus kierteinen. Se muistuttaa muodoltaan hyvin paljon nykyisiä vesikannuja.