Attalos I

Nuoruus

Attaloksen nuoruudesta tiedetään hyvin vähän. Historioitsija Strabon kertoo, että hänen isänsä oli myös nimeltään Attalos ja että hänen äitinsä nimi oli Antiokhis. Nykyään uskotaan, että Attaloksen isä oli attalidien hallitsijasuvun perustajan Filetairoksen veljenpoika. Strabonin mukaan Attaloksen isä olisi ollut Filetairoksen veli, mutta nykyään arvellaan, että Strabon on hypännyt yhden sukupolven yli. Filetairoksen seuraaja Eumenes I oli Filetairoksen toisen veljen poika, siis vanhemman Attaloksen serkku. Vanhempi Attalos voitti Olympiassa hevoskilpailun, ja hänen kunniakseen pystytettiin Pergamonissa patsas. Isä kuoli Attaloksen ollessa vasta lapsi, joskus ennen vuotta 241 eaa., minkä jälkeen Eumenes I adoptoi nuoren sukulaisensa. 
Attaloksen äiti Antiokhis oli luultavasti sukua seleukidien hallitsijasuvulle (hän oli ehkä Seleukos I:n lapsenlapsi). Hänen avioliittonsa Attaloksen isän kanssa oli varmasti Filetairoksen järjestämä. On oletettu, että lapseton Filetairos olisi suunnitellut Attaloksen isästä seuraajaansa. Filetairos valitsi kuitenkin seuraajakseen veljenpoikansa Eumeneen, koska Attalos oli vielä liian nuori hallitsijaksi.

Galatialaisten kukistaminen

Pausaniaksen mukaan Attaloksen suurin saavutus oli galatialaisten (Γαλάται) kukistaminen. Galatialaiset olivat kelttejä, jotka olivat hyökänneet Vähään-Aasiaan 300-luvun lopulla. He valtasivat Anatolian keskiosan, jota alettiin kutsua Galatiaksi uusien tulokkaiden mukaan. Kreikkalaiset ja roomalaiset yhdistivät galatialaiset Galliassa asuneisiin galleihin. Eumenes I:n aikana Pergamon joutui maksamaan galatialaisille pakkoveroa, mutta Attalos lopetti veron maksamisen. Tämän takia galatialaiset hyökkäsivät Pergamonia vastaan, mutta Attalos kukisti heidän joukkonsa jossain Kaikosjoen yläjuoksulla käydyssä taistelussa. Voittonsa jälkeen Attalos otti itselleen lisänimen "Pelastaja" (Soter) ja julisti itsensä kuninkaaksi. Galatialaisten kukistaminen loi hänelle legendaarisen maineen Kreikan puolustajana barbaareja vastaan. Myöhemmin syntyi jopa tarina siitä, kuinka eräs oraakkeli oli ennustanut tapahtuneen jo sukupolvea aikaisemmin. Voittonsa kunniaksi Attalos rakennutti Pergamonin akropolille votiivimonumentin, johon kuului tunnettu kuolevaa gallia esittävä patsas. Siitä on säilynyt roomalainen kopio.

Valloitukset Vähässä-Aasiassa

Muutama vuosi Kaikoksen taistelun jälkeen galatialaiset hyökkäsivät jälleen Pergamoniin. Tällä kertaa heidän liittolaisenaan oli Antiokhos Hieraks, Persian kuninkaan Seleukos II:n nuorempi veli ja seleukidien Vähän-Aasian alueiden hallitsija. Attalos kukisti galatialaiset ja Antiokhoksen ensin Afrodisionin taistelussa ja myöhemmin toisessa taistelussa, joka käytiin jossain idempänä. Tämän jälkeen Attaloksen joukot kukistivat Antiokhoksen vielä Hellespontoksen Fryygiassa käydyssä taistelussa. Antiokhos oli ehkä paennut appensa, Bithynian kuninkaan Ziaelaan luokse. Attalos voitti Antiokhoksen myös Sardiksen lähellä vuoden 228 eaa. keväällä. Ratkaiseva taistelu käytiin Maiandros-jokeen laskevan Harpasos-joen rannalla Etelä-Kaariassa. 
Voittojensa ansiosta Attalos sai valtaansa kaikki seleukidien omistamat alueet Vähässä-Aasiassa Taurusvuorien pohjoispuolella. Seleukidien uusi kuningas Seleukos III yritti monta kertaa vallata takaisin menetetyt alueet, mutta Attalos sai kuitenkin pidettyä alueet hallussaan. Vuonna 223 eaa. Seleukos ylitti itse Taurusvuoret armeijansa kanssa, mutta joutui heti salamurhan kohteeksi.Seleukoksen sotapäällikkö Aksaios otti armeijan johtoonsa, ja hänelle tarjottiin kuninkuutta, mutta hän kieltäytyi. Siksi Seleukoksen seuraajaksi tuli hänen pikkuveljensä Antiokhos III. Antiokhos nimitti Aksaioksen Vähän-Aasian maaherraksi, ja tämä valtasikin pian takaisin Attalokselle menetetyt alueet. Polybioksen mukaan Aksaios oli pian sulkenut Attaloksen "Pergamonin muurien taakse". Jonkin ajan kuluttua Aksaios julisti itsensä kuninkaaksi ja kapinoi Antiokhosta vastaan.
Muutaman rauhallisen vuoden jälkeen Attalos sai vallattua takaisin osan menettämistään alueista vuonna 218 eaa., kun Aksaios oli sotimassa Selgessä Taurusvuorten eteläpuolella. Attaloksen apuna oli myös traakialaisia kelttejä. Aksaios palasi kuitenkin vuonna 217 eaa. jatkamaan sotaa Attalosta vastaan.
Vuonna 216 eaa. Antiokhos teki liiton Attaloksen kanssa Aksaiosta vastaan. Antiokhos johti armeijansa Tarsusvuorien yli ja piiritti Sardista, jonne Aksaios pakeni. Sardis vallattiin vuonna 214 eaa., mutta kaupungin linna jäi valtaamatta. Juonen ansiosta Aksaios saatiin vangittua, ja hänet määrättiin heti teloitettavaksi. Vuoteen 213 eaa. mennessä Antiokhos oli saanut vallattua takaisin kaikki Vähässä-Aasiassa menettämänsä alueet.

Magna Mater

Foenikeen rauhan jälkeen vuonna 205 eaa. roomalaiset kääntyivät Attaloksen puoleen erään uskonnollisen asian takia. Roomassa oli tuolloin nähty epätavallisen paljon tähdenlentoja, ja Sibyllan ennustuskirjoista oli löytynyt rivejä, joiden mukaan vihollinen hyökkäisi ulkomailta Italiaan, mutta hänet kuitenkin voitettaisiin, jos Mater Idaea tuotaisiin Roomaan. Toinen puunilaissota oli vielä käynnissä ja ennustuksen nähtiin viittaavan Hannibaliin. Mater Idaea yhdistettiin Fryygian äitijumalaan Kybeleen, ja koska Attalos oli roomalaisten ainut liittolainen Aasiassa, roomalaiset pyysivät häneltä apua. Entinen konsuli M. Valerius Laevinus lähetettiin Pergamoniin muiden korkea-arvoisten lähettiläiden kanssa. Attalos otti roomalaiset vastaan avosylin ja vei heidät Pessinukseen Fryygiassa, jossa hän antoi heille pyhän kiven, jota paikalliset pitivät jumaläitinä. Roomalaiset veivät kiven Roomaan, jossa jumalatar myöhemmin tuli tunnetuksi nimellä Magna Mater.

Uusi sota Makedoniaa vastaan

Vuonna 201 eaa. Filippos hyökkäsi Aigeianmerelle ja valtasi Samoksen ja siellä olleen egyptiläisen laivaston. Hän alkoi myös piirittää Khioksen saarta. 
Filippoksen hyökkäys sai Attaloksen liittoutumaan Rodoksen, Byzantionin ja Kyzikoksen kanssa. Polybius kertoo, että Khioksen ja mantereen välisessä salmessa käytiin suuri meritaistelu. Makedonialaisilla oli 53 suurempaa sotalaivaa ja yli 150 pienempää alusta. Liittolaisilla oli 65 sota-alusta ja jonkin verran pienempiä laivoja. Taistelun aikana Attaloksen kolme laivaa joutuivat Filippoksen takaa-ajamiksi ja erilleen muusta laivastosta. Pakon edessä Attaloksen oli rantauduttava ja paettava maitse. Taistelu päättyi ilman selvää voittajaa. 
Filippos jatkoi sotaa hyökkäämällä Pergamonia vastaan. Hän ei kuitenkaan saanut helposti puolustettavaa kaupunkia vallattua, koska Attalos oli antanut vahvistaa sen puolustuksia. Filippoksen joukot tuhosivat kaupungin ulkopuolella olleet temppelit ja alttarit. Samalla Attalos ja Rhodos lähettivät Roomaan lähettiläitä pyytämään apua Filipposta vastaan.

Perhe

Attaloksen vaimo oli Apollonis, joka oli kotoisin Kyzikoksesta. He saivat neljä poikaa, joiden nimet olivat Eumenes, Attalos, Filetairos ja Athenaios (Apolloniksen isän mukaan). Kun Attalos kuoli, hänen vanhimmasta pojastaan Eumeneesta tuli kuningas.