google/wiki40b huggingface dataset:
Katri Kulmuni

Koulutus ja poliittisen uran alku

Kulmuni valmistui ylioppilaaksi Tornion yhteislyseon lukiosta vuonna 2006 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Lapin yliopistosta vuonna 2010 pääaineenaan kansainväliset suhteet. Yhteiskuntatieteiden maisteriksi Katri Kulmuni valmistui vuonna 2018. 
Joulukuusta 2010 kesäkuuhun 2011 Kulmuni työskenteli ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Paavo Väyrysen lehdistöavustajana. Vuodesta 2015 alkaen Kulmuni toimi Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtajana, mutta luopui puheenjohtajuudesta 9. kesäkuuta 2019 tultuaan nimitetyksi elinkeinoministeriksi Rinteen hallitukseen.

Poliittinen ura

Ensimmäisen kerran Kulmuni valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa Lapin vaalipiiristä vaalipiirin suurimmalla äänimäärällä, 9 702 äänellä.
Vuonna 2016 hänet valittiin yhdeksi Keskustan varapuheenjohtajista. Hän uusi varapuheenjohtajan paikkansa vuonna 2018. Kulmuni toimi puolueensa varapuheenjohtajana Juha Sipilän vuoden 2019 vaalitappion aikaan.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kulmuni itse keräsi 8 423 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan.  
Kulmuni nimitettiin Suomen elinkeinoministeriksi kesäkuussa 2019. Keskustan puheenjohtajaksi hänet valittiin puoluekokouksessa syyskuussa 2019. Kulmuni voitti vastaehdokkaansa Antti Kaikkosen äänin 1092–829. Myöhemmin samassa kuussa hänet nimitettiin pääministerin sijaiseksi.

Kannanottoja

Kulmunin mukaan aluepolitiikka näkyy Rinteen hallituksen vuoden 2020 budjetissa ja hänen mielestään elä­mi­sen edel­ly­tys­ten pi­tää ol­la mah­dol­li­sim­man tasa-ar­voi­sia kaut­ta maan.
Kulmuni totesi syyskuussa 2019 että hänen mielestään Suomen ilmastopolitiikka ei ole ollut riittävän yrityslähtöistä eikä elinkeinoelämämyönteistä. Hän uskoo, että hallituksen ilmastotavoitteen, jonka mukaan Suomi on hiilineutraali vuoteen 2035 mennessä, saavuttamiseksi yritykset on otettava tiukasti mukaan työhön.
Google julkaisi syyskuussa 2019 suunnitelmansa noin 600 miljoonan lisäinvestoinnista Haminan palvelinkeskukseen sekä kahdesta uudesta tuulivoimaprojektista Suomeen. Nämä kertovat Kulmunin mielestä siitä, miten hyvä investointiympäristö Suomi on.
Toivo Tapanainen

Toivo Elias Tapanainen (30. joulukuuta 1888 Lappeenranta – 25. elokuuta 1971 Lappeenranta) oli lappeenrantalainen pankkiiri ja asianajaja. Koulutukseltaan Tapanainen oli varatuomari (1917).

Toiminta Venäjän vallan aikana

Toisen sortokauden aikana 1915 Tapanainen kieltäytyi ottamasta Lappeen kihlakunnantuomarin virkaa vastaan protestina viran entisen haltijan Svinhufvudin Siperiaan karkotusta vastaan. Tapanainen tuomittiin neljän kuukauden vankilatuomioon, jonka Tapanainen kärsi Viipurin lääninvankilassa vuonna 1916.

Poliittinen ura

Tapanainen oli 1920- ja 1930-luvulla useaan otteeseen Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa Kokoomuksen edustajana, ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana. Sotavuosina 1940–1945 hän oli kaupunginhallituksen jäsen.

Toiminta sotatuomarina

Suomen kansalaissodan aikana keväällä 1918 Tapanainen toimi valkoisen Karjalan armeijakunnan esikunnan sotatuomarina ja Lappeenrannan alueen puhdistuspäällikkönä. Tapanainen johti alueen tutkintaosastoa, jonka pikaistunnoissa tuomittiin kuolemaan satoja Lappeenrannan vankileirin punavankeja. Joukossa oli myös useita kansanedustajia.
Tapanainen toimi sotatuomarina eri joukko-osastoissa vuoteen 1944 asti. Hänen on väitetty 1990- ja 2000-luvuilla liikkuneen huhun mukaan osallistuneen Lappeenrannassa kesällä 1944 toimineeseen salaiseen kenttäoikeuteen, joka olisi tuominnut kuolemaan kymmeniä tai jopa satoja sotilaita. Sittemmin Pasi Jaakkonen on osoittanut kirjassaan Huhtiniemi – 400 kadonneen miehen mysteeri eläkkeellä olleen, Tapanaisen naapurina asuneen lappeenrantalaismiehen, ns. Syväkurkun, laittaneen huhun liikkeelle.
Cyber Intelligence Sharing and Protection Act

Cyber Intelligence Sharing and Protection Act (CISPA) on lakialoite Yhdysvalloissa. Aloitteen tukijoiden mukaan se parantaisi kyberturvallisuutta, kun yritykset voisivat jakaa tietoja tiedustelupalvelujen ja muiden viranomaisten kesken turvallisuusuhkien tunnistamiseksi. Yhdysvaltain edustajainhuone hyväksyi aloitteen äänin 248–168. Yhdysvaltain senaatti ei kuitenkaan hyväksynyt sitä, ja myöhemmin tuli voimaan samantyyppinen laki Cybersecurity Information Sharing Act (CISA).
Betty ja Barney Hillin abduktio

Betty ja Barney Hillin abduktiolla tarkoitetaan tapausta, jossa yhdysvaltalaisten Betty (1919–2004) ja Barney Hillin (1923–1969) väitetään joutuneen harmaiden avaruuden muukalaisten kaappaamiksi automatkallaan 19. syyskuuta 1961. He kertoivat kokeneensa automatkan jälkeen omituisia tuntemuksia, ja Betty Hill sanoi nähneensä tapaukseen viittaavia unia. Tapauksen yksityiskohtia Hillit palauttivat mieleensä vuonna 1964 tohtori Benjamin Smithin hypnotisoimina. Tapauksen tutkijat ovat tosin sanoneet, että Barneyn muistoihin olivat saattaneet vaikuttaa Bettyn hänelle kuvaamat todentuntuiset painajaiset. 
Vaikka väitetyn kohtaamisen tutkijat esittivät maanläheisempiäkin selityksiä, Hilleistä tuli kuuluisuuksia UFOihin uskovien keskuudessa. Heistä on tehty kirja, elokuva ja televisiosarja.
Hillien tapausta on nimitetty myös Zeta Reticuli -tapaukseksi, koska olioiden väitettiin tulleen Zeta Reticulista.
Illyrialaiset

Illyrialaiset ovat muinainen kansa, joka asui Länsi-Balkanilla, Illyriassa. He puhuivat illyyrin kieltä.
Kreikkalaiset kutsuivat illyrialaisiksi ihmisiä jotka asuivat Makedonian ja Traakian takana, Tonavan alapuolella.

Historia

Illyrialaiset muodostivat useita kuningaskuntia Keski-Balkanilla. Ensimmäinen tunnettu illyrialainen kuningas oli Bardyllis. Illyrialaiset kuningaskunnat olivat usein sodassa Makedoniaa vastaan, ja illyrialaiset merirosvot olivat tunnettu uhka lähialueiden kansoille.
Kun Rooma oli valloittanut Illyrian, suurin osa illyrialaisista roomalaistui. Latina ja latinalainen kulttuuri juurtui alueelle. Illyrialaisesta kaupungista Sirmiumista tuli yksi Rooman imperiumin hallintokaupungeista ja useat keisarit olivat syntyperältään illyrialaisia.

Illyrialaisten kohtalo

Illyrialaisten kohtalo ei ole täysin selvää. Jotkut uskovat, että illyrialaiset kuolivat sukupuuttoon, kun taas jotkut ylläpitävät teoriaa, että albania on illyyrin sukukieli, ja näin albaanit olisivat sukua muinaiselle kansalle.

Nimen myöhäisempi käyttö

Nimeä illyrialaiset käytti Habsburgien monarkia määritellessään eteläslaaveja (serbejä, kroaatteja, sloveeneja jne), koska ajateltiin, että he olivat slaavilaistuneiden illyrialaisten jälkeläisiä. Kun Napoleon valtasi osan eteläslaavien maista 1800-luvun alussa, nämä alueet nimettiin Illyrian provinsseiksi. 
Myös albanialaiseen nationalismiin on usein liittynyt ajatus, jonka mukaan albaanit ovat muinaisten illyyrien jälkeläisiä. Tällöin on haluttu korostaa albaanien eroa slaaveihin nähden.
Antoni Pacyfik Dydycz

Antoni Pacyfik Dydycz (s. 24. elokuuta 1938) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki kapusiinien papiksi Czesław Falkowski 29. kesäkuuta 1963, ja hänet nimitettiin Drohiczynin hiippakunnan johtoon 20. kesäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Kowalczyk, jota avustivat Stanisław Szymecki ja Francesco Gioia.
Oktametyylisyklotetrasiloksaani

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa oktametyylisyklotetrasiloksaani on väritöntä öljymäistä nestettä. Se ei liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten tetrakloorimetaaniin. Oktametyylisyklotetrasiloksaani on suhteellisen helposti haihtuva yhdiste.

Valmistus ja käyttö

Oktametyylisyklotetrasiloksaania valmistetaan hydrolysoimalla diklooridimetyylisilaania happamalla vesiliuoksella tai metanolyysillä. Happona reaktiossa käytetään tyypillisesti suolahappoa. Reaktiossa muodostuu suoraketjuisten siloksaanioligomeerien lisäksi syklisiä oligomeerejä, joista suurin osa on oktametyylisyklotetrasiloksaania ja dekametyylisyklopentasiloksaania. Sykilisiä oligomeerejä muodostuu erityisesti käytettäessä pitkiä reaktioaikoja. Suoraketjuiset oligomeerit voidaan kräkätä oktametyylisyklitetrametyyliksi ja muiksi syklisiksi siloksaaneiksi kaliumhydroksidin tai jonkin muun alkalimetallihydroksidin avulla. Nämä hydroksidit katalysoivat piin ja hapen välisten sidosten katkeamista ja uudelleenmuodostumista. Reaktio on tasapainoreaktio ja tasapainoa voidaan siirtää tuotteiden puolelle tislaamalla oktametyylisyklotetrasiloksaania pois reaktorista.
Tärkein oktametyylisyklotetrasiloksaanin käyttökohde on lineaaristen silikonipolymeerien valmistus renkaanavautumispolymeroinnilla. Tätä reaktiota katalysoivat niin vahvat hapot kuin emäksetkin ja yleisesti käytettyjä ovat alkalimetallihydroksidit kuten kaliumhydroksidi. Reaktiossa muodostuu suurimolekyylimassaisten liseaaristen polymeerien lisäksi molekyylimassaltaan pieniä syklisiä oligomeerejä. Muita oktametyylisyklitetrasiloksaanin käyttökohteita ovat käyttöpuhdistus ja kiillotusaineena, kosmetiikassa kosteuttavana aineena ja lasista valmistettujen kromatografiakolonnien kemiallinen inaktivointi ennen käyttöä.
AEC Matador

Palveluhistoria

Britannian armeijan käytössä AEC Matadorin tehtävä oli toimia keskiraskaana tykinvetäjänä. Pienempi Morris C8 Quad hoiti kevyen kaluston siirrot ja raskaampi Scammell Pioneer raskaamman kaluston. Tykinvedon lisäksi Royal Air Force käytti ajoneuvoa lentokoneiden tankkaamiseen ja lastaukseen. Ajoneuvolla siirreltiin myös Short Sunderland -lentoveneitä.
Sodan päätyttyä AEC Matadoria käytettiin siviilikäytössä hinausautona ja metsätyössä. Metsätyöhön ajoneuvo soveltui maastoajo-ominaisuuksiensa ansiosta hyvin.
Fiat G.55

Kehitys

Vuonna 1942 Italian ilmavoimat (Regia Aeronautica), teki päätöksen käyttää tulevien hävittäjäkonetyyppiensä moottorina lisenssivalmistettua Daimler-Benz DB 605-moottoria. Lentokonevalmistajia kehotettiin varustamaan seuraavat tyyppinsä kyseisellä moottorilla. Tätä uusien tyyppien sarjaa, johon kuuluivat Giuseppe Gabriellin suunnittelema Fiat G.55, Macchin Macchi C.205 ja Capronin Reggiane Re.2005, kutsuttiin nimellä "Serie 5".
Fiat G.55:n prototyypin ensilento lennettiin 30. huhtikuuta 1942. Konsepti havaittiin hyväksi, ja koneesta valmistettiin vielä kaksi prototyyppiä, joista kolmatta (sarjanumero MM.493) kokeiltiin taisteluolosuhteissa maaliskuussa 1943. Italian ilmailuministeriö hyväksyi tyypin valmistuksen käyttöönsä, ja sarjavalmistus alkoi G.55/0-esisarjalla. Varsinaisia sarjakoneita, G55/I, ehdittiin toimittaa Italian ilmavoimille ennen syyskuussa 1943 tapahtunutta Italian irrottautumista sodasta vain 15 kappaletta. Tämän jälkeen koneita valmistettiin taistelua Saksan rinnalla jatkaneen Aeronautica Nazionale Repubblicanan käyttöön noin 300 kappaletta.
Sodan loputtua Fiat valmisti jäljelle jääneistä puolivalmisteista ja komponenteista 40 konetta tyyppimerkinnällä G.55A. Näistä osa oli Italian sodan jälkeen uudelleen perustettujen ilmavoimien, Aeronautica Militare Italianan käytössä, osa myytiin Argentiinaan ja Egyptiin vuonna 1948.

Käyttöhistoria

Rintamakäyttöön ensimmäiset G.55-koneet tulivat elokuun lopulla 1943, yksikkönä 353° Squadriglia (laivue)/20° Gruppo (rykmentti). Ne osallistuivat sodan viimeisinä viikkoina liittoutuneiden pommitushyökkäysten torjumiseen Rooman alueella. Aselevon jälkeen koneilla taisteli Aeronautica Nazionale Repubblicana:n riveissä 2° Gruppo da Caccia Terrestre (hävittäjärykmentti), johon kuului mm. Squadriglia Montefusco-Bonet. Sodan loppuvaiheessa ANR:n lentotoimintaa vaikeutti liittoutuneiden voimakkaat ilmaiskut pohjois-Italian lentokentille. Suurin osa G.55-koneista tuhoutui tai vaurioitui näissä hyökkäyksissä sekä taistellessaan liittoutuneiden materiaaliylivoimaa vastaan. Näistä syistä kaikki Fiat G.55-yksiköt varustettiin lopulta Messerschmitt Bf 109-kalustolla.
G.55-koneet osallistuivat Israelin itsenäisyyssotaan vuosina 1948–1949 ja eräiden tietojen mukaan vielä vuonna 1956 Suezin sotaan.

Museokoneita

Yhtään alkuperäistä Fiat G.55-konetta ei ole säilynyt, Italian ilmavoimien museossa (Vigna di Valle, Italia) on näytteillä Fiat G.59-koneesta (G.55:n uudempi versio) muunnettu museokone.
Sanna Kämäräinen

Sanna Karoliina Kämäräinen (s. 8. helmikuuta 1986 Lapinlahti) on suomalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä. Hän edustaa Lapinlahden Vetoa. Kämäräistä on valmentanut syksystä 2015 alkaen Frantz Kruger. Aiemmin häntä valmensi vuodesta 2010 Anssi Mäkinen.

SM-taso

Kalevan kisoissa Kämäräinen on voittanut kiekonheitossa kultaa vuosina 2011, 2013, 2014, 2015 ja 2018, hopeaa vuosina 2009, 2010, 2012 ja 2019 sekä pronssia vuonna 2008. Kiekonheiton talvimestaruuskilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2013, 2014 ja 2015, hopeaa vuosina 2010, 2011 ja 2012 sekä pronssia vuonna 2009.
Kuulantyönnössä Kämäräinen on voittanut ulkoradoilla kultaa vuosina 2014 ja 2015. Sisäratojen SM-kisoissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 ja hopeaa vuonna 2014. Kämäräisen ulkorataennätys kuulantyönnössä on 15,70 m, jonka hän työnsi Porissa 31. heinäkuuta 2015. Hallissa hän on työntänyt 15,61 m Tampereella 8. helmikuuta 2014.

Arvokisat ja maaottelut

Grosseton 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004 Kämäräinen karsiutui loppukilpailusta. Hän sijoittui seitsemänneksi saman ikäluokan EM-kilpailuissa Kaunasissa 2005. Debrecenin 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 hän karsiutui loppukilpailusta. Belgradin universiadeissa 2009 hän oli 12:s. Kämäräinen edusti Suomea aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Göteborgissa 2007.
Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Kämäräinen karsiutui loppukilpailusta. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän eteni loppukilpailuun ja sijoittui seitsemänneksi. Kämäräinen heitti kisoissa ulkoratojen ennätyksensä 60,52 metriä. Hän paransi ennätystään saman vuoden Suomi-Ruotsi-maaottelussa tulokseen 60,94 m.
Maaliskuussa 2015 Kämäräinen teki Portugalissa heittolajien Euroopan cupissa kiekonheiton ennätyksensä 61,07 m ja ylitti samalla kisarajan Pekingin MM-kisoihin. Pekingissä Kämäräinen karsiutui loppukilpailusta tuloksella 56,68. Marraskuussa 2015 Kämäräinen valittiin Amsterdamin EM-kisoihin 2016, mutta hän joutui selkäleikkaukseen välilevypullistuman vuoksi joulukuussa. Kesäkuussa 2016 Kämäräinen ilmoitti jättävänsä kauden väliin selän kuntoutuksen vuoksi.
Hallissa Kämäräisen ennätys on Tampereella 8. helmikuuta 2014 heitetty 60,67 m, joka oli epävirallinen hallimaailmanennätys.
Kämäräinen ylitti vuoden 2018 Berliinin EM-kisojen karsintarajan kesäkuussa 2018. Hän karsiutui Berliinissä loppukilpailusta.

Muu elämä

Kämäräinen opiskeli kauppatieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistossa. Hän valmistui kauppatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta keväällä 2015.
Wolff–Parkinson–Whiten oireyhtymä

Wolff–Parkinson–Whiten oireyhtymä (WPW-oireyhtymä) on sydämen rytmihäiriö, jonka aiheuttaa ylimääräinen sydämen eteisten ja kammioiden välinen oikorata. Sähköisen ärsykkeen johtuminen oikorataa pitkin aiheuttaa kammioiden ennenaikaisen aktivaation eli pre-eksitaation. WPW-oireyhtymä saattaa pysyä oireettomana koko elämän ajan, mutta noin puolelle henkilöistä oikorata kuitenkin aiheuttaa takykardioita eli sydämen nopealyöntisyyskohtauksia.
WPW-oireyhtymä aiheuttaa EKG-nauhaan muutoksia, joista tyypillisin on nk. delta-aalto eli kolmiomaisena nouseva R-aallon alku. Muita EKG-muutoksia ovat lyhentynyt PQ-aika, leventynyt QRS-kompleksi ja epäspesifiset ST-välin ja T-aallon muutokset.
Oireyhtymä on saanut nimensä John Parkinsonin, Paul Dudley Whiten ja Louis Wolffin mukaan, jotka kuvasivat sairauden artikkelissaan vuonna 1930.
Concarneau

Concarneau on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 19 453 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Concarneaun pinta-ala on 41 neliökilometriä.
Ken’ichi Matsuyama

Ken’ichi Matsuyama (jap. 松山ケンイチ, Matsuyama, Ken'ichi, s. 5. maaliskuuta, 1985 Mutsu, Aomori, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Ken’ichi tunnetaan mystisistä roolihahmoistaan ja parhaiten hänet tunnetaan L:änä elokuvista Death Note: The Last Name (2006) ja L: Change the World (2008).
Kane Hodder

Kane Hodder (s. 8. huhtikuuta 1955) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja stuntmies. Hänet tunnetaan parhaiten Jason Voorheesin roolista, jota hän esitti neljässä Perjantai 13. päivä -sarjan kauhuelokuvassa.
Vanhat käsialat

Vanhoilla käsialoilla tarkoitetaan historiantutkimuksessa ja sen aputieteissä yleisesti niitä kirjainmuotoja, joita tavataan asiakirjoissa ennen nykyisenkaltaisen kaunokirjoituksen yleistymistä 1800-luvulla. Erityisesti käsitteellä viitataan saksalaiseen ns. uusgoottilaiseen käsialaan, joka esiintyy hallitsevana suomalaisissa asiakirjoissa 1500-luvulta 1800-luvun alkuun saakka.
Vanhojen käsialojen tyyppipiirteitä ovat muun muassa runsaat kontraktiot ja suspensiot sekä runsaat vakiintuneet lyhenteet. Vaikka uusgoottilainen käsiala poikkeaa huomattavasti suomalaisesta kansakoulukirjoituksesta, eivät ne ole itsessään kovin monimutkaisia oppia. Useimmiten vaikeutena ovat pikemminkin tulkittavan asiakirjan kunto, vanha kielimuoto ja kirjurin persoonallinen ote. Kieli näissä asiakirjoissa on pääosin ruotsia. Latina vastoin yleistä käsitystä (eräitä lyhenteitä lukuun ottamatta) on sukututkijan käyttämissä lähderyhmissä erittäin harvinainen kieli (ellei oteta huomioon keskiajan lähteitä, joista suurimmasta osasta on käytettävissä translitteraatiot), ja uudella ajalla latinaa (jopa yksittäiset sanat tai lainasanat) on kirjoitettu omalla kirjaimistollaan, joka muistuttaa huomattavasti nykyistä kirjoitustamme. Vanhojen käsialojen sujuvahko lukutaito on kuitenkin sukututkimuksen perusedellytys ja tärkein väline. Vanhojen käsialojen opiskeluun on tarjolla suomeksi useita oppikirjoja.
Léon Walras

Marie Esprit Léon Walras (16. joulukuuta 1834 Évreux, Ranska – 5. tammikuuta 1910 Clarens, Sveitsi) oli ranskalainen kansantaloustieteilijä. Walras tutki etenkin hinnanmuodostusta, hintojen tehtävää markkinataloudessa sekä kansantalouden tasapainotilaa. Hänet tunnetaan eräänä modernin rajahyödyn teorian kehittäjistä.
Walras työskenteli koko uransa taloustieteen professorina Lausannen yliopistossa Sveitsissä, jääden eläkkeelle vuonna 1902. Hän kehitteli itsenäisesti rajahyödyn ideaa lähes samanaikaisesti William Stanley Jevonsin ja Carl Mengerin kanssa ja häntä pidetään eräänä marginalismin perustajista. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään kuitenkin nykyään Yleisenä tasapainoteoriana tunnettua teoriaa. Walrasin vaikutus oli hänen elinaikanaan suhteellisen vaatimatonta, mutta hänen töistään alkoi tulla tunnetumpia 1930-luvulta alkaen. Taloustieteen historioitsija Mark Blaugin mukaan Walras saattaa olla nykyisin eniten luettuja 1800-luvun taloustieteilijöitä David Ricardon ja Karl Marxin jälkeen.
Fito & Fitipaldis

Historia

Aiemmin Platero y Tú -yhtyeessä (1989-2001) laulajana ja kitaristina toiminut Fito Cabrales (oik. Adolfo Cabrales Mato, s. 6.10.1966 Bilbao, Espanja) perusti yhtyeen voidakseen yhdistellä erilaisia musiikkityylejä aiempaa vapaammin. Radikaaliin baskirockiin keskittyneen Platero y Tú:n rinnalle perustettu Fito & Fitipaldis antoi Fitolle mahdollisuuden yhdistää rock-musiikkiin mm. rockabillyä, bluesia, swingiä ja jazzia.
Espanjan suosituimpiin yhtyeisiin lukeutuvan Fito & Fitipaldiksen ensimmäinen (A puerta cerrada, 1999) ja toinen albumi (Los sueños locos, 2001) palkittiin molemmat platinalevyillä. Kolmas vuonna 2003 julkaistu albumi Lo más lejos a tu lado myi puolestaan jo tuplaplatinaa. Seuraavana vuonna julkaistu CD:n ja DVD:n yhdistelmänä julkaistu livetaltiointi Vivo para contarlo ylitti myöskin myynnillään platinalevyn rajan.
Yhtyeen neljäs Por la boca vive el pez -albumi julkaistiin syyskuussa 2006. Levy myi tuplaplatinaa vain kahden viikon kuluttua julkaisustaan ja oli useiden viikkojen ajan Espanjan albumilistan 1.sijalla. Neljännen levyn myötä yhä suuremman suosion saavuttanut Fito & Fitipaldis palkittiin seuraavana vuonna kansallisella Premios de la Música -palkinnolla kategorioissa paras kappale sekä paras rock-albumi. Lopulta albumi ylsi myyntiluvuissaan triplaplatinan tasolle. Menestyksekkään albumin kiertueella Fito & Fitipaldis esiintyi täysille katsomoille yhdessä Andrés Calamaron kanssa erillisellä pienoiskiertueella. Artistien yhteisesiintymisistä julkaistiin myöhemmin myös live-CD ja -DVD 2 son multitud.
Fito Cabralesille myönnettiin lokakuussa 2007 timanttilevy tunnustuksena yli miljoonasta Fito & Fitipaldis- yhtyeen nimen alla myydystä albumista.
Viides studioalbumi Antes de que cuente diez julkaistiin syyskuussa 2009. Levy myi kultaa jo viikon kuluttua julkaisustaan. Menestys jatkui myös vuonna 2010, kun yhtye palkittiin albuminsa ansiosta jälleen Premios de la Música –palkinnoilla. Fito & Fitipaldis sai toistamiseen tunnustuksen parhaasta kappaleesta ja yhtye valittiin voittajaksi myös sarjoissa paras taiteellinen tuottaja sekä paras rock-albumi.
Nova-raketti

Nova-raketti on yhteisnimitys useille kantorakettisuunnitelmille, joita NASA suunnitteli 1950-luvulta alkaen.
Ensimmäisen kerran Nova-suunnitelman raketteja esiteltiin presidentti Eisenhowerille tammikuussa 1959. Rakettia harkittiin käytettäväksi Apollo-kuulennoilla, ensimmäinen malli olisi kyenyt lähettämään kuuhun menevälle 24 tonnin kuorman eli noin puolet Saturn V:n kapasiteetista, ja suunnitelmissa oli myös selvästi maailman suurinta lentänyttä rakettia Saturn V:tä järeämpiä malleja, mm. C8 joka oli noin puolitoista kertaa Saturn V:n painoinen. Lopulta kuulennoille valittiin kuitenkin Saturn V.
Tämän jälkeen Novasta suunniteltiin vielä paljon järeämpiä, yli kolme kertaa Saturn V:n painoisia malleja, käytettäväksi Mars-lennoilla, mutta Nasan budjetin käytyä tiukemmaksi näistä mars-lento-suunnitelmista ja sen myötä Nova-raketista luovuttiin kokonaan vuonna 1964.
Petra Manner

Petra Elina Manner (s. 20. tammikuuta 1985) on suomalainen urheilutoimittaja. Hän työskentelee uutistenlukijana Yleisradion Urheiluruudussa. Jalkapallon Brasilian MM-kilpailuissa 2014 Manner oli yksi Ylen studio-osuuksien juontajista. Hän toimi juontajana myös jalkapallon MM-kisojen 2018 kisalähetyksissä.
Hän toimi nuorempana Ylen lähettämän Iines-ohjelman juontajana, joita haettiin kouluihin lähetettyjen ilmoitusten kautta. Manner on osallistunut maratoneille ja juossut matkan parhaimmillaan aikaan 3.18.48.
Sanada Masayuki

Elämä

Masayuki oli Takeda-klaanin alaisuudessa hallinneen Sanada Yukitakan kolmas poika. Hän vaihtoi nimensä varhain Mutō Kiheiksi voidakseen saada Takedasta haarautuneen Mutō-klaanin haltuunsa. Masayuki nousi pian Takeda Shingenin suosioon, ja hänet valittiin Shingenin läheiseksi palvelijaksi. Shingenin kuoltua Masayuki jatkoi Takeda Katsuyorin paveluksissa. Kuitenkin vuoden 1575 Nagashinon taistelussa Masayuki menetti kaksi isoveljeään, Nobutsunan ja Masaterun, ja Masayuki vaihtoi nimensä takaisin Sanataksi perintösyistä.
Daimio Uesugi Kenshinin kuoltua 1577 Masayuki hyötyi Uesugi-klaanin sisäisestä kaaoksesta ja otti haltuunsa Numatan linnan Kozuken provinssissa.
Takeda-klaanin kukistuttua 1582 Masayuki liittyi Oda Nobunagaan, joka kuitenkin kuoli vuoden sisällä Honnō-jin välikohtauksessa. Nobunagan kuoltua Sanada-klaani jäi yksin Shinanon provinssiin vihamielisten klaanien ympäröimäksi. Se päätyi kulkemaan väliaikaisista liittoumista toisiin pysyäkseen hengissä.
Vuonna 1585 Sanada-klaani vastusti Tokugawa Ieyasua, jonka joukot piirittivät Uedan linnan, joka oli sotilaallisesti huimassa alakynnessä. Masayukin onnistui silti vahingoittamaan Ieyasun armeijaa pahoin, ja piiritys lopetettiin.
Kun vuonna 1600 Japanin daimiot hajautuivat keskenään sotaan ajautuneiden Ishida Mitsunarin ja Tokugawa Ieyasun välille, Masayuki päätti turvata klaaninsa tulevaisuuden liittoutumalla molempien kanssa. Hän lähetti vanhemman poikansa Nobuyukin taistelemaan Itä-Japanin liittouman puolelle, ja nuoremman poikansa Yukimuran Länsi-Japanin joukkoihin. Samalla Masayuki itse tunnusti Ishidan valtaa ja joutui tämän seurauksena Tokugawa Hidetadan piirittämäksi. Tälläkin kertaa Masayuki selvisi piirityksestä, ja samalla hidasti Hidetadaa niin, ettei tämä ehtinyt ratkaisevaan Sekigaharan taisteluun.
Sekigaharan taistelu päättyi Ieyasun voittoon, joka voiton seurauksena jakoi maan läänitykset uudestaan liittolaisilleen. Hän aikoi ensin teloittaa Masayukin ja Yukimuran, mutta Nobuyukin liittolaisuuden johdosta päätti tyytyä karkottamaan nämä Kudoyamaan, ja Sanada-klaanin johtajuus siirtyi Nobuyukille. Masayuki menehtyi Kudoyamassa vuonna 1611.