google/wiki40b huggingface dataset:
Montreuil-Bellay

Nähtävyyksiä

Kaupungin nähtävyys on linna Château de Montreuil-Bellay. Sen keskiaikaiset osat on rakennettu 1200-luvulla. Linnan uudemmat osat ovat 1400- ja 1500-luvuilta.
Suomen linnusto

Suomen linnusto käsittää Suomessa tavatut lintulajit, joista jotkin kierto- ja paikkalinnut viettävät koko elämänsä Suomessa. Osa on muuttolintuja ja osa satunnaisia harhailijoita, jotka on tavattu joitakin kertoja Suomessa.
Suomessa on tavattu 477 luonnonvaraista lintulajia vuoden 2017 alkuun mennessä. Säännöllisesti pesiviä lajeja oli vuonna 2008 noin 240.
Leonid Rešetnikov

Leonid Rešetnikov (ven. Леони́д Петро́вич Реше́тников; s. 1947) on Venäjän ulkomaantiedustelun (SVR) kenraaliluutnantti, professori ja historiatieteiden tohtori. Ennen siirtymistään Venäjän strategisten tutkimusten instituutin (RISI) johtajaksi 2009 Rešetnikov toimi Venäjän ulkomaantiedustelun (SVR) informaatio- ja analyysiosaston päällikkönä.
Rešetnikov syntyi Potsdamissa sotilasperheeseen 1947. Hän valmistui historioitsijaksi Harkovasta ja valmisteli väitöskirjaansa Sofiassa 1971–1974 ja väitteli siellä historiatieteiden tohtoriksi. Rešetnikov työskenteli Venäjän tiedeakatemiassa 1974–1976 ja siirtyi Venäjän ulkomaantiedustelun palvelukseen 1978. Hänet ylennettiin kenraalikuntaan 1995. Rešetnikov nimitettiin huhtikuussa 2009 Venäjän strategisten tutkimusten instituutin johtajaksi. RISI oli aikaisemmin Venäjän ulkomaantiedustelun suljettu tutkimuslaitos, joka siirrettiin Venäjän presidentinhallinnon yhteyteen. 
Rešetnikovilla on useita luottamustehtäviä ja hänelle on myönnetty valtiollisia kunniamerkkejä. Rešetnikov on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Scipione Rebiba

Scipione Rebiba (3. helmikuuta 1504, San Marco d'Alunzio – 23. heinäkuuta 1577, Rooma) oli italialainen pappi, joka nimitettiin katolisen kirkon kardinaaliksi 20. joulukuuta 1555. Hänen merkityksensä on aivan erityinen, sillä 95 % nykyisin elävistä katolisista piispoista voi jäljittää apostolisen piispainsuksessionsa häneen.
Fujiwara no Mototsune

Fujiwara no Mototsune (jap. 藤原基経, 836 Kioto – 25. helmikuuta 891 Kioto), myös Horikawa Daijin (jap. 堀川大臣), oli japanilainen Heian-kauden poliitikko ja sijaishallitsija. Hän kuului Fujiwara-klaaniin. Hän loi hoviin kanpaku-viran ja toimi sen kautta neljän keisarin sijaishallitsijana.
Motsotsune oli Fujiwara no Nagayoshin poika. Hänen setänsä ja adoptioisänsä oli Fujiwara no Yoshifusa. Yoshifusa toimi vuonna 858 valtaan nousseen lapsikeisari Seiwan sijaishallitsijana. Mototsune nousi Fujiwara-klaanin johtoon vuonna 872 ja ryhtyi setänsä tavoin sijaishallitsijaksi, kun keisari Yōzei nousi valtaistuimelle alaikäisenä. Kanpaku-viran kautta Mototsunen valta vahvistui entisestään; vuonna 884 hän pakotti keisarin eroamaan, kun tämä oli kyseenalaistanut hänen valta-asemansa, ja nosti valtaistuimelle keisari Kōkōn. Vuonna 888 hän kuitenkin syrjäytti myös Kōkōn. Mototsunen aloittaman kanpaku-järjestelmän kautta Fujiwara-klaani hallitsi Japania yli kolmen vuosisadan ajan, vaikka kaikki klaanin jäsenet eivät käyttäneetkään kanpaku-arvonimeä.
Mototsunen tyttäret, molemmat nimeltään Onshi, menivät naimisiin keisarien Uda ja Daigo kanssa. Mototsune laati myös teoksen Montoku jitsuroku yhdessä muiden kirjoittajien kanssa.
Alppiniitty

Alppiniitty on korkealla merenpinnasta puurajan yläpuolella sijaitseva ruohoinen niitty. Niityllä saattaa olla harvassa esimerkiksi pensaita, ja niittyjä käytetään usein karjan laitumena. Alppiniityt kuuluvat WWF:n biomiluokitukseen. Nimensä alppiniitty on saanut Alpeilta, mutta niitä esiintyy vuoristoisilla alueilla ympäri maailmaa.
Skorpionikuningas

Juoni

Muinaisessa Egyptissä vanhan heimon laki määrää, että sotureista vahvin on hallitseva kuninkaana. Niinpä säälimätön tyranni Memnon (Steven Brand) onkin pysytellyt vallan kahvassa ennustajansa Cassandran (Kelly Hu) avulla, joka näkee taistelut etukäteen. Niin kauan kuin velhotar kertoo Memnonille, mitä tuleman pitää, ei yksikään kuolevainen mahda tälle mitään. Memnon on jo tuhonnut monta heimoa. Nyt niistä viimeiset kuitenkin kokoavat voimansa ja panevat kaiken yhden miehen varaan: taisteluun lähetetään akkadialaisheimon viimeinen tappaja nimeltä Mathayus (The Rock) Gomorran kaupunkiin tehtävänään eliminoida ennustaja ja päästää Memnon, joka on myös vastuussa Mathayuksen veljen kuolemasta, päiviltään. Matkallaan hän joutuu kestämään maagisia voimia, hiekkamyrskyjä ja haaremin houkutuksia sekä kasapäin nuolia ja sapeleita.
Issei Sagawa

Issei Sagawa (jap. 佐川 一政; s. 26. huhtikuuta 1949) on japanilainen murhaaja ja kannibaali, joka vuonna 1981 tappoi hollantilaisen Renee Harteveltin. Sagawan vapauduttua laitoksesta hänestä tuli Japanissa pienimuotoinen julkimo.

Elämä

Sagawa syntyi Kobessa, Japanissa ja hänen vanhempansa olivat rikkaita. Hän opiskeli Pariisin yliopistossa.

Harteveltin murha

Sagawa murhasi luokkatoverinsa - Renée Harteveltin - Pariisissa ja joutui istumaan tuomionsa ranskalaisessa vankilassa. Sagawa kutsui Harweltin luokseen syömään, ja tämän saavuttua Sagawa ampui häntä niskaan kiväärillä ja aikoi syödä tämän. Sagawa valitsi juuri Harveltin koska hänen mielestään nainen oli kaunis ja terve, ominaisuudet joita Sagawalla ei itsensä mielestä ollut, Sagawa kuvaili itseään adjektiiveilla heikko, ällöttävä ja pieni mies. Hän oli vain 1,52m pitkä.) ja hän kertoi aikovansa varastaa murhaamansa naisen kauneuden ja terveyden syömällä tämän lihaa.
Sagawa sai šokin naisen ampumisesta ja pyörtyi, mutta herättyään hän "tajusi" että hänen on syötävä uhrinsa lihaa. Hän alkoi syödä uhriaan aloittaen huulista ja jaloista, ensin raiskattuaan ruumiin. Hän kertoi kuulusteluissa yllättyneensä huomattuaan ihmisen ihonalaisen rasvan olevan maissinkeltaista. Kahden päivän aikana Sagawa söi osia ruumiista. Hän kuvaili naisen lihaa pehmeäksi ja hajuttomaksi, ja muistuttavan tonnikalaa. Sagawa yritti hävittää silvotun ruumiin heittämällä ja upottamalla hänet läheiseen järveen, mutta ranskalaiset poliisit saivat hänet kiinni itse teossa ja pidättivät miehen.
Sagawan rikas isä järjesti hänelle parhaan mahdollisen juristin oikeudenkäyntiä varten, mutta Sagawa joutui ensin istumaan vankilassa kaksi vuotta ennen oikeudenkäyntiä. Oikeudenkäynnissä tuomari totesi Sagawan olevan selvästi mielisairas ja kykenemätön osallistumaan oikeudenkäyntiin. Hänet siirrettiin mielisairaalaan ja hänet tuomittiin elämään loppuelämänsä kyseisessä sairaalassa suljetulla osastolla. Hänet siirrettiin myöhemmin Japaniin Matsuzavan sairaalaan jossa psykiatri totesi hänen olevan mieleltään terve, mutta "paha". Jokatapausessa Japanin viranomaiset huomasivat että lain mukaan Sagawaa ei saa pitää vangittuna sairaalassa, koska Ranskan viranomaiset unohtivat toimittaa Japaniin tärkeitä, Sagawan vangitsemista koskevia papereita. Sagawa kirjoittautui ulos sairaalasta 12. elokuuta 1986, ja on ollut vapaa mies siitä lähtien.

Nykyinen elämä

Sagawa asuu nykyisin Tokiossa. Hän on Japanissa pienimuotoinen julkimo, ja on usein vieraana erinäisissä televisio- ja radio-ohjelmissa. Sagawa kirjoitti vuonna 1997 kritisoivan kirjan "Shonen A" (Poika A), ja murhasta huolimatta hän omisti kirjansa japanilaiselle 14-vuotiaalle sarjamurhaajalle joka mm. murhasi useita lapsia ja katkaisi uhreiltaan kaulat.
Teppo Välimäki

Teppo Välimäki (s. 8. kesäkuuta 1947 Jalasjärvi) on suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni. Hänen instrumenttejaan ovat niin 1-, 2- kuin monirivisetkin harmonikat.

Tausta

Välimäki syntyi eteläpohjalaiseen pelimanniperheeseen. Jo hänen isoisänsä oli taitava kaksirivisen soittaja. Alkuvaiheessa hän sai opastusta etenkin isänsä Kalervo (Kassu) Välimäen (1908–1979) ohjauksessa. Ensimmäisen 5-rivisen harmonikan Välimäki hankki noin vuonna 1964.

Koulutus

Välimäki on saanut vaikutteita muun muassa mestaripelimanni Aapeli Hautaselta. Nuottien lukemisen suhteen hän on itseopiskellut. Opiskelun pohjana ovat olleet etenkin Lasse Pihlajamaan ja Veikko Ahvenaisen harmonikkaoppikirjat, joista myös sormituksen perusteet avartuivat.

Ura ja saavutukset

Välimäki voitti 1960- ja 1970-luvuilla neljä valtakunnallista mestaruutta 1- ja 2-rivisten harmonikkojen soitossa, muun muassa Suomen pelimannimestaruuden Sata-Häme Soi –festivaaleilla 1973. Kansansoittokilpailujen suosion vähennyttyä 1960-luvun loppupuolella Välimäki alkoi soittaa enenevässä määrin 5-rivistä harmonikkaa. Hän on esiintynyt useaan otteeseen radiossa ja televisiossa, harmonikkakonserteissa, lukemattomista paikallisista tilaisuuksista puhumattakaan. Hän on myös konsertoinut useissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa. 1990-luvun puolivälin jälkeen hän on ollut myös kaksirivisharmonikkatrion Tepot jäsen, yhdessä Teppo Ahon ja Teppo Alajuntin kanssa.
Välimäki on osallistunut vuodesta 1974 lähtien aktiivisesti asiantuntijana 2-rivisten harmonikkojen kehittämistyöhön. Hänelle myönnettiin mestaripelimannin arvonimi Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 1993. Musiikkiuransa ohella Välimäki on toiminut työnjohtajana.
Skandaali (artisti)

Ura

Skandaalin esikoisalbumin Putkaradio tuotannosta vastasi lähes kokonaan Jonny Bro. Levyltä julkaistiin kolme singleä. Skandaali julkaisi Kultalevy-nimisen albumin vuonna 2004. Molemmat albumit julkaisi levy-yhtiö Kingsize.
Vuonna 2005 Skandaali julkaisi yhdessä YOR123:n kanssa levyn Round The World, jolla vieraili monia tunnettuja ulkomaisia rap-artisteja, muun muassa Royce da 5′9″, Jeru the Dajama, ruotsalainen Ken Ring sekä Wu-Tang Clanin Ghostface Killah.
Skandaalin levy-yhtiö on nykyään Löyly-Viihde, jonka muita artisteja ovat muun muassa Herrasmiesliiga ja Voittajafiilis. Skandaalin kappaleet Mä voisin (feat. Janina Frostell) sekä One World (feat. GZA & YOR123) olivat radiohittejä.
Vuonna 2006 Skandaali ilmoitti uudeksi taiteilija­nimekseen Markiisi. Tätä nimeä hän käytti vuoteen 2010 asti, jolloin hän käytti Juan Muteniacin levyllä nimeä Markiisi Skandaali, joka vuoden 2013 comebackin myötä lyhentyi pelkäksi Skandaaliksi.
Skandaalin MySpace-sivulla on kuunneltavana kappale nimeltä Puhu sitä 2007. Joulukuussa 2008 YouTubeen ladattiin vuonna 2006 valmistunut Mä nään -kappale ja siitä kuvattu musiikkivideo. Skandaalin kolmannen albumin oli tarkoitus ilmestyä syksyllä 2008, jonka jälkeen Löyly-Viihde ilmoitti sen ilmestyvän keväällä 2009. Pian kuitenkin Löyly-Viihde siirtyi levy-yhtiön hommista julkaisemaan pääasiassa videoita, eikä Skandaalin albumista enää tiedotettu.
Skandaali on myös harrastanut thainyrkkeilyä "King of the Ring" (KOTR) seurassa melko vaatimattomalla menestyksellä.
Vuoden 2011 lopulla Skandaali esiintyi kymmenien muiden suomalaisten räppäreiden tapaan Ruger Hauerin Jokaiselle jotakin -kappaleen musiikkivideolla. Tämä cameo-esiintyminen oli esimakua Skandaalin paluusta musiikkialalle. Hänen paluukeikkansa nähtiin vuoden 2013 Summer Up -festivaaleilla. Hän oli myös esiintymässä Summer Up -festivaaleilla vuonna 2014. Hän on tekemässä vuonna 2017 ilmestyvää TBA-nimistä kolmatta studioalbumiaan, jonka tuotannosta vastaa pääasiassa MGI.
Vuonna 2014 Skandaali julkisti videopalvelu YouTubessa kaksi uutta kappaletta. Alkuvuodesta ilmestyi kappale nimeltä Salikissa ja loppuvuodesta Parasta räppii.
Skandaali voitti 10. elokuuta 2013 Jyväskylän kehonrakennuksen SM-karsintojen Men's physique -sarjan. Joonas myös kirjoittaa omaa treeniblogia fastin sivuilla.
Vuoden 2016 joulukuussa ilmestyi häneltä single Panomies, joka on saanut innoituksensa Kummelin Panomies-sketseistä. Maaliskuussa 2017 kappaletta on kuunneltu Spotifyssa jo noin 2,2 miljoonaa kertaa.
Nenän agenesia

Nenän agenesia on äärimmäisen harvinainen tila, jossa ihminen kärsii synnynnäisestä nenän puuttumisesta, agenesiasta. Kirjallisuudessa on raportoitu noin 20 tapausta. Vielä harvinaisempaa on nenän puolittainen puuttuminen. Vastasyntyneen ennusteeseen vaikuttavat usein merkittävästi hänellä olevat muut poikkeavuudet. Nenän agenesiaan saattaa liittyä useita aivojen poikkeavuuksia. Sen yhteydessä esiintyneisiin muihin häiriöihin on liittynyt korkeaa kuolleisuutta. Agenesiaa on tavattu esimerkiksi Treacher–Collinsin oireyhtymässä. Valtaosa nenän agenesiatapauksista on sporadisia, ja karyotyyppi on pääsääntöisesti ollut normaali.
Salamakannel

Salamakannel on suomalainen kansanmusiikkiyhtye.
Hairspray (musikaali)

Juoni

Vuonna 1962 Yhdysvaltojen Baltimoressa pullukka lukiolaistyttö Tracy Turnblad haaveilee pääsystä televisioon suosittuun nuorten tanssiohjelmaan. Yllättäen hän onnistuu ja kohoaa teinitähdeksi. Idoliroolinsa varjolla hän ajaa myös rotujen välistä tasa-arvoa. Päälle päätteeksi Tracy voittaa Miss Hairspray -kilpailun ja valloittaa ihastuksensa Link Larkinin sydämen.
Sylvian laulut

Sylvian laulut on Zacharias Topeliuksen runokokoelma 1800-luvun puolivälistä, johon kuuluvat runot "Kesäpäivä Kangasalla", "Ken raikas sävel sä lienetkin" ja "Sylvian joululaulu". Sylvia eli mustapääkerttu (Sylvia atricapilla) on muuttolintu, joka talvehtii Sisiliassa.
Sylvian runojen syntyvuodet olivat Topeliuksella raskaita: hän menetti kaksi poikaa ja yhden tyttären. Kuolleesta Rafael-pojasta kertoo myös joululauluksi sävelletty runo "Varpunen jouluaamuna". "Kesäpäivä Kangasalla" kertoo lisää samaisesta linnusta: "Mä vain olen lintu pieni ja siipeni heikot on". Kolmas Sylvia-runo "Ken raikas sävel sä lienetkin" on jäänyt tuntemattomimmaksi. 
Punkaharjulainen dir. mus. Pentti Tynkkynen sävelsi Sylvian laulut ja levytti ne yhdessä Anneli Ranisen kanssa kesällä 2018.
Judi Evans

Judi Evans (myös Judi Evans Luciano, s. 12. heinäkuuta 1964) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän on näytellyt Beth Rainesia CBS:n televisiosarjassa Guiding Light vuosina 1983–1986, mutta hänet tunnetaan parhaiten Adrienne Johnson Kiriakisin roolista NBC:n televisiosarjassa Päivien viemää. Hän näytteli sarjassa vuodesta 1986 vuoteen 1991, kunnes palasi sarjaan vuonna 2003 Bonnie Lockhartin roolissa. Hän näytteli sarjassa Lockhartia alkuvuoteen 2007, kunnes palasi loppuvuodesta 2007 takaisin uusimaan roolinsa Adrienne Johnson Kiriakisina.
Oulujoen vaakuna

Oulujoen vaakuna oli Oulujoen kunnan tunnus. Vaakunan aihe on peräisin pitäjän vanhasta sinetistä, jossa aaltokoroinen hirsi viittaa Oulujokeen, josta pitäjäkin oli saanut nimensä.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä reunoihin ulottuva verkko, jonka päälikkeenä aaltokoroinen hirsi; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Oulujoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. kesäkuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. elokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1965, kun Oulujoen kunta liitettiin pääosin Ouluun.
Vincent Lecavalier

Ura

Lecavalier oli Tampa Bay Lightningin ykkösvaraus NHL-varaustilaisuudessa 1998. Hän pelasi Tampa Bayssa kaudet 1998–2013 lukuun ottamatta NHL:n työsulkua 2004–2005, jolloin hän pelasi Ak Bars Kazanissa.
Toisen NHL-kautensa päätteeksi 11. maaliskuuta 2000 Lecavalier nimettiin seuransa kapteeniksi NHL-historian nuorimpana pelaajana, 19 vuoden ja 324 päivän ikäisenä. Aiemmin titteliä piti hallussaan Detroit Red Wingsin Steve Yzerman, josta tuli kapteeni 21 vuoden ja 5 kuukauden ikäisenä. Sittemmin ennätystä ovat pitäneet hallussaan Sidney Crosby sekä Gabriel Landeskog, josta tuli joukkueensa kapteeni 11 päivää Crosbya nuorempana.
Kaudella 2003–2004 Lecavalier voitti Tampa Bayssa Stanley Cup -mestaruuden. Syksyllä 2004 Kanadan joukkue voitti jääkiekon maailmancupin ja Lecavalier palkittiin turnauksen  arvokkaimpana pelaajana. Hän teki turnauksessa tehot 2+5=7. Lecavalier edusti Kanadaa myös Torinon talviolympialaisissa 2006 tehden turnauksessa kolme syöttöpistettä.
Kaudella 2006–2007 Lecavalier voitti Maurice ”Rocket” Richard Trophyn voitettuaan runkosarjan maalipörssin 52 maalilla.
Heinäkuussa 2008 Lecavalier solmi 11-vuotisen 85 miljoonan dollarin jatkosopimuksen Tampa Bayn kanssa. Sopimuksen oli määrä päättyä kauteen 2019–2020. Kesällä 2013 Tampa Bay kuitenkin osti Lecavalierin ulos sopimuksesta ja hän siirtyi viisivuotisella 22,5 miljoonan dollarin sopimuksella Philadelphia Flyersiin.
Tammikuussa 2016 Lecavalier ja Luke Schenn kaupattiin Los Angeles Kingsin. Vaihdossa Flyers sai hyökkääjä Jordan Wealin sekä kolmannen kierroksen varausvuoron kesän 2016 varaustilaisuuteen.
 Kauden päätteeksi Lecavalier ilmoitti lopettavansa uransa.
Päivi Suomi

Päivi Marjatta Suomi (s. 14. lokakuuta 1967 Säkylä) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen töidensä aiheina ovat useimmiten Lapin maisemat ja meri tai värikylläiset kukat.
Suomi asuu ja työskentelee Säkylässä Kolvaan ateljeessa, jossa on jatkuva näyttely. Hän on pitänyt lukuisia näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. 
Suomi pitää jatkuvaa näyttelyä Saariselän Laanihovissa ja Levin Lääkäriasema Bene Finlandian tiloissa.
Bysantin armeija

Aleksios I

Manzikertin taistelun jälkeen armeija oli murskana ja valtakunta pitkään lamaannuksen tilassa. Paras sotilaiden värväysalue, Vähä-Aasia, oli suurelta osin menetetty ja valtakunta köyhtynyt. Normanneille 1081 kärsitty Dyrrhakhionin tappio merkitsi pohjakohtaa.
Aleksios I alkoi koota armeijaa uudelleen feodaalipohjalta. Kotimaiselle ratsuväelle alettiin nyt maksaa rahapalkan sijaan maaomaisuudella. Tämä synnytti uuden pronoia-järjestelmän. Samaan aikaan armeijan iskuvoima koostui enenevässä määrin ulkomaisista palkkasotureista: länsimaisesta raskaasta ratsuväestä (latinikon, latinalaiset), petsenegien ja kasaarien kevyestä ratsuväestä (skythikon, skyytialaiset), unkarilaisista (vardariotes) sekä kristinuskoon kääntyneistä turkmeeneista ja arabeista (turkopouloi). Jalkaväen tärkein osasto oli varjagikaarti, varagginoi, joka oli pohjoismaisten sekä normannipalkkasoturien ryhmä. Armeija oli parhaimmillaan erittäin iskukykyinen ja toimiva, mutta sen suorituskyky riippui ratkaisevasti kenraalin taidoista: kykenikö hän saamaan eri kansallisuuksista ja kulttuureista peräisin olevat joukot yhteistoimintaan. Berrhoian taistelun jälkeen 1121 Bysantti oli jälleen hyökkäystiellä, ja kykeni lännessä valtaamaan menetetyt alueet. Idässä takaisinvalloitus tyrehtyi 1176 Myriokefalonin ratkaisemattomana päättyneeseen taisteluun, joka jätti jälkeensä köyhtyneen ja heikentyneen valtakunnan. Manuel I:n seuraajat pyrkivät nyt lähinnä vakiinnuttamaan tilanteen ja suojaamaan rajat. Tämä ”Bysantin hopeiseksi ajaksi” kutsuttu kausi päättyi neljännen ristiretken katastrofiin ja Konstantinopolin valtaukseen.
Tiina Brännare

Tiina Anne Marjatta Brännare (s. 3. tammikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen ohjaaja, koreografi ja näyttelijä, joka on tehnyt paljon työtä musiikkiteatterin parissa.
Brännare aloitti uransa tanssijana ja on opiskellut alaa mm. New Yorkissa, Lontoossa ja Tukholmassa. Brännare valmistui teatteritaiteen maisteriksi 1992 Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyönlinjalta. Hän työskenteli Uudessa Iloisessa Teatterissa 1980-2002 esiintyjänä, koreografina ja apulaisohjaajana. Sittemmin hän on ohjannut ja tehnyt koreografioita teattereissa ympäri Suomea. Hän on vieraillut Turun kaupunginteatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Kotkan kaupunginteatterissa, Kokkolan kaupunginteatterissa Järvenpään teatterissa, Valkeakosken kaupunginteatterissa, Heinolan kesäteatterissa jne.
Hänen ohjauksiaan ovat Liz, Katri Helena, Marilyn, Niskavuoren Heta 2X, Evita, Cats, Five Guys Named Moe, Housut pois, Lainahöyhenissä, Piukat paikat, Guys and Dolls, Pimeä metsä, Herrasmieshuijarit, Peter Pan, Pyhä keikka, Sweet Charity, Ankkurilyhty, Rakastan, rakastan, Cabaret, Albatrossi ja Heiskanen 3x, Heavy Christmas, My Fair Lady, Kiss Me Kate ja Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen, Jyrki-Boy Suosikki musikaali. Aint`missbehavin jne.
Eppu Nuotio ja Brännare ovat yhdessä kirjoittaneet musikaalit /näytelmät Marilyn, Liz, ROMY, Kadonnut Prinsessa, Silvia und Ich (pienoisooppera), HUONE 112, Kaiken takana on nainen, Sekuntiviisaripoika, Elämää ja Erotiikkaa, Kerran kesällä, Delilah ja Anopit.
Brännare palkittiin ansioituneena musiikkiteatterintekijänä Jaakko Salo -palkinnolla 2005. Hän näytteli useita vuosia Sirkka Niskaa TV-sarjoissa Ihmeidentekijät ja Parhaat vuodet.
Tiina Brännare perusti tanssiryhmän Jazz-Girls vuonna 1977, Undeground teatteri "Gorgon" 1992 Sirpa Taivaisen kanssa sekä tanssi-duon "Musta Tulppaani" Mikko Rasilan kanssa vuonna 1988.
Alex Hämäläinen

Aleksander (Alex) Hämäläinen (20. heinäkuuta 1894 Mikkelin maalaiskunta – 28. elokuuta 1943 Savonlinna) oli luennoitsija ja pitkäaikainen sosialidemokraattien kansanedustaja.
Hämäläisen vanhemmat olivat torppari Abel Hämäläinen ja Amalia Justina Hokkanen. Hän teki aluksi maatalous-, metsä- ja sekatöitä. Vuodesta 1926 Hämäläinen oli Mikkelin sosialidemokraattisen piirin puhujana ja luennoitsijana.
Hämäläinen oli kansanedustajana 1930-1943 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli sosialidemokraattien Edvard Pesonen.
Hämäläinen kuului Mikkelin sos.dem. piiritoimikuntaan ja oli myös sanomalehti Vapauden johtokunnassa.
Alex Hämäläinen oli naimisissa vuodesta 1935 Vieno Ilta Marttilan kanssa.
Aili Somersalmi

Aili Somersalmi  (o.s. Rosvall, 4. huhtikuuta 1891 Tampere – 12. huhtikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänellä oli yli 200 näyttämöroolia Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1908, muun muassa naispääosat useissa William Shakespearen klassikoissa. Hänen uransa johtotähtenä oli siirtyminen vanhakantaisesta, suurieleisestä näyttelijäntyöstä kohti modernimpaa, vähäeleistä tulkintaa. Vuonna 1952 Somersalmi palkittiin Pro Finlandia -mitalilla. Aili Somersalmen aviopuoliso oli näyttelijä Urho Somersalmi.

Taiteellinen kypsyminen

Eräs Somersalmen suurista taiteellisista voitoista oli nimiosa Alois ja Vilém Mrshtikin draamassa Marysha kaudella 1924–1925. Valvoja-Aika kirjoitti: "Oli kuin taiteilijatar itse olisi nauttinut saadessaan elää näyttämöllä kuumaa kuolevaisten elämää, eikä aina kantaa antiikin valkovaippoja tai kuningattaren mantteleita ja lausuilla jambeja: hänen esityksessään oli suurpiirteisyyttä, temperamenttia ja vapautuneisuutta, jota en muista hänessä aikaisemmin nähneeni." Somersalmen näyttelijänlaatuun kuului taipumus toisinaan ylitsepursuavaan kaunosanaisuuteen ja tunteikkaaseen ulkokuoreen. Tämän vuoksi esimerkiksi hänen Leaansa Eino Kaliman ohjaamassa kappaleessa Yö ja päivä kaudella 1934–1935 pidettiin epäonnistuneena. Kaikkiaan Somersalmen näyttämötulkintoja pidettiin kuitenkin luontevina ja syvällisinä. Tämän hän osoitti esimerkiksi Stefan Kiedrzynskin perhekomediassa Onni alkaa huomenna syyskuussa 1937. Somersalmen suuriin voittoihin kuului myös temperamentikkaan linnanrouvan osa Jean Anouilhin näytelmässä Juhlat linnassa keväällä 1949.
Vuonna 1956 Somersalmella oli yhteinen 50-vuotistaiteilijajuhla puolisonsa Urho Somersalmen kanssa. Juhlanäytelmänä oli Axel Kiellandin Herra ja hänen palvelijansa. Molempien Somersalmien suorituksissa nähtiin "kutsumuksen värittämää työn iloa". Aili Somersalmi jäi Kansallisteatterista eläkkeelle juhlanäytännön myötä 1956.

Kuolema

Aili Somersalmen puoliso Urho Somersalmi tappoi hänet kirveellä 12. huhtikuuta 1962, jonka jälkeen mies surmasi itsensä hirttäytymällä.
6. prikaati (välirauha)

Lakkauttaminen

Prikaatin III pataljoona hajotettiin jo huhtikuun lopulla 1941. Prikaati sai valmiushälytyksen 10. kesäkuuta 1941 kuten muutkin suojajoukoiksi määrätyt joukot. Käskyn mukaisesti prikaati tuli saattaa sodan ajan määrävahvuuteen kutsumalla ylimääräisiin harjoituksiin tarvittava henkilöstö. Hevoset, ajoneuvot, moottoriajoneuvot ja alukset oli otettava sekä muut tarvittavat hankinnat suoritettava.
Kultainen nousukas

Kirjan tapahtumat

Pienessä syrjäkylässä Sallassa syntyy kuolleena köyhän piian poika, jonka äiti hylkää. Poika ei anna periksi edes kuolemalle, vaan hänellä on kova hinku elämään ja menestykseen. Hän aloittaa raivaamaan väkisin tien kohti menestystä ja arvostusta. Liikemiehen ura alkaa jo viisitoistavuotiaana holhoojan Oulun kauppatorin lohimyyjän Siirin avustuksella. Liiketoimet alkavat valokuvausliikkeen perustamisesta ja kalan trokaamisesta Pohjois-Norjasta. Kohtalo kuitenkin puuttuu peliin liiketoiminnan kasvaessa ja kaikki on arvioitava uudelleen.
Ro-53 (1920)

Palvelus

Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 Ro-53:ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1940.