google/wiki40b huggingface dataset:
Osteriahvenet

Taksonomia

Osteriahventen heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat osteriahven (Ostracoberyx dorygenys), Ostracoberyx fowleri ja Ostracoberyx paxtoni. Heimo on alun perin luokiteltu kuuluvaksi limapääkalojen lahkoon (Beryciformes) ja sittemmin ahvenkalojen lahkoon joko meriahventen (Serranidae) tai sinikalojen (Pomatomidae) heimoon kuuluvaksi. Vuonna 1984 osteriahvenet erotettiin omaksi heimokseen Percoidei-alalahkoon.

Anatomia

Osteriahvenlajit ovat pienehköjä kaloja ja kasvavat suurimmillaan noin 19 cm:n pituisiksi. Tyypillinen piirre niille on, että kallon luut muodostavat pään suojaksi ikään kuin kypärän. Kiduskannessa on suurikokoinen piikki ja myös etumainen selkäevä ja peräevä ovat piikikkäät. Selkäeviä kaloilla on kaksi. Osteriahventen suomut ovat pienikokoiset. Poikaset eroavat aikuisista kaloista ruumiinmuodoltaan ollen hyvin korkearuumiisia ja suuripäisiä.

Levinneisyys

Osteriahvenia tavataan trooppisista vesistä Afrikan itärannikolta Japaniin ja Australiaan ulottuvalta vyöhykkeeltä. Lajit elävät tyypillisesti lähellä pohjaa 250–710 metrin syvyydessä. Niiden elintavoista tiedetään vain vähän.
Rolf Jacobsen

Elämä ja ura

Jacobsen opiskeli Oslon yliopistossa teologiaa ja filologiaa mutta ei suorittanut tutkintoa. Hän oli opiskeluaikana 1930 perustamassa Pohjoismaiden ensimmäistä sekakuoroa Akademisk korforeningia ja kirjoitti sille muutamia runoja. Norges musikforlag julkaisi tuolloin hänen sävellyksiään ja muutamia hänen salanimellä Rolf Høvre kirjoittamiaan iskelmiä. Opiskeluaikana hän oli aktiivinen myös opiskelijayhdistys Clartéssa. Hän työskenteli toimittajana ja sittemmin Kongsvinger Arbeiderbladin päätoimittajana. Hän oli Åsnes Arbeiderpartin puheenjohtaja, mutta liittyi 1940 Nasjonal Samlingiin.
Liittyminen NS:ään ja miehitystä tukevat pääkirjoitukset toivat hänelle sodan päätyttyä valtiopetostuomion, ja hän joutui työleirille, josta hän vapautui 1947. Työn saanti tuotti hänelle vaikeuksia, ja perheen elatuksesta huolehti hänen vaimonsa Petra Jacobsen. Vuonna 1949 hän sai paikan kirjakaupassa, ja seuraava kokoelma Fjerntog ilmestyi 1951. Läpimurtokokoelma Hemmelig liv ilmestyi 1954. Vuonna 1961 sai jälleen työtä toimittajana Hamar stiftstidendessä, ja hän työskenteli lehdessä vuoteen 1971.
Esikoiskokoelmalla Jord og jern hän sijoittui modernien runoilijoiden ryhmään, jolle oli tunnusomaista käyttää aiheena modernia tekniikkaa. Hän osoittautui kokoelmassa jo muotokieleltään ja aiheiltaan valmiiksi runoilijaksi, ja monessa suhteessa hän säilyi samanlaisena koko uransa ajan. Kokoelma Fjerntog toi julki etsivän, mietiskelevän runoilijan, ja sen runo ”Dies illae” liittyy hänen kääntymiseensä katolisuuteen. 1970-luvulla mukaan tulivat ympäristökysymykset, ja samaan aikaan hän kirjoitti ”metarunoutta”, ,jotka käsittelevät runojen kirjoittamista, sanoja ja inspiraatiota tai taidetta yleisesti.
Viimeisestä virallisesta kokoelmasta Nattåpent (1985) tuli kruunu hänen viisikymmenvuotiselle kirjailijanuralleen. Kokoelman rakkausrunoissa hän käsittelee puolisonsa sairautta ja kuolemaa. Se oli Norjan sodanjälkeisen ajan myydyin runokokoelma, Aftenpostenin kriitikko Finn Jor luonnehti kokoelman osan "Rom 301" runoja ”norjalaisen runouden kauneimmiksi runoiksi”.
Hans Magnus Enzensberger liitti Jacobsenin 1960 antologiaansa Museum der modernen Poesie, jossa Jacobsen on ainoa pohjoismainen runoilija.
Organohalogeenit

Organohalogeeni on halogeeniatomin sisältävä orgaaninen yhdiste, jossa ainakin yksi halogeeni (fluori [F], kloori [Cl], bromi [Br], tai jodi [I]) on sitoutunut hiileen.
Ne on jaettu alkyyli-, vinyyli-, aryyli- ja asyylihalideihin. Alkyylihalidissa kaikki neljä hiilen ja halogeenin sidosta ovat yksinkertaisia; vinyylihalidissa kaksoissidoksia; aryylihalidissa halogeeni on sitoutunut aromaattisen renkaan hiileen; ja asyylihalidissa (kutsutaan myös happohalidiksi) halogeenin sitoutunut hiili on kaksoissidoksella kiinnittynyt happeen.
Organohalogeeniyhdisteisiin kuuluvat dioksiinien (polyklooratut dibentso-p-dioksiinit ja ‑furaanit) ja PCB-yhdisteiden (polyklooratut bifenyylit) lisäksi myös klooratut pestisidit ja bromatut palonestoaineet. 
Ihmisravinnoksi käytettävän kalan ja kalatuotteiden organoklooriyhdisteiden pitoisuuksia koskeva EU:n asettama nykyinen raja-arvo on 8 pg grammassa ja se käsittää dioksiinit ja niiden kaltaiset PCB-yhdisteet. Suomella ja Ruotsilla oli poikkeuslupa vuoden 2011 loppuun asti talousalueellaan pitää kaupan kalaa, joka ylittää tämän raja-arvon.
Erna Berger

Erna Berger (19. lokakuuta 1900 Dresden – 14. kesäkuuta 1990 Essen, Saksa) oli saksalainen oopperalaulaja ja näyttelijä.  
Dresdenissä syntynyt Berger vietti osan lapsuuttaan Intiassa ja Etelä-Afrikassa. Hänestä tuli yksi 1930-luvun tunnetuimmista lyyrisistä koloratuurisopraanoista. Hänen tunnetuimpia laulajaroolejaan olivat oopperoissa La Traviata, Taikahuilu, Rigoletto, La Bohème ja Ryöstö seraljista. Hän oli mukana useissa elokuvaproduktioissa joko lauluosuuksia sisältävissä näyttelijänrooleissa tai lauluosuuksien ääninäyttelijänä.
Albrekt Karhu

Albrekt I Karhu (saks. Albrecht der Bär; noin 1100 – 18. marraskuuta 1170) oli Brandenburgin rajakreivikunnan perustaja ja ensimmäinen rajakreivi. Yhtenä keskeisistä henkilöistä hän johti 1100-luvulla saksalaisen asutuksen levittämistä itään (ostsiedlung).
Albrekt Karhun isä oli Askania-sukuinen Ballenstedtin kreivi Otto Rikas, jonka maat Harzvuorten ja Elbejoen välissä hän peri vuonna 1123. Albrekt tuki Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria Lothar III:tta tämän sotaretkellä Italiassa vuonna 1132. Kiitoksena tästä keisari antoi hänelle vuonna 1134 Elben itäpuolella sijainneen Nordmarkin rajakreivikunnan. Albrekt laajensi uutta valtakuntaansa osallistumalla useisiin sotaretkiin slaavilaisia vendiheimoja vastaan. Hän teki Havellandin aluetta hallinneen hevellien ruhtinas Pribislavin kanssa sopimuksen, jonka nojalla hän peri Pribislavin valtakunnan tämän kuoltua vuonna 1150. Albrekt alkoi tämän jälkeen käyttää arvonimeä Brandenburgin rajakreivi. Hän jatkoi valloitussotaa vendejä vastaan ja levitti samalla saksalaista asutusta itään houkuttelemalla alueelle uudisasukkaita Friisinmaalta ja Saksista. Myös premonstratenssit ja sistersiläiset osallistuivat uudismaiden raivaukseen. Albrekt perusti Havelbergin ja Brandenburgin hiippakunnat edistääkseen vendien käännyttämistä kristinuskoon.
Keisari Konrad III antoi vuonna 1138 Albrekt Karhulle Henrik Ylpeältä riistämänsä Saksin herttuakunnan, mutta Albrekt onnistui pitämään sitä hallussaan vain hetken ennen kuin Henrik valloitti pääosan siitä takaisin. Albrekt luopui vaateestaan Saksin herttuakuntaan vuonna 1142, jolloin se annettiin Henrik Ylpeän pojalle Henrik Leijonalle. Äitinsä Eilikan kuoltua samana vuonna Albrekt peri hänen kauttaan osan Billung-suvun maista Saksissa, mutta ei saanut herttuan arvoa. Albrekt oli tämän jälkeen yksi Henrik Leijonan päävastustajista, joskin liittoutui hetkellisesti tämän kanssa slaaviheimojen vastaisilla sotaretkillä.
Albrekt Karhun vanhin poika Otto I peri isänsä kuoltua Brandenburgin rajakreivin arvon. Nuorempi poika Bernhard sai myöhemmin Henrik Leijonalta riistetyn Saksin herttuan arvon.
Sivullinen

Juoni

Romaani alkaa Meursault’n matkustaessa maaseudulle osallistuakseen äitinsä hautajaisiin. Meursault saapuu vanhainkotiin, jossa hän valvoo yön äitinsä ruumiin vierellä. Aamulla hautajaissaattue lähtee kohti läheistä kylää, jossa hautajaiset pidetään. Hautajaisten jälkeen Meursault palaa Algeriin, jossa hän viettää muutaman vapaapäivän eläen täysin tavallista elämää: hän syö, tapaa naisen, tupakoi ja käy työssä. Se, että hän ampuu miehen hengiltä aurinkoisena iltapäivänä, johtuu silkasta sattumasta.
Tästä alkaa romaanin toinen osa. Camus kertoo kiihkottomasti, kuinka mies lopulta tuomitaan − erityisesti siitä syystä, että hän on yhteiskunnan ulkopuolella, tunteeton hirviö. Todellisuudessa Meursault ei kuitenkaan ole tunteeton. Camus itse on kuvaillut päähenkilöään mieheksi, jossa asuu syvä intohimo totuutta kohtaan. Hän ei suostu valehtelemaan eikä tuntemaan tunteita, joita ei todellisuudessa tunne, vaikka näin onnistuisikin pelastamaan oman henkensä. 
Romaani voidaan nähdä toisen maailmansodan jälkeisen moraalityhjiön ilmentymänä ja Meursault'n tunteettomuus eksistentialistisen ahdistuksen tuloksena. Usein Sivullinen on yhdessä esseen ”Sisyfoksen myytti” ja näytelmän Caligula kanssa hahmotettu Camus’n ”absurdin filosofian” perusteet esittelevänä trilogiana.

Suhde Sartren eksistentialismiin

Toisin kuin Jean-Paul Sartre, Camus oli agnostikko. Sivullisen loppuhuipentumassa, papin ja Meursault’n vuoropuhelussa, päähenkilö kertoo, ”ettei usko Jumalaan”, muttei sitä varsinaisesti kielläkään. Tässä näyttäytyy merkittävä ero, sillä Sartren pohja filosofiassa on täydellinen ateismi, joten hänen filosofiallaan on metafyysinen pohja. Camus sen sijaan lähtee ihmisestä, ja siksi hänen ajatteluaan voidaan kuvata inhimilliseksi. 
Yhteistä Sartrelle ja Camus’lle on kiistatta olemassaolon tarkoituksettomuus. Sartre kirjoittaa romaanissaan Inho: ”Juuri se minua ärsyttikin, maailman, tuon juosta jolkottavan toukan olemassaoloon ei ollut minkäänlaista syytä.” Se, että Jumalaa ei ole ja että olemassaololla ei ole mitään syytä, on pohjimmainen eksistentialistisen ahdistuksen pohjana.

Sivullisen vaikutus

1970-luvulla ranskalaiset ylioppilaat valitsivat Camus’n kirjailijaksi, joka on vaikuttanut heidän elämäänsä kaikkein eniten. Luchino Visconti ohjasi romaanin pohjalta samannimisen elokuvan, jossa Meursault’ta näytteli Marcello Mastroianni. 
Albert Camus palkittiin Sivullisen pohjalta Nobelin kirjallisuuspalkinnolla vuonna 1957.
LATAM Argentina

LATAM Argntina (IATA: 4M, ICAO: DSM, kutsukoodi: LANAR) (aikaisemmin LAN Argentina) on argentiinalainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Buenos Aires. Yhtiön tunnetaan myös aikaisemmalla nimellä Aero 2000. Yhtiö lentää Argentiinan sisäisiä reittilentoja sekä ulkomaanlentoja Miamiin ja Santiagoon. LATAM Argentina kuuluu Oneworld-allianssiin ja sen omistaa LATAM Chile, aikaisemmin LAN Airlines.
Walter R. Peterson

Walter Rutherford Peterson, Jr. (19. syyskuuta 1922 – 2. kesäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen kiinteistönvälittäjä, kasvattaja ja republikaanipoliitikko Peterboroughista, New Hampshiresta. Hän palveli New Hampshiren edustajainhuoneessa ja kaksi kautta New Hampshiren kuvernöörinä.

Kuolema

Maaliskuussa 2011 Petersonilla todettiin keuhkosyöpä. Hän kuoli 2. kesäkuuta 2011.
Glittertind (yhtye)

Historia

Yhtyeen perusti Torbjørn Sandvik vuonna 2001. Norjalaisen historian innoittamana hän teki musiikkia, joka yhdisti kansanmusiikkia, metallia ja punkkia. Muutaman vuoden underground-demojen julkaisun jälkeen yhtye sai sopimuksen Karmageddon Median kanssa. Tämän sopimuksen aikana yhtye julkaisi kaksi levyä: Evige Asatro elokuussa 2004 ja Til Dovre Faller-EP huhtikuussa 2005.
Vuonna 2008 Glittertind sai sopimuksen Napalm Records -levy-yhtiön kanssa. Samana vuonna myös Geirmund Simonsen liittyi yhtyeeseen. Vuonna 2009 yhtye julkaisi albumin Landkjenning.
Anton Mauve

Anton Mauve (18. syyskuuta 1838, Zaandam, Alankomaat – 5. helmikuuta 1888 Arnhem) oli hollantilainen taidemaalari, joka kuvasi erityisesti Hollannin maaseutumaisemia.
Mauve muutti Haagiin noin vuonna 1870, missä hänestä tuli Haagin koulun nimellä tunnetun taiteilijaryhmän jäsen. Ryhmä maalasi Hollannin maisemia ja maalaiselämää. Mauve muutti 1885 maaseudulle Lareniin Hilversumin lähelle ja kokosi siellä maisemamaalariden Hollannin Barbizon -ryhmän.
Mauven maalausten väripaletti on hillitty. Hän sai vaikutteita maisemamaalari Camille Corot'lta ja Barbizonin koulusta. Mauven tunnetuimpia teoksia ovat Lehmät niityllä ja Dyynimaisema. Mauve tunnettiin öljyvärimaalaustensa lisäksi myös taitavana vesivärimaalarina. Hänen vaimonsa serkku oli taidemaalari Vincent van Gogh, jota Mauve opetti öljyvärimaalauksessa 1881 ja 1882.
Soukanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 51 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 570 400 kuutiometriä eli 0,0006 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,1 metriä ja suurin syvyys on 2,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 174,7 metriä mpy.
Tetrameristaceae

Tuntomerkit

Heimon lajit ovat ainavihantia puita, joiden lehdet ovat lyhytruotisia: lapa kapenee tyveään kohti ja muuttuu huomaamatta ruotimaiseksi. Kukissa on melko suuret, joskin karisevat suojuslehdet. Siemenaiheita on yksi kussakin emilehdessä. Hedelmä on avautumaton.

Levinneisyys

Heimo kasvaa kolmella erillisellä alueella: Keski-Amerikassa, pienellä alueella Venezuelan eteläosassa sekä Malesiassa ja Borneossa.

Luokittelu

Heimossa on kolme sukua ja viisi lajia, jotka muodostavat kaksi ryhmää.
1. Pelliciera Bentham. Sukuun kuuluu vain yksi laji P. rhizophorae, joka kasvaa mangroverämeillä Panaman ja Pohjois-Kolumbian alueella. Laji on mangrovepuu, jonka lisäjuuret tekevät rungon tyvestä kartiomaisen. Kärkisilmut ovat pitkiä ja teräväsuippuisia. Lehdet sijaitsevat lähes kiehkuramaisesti ja ovat hammaslaitaisia, lyhytruotisia ja vinotyvisiä. Kukat sijaitsevat oksien kärjissä ja ovat kookkaita. Kukan suojuslehdet ovat terälehtimäisiä. Verholehtien sisäpinnalla on rauhasia. Hedelmä on kookas, teräväkärkinen ja yksisiemeninen.
2. Pentamerista Maguire ja Tetramerista Miquel. Suku Tetramerista on kaakkoisaasialainen ja Pentamerista eteläamerikkalainen (Etelä-Venezuela). Niissä on yhteensä neljä melko pientä puulajia. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat lyhytruotisia, suonitukseltaan huomaamattomia ja reunoiltaan rauhashampaisia. Kukat ovat melko pieniä, ja niiden verho- ja terälehdet ovat melkein samanlaisia ja harittavia. Ainakin verholehtien sisäpinnalla on rauhasia. Hedelä on marja.
Kössi Ojala

Kössi Ojala (16. kesäkuuta 1886 – 11. toukokuuta 1922 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Alun perin muurarina työskennellyt Ojala teki lyhyen uransa aikana useita kiitettyjä roolisuorituksia Tampereen Työväen Teatterissa.

Elämä ja ura

Ojala aloitti näyttelijän uransa harrastajana Tampereen Ulkotyöväen yhdistyksen näytelmäseurassa. Hän kuului muurarien ammattiosastoon. Tampereen Työväen Teatteriin Ojala siirtyi vuonna 1913 Tilda Vuoren johtajakaudella. Hän toimi iltanäyttelijänä. Ammattilainen Ojalasta tuli Kosti Elon johtajakaudella. Häntä pidettiin nerokkaana "luonneroolien" tulkitsijana, jolle oli ominaista syvällinen eläytyminen kulloiseenkin rooliin. Hänen puheääntään kuvattiin "sointuvaksi ja vivahdusrikkaaksi". 
Uransa aikana Kössi Ojala saavutti Tampereen Työväen Teatterin johtavan sankarinäyttelijän aseman. Eino Salmelainen luonnehti häntä erääksi suomalaisen teatterin suurimmista luonnonlahjakkuuksista. Ojalan kiitettyihin roolisuorituksiin kuuluivat muun muassa porvari Möllmark Gustav Wiedin huvinäytelmässä Kaupungin ylpeys ja hurjasteleva Dulska Gabriela Zapolskan näytelmässä Rouva Dulskan moraali. Aleksis Kiven klassikossa Nummisuutarit hän näytteli Mikko Vilkastusta. Erityisen arvostettu oli Ojalan tutkielma konsuli Bernickistä näytelmässä Yhteiskunnan tukipylväät. Vuonna 1920 Ojala esiintyi Pauli Pohjolan kanssa alkoholin vaikutuksen alaisena näytelmässä Iloinen leski; molemmat saivat vakavan varoituksen. Ojala kuoli tuberkuloosiin 35-vuotiaana. Näytellessään kuningasta Hamletissa hän sai verensyöksyn ja poistui kesken lauseen näyttämöltä.
Rose McGowan

Ura

McGowanin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa Encino Man vuonna 1992. Vuonna 2001 McGowan sai Paige Matthewsin roolin televisiosarjassa Siskoni on noita. McGowan oli mukana sarjassa vuoteen 2006, jolloin sen tekeminen lopetettiin.
Vuonna 2007 McGowan esiintyi Quentin Tarantinon ja Robert Rodriguezin elokuvissa Grindhouse: Death Proof ja Grindhouse: Planet Terror, jotka esitettiin Yhdysvalloissa kahden elokuvan yhdistelmänä.

Yksityiselämä

McGowanin äiti on ranskalais-amerikkalainen kirjailija Terri McGowan ja isä amerikanirlantilainen taiteilija Daniel McGowan. Heillä on yhteensä kuusi lasta, joista Rose on toiseksi vanhin. 
McGowan syntyi Italiassa ja asui kymmenvuotiaaksi asti Euroopassa. Hän esiintyi lapsimallina italialaisissa lehdissä. McGowan oli kymmenvuotias, kun hänen vanhempansa erosivat ja muuttivat Yhdysvaltoihin. Ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin McGowan ei puhunut englantia. Nykyisin hän asuu Los Angelesissa.
McGowan meni naimisiin taiteilija Davey Detailin kanssa lokakuussa 2013. Aiemmin hän on seurustellut vuosina 1998–2001 muusikko Marilyn Mansonin ja vuosina 2007–2009 ohjaaja Robert Rodriguezin kanssa.
McGowan kertoi itse lokakuussa 2016 tulleensa aikoinaan Hollywood-pomon raiskaamaksi ja entisen kumppaninsa myyneen heidän yhdessä tekemänsä seksivideon hänet raiskaannelle studiopomolle. Lokakuussa 2017 McGovan ilmoitti Harvey Weinsteinin kyseiseksi raiskaajaksi.
John Singleton Copley

John Singleton Copley (1738–1815) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka syntyi luultavasti Bostonissa Massachusettsissa irlantilaisten Richard and Mary Singleton Copleyn perheeseen. Copley tunnetaan erityisesti hänen muotokuvamaalauksistaan, jotka hän maalasi Uuden-Englannin keskeisistä vaikuttajista ja Amerikan vallankumouksen johtohahmoista. Copley oli taiteilijana täysin itseoppinut. Taidokkaiden muotokuviensa ja suurten maalaustensa kuten Watson ja hai (1778) ansiosta hänestä kehittyi yksi aikansa arvostetuimmista taiteilijoista ja jotkut ovat jopa pitäneet häntä ensimmäisenä merkittävänä yhdysvaltalaisena taiteilijana. Copley oli myös Royal Academyn jäsen. Hän vietti viimeiset vuotensa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja kuoli Lontoossa vuonna 1815.
Bostonista löytyy muun muassa Copleyn mukaan nimetty aukio ja kaksi hänen mukaansa nimettyä hotellia.
Ludwig Laqueur

Ludwig Laqueur (25. heinäkuuta 1839–20. huhtikuuta 1909) oli saksalainen silmälääkäri, joka syntyi Festenbergissä Sleesiassa.
Laqueur opiskeli lääketiedettä Breslaussa ja Berliinissä ja valmistui tohtoriksi vuonna 1860. Vuosina 1863–1869 hän työskenteli Richard Liebreichin assistenttina silmätautisairaalassa Pariisissa. Vuonna 1873 hänestä tuli apulaisprofessori Strasbourgin yliopistoon, jossa hän sai täydet professorinvaltuudet 1877.
Laqueur tunnetaan fysostigmiiniä – kalabarpavussa esiintyvää antikoliiniesteraasina toimivaa alkaloidia – koskevista tutkimuksistaan. Hän julkaisi 1876 kirjoitelman Ueber eine neue therapeutische Verwendung des Physostigmin, jossa suositteli yhdistettä glaukooman eli silmänpainetaudin hoitoon. Yhdistettä käytetään tähän tarkoitukseen edelleen. Laquer huomasi, että kalabaruutteet alensivat silmänpainetta merkittävästi. Hän kärsi itsekin glaukoomasta, minkä vuoksi hän pystyi itse todentamaan tutkimustuloksensa. Tämä pidettiin kuitenkin hänen kollegoiltaan salassa hänen kuolemaansa asti.
Antti Pulkkinen

Antti Pulkkinen (s. 14. maaliskuuta 1974 Oulu) on Yhdysvalloissa asuva suomalainen fyysikko ja avaruustutkija. Hän työskentelee Nasan palveluksessa. Hän on tutkinut muun muassa auringon aktiivisuutta ja sen vaikutuksia sähkönsiirtoverkkojen toimintaan, josta Nasa myönsi hänelle elokuussa 2015 palkinnon. Hän toimii myös Marylandin yliopistossa professorina.
Reetta Ristimäki

Reetta Maria Ristimäki (s. 1964) on suomalainen laulaja, sopraano ja näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Ooppera Skaalan ja musiikkiteatteri Kapsäkin yhtenä perustajana. Hänen erityinen kiinnostuksen kohteensa on yhteiskunnallinen kabaree.
Reetta Ristimäki varttui opettajaperheessä Etelä-Pohjanmaan Nurmossa. Hänen laulunopettajinaan ovat toimineet muun muassa Ritva Auvinen, Liisa Linko-Malmio ja Irina Gavrilovici. Lisäksi hän on opiskellut vuodesta 2011 Jo Estill -tekniikkaa. Hän on konsertoinut ja esiintynyt lukuisissa erilaisissa musiikkiteatteriproduktioissa ja oopperoissa sekä konsertoinut niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Ristimäki opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa, josta valmistui musiikin maisteriksi ja oopperalaulajaksi. Vuosina 1997-1998 hän opiskeli Berliinissä  Hocschule der Kunstssa. Hän  on koulutukseltaan myös Helsingin yliopistosta valmistunut kasvatustieteiden maisteri sekä musiikkiin ja kuvaamataitoon erikoistunut luokanopettaja.
Ristimäki oli perustamassa nykyoopperaan keskittynyttä ryhmää Ooppera Skaala 1995 ja perusti helsinkiläisen Musiikkiteatteri Kapsäkin vuonna 2000. Ristimäki toimi sen toiminnanjohtajana ja puheenjohtajana 2000-2007 ja teatterinjohtajana vuodet 2007-2012. Ristimäki on ollut ideoimassa ja tuottamassa lukuisia uutta kotimaista musiikkiteatteria ja oopperaa edustavia kantaesityksiä kuten Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi (2002), Heinähattu, Vilttitossu ja suuri pamaus (2003), Dakota (2005), Anna Liisa (2008), Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho (2011), Välilasku (2012), Houdini (2014), Palava kaupunki (2015) ja Patrick Barlow’n oopperakomedia Messias (2016).
Muusikkojen liitto palkitsi Ristimäen kotimaisen musiikkiteatterin edistämisestä tunnustuspalkinnolla 2011. Reetta Ristimäki on toiminut vuodesta 2016 alkaen perinteikkään Suomalaisen kamarioopperan taiteellisesta linjasta ja taloudesta vastaavana toiminnanjohtajana. Hänellä on myös oma Greta Productions -niminen taidealan tuotantoyhtiö ja laulustudio.
Turkkilaiset kielet

Turkkilaiset kielet ovat noin kolmekymmentä kieltä sisältävä kielikunta. Turkkilaiset kielet ovat läheistä sukua keskenään, sillä niiden uskotaan eriytyneen verrattain myöhään, ajanlaskun alun aikoina. Turkkilaiset kielet ovat varmuudella sukua vain keskenään: ne on joskus yhdistetty mongoli- ja tunguusikielten kanssa altailaiseksi kielikunnaksi, mutta tämä on jäänyt todistamattomaksi hypoteesiksi, ja näin turkkilaiset kielet nykykäsityksen mukaan muodostavat kielikunnan. Niitä puhuu moninainen ihmisten kirjo, noin 140 miljoonaa, laajalla alueella Itä-Euroopasta Siperiaan ja aina läntiseen Kiinaan saakka. 
Turkkilaiset kielet ovat lähtöisin suppealta alueelta Keski-Aasiasta, josta ne levisivät laajalle alueelle varhaiselta keskiajalta alkaen.
Turkkilaiset kielet ovat agglutinoivia, ja niille on ominaista vokaaliharmonia. Turkkilaisiin kieliin on omaksuttu piirteitä erityisesti kiinasta, iranilais- ja arabikielistä. Turkkilaisista kielistä puolestaan on piirteitä kulkeutunut Kaakkois-Kiinaan ja Venäjän pohjoisimpiin osiin.
Messukylän hautausmaa

Messukylän hautausmaa on kolmen Tampereen Messukylän kaupunginosassa sijaitsevan hautausmaan nimi, joista kaksi on tällä hetkellä käytössä.

Keskinen hautausmaa

Sijaitsee Messukylän koulun vieressä, pinta-ala noin 0,7 hehtaaria. Hautausmaa on ollut käytössä vuosina 1861–1927 ja uudelleen vuodesta 1994 alkaen. Keskisellä hautausmaalla sijaitsee myös muistolehto.

Messukylän kirkon hautausmaa ja uurnahautausmaa

Sijaitsevat vuonna 1879 valmistuneen Messukylän uuden kirkon yhteydessä. Varsinainen hautausmaa ollut käytössä vuodesta 1891 alkaen. Varsinaisen hautausmaan itäpuolella sijaitseva uurnahautausmaa vihittiin käyttöön 24. syyskuuta 2006. Hautausmaan pinta-ala on kaksi hehtaaria ja uuden uurnahautausmaan kaksi hehtaaria. Uurnahautausmaan yhteydessä on kolumbaario, sirottelualue ja muistolehto. Alueella on myös tunnustukseton hauta-alue.
Hautausmaalla sijaitsee 1939–1945 sotien sankarihautausmaa ja sen muistomerkki on kuvanveistajä Rikhard Rautalinin teos vuodelta 1940. Kesällä 2007 uurnahautausmaalla paljastettiin Martti Aihan Pietá-veistos.