google/wiki40b huggingface dataset:
Anders Thalus Ericsson

Anders Thalus Ericsson (1801–1891) oli ruotsalainen konepiirtäjä ja ruukinpatruuna joka oli mukana käynnistämässä konepajateollisuutta Suomessa. 
Ericssonin isä oli Eskilstunassa asunut tehtailija Anders Magnus Ericsson (1762–1829). Ericsson aloitti uransa konepiirtäjänä Samuel Owenin konepajassa Tukholmassa. Hän muutti toukokuussa 1836 Suomeen ja perusti yhdessä skotlantilaisen David Cowien ja Fiskarsin ruukin omistaneen John Jacob von Julinin kanssa höyrykoneita valmistaneen Suomen ensimmäisen konepajan Fiskars Mekaniska Verkstadin Fiskarsiin. Cowie ja Ericsson eivät kuitenkaan ajan mittaan olleet tyytyväisiä yhteistyöhön von Julinin kanssa ja niinpä he perustivat vuonna 1842 oman laivojen höyrykoneita ja höyrykattiloita valmistaneen konepajansa Ericsson & Cowien nimellä Turkuun. Molemmat siirtyivät kokonaan uuden yrityksen palvelukseen kun heidän sopimuskautensa von Julinin kanssa päättyi ja uusi konepaja pääsi aloittamaan toimintansa 1844. 
Ericsson meni naimisiin Suomessa Tammisaaresta kotoisin olleen Emilia (Emma) Catharina Feilcken kanssa. Ericsson myi osuutensa Turun konepajasta vuonna 1857 John Jacob von Julinin veljelle Erik Julinille ja konepajan toiminta jatkui nimellä Cowie & Co. Ericssonistä tuli Teijon ruukin osaomistaja vuodesta 1863 alkaen. Liiketoimissaan menestynyt Ericsson palasi Ruotsiin 1871 ja asui vimeiset vuotensa Tukholmassa.
R.Smg. Domenico Millelire

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 15. toukokuuta 1941.
Ruuhijärvi (Virrat, Ottikonperä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Soininjoen alueeseen (35.422) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,6 metriä mpy.
Algot Jansson

Algot Viktor Jansson (28. marraskuuta 1876 Kirkkonummi – 20. syyskuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Janssonin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Viktor Jansson ja Mathilda Sundell. Jansson valmistui kansakoulunopettajaksi 1899 ja hän suoritti yliopiston jatkokurssit 1911–1912 sekä 1919–1920. Hän toimi kansakoulunopettajana Helsingissä vuodesta 1900 alkaen ja oli myös Vallilan ruotsalaisen kansakoulun johtajana. Opettajan työn ohella Jansson toimi vuodesta 1908 Tidskrift för folkskolan-aikakauslehden toimittajana.
Jansson oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1922–1928. Hän oli Suomen yleisen ruotsalaisen kansakoulunopettajayhdistyksen (Finlands allmänna svenska folkskollärare- och lärarinneförening) yleissihteerinä 1907–1926, varapuheenjohtajana 1926–1932 ja puheenjohtajana vuodesta 1933.
Jansson kirjoitti yhden novellikokoelman sekä lisäksi useita ruotsinkielisiä kansakoulun oppikirjoja.
Soodla jõgi

Joen vaikutusalue

Soodla jõen valuma-alueen pinta-ala on 15% pääuomansa Jägala jõen valuma-alueesta. Joki virtaa tiheästi asutun alueen läpi Järvamaalla Amblassa, Länsi-Virumaalla Tapassa ja Harjumaalla Anijassa, mutta harvaan asutulla alueella Järvamaalla Kuusalussa ja Anijassa.

Joen kulku

Joki saa alkuunsa Pandiveren ylängön länsilaidassa Reineveren kylässä Amblassa Järvamaalla, mutta se ylittää heti kunnan rajan ja virtaa hetken Tapan kaupungissa Länsi-Virumaalla. Ennen sitä se kohtaa Põrki raba suon, jossa on laajat turvetuotantoalueet. Niiden kuivatusvesiä on johdettu Põrki ojan kautta jokeen. Niiden kuivattamiseksi on joelle tehty rinnakkaisoja, joka palaa takain jokeen ennen Tallinnan ja Narvan välisen rautatien alitusta. 
Tästä alkaa Pandivereen rajautuva Kõrvemaan alue, jossa sijaitsevat ainakin Läste raba, Rebase raba, Keeveskisoo, Salu raba ja Salgusoo. Osalla näistä on myös turvetuotantoa ja niistä jäljelle jääneitä kaivuulammikoita. Kõrvemaata riittää Soodlan tekojärvelle asti ja joki meanderoi koko tämän matkan voimakkaasti. Soistuneessa maastossa on pääuomasta kuroutunut irti juoluoita, joista osa on vielä yhteydessä virtaavaan jokeen. Keeveskisoolla joella on jopa rinnakkaisia uomia, joiden välistä suota kutsutaan nimellä Soodla luht. Jotkin juoluat on oikastu kaivamalla niiden rinnalle suora uoma. Näiden, ja luontaisten saarien lisäksi, joen uoma on kasvanut pituutta 12 kilometriä. Pisimmän reitin kautta joen mitattu uoma on 85 kilometriä ja lyhimmän kautta 73 kilomteriä pitkä. Sen jälkeen joki pujahtaa harjujakson harjanteiden Härgmägi ja Peenessaar välistä sekä kaartaa Jussi nõmm sen länsipuolelta Salu mäen pohjoispuolelle. Soodlan tekojärven länsipäästä alkaa taas asutettu alue. Koko matkan Rabasaaresta tekojärvelle joki on toiminut Kuusalun ja Anijan rajajokena ja tekojärvi on rajattu Anijan puolelle.
Soodlan tekojärvi on 7,5 kilometriä pitkä, minkä verran on myös jäänyt jokea tekojärven alle. Länsipäässä sijaitsee puoli kilometriä patovallia, jonka taakse tekojärvi on jäänyt. Padon alapuolella sijaitsee toinen tekojärvi Raudoja veehoidla, jonka kantatie 13 katkaisee. Eteläisestä vesialtaasta alkaa Raudoja–Aavoja kanali, joka lähtee kohti etelää ja laskee Aruoja veehoidlaan. Tekojärveen laskee Raudoja, joka on 10 kilometriä pitkä ja jonka valuma-alueen suuruus on 23 km². Joki pysyttelee loppumatkan Jägala jõgeen kantatie 13 pohjoispuolella ja siihen yhtyy kaksi pientä sivuojaa ennen yhtymistään pääuomaansa.

Vesistöjärjestelyt

Soodla jõgi on osa laajempaa Tallinnan vesihuoltojärjestelmää. Sen kautta virtaavaa vettä siirretään kanavien kautta länteen ylemmäksi Jägala jõgea ja siitä eteenpäin Pirita jõen kautta Tallinnaan Ülemistejärveen.

Luontoarvoja

Joki on lohen, purotaimenen, taimenen ja harjuksen luontaisen lisääntymisalue Jägalajoen yhtymiskohdasta Soodlan tekojärvelle asti. Purotaimenien istutuksia tai vaellusmahdollisuuksien mahdollistaminen on ollut puhetta. Joki on Kõrvemaan suoalueilla tasaista ja melottavissa. paikoin veteen kaatuneet puut haittaavat etenemistä, mutta muuten matkaa voi tehdä esteittä.
Konstantin Kasanski

Konstantin Ivanovitš Kasanski (20. helmikuuta 1867 – ?) oli venäläinen juristi ja virkamies, joka toimi toisen sortokauden aikana Suomen senaatin jäsenenä 1913–1914 ja Suomen prokuraattorina 1914–1917.
Kasanski oli aatelissukua ja lähtöisin Minskin kuvernementistä. Hän suoritti oikeustieteen opinnot Moskovan yliopistossa ja työskenteli vuosina 1892–1903 piirioikeuksissa eri puolilla Venäjää. Vuonna 1903 Kasanski tuli sihteeriksi Suomen kenraalikuvernöörin kansliaan ja oli vuonna 1905 lyhyen aikaa Viipurin läänin lääninsihteerinä. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen hän siirtyi pois Suomesta ja jatkoi uraansa Venäjän oikeuslaitoksessa, kunnes hänet tammikuussa 1913 nimitettiin Suomen senaattiin. Kasanski oli elokuusta 1913 alkaen senaatin oikeustoimituskunnan vt. päällikkö ja kesäkuusta 1914 alkaen prokuraattori. Hän joutui eroamaan helmikuun vallankumouksen seurauksena huhtikuussa 1917. Hän sai 1913 valtioneuvoksen arvonimen. Kasanskin prokuraattorikaudesta muistetaan parhaiten P. E. Svinhufvudin karkotus Siperiaan.
Kasanski oli naimisissa Hämeen läänin kuvernöörinä toimineen kenraali Isidor Swertskovin tyttären kanssa. Kasanskin vaiheita Venäjällä lokakuun vallankumouksen jälkeen ei tunneta.
Kolhoosi

Kolhoosi (ven. колхоз, коллективное хозяйство, kolhoz, kollektivnoje hozjaistvo,  колхо́з [kʌlˈxos]) eli yhteistoimintatila on maatila, jota yhteisö viljelee valtion valvonnassa ja joka toimii osuustoimintaperiaatteella. Neuvostoliitossa kolhoosien määrä kasvoi ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana, kun viljelijöitä kannustettiin ja lopulta jopa pakotettiin liittymään yhteen. Täysimittainen kollektivisointi alkoi yhtäkkiä vuonna 1929. Stalin antoi selitykseksi toiminnan kiivaudelle keskivarakkaiden talonpoikien halukkuuden liittyä kolhooseihin, mutta myönsi samalla vallankumouksen alkaneen ylhäältä joukkojen vain kannattaessa ideaa.
Kolhooseja oli kolmea eri tyyppiä. Ensimmäinen tyyppi oli pelkkä maanmuokkausosuuskunta eli TOZ, jossa osuuskunta omisti pelkät tuotantovälineet. Toisen tyypin muodosti artteli, jossa tuotanto oli järjestetty kollektiivisille pohjalle ja kolmantena kommuuni, jossa kaikki oli yhteistä tuotteiden jakelua myöten.
Stalinin antaman päätöksen nojalla kulakit eivät voineet liittyä kolhoosiin, mutta heidän omaisuutensa sai kolhoosin jäsenistö pitää yhteisesti. Kulakit perheineen karkotettiin seudulta kaukaisille leireille pakkotyöhön.
Kollektivisointi sujui niin kiivaasti, että Stalin piti maaliskuussa 1930 sitä hillitsevän puheen, "menestys panee pään pyörälle". Puheessa hän selitti yhdistymisen olevan vapaaehtoista ja tuomitsi tapahtuneet vääryydet. Hänen mukaansa tarkoituksenmukaista ei ollut perustaa kommuuneja, vaan artteleja, joissa sai pitää omaa viljelypalstaa ja kotieläimiä.
Valtion kannalta kollektivisointi tarjosi mahdollisuuden torimyynnin rajoittamiseen sekä maatalousväestön tulotason valvomiseen nopean suurteollistamisen rahoittamiseksi. Myös koneistus keskitettiin valtion kone- ja traktoriasemille, josta kolhoosit saivat vuokrata niitä. Vuonna 1958 kolhoosit saivat oikeuden hankkia omia koneita ja omistaa niitä, samalla koneasemat muuttuivat korjausasemiksi.
Neuvostoliittolaisen kolhoosin jäsen (ven. колхо́зник, kolhoznik) sai osuuden tilan tuotosta tekemiensä työpäivien lukumäärän mukaan, valtiontiloilla eli sovhooseissa taas työntekijöille maksettiin rahapalkkaa. Kolhoosin jäsenillä oli myös oikeus 0,25-0,5 hehtaarin yksityisviljelmään ja pitää muutamia kotieläimiä. Monet maatyöläiset pitivätkin kolhooseista juuri näiden oikeuksien vuoksi, sillä he saivat suurimman osan tuloistaan oman maa-alueensa ansiosta.
Toisen maailmansodan jälkeen kolhoosien kokoa kasvatettiin Neuvostoliitossa entistä suuremmiksi. Vuonna 1959 kolhoosiviljelmän keskipinta-ala oli 2 380 ha ja kokonaispinta-ala 5 500 ha. Kolhoosissa asui keskimäärin 342 talonpoikaisperhettä.
Kolhooseja oli Neuvostoliiton lisäksi myös muissa itäblokin maissa, mutta kommunismin romahdettua Euroopassa kolhoosien määrä pieneni huomattavasti. Nykyään kolhooseja on pääasiassa sosialistisissa valtioissa, kuten Pohjois-Koreassa ja Kiinassa. Israelissa toimivia yhteistoimintatiloja kutsutaan nimellä kibbutz.
Vjatšeslav Soloduhin (jääkiekkoilija, 1988)

Pelaajaura

Soloduhin pelasi ensimmäiset miesten pelinsä miesten pelit kaudella 2005–2006, kun hän edusti Venäjän kolmannella sarjatasolla pelannutta SKA Pietarin kakkosjoukkuetta. Venäjän jääkiekon superliigassa Soloduhin pelasi ensimmäisen kerran pietarilaisseuran ykkösjoukkueessa kaudella 2007–2008.
Kaudella 2008–2009 Soloduhin harjoittelu Pietarin SKA:n mukana, mutta pelasi Venäjän kakkosliigan HK VMF Pietarissa. Hän teki siellä 60 ottelussa 48 pistettä. Seuraavan kauden hän aloitti myös VMF Pietarissa ja teki 26 pistettä 36 ottelussa. Tammikuussa 2010 Soloduhin siirtyi neljän ottelun koeajalle Ilvekseen. SKA Pietari halusi antaa hyökkääjälleen mahdollisuuden pelata kovatasoisessa liigassa, mutta pitää pelaajaoikeudet itsellään. Soloduhin pelasi vain kolme ottelua Ilveksessä eikä saanut jatkosopimusta.
Soloduhin jatkoi Ilves-pelejensä jälkeen VMF:ssä, jossa pelasi myös seuraavankin kauden. Kaudella 2011–2012 hän pelasi ensimmäiset KHL-pelinsä SKA Pietarissa, vaikka edusti myös edelleen kakkosliigan VMF:ääkin. Tammikuussa 2012 Soloduhin siirtyi Sibir Novosibirskiin kaupassa, jossa SKA sai Sibirin nuoren tähden Vladimir Tarasenkon.
Soloduhin on pelannut myös Venäjän nuorisomaajoukkueessa.
Seychellienmedestäjä

Levinneisyys

Seychellienmedestäjää tavataan kotoperäisenä Seychelleillä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ada E. Yonath

Nuoruus ja opiskeluaika

Yonath syntyi Jerusalemissa vähävaraiseen perheeseen ja joutui jo nuorena isänsä kuoleman jälkeen osallistumaan perheen elättämiseen. Hän suoritti asevelvollisuutensa lääkintäjoukoissa ja opiskeli sen jälkeen Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa kemiaa, biokemiaa ja biofysiikkaa. Kollageenin rakenteeseen liittyvän väitöskirjansa hän teki Weizmannin instituutissa. Sen jälkeen Yonath siirtyi Yhdysvaltoihin suorittamaan tohtorin tutkinnon jälkeisiä opintoja proteiinien parissa ensin Pittsburghissa ja myöhemmin MIT:ssa. Hän palasi Weizmann-instituuttiin 1970. Johtaen edelleen tutkimusryhmää Weizmann-instituutissa Yonath johti myös Max Planck -instituutin ribosomin rakenteen tutkimusyksikköä DESYssä Hampurissa vuosina 1986–2004.

Ura

Yonath aloitti ribosomien rakenteen selvittämisen röntgenkristallografian avulla 1970-luvun lopulla. Tuolloin monet pitivät tehtävää mahdottomana. Vuonna 1980 hän kuitenkin onnistui kiteyttämään Geobacillus stearothermophilus -bakteerin ribosomien suuren alayksikön, mutta kiteiden laatu oli kuitenkin melko huono. Yonath onnistui 1990 kiteyttämään ensimmäiset laadultaan hyvät ribosomikiteet ja luomaan vuonna 2000 Haloarcula marismortui -bakteerin ribosomista rakennemallin, joka oli niin tarkka, että siitä pystyi selvittämään jokaisen atomin paikan ribosomin rakenteessa.
Ribosomin rakenteen mallinnuksia voidaan hyödyntää muun muassa uusien antibioottien kehittämisessä.

Palkintoja

Yonath on saanut töistään useita tunnustuksia ja palkintoja. Niitä ovat muun muassa Israel Prize vuonna 2002, kemian Wolfin palkinto vuonna 2006/2007, Paul Ehrlich- und Ludwig Darmstaedter-Preis vuonna 2007 ja L’Oréal-UNESCO Awards for Women in Science vuonna 2008 Kemian nobelin hän sai vuonna 2009.
Laminointi (paperinjalostus)

Laminointi tarkoittaa paperin tai kartongin jalostamisessa esimerkiksi pakkausmateriaaleiksi sen pinnan päällystämistä yleensä jonkin tyyppisellä muovikerroksella, joka muodostaa materiaaliin estokerroksen eli barriäärin estämään kaasujen ja nesteiden kulkeutumista materiaalin läpi. Pakattavasta tuotteesta riippuen laminoinnilla parannetaan pakkausmateriaalin vesi-, vesihöyry-, kaasu-, aromi- tai rasvatiiviyttä. Laminointia voidaan käyttää myös pakkauksen tai muun painotuotteen ulkopinnan, kuten kirjankannen, tekemiseen näyttävämmäksi ja käyttöä paremmin kestäväksi.
Laminointi eroaa paperin tai kartongin päällystyksestä siinä, että päällystyksessä kuitumateriaaliin kiinnitetään tai imeytetään jokin sula tai nestemäinen materiaali, kun taas laminoinnissa kuitumateriaalin pintaan kiinnitetään toiselta radalta tuleva kiinteä materiaalikerros. Kun päällystys suoritetaan usein jo paperi- tai kartonkitehtaalla esimerkiksi paperikoneen päällystysosan avulla, laminointi tehdään yleensä vasta paperinjalostuksen myöhemmissä vaiheissa, kuten painatuksen jälkeen. Muovikalvojen ohella paperiin tai kartonkiin voidaan laminoida ohuita metallikerroksila, kuten alumiinifoliota, polyeteenistä tai polypropyleenistä valmistettua kudosta tai lasikuidusta tai polyesterilangasta punottua verkkoa.

Laminoinnin tekniikkaa

Laminoinnissa telojen välisessä nipissä kaksi tai useampia materiaalikerroksia puristetaan yhteen. Tätä ennen materiaalikerrosten välille on sivelty liima tai muilla keinoin aikaansaatu materiaalit yhteen tartuttava pinta. Telojen tuottaman puristuksen merkitys on tärkeä, jotta materiaalikerrokset saadaan koskettamaan toisiaan molekyylitasolla kunnon adheesion aikaansaamiseksi. Märkälaminoinnissa liimaava aine on laminointihetkellä vesi- tai liuotinpitoista, kuivalaminoinnissa tarraliiman kaltaista.
Laminointi on periaatteessa yksinkertaista, mutta sitä vaikeuttavat materiaalikerrosten erilaiset ominaisuudet ja erilainen käyttäytyminen laminointiradalla. Laminoinnin onnistumiseen vaikuttavat materiaalikerrosten paksuus, jäykkyys, rullalla olon aiheuttama kaarevuus, lämpölaajeneminen, kosteus ym.

Laminoimalla valmistettavia tuotteita

Laminoinnin yleisin käyttökohde pakkausteollisuudessa on nestepakkauskartonki, jota käytetään muun muassa maito- ja mehutölkeissä. Muovipäällysteisiä kotelokartonkeja käytetään etenkin pakasteruokien, koiran- ja kissanruoan ja pikaruoan sekä pesuaineiden pakkaamiseen. Joustopakkauksiksi (engl. flexible packaging) kutsutaan suurta joukkoa laminoimalla valmistettuja, paperimaisen taipuisia pakkaus- ja kääremateriaaleja, joita käytetään elintarvikkeiden lisäksi teknokemiallisten tuotteiden sekä lääkkeiden ja sairaalatuotteiden pakkaamiseen. Joustopakkauksista valtaosa on nykyisin paperittomia, pelkästään eri muovi- tai metallikerroksista muodostuvia. Raskaat teollisuuskääreet esimerkiksi paperi- ja teräsrullien pakkaamiseen tehdään yleensä voimapaperia ja muovia yhteen laminoimalla. Muita laminoimalla aikaansaatuja tuotteita ovat valokuvapaperit ja tarralaminaatit.
Raitalammi

Maantietoa

Lampi sijaitsee Rengon taajama-alueella Renkajärveltä alkavalla ja Tunturivuorelle jatkuvalla harjujaksolla. Se on muodostunut yhteen taajama-alueen sisällä olevista supista . Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä. Rannat ovat yksityisomistuksessa tai vanhainkodin kohdalla kaupungin omistuksessa. Renkajoki tekee siinä olevan laajentuman jälkeen mutkan, jossa joessa on koski. Siinä kohdassa kadut muodostavat risteyksen, jossa sijaitsee Rengon kirkko. Kadut, jotka ohittavat lammen sen vierestä, ovat Kappelintie ja Rengonraitti. Nämä yhdessä lammen takana kulkevien katujen Raitalammintie ja Tuikontie sulkevat lammen sisäänsä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Vaikka Renkajoki ohittaa sen läheltä, yhtyy sen laskuoja jokeen yli 400 metriä alempana. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,1 metriä mpy.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa joen rannat oli raivattu niityiksi. Muu seutu ”Rengon” ympäristössä oli peltomaata. Myös Raitalammin pohjois- ja itärannat olivat peltoa. Lammen etelärannalla sijaitsi torppa. Tähän karttaan oli piirretty vain ”Rengonraitti”.
Vuoden 1961 peruskartassa Raitalammin rannat olivat muuten peltomaata lukuun ottamatta kunnalliskodin tonttia ja joidenkin asuintalojen tontteja.
Anton Kangas

Anton Kangas (lukioikäiseksi saakka Kankaanpää; 6. syyskuuta 1867 Alahärmä – 23. maaliskuuta 1904 Nummelan parantola, Nurmijärvi)  oli ylioppilas, kansakoulunopettaja sekä aloitteleva kirjailija. Hänet on esitetty  Artturi Järviluoman vuonna 1914 julkaiseman Pohjalaisia-näytelmän todelliseksi kirjoittajaksi. Kangas kuoli nuorena keuhkotautiin.

Elämä

Anton Kankaan vanhemmat olivat talollinen, kirkonisäntä sekä lautamies Kaapo (Gabriel) Kankaanpää ja hänen vaimonsa Vilhelmiina Stroka. Gabriel Kankaanpää oli syntynyt Ylihärmässä. Kangas aloitti oppikoulun vuonna 1884 Vaasan lyseossa ja oli ensimmäisiä alahärmäläisiä tässä koulussa. Lukion Anton kävi Oulun lyseossa, josta hän pääsi ylioppilaaksi 25-vuotiaana vuonna 1892. 
Helsingin yliopistossa Kangas opiskeli ensin juridiikkaa ja sitten Suomen kirjallisuudenhistoriaa, psykologiaa ja arabiaa. Hänen opiskelutovereitaan olivat muun muassa Ilmari Kianto, Heikki Klemetti ja Otto Manninen. Opintojen jäätyä kesken Kangas muutti 1897 ensin väliaikaiseksi ja vuodesta 1902 vakinaiseksi kansakoulunopettajaksi Kangasniemelle. 
Anton Kangas sai valmiiksi 1800- ja 1900-luvun vaihteeseen mennessä käsikirjoituksen näytelmään Härmäläisiä, joka jäi julkaisematta ja mahdollisesti myös esittämättä. Alkuperäinen käsikirjoitus on hävinnyt, mutta Artturi Järviluoma kopioi sen käsin nykyisin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran (SKS:n) Kirjallisuusarkistossa säilytettäviin vihkoihin.  Vihkojen aineiston perusteella Timo Kallio on rekonstruoinut näytelmän 2017. 
Jäljennökseksi käsikirjoituksen voi päätellä Reino Kallion mukaan Järviluomalle vieraista henkilö- ja paikannimistä sekä Härmänkylään liittyvistä yksityiskohtaisista tiedoista ja tapahtumakuvauksista, joista hänellä ei kylää tuntemattomana ole voinut olla edellytyksiä kirjoittaa. Härmäläisiä-näytelmän käsikirjoitus päätyi Järviluoman haltuun luultavasti Kankaan toimiessa hänen kotiopettajanaan. 
Vuonna 1914 Järviluoma julkaisi vähäisin muutoksin omissa nimissään Härmäläisiä-näytelmän uudella nimellä Pohjalaisia ja lisäsi siihen Kauhavalta ja muualta Etelä-Pohjanmaalta kerätyt kansanlaulut. Lisäksi hän muutti kirjakielisen esityksen lievästi murteelliseksi sekä nimesi monet härmäläiset henkilöhahmot toisiksi. 
Kangas oli innokas nuorisoseuramies ja fennomaani. Hän oli perustamassa sekä Alahärmän että Kangasniemen nuorisoseuroja – viimeksi mainitussa hän oli myös esimies – sekä toimi lisäksi jonkin aikaa Etelä-Pohjanmaan nuorisoseuran hallituksessa. Kangas piti iltamissa ja eri järjestöjen tilaisuuksissa lukuisia kansallismielisiä esitelmiä ja puheita. Hän matkusti Englantiin 1900-luvun alussa kartuttamaan kielitaitoaan ja siirtyi sen jälkeen lyhyeksi aikaa Pohjois-Karjala -lehden toimittajaksi Joensuuhun. Siellä hän oli perustamassa urheiluseura Joensuun Katajaa toimien myös lyhyen aikaa sen ensimmäisenä puheenjohtajana. 
Kankaan puoliso oli vuodesta 1901 talollisentytär Ida Juhontytär Tahvonen Kangasniemeltä (s. 21.11.1874). Perheeseen syntyi kaksi tytärtä, joista vain Helga Maria (s. 13.11.1903) eli aikuisikään.
Suklammi

Maantietoa

Lampi sijaitsee Hämeenkosken pohjoispuolella kohoavan Kukonharjun etelärinteessä. Lammen pinta-ala on 1,3 ha ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja se on avosuota, jota reunustaa kangasmetsä. Vaikka lampea kiertää polut, on se autio.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Teuronjoen keskiosan alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 107,7 metriä mpy.
Tampereen kaupunkiseutu

Tampereen kaupunkiseutu on kahdeksan kuntaa käsittävän, Tampereesta ja sen seitsemästä lähikunnasta koostuvan Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymän toiminta-alue. Se sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa ja on Suomen pääkaupunkiseudun jälkeen maan toiseksi suurin kaupunkiseutu. Tampereen kaupungin lisäksi siihen kuuluvat Kangasala, Lempäälä, Nokia, Orivesi, Pirkkala, Vesilahti ja Ylöjärvi.  

Tampereen kaupunkiseudulla asuu 389 860 asukasta (31.12.2018) ja toimii yli 24 000 yritystä. Alue on laajuudeltaan noin 4 550 km².  
Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymä organisoi Tampereen kaupunkiseudun kuntien seudullista yhteistyötä. Seutuyhteistyö on Tampereen kaupunkiseudun kuntien päätöksiin perustuvaa yhteistyötä alueen kehittämiseksi. Yhteistyön visiona on olla yhdessä tekemisen edelläkävijä ja kansainvälinen älykkään kasvun keskus. Viimeisin seutustrategia on hyväksytty seudun kuntien valtuustoissa vuoden 2017 alussa. Yhteistyön keskeisiä osa-alueita ovat yhdyskuntarakenteen seudullinen suunnittelu, palvelujen kehittäminen sekä elinkeinoyhteistyö.
Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymässä ylintä päätösvaltaa käyttää yhtymäkokous, joka muun muassa valitsee seutuhallituksen ja hyväksyy kuntayhtymän talousarvion. 13-jäsenisen seutuhallituksen tehtävänä on käynnistää yhteistyöhankkeita sekä tehdä esityksiä jäsenkunnille seudullisista ratkaisuista. Seutuhallituksen apuna toimii kuntajohtajakokoukset, joiden tehtävänä on edistää asioiden käsittelyä kunnissa sekä osallistua niiden valmisteluun. Asioita valmistellaan seututyöryhmissä (maankäyttö ja asuminen, liikennejärjestelmä, hyvinvointipalvelut sekä infrapalvelut). Työryhmät koostuvat jäsenkuntien asiantuntijoista. 
Seutuyksikkö puolestaan vastaa seutuyhteistyön käytännön valmistelusta. Kaupunkiseudun kuntayhtymän toiminnan rahoittavat jäsenkunnat.
Aaron Lennon

Ura Maajoukkueessa

Lennon debytoi Englannin maajoukkueessa kesäkuussa 2006 Jamaikaa vastaan pelatussa ottelussa. Hänet valittiin myös 2006 MM-kisoihin, joissa hän pelasi kolmessa ottelussa yhteensä 104 minuuttia. Lennon on ollut sivussa Englannin maajoukkueesta Fabio Capellon tultua Englannin maajoukkueen valmentajaksi. Mutta viime aikojen hyvät näytöt seurajoukkueessa, Tottenhamissa, ovat vakuuttaneet Capellon. Lennon Pelasi 2010 MM-kisoissa muita joukkueita vastaan.