google/wiki40b huggingface dataset:
Palvajärvi (Tampere)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Pulesjärven valuma-alueeseen (35.318) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,2 metriä mpy.
Akantiitti

Akantiitti on hopeasulfidin (Ag₂S) muoto. Se on tässä muodossa, kun lämpötila on alle tietyn rajan (noin +170 °C). Tätä korkeammassa lämpötilassa akantiitti muuttuu argentiitiksi.
Akantiitin väri vaihtelee harmaasta teräksenmustaan. Viirun väri on musta. Sen kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 2–2,5.

Esiintyminen

Akantiittia esiintyy hydrotermisissä juonissa. Samoissa paikoissa akantiitin kanssa esiintyy myös proustiittia ja pyrargyriittia.
Olof af Hällström

Olof Eliel af Hällström (10. lokakuuta 1916 – 2. joulukuuta 1990 Suomenlinna) oli suomalainen filosofian maisteri joka toimi lähes kolmekymmenta vuotta Suomenlinnan intendenttinä.
Olof af Hällströmin vanhemmat olivat Karjaan kirkkoherra, rovasti Jakob Eliel af Hällström (1865–1950) ja Nina Amanda Rehnberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1943 ja maisteriksi 1950. Af Hällström oli vt. amanuenssina Kansallismuseossa 1949–1951 ja Suomenlinnan museon intendenttinä vuodesta 1951 alkaen. Ehrensvärd-seuran sihteerinä hän oli vuodesta 1952 alkaen.
Mõniste

Kylät

Mõnisten kunta muodostui 17 kylästä (viroksi küla):Hürova, Hüti, Kallaste, Karisöödi, Koemetsa, Kuutsi, Mõniste, Parmupalu, Peebu, Sakurgi, Saru, Singa, Tiitsa, Tundu, Tursa, Vastse-Roosa ja Villike küla.

Väestö

Vuonna 2011 Mõnisten kunnassa oli 838 asukasta, joista 795 (94,9 %) oli virolaisia, 18 (2,1 %) venäläisiä ja 24 (2,9 %) muita kansallisuuksia.
Kromifluoridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kromifluoridi on vihreää kiteistä ainetta, jonka alkeiskoppi on romboedrinen. Aineen kiderakenne koostuu kromi- ja fluoridi-ionien muodostamista kerroksista. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin tai pelkistimien läsnä ollessa veteen. Vedettömän kromifluoridin lisäksi tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja, joissa kideveden määrä vaihtelee kolmesta yhdeksään moolia kromifluoridimoolia kohden. Nämä hydraatit ovat väriltään vihreitä tai violetteja. Kromifluoridi sublimoituu 1 000–1 200 °C:n lämpötilassa.
Votkinskin piiri

Votkinskin piiri (ven. Воткинский район, Votkinski raion, udmurtiksi Вотка ёрос, Votka joros) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1917,6 neliökilometriä. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2010).
Votkinskin piiri sijaitsee Udmurtian itäosassa. Se rajoittuu lounaassa Zavjalovon, lännessä Jakšur-Bodjan ja pohjoisessa Šarkanin piireihin sekä idässä ja kaakossa Permin aluepiiriin. Pinta-alasta 28 % on metsää. Seudulla virtaavat Kama-, Siva- ja Pozimjoet. Permin aluepiirin rajalla on Votkinskin tekojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, hiekka, sora, savi ja kalkkisintteri.
Piiriin kuuluu Novovolkovskin kaupunkikunta (Novyin kaupunkimainen taajama) sekä 11 maalaiskuntaa: Bolguri, Bolšaja Kivara, Gavrilovka, Ijulskoje, Kamskoje, Kvarsa, Kukui, Perevoznoje, Pervomaiski, Sveloje ja Verhnjaja Talitsa. Hallinnollinen keskus on Votkinskin kaupunki, joka muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. 
Asukkaista 74,6 % on venäläisiä, 22,9 % udmurtteja ja 1,5 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 23,8 %.
Votkinskista on rautatieyhteys Iževskiin sekä maantieyhteydet Iževskiin ja Tšaikovskiin.
Piirissä tuotetaan öljyä ja turvetta. Novyin taajamassa toimii rakennusyritys, Volkovskissa hiekka- ja soralouhos, Kvarsan kylässä eristetehdas. Votkinskin metsäteollisuuspiiri harjoittaa puunhankintaa. Maatalous tuottaa maitoa, lihaa, viljaa, perunaa, vihanneksia, marjoja ja hedelmiä. Lisäksi harjoitetaan mehiläistenhoitoa ja kalastusta.
Kvarsassa toimii maatalouden ammattioppilaitos. Paikallislehtenä ilmestyy Votkinskije vesti.
Joséphine Fodor

Joséphine Fodor (13. lokakuuta 1789 Pariisi – 14. elokuuta 1870 Lyon) oli ranskalainen sopraano. Hän oli säveltäjä Josephus Andreas Fodorin (1751–1828) tytär ja sai isältään varhaista opetusta harpun- ja pianonsoitossa. Hän opiskeli myös laulamista ja pääsi vuonna 1810 esiintymään Pietariin, jossa hän työskenteli, kunnes keisarillisen määräyksen pohjalta ulkomaalaiset erotettiin tehtävistä teatterissa. Vuonna 1812 Fodor meni naimisiin ranskalaisen näyttelijä Mainvillen kanssa. 
Fodor esiintyi Tukholmassa ja Kööpenhaminassa ennen paluutaan Pariisiin, jossa hän esiintyi Opéra-Comiquessa. Hän pääsi työskentelemään myös Théâtre Italieniin (Italialaiseen teatteriin), jota johti Angelica Catalani. Sopimus päättyi vuonna 1818, jolloin Fodor lähti Venetsiaan. Vuonna 1819 Fodor siirtyi jälleen Pariisiin, jossa hänestä tuli kolmen vuoden ajaksi Italialaisen teatterin tähti. Vuonna 1822 hän esiintyi Desdemonan roolissa Gioacchino Rossinin Otello-oopperassa Napolin Teatro San Carlossa, ja vuonna 1823 hän saavutti menestystä Wienissä. Hän esiintyi kahdessakymmenessä eri roolissa, mutta erityisesti hänen ohjelmistonsa koostui Rossinin, Ferdinando Paerin ja Wolfgang Amadeus Mozartin oopperarooleista. Fodor vetäytyi lavalta vuonna 1828. 
Vuonna 1857 Fodorilta ilmestyi kirja Réflexions et conseils sur l'art du chant.
Jaroslav Foglar

Jaroslav Foglar (6. heinäkuuta 1907 – 23. tammikuuta 1999) oli tšekkiläinen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi nuorelle lukijakunnalle suunnatuista partioaiheisista seikkailuromaaneistaan. Hän työskenteli myös lehdissä ja kehitti kuuluisan Rychlé šípy -sarjakuvan, jonka päähenkilönä seikkailee Mirek Dušín.
Evertsen-luokka (rannikkopanssarilaiva)

Suunnittelu

Alukset olivat 86,2 metriä pitkiä. Niiden leveys oli 14,33 ja syväys 5,23 metriä. Alusten uppouma oli 3 464 tonnia. Alusten kahteen potkuriin liitetty propulsiojärjestelmä tuotti 4 700 ihp:tä, mikä mahdollisti 16 solmun maksiminopeuden. Aluksen varastoissa oli mahdollista kuljettaa 289 tonnia hiiltä.
Alusten suojana oli 15 senttimetrin panssarivyö ja barbettien suojana oli 24 senttimetrin panssarointi. Pääaseina aluksella oli kolme 21 senttimetrin tykkiä, jotka oli asennettu kaksi putkiseen ja yksi putkiseen barbettiin. Apuaseina oli kaksi 15 ja kuusi 7,5 senttimetrin tykkiä. Aseistuksen täydensivät kahdeksan yhden naulan tykkiä ja kolme 45 senttimetrin torpedoputkea.
Kaija Saarikettu

Kaija Helena Saarikettu (s. 17. toukokuuta 1957 Tammisaari) on suomalainen viulisti ja viulunsoiton professori.
Saarikettu valmistui Sibelius-Akatemiasta 1977. Hän jakoi Kuopion viulukilpailun voiton Pyry Mikkolan kanssa vuonna 1980, ja tuli samana vuonna Jean Sibelius -viulukilpailussa seitsemänneksi. 
Saarikettu on viulumusiikin professori Sibelius-Akatemiassa, jossa hän on opettanut vuodesta 1985 alkaen. Vuosina 1996–97 hän toimi professorina myös Tukholmassa Tukholman kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun alaisessa Edsbergin kamarimusiikki-instituutissa. Kamarimuusikkona Saarikettu on esiintynyt usein pianisti Raija Kerpon kanssa.
Saarikettu on esiintynyt laajasti koti- ja ulkomailla, levyttänyt ja esittänyt muun muassa kaikkien Sibeliuksen viuluteosten lisäksi paljon nykymusiikkia ja hänelle ovat omistaneet teoksiaan mm. Einar Englund, Paavo Heininen, Eero Hämeenniemi, Juha T. Koskinen, Jyrki Linjama (Omaggio-teos) ja Pehr Henrik Nordgren.
Artūras Karnišovas

Seurajoukkueet

Karnišovas aloitti koripallon Statyba Vilnassa, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 1989. Hän edusti seuraa yhden kauden ajan ja siirtyi vuosiksi 1990–1994 pelaamaan yliopistokoripalloa Seton Hallin yliopistoon. Karnišovas palasi Eurooppaan vuonna 1994 ja pelasi yhden kauden ajan ranskalaisessa Cholet Basketissa. Vuosiksi 1995–1997 hän siirtyi FC Barcelonaan, jossa hän voitti molempina kausina Espanjan-mestaruuden. Kauden 1997–1998 Karnišovas vietti kreikkalaisessa Olympiakosissa, jonka jälkeen hän siirtyi kahdeksi kaudeksi Fortitudo Bolognaan. Hän voitti jälkimmäisellä kaudella Italian-mestaruuden. Vuonna 2000 Karnišovas palasi FC Barcelonaan, jossa hän voitti kolmannen Espanjan-mestaruutensa kaudella 2000–2001. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2002.

Maajoukkue

Karnišovas edusti junioritasolla Neuvostoliittoa ja hän voittikin maan paidassa EM-pronssia vuonna 1987 alle 16-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Liettuan itsenäistyttyä hän edusti Liettua maajoukkuetta. Karnišovas oli ensimmäistä kertaa mukana arvokisoissa vuonna 1992, jolloin Liettua voitti olympiapronssia. Hän oli mukana myös vuoden 1996 olympialaisissa, joista maa voitti toistamiseen olympiapronssia. EM-kilpailuista Karnišovas voitti pronssia vuonna 1995.
Carey Mulligan

Ura

Mulliganin ensimmäinen elokuva oli vuoden 2005 Ylpeys ja ennakkoluulo, jossa hän näytteli Kitty Bennettiä. Mulligan on näytellyt myös elokuvissa Brothers, Public Enemies, The Greatest, Wall Street: Money Never Sleeps, Shame ja Inside Llewyn Davis. Vuonna 2007 Mulligan näytteli Sally Sparrow’ta Doctor Whon jaksossa Blink.

Yksityiselämä

Mulligan meni vuonna 2012 naimisiin Mumford & Sons -yhtyeen laulajan Marcus Mumfordin kanssa. Heillä on yksi tytär.
Maanpuolustuskoulutusyhdistys

Maanpuolustuskoulutusyhdistys (MPK), ruotsiksi Försvarsutbildningsföreningen, on suomalainen julkisoikeudellinen yhdistys, joka toimii valtakunnallisena vapaaehtoisen maanpuolustuskoulutuksen yhteistyöjärjestönä. Yhdistyksen jäseniä ovat Kadettikunta, Maanpuolustuskiltojen liitto, Maanpuolustusnaisten Liitto, Naisten Valmiusliitto, Nylands Brigads Gille, Reserviläisliitto, Reserviläisurheiluliitto, Sininen Reservi, Sotilaskotiliitto , Suomen Lentopelastusseura SLPS, Suomen Metsästäjäliitto, Suomen Rauhanturvaajaliitto ja Suomen Reserviupseeriliitto. Määräysvaltaa yhdistyksessä käyttää valtioneuvosto, joka nimittää yhdistyksen hallituksen puheenjohtajan sekä enemmistön hallituksen jäsenistä. Henkilöjäseniä yhdistyksellä ei ole. 
Vuoden 2007 loppuun saakka MPK:n tehtäviä hoiti tavallinen rekisteröity yhdistys Maanpuolustuskoulutus ry, joka muuttui julkisoikeudelliseksi Maanpuolustuskoulutusyhdistykseksi, kun laki vapaaehtoisesta maanpuolustuksesta (556/2007) tuli voimaan 01.01.2008.
MPK:n julkisista hallintotehtävistä on säädetty vapaaehtoisesta maanpuolustuksesta annetun lain (556/2007) 7 §:ssä. 
Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen julkisina hallintotehtävinä on:
1) järjestää vapaaehtoiseen maanpuolustukseen kuuluvaa sotilaallista koulutusta ja sotilaallisia valmiuksia palvelevaa koulutusta sekä vapaaehtoista maanpuolustusta koskevaa tiedotusta ja valistusta;
2) kehittää naisten mahdollisuuksia osallistua vapaaehtoiseen maanpuolustukseen ja järjestää siihen liittyvää sotilaallista koulutusta ja sotilaallisia valmiuksia palvelevaa koulutusta;
3) ohjata, tukea ja sovittaa yhteen jäsenjärjestöjen maanpuolustuskoulutusta.
Edellä säädettyjen tehtäviensä lisäksi yhdistys voi järjestää turvallisuus-, varautumis- sekä johtamis- ja kouluttajakoulutusta sekä tehdä aloitteita ja toimia muutoinkin maanpuolustuksen hyväksi siten kuin sen säännöissä määrätään.
Koulutus järjestetään paikallisesti alueellisissa maanpuolustuspiireissä sekä valtakunnallisissa Ilma- ja Meripuolustuspiireissä ja niiden koulutuspaikkojen toiminta-alueilla.

Organisaatio

Yhdistyksen toimintaa johtaa toiminnanjohtaja apunaan johtoryhmä sekä keskustoimiston henkilökunta. Koulutuksesta vastaavat maanpuolustuspiirit, sekä valtakunnalliset meri- ja ilmapuolustuspiirit. Maanpuolustuspiirejä johtavat piiripäälliköt apunaan johtoryhmä, sekä piiritoimiston henkilökunta. 
Piirit on jaettu koulutus- ja tukiyksikköihin (KOTU), jotka omalta osaltaan piiritoimiston ohjeistamana huolehtivat oman alueensa kurssien järjestämisestä.

Historia

Yhdistys on perustettu joulukuussa 1993 ja se toimi yksityisoikeudellisena rekisteröitynä yhdistyksenä vuoden 2007 loppuun ennen kuin siitä tuli lailla asetettu julkisoikeudellinen yhdistys.
Atabaque

Atabaque on pitkä puusta tehty afrikkalais-brasilialainen rumpu. Sen runko on perinteisesti tehty brasilialaisesta jacaranda-puusta. Perinteiden mukainen lyömäkalvo taas on tehty vasikannahasta. Kalvon kiristykseen käytetään metallista vannetta, joka kiristetään narujärjestelmällä ja puisilla kiiloilla. Kiristäminen tapahtuu kevyesti kiiloja naputtamalla, jotka siten kiristävät tai löysäävät naruja.
Atabaqueta käytetään osana brasilialaista kulttuuria, esimerkiksi capoeirassa, maculeléssa ja afrikkalais-brasilialaisessa uskonnossa candomblé. Candombléssa atabaqueta pidetään pyhänä.
Atabaquet jaetaan soinnin ja rummun koon mukaan kolmeen luokkaan: rum, pisin ja matalin ääni, rum-pi, keskikokoinen rumpu, keskiäänellä ja lé, lyhyin rumpu, jossa on korkein ääni.
Condomblén rituaaleissa ja maculeléssa käytetään usein kolmea erityyppistä atabaqueta mutta capoeirassa mukana on tyypillisesti vain yksi rumpu.
Korpiselän rukoushuonekunta

Perustaminen

Korpiselkä oli ortodoksienemmistöinen kunta ja luterilaista väestöä alueelle alkoi muuttaa vasta 1600-luvulla. Korpiselkä sai vuonna 1835 oman katekeetan, jonka palkan kustansi valtio. Soanlahden kappeliseurakunta muodostettiin vuonna 1855 ja siihen liitettiin myös Korpiselkä. Tuolloin Korpiselän katekeetan virka lakkautettiin ja Soanlahden saarnaajan vastuulle tuli luterilainen väestö laajalla alueella, joka käsitti Suojärven, Salmin, Suistamon, Korpiselän ja Soanlahden pitäjät. 
Vuonna 1851 perustettiin Korpiselän luterilainen hautausmaa, joka sijaitsi ortodoksisen hautausmaan vieressä Värtsilään vievän maantien varressa. Soanlahteen kuuluva Korpiselän rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1885.  Korpiselän luterilainen kirkko rakennettiin valtion varoin vuonna 1890. Se oli pieni, suorakaiteen muotoinen puurakennus, eikä siinä ollut kellotornia. Kirkon vihki Porvoon piispa Carl Henrik Alopaeus 6. kesäkuuta 1891. Rukoushuonekuntaa varten perustettiin Soanlahden kirkkoherran apulaisen virka vuonna 1908, johon vuonna 1909 määrättiin William Aarnio.  Omat kirkonkirjat Korpiselkä sai vuonna 1909.

Oma seurakunta suunnitteilla

Korpiselän rukoushuonekunta pyrki itsenäiseksi seurakunnaksi 1910-luvulta lähtien, mutta hanke ei saanut tuomiokapitulin kannatusta. Enso-Gutzeit Oy lahjoitti rukoushuonekunnalle kahden hehtaarin tontin pappilaa varten. Osana seurakuntapyrkimyksiä myös kirkkoa suunniteltiin laajennettavaksi eteisen paikalle rakennettavalla kellotornilla ja kirkkosaliin lisättävällä urkuharmonin lehterillä. Opetusministeriö vahvisti H. J. Pesosen tekemät kirkon laajennussuunnitelmat vuonna 1938 ja eduskunta myönsi rukoushuonekunnalle 50 000 markan avustuksen laajennustöitä varten. Rakennustöitä ei kuitenkaan ehditty aloittaa ennen talvisotaa.

Lakkauttaminen

Suurin osa Korpiselkää luovutettiin Neuvostoliitolle talvisodan päätteeksi vuonna 1940. Alue vallattiin takaisin ja kotiseudulleen palannut väestö korjasi vähäisiä vaurioita kärsineen kirkkonsa. Korpiselän luterilaiset sankarivainajat haudattiin rukoushuonekunnan hautausmaalle. Alue evakuoitiin uudelleen 1944. Suomen puolelle jäänyt osa Korpiselästä liitettiin sotien jälkeen Tuupovaaran seurakuntaan. Luovutetun alueen seurakunnat määrättiin lakkautettaviksi vuoden 1950 loppuun mennessä ja näin myös Korpiselän rukoushuonekunta lakkautettiin 31. joulukuuta 1949.
Fanny Flodin-Gustavson

Fanny Matilda Gustavson (o.s. Flodin; 31. tammikuuta 1868 Oulu – 4. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän opiskeli pianonsoittoa Suomessa William Dayasin johdolla. Säveltäjä-pianisti Dayas oli Franz Lisztin viimeisiä oppilaita, ja hän opetti Helsingin musiikkiopistossa 1890–1893. Flodin-Gustavson teki lisäksi opintomatkoja Kölniin, Manchesteriin ja Pariisiin, jossa häntä opetti ranskalainen pianotaiteilija Raoul Pugno. Flodin-Gustavson konsertoi Suomessa ja ulkomailla sekä opetti pianonsoittoa useita vuosikymmeniä Helsingissä.
Fanny Flodinin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos Frithiof Flodin ja Fanny Basilier. Hänen sisariaan olivat taiteilija Hilda Flodin ja laulaja Ida Flodin. Musiikkikirjailija, kriitikko ja säveltäjä Karl Flodin oli Fanny Flodinin serkku. Fanny Flodinin ensimmäinen aviomies vuodesta 1898 oli ranskalainen runoilija Julien Leclerq (1865–1901) ja toinen aviomies vuodesta 1906 henkikirjoittaja Kristian Gustavson (1862–1940).
Gurilaiset kielet

Gurilaiset eli voltalaiset kielet ovat Länsi-Afrikassa Kaakkois-Malissa, Lounais-Nigeriassa, Norsunluurannikon, Ghanan, Togon ja Beninin pohjoisosissa sekä Burkina Fason alueella puhuttujen nigeriläis-kongolaisten kielten ryhmä. Siihen kuuluu noin sata kieltä ja murretta, joista läheskään kaikkia ei ole kunnolla tutkittu. Suurimpia ovat Burkina Fason pääkieli moore, bwamu, dagari, dagomba, gurma, lobi ja senari. Malissa ja Burkina Fasossa puhuttu dogon muodostaa ehkä kokonaan erillisen haaransa.
Vuonna 1982 kielten yhteiseksi puhujamääräksi arvioitiin 8 miljoonaa henkeä. Suurin osa niistä toimii yhteisöjen suullisen kanssakäymisen välineinä. 1900-luvun alussa muutamia kieliä varten luotiin kirjaimistot ja 1970-luvulta lähtien eräitä niistä on käytetty kouluopetuksen välineinä.
AS Val

Historia

Se kehitettiin 1980-luvun lopun aikana TsNIITochMash toimesta. Vuonna 1987 se lisättiin Neuvostoliiton armeijan ja KGB:n arsenaaliin. Spetsnaz-joukot, MVD, FSB sekä tietyt Venäjän armeijan yksiköt käyttävät asetta nykyään.

Ominaisuudet

Sen tehokas kantama on noin 300 metriä, ase käyttää raskasta 9x39mm SP-6 (luotiliivin lävistävää) aliäänipatruunaa, kuten myös VSS Vintorez tarkkuuskiväärissä käytettävää SP-5 patruunaa.
Ase voi myös käyttää VSS-tarkkuuskiväärin 10 tai 20 patruunan lippaita. 
Asetta käsitellään samantapaisesti mitä AK-sarjan rynnäkkökivääreitä. "Val":illa voidaan ampua kerta- ja sarjatulta, jälkimmäistä 900 lk/m tulinopeudella. Käyttäjiensä mukaan "Val" on luotettava, tarkka ja pidetty kivääri.
Ase käyttää AK-tyypin kiinnityspistettä optisille tähtäimille. Ase voi käyttää 4x PSO-1 tähtäintä ja yötähtäimiä kuten 1PN51
"Val" jakaa 70% komponenteistaan VSS Vintorez -tarkkuuskiväärin kanssa.
Apollo 18

Apollo 18 oli Apollo-avaruusohjelman peruutettu lento. Muut peruutetut lennot olivat Apollo 19 ja Apollo 20.
Ennen peruutusta (NASA OMSF, Manned Space Flight Weekly Report – July 28, 1969) Apollo 18:n suunniteltiin laskeutuvan Kuussa Schroterin laaksoon helmikuussa 1972. Muut Nasan lähteet listaavat laskeutumispaikaksi Kopernikuksen kraatterin.
Kiek in de Kök

Historia

Kiek in de Kökin tykkitorni rakennettiin vuonna 1475, mutta nykyisen muotonsa se sai 1500-luvun alussa. Kiek in de Kök oli osa Tallinnan kaupunginmuuria, jota puolustamaan rakennettiin 1500-luvulla kaikkiaan 46 tornia. Kiek in de Kök suunniteltiin raskaille tuliaseille ja sen nimi on suomeksi katso keittiöön. Nimi on alasaksaa ja se viittaa tornin korkeuteen. Tornin vartiomiehet saattoivat katsella alas porvaristalojen suurista savupiipuista eli mantellikorsteeneista talojen keittiöön. Nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1577 muodossa Kyck in de Kaeken. Moskovan Venäjän tsaari Iivana Julman joukkojen piirittäessä Tallinnaa Liivinmaan sodan aikana vuonna 1577 tornia ammuttiin kivi- ja rautakuulilla, joiden jättämät jäljet ovat edelleen tornin seinämässä. Tallinna kesti kuitenkin Henrik Klasinpoika Hornin johdolla seitsemän viikkoa kestäneen piirityksen. Tornin menetettyä lopulta sotilaallisen merkityksensä sitä käytettiin varastona ja arkistotilana. Tornia remontoitiin ja entisöitiin 1950- ja 1960-luvuilla. Kiek in de Kök kuuluu nykyisin Tallinnan kaupunginmuseon tiloihin ja sen tiloissa on kaupungin synty- ja sotahistoriaa esitteleviä näyttelyjä. Tornin kuudennessa kerroksessa toimii kahvila.

Torni

Kiek in de Kök kuuluu Itämerenmaiden suurimpiin tykkitorneihin. Tornin korkeus on 49,4 metriä ja sen läpimitta on 17 metriä. Tornin seinän paksuus on lähes 4 metriä.
Helioksen karja

Helioksen karja viittaa kreikkalaisessa mytologiassa auringonjumala Helioksen karjalaumaan, joka laidunsi Thrinakiassa. Paikan uskotaan sijainneen nykyisessä Sisiliassa. Karja koostui seitsemästä laumasta nautoja ja seitsemästä katraasta lampaita, joissa kussakin oli viisikymmentä eläintä. Homeros kuvaili eläimiä komeiksi, kiiltäväkarvaisiksi ja leveäotsaisiksi.
Karja ei ikääntynyt eikä se myöskään poikinut. Sitä paimensivat Helioksen tyttäret, Faethusa ja Lampetia.

Odysseus

Tunnetuin viittaus Helioksen karjaan on Odysseiassa, jossa Ithakan kuningas Odysseus joutui sen kanssa tekemisiin yrittäessään palata kotiin Troijan sodasta.
Odysseusta varoittivat sekä tietäjä Teiresias että Kirke kiertämään Thrinakian saaren kaukaa, mutta käskiessään miehistöään purjehtimaan saaren ohi hän kohtasi kapinan. Koska Odysseuksella ei ollut jäljellä enää kuin viimeinen aluksensa niistä kahdestatoista, joiden kanssa hän oli lähtenyt Troijasta, joutui hän vastentahtoisesti myöntymään saarella pysähtymiseen. Hän kuitenkin vannotti miehistiöön olemaan koskematta saarella laiduntavaan jumalaiseen karjaan.
Odysseuksen pelot kävivät pian toteen, ja voimakas etelätuuli, joka oli työntänyt heitä kohti Skyllaa ja Kharybdista, ei tyyntynyt kokonaiseen kuukauteen pitäen Odysseuksen miehistöineen tiukasti saarella. Muonavarastojen ehtyessä Odysseus jätti miehistönsä rannalle ja suuntasi itse sisämaahan etsiäkseen keinoa lepyttää jumalat tyynnyttämään tuulen. Ei kuitenkaan mennyt kauan, kun hänen miehistönsä alkoi teurastaa parhaat karjasta uskoen soturin kuoleman – vaikka jumalien käsistä – olevan paremman kuin kuolemisen nälkään.
Lampetian kerrottua tapahtuneesta isälleen tämä oli raivoissaan karjansa kohtalosta ja vaati Zeusta kostamaan rikoksen uhaten muutoin mennä loistamaan Haadekseen kuolleille. Kuusi päivää Odysseuksen miehistö nautti karjasta, jonka vuodat liikkuivat kuolemankin jälkeen, ja jonka sekä raa'asta ja kypsästä lihasti kuului vielä mylvintä, mutta seitsemäntenä tuulet tyyntyivät ja Odysseus miehineen lähti matkaan. Merellä kuitenkin Zeus tuhosi salamoillaan laivan ja sen miehistön Odysseusta lukuun ottamatta.

Herakles

Toinen viite Helioksen karjaan on gigantomakhian kuvauksessa. Oraakkeli oli kertonut tästä giganttien ja Olympoksen jumalien kamppailusta, että jumalat voivat voittaa sen ainoastaan kuolevaisen avulla, jolloin Herakles osallistui kamppailuun isänsä rinnalla.
Giganteista suurimmat olivat Alkyoneus ja Porfyrion, joista ensin mainitun Pindaros kertoo olleen paimenen ja Apollodoroksen mukaan hän varasti Helioksen karjan Erytheiasta. Taistelu päättyi jumalien voittoon ja Herakles surmasi Alkyoneuksen raahaamalla tämän pois kotimaastaan.
Paavo Novela

Ole Gustaf Håkan Stoltzenberg (1. heinäkuuta 1914 Helsinki – 17. heinäkuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja pakinoitsija. Hän käytti kirjailijanimeä Paavo Novela.
Pronssimedestäjä

Levinneisyys

Pronssimedestäjää tavataan Angolassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Johann Hieronymus Schröter

Johann Hieronymus Schröter (30. elokuuta 1745, Erfurt - 29. elokuuta 1816, Lilienthal) oli saksalainen tähtitieteilijä.