google/wiki40b huggingface dataset:
Tšekin talous

Historia

Tšekin teollisuudella on pitkät perinteet. 1800-luvulla nykyisen Tšekin alueella sijaitsevat Böömi ja Määri olivat keskeisiä alueita Itävalta-Unkarin taloudelle. Tšekin alueella tuotettiin jopa 70 % Itävalta-Unkarin teollisuustuotteista. Vuonna 1919 käyttöönotettu Tšekkoslovakian koruna oli eräs Euroopan vakaimmista valuutoista.
Toisen maailmansodan jälkeen sosialistimaat olivat tiiviisti riippuvaisia Neuvostoliitosta. Tšekkoslovakia oli itäblokin vaurain maa, mutta se jäi jälkeen muusta maailmasta. Kommunistimaiden talousyhteistyön purkautuessa vuonna 1991 Tšekin teollisuus menetti perinteiset markkinansa kommunistimaissa.
Samettivallankumous sai aikaan suuria muutoksia myös taloudessa. Talouselämää vapautettiin ja hintasääntelystä luovuttiin. Kauppasuhteissa Tšekki on suuntautunut entistä enemmän Länsi-Eurooppaan. Valtionyhtiöiden yksityistäminen teki tšekkiläisistä erään eniten osakkeita omistavista kansoista. Vuoteen 1998 mennessä yli 80 % yritystoiminnasta oli yksityisomistuksessa.
1990-luvun loppupuolella Tšekki ajautui poliittiseen ja taloudelliseen kriisiin. Valtio aloitti talousuudistukset, ja 2000-luvun alussa vienti Saksaan ja muualle EU:hun sai Tšekin talouden takaisin kasvu-uralle. 2000-luvun lopun talouskriisi ei vaikuttanut suuresti Tšekkiin, sillä sen pankkisektori noudatti varovaista politiikkaa 1990-luvun lopun kriisien takia. Lisäksi Tšekin valtionvelka on bruttokansantuotteeseen nähden eräs Keski- ja Itä-Euroopan pienimmistä, ja valtaosa kotitalouksien velasta on paikallista valuuttaa. Kuitenkin vientivetoisena taloutena Tšekki kärsi vientikysynnän pienentymisestä Saksaan ja muihin maihin. 
Talouskriisin seurauksena Tšekin talouskasvu oli hidasta, mutta maan talous palautui kasvu-uralle ja elokuussa 2015 Tšekin BKT:n kasvu oli 4,4 %, mikä oli Euroopan suurin luku.

Energia

Tšekki on riippuvainen saastuttavasta ruskohiilestä (osuus sähköntuotannosta vuonna 2012 76 %), mutta pyrkii pienentämään riippuvuuttaan. Maakaasusta kolme neljäsosaa on peräisin Venäjältä ja loput Norjasta.
Käskijän merkki

Käskijän merkki (Il segno del comando) on italialaisen RAI-yhtiön viisiosainen tv-sarja vuodelta 1971.
Suomessa MTV:n esittämästä jännityssarjasta on erityisesti jäänyt mieleen sarjan tunnuskappale Sata kelloa (ital. Cento campane), jonka ovat suomeksi levyttäneet Pasi Kaunisto, Tapani Perttu, Eino Grön, Fredi, Tapio Heinonen ja Janne Tulkki
Iosif Ivanovici

Tausta

Ivanovici syntyi 1845 Timișoarassa, silloisen Itävallan keisarikunnan alueella. Hän oppi soittamaan ensin lahjaksi saamaansa huilua. Hän liittyi vartuttuaan Galațin 6. rykmenttiin, missä hän opiskeli klarinetinsoittoa Alois Riedlin johdolla. Pian hänen lahjakkuutensa ja musiikillinen intohimonsa nostivat hänet yhdeksi rykmenttinsä parhaista muusikoista.

Elämä ja ura

Ivanovici jatkoi menestyksestään rohkaistuneena musiikkiopintoja Iașissa tuolloin kuuluisan Emil Lehrin johdolla. Hän yleni kapellimestariksi ja esiintyi kiertueilla eri puolilla Romaniaa. Ivanovici vietti valtaosan aktiiviurastaan Galațin laivastokoulussa Tonavan pohjoisrannalla.
Hän johti useita sotilassoittokuntia, ennen kuin hänet nimitettiin maansa sotilassoittokuntien ylitarkastajaksi vuonna 1900, jona hän toimi kuolemaansa saakka vuonna 1902. Hän oli muuttanut Bukarestiin vuonna 1901, vuotta ennen kuolemaansa.

Tuotanto

Ivanovici sävelsi yli 350 tanssikappaletta ja marsseja. Hänen sävellyksiään julkaisi yli 60 musiikkikustantajaa eri puolilla maailmaa. Hän voitti ensimmäisen palkinnon Pariisin maailmannäyttelyn marssisävellyskilpailussa 1889 116 tunnetun säveltäjän joukosta. Sävellykset oli omistettu usein aikansa huomattaville tapahtumille ja persoonallisuuksille, myös Romanian ulkopuolella muissa Euroopan maissa. Ivanovicin musiikkia on kuvattu Johann Straussin ja hänen aikalaistensa tyyliä muistuttavaksi, josta se kuitenkin erottuu Romanian oman musiikillisen perinnön antamien lisävivahteiden johdosta.
Tunnetuin Ivanovicin sävellyksistä lienee valssi Tonavan aallot, joka julkaistiin ensi kertaa Bukarestissa 1880. Se on omistettu musiikkikustantajan vaimolle, Emma Gebauerille.

Vaikutus

Elinaikanaan Ivanovici tunnettiin eräänä suurista tanssimusiikin säveltäjistä. Kuolemansa jälkeen hän vaipui kuitenkin hieman unohduksiin, mikä saattoi johtua Romanian eristyneisyydestä valtiona ja hänen etnisestä taustastaan, mikä ei ollut hänen kotimaansa vallanpitäjien suosiossa.
Tonavan aallot -valssi nousi maailmankuuluksi sävelmäksi etenkin vuoden 1946 jälkeen, jolloin Al Jolson ja Saul Chaplin sovittivat sen nimelle Anniversary Song (suom. Häämuistojen valssi) elokuvassa The Jolson Story.
Saint-Martin

Maantiede

Saaren eteläinen alankomaalainen osa on nimeltään Sint Maarten, ja se on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva autonominen alue. Vuoteen 2010 saakka se kuului Alankomaiden Antilleihin. Alankomaalaisen alueen pinta-ala on 34 neliökilometriä ja asukasluku lähes 40 000 (2013).
Saaren pohjoinen ranskalainen osa on nimeltään Saint-Martin, ja se on hallinnollisesti Ranskan merentakainen yhteisö (COM collectivité d’outre-mer). Helmikuuhun 2007 asti se oli Ranskan merentakaisen Guadeloupen departementin osa. Ranskalaisen osan pinta-ala on 53 neliökilometriä ja asukasluku 31 500 (2014).
Saaren korkein kohta on Pic du Paradis (424 m). Saari on alttiina hurrikaaneille heinäkuusta marraskuuhun. Lämpötila on koko vuoden 25–30 astetta.

Väestö

Sint Maartenin puolella englanti on virallinen kieli ja sitä puhuu 67,5 prosenttia väestöstä. Toisen puolen virallinen kieli on ranska.
Matkailu työllistää noin 80 prosenttia saaren työvoimasta. Maatalous tuottaa sokeria, luonnonvaroiksi lasketaan kala ja suola.
Merkittävimmät kaupungit ovat Marigot ranskalaisella alueella ja Philipsburg alankomaalaisella alueella. Valuuttana käytetään euroa.
Pagan’s Mind

Pagan's Mind on norjalainen metalliyhtye. Se perustettiin Skienissä, Telemarkissa vuonna 2000, ja tähän mennessä yhtyeeltä on julkaistu neljä studioalbumia. Niistä kolmas, Enigmatic : Calling (2005) nousi heti Norjan albumilistan 15. sijalle.
П

Ääntäminen

П ääntyy tavallisesti joko soinnittomana bilabiaalisena klusiilina /p/ tai soinnittomana liudentuneena bilabiaalisena klusiilina /pʲ/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /p/ tai /pʲ/, makedoniassa /p/, marissa /p/, serbiassa /p/, ukrainassa /p/, valkovenäjässä /p/ ja venäjässä /p/ tai /pʲ/.
Greg Raymer

Elämä ennen pokeria

Raymer syntyi Pohjois-Dakotassa, mutta muutti perheensä mukana Lansingiin, Michiganiin muutaman kuukauden ikäisenä. Gregin ollessa 11-vuotias Raymerit muuttivat Floridan Clearwateriin. Greg Raymer valmistui University of Minnesota Law Schoolista vuonna 1992. Raymer oli patenttilakimiehenä yli vuosikymmenen, mutta ei työskentele enää alalla.

Pokeriura

Muutettuaan Stoningtoniin, Connecticutiin vuonna 1999 Raymer alkoi pelata pokeria Foxwoods Resort Casinolla samaan aikaan kun työskenteli lääkealan yrityksen patenttilakimiehenä. 
Raymerin ensimmäinen rahasija WSOP:ssa oli Chris "Jesus" Fergusonin voittamassa vuoden 2001 1 500 dollarin omaha hi-lo split 8 or better -turnauksessa, jossa hän sijoittui kahdenneksitoista. Vuoden 2004 WSOP:n pääturnauksessa ($10,000 no limit texas hold 'em) Raymer löi David Williamsin ja voitti ykköspalkinnon viisi miljoonaa dollaria. Raymer selvisi finaaliin voittamalla PokerStarsin 160 dollarin satelliittiturnauksen internetissä, aivan kuten vuoden 2003 voittaja Chris Moneymaker. Raymer edustaa nykyisin PokerStarsia kuten Moneymaker ja vuoden 2005 WSOP-voittaja Joe Hachem. 
Vuoden 2005 WSOP:n pääturnauksessa Raymer oli 25. voittaen 304 680 dollaria. Vuosina 2005–2007 hän on selviytynyt neljän WSOP-turnauksen finaalipöytään.
Syyskuussa 2007 Raymer voitti edustamansa pokerihuoneen PokerStarsin WCOOP (World Championship of Online Poker)-mestaruuden pot limit omahassa. Ykköstilastaan hän ansaitsi 168 362 dollaria.
Vuoden 2009 WSOP:ssa Raymer sijoittui 40000 dollarin WSOP:n juhlaturnauksessa kolmanneksi ja ansaitsi 774 927 dollaria.
Tammikuussa 2010 Raymerin pokeriuran turnausansiot ylittivät 6,8 miljoonaa dollaria.
Tlacopan

Tlacopan eli Tacuba oli asteekkien kolmiliiton kolmas kaupunki Tenochtitlánin ja Texcocon lisäksi. Se oli tepaneekkien perustama, Azcapotzalcon alainen kaupunkivaltio. Tlacopan oli liiton pienin jäsen, ja se sai vain viidesosan kaikista verotuloista. Tlacopanin johtaja Totoquihuaztli otti luultavasti Azcapotzalcon johtajan tittelin Tepaneca tecuhtli, tepaneekkien johtaja.
Velenje

Velenje on kaupunki pohjoisessa Sloveniassa. Sen pinta-ala on 83,5 km² ja asukasluku noin 33 000 (vuonna 2014). Kaupunki laajeni siellä harjoitetun ruskohiilikaivostoiminnan ansiosta etenkin toisen maailmansodan jälkeen.
Jugoslavian presidentin Josip Broz Titon kuoleman jälkeen kaupungin nimi muutettiin Titovo Velenjeksi vuonna 1981. Vanha nimi palautettiin vuonna 1991, vähän ennen Slovenian itsenäistymistä.
Velenjessä sijaitsee kodinkoneyritys Gorenjen keskuspaikka.
Direct Énergie

Historia

Talli perustettiin vuonna 1984 nimellä "System U". Talli kuitenkin lopetti toimintansa heti seuraavana vuonna. Vuonna 1986 tallin johto vaihtui ja toiminta käynnistyi uudestaan. Urheilupäälliköksi (Directeur sportif) valittiin valmentaja Cyrille Guimard, joka toi talliin suojattinsa Laurent Fignon'in, joka oli lähellä voittoa vuoden 1989 Ranskan ympäriajossa. Pääsponsorin vaihduttua kaudeksi 1990 talli muutti nimekseen Castorama. 
Vuonna 1992 Guimard nousi tallipäälliköksi ja Bernard Quilfen urheilupäälliköksi. Vuonna 1995 tallipäälliköksi valittiin entinen ammattipyöräilijä Jean-René Bernaudeau. Vuosiksi 1996–1999 talli vetäytyi ammattilaistasolta ja keskittyi kasvattamaan uusia ajajia. Bernaudeau ryhtyi luomaan Vendéen alueelle tasokasta amatööritason pyöräilytallia Vendée U'ta.

Nykytilanne

Vuonna 2000 talli liittyi ammattilaistallien joukkoon ja muutti nimensä muotoon Bonjour. Tallin urheilupäällikkönä jatkoi Jean-René Bernaudeau. Vuonna 2003 talli vaihtoi nimekseen ensin Brioches La Boulangèrere ja sitten Bouygues Télécom. Joukkueen pääsponsorina oli tuolloin ranskalainen matkapuhelinoperaattori. Vendée U valmentaa edelleen nuorista ajajia ammattilaisiksi ja Team Europcarin ajajista merkittävä osa on entisiä Vendée U'n jäseniä.
2000-luvun alkuvuosina talli loi itselleen vahvan imagon nuorten lupaavien ajajien kasvattajana. Muun muassa Fabrice Salanson, Thomas Voeckler ja Sylvain Chavanel ovat ajaneet tallissa. Salansonin menehtyminen sydänkohtaukseen vuonna 2003 oli kova isku tallille. Tästä huolimatta Voeckler piti Ranskan ympäriajon johtajan keltaista paitaa 10 päivän ajan vuoden 2004 ympäriajossa. Voeckler piti samaan aikaan hallussaan myös Ranskan mestarin paitaa ja näin hänestä tulikin kansallinen sankari.  
Viime vuosien merkittävimmät saavutukset ovat olleet Xavier Florencion voitto Clásica de San Sebastiánissa 2006, Voecklerin (2007) ja Pierrick Fédrigon (2008) voitot GP Ouest-France -kilpailussa, Anthony Charteaun mäkikirikilpailun voitto Ranskan ympäriajossa 2010, Pierre Rollandin nuorten kilpailun voitto Ranskan ympäriajossa 2011 ja Thomas Voecklerin mäkikirikilpailun voitto Ranskan ympäriajossa 2012. Vuoden 2011 Tourilla Voeckler piti toistamiseen kymmenen päivää kokonaiskilpailun johtajan keltaisa paitaa. Tallin ajajat ovat lisäksi saavuttaneet etappivoittoja suurissa ympäriajoissa.
HMS Carlisle (D67)

Palvelus

HMS Carlisle liitettiin käyttöön otettaessa 5. Kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin tehtävänään Englannin Kanaalin itäpään meriliikenteen valvonta. Alus siirrettiin Kiinan asemalle 1. maaliskuuta 1919.
Alus palasi Englantiin 1928 huollettavaksi, minkä jälkeen se sijoitettiin Afrikan asemalle 6. Risteilijäviirikköön, kunnes HMS Neptune vapautti aluksen 16. maaliskuuta 1937. HMS Carlislen palattua Englantiin se sijoitettiin reserviin.
HMS Carlisle muutettiin kesän 1939 kuluessa ilmatorjuntaristeilijäksi. Muutoksen aikana aluksen aseistukseksi vaihdettiin neljä 4 tuuman kaksiputkista Mk XIX tykkiä, yksi neliputkinen kaksipaunainen Mk VII ilmatorjuntatykki ja kaksi moniputkista puolentuuman konekivääriä. Muutostyöt olivat toisen maailmansodan puhjetessa edelleen kesken. 
HMS Carlisle osallistui Norjan rannikon tapahtumiin, jolloin se upotti saksalaisen joukkojenkuljetusaluksen Nord Norgen.
HMS Carlisle oli elokuussa 1940 Punaisella merellä osallistuen Britannian Somalimaan puolustukseen. Alus oli mukana muun muassa Berberan evakuointiin, minkä jälkeen alus siirrettiin Välimerelle.
HMS Carlislelle asennettiin 1941 kaksi yksiputkista kaksinaulaista ilmatorjuntatykkiä sekä tutka 281. Vuotta myöhemmin alukselle asennettiin seitsemän yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, jotka korvattiin marraskuussa viidellä kaksiputkisella 20 millimetrin tykillä. Samalla tutkavarustusta lisättiin tutkilla 271, 282 ja 285.
HMS Carlisle osallistui Välimerellä Kreikan ja Kreetan taisteluihin, Maltan saattueisiin, Suezin suojaukseen ja Sisilian maihinnousuun. HMS Carlisle oli lokakuussa 1943 Adrianmerellä kahden hävittäjän kanssa. Osasto joutuiPireuksesta etelään  Scarpanton kanavassa ilmapommitukseen, jossa HMS Carlisle vaurioitui pahoin. 
HMS Rockwood hinasi vaurioituneen HMS Carlislen Aleksandriaan, missä vaurioiden katsottiin olevan niin pahoja, ettei alusta kannata korjata. Alus sijoitettiin satama-alukseksi sodan loppuun. Sodan loputtua alus luokiteltiin hylyksi.
Huhtikuussa 1944 aluksen kaksiputkiset 20 millimetrin tykit modernisoitiin.
HMS Carlisle siirrettiin 5. huhtikuuta 1946 BISCOlle romutettavaksi ja romutettiin Aleksandriassa.
Juha Laaksonen (jalkapalloilija)

Jalkapalloura

Laitapuolustajana pelannut Laaksonen edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa vuosina 1982–1992. Hän voitti seurassa Suomen Cupin 1991 sekä kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Kaikkiaan Laaksonen pelasi 11 kauden aikana 192 ottelua SM-sarjassa ja Veikkausliigassa.
Laaksonen pelasi Suomen olympiajoukkueessa kuusi maaottelua vuosina 1986–1987. Lisäksi hän pelasi 14 nuorten ja 13 poikien maaottelua. Laaksonen joutui lopettamaan peliuransa sairastuttuaan syöpään.

Akateeminen ura

Selvittyään sairaudesta Laaksonen aloitti opiskelun Turun yliopistossa pääaineenaan fonetiikka. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2001 ja väitteli tohtoriksi suu- ja leukakirurgiasta 2006. Vuosina 2007–2010 Laaksonen työskenteli tutkijana Albertan yliopistossa Kanadassa ja vuosina 2011–2012 Turun yliopiston hammaslääketieteen laitoksella. Sen jälkeen hän toimi vielä lyhyen aikaa tutkijana Indianan yliopistossa Yhdysvalloissa, jossa Laaksonen tutki laululintuja ja niiden kykyä sopeuttaa äänentuottamista sensomotorisiin vääristymiin. Hän tutki myös suu- ja leukakirurgisten toimenpiteiden aiheuttamia muutoksia puheen eri osa-alueisiin sekä suunalueen syöpien ja niihin liittyvien kirurgisten toimenpiteiden vaikutuksia puheeseen. Vuonna 2012 Laaksonen sai Suomen kulttuurirahastolta 25 000 euron apurahan.
Juha Laaksonen kuoli uusiutuneen sairauden johdosta maaliskuussa 2013 49-vuotiaana.
Paistetut vihreät tomaatit

Juoni

1920-luvun etelävaltioissa elävä Evelyn Couch (Bates) on ikääntyvä nainen, jonka avioelämä on ikävystyttävää ja elämä muutenkin tarkoituksetonta. Hän vierailee miehensä kanssa vanhusten hoitokodissa, jossa miehen täti ajaa Evelynin ulos huoneesta. Evelyn alkaa jutella elämäniloisen vanhan Ninnyn (Tandy) kanssa. Evelyn lumoutuu Ninnyn tarinoista ja alkaa käydä ahkerasti häntä tapaamassa.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä luonnehtii elokuvaa lämminhenkiseksi tunnelmoinniksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kyuss

Vaiheet

Kyuss perustettiin vuonna 1989 Palm Desertissä, Kaliforniassa nimellä Sons of Kyuss. Yhtye julkaisi nykyään harvinaisen omakustanne-EP:n Sons of Kyuss, jolla mukana oli vielä basisti Chris Cockrell. Nimi Sons of Kyuss oli otettu roolipeli Dungeons And Dragonsista, mutta nimi lyhennettiin myöhemmin Kyussiksi, koska yhtyeen kokoonpano muuttui hieman myöhemmin samana vuonna.
Ensimmäisessä Kyuss-kokoonpanossa soittivat John Garcia (laulu), Joshua Homme (kitara), Nick Oliveri (basso) sekä Brant Bjork (rummut). Tämä kokoonpano julkaisi debyyttialbumin Wretch vuonna 1991 Dali Recordsin kautta. Albumi ei kuitenkaan menestynyt. Myyntiluvut olivat huonoja, eivätkä keikat herättäneet huomiota. Yhtye kierteli ympäri Kaliforniaa esiintymässä, lähinnä juhlissa aavikolla. Näitä juhlia kutsuttiin generaattorijuhliksi, koska niissä käytettiin bensiinikäyttöisiä generaattoreita, jotta saataisiin virtaa soittolaitteisiin. Homme keksi soittaa sähkökitaraa bassokitaran vahvistimella luodakseen raskaan kitarasoundin.
Chris Goss tuotti Kyussin seuraavan albumin Blues For The Red Sun. Nirvana-rumpali Dave Grohl auttoi Kyussia saavuttamaan menestystä ja onnistui saamaan heidät Metallican lämmittelijäyhtyeeksi Australiaan vuonna 1993.
Oliveri jätti yhtyeen ja hänet korvasi Scott Reeder, kun yhtye sai levytyssopimuksen Elektra Recordille ja julkaisi albumin (Welcome To) Sky Valley vuonna 1994. Brant Bjork joutui jättämään yhtyeen henkilökohtaisista syistä, ja hänet korvasi Alfredo Hernandez. Vuonna 1995 Kyuss julkaisi albumin ...And the Circus Leaves Town. Myöhemmin samana vuonna yhtye oli käytännössä hajonnut. Lopullisesti Kyuss hajosi vuonna 1997, kun Homme ja Hernandez perustivat Queens of the Stone Agen, johon myös Oliveri liittyi hieman myöhemmin. Garcialla on sen sijaan ollut useita projekteja Kyussin jälkeen, kuten Unida, Slo Burn ja Hermano.
Kyussin viimeinen julkaisu oli split-EP, joka sisälsi kolme Kyussin kappaletta ja kolme Queens of the Stone Agen kappaletta. Vuonna 2000 julkaistiin vielä Kyuss-kokoelma Muchas Gracias: The Best of Kyuss.
Vuonna 2004 eräs Kyuss-fani kysyi  qotsa.com-foorumilla, aikoisiko Kyuss esiintyä uudelleen. Homme vastasi, ettei ainakaan lähiaikoina. Kuitenkin 20. joulukuuta 2005 Garcia vieraili Queens of the Stone Agen keikan encorena lavalla Los Angelesissa. Hän ja Homme esittivät yhdessä kolme Kyuss-kappaletta: Thumb, Hurricane ja Supa Scoopa and Mighty Scoop.
Seksuaalisen syrjinnän asiamies

Seksuaalisen syrjinnän asiamies (ruots. Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning – HomO) oli aiemmin Ruotsissa valtiollinen hallintoviranomainen, joka aloitti toimintansa 1. toukokuuta 1999.
Asiamiehen tehtävänä oli homofobian ja sukupuoliseen suuntautumiseen kohdistuvan syrjinnän vastustaminen. Syrjinnällä tarkoitettiin epäoikeudenmukaista tai loukkaavaa menettelyä homo-, bi- tai heteroseksuaalisuutta kohtaan. Viranomaisen tehtävät siirrettiin 1. tammikuuta 2009 syrjintäasiamiehelle.
Seksuaalisyrjintäasiamiehen toimiston ensimmäinen ja ainoa johtaja oli Hans Ytterberg.
I-51 (1921)

Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1919 Kuren laivastontelakalta osana vuoden 1918 hankintoja. Sen köli laskettiin 6. huhtikuuta 1921 ja alus laskettiin vesille 29. marraskuuta. Alus otettiin palvelukseen 20. kesäkuuta 1924 nimellä sukellusvene No. 44.
Se oli alkuperäisten suunnitelmien mukaan varustettu neljällä dieselmoottorilla, jotka kukin pyörittivät omaa akseliaan. Alukselle kuitenkin asennettiin vain kaksi dieselmoottoria ja kaksi akselia. Sen toimintamatka pinta-ajossa oli 20 000 merimailia 10 solmun nopeudella tai pinnan alla 100 merimailia neljän solmun nopeudella. Alus oli varustettu suunnitelmien mukaan 12 cm ja 76 millimetrin tykein, joista jälkimmäinen myöhemmin poistettiin. Aluksen torpedoaseistuksena oli kahdeksan 53 senttimetrin torpedoputkea, joihin kaikkiaan 24 torpedoa.

Palvelus

Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 I-51:ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1940 ja alus myytiin vuonna 1941.
RN Calatafimi (1923)

Palvelus

Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1938 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Saksa valtasi aluksen 9. syyskuuta 1943 Pireuksessa ja alus nimettiin 13. syyskuuta palvelukseen otettaessa Achillekseksi. Alus nimettiin 28. lokakuuta uudelleen TA15:ksi ja 16. marraskuuta edelleen TA19:ksi. Kreikan kuninkaallisen laivaston sukellusvene Pipinos upotti aluksen torpedoimalla 19. elokuuta 1944 Egeanmerellä.
Välimerenritari

Koko ja ulkonäkö

Monien sukulaistensa tapaan etelänritarikin on kookas kelta-musta perhonen, jonka takasiipien takareunassa on pitkä kannus. Musta väri muodostaa siiville kolme taaksepäin kapenevaa, leveää poikkiraitaa. Muista suvun Euroopassa tavattavista lajeista poiketen etelänritarin siipisuonten kohdalla ei ole nähtävissä tummia juovia. Sekä etu- että takasiipien ulkoreunan tuntumassa on leveä tumma poikkiraita, jonka alueella etenkin takasiivessä näkyy sinistä väriä. Takasiiven takareunassa on punainen silmätäplä. Ruumis on kelta-musta, pitkittäisraidallinen. Tuntosarven kärki on valkoinen.
Hieman samannäköinen laji on purjeperhonen (Iphiclides podalirius).

Levinneisyys ja lentoaika

Välimerenritaria tavataan Kaakkois-Euroopassa Balkanin niemimaalla ja Kreikan saaristossa sekä Lähi-idässä aina Iraniin ja Afganistaniin saakka. Sillä on myös muusta levinneisyydestä irrallinen esiintymä Luoteis-Italian ja Kaakkois-Ranskan alueella. Perhoset lentävät yhtenä pitkäkestoisena sukupolvena kesä-heinäkuussa, mutta kuumimilla paikoilla jopa huhtikuusta alkaen.

Elinympäristö ja elintavat

Välimerenritari viihtyy harvalukuisena kuumilla ja kuivilla avoimilla rinteillä tai harvakseltaan puustoisilla paikoilla. Lentotapa on liitelevä, ja laskeutuessaan juomaan mettä eläin lepattelee siipiään. Laji vierailee mielellään ohdakkeiden kukilla.

Ravintokasvi

Toukka elää monilla sarjakukkaiskasveilla.
Juha Karjalainen (biologi)

Juha Karjalainen on suomalainen biologi ja professori. Hän toimii kalabiologian ja kalavesien tutkimuksen professorina Jyväskylän yliopistossa.

Ura

Juha Karjalaisen opetusala ovat akvaattiset tieteet. Hän on toiminut tutkijana Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Hän toimi laitoksen johtajana 2007-2008 ja varajohtajana 2008-2010.
Tutkijana Karjalainen on erikoistunut kalojen ja niiden elinympäristön tutkimiseen. Hän on tarkastellut kalojen bioenergetiikkaa ja ekofysiologiaa. Erityisesti hän on tutkinut siian biologiaa, ekologiaa ja elinympäristöä. Lisäksi hän on tutkinut ograanisten klooriyhdisteiden kertymistä kaloihin. Vesistöntutkimuksen alalla Karjalainen on tehnyt makean veden ekosysteemien tutkimusta ja selvittänyt, millaisia keskinäisiä vuorovaikutuksia eri ekosysteemeillä on.
Professori Karjalainen toimi tutkimustyön ohella vuosina 2010-2013 Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaanina. Tutkimustyön vuoksi hän oli virkavapaalla varadekaanin toimesta elokuusta 2012 heinäkuuhun 2013.

Tunnustuksia

Karjalainen sai 2008 Jyväskylän yliopistosäätiön jakaman Hyvä esimies-tunnustuspalkinnon.
Filippistit

Filippistit ovat luterilaisen kirkon alkuvaiheessa syntynyt ryhmittymä. Sen vastapuolena oli aitoluterilaiset. Nimensä ryhmä on saanut Philipp Melanchthonin mukaan.
Martti Lutherin vuonna 1546 tapahtuneen kuoleman jälkeen luterilaisuuden johtoon astui reformaattorin lähin ystävä Philip Melanchthon. Hän yritti saada aikaan uskonrauhaa tekemällä myönnytyksiä katolisille. Melanchthon päätyi opettamaan lain kolmatta käyttöä sekä synergismiä. Tämä järkytti osaa luterilaisista teologeista, joiden mielestä Lutherin oppi uskonvanhurskaudesta oli uhattuna. Vuoden 1556 Eisenachin synodissa luterilaiset jakaantuivat aitoluterilaisiin ja Melanchthonin kannattajiin eli filippisteihin. Koska filippistit olivat enemmistönä, oppi lain kolmannesta käytöstä lisättiin myös tunnustuskirjoihin.