google/wiki40b huggingface dataset:
Loviisan vaakuna

Loviisan vaakuna on Loviisan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe on peräisin sinetistä, joka annettiin 1756 uudelle rajakaupungille. Hamina oli menetetty Venäjälle 1743, ja tapulikaupungin oikeudet siirrettiin Degerbyn-kaupungille, joka nimettiin 1752 uudelleen kuningattaren mukaan Loviisaksi. Pian tämän jälkeen kaupunki sai vaakunansa, jonka aiheessa näkyvät rajalinnoituksen ja merenkulun tunnukset.
Vaakunan selitys on ”sini-kultakatkoinen kilpi. Sinisessä kentässä kaksi kultaista tykkiä ristikkäin ja kultaisessa kentässä musta ankkuri.” Vaakunan on piirtänyt uudelleen vanhan vaakunan pohjalta Ahti Hammar, ja Loviisan kaupunginvaltuusto hyväksyi sen kokouksissaan 12. syyskuuta 1968 ja 8. tammikuuta 1969. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. maaliskuuta 1969.
Loviisan, Liljendalin, Pernajan ja Ruotsinpyhtään vuoden 2010 kuntaliitossopimuksen yhteydessä sovitiin, että syntyvä kaupunki saa nimen Loviisa, mutta että vaakunasta järjestettäisiin suunnittelukilpailu. Kilpailun voitti mukana ollut Loviisan vanha vaakuna.
Johanna Gullichsen

Maria Johanna Gullichsen (s. 26. heinäkuuta 1958 Somero) on tekstiilisuunnittelija ja yrittäjä. Hän suunnittelee kudottuja kankaita. Gullichsen opiskeli taidehistoriaa, kirjallisuutta ja ranskaa Helsingin yliopistossa 1980-luvun alussa ja taideaineita Taideteollisen oppilaitoksen iltalinjalla. Sen jälkeen opiskeli vuoden puuseppäkoulussa ja meni sitten Porvoon kotiteollisuuskoulun kudontalinjalle.
Johanna Gullichsenin vanhemmat ovat Anna ja Johan Gullichsen ja hänen isoäitinsä on Maire Gullichsen.

Ura

1990-luvulla Gullichsen avasi liiketilan Helsingin työhuoneensa yhteyteen. Hänen yrityksensä Johanna Gullichsen Oy Ab on rekisteröity syyskuussa 1996.
Gullichsen asui vuonna 1995 pari kuukautta Pariisiissa stipendin turvin. Kaksi vuotta myöhemmin hän avasi oman liikkeen Pariisiin, Montparnassen ja Saint-Germain-des-Prés’n väliin, Helsingin liike on Punavuoressa. Aluksi siellä myytiin hänen omien tuotteittensa lisäksi myös muuta suomalaista käsityötä ja designia, mutta sittemmin liikkeessä on keskitytty vain omiin tuotteisiin.

Tuotteet

Johanna Gullichsenin suunnittelemat kankaat kudotaan Pohjanmaalla ja laukut ja tyynynpäälliset ommellaan pääosin Somerolla. Lähes puolet tuotteista meni vuonna 2004 vientiin, muun muassa Japaniin, jonne saatiin yhteydet vuonna 1997 Helsingissä olleen Artekin näyttelyn avulla. Japaniin on viety sisustustavaroiden ja laukkujen lisäksi muun muassa omia kuoseja, kylpytakkeja ja käsinkudottuja rottinkilaukkuja.
Yrityksen suosituimpia tuotteita ovat verhoiluun käytettävä, geometrinen, puuvillasta tehty Normandie ja villakangas Papillon . Täyspellavainen Savoy-mallisto on saanut nimensä ravintola Savoyn mukaan, jossa se esiteltiin vuonna 1991. Gullichsen pitää eniten luonnonmateriaaleista, sillä ne ovat kestäviä, miellyttäviä kosketella ja niiden käyttäytymistä on helppo ymmärtää. Tuotteiden suunnittelu lähtee aina piirustuksesta, mutta varsinainen kehittely tapahtuu kangaspuissa, nykyisin tietokone on tosin osittain korvannut kynän ja kangaspuut suunnittelutyössä. Inspiraatiota töihinsä Gullichsen saa esimerkiksi villeistä afrikkalaisista väriyhdistelmistä ja taiteesta, hänen lempisuunnittelijansa on Jasper Morrison.
Keväällä 2012 Kodin1 alkoi ensimmäisenä suomalaisena suurena ketjuna myydä hänen suunnittelemiaan tuotteita, Intiassa käsin luomupuuvillasta kudottuja mattoja.
Yrityksen tuotevalikoimaan kuuluu kankaiden lisäksi valmiita tekstiileitä olohuoneeseen, kylpyhuoneeseen ja keittiöön sekä erilaisia laukkuja ja kukkaroita.
Georg Marggraf

Georg Marggraf (20. syyskuuta 1610 Liebstadt – tammikuussa 1644 São Paulo de Loanda, Angola) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.

Elämäkerta

Georg Marggrafin isä oli koulumestari ja urkuri, joka koulutti poikansa perusteellisesti. Georg opiskeli matematiikkaa, kasvitiedettä, astronomiaa, kemiaa ja lääketiedettä useissa yliopistoissa Saksassa ja Sveitsissä sekä vuodesta 1636 Leidenissa. Vuonna 1637 Marggraf valittiin Brasiliaan suuntautuneen tutkimusretkikunnan jäseneksi, yhdessä Willem Pison, Frans Postin ja Albert Eckhoutin kanssa. Retkikunta saapui Brasilian hollantilaissiirtokuntaan alkuvuodesta 1638. Marggraf perehtyi alueen maantieteeseen, kasvistoon ja eläimistöön. Retken anti, Historia Naturalis Brasiliae, julkaistiin 1648 Marggrafin kuoleman jälkeen. Vuonna 1658 Piso julkaisi teoksen De Indiae utriusque re naturali et medica, josta hän jätti pois Marggrafin nimen, vaikka aineisto perustui pääosin jo julkaistuun Historia Naturalis Brasiliaeen. Myöhemmät tutkijat havaitsivat Pison epärehellisyyden ja antoivat kunnian Marggrafille.
Kaikkiaan Marggraf kuvaili 133 lintulajia, ja nämä olivat ainoat lintutieteelliset lähteet Etelä-Amerikasta moniin vuosikymmeniin. Useat lintutieteilijät, kuten John Ray, Brisson, Buffon, Linné ja Johann Friedrich Gmelin, käyttivät Marggrafin kuvailemia lintulajeja kirjoituksissaan.
Marggraf kuoli kuumetautiin Angolaan suuntautuneella tutkimusmatkalla 1644.
Pirtelö

Pirtelö on tavallisesti maidosta, suklaasta, hedelmistä ja marjoista sekä jogurtista tai jäätelöstä sekoittimella valmistettu kylmä juoma.
Markku Arokanto

Markku Arokanto on suomalainen laulaja, näyttelijä ja teatteriohjaaja, jonka ensisingle julkaistiin 1982. Arokannon ainoa LP-levy ilmestyi Sinetti-levymerkillä vuonna 1983. Arokanto toimi dragshow-esiintyjänä 1980-luvulla. Arokanto on näytellyt muutamissa elokuvissa sekä TV:n Studio, studio -ohjelmassa 1980-luvulla.
2000-luvulla Arokanto on toiminut ohjaajana ja dramaturgina etenkin Kapsäkki-musiikkiteatterissa ja lastenteatteri Hevosenkengässä.
USS Puritan (BM-1)

Valmistus

Alus tilattiin John Roach and Sonilta Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin vuonna 1874. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1882 ja otettiin palvelukseen 10. joulukuuta 1896 New Yorkin laivastontelakalla päällikkönään J. R. Bartlett.
Luzoninleppälintu

Koko ja ulkonäkö

Pienen luzoninleppälinnun ruumiinpituus on noin 15 senttiä. Koiraan yläruumis on liuskekivensininen ja siivet tummanruskeat. Vatsa ja pyrstö ovat silmiinpistävän kastanjanpunaisia. Naaraan väritys on laimeampi. Sen vatsa ja pyrstöä ovat ruskeat, eivätkä naaraat siten ole yhtä huomiota herättäviä kuin koiraat.

Levinneisyys ja elinympäristö

Luzoninleppälintu on Filippiineillä kotoperäinen laji. Sen levinneisyysalue kattaa arviolta 7 200 neliökilometriä. Aiemmin lajin uskottiin elävän vain Luzonin saarella, mutta 1960-luvulla luzoninleppälintuja löydettiin myös Mindoron saaren keskiosista. Luzonissa laji elää Sierra Madre -vuorilla ja Cordillera Centralin eteläosissa. Kannan kooksi arvioidaan 2 500–10 000 lintua. Se ei ole missään yleinen ja on todennäköisesti taantumassa. Luzoninleppälinnun uhkia ovat hakkuiden ja kaivostoiminnan aiheuttama kotipurojen saastuminen ja liettyminen. Lajia haittaavat myös maataloudessa käytettävät kemikaalit, jotka pilaavat vedenlaatua ja vähentävät ravinnon määrää. Maanviljelyä ja metsänhakkuita harjoitetaan jopa Mount Pulagin kansallispuistossa Luzonissa. Lajia tavataan myös Northern Sierra Madren luonnonpuistossa Luzonissa ja Mt. Iglit-Bacon kansallispuistossa Mindorossa.
Lajin elinympäristöä ovat kivien reunustamien purojen ympäristöt yli 300 metrin korkeudessa merenpinnasta. Luzoninleppälintujen asuttamat purot ovat tyypillisesti puhtaita, nopeasti virtaavia ja rauhallisia, joita reunustava ympäristö vaihtelee trooppisista vuoristometsistä ja mäntymetsistä pensaikkoihin ja vähäpuustoisiin alueisiin.

Elintavat

Useimmista heimonsa lajeista poiketen luzoninleppälinnun ääntely on korkeaäänistä kimakkaa vihellystä. Linnut etsivät hyönteisiä kivien joukosta ja joenreunoilta puikkelehtien kiveltä kivelle. Luzoninleppälinnut voivat napata saaliin sekä maasta että lennosta. Pesimäkausi on tavallisesti kesä–elokuussa, mutta poikasia on havaittu muinakin aikoina vuodesta, joten lisääntymisaika saattaa vaihdella jonkin verran. Pesivä pariskunta voi pitää hallussaan jopa 500 metriä puronvartta. Usein männynneulasilla vuoratun pesänsä luzoninleppälinnut rakentavat samoille rantakiville, joilta hankkivat ruokansa. Yhdessä pesueessa on 2–4 munaa. Luzoninleppälinnut voivat vaellella jonkinlaisia matkoja lisääntymiskauden ulkopuolella, mutta ne eivät tee vuodenaikoihin sidottuja varsinaisia muuttomatkoja muuttolintujen tapaan.
Louison Bobet

Louis ("Louison") Bobet (12. maaliskuuta 1925 Saint-Méen-le-Grand – 13. maaliskuuta 1983) oli ranskalainen maantiepyöräilijä, ensimmäinen Ranskan ympäriajon kolme kertaa peräkkäin voittanut ajaja.
Crohn ja Colitis

Crohn ja Colitis ry on suomalainen vuonna 1984 perustettu valtakunnallinen IBD:tä tai muuta suolistosairautta sairastavien sekä heidän läheistensä etujärjestö. Yhdistyksen keskeisiä toiminta-alueita ovat edunvalvonta ja vaikuttaminen, tiedon välittäminen ja vertaistuen mahdollistaminen. Jäseniä on lähes 8 000. Toimintaa tukee Sosiaali- ja terveysministeriö Veikkauksen tuotoilla.
Tulehduksellisia suolistosairauksia ovat Crohnin tauti sekä colitis ulcerosa eli haavainen paksusuolentulehdus.
Toivo Flink

Toivo Mikael Flink (s. 14. elokuuta 1949 Kalininin alue) on Karjalan tasavallasta kotoisin oleva filosofian tohtori, tutkija ja runoilija, joka on asunut Suomessa vuodesta 1991 lähtien.
Flinkin perhe muutti Petroskoihin 1953 ja hän valmistui 1972 Petroskoin yliopiston suomen kielen laitokselta. Flink toimi 1972–1976 Karjalan radion suomenkielisen toimituksen kirjeenvaihtajana ja vuosina 1976–1990 hän oli toimittajana Punalippu-lehdessä. Flinkistä tuli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen 1986. Hän julkaisi 1980-luvulla kaksi runokokoelmaa ja suomensi venäläisten runoilijoiden (Sergei Jesenin, Kornei Tshukovski, Vladimir Sokolov, Junna Moriz, Jevgeni Jevtushenko, Vladimir Lugovskoi) runoja.
Flink muutti 1991 Suomeen ja toimi 1991–2001 opettajana Vantaalla. 2000–luvulla hän on toiminut aineenopettajana, Inkeri-keskuksen vt. toiminnanjohtajana sekä tutkijana Kansallisarkistossa 2007–2009 ja Siirtolaisinstituutissa vuodesta 2010. Flink on toiminut Suomen Inkeri-liiton puheenjohtajana 2009–2012 ja Inkeriläisten viesti-lehden päätoimittajana 2010–2012.
Flink auskultoi opettajaksi 1992 Helsingin yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2000 Turun yliopistossa. Hän on toiminut vuodesta 2012 Suomen ja Venäjän historian dosenttina Helsingin yliopistossa.
Jäätee

Jäätee on tavallisesti lasista juotavaa kylmää teetä. Se saatetaan maustaa mintulla ja sitruunalla sekä makeuttaa sokerilla. Tavallisesti jäätee valmistetaan Ceylonin teestä.
Jäätee nousi suosioon 1900-luvun alussa, lähinnä vuoden 1904 Saint Louisin maailmannäyttelyn jälkeen. Maailmanlaajuisesti suosituimpia valmistajia ovat Lipton ja Nestle: Lipton Ice Tea on Euroopassa peräti kuudenneksi suurin virvoitusjuomamerkki.
Chengjiangin fossiilialue

Chengjiangin fossiilialue on 512 hehtaarin kukkula-alue Yunnanin maakunnassa Kiinassa. Sieltä on löydetty erittäin monipuolinen kokoelma kambrikauden fossiileita. Noiistä on tunnistettu ainakin 196 lajia, jotka jakaantuvat 16 taksonomiseen ryhmään. Alue on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2012.
Jämijärven vaakuna

Jämijärven vaakuna on Jämijärven kunnan tunnus. Sen aihe viittaa paikkakunnan keskeiseen merkitykseen ilmailussa ja ilmailu-urheilussa. Jämijärven lentokenttä on edelleen yksi tärkeimmistä kevytilmailun keskuksista Suomessa.
Vaakunan selitys on ”kultakentässä palkki, jonka kummallakin puolella saatteena palkeittain lentävä pääskynen, kaikki sinistä.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Jämijärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 23. syyskuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. huhtikuuta 1965.
Heidi Nikkinen

Ura

Heidi Nikkinen debytoi kansainvälisissä kilpailuissa ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2017. Parhaimmillaan hän ylsi pikakilpailussa yhdeksänneksi. Hän myös kuului Suomen neljänneksi sijoittuneeseen alle 19-vuotiaiden naisten viestijoukkueeseen. Seuraavan vuoden kilpailuissa Nikkinen sijoittui kahdesti hopealle; pikakilpailussa ja viestissä. Lisäksi hän oli viides normaalimatkalla. Vuonna 2019 Nikkinen saavutti jälleen nuorten MM-mitalin. Hän sijoittui kolmanneksi normaalimatkalla kahdesta sakkominuutista huolimatta.
Nikkinen debytoi alle 22-vuotiaille tarkoitetussa IBU Juniorcupissa kaudella 2018–2019 17-vuotiaana. Parhaimmillaan hän on ollut 12:s Lenzerheiden normaalimatkalla.
Achille Varzi

Achille Varzi (8. elokuuta 1904 – 1. heinäkuuta 1948) oli italialainen moottoriurheilija. Hän syntyi vuonna 1904 italialaisessa Galliaten kaupungissa. Varzi oli yksi menestyneimmistä autourheilijoista ennen toista maailmansotaa.

Ura

Nuorena miehenä Varzi kilpaili moottoripyörillä varsin menestyksekkäästi; hän osallistui seitsemän kertaa Mansaaren ajoihin ennen kuin vaihtoi vuonna 1928 nelipyöräisiin. Hänen ensimmäinen kilpa-autonsa oli Bugatti Type 35, mutta varsin pian hän siirtyi ajamaan Alfa Romeolle. Ajettuaan välillä myös Maseratilla Varzi voitti Alfalla vuonna 1934 kuusi Grand Prix -kilpailua: Alessandriassa, Tripolissa, Nizzassa, Penya Rhinissä sekä Targa Florion ja Coppa Cianon. Muita suurvoittoja Varzin uralla olivat muun muassa Mille Miglian voitto 1934, Italian Grand Prix’n voitot 1929 ja 1930 sekä Monacon Grand Prix’n voitto 1933. Uransa aikana hän jäi kiinni morfiinin käytöstä. Hän oli aikansa suurimman moottoriurheilutähden Tazio Nuvolarin yksi pahimmista kilpakumppaneista. 1940-luvulla Varzi voitti Torinon Grand Prix 1946 ja Barin Grand Prix 1947.

Kuolema

Varzi kuoli vuoden 1948 Sveitsin Grand Prix’n harjoituksissa Bremgartenin radalla, kun hänen Alfa Romeo 158:nsa suistui radalta vesikelillä. Auto lensi ympäri ja Varzi kuoli. Hänet haudattiin kotikaupunkiinsa.
Papillon (koirarotu)

Alkuperä

Satoja vuosia sitten Länsi-Euroopassa oli pieniä luultavasti metsästysspanieleista kehittyneitä kääpiöspanieleita. Papillonilla saattaa olla yhteyksiä Aasian ja Amerikan pieniin rotuihin, mutta luotettavaa tietoa ei ole vielä pystytty selvittämään. Alun perin rotu on todennäköisesti tullut Italiasta 1100–1200-lukujen aikaan, mutta kehittynyt myöhemmin (1800-luku) Belgiassa ja Ranskassa.
Tämä rotu ihastutti hallitsijoita ja taiteilijat ovat ikuistaneet niitä maalauksiin.
1990-luvun alkupuolella papillon ja phalène yleistyivät nopeasti.

Ulkonäkö

Papillon on siro kääpiörotu, joka on ilmeeltään valpas ja älykäs. Liikkeet ovat vapaat ja tyylikkäät. Sillä on pitkäkarvaiset, pystyt perhosmaiset korvat, joista juontuu rodun nimi, joka tarkoittaa ranskaksi päiväperhosta. 
Pitkä karvapeite korvissa, raajojen takaosassa, varpaiden välissä ja hännässä. Turkki on pohjaväriltään valkoinen. Laikuissa kaikki värit ovat sallittuja, mutta yleisimpiä ovat tummanruskea ja punertava. Päässä valkoinen väri ei saisi olla vallitseva, mutta otsapiirto on toivottava. Koira on rakenteeltaan hyvin siro, siksi kovia töytäisyjä varottava.

Luonne ja käyttäytyminen

Papillon on iloinen, mutkaton, vilkas, hyvin seurallinen ja ystävällinen, suorastaan seurankipeä. Se rakastaa leikkimistä ja juoksua. Papillonin tulee olla luonteeltaan tasapainoinen, itsevarma ja eloisa. Papillonit ovat lisäksi temperamenttisia ja ne voivat olla hyvin herkkiä tai hieman herkkiä ja kovapäisiä yhtä aikaa. Niissä ei saa esiintyä arkuutta eikä vihaisuutta. Tavoitteena on yhteiskuntakelpoisen seurakoiran luonne. Papillonia pidetään kääpiökoirista älykkäimpänä sijoittuen peräti sijalle 8 kaikkien koirarotujen joukossa.
Spanielitaustansa vuoksi papillonilla on selvä metsästysvietti, mikä ilmenee toisinaan esim. hyönteisten, pikkulintujen ja hiirien jahtaamisena.

Rodun nykytilanne

Nykyään papillon soveltuu sekä seura- että harrastuskoiraksi. Menestystä on tullut muun muassa agilityn saralla.
Iloisen luonteensa ansiosta rotu nousi Suomessa 1990-luvun alussa 20 yleisimmän joukkoon, mutta sittemmin penturekisteröinnit ovat pudonneet puoleen. Pentuja syntyy nykyään enää vain 300 ja koko kanta on n. 3000.
Vuonna 2018 papillon oli Ranskassa phalènen kanssa yhteen laskettuna 13. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 14. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Coffee Shop (Red Hot Chili Peppersin kappale)

Musiikkityyli ja sanat

Kappaleelle on ominaista särötetty, crunch-tyylinen kitarasoundi, joka heijastaa kappaleen raskautta, mikä on ominaista myös muille albumin One Hot Minute kappaleille, kuten kappaleelle "Deep Kick".
Yhtyeen basisti Flea soittaa kappaleella bassoa hyvin virtuositeettisesti, hyvinä esimerkkeinä kaksi bassosooloa, toinen kappaleen keskellä, toinen lopussa.
Kappaleen sanat ovat, kuten monissa muissakin albumin kappaleissa, hyvin arvoituksellisia, synkkiä ja outoja, mikä johtui albumin nauhoitusten aikana laulaja Anthony Kiediksen läpikäymästä huumekierteestä.
Joseph Kosma

Joseph Kosma (oik. Kozma József, 22. lokakuuta 1905 Budapest Unkari – 7. elokuuta 1969 Ranska) oli juutalaistaustainen unkarilainen säveltäjä. Hän on säveltänyt myös maineikkaan kappaleen "Les feuilles mortes" ("Kuolleet lehdet"), joka on peräisin Marcel Carnén elokuvan Yön portit (Les Portes de la Nuit) musiikista. Hänen toinen maailmankuulu chansoninsa on "Barbara".
Kosma opiskeli aluksi Budapestin Liszt-korkeakoulussa, mutta muutti 1929 Berliiniin, missä hän sai vaikutteita musiikin moderneista virtauksista.
Kosma muutti Pariisiin 1933 ja tutustui siellä Jacques Prévertiin ja tämän kautta Jean Renoiriin. Renoirin ansiosta Kosma sai sävellyksiään 1900-luvun puolivälin elokuviin. Hän on säveltänyt musiikin yli sataan elokuvaan, muun muassa Renoirin Suureen illuusioon ja Aamiaiseen ruohikolla, sekä oopperoita, baletteja ja orkesteriteoksia.
Ikaalisten pesäpallokenttä

Ikaalisten pesäpallokenttä on Ikaalisissa Vanhakauppalan kaupunginosassa sijaitseva pesäpallokenttä. Kenttä sijaitsee Kyrösjärven rannalla, joka mahdollistaa kovilla läpilyönnillä pallon menon veteen. Ikaalisten pesäpallokenttä on uudistettu vuonna 2018, jolloin sille vaihdettiin uusi sininen tekonurmi vanhan alkuperäisen tekonurmen tilalle, joka oli Suomen ensimmäinen tekonurmi. Kenttä toimii Ikaalisten Tarmon kotipelikenttänä.
Hovimestari (arvo)

Hovimestari (saks. Hofmeister) oli keskiaikaisissa saksalaisten ruhtinaitten hoveissa palvellut virkamies, joka hoiti hovin taloutta.
Jyutping

Jyutping (kantoninkiinaksi perinteisin merkein 粵拼, yksinkertaistetuin merkein 粤拼, Jyutping: Jyut6ping3, IPA: [jỳːt̚.pʰēŋ]) on kantoninkiinan romanisointimenetelmä. Sen kehitti vuonna 1993 Hong Kongin kielitieteellinen seura. 
Nimi Jyutping koostuu kantoninkiinaa tarkoittavasta merkistä 粵/粤 ja foneettista aakkostoa tarkoittavan sanan 拼音 ensimmäisestä merkistä.
Anita Lukka

Anita Lukka on suomalainen filosofian tohtori ja Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun logistiikan professori.
Merzifon

Nimi

Kaupungin nimi on nykyturkiksi Merzifon. Nimestä on käytetty aiemmin erilaisia muotoja, kuten esim. Merzifūn, Mārsiwān ja Mersiwan. Tutkija Özhan Öztürkin mukaan kaupungin nimi juontuu rajaa tarkoittavan persiankielisen sanan Mers ja armeniankielisen kaupunkia tarkoittavan sanan van muodostamasta yhdyssanasta, joka tarkoittaisi rajakaupunkia.

Historia

Alueella tehtyjen hautalöytöjen mukaan Merzifonin alueen varhaisin asutus sijoittuu 5000-luvulle eaa. Sitä pidetään Vezirköprün ohella mahdollisena sijaintipaikkana muinaiselle Phazemonin kaupungille, joskin esimerkiksi arkeologian professori Deniz Burcu Erciyasin mukaan Vezirköprü vaihtoehdoista todennäköisempi.
Turkkilaisten saavuttua alue siirtyi Danishmendien dynastian haltuun eikä Bysantti saanut vallattua sitä koskaan takaisin. 1300-luvun lopulla Osmanien valtakunnan sulttaani Bayezid I valtasi alueen ja liitti sen valtakuntaansa. Osmanien aikana kaupunki oli tunnettu kulttuurista ja sivistyneistöstään, ja se toimi kirjanoppineiden ja kirjailijoiden kohtauspaikkana. Se oli myös kahden 1600-luvun suurvisiirin, Kara Mustafa paššan ja Hacı Ali paššan syntymäpaikka. Molempien visiirien nimien eteen liitettiin lisänimi Merzifonlu, merzifonilainen. Vaurastuttuaan erityisesti Kara Mustafa pašša tuki kaupungin infrastuktuuria ja kehittämistä useiden rakennusprojektien muodossa. Hänen perustamansa waqf rakensi Merzifoniin muun muassa koulun, moskeijan ja puhtaan veden lähteen. Kaupungissa oli myös useampia derviššien tekkejä, luostareita. 1800-luvulta 1930-luvulle siellä sijaitsi yhdysvaltalainen protestanttien lähetyssaarnaajien keskus. Kaupungin armenialaisvähemmistö kärsi suuria menetyksiä armenialaisten kansanmurhan yhteydessä ensimmäisen maailmansodan aikana.

Nykyaika

Nykyaikana Merzifon on tyypillinen suurehko, mutta hiljainen anatolialaiskaupunki. Se toimii palvelukeskuksena kaupungilaisten lisäksi Merzifonin piirikunnan asukkaille, ja kaupungissa on useita sairaaloita ja kouluja sekä oikeusistuin, mutta kulttuurillisesti se ei ole kovin kiinnostava. Kaupungin läheisyydessä sijaitsee Turkin ilmavoimien Amasyan Merzifonin lentotukikohta, jota käyttävät myös matkustajalentoyhtiöt Turkish Airlines ja Pegasus Airlines.
Kourallinen dynamiittia

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen moitti elokuvan tarinan jäävän puolitiehen ja antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ronda

Härkätaistelu

Rondassa sijaitsee yksi Espanjan vanhimmista härkätaisteluareenoista, vuonna 1785 valmistunut Plaza de Toros de Ronda. Rondan vuonna 1572 perustetussa kuninkaallisessa ratsastusakatemiassa Real Maestranza de Caballería de Rondassa on saanut alkunsa nykyaikainen härkätaisteluperinne.
Laurent Müller

Seuraura

Müller oli EHC Worbin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana Fribourg-Gottéronissa kaudella 1995–1996, jolloin Müller pelasi Nationalliga A:ssa kolme runkosarja- ja neljä karsintasarjaottelua. Kaudeksi 1996–1997 hän siirtyi SC Berniin, jossa Müller pelasi NLA:n tulokaskautensa tehden 22 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5 sekä 13 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Müller edusti kauden aikana Berniä myös EHL:ssä, kuten myös seuraavalla kaudella 1997–1998.
Kaudeksi 1998–1999 Müller siirtyi ZSC Lionsin paitaan. Hän löi itsensä läpi NLA:ssa tehden liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 16+21=37. Müller oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Claudio Michelin kanssa. Hän voitti Zürichissä Sveitsin-mestaruuden vuosina 2000 ja 2001. Kaudeksi 2001–2002 Müller palasi Berniin ja kahden siellä vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2003–2004 EHC Baselin riveihin. Kauden 2004–2005 Müller pelasi HC Davosissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa, joka päättyi voittoon.
Kauden 2005–2006 kynnyksellä Müller siirtyi kuukauden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin, jonne hänet houkutteli aiemmin Zürichistä tuttu joukkueen päävalmentaja Matti Alatalo. Mülleristä tuli liigan kaikkien aikojen ensimmäinen sveitsiläispelaaja. Hän palasi lyhyen sopimuksensa jälkeen takaisin kotimaahansa Fribourg-Gottéronin joukkueeseen ja jatkoi pelaamisen ohella opintojaan. Müller lopetti pelaajauransa kevääseen 2006.

Muuta

Müllerin isoveli Philippe pelasi myös omalla urallaan yli 200 NLA-ottelua.
Diana Serra Cary

Diana Serra Cary, syntymänimeltään Peggy-Jean Montgomery (26. lokakuuta 1918 Merced, Kalifornia) paremmin tunnettu elokuvien taiteilijanimeltään Baby Peggy oli yksi Hollywoodin mykänelokuvan kauden suosituimpia lapsitähtiä Jackie Cooganin ja Baby Marien lisäksi.
Hänen elokuvauransa kulta-aikaa oli 1920-luvun alkuaika, jolloin Baby Peggy oli yhtä tunnettu tähti kuin suurin osa aikuistähdistä. Hän teki elokuvia aina vuoteen 1938 asti, jolloin hän vetääntyi elokuvista. Hän on ollut kaksi kertaa naimisissa, Gordon Ayres (vuodet 1938-1948) ja Bob Cary (vuodesta 1954 lähtien). Bobin kanssa hänellä on poika, Mark. Aikuisiällä hän kääntyi katolilaisuuteen ja muutti nimensä Diana Serra Caryksi sekä loi menestyneen uran sekä kirjailijana, historioitsijana että kirjakustantajana.