google/wiki40b huggingface dataset:
Leuanalussylkirauhanen

Leuanalussylkirauhaset (lat. glandula submandibularis) ovat ihmisen suuontelon suuriin sylkirauhasiin kuuluvia eksokriinisiä erityisrauhasia. Normaalitilassa ne erittävät noin 69–70 % kaikesta syljestä. Ruokailun aikana leuanalussylkirauhasten osuus vähenee, koska valtaosan sylkinesteestä erittää korvasylkirauhanen (lat. glandula parotis). Leuanalussylkirauhasia on kaksi kappaletta ja ne sijaitsevat symmetrisesti molemmin puolin suuonteloa leukaluun (lat. mandibula) kulman (lat. angulus mandibulae) takana. Leuanalussylkirauhasen rauhaskudos on yhteydessä suuonteloon leuanalussylkirauhasen tiehyen (lat. ductus submandibularis) välityksellä. Leuanalussylkirauhasen tiehyt kulkee leveän suupohjalihaksen (lat. musculus mylohyoideus) päällä anteriorisesti ja päättyy suunpohjan pinnalla olevaan kielenaluslihakkeeseen (lat. caruncula sublingualis).
Urgali

Urgalit ovar Christopher Paolinin Perillinen-kirjasarjan sarvekkaita hahmoja. Ensimmäisessä kirjassa ne kuvataan tyhminä, raakalaismaisina hirviöinä, joita kaikkien sopii tappaa. Esikoinen-kirjan lopputaistelussa ne kuitenkin liittyvät vardeneihin, ja Eragon joutuu toteamaan että urgalit eivät olekaan vain verenhimoisia hirviöitä.
Kull-soturi on urgali, joka on yli kaksimetrinen. Ne pystyvät juoksemaan yhtä nopeasti kuin hevonen, ja jaksavat marssia hyvin pitkiä matkoja lepäämättä ja senkin jälkeen olla taistelukykyisiä. Nar Garzhvog on kull-soturi ja vardeneihin liittyvien urgalien johtaja.
Rudolph Martin Anderson

Rudolph Martin Anderson (30. kesäkuuta 1876 Decorah, Iowa – 21. kesäkuuta 1961 Ottawa) oli kanadalainen eläintieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Rudolph Andersonin isä oli John E.A. Anderson. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Iowan yliopistossa 1906. Väitöksen nimi oli The birds of Iowa.
Anderson osallistui Espanjan ja Yhdysvaltain sotaan 1898 korpraalina 52. Iowan vapaaehtoisjoukoissa.
Anderson osallistui Natural History Museumin organisoimalle Stefansson-Andersonin arktisen alueen retkikuntaan, joka tutki Alaskaa ja Yukonin pohjoisosia 1908–1912. Retkikunta löysi ennestään tuntemattoman eskimokansan Victoria Islandilta. He nimittivät heimon ”vaaleiksi eskimoiksi” (”blonde eskimos”), nykyisin Kitlinermiut. Anderson toi mukanaan noin tuhat eläintieteellistä näytettä ja kokoelman eskimoiden aseita ja tarvikkeita.
Anderson osallistui Kanadan ja Yhdysvaltain solmiman Muuttolintusopimuksen (Migratory Birds Convention) valmisteluihin 1916. Hän toimi Kanadan Kansallismuseon Biologian osaston johtajana 1920–1946.
Take a Chance on Me

Taustaa

Abban The Album -niminen albumi äänitettiin kesällä ja syksyllä 1977. Yhtyeen musiikki alkoi siirtyä kunnianhimoisempaan suuntaan, kuten erityisesti kolmen kappaleen minimusikaali The Girl with the Golden Hair osoittaa. Myös albumin ensimmäistä singleä, ”The Name of the Game”, pidettiin Abban siihen asti monimutkaisimpana singlekappaleena. Yhtye oli pitkälti luopunut alkuaikojen ”viattomasta tyttöpopista”, ja kappaleet tulivat jatkossa käsittelemään muun muassa avioeroja, esimerkkinä The Albumin kappale ”One Man, One Woman”.
Abba ei kuitenkaan koskaan lopettanut puhtaiden pop-singlejen tekemistä, sillä yhtye piti tärkeänä kommunikoida yleisönsä kanssa. The Albumin ainoana muistumana vanhasta, viattomasta Abbasta pidetään kappaletta ”Take a Chance on Me”.

Työstö

Kappaletta ryhdyttiin ensimmäisen kerran levyttämään 3. elokuuta 1977 työnimellä ”Billy Boy”. Tämä rock-tyylinen sovitus ei kuitenkaan edennyt soitinten muodostamaa taustaraitaa pidemmälle. Ensimmäinen versio sisälsi myös riffin, joka ei päätynyt lopulliselle versiolle. Osa tästä versiosta julkaistiin sittemmin ”Abba Undeleted” -sikermän joukossa Thank You for the Music- ja The Complete Studio Recordings -bokseissa.
Kappaleen kirjoittajat, yhtyeen jäsenet Björn Ulvaeus ja Benny Andersson kokivat, etteivät he olleet käyttäneet kappaleen koko potentiaalia, joten sitä ryhdyttiin työstämään uudelleen 15. elokuuta 1977. Mukana olivat Abban jäsenten lisäksi kitaristi Lasse Wellander, basisti Rutger Gunnarsson sekä rumpali Roger Palm. Tällä kertaa tulokseen oltiin tyytyväisiä.
Seuraavaksi tehtiin kappaleen sanoitus. Kappaleen nimen keksi Björn Ulvaeus juoksulenkillä ollessaan, kun t-k-ch-tyylinen ääni alkoi juoksun tahdissa pyöriä hänen päässään. Siitä muodotui lause Take a Chance. On Me -sanat hän vain lisäsi loppuun saadakseen lauseesta kokonaisen. Sanoituksen myötä ”Take a Chance on Me” -kappaleesta tuli rakkauslaulu, joita Abba ei tulevaisuudessa juurikaan levyttänyt.

Julkaisu ja vastaanotto

Kun ”Take a Chance on Me” julkaistiin singlenä tammikuussa 1978, se nousi Britannian listaykköseksi kolmen viikon ajaksi. Se oli ykkönen myös Irlannissa, Meksikossa, Itävallassa ja Belgiassa. Yhdysvalloissa siitä muodostui listasijoituksilla mitattuna yhtyeen toiseksi menestynein single, kun se ylsi Billboard Hot 100 -listan kolmanneksi. Singleä kuitenkin myytiin siellä enemmän kuin Abban ainoaa Yhdysvaltain listaykköstä ”Dancing Queenia”. Singlen menestystä Yhdysvalloissa avitti Abban laaja mainoskampanja keväällä 1978.
Kappaleesta kuvattiin myös Lasse Hällströmin kieli poskessa ohjaama promovideo, jossa Abban jäsenet flirttailivat toisilleen neljään osaan jaetulla kuvaruudulla.
”Take a Chance on Me” on sittemmin sisältynyt esimerkiksi Abba Gold -kokoelmalle sekä Mamma Mia! -kokoelmalle. Vuonna 1992 Erasure-niminen duo teki kappaleesta cover-version, joka nousi Britannian ja Ruotsin listaykköseksi. Myös kappaleen musiikkivideo parodioi alkuperäistä Abban promovideota.
The Albumin vuonna 2007 julkaistu Deluxe-versio sisältää kappaleen alkuperäisen version lisäksi vuonna 1979 levytetyn liveversion.
MPLS

MPLS (lyhenne sanoista Multiprotocol Label Switching) on menetelmä, jolla kuljetetaan esimerkiksi IP-paketteja ennalta määriteltyjen yhteyksien ylitse nopean runkoverkon solmujen kautta ilman, että solmujen tarvitsee tehdä reititystä. MPLS on sukua ATM-tekniikalle, mutta sen kontrolli tehdään tavalla, joka soveltuu paremmin IP-pakettien käyttöön.
Robert Wadlow

Elämä

Robert Wadlow syntyi Harold ja Addie Wadlowin esikoisena. Harold ja Addie olivat normaalipituisia ja -painoisia, kuten myös heidän kaksi muuta poikaansa Harold Jr. ja Eugene sekä kaksi tytärtään Betty ja Helen. Robert Wadlow painoi syntyessään 3 850 grammaa. Kahden hänelle tehdyn tyräleikkauksen jälkeen Wadlow alkoi kasvaa hämmästyttävän nopeasti. Kun Wadlow oli 12-vuotias, lääkärit totesivat hänellä aivolisäkkeen liikatoiminnan, jonka vuoksi elimistö sai liikaa kasvuhormonia. Leikkaushoito olisi ollut vaarallista, eikä sen tehosta ollut varmaa tietoa, joten Wadlow'n annettiin kasvaa.
Wadlow yritti elää mahdollisimman normaalia elämää. Hän harrasti valokuvausta ja keräsi postimerkkejä. Kolmetoistavuotiaana, ollessaan 223 senttimetriä pitkä, hänestä tuli maailman pisin partiolainen. Wadlow'ta kiusattiin pituutensa vuoksi, hän joutui kumartelemaan kävellessään ovista, eikä hän mahtunut bussiin, junaan tai lentokoneeseen, sillä niitä ei ollut tehty hänen kokoisilleen.
Wadlow oli pituudestaan huolimatta erittäin terve, tosin hänellä oli vuosien ajan jalkavaivoja. Pitkien raajojen verenkierto oli huono ja jalkaterien tunto oli todella heikko. Heinäkuussa 1940 Wadlow'n ollessa 22-vuotias hänelle laitettiin toista nilkkaa tukeva rauta. Sitä ei kuitenkaan asetettu paikalleen riittävän huolellisesti, ja oikeaan nilkkaan muodostui verenmyrkytystä aiheuttava rakkula, joka huomattiin huonon verenkierron ja tunnottomuuden vuoksi vasta muutamien päivien kuluttua. Kun Wadlow tuli viikon kuluttua Manisteehen Michiganiin esiintymään, tulehdus oli kehittynyt hengenvaaralliseksi.
Wadlow kuoli nukkuessaan 15. heinäkuuta 1940. Hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Oakwoodin hautausmaalle. Wadlow'n arkku oli peräti 328 senttimetriä pitkä, ja hautajaisissa oli 40 000 vierasta. Wadlow'n kuoltua omaiset hävittivät suurimman osan hänen tavaroistaan, sillä he eivät halunneet keräilijöiden laittavan niitä näytteille.

Wadlow'n ennätyksiä

Wadlow oli lääketieteen historian pisin ihminen, jonka pituus on pystytty kiistatta todistamaan. Lisäksi hänellä oli kaikkien aikojen suurimmat tunnetut ihmiskädet ja -jalat. Wadlow'n kämmenet olivat 32,3 senttiä pitkät ranteesta keskisormen kärkeen mitattuna, ja hänen jalkateränsä olivat 47 senttiä pitkät. Wadlow rikkoi pituusennätyksen, kun vuonna 1936 hänen pituudekseen mitattiin 253 senttimetriä, mikä rikkoi irlantilaisen Patrick Cotter O'Brienin ennätyksen 246 senttimetriä vuodelta 1806.
Metsäpalo

Metsäpalo on hallitsematon tulipalo metsässä. Se saa usein alkunsa salamaniskusta, ihmisen huolimattomuudesta esimerkiksi kulotuksen yhteydessä tai tuhopoltosta. Aiemmin höyryveturien kipinät olivat yleinen syttymissyy, nykyisin paloja aiheuttavat myös sähkölinjojen päälle kaatuvat puut.
Metsäpalot ovat luonnollinen osa monen kasvillisuustyypin kehitystä; sukkessiossa metsäpalo on sukupolvien vaihtumiskohta. Palo ei tapa kaikkia metsän puita; se etenee usein joko latvoissa tai karikkeessa. Joidenkin harvinaisten lajien siemenet itävät vasta metsäpalon jälkeen. Näin kasvi varmistaa sen, että nuoret taimet pääsevät kasvamaan ilman isojen puiden varjostusta. 
Kaarna suojaa isoja puita, taimet kärsivät palosta pahiten. Liekkien lisäksi kuumuus kärventää palon lähelle joutuneita puita: kuusen ja männyn taimet vaurioituvat jo noin 50 asteen lämpötiloissa.
Ranskalaisten metsäpalomallien mukaan palo etenee tuulen suuntaan nopeudella, joka on 3–8 % tuulen nopeudesta, ja leviää päärynän muotoisesti kulkusuuntaan nähden.

Metsäpalojen havaitseminen

Metsäpalojen rajoittamisen kannalta on tärkeää, että palot havaitaan ajoissa. Joillakin alueilla käyteään torneja, joissa päivystää ihminen tai kamera. Myös lentokoneista seurataan mahdollisia savuvanoja. Lämpötila-anomalioiden kaukokartoitus satelliittien avulla on tehnyt mahdolliseksi metsäpalojen havaitsemisen laajoilla, asumattomilla alueilla.

Metsäpalovaroitus

Suomessa Ilmatieteen laitos antaa metsäpalovaroituksen, kun metsän karikkeen arvioidaan olevan kovin kuivaa. Karikkeen kuivuutta arvioidaan mallilla, joka ottaa huomioon sademäärän ja haihtumisen, jota arvioidaan lämpötilan, tuulen ja auringonpaisteen avulla. Metsäpalovaroituksen aikana avotulen teko metsiin tai niiden läheisyyteen on kielletty. Heti lumen sulamisen jälkeen metsäpalot ovat epätodennäköisiä, mutta maasto voi olla niin kuivaa että annetaan ruohikkopalovaroitus.
Ruotsissa varoituksesta vastaa Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut.

Maastopalot Välimeren maissa

Välimeren maissa on yleensä kuumia ja kuivia kesiä ja niissä esiintyy usein vaikeasti hallittavia maastopaloja.
Kreikassa oli kesällä 2007 poikkeuksellisesti kolme helleaaltoa, ja lämpötila oli korkeimmillaan 46 °C. Paloissa tuhoutui 150 000 hehtaaria metsää (Itä-Uudenmaan verran) ja kuoli yli 60 ihmistä.
Heinäkuussa 2009 oli sarja maastopaloja Espanjassa, Ranskassa, Kreikassa, Italiassa, Turkissa ja Kroatiassa. Palojen arvioidaan aiheuttaneen satojen miljoonien eurojen vahingot, ja palojen uhreja oli ainakin kahdeksan.

Metsäpalot tropiikissa

Trooppiset sademetsät ovat niin kosteita, että normaalioloissa metsäpalot ovat harvinaisia. Kuitenkin, kun El Niño saa sademäärät pienenemään ja metsän kuivumaan, metsäpalojen määrä lisääntyy dramaattisesti. Metsäpaloista pääsee ilmakehään suuria määriä hiilimonoksidia, nokea ja muita haitallisia aineita.
Vladimir Lamsdorff

Vladimir Nikolajevitš Lamsdorff (ven. Владимир Николаевич Ламсдорф, Lamsdorf; 6. tammikuuta 1845 (J: 25. joulukuuta 1844) Pietari – 19. maaliskuuta (J: 6. maaliskuuta) 1907 San Remo, Italia) oli venäläinen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1900–1905.
Lamsdorff kuului alkujaan westfalenilaiseen aatelissukuun, joka oli asettunut 1400-luvulla Kuurinmaalle ja saanut 1817 kreivin arvon Venäjän aatelissa. Lamsdorff aloitti uransa Venäjän ulkoministeriössä 1866 ja yleni vuoteen 1892 mennessä ulkoministerin apulaiseksi. Hänet nimitettiin elokuussa 1900 virkaatekeväksi ja seuraavan vuoden tammikuussa varsinaiseksi ulkoministeriksi. Lamsdorffin ulkoministerikaudella Venäjä ja Itävalta-Unkari saivat lokakuussa 1903 sovittua yhteisestä politikasta Makedoniassa syntyneen kansannousun suhteen niin sanotun Mürzstegin ohjelman muodossa. Hän pyrki myös säilyttämään Venäjän suhteet Japaniin rauhanomaisina, mutta ei kyennyt estämään Venäjän–Japanin sodan puhkeamista helmikuussa 1904. Sodan aikana Venäjän ja Ison-Britannian välille uhkasi syntyä konflikti niin sanotun Doggermatalikon välikohtauksen seurauksena, mutta Lamsdorffin ponnistelujen ansiosta asiaan saatiin rauhanomainen ratkaisu. Tavatessaan toisensa heinäkuussa 1905 Venäjän tsaari Nikolai II ja Saksan keisari Vilhelm II päättivät solmia Koiviston sopimuksena tunnetun puolustusliiton maidensa välillä. Heti kuultuaan sopimuksesta Lamsdorff taivutteli Nikolain hautaamaan sen, sillä Ranska oli Venäjän pääliittolainen.
Lamsdorff jätti ulkoministerin tehtävät toukokuussa 1906 ja hänet nimitettiin Venäjän valtakunnanneuvoston jäseneksi.
Sandrine Bonnaire

Sandrine Bonnaire (s. 31. toukokuuta 1967 Gannat, Allier) on ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti kreditoimattomana elokuvanäyttelijänä jo teini-iässä filmeissä Les sous-doués en vacances (1981) ja La Boum 2 (1982). Ensimmäisen pääosansa hän teki elokuvassa Suzanne ja miehet (À nos amours, 1983).  Hän voitti seuraavana vuonna lupaavimman naisnäyttelijän César-palkinnon tästä elokuvasta. Uudemman kerran hän voitti Césarin vuonna 1986; useita César-ehdokkuuksia on seurannut.
Bonnaire tunnetaan kansainvälisesti muiden muassa elokuvista Kuin taivaan lintu (1985), Monsieur Hire (1989), Rutto (1991), Mademoiselle (2001) ja Intiimit tunnustukset (2004). Hän on myös toiminut elokuvien käsikirjoitajana.
Bonnairella on Jeanne-niminen tytär William Hurtin kanssa. Vuonna 2003 hän nai Guillaume Laurant'n, jonka kanssa hän myös sai tyttären. Tämä toinen tytär, Adèle, syntyi vuonna 2004.
Jūkendō

Jūkendō (jap. 銃剣道) on japanilainen budolaji, jossa harjoitellaan pistintaistelua. Jūkendōssa harjoitellaan ja kilpaillaan mokujyo-nimisellä aseella (jap. 木銃), joka on pistimellä varustetun kiväärin mallinen puinen harjoitteluväline.

Jūkendōn historia

Jūkendōn esimuoto jūkenjutsu kehiteltiin systemaattiseen muotoon jo Meiji-kaudella. Tällöin sovellettiin keihästaistelun sōjutsu oppeja. Pistin oli käytössä Japanin Keisarillisessa armeijassa boksarikapinan, ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana 1894–1895, Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905, I maailmansotaan aikana, toisen Kiinan–Japanin sodan aikana sekä II maailmansodan aikana. Pistimenkäyttötaitoa harjoiteltiin tuolloin myös johdetusti Japanin Keisarillisessa armeijassa, ja pistinhyökkäyksellä oli tärkeä asema aina II maailmansotaan asti, jolloin doktriini jäi sivuun. Jūkendō syntyi varsinaisesti jūkenjutsusta moderniksi budolajiksi Tokiossa Toyaman sotilaskoulussa. II maailmansodan jälkeen liittoutuneet kielsivät (SCAP) vuonna 1945 militaristiseksi ja kiihkoisänmaallisiksi katsomiensa bujutsu- ja budolajien harjoittelun. Jūkendō kuului näihin pannaan joutuneihin lajeihin.

Liiton perustaminen

Äärimmäisen sotaisasta menneisyydestään huolimatta moderni jūkendō sisältää kaikki Japanin budoliiton määrittelemät henkiset, liikunnalliset ja tapakasvatushyveet. Se kuuluukin jäsenenä Japanin budoliittoon ja kuuluu täten gendai budōn kaanoniin.
Liittoutuneiden kumottua budoharjoittelupannan Zen Nihon jūkendō renmei eli Japanin jūkendō-liitto perustettiin 1956, ja sen ensimmäiseksi presidentiksi tuli kenraali Hitoshi Imamura. Tuolloin liitossa oli noin 280 000 harjoittelijaa. Kyseessä on siis harjoittelijamäärältään selvästi kendoa tai judoa vähälukuisempi budolaji.

Jūkendō-harjoittelu

Jūkendō-tekniikat ovat voimakkaita pistoja (tsuki), joita tehdään mokujūlla. Jukendōn pistealueet ovat: sydän, vasen kylki/kainalo ja kurkku. Täyskontaktiharjoittelu kehittää zanshinia ja jūjitsushita kiseitä, joka tarkoittaa asentoa ja asennetta, joissa joka hetki on täynnä valppautta ja ki-energiaa.
Jūkendō-vapaaharjoittelussa ja shiaissa käytetään kendo-bōgun kaltaisia suojuksia, jotka tosin eroavat kendossa käytetyistä mm. siten, että jukendōssa ainoastaan etukädessä on suojaava hansikas (kote) ja olkapääsuojus (kata), ja että rintapanssarin (dō) alla käytetään vielä erityistä topattua, nelikulmion mallista suojaa. Sen tarkoitus on suojata kylkiluita ja kainaloa täyskontaktiharjoittelussa. Jūkendōta harjoitellessä voidaan käyttää sekä hakama-housuja että kapealahkeisia judohousuja.
Aloittelija lähtee ensimmäiseksi työstämään mokujū-aseen hallintaa ja rakentamaan oman kamaen hallintaansa liikuttaessa mokujūn kanssa. Tämän jälkeen tulee vuoroon peruspiston (chokutotsu) harjoittelu ensin ilmaan ja sitten suojavarusteisiin puetun harjoitteluparin (motodachi) kanssa.
Elena Santarelli

Elena Santarelli (s. 18. elokuuta 1981 Latina) on italialainen tv-juontaja, malli ja näyttelijä.
Santarelli syntyi Latinan kaupungissa ja kasvoi läheisessä Sermonetan kaupungissa. Esiinnyttyään mallina Georgio Armanille, Laura Biagiottille, Gai Mattiololle ja muille muodin kärkinimille, hän voitti Italian Elite moda e Look -kilpailun vuonna 1998 ja hänestä alettiin puhua uutena Valeria Mazzana. Hänestä tuli laajasti tunnettu vasta Amedeo Sebastianin kuuluisan ohjelman L'ereditàn myötä. Samalla hänestä tuli Enrico Varrialen juontajapari televisiokanava Rai Duen urheiluohjelmaan Stadio Sprint vuosina 2004–2005. Syyskuusta 2007 Santarelli on juontanut MTV:n ohjelmaa Total Request Live. Hän myös näyttelee Italia 1 -kanavan sitcom-sarjassa Camera Cafè.
Santarelli on ollut kihloissa jalkapalloilija Bernardo Corradin kanssa vuodesta 2005.
Lohner

Jacob Lohner & Co oli itävaltaunkarilainen, sittemmin itävaltalainen yritys, joka aloitti toimintansa hevosvaunuvalmistajana.
Vuonna 1896 Lohner aloitti ensimmäisenä maassaan autojen teollisen valmistuksen. Ensimmäisissä malleissa käytettiin voimanlähteinä ranskalaisvalmisteisia Pygmée-moottoreita, mutta yritys siirtyi sähköautojen valmistukseen vuonna 1898. Näitä suunnittelemaan palkattiin nuori insinööri Ferdinand Porsche. Porsche kehitti etuvetoisen Lohner-Porsche -nimellä tunnetun auton, jossa oli pyörännapoihin sijoitetut sähkömoottorit. Autoissa käytettiin myös mixte-nimistä järjestelmää, jossa sähkömoottoreita voitiin käyttää erillisen polttomoottorin ja generaattorin avulla. Vaikka auto toimikin tyydyttävästi, se osoittautui liian kalliiksi valmistaa tavanomaisiin bensiinikäyttöisiin autoihin verrattuna. Lohner myi patentit vuonna 1906 Emil Jellinekille, joka teetti sähkö- ja bensiinikäyttöisiä autoja Austro-Daimlerin tehtaalla. Tämän jälkeen Lohner ei enää valmistanut henkilöautoja.
Vuoden 1906 jälkeen yritys valmisti vielä muutaman vuoden ajan Lohner-Stoll -nimisiä johdinautoja. Toisen maailmansodan jälkeen Lohner teki skoottereita.
Claus von Bülow

Claus von Bülow (synt. Claus Cecil Borberg; 11. elokuuta 1926 Kööpenhamina, Tanska – 25. toukokuuta 2019 Lontoo) oli brittiläinen, tanskalaista ja saksalaista syntyperää oleva julkisuuden henkilö. Hänen elämästään on tehty kirjoja ja elokuva Onnen kulissit, jonka pääosissa olivat Jeremy Irons ja Glenn Close. 
Claus von Bülow opiskeli lakia ja toimi nuoruudessaan Jean Paul Gettyn yksityissihteerinä. Hän meni naimisiin amerikkalaisen perijättären Martha ”Sunny” Sharp Crawfordin kanssa vuonna 1966. Vuonna 1980 Sunny von Bülow vaipui koomaan, ja aviomiestä syytettiin hänen murhayrityksestään insuliinin avulla. Kahden kohuoikeudenkäynnin jälkeen hänet vapautettiin syytteistä. Vaimo kuoli 6. joulukuuta 2008 oltuaan 28 vuotta koomassa.
Von Bülow’n isä oli tanskalainen teatterikriitikko Svend Borberg. Hänen äitinsä Jonna Borberg oli Tanskan oikeusministerinä 1900-luvun alussa toimineen Frits Bülow’n tytär ja aatelista von Bülow -sukua. Claus von Bülow alkoi myöhemmin käyttää sukunimenään äitinsä tyttönimeä.
Reininlaakson keskiosa

Reininlaakson keskiosa on Reinin osa Bingenistä Bonniin. Rein kulkee läpi rotkolaakson, joka on muodostunut eroosion ja maannousun vaikutuksesta. Joki on pysynyt suurin piirtein samassa tasossa, vaikka viereinen maa on noussut selvästi. Rotko on noin 130 metriä syvä korkeimmilta kallioilta vedenpintaan.
Yläosa keskisestä Reinistä Bingenistä Koblenziin on listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Tällä 61 kilometrin matkalla on yli 40 keskiaikaista linnaa ja linnoitusta ja monia viinintuoton ympärille kehittyneitä kyliä. Matka Koblenzista Bonniin (63 kilometriä) on kuuluisa Siebengebirgen vuoristosta, joka oli aiemmin vulkaaninen. Kokonaisuudessa Reininlaakson keskiosaa kutsutaan nimellä "Romanttinen Rein".
Tukkijoella (vuoden 1928 elokuva)

Tuotanto

Elokuvan tuotantoa haittasi sateinen kesä. Näyttelijöistä Urho Somersalmi oli edellisen kerran ollut suomalaisessa elokuvassa vuonna 1913 ensi-iltaan tulleessa Sylvissä. Välillä hän oli näytellyt Ruotsissa, ja mahdollisesti juuri siksi elokuva ostettiin esitettäväksi Ruotsissa.

Musiikki

Elokuva kuuluu Yleisradion viiden elokuvan Mykkä valo -sarjaan, johon yhtiö tilasi 2000-luvulla uuden musiikin. Musiikin esittää Radion sinfoniaorkesteri. Vuosina 2009–2013 toteutettu hanke on yksi Suomen historian suurimmista yksittäisistä sävellystilaushankkeista. Tukkijoella-elokuvan uuden version musiikin on säveltänyt Kimmo Hakola. Elokuva esitettiin uuden musiikin kanssa ensi kerran televisiossa Yle Teemalla 6. tammikuuta 2014, ja se on sarjan viimeinen elokuva

Juoni

Tapahtumat on tarinassa siirretty elokuvan tekoaikaan. Rättäri yrittää saada vaimokseen isäntä Pietolan tyttären Katrin. Tapahtumiin puuttuu tukkijätkien nokkamies Turkka.

Arviot

Aikalaisarvioissa nimimerkki Uumo (Suomen Sosialidemokraatti) kiittää näytelmän sovitusta käsikirjoitukseksi: ”Juuri sovitus on tässä elokuvassa mielestäni suoritettu erittäin onnellisesti.” Näyttelijöiden valinta saa kiitosta nimimerkiltä U. F. (Iltalehti). Roland af Hällström (Aamulehti) löytää arviossaan paljonkin kritisoitavaa, muun muassa juonen hajanaisuuden, mihin eräät muutkin kriitikot ovat kiinnittäneet huomiota. Syy siihen on Hällströmin mukaan jo itse näytelmässä. Hän myös moittii sitä, ettei yksikään hahmo nouse varsinaisesti pääosaan, sen sijaan on ”vaarallisia ja hajoittavia ’miltei päähenkilöitä’ lukuisasti.” Ylioppilaslehden (20/1928) nimimerkki V.t. toteaa topakasti: ”Näytelmän populariteetti perustuu ennen kaikkea sen kansanhuumorin täyttämiin vuorosanoihin, joilla – – nykyaikaisessa elokuvassa ei saa olla mitään arvoa.” Näyttelijöistä Urho Somersalmi saa kiitosta elokuvaroolisuorituksestaan (Uumo, Suomen Sosialidemokraatti).
Eräässä televisioesitykseen perustuvassa arviossa todetaan, että kaksi myöhempää Tukkijoella-versiota ovat kepeämpiä, ja Hakolan musiikkikin on arvioijan mielestä painostavaa.