google/wiki40b huggingface dataset:
Samola

Samola oli kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin alue kuuluu Venäjän Leningradin alueen Viipurin piiriin, mutta alueella on vain vähän asutusta eikä sillä ole venäläistä asutusnimeä.
Samola sijaitsi Viipurin maalaiskunnan eteläosassa Viipurinlahden itärannalla, osittain Lihaniemellä. Manneralueen lisäksi kylään kuului Viipurinlahden saaria, joista suurimmat ovat Lasisaari ja Kuhaluoto. Kylä rajoittui etelässä Johannekseen ja Viipurin ulkosatama-alueeseen Uuraaseen. Maalaiskunnan puolella naapurikyliä olivat Lihaniemi, Yläsommee, Rikkola ja Savolainen. Kylän keskusta sijaitsi Lihaniemen tyvessä Viipurinlahden rannalla. Aivan kylän itäisimmän osan kautta kulki Viipuri–Koivisto-rata ja kantatie 64 Viipurista Koivistolle.
Vuonna 1937 kylässä oli 378 asukasta. Kylän keskustassa sijaitsi Samolan kansakoulu. Koulu aloitti toimintansa vuokratiloissa vuonna 1906 ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1926. Vuonna 1939 koulussa oli kaksi opettajaa ja 31 oppilasta. Samolassa toimi nuorisoseura ja vuonna 1934 perustettu Samolan marttayhdistys. Kylässä oli Mahkosen yksityiskauppa ja Samolan osuuskaupalla oli myymälöitä monissa naapurikylissä. Samolan osuuskauppa liittyi Viipurissa toimineeseen Osuusliike Torkkeliin vuonna 1941. Samolan väestö sai elantonsa pääasiassa maataloudesta. Vuonna 1937 kylässä oli 630 ha metsää, 245 ha peltoa ja 40 ha niittyä. Kalastusta harjoitettiin sivuelinkeinona.

Historia

Talvisodan aikana Samola, kuten muunkin Viipurin maalaiskunnan väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Sodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Samolaan asti. Moskovan rauhassa alue luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Velluanjoki

Valuma-alue

Velluanjoen valuma-alueen koko on 149 km² ja sen järvisyys on 2,8 %, metsäisyys 73 % ja peltojen osuus 19 %. Turvemaata ei valuma-alueeseen kuulu. Valuma-alueen suurimmat järvet ovat Laitilassa sijaitseva 100 hehtaarin Vallijärvi ja 57 hehtaarin Pehtjärvi. Valuma-alueeseen ei kuulu säännösteltyjä järviä. Valuma-alueen korkeus on suurimmaksi osaksi alle 30 metriä merenpinnasta, mutta valuma-alueen koillisosassa maa nousee yli 40 metriin. Korkein kohta 56 metriä sijaitsee Tulejärven lähellä. Velluanjoen valuma-alueen tunnus on 82.068.

Vesistön tila

Velluanjoen vesi on käyttökelpoisuudeltaan tyydyttävä ja joella ei ole merkittäviä pistekuormittajia.
Udo Lattek

Ura

Lattekin oma pelaajaura jäi vaatimattomaksi ja hän pelasi lähinnä alemmilla sarjatasoilla. Pelaajavuosinaan hän myös opiskeli opettajaksi valmistuen Münsterin opettajakoulutuslaitoksesta ja hän työskenteli opettajana Kölnissä.
Valmentajauransa Lattek aloitti Helmut Schönin apuvalmentajana Saksan maajoukkueessa 1965. Kaksikko johdatti Saksan MM-hopealle 1966 ja pronssille 1970. Apuvalmentajamenestys poiki Lattekille paikan FC Bayern Münchenin päävalmentajana maaliskuussa 1970.
Hän johdatti Bayernin kolmeen Saksan mestaruuteen ja kruunasi pestinsä juhlimalla kaudella 1973/74 Euroopan cupin mestaruutta. Tammikuussa 1975 menestyksennälkäinen Bayern erotti Lattekin ja heinäkuussa hän siirtyi 1970-luvun suurseura Borussia Mönchengladbachin päävalmentajaksi. Gladbachissa hän juhli kahta Saksan mestaruutta ja luotsasi seuran kuitenkin Euroopan cupin loppuotteluun 1977 ja UEFA Cupin voittoon 1979. 
Lokakuussa 1979 Lattek siirtyi Borussia Dortmundin päävalmentajaksi. Pesti päättyi traagisesti vuonna 1981, kun Lattekin poika Dirk menehtyi leukemiaan 15-vuotiaana. Lattek palasi valmennustehtäviin kuitenkin jo pian tämän jälkeen aloittaen kesällä 1981 FC Barcelonan peräsimessä. Ura katalonialaisseurassa ei tuonut kaivattua La Ligan mestaruutta, mutta 1982 Barca juhli Cup-voittajien cupin mestaruutta ja Lattekin värisuora eurocupeissa täyttyi.
1983 Lattek palasi Saksaan ja Bayern Müncheniin. Toinen rupeama baijerilaisten päävalmentajana oli jälleen menestyksekäs. Lattek juhli kolmea liiga- ja kahta cupmestaruutta. Euroopan cupissa hän johdatti Bayernin loppuotteluun 1987, mutta yllätysjoukkue FC Porto oli finaalissa vahvempi maalein 2–1. Kauden jälkeen Lattek jätti Bayernin.
Hän toimi sittemmin 1. FC Kölnin urheilutoimenjohtajana ja elokuusta syyskuuhun 1991 seuran väliaikaisena päävalmentajana. Heinäkuussa 1992 hänestä tuli FC Schalken päävalmentaja, mutta pesti päättyi potkuihin jo tammikuussa 1993. Vuonna 2000 hän toimi vielä lyhyen aikaa Borussia Dortmundin päävalmentajana.
Valmentajauransa jälkeen Lattek toimi saksalaisen urheilukanava DSF:n jalkapalloasiantuntijana. Viimeisinä elinvuosinaan dementiaa ja Parkinsonin tautia sairastanut Lattek kuoli 80-vuotiaana Kölnissä 31. tammikuuta 2015.
Adam Burt

Juniorivuodet

Ennen ammattilaisuraansa Burt pelasi vuodet 1985–1989 juniorisarja OHL:n North Bay Centennialsissa, mitä ennen hän oli edustanut junioriseuroja North Bay Hoppers ja Detroit Compuware. Vuonna 1988 hänet valittiin OHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Hartford Whalers varasi hänet NHL:ään numerolla 39 NHL:n varaustilaisuuden 1987 toisella kierroksella.

Ammattilaisura

Burt pelasi vuonna 1988 kaksi AHL:n pudotuspeliottelua Binghamton Whalersissä ja kaudella 1988–1989 viisi NHL:n runkosarjaottelua Hartfordissa sekä viisi AHL:n runkosarjaottelua Binghamptonissa. Suurin osa tuosta kaudesta kului kuitenkin OHL:ssä. Burt vakiinnutti paikkansa NHL:ssä kaudella 1989–1990 ja hän teki NHL-uransa yhden kauden maali- ja piste-ennätykset kaudella 1991–1992, jolla hän teki 24 tehopistettä, yhdeksän maalia ja 15 syöttöpistettä, 66:ssa runkosarjaottelussa. Hän ylitti 20:n pisteen rajan myös seuraavalla kaudella, 1992–1993.
Burt edusti Hartford Whalersiä suurimman osan uraansa. Hän edusti seuraa sen Hartfordin-vuosina yhteensä 499:ssä NHL:n runkosarjaottelussa, mikä on kolmanneksi eniten Ron Francisin ja Kevin Dineenin ottelumäärien jälkeen. Whalers siirtyi vuonna 1997 Pohjois-Carolinaan, jolloin seuran nimeksi vaihtui Carolina Hurricanes. Burt pelasi Carolinassa maaliskuuhun 1999 asti, jolloin hän siirtyi Philadelphia Flyersiin pelaajakaupassa vaihdossa Andrei Kovalenkoon. Hän edusti Philadelphiaa kauden 1998–1999 lopun lisäksi myös kauden 1999–2000. Heinäkuussa 2000 hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa.
Burtin kausi 2000–2001 jäi lyhyeksi, 27:n ottelun mittaiseksi, loukkaantumisen vuoksi. Kaudella 2001–2002 hän ei pelannut lainkaan ja vuonna 2002 hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä. Adam Burt pelasi 13 kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 737 runkosarjaottelua, joissa hän teki kaikkiaan 152 tehopistettä, 37 maalia ja 115 syöttöpistettä, ja yhteensä 21 pudotuspeliottelua, joissa hän antoi yhden maalisyötön. Hän pelasi NHL:n pudotuspeleissä neljänä vuonna, Hartfordin mukana vuosina 1990 ja 1992 ja Philadelphian mukana vuosina 1999 ja 2000.

Maajoukkue

Burt edusti Yhdysvaltain maajoukkuetta kaksissa maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 1993 ja 1998. Hän pelasi myös niin ikään kaksissa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, 1987 ja 1989.

Muuta

Burt on uudestisyntynyt kristitty. Hän on toiminut jääkiekkouransa jälkeen Morning Star New York -yhteisön pastorina.
Tam Dalyell

Sir Thomas ”Tam” Dalyell, the Binnsin 11. baronetti (9. elokuuta 1932 – 26. tammikuuta 2017) oli brittiläinen Labour-puolueen poliitikko. Hän varttui Skotlannissa ja hankki opettajan koulutuksen.
Dalyell istui parlamentin jäsenenä vuosina 1962–2005 ja toimi Edinburghin yliopiston rehtorina vuosina 2003–2006.
Dalyell kirjoitti aktiivisesti lehtiin, muun muassa kolumneja New Scientistiin 1960-luvulta. Hän julkaisi myös useita kirjoja.
Jonas (jalkapalloilija)

Seurajoukkueura

Jonas aloitti ammattilaisuransa vuonna 2005 Guaranista. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa ottelussa Santo Andréa vastaan. Jonas pelasi joukkueessa lopulta vain vuoden verran, jonka jälkeen hän siirtyi Santosiin.
Hän voitti Santosissa hieman saapumisensa jälkeen vuoden 2006 Campeonato Paulistan, jossa hän teki kuudessa ottelussa viisi maalia. Tämän jälkeen hän kuitenkin loukkaantui ja joutui olemaan polvivamman takia sivussa kuusi kuukautta.
12. syyskuuta 2007 Jonas teki nelivuotisen sopimuksen Grêmion kanssa. Joukkue sai puolet pelaajan oikeuksista maksettuaan hänestä $5 miljoonaa. Kauden 2008–2009 hän pelasi lainasopimuksella Portuguesassa.
24. tammikuuta 2011 Jonas siirtyi espanjalaisseura Valenciaan 1,2 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi La Ligassa 113 ottelua ja teki niissä 36 maalia. Syyskuussa 2014 hän siirtyi portugalilaisseura Benficaan, jossa hän pelasi viisi kautta. Hän teki Portugalin liigassa 132 ottelussaan 110 maalia ja voitti liigan maalikuninkuuden kahdesti: 32 maalilla kaudella 2015–2016 ja 34 maalilla kaudella 2017–2018. Hän voitti Portugalin mestaruuden neljästi ja cupin kerran.
Spinelli

Esiintyminen

Spinelliä esiintyy lähinnä magmakivissä ja marmoreissa. Kiteet ovat pääosin pieniä; Lontoon Luonnontieteellisessä museossa on 500 karaatin spinellikide, ja Black Prince's Ruby on noin 170 karaatin painoinen. Kestävänä ja painavana mineraalina spinellikiteet rikastuvat isäntäkiven rapauduttua jalokiviuvaan, esimerkiksi jokien pohjiin. Spinelliä ja korundia löydetään usein samoista esiintymistä, sillä ne molemmat tarvitsevat syntyäkseen alumiinioksidin läsnäolon ja koska mineraalit ovat kestävyydeltään ja ominaispainoltaan samaa luokkaa. Tunnetuimmat spinelliesiintymät ovat Sri Lankan jalokivisoraesiintymät sekä Myanmarin ja Thaimaan kalkkikivet. Mustaa tai tummanvihreää epäjaloa spinelliä kutsutaan usein pleonastiksi (aikaisemmin myös ceyloniitiksi), ja se on varsin tavallinen mineraali kivilajeissa, joista eräissä päämineraalina. Keltaista spinelliä kutsutaan toisinaan rubiselliksi.
Spinelliä saattaa muodostua liekkiatomiabsorptiospektrometrissä, kun määritellään magnesiumia näytematriisista joka sisältää alumiinia. Syntynyt yhdiste vaikeuttaa näytteen analysointia.
Emilio Ghione

Emilio Luigi Carlo Giuseppe Maria Ghione (30. heinäkuuta 1879 Torino – 7. tammikuuta 1930 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. 
Miniatyyrimaalaajaksi kouluttautunut Ghione työskenteli vuodesta 1908 lähtien elokuvien sijaisnäyttelijänä ja sivuosien esittäjänä. Hänen ensimmäinen merkittävä pääosansa oli Baldassarre Negronin ohjaamassa pantomiimielokuvassa Historie d’un Pierrot vuonna 1913. Samana vuonna hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa Idolo infranto. 1910- ja 1920-lukujen vaiheessa Ghione saavutti suursuosion herrasmiesvaras Za la Mortista kertovilla seikkailuelokuvillaan, mutta sen jälkeen hänen uransa kääntyi jyrkkään laskuun. Vuonna 1929 hän muutti rahattomana Pariisiin, sairastui ja kuoli pian kotimaahansa palattuaan.
Kamidana

Kamidana (jap. 神棚, ”kamialttari”) on japanilaisissa kodeissa pidettävä šintolaisten kamien palvontaan tarkoitettu alttari. Alttarilla voidaan pitää esimerkiksi amuletteja tai se voi olla tarkoitettu osiin jaetulle kamille (bunrei, katso artikkeli kanjō).
Kamidanan käyttäminen ei itsessään ole erityisen vanha tapa, vaikka se on nykyisin tärkeä elementti jokapäiväisessä šintolaisuudessa. Heian-kauden loppupuolella esi-isien henkien palvonta annettiin buddhalaisuuden tehtäväksi, ja palvonta tapahtui siten buddhalaisilla kotialttareilla (butsudan). Keskiajalta lähtien kamidana-alttareita alettiin kuitenkin käyttää osiin jaettujen kamien pyhittämiseksi erityisesti Isen pyhäkön kultin vaikutuksesta. Tapa yleistyi Edo-kaudella ja levisi yksityistalouksiin. Kamidanat eivät välttämättä kuitenkaan liity pyhäkköšintolaisuuteen, vaan niiden kohteet ja siten myös nimet voivat vaihdella; jos alttari on esimerkiksi omistettu Ebisu-kamille, sitä voidaan kutsua nimellä Ebisu-dana.
Filippiinien lippu

Filippiinien lippu on Filippiinien kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se on otettu käyttöön 16. elokuuta 1997. Lipun mittasuhteet ovat 1:2. Lipun suunnitteli Filippinien ensimmäinen presidentti Emilio Aguinaldo.
Lippu on jaettu kahteen yhtäsuureen vaakaraitaan, joista ylempi on sininen ja alempi punainen. Tangon puoleisessa reunassa on valkoinen tasasivuinen kolmio. Kolmion sisään on kuvattu keltainen, kahdeksan säteinen aurinko ja kolme keltaista viisisakaraista tähteä. Lipun sininen raita symboloi kunniaa ja patriotismia, punainen raita rohkeutta, valkoinen kolmio rauhaa ja puhtautta, tähdet maan kolmea pääaluetta (Luzon, Visayas, Mindanao) ja aurinko vapautta sekä kahdeksaa Espanjaa vastaan taistellutta maakuntaa (Batangas, Bulacan, Cavite, Laguna, Manila, Nueva Ecija, Pampanga ja Tarlac). Filippiinien ollessa sodassa lippu käännetään siten, että punainen raita on ylinnä. Tätä ei esiinny missään muussa maailman lipussa.
James Darmesteter

James Darmesteter (28. maaliskuuta 1849 Chateau Salins, Alsace, Ranska – 19. lokakuuta 1894 Maisons-Laffitte) oli ranskalainen kirjailija ja muinaistutkija. Hänen vanhempansa olivat juutalaisia. Sukunimi on peräisin heidän entisestä kotikaupungistaan Darmstadtista. 
Darmesteter opiskeli Pariisissa, missä hän ollessaan Michel Bréalin ja Abel Bergaignen oppilaana kiinnostui itämaiden tutkimuksesta, jolle hän omistautui joksikin aikaa kokonaan. Vuonna 1875 hän julkaisi tutkimuksen Zend Avestan mytologiasta, ja vuonna 1877 hän alkoi opettaa Zendiä École pratique des hautes étudesissa. Hän julkaisi Etudes iraniennes 1883, ja kymmenen vuoden kuluttua hän julkaisi Zend Avestan koko käännöksen sekä historiallisia ja kielitieteellisiä kommentaareja siihen (3 osaa, 1892–1893) julkaisussa Annales du musée Guimet. Hän toimitti Zend Avestan myös Max Müllerin sarjaan Sacred Books of the East. Darmesteter arvioi tekstit paljon uudemmiksi kuin yleensä uskottiin, varhaisimman niistä ensimmäiselle vuosisadalle eaa. ja useimmat kolmannelle vuosisadalle jaa.
Darmesteter sai vuonna 1885 nimityksen professoriksi College de Franceen, ja vuonna 1886 hän matkusti itään keräämään afganistanilaisia kansanlauluja, joiden käännöksen sekä laajan esseen afgaanin kielestä ja Afganistanin kirjallisuudesta hän julkaisi palattuaan. Hänen vaikutelmansa brittien vallasta Intiassa käyvät ilmi teoksesta Lettres sur l’Inde (1888). Englanti kiinnosti häntä syvästi, ja hänen kiintymyksensä lahjakkaaseen englantilaiseen kirjailijaan Agnes Mary Frances Robinsoniin, jonka kanssa hän pian avioitui, saivat hänet kääntämään vuonna 1888 Robinsonin runoja ranskaksi. Hänen englantilaisia aiheita käsittelevien esseidensä kokoelma ilmestyi kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Hän julkaisi lisäksi teokset Le Mahdi depuis les origines de l’Islam jusqu’à nos jours (1885), Les Origines de la poésie persane (1888), Prophètes d’Israël (1892) sekä muita itään liittyviä teoksia, ja vuodesta 1883 alkaen hän laati Société Asiatiquen vuosiraportit. Hän oli juuri alkamassa kirjoitustyön Revue de Parisiin, kun hän sai sairauskohtauksen 19. lokakuuta 1894.
Darmesteterin vanhempi veli oli kielitieteilijä Arsène Darmesteter (1846–1888).
Orinoconkardinaali

Levinneisyys

Orinoconkardinaalia tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Raisionjoki

Vesistöalue

Raisionjoki on noin 20 kilometriä pitkä ja Raisionjoen vesistöalueen pinta-ala on 132 km² ja sen järvisyys on vain 0,4 % eli noin 0,5 km². Raisionjoen vesistöalue rajoittuu Aurajoen ja Hirvijoen vesistöalueisiin. Vesistöalueen korkeimmat kohdat ovat hieman yli 90 metrissä alueen koillisosassa. Suurin osa vesistöalueesta on alle 50 metrin korkeudella, matalimpien kohtien sijaitessa eteläosassa. Raisionjokeen laskee useita sivu-uomia, suurin niistä on Ruskossa Turun Moision suunnalta virtaava Vähäjoki. Valuma-alueella on vain yksi järvi, 38 hehtaarin laajuinen tekojärvi Haunisten allas. Lisäksi Raisionjoki on padottu neljästä kohtaa.
Vähän yli 50 % vesistöalueesta on metsämaata ja suota. Lähes 50 % vesistöalueesta on rakennettua ja maatalousaluetta, ja ne sijoittuvat pääosin jokilaaksoihin. Vesistöalue sijaitsee viiden kunnan alueella, ja merkittävimmät taajama-alueet joen varrella ovat Raisio, Rusko ja Vahto. Vesistöalueella asuu noin 16 000 ihmistä. Peltoalueet jokiuoman varrella ovat keskittyneet alaville savikoille joista useat viettävät kohti uomaa ja joki kuuluukin savimaiden jokityyppiin. Vesistöalueen pohjoisosaan on muovautunut soranoton seurauksena harjulaakso jossa on tullut esiin pohjavesiesiintymiä.
Raisionjoen vesistöalueella on kolme vedenkorkeuden ja yksi virtaaman mittausasema, jotka ovat käytössä koko ajan. Vesistöalueella ei ole tehty merkittäviä tulvarakenteita- tai suojelutoimenpiteitä.

Vesistöntila

Raisionjoki luokitellaan ekologiselta tilaltaan välttäväksi ja sinileväkukinnat ovat yleisiä. Savisameassa joessa on suuria virtaaman vaihteluita jotka lisäävät eroosiota ja siten joen runsasta ravinnekuormaa, kuten kaltevilta peltorinteiltä valuva kiintoaineskin.

Säännöstelyä vedenottoa varten

Raision-Naantalin vesilaitos käytti Raisionjokea raakavesilähteenä. Vesilaitos on padonnut neljä kohtaa joesta raakaveden riittävyyden varmistamiseksi. Lisäksi se siirsi vettä Raisionjoesta raakavesivarastoonsa 38 hehtaarin tekojärvi Haunisten altaaseen. Sittemmin Raisionjoki on jäänyt varavesilähteeksi, kun on siirrytty käyttämään Turun Seudun Vesi Oy:n tekopohjavettä.
Vesilaitoksen patoja Raisionjoessa ovat seuraavat: Hintsan pato ja allas; Myllypato ja allas; Hintsan–Lähteenmäen pato ja allas; Merttelän pato ja allas.

Historiallinen Raisionjoki

Arkeologisten tutkimusten mukaan joen vesi oli rautakauden lopulla noin 5–6 metriä korkeammalla kuin nykyisin, ja joki muodosti pitkälle sisämaahan työntyvän merenlahden. Joki oli tuolloin tärkeä kulkureitti, josta saatiin kalaa ja vesilintuja. Sitä pitkin voitiin purjehtia aina Knuuttilan linnasmäelle Raision Ihalaan asti. Rantaniityt olivat tärkeitä maanviljelykselle. Ruskonjokilaakso edustaakin pitkään jatkuneen ihmistoiminnan muovaamaa jokivarsimaisemaa.
Vuolle (hydrologia)

Vuolle eli niva on joen voimakkaasti virtaava kohta, joka ei kuitenkaan täytä kosken tunnusmerkkejä. Vuolteen tunnusomaisia piirteitä ovat voimakas, tasainen virta, jossa on vain pientä aaltoilua, sekä pyörteet virran reunassa. Vuolteesta puuttuvat koskelle tyypilliset isot aallot ja stopparit, ja vuolle on laskettavissa soutuveneellä tai avokanootilla. Vuolteet kuuluvat koskiluokituksen luokkaan I .

Vuolle ja niva

Vuolle on yleiskielinen ilmaus virtapaikalle. Niva on murteellinen nimitys. Sitä käytetään erityisesti Lapin jokien voimakkaista virtapaikoista. Sanan juuret ovat saamen kielen virtaavaa paikkaa tarkoittavassa sanassa njavvi, joka on kääntynyt muotoon niva .
Kolunlammi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,5 metriä mpy.
Muriel Box

Muriel Box (alk. Violette Muriel Baker; 22. syyskuuta 1905 Tolworth, Surrey, Englanti – 19. toukokuuta 1991 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Häntä on pidetty yhtenä brittiläisen elokuvan menestyneimmistä naisista.
Boxin ensimmäinen puoliso oli Sydney Box (1935–1969), jonka kanssa hän teki käsikirjoituksia ja näytelmiä. Boxeilla oli yhteinen yritys Verity Films, jonka nimissä he tekivät toisen maailmansodan aikana propagandaelokuvia ja myöhemmin näytelmäelokuvia. Heidän uransa huippukohta oli, kun he saivat vuonna 1946 Oscar-palkinnon elokuvan Seitsemäs huntu (The Seventh Veil) alkuperäiskäsikirjoituksesta.
Vuodesta 1951 he työskentelivät Sydney Boxin perustamassa London Independent Producers -yhtiössä. Myöhemmin Muriel Box luopui elokuvatyöstä ja ryhtyi kirjoittamaan kirjoja. Niiden julkaisemiseksi hän perusti kustannusyhtiö Feminan. Boxit erosivat vuonna 1969, minkä jälkeen Muriel Box meni vuonna 1970 naimisiin Gerard Gardinerin kanssa.
Tulliniemi

Tulliniemi (ruots. Tulludden) on Hangossa Hankoniemen länsipäässä Hangon keskustaajamasta lounaaseen sijaitseva niemi. Tulliniemellä on uimaranta, merivartioasema, luotsiasema, Hangon lintuasema ja luonnonsuojelualueita. Karjaan ja Hangon välillä kulkevan Hangon radan raiteet jatkuvat Tulliniemeen, jossa sijaitsee Hangon Ulkosatama ja vapaasatama.
Tulliniemen eteläkärjessä on manner-Suomen eteläisin kohta, jota hallitsee Hangon luotsiasema. Tulliniemen lounaiskärjessä hivenen pohjoisempana on Uddskatanin luonnonsuojelualue, joka on perustettu vuonna 1990 ja maa-alaltaan 32 hehtaaria ja merialaltaan 153 hehtaaria. Merialue on rauhoitettu jo vuonna 1933. Tulliniemen linnustonsuojelualue on pinta-alaltaan 2 566 hehtaaria.
Sally Yeh

Sally Yeh (kiin. 葉蒨文; s. 30. syyskuuta 1961 Taipei, Taiwan) on hongkongilainen poplaulaja ja näyttelijä. Hän syntyi Taipeissa, Taiwanilla, ja asui lapsuudessaan Kanadassa. 
Vaikka Yeh on levyttänyt useita alkuperäisiä kappaleita, hän on myös coveroinut länsimaisia populaarimusiikin hittejä. 
Yeh esiintyi valkokankaalla ensimmäisen kerran vuonna 1980 elokuvassa Honest Little Ma. Tunnetumpia elokuvia, joissa Yeh on esiintynyt, ovat muiden muassa Peking Opera Blues (1986) ja The Killer (1989).
Kalevi Falkin orkesteri

Kalevi Falkin orkesteri on suomalainen yhtye joka teki yhden pitkäsoiton Blue Master -levymerkille vuonna 1971. Kalevi Falk oli kuvitteellinen henkilö, jonka nimistä henkilöä yhtyeessä ei koskaan ollut.
Yhtye säesti eri solisteja kuten Katri Helenaa ja Koivistolaisia. Yhtyeen laulusolistina toimi myös Aatos Bollström. Erityisen paljon yhtye soitti Carolan kanssa.
Juha Järvinen

Juha Järvinen (s. 28. kesäkuuta 1971) on suomalainen musiikin maisteri, kuoronjohtaja ja säveltäjä. Hän työskentelee Turun konservatorion rehtorina.
Juha Järvinen oli Porissa toimivan Palmgren-konservatorion rehtorina vuosina 2007–2013. Hän siirtyi Turun konservatorion rehtoriksi elokuussa 2013. Vuosina 1999–2003 hän oli Eurajoen kristillisen opiston musiikkilinjan johtaja ja 2003–2007 Palmgren-konservatorion koulutussuunnittelija.
Eurajoella syntynyt Järvinen kirjoitti ylioppilaaksi Harjavallan lukiosta ja valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian musiikkikasvatusosastolta vuonna 1998. Hänen instrumenttejaan ovat kuoron- ja orkesterinjohto, piano, saksofoni ja laulu. Järvinen on myös säveltäjä, jonka teoksia Luvian Mieskuoro on esittänyt. Hän johti Luvian Mieskuoroa vuosina 2001-2012. Syksyllä 2013 hän aloitti Turussa Mieskuoro Laulun Ystävien taiteellisen johtajana.
Järvinen toimi lisäksi vuosina 2008-2013 Pori Big Bandin taiteellisena tuottajana yhdessä Juha Unkilan kanssa. Hän vierailee orkesterin johtajana edelleen. Aikaisemmin hän on johtanut muun muassa Kværner Masa-Yardsin Helsingin telakan mieskuoroa vuosina 1994-1998, Rauman Poikakuoroa 2002–2004 ja Eurajoen Nuorisosoittokuntaa vuosina 1999–2003 yhdessä Esa Laihosen ja Vesa-Pekka Leinon kanssa.
Panssaripartio

Panssaripartio (puol. Czterej pancerni i pies) on vuosina 1966–1970 tehty puolalainen mustavalkoinen tv-sarja, joka perustuu Janusz Przymanowskin kirjaan. Sarjaa tuotettiin kolme kautta, yhteensä 21 jaksoa, kukin pituudeltaan 55 minuuttia.
Sarja sijoittuu vuosiin 1944–1945 ja seuraa puolalaisen T-34-vaunumiehistön ja Szarik-saksanpaimenkoiran edesottamuksia.
Sarjaa alettiin esittää Suomessa keväällä 1973. Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jaakko S. Tola ihmetteli, miksi sarja tuotiin Suomessa ohjelmistoon ja kutsui sitä epärealistiseksi sodan ihannoinniksi siisteine univormuineen ja söpöine koirasankareineen.
A Night on the Town

Tuotanto

Levyn on julkaissut yhdysvaltalainen Warner Bros. Records ja sen on tuottanut Tom Dowd.
Levyn ovat äänittäneet Dee ja Joe Robb Hollywoodissa Cherokee-studioilla. Apunaan heillä on ollut George Tutko. Kappale ”The First Cut is the Deepest” on kuitenkin äänitetty Muscle Shoals Sound -studiossa. Jousien päällekkäisäänitykset on tehty Miamissa Criteria-studiossa.
Levykannen maalauksen on tehnyt Mike Bryan ja valokuvat ottanut David Steen. Takakannen valokuvassa olkihattuinen Stewart poseeraa juomalasi kädessä. Levypussin puolivartalokuvassa Stewart on pukeutunut pelkästään petoeläimen hampaista ja luista tehtyyn kaulakoruun.
Kiitoksissa on mainittu Brooks Honicutt.
Alkuperäisen LP-levyn mukana tuli tilauslomakkeet, joilla sai hankittua levyyn liittyvän T-paidan Warner Bros. Recordsin New Yorkin Bellmoren osoitteesta.