google/wiki40b huggingface dataset:
Markus Jokela (valokuvaaja)

Markus Jokela (s. 1952 Helsinki) on suomalainen lehtivalokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen tekemistään dokumentaarisista värikuvareportaaseista tavallisten ihmisten arjesta eri puolilta maailmaa.
Markus Jokela aloitti pitkän uransa Helsingin Sanomissa kirjoittavana toimittajana vuonna 1982. Vuosikymmen myöhemmin hän siirtyi kuvatoimittajaksi ja valokuvaajaksi. Hän työskenteli paljon yhdessä vuonna 2016 kuolleen toimittaja Ilkka Malmbergin kanssa.
Jokela on palkittu Vuoden kuvajournalisti -palkinnolla vuosina 2015 ja 2016. World Press Photo -kilpailussa Jokela on palkittu kolmesti, viimeksi kolmannella palkinnolla pitkien valokuvaprojektien sarjassa kokoelmastaan Table Rock, Nebraska. Vuonna 1990 hän sai valokuvataiteen valtionpalkinnon.
Mississauga

Maantiede

Mississauge sijaitsee Ontarion provinssin koillisosassa heti Toronton kaupungista lounaaseen Ontariojärven rannalla.

Historia

Nykyisen Mississaugan alkuperäisasukkaita olivat mississauga-intiaanit. Paikalliset intiaanit tekivät kauppaa ranskalaisten turkiskauppiaiden kanssa Creditjoen suulla aina vuoteen 1805 saakka, jolloin britit ostivat joen suun ja sitä ympäröineen alueen. Siirtolaisia alkoi saapua alueelle Britanniasta ja Yhdysvalloista vuonna 1806. Siirtolaisten määrän kasvaessa britit päättivät ostaa loputkin mississaugojen omistamista alueista ja heidät siirrettiin reservaattiin joen suulta pohjoiseen, sekä sieltä edelleen vuonna 1847 nykyiseen Grand Riverin reservaattiin. Mississaugassa siirtolaiset asettuivat useisiin eri kyliin, kuten Cooksville, Dixie, Erindale, Streetsville ja Meadowvale. Hallinnollisesti alue oli nimeltään Toronto Township. Den asukasluku oli vuonna 1850 noin 7 500 ja vuonna 1945 noin 15 000.
Nykyisen Mississaugan silloinen maaseutu alkoi kehittyä kaupungiksi varsinaisesti vasta toisen maailmansodan jälkeen, jolloin autojen ja päällystettyjen teiden kehitys mahdollisti suuremman Toronton asukkaiden muuttaa kauemmaksi itse kaupungista esikaupunkialueille halvemman asumisen perässä. Alueelle alkoi kohota kerrostaloasuntoja, toimistorakennuksia ja kauppakeskuksia. Vuonna 1968 alueen asukasluku oli jo 100 000 ja kaupunki Mississaugasta tehtiin hallinnollisesti vuonna 1974. Mississauga on edelleen yksi Kanadan nopeimmin kasvavista kaupungeista.

Talous

Mississauga on yksi Kanadan johtavista teollisuuden ja kaupan keskuksista. Kaupungissa on esimerkiksi lentokone- ja autoteollisuutta, petrokemia- ja lääketeollisuutta, sekä teräs- ja rakennusmateriaaliteollisuutta. Rekisteröityjä yrityksiä kaupungissa on lähes 55 000 ja ne työllistävät yli 425 000 henkilöä. Monien kanadalaisten yritysten päätoimistot sijaitsevat Mississauga. Fortune 500 Kanadan luettelon johtavista kanadalaisyrityksistä 61 pitää pääkonttoriaan tai huomattavaa sivukonttoriaan Mississaugassa.

Liikenne

Mississaugassa sijaitsee Kanadan vilkasliikenteisin lentoasema Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema, minkä lisäksi kaupunkiin kulkee kaksi kansallista rautatietä. Kaupungin läpi kulkee merkittäviä valtateitä ja Ontariojärven rannalla on satama.

Väestö

Mississaugan asukasluku oli Kanadan vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 721 599 ja vuoden 2011 vastaavan laskennan mukaan 713§ 443.
Vuonna 2016 kaupungin asukkaista 329 990 puhui äidinkielenään englantia ja 7 015 ranskaa. 342 810 henkilöä puhui äidinkielenään jotakin muuta kieltä, kuin kahta virallista kieltä. Suurimpien vieraiden kielten joukossa olivat urdu (38 575), arabia (2 900), puola (26 610), mandariinikiina (23 275) tagalog (20 325) ja pandžabi (20 235).
Kaupungin asukkaista 381 730 oli maahanmuuttajataustaisia. Eniten maahanmuuttajia oli saapunut Intiasta (54 630), Pakistanista (35 855), Filippiineiltä (28 330), Kiinasta (23 110) ja Puolasta (21 685).
Amerikanpihlaja

Ulkonäkö ja koko

Amerikanpihlaja on melko hidaskasvuinen ja lyhytikäinen pensas tai puu, jonka korkeus on 3–9 metriä ja rinnankorkeusläpimitta 10–25 senttimetriä. Yleensä sen runko ei kasva kovin korkeaksi paitsi tiheän lehväkatoksen alla, jolloin myös sen haarat alkavat ylempää rungosta. Sillä on kapean pyöreä latvus, yläviistot tai siirottavat haarat ja sileä kuori. Talvisilmut ovat tahmeat ja kaljut tai heikosti karvaiset. Varrella kierteisesti sijaitsevat lehdet ovat korvakkeelliset ja vihreät mutta muuttuvat syksyllä kullanoransseiksi. Lehtilapa on 6–8-parinen ja suippolehdykkäinen; päätölehdykkä ei ole muita lehdyköitä isompi.
Amerikanpihlaja kukkii touko–heinäkuussa ja kantaa hedelmää elokuussa. Sen kukinto on 8–10 senttimetriä leveä kertotasohuiskilo, joka muodostuu kaksineuvoisista, säteittäisistä kukista. Yksittäisessä kukassa on 15–25 hedettä, 2–5 emiä, 5 verhiönliuskaa sekä 5–6 millimetriä leveä, valkoinen teriö, jossa on säteittäin 5 erillistä terälehteä. Hedelmä on punainen tai kellanpunainen pohjusmarja, joka jää talven ajaksi terttuun. Linnut käyttävät pihlajan marjoja ravinnokseen ja levittävät samalla tehokkaasti sen siemeniä.

Levinneisyys

Amerikanpihlaja on kotoisin Pohjois-Amerikan koillisosista, missä sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Newfoundlandiin ja Nova Scotiaan, lännessä Minnesotaan ja itäisimpään Etelä-Dakotaan ja Pohjois-Dakotaan sekä etelässä New Jerseyyn ja Pennsylvaniaan. Lisäksi se on levinnyt Appalakkien vuorijonoa pitkin etelään aina Etelä-Carolinaan ja Georgiaan saakka.

Elinympäristö

Amerikanpihlaja menestyy parhaiten valoisilla ja avoimilla paikoilla, viileänkosteassa ja happamassa maaperässä. Yleensä se kasvaa kosteilla rinteillä, valuvesijuoteilla ja kalliokoissa.

Käyttö

Amerikanpihlajaa käytetään jonkin verran koristepuuna mutta muuten sen taloudellinen merkitys on vähäinen. Hirvet ja valkohäntäpeurat syövät mielellään sen lehtiä, silmuja ja kuorta, ja monet linnut ja pienet nisäkkäät käyttävät ravinnokseen sen marjoja.
John Travolta

Ura

Travolta tuli kuuluisaksi elokuvista Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa (1977) ja Grease (1978) sekä roolistaan Vinnie Barbarinona tilannekomediasarjassa Terve taas, Kotter (1975–1979). Tämän jälkeen hänen uransa kääntyi lievään laskuun, kunnes hän sai Vincent Vegan roolin Quentin Tarantinon ohjaamassa elokuvassa Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta (1994). Hän sai roolistaan toisen Oscar-ehdokkuutensa. Ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa Travolta sai miespääroolista Saturday Night Feverissä.
Travolta oli pääosassa myös tulevaisuuteen sijoittuvassa elokuvassa Taistelukenttä Maa (2001), jossa hän esitti ihmiskuntaa orjuuttavan muukalaisjoukon johtajaa. Elokuva sai kansainvälisesti huonoja arvosteluja ja kassatulot jäivät vaatimattomiksi. Travolta, skientologi ja edesmenneen L. Ron Hubbardin ihailija, toivoi elokuvasta tulevan menestys ja Hubbardin romaaneista tehtyjen elokuvasovitusten saavan jatkoa. 
Travolta oli myös pääosassa menestyksekkäissä Hei, kuka puhuu -elokuvissa. Hän on näytellyt Bill Clintonin vaalikampanjaan perustuvassa 'Päävärit'-elokuvassa kyseisen kampanjan presidenttiehdokasta. Vuonna 2016 Travolta näytteli rikossarjassa The People v. O. J. Simpson: American Crime Story, josta hän sai parhaan miessivuosan Emmy-ehdokkuuden.

Musiikki

John Travolta on myös toiminut musiikin parissa, ja on mukana noin 10:llä albumilla ja noin 30:llä singlellä, ja on julkaissut omia albumeita kuten Travolta Fever ja This Christmas (Olivia Newton-Johnin kanssa).

Yksityiselämä

Travolta on ammattitaitoinen lentäjä. Hänellä on liikennelentäjän lupakirja ja omistuksessaan viisi lentokonetta, muun muassa Boeing 707 -matkustajakone. Vuonna 2001 hän osti tontin Jumbolair Airportin mailta Ocalasta, Floridasta, joka on aidattu yksityinen asuinalue ja lentopuisto, jossa on muun muassa 2 301 metriä pitkä kiitotie.
Vuonna 1992 Travolta suoritti onnistuneen hätälaskun sähkövian saaneella koneella Ronald Reaganin lentoasemalla Washingtonissa.
Travolta suhtautuu hyvin avoimesti julkisuuteen ja pitää nimikirjoitusten antamisesta. Hän on naimisissa näyttelijä Kelly Prestonin kanssa ja heillä on kolme lasta: Jett (1992–2009), Ella Bleu (s. 2000) ja Benjamin (s. 2010). Travoltan poika Jett kuoli 16-vuotiaana perheen lomamatkalla tammikuussa 2009. Hän sairasti Kawasakin tautia.
John Travoltan isoveli Joey Travolta on näyttelijä sekä tuottaa elokuvia.
Kollektiiviasuminen

Kollektiiviasuminen, arkikielessä kimppakämppä, on asumismuoto, jossa samassa asunnossa asuu vähintään neljä henkilöä ilman että he ovat perhe- tai sukulaisuussuhteessa toisiinsa. Kimppakämppä muistuttaa soluasuntoa lukuun ottamatta sitä, että asunnossa asuvista päättävät virallisen tahon sijaan asunnossa jo asuvat tai sinne muuttavat henkilöt. Vaihtoehtoisesti kimppakämpän voi perustaa myös ystävien kanssa. Kimppakämpässä yleensä jokaisella henkilöllä on oma makuuhuone mutta yleiset tilat, kuten olohuone, keittiö ja pesutilat ovat yhteiskäytössä.
Kimppakämppä on yleensä vuokrattu vapailta markkinoilta. Toisaalta kollektiiviasuntoa voi myös hakea opiskelija-asuntosäätiöltä ystävän kanssa yhteen muuttaessa.
Kollektiiviasuminen on suosiossa varsinkin opiskelijoiden ja nuorten aikuisten keskuudessa alhaisten kustannustensa vuoksi ja pienten vuokra-asuntojen pulan takia. Suomessa kimppakämpät eivät ole yhtä yleisiä kuin Keski-Euroopassa.
Darzens-kondensaatio

Darzens-kondensaatio eli Darzens-reaktio tai Darzens–Erlenmeyer–Claisen-kondensaatio on kemiallinen reaktio. Reaktiossa α-halogeenikarboksyylihapon esteri reagoi emäksisissä olosuhteissa aldehydin tai ketonin kanssa muodostaen epoksiesterin eli niin kutsutun glysidaattiesterin. Reaktion julkaisi ensimmäisen kerran ranskalainen kemisti Auguste Georges Darzens vuonna 1904 ja se on nimetty hänen mukaansa.
Zéphirin Gerbe

Jean-Joseph Zéphirin Gerbe (21. joulukuuta 1810 Bras, Ranska - 26. kesäkuuta 1890 Bras) oli ranskalainen luonnontutkija.
Gerbe toimi Collège de Francen preparaattorina ja oli oppiarvoltaan tohtori. Hän kirjoitti tieteellisiä artikkeleita ja ranskansi Alfred Edmund Brehmin teoksen Brehms Tierleben (La Vie des animaux illustrée..., neljä osaa, Pariisi 1869–1870). Vuonna 1867 hän julkaisi yhdessä Côme-Damien Deglandin kanssa teoksen Ornithologie européenne, ou Catalogue analytique et raisonné des oiseaux observés en Europe.
Gerbe nimesi linnuista muun muassa fregattilintujen heimon Fregatidae vuonna 1867 yhdessä Deglandin kanssa.
Osmankäämikerttunen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12–13 cm, siipien kärkiväli 15–16,5 cm ja paino 9–17 g, keskimäärin noin 11 g. Lintu muistuttaa ruokokerttusta niin kooltaan kuin väritykseltään ja lajien erottaminen maastossa vaikeaa. Selkäpuoli ja kupeet ovat osmankäämikerttusella tummemmat ja pään kuviot ovat voimakkaammat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laulu on erilainen kuin ruokokerttusella ja muistuttaa hieman sekä etelänsatakielen että kangaskiurun livertelyä. Se ei yleensä esitä laululentoa.

Esiintyminen

Osmankäämikerttusen pääesiintymisalue on Kaspianmeren ja Kuolleenmeren välinen alue. Euroopassa se esiintyy laikuittain Välimeren rannikoilla sekä Unkarissa, Tonavan laaksossa, Ukrainassa ja Turkissa. Pohjois-Afrikassa sillä on pari erillistä esiintymää.
Laji on enimmäkseen lyhyehkön matkan muuttolintu, joka talvehtii Välimeren rannoilla, Lähi-idässä sekä Intiassa ja Pakistanissa.
Lajin esiintymisalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopassa elää 300 000–590 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Laji esiintyy keskimäärin lämpimämmässä ilmastossa kuin ruokokerttunen. Se asuu mieluiten vesistön äärellä saraniityillä, tamariskipensaikoissa, takkuisissa ryteiköissä sekä osmankäämi- ja järviruokokasvustoissa.

Lisääntyminen

Pesä sijaitsee matalalla, 30–60 cm, kasvillisuuden varassa. Se on löyhästi lehdistä ja korsista rakennettu syvä malja, joka on pehmustettu etenkin osmankäämin siemenhahtuvilla. Naaras munii 3–6, tavallisesti 5, munaa. Muna painaa keskimäärin 1,6 g. Haudonta kestää 14–15 päivää, molemmat emot hautovat. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä noin 12 päivän ikäisinä.

Ravinto

Ravinto koostuu lähes yksinomaan niveljalkaisista, joita se kerää kasvillisuudesta, tavallisesti vesistön äärellä.
Orion (elokuvateatteri)

Orion on elokuvateatteri Helsingin Kampissa. Elokuvateatterin toiminnasta vastaa  Elävän kuvan keskus Elke, joka aloitti teatterissa esitystoiminnan 1.3.2019. Elokuvateatterissa järjestetään säännöllisesti elokuvaesityksiä, ja tilaa vuokrataan yksityistilaisuuksiin. Teatterin ohjelmistossa on uutta art-house-elokuvaa, vanhempia klassikoita sekä kulttielokuvia. Orionin ohjelmisto julkaistaan teatterin kotisivuilla. 
Orion oli Kansallisen audiovisuaalisen instituutin (KAVI) käytössä vuoden 2018 loppuun, jolloin Kavi siirsi esitystoiminta keskustakirjasto Oodiin.
Osoitteessa Eerikinkatu 15 sijaitseva Orion on Helsingin vanhimpia elokuvateattereita; samoissa tiloissa on esitetty elokuvia vuodesta 1927, tosin aiemmin Bio Athena -nimellä. Rakennuksen ja art deco -tyylisen elokuvateatterin tilat on suunnitellut arkkitehti Martti Välikangas. Silloisen Elokuva-arkiston käyttöön teatteri tuli 1984 käytyään läpi perusteellisen remontin vuonna 1980, jolloin muun muassa projektorit uusittiin. Teatteria uudistettiin myös vuonna 2001.
Naantalin virastotalo

Naantalin virastotalo on vuonna 1983 valmistunut rakennus Naantalin keskustassa, joka toimi ennen valtion virastotalona. Rakennuksen kerros-ala on 2 923 neliömetriä. Naantalin keskustakorttelien asemakaavassa virastotalo jää uuden tiealueen ja rakennusten alle, jolloin se tulee purettavaksi todennäköisesti noin vuonna 2023.
Vuonna 2015 rakennuksessa toimi Naantalin kaupungin sosiaali- ja terveysvirasto, keskusviraston arkisto ja väestönsuojelun johtokeskus, Kelan palvelutiloja sekä yrityksiä kuten lääkäriasema ja kirjakauppa. Virastotalo sijaitsee osoitteessa Tuulensuunkatu 8, ja sen omistaa Kiinteistö Oy Naantalin Virastotalo, jonka omistusuhteet vuonna 2015 jakautuivat: Naantalin kaupunki 90 prosenttia ja Kela 10 prosenttia. Virastotalossa on ennen sijainneet myös Naantalin poliisiasema ja työvoimatoimisto.
Viherhaarakas

Ulkonäkö

Itiöemä on yläosasta väriltään oliivinvihreä, sinivihreä tai okrankeltainen. Jalkaosasta itiöemä on valkoinen ja nukkamainen.

Elinympäristö

Viherhaarakasta esiintyy havumetsissä.
Clarisse Berggårdh

Clarisse Berggårdh (s. 1967) on  Pohjoisranta BCW:n toimitusjohtaja marraskuusta 2016. Sitä ennen hän työskenteli  mediatoimisto IUM Finlandin toimitusjohtajana. 
Hän oli Sanoma-konserniin kuuluvan aikakauslehtikustantaja Sanoma Magazines Finlandin toimitusjohtaja helmikuun 2010 alusta toukokuuhun 2013. Berggårdh oli Sanoma Magazines Finlandin palveluksessa vuodesta 2006 lähtien.
Tekken 7

Pelaaminen

Kuten aikaisemmin sarjan peleissä ohjaimen neljä nappia vastaavat pelihahmon käsiä ja jalkoja, yksi jokaista kohden. Peli on helppo aloittaa, mutta joillakin hahmoilla on yli 100 erilaista komentosarjaa. Pelaamisen haastavuus koostuu ajoittamisesta, liikeyhdistelmistä sekä vastaiskuista kun taas pitkän välimatkan liikeet eivät ole niin tehokkaita kuin muissa lajityypin peleissä. Pelissä on lisäksi joukko EX-liikkeitä ja uusi Rage-järjestelmä, jotka lisäävät hahmon kykyjä.

Vastaanotto

Peli on aloitettavissa helposti, mutta pelimekaniikka on monimutkainen ja joitakin asioita ei selitetä täysin kattavasti.
Pelin sisäisen tutoriaalin puuttuminen on herättänyt kritiikkiä.
Chennegy

Chennegy on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 398 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Chennegyn pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Pikku-Kaita

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Räyskälän ympäristössä Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto . Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja se on autio. Lammen lähellä sijaitsee Riitalan kämppä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,4 metriä mpy. Siitä ei lähde tai siihen tule ojia, joten se on umpijärvi. Lammen vieressä on sitä suurempi Tammelan Kaitajärvi.
Pillavuono

Pillavuono (kveeniksi Pillavuono, pohjoissaameksi Billávuotna, norj. Indre Billefjord) on kylä Porsangin kunnassa Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Pillavuono sijaitsee Porsanginvuonoon kuuluvan samannimisen vuonon tai lahden pohjukassa Billefjordelva-joen rannalla. 
Vuoden 2019 väestötilaston mukaan Pillavuonon osa-alueella (grunnkrets) asui 232 henkilöä. 
Pillavuonossa sijaitsee Porsangin kunnan sisin ympärivuotisesti jäätön satama. Kylässä on myös merisaamelaista kulttuuria edustava Mearrasiida-keskus, merisaamelainen päiväkoti (Billefjord sjøsamiske barnehage), vuosiluokkien 1.-10. koulu (Billefjord skole), vuonna 1951 rakennettu kirkko sekä ruokakauppa.
Kylän läpi kulkee E6-tie, jota pitkin Lemmijoelle on noin 35 kilometrin ajomatka.
Molotšnyi

Maantiede ja asutus

Molotšnyin kunnan pinta-ala on 33,78 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä ja lännessä Kuolan piirin Kildinstroin, lännessä Murmašin ja pohjoisessa Kuolan kuntiin. Pinta-alasta 37,3 % on maatalousmaata, 27,9 % asuinaluetta ja 27,0 % metsää.
Taajaman lisäksi kuntaan kuuluu Vyhodnoin rautatieasema, jossa vuonna 2009 oli 60 asukasta.

Historia

Molotšnyi on saanut alkunsa vuonna 1935, jolloin Arktikan maatila siirrettiin Salavarakan tunturien luokse neljän kilometrin päähän Kuolasta. 1970-luvulla perustettiin kaksi suurkanalaa sekä maatalouden palveluyritys, ja vuonna 1979 paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.

Liikenne, talous ja palvelut

Molotšnyin ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18 sekä Muurmannin rata, jolla on Vyhodnoin asema. Taajamasta on linja-autoyhteydet Kuolaan ja Murmanskiin. Vyhodnoin asemalla ei ole matkustajaliikennettä.
Paikallisista elinkeinoista tärkein on maatalous. Murmanskin suurkanalan lisäksi kunnassa toimii maatalouden palveluyritys Murmanskselhozhimija, kaksi yksityistilaa sekä pienimuotoista elintarvike-, puunjalostus- ja rakennustarviketeollisuutta. Snežnajan ja Arktikan suurkanalat ovat lopettaneet toimintansa. Yli puolet työvoimasta käy töissä Murmanskissa.
Palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja pieni poliklinikka. Kunnan koillisosaan suunnitellaan laskettelukeskusta.
Finnish Music Quarterly

Finnish Music Quarterly on vuonna 1985 perustettu suomalainen musiikkilehti, joka kertoo englannin kielellä suomalaisesta musiikkikulttuurista. Vuoden 2015 alusta lukien lehteä on julkaissut Music Finland, minkä lisäksi sen toiminnassa ovat mukana Sibelius-Akatemia, Suomen Säveltäjät ja Muusikoiden liitto.
Laivasto (sotilasyksikkö)

Suurvaltojen laivastot

Suurvalloilla on seuraavat laivastot:
Duudsonit: Päällikkö

Duudsonit: Päällikkö on 18.9 MTV3-kanavalla alkanut kilpailu-reality. Ohjelma on kestävyyttä, sisua, älyä ja voimaa vaativa kilpailu tavallisille suomalaisille, jotka haluavat haastaa itsensä. 12 kilpailijan lisäksi ohjelmassa ovat mukana kaikki neljä Duudsonia: Jukka, Jarppi, HP ja Jarno. Päällikössä palataan Duudsoneiden omalle ranchille Pohjanmaalle, josta moni jekku on saanut alkunsa.
Valmet 565

Ominaisuudet

Valmet 361 D sai vuoden 1964 syksyllä seuraajakseen uudistetun 565 mallin. Mallinumero kertoi nyt teholuokan, johon kuului 52 hevosvoimaa ja mallin virallisen julkaisuvuoden 1965. Moottori säilyi edelleen kolmisylinterisenä, mutta parannusten vuoksi sitä alettiin kutsua 310 A:ksi. Tehoarvoksi tuli 52 hv SAE/2250r/min. muun muassa tuuletinta, mäntiä, suuttimia ja ruiskutuspumpun paineventtiiliä muuttamalla. Mallin suurin uudistus oli synkronoidut vaihteet. Perusvaihteiston kakkos- ja kolmosvaihteet sekä ryhmävaihde hidas-nopea olivat synkronoituja. Suomen markkinoilta ei löytynyt yhtään haastajaa, eikä teollisuudessa yleensä tunnettu muita synkronointeja kuin parin yksittäisen vaihteen välinen synkronointi. Mainosväittämässä sanottiin suoraan: "Nyt ajatte traktoria kuin autoa." Automaisuutta täydensi vakiovarusteeksi muuttunut jalkakaasu.
565:n maantienopeus oli melko suuri, mutta myös 1. vaihde oli varsin nopea. Nopeuteen vaikuttivat osaltaan suurentuneet renkaat. Myös 565 mallissa valmistuskustannuksissa säästettiin käyttämällä Simms-polttoainejärjestelmää sekä edullista Lucas-sähköjärjestelmää Boschin sijasta.
Ulkonäössä suurin muutos oli jäähdyttimen säleikön muuttuminen pystyrivoitetuksi. Etuakseli oli aikaisempaa vahvempi. Uusia vakiovarusteita olivat jalkakaasu, kierroslukumittari ja putkimalliset sivurajoittimet. Kaksoiskytkin oli edelleen lisävaruste. Hintaa kertyi yli 10 % edeltäjää enemmän. Vuodesta 1966 lähtien lisävarusteeksi sai myös hydraulisen ryömintävaihteen.

Malliversiot Mk1 ja Mk2

Lisää ominaisuuksia Synkrotraktoriin: Valmet 565 Mk2 (muita merkintätyylejä: 565.2 , 565/2 ja 565 mark2)
Vuoden 1965 lopulla julkistettiin Valmet 565:n parannettu versio, 565 II, johon oli koottu lukuisia parannuksia. Istuin vaihtui niin sanotuksi terveysistuimeksi, jolle on ominaista anatominen muotoilu ja pitkä joustoliike sekä kuljettajan painon mukaan säädettävä jousituksen jäykkyys.
Hydrauliikan pumppu siirrettiin moottorin oikealle sivulle. Kylmäkäynnistyksen helpottamiseksi pumppu voitiin kytkeä irti. Uuden sijoituksen ansiosta saavutettiin suuri etu vaativiin urakointitehtäviin, sillä kampiakselin etupää jäi vapaaksi ylimääräistä hydrauliikkapumppua varten. Eräs pumppusovellutuksia oli hydrostaattinen ryömintävaihde, joka mahdollisti portaattoman nopeudensäädön alueella 0–30 km/h.
Toinen 1960-luvun uusi muutos oli tasauspyörästön lukon lisäksi kaksoiskytkin eli ajokytkimen käytöstä riippumaton voimanotto, jonka myös Valmet otti käyttöön traktoreissaan. Kaksoiskytkimessä on tavallisesti kaksi asentoa, ensin ajokytkimen irrotus ja lisää poljinta polkemalla voimanoton kytkimen irrotus. Sen sijaan Valmetiin tuli parikytkin, oma polkimensa ajokytkimelle ja oma voimanoton kytkimelle. Lisäksi kytkinlevyt olivat muista yleisimmistä kaksoiskytkimistä poiketen yhtä suuria eli läpimitaltaan 11’’.
Synkrotraktori tuli näillä varusteillaan yhä monipuolisemmaksi voimakoneeksi.
Marju Lauristin

Elämä

Marju Lauristinin vanhemmat olivat Neuvosto-Viron alkuvaiheen näkyvät poliitikot, Johannes Lauristin ja Olga Lauristin. Isäpuoli oli myös Neuvosto-Viron politiikan näkyvä hahmo Hendrik Allik ja velipuoli uudelleensyntyneen Viron politiikassakin toiminut Jaak Allik.
Lauristin on väitellyt sosiologian tohtoriksi ja työskenteli neuvostoaikana Viron radiossa ja opetustehtävissä Tarton yliopistolla. Hän osallistui Viron itsenäisyysliikehdintään vuonna 1980 allekirjoittamalla ns. neljänkymmenen kirjeen. Monet kirjeen allekirjoittajista joutuivat vaikeuksiin ja Lauristinkin säilytti vain täpärästi kommunistisen puolueen jäsenyyden, minkä menettäminen olisi samalla tietänyt loppua hänen yliopistouralleen.
Lauristin oli laulavan vallankumouksen keskeinen johtohahmo. Hänet valittiin Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuonna 1989 sen ensimmäisissä ja viimeisissä suhteellisen vapaissa vaaleissa, ja myöhemmin Lauristin valittiin vielä Viron korkeimman neuvoston jäseneksi. Kommunistisen puolueen jäsenyydestä Lauristin luopui vuonna 1990 ollessaan perustamassa Sosiaalidemokraattista puoluetta. Hän hoiti sosiaaliministerin virkaa Mart Laarin hallituksessa vuosina 1992–1994.
Ministerin tehtävien jälkeen Lauristin oli vielä Riigikogun jäsenenä ja toimi tämän jälkeen Tarton yliopiston sosiaalipolitiikan professorina. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2014 eurovaaleissa.
Viron kuntavaaleissa lokakuussa 2017 Lauristin valittiin Tarton kaupunginvaltuustoon. Hän kertoi jättävänsä paikkansa Euroopan parlamentissa ja palaavansa Viroon. Valtuustotyön lisäksi Lauristin suunnitteli jatkavansa työtään Tarton yliopistolla. Lauristinin tilalle Euroopan parlamenttiin nousi sosiaalidemokraattien Ivari Padar.
Noidansolmu

Noidansolmu (engl. witch's knot) on symboli, jota käytettiin keskiajan Euroopassa suojaamaan noitien taikuuksilta. Noidansolmu kuvaa noitien taikuuksia, joita tehtiin solmujen avulla. Suojaavana periaatteena oli, kuten monen muunkin symbolin kohdalla, että pahan kuva suojaa pahalta. Noidansolmu tehtiin talojen tai tallien oven yläpuolelle. Noidansolmu on muunnos hannunvaakunasta. Eräs merkin taikavoimaa lisäävä tekijä saattoi olla se, että melko monimutkaisen merkin saattoi piirtää jatkuvalla liikkeellä.