google/wiki40b huggingface dataset:
Jämijärven lentokenttä

Lentokenttä ja palvelut

Jämillä on ympäri vuoden lämpimät tilat rakennus- ja harrastustoiminnalle, yöpymismahdollisuus oheispalveluineen (mm. seisova pöytä, sauna- ja kokoustilat).
Jämijärven lentokentällä on kaksi 830 metriä pitkää kiitotietä.
Kentällä on noin 800 neliömetrin lentokonehalli. Kentällä on myynnissä Avgas 100LL -polttoainetta.
Kentän lähellä on Jämijärven ilmailuperinteestä kertova pieni ilmailumuseo. Siellä on esillä näköiskopio Harakka II -purjekoneesta. Kyseinen ilmailuperinnehuone on auki iltapäivisin vain kesäloma-aikaan ja ilmailutapahtumien yhteydessä.
Heinäkuun puolivälissä kentällä järjestetään Jämi Fly-In -tapahtuma, johon tulee kymmeniä experimental-luokan lentokoneita (pääosin ultrakevyitä lentokoneita).

Historia

Saksalainen Deutscher Luftsportverein vieraili Suomessa ja esitteli purjelentoa Suomelle vuonna 1934. Vierailu pääsi lehdistön kautta koko kansan tietoon, ja purjelennon suosio kasvoi. Suomen Kuvalehti järjesti kilpailun purjelentokentän löytämiseksi. Kilpailun voitti jämijärveläinen maanviljelijä Arvo Kontti, joka kirjeessään ehdotti Jämin Soininharjua. 
Lentokenttä on perustettu 15. heinäkuuta 1935. Kentällä piti järjestää kesällä 1940 Helsingin olympialaisten purjelentokilpailu. Liitolentäjien koulutus järjestettiin saksalaisen mallin mukaan – kuminauhoilla ilmaan veto oli liikuntaa ilmailusta kiinnostuneille pojille. Lentojen kesto mitattiin sekunneissa tai kymmenissä sekunneissa. Ohjaajan ensimmäinen lento oli yksinlento, joka kasvatti lentäjän itseluottamusta. 
17. heinäkuuta 1935 alkoi Jämin Purjelentokoulussa ensimmäinen kurssi. Vuoteen 1945 asti kursseille saivat osallistua vain ilmapuolustusyhdistyksen jäsenet. Lennokkikursseille saattoi päästä isänmaallishenkisiksi katsottavien järjestöjen jäseniä. Suomen Ilmapuolustusliitto antoi Jämillä toimiville yhdistyksille ilmaiseksi purjelentokoneiden rakennussarjoja. Jatkosodan aikana Jämillä järjestettiin sotilaslennon peruskursseja ja radiosähköttäjäkursseja.
Vuonna 1945 Liittoutuneiden valvontakomissio tarkasti Jämijärven, koska se oli Suomen ilmapuolustusliiton koulutuskeskuksena nähty sotilaslentäjien esikoulutuspaikkana. Tällöin muun muassa Suomen Ilmavoimien kokardiin liittyvät lentokentän hakaristit poistettiin. Puolustusministeriö oli syksystä 1944 alkaen vähentänyt lentokeskuksen rahallista tukea. Tuen avulla sotilaiden antama lentokoulutus ja laaja puurakenteisten liitokoneiden valmistus oli ollut mahdollista. 
Purjelento Jämillä siirtyi Suomen ilmailuliitolle ja pelkästään harrastuslentämiseksi. Vuoden 1945 kesällä suoritettiin Jämillä ennätysmäinen määrä liitolentotutkintoja kenties jonkinlaisena reaktiona venäläisten toimille.
Jämillä on 1970-luvun lopulta lähtien pidetty yksi Suomen suurimmista lennokkikilpailuista, Olavi Lumeksen perustamat Toka- ja F1AX-kilpailut. Toka- ja F1AX-luokkien yhteydessä on usein järjestetty myös Sinisiipi- ja rinnekilpailut, sekä 2010-luvulla syntynyt Oldtimer-luokka.
Vuoden 1991 Suviseurat pidettiin Jämijärven lentokentällä.
Kentällä sattui vakava onnettomuus huhtikuussa 2014, laskuvarjohyppääjiä kuljettanut kone syöksyi maahan. 11 matkustajasta 8 menehtyi.
Johan Mattsinpoika Nylander

Johan (John) Mattsinpoika Nylander (14. toukokuuta 1742 Oulu – 27. kesäkuuta 1810 Tukholma) oli ruukinpatruuna, kauppias, laivanvarustaja ja hovineuvos.
Nylander oli oululaisen porvarissuvun jäsen, joka perusti Nybyn lasitehtaan Olhavaan, mutta toimi samalla kauppiaana ja laivanvarustajana. Hänen vanhempansa olivat kauppias Mattias Nylander ja Margareta Lang. Nylanderin liikemiesuralle antoi vahvan sysäyksen Oulun vuonna 1765 saama tapulikaupunkioikeus. 
Lasitehtaan yhteyteen Nylander perusti kaksiraamisen sahan, myllyn ja laivaveistämön sekä raivautti 100 tynnyrinalaa peltoa 600 tynnyrinalaa niittyä, eli rakennutti kokonaisen ruukkiyhdyskunnan. Se oli tunnettu sosiaalisista uudistuksistaan. Ansioistaan Nylander saikin vuonna 1788 hovineuvoksen arvonimen kuningas Kustaa III:lta. 
Nylander varusti lähinnä tervakaupan tarpeisiin yksinään kolme laivaa, oli osakkaana seitsemässätoista muussa laivassa ja rakennutti samalla laivoja veistämöllään. Hänen suunnitelmansa oman tervahovin perustamisesta kariutui, vaikka hän saikin siihen luvan kuninkaalta.
Lasinvalmistuksen Nylander aloitti Olhavan lasiruukissa vuonna 1784, kun oli saanut sille privilegion edellisenä vuonna. Nylander oli itse tehtaan johdossa kymmenen vuotta, vuoteen 1794, jolloin luopui tehtävästä vävynsä Adolf Fahlanderin hyväksi. Nybyn tehdas oli tuolloin Suomen huomattavin lasiruukki, ja siellä työskenteli 91 henkilöä. 
Jouduttuaan vuosisadan vaihteessa taloudellisiin vaikeuksiin Nylander muutti Tukholmaan, missä hän tutki laivanrakennuksen tekniikkaa ja julkaisi vuonna 1804 kirjan Skeppsredaren och köparen uti Norrbotniska viken sekä vielä seuraavana vuonna asiaa koskevan kirjoituksen Åbo Tidningar -lehdessä.
Nylanderin puoliso vuodesta 1767 oli Margaretha Christina Nessler (1748–1807).
Isoalbatrossi

Koko ja ulkomuoto

Linnun pituus on noin 90 cm, paino 4,1 kg ja siipien kärkiväli noin 2,5 metriä. Isoalbatrossin selkäpuoli, siipien yläpinta ja pyrstö ovat tummanruskeat tai mustat. Alapuoli, kaula ja pää ovat valkoiset lukuun ottamatta poskien vaaleanharmaata väriä ja tummaa silmäkulmajuovaa. Nokka on harmaa ja siinä on keltainen kärki. Laji voi elää yli 30-vuotiaaksi.
Lajista tunnetaan 3 alalajia, joita on ehdotettu omiksi lajeiksi. Ne ovat T. eremita, T. salvini ja T. steadi.

Esiintyminen

Isoalbatrossi pesii Australiassa ja Uudessa-Seelannissa muutaman yhdyskunnan voimin. Ylivoimaisesti suurin yhdyskunta pesii Aucklandsaarilla Disappointmentin saarella, 70 -80 000 paria. Maailman populaation koko on noin 80 000–90 000 paria. Yksi Australian yhdyskunnista on kasvamassa ja mahdollisesti myös yksi uusiseelantilainen yhdyskunta.
Isoalbatrossi tapettiin lähes sukupuuttoon 1800-luvulla ja pareja oli jäljellä noin 300 vuonna 1909. Sen jälkeen kanta on vähitellen kasvanut nykyiselle tasolle. Yhä suuri joukko isoalbatrosseja kuolee vuosittain kalastuksen yhteydessä, sillä isoalbatrossien ravinnosta valtaosa on kaloja. Erityisesti japanilaiset kalastusalukset aiheuttavat merkittävää tuhoa albatrosseille. Laji on uhanalainen.

Elinympäristö

Pesimäaikana Australian, Tasmanian ja Uuden-Seelannin lintusaaret. Pesimäajan ulkopuolella kiertelee eteläisellä Tyynellämerellä Etelä-Afrikkaa ja Yhdysvaltain rannikoita myöten sekä eteläisellä Jäämerellä.

Lisääntyminen

Pesii joka vuosi kallioisilla lintusaarilla. Munii vain yhden munan.

Ravinto

Ravinnosta lähes 90 % on kalaa ja loput mustekaloja ja äyriäisiä. Sukeltaa kaloja jopa 5 metrin syvyydestä.
Refleksiivinen kontrolli

Refleksiivinen kontrolli on psykologinen teoria, jossa kontrolloimalla kohteen saamaa tietoa, saadaan kohde tekemään vaikuttajan haluamia päätöksiä näennäisesti itsenäisesti. Kohde voi olla oman tai vieraan valtion väestö, asevoimat, komentaja tai muu yksilö. Joidenkin lähteiden mukaan refleksiivinen kontrolli on  länsimaisen "uutisoinnin" ja julkaisemisen alati piilevästi laajeneva tauti.
Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin tähtien sota -hanketta voitaneen pitää refleksiivisenä kontrollina, jolla Neuvostoliitto pyrittiin uuvuttamaan taloudellisesti.
Russenorsk

Russenorsk oli pidginkieli jota puhuttiin Pohjois-Norjassa ja Kuolan niemimaalla 1700-luvulla ja 1800-luvulla. Sen loivat venäläiset kauppamiehet ja norjalaiset kalastajat keskinäiseen kommunikoimiseen. Ja kieli oli venäjän ja norjan kielien sekoitus. Venäjällä tapahtuneet vallankumoukset kuitenkin lopulta lopettivat norjalaisten ja venäläisten väliset yhteydet, näin myös russenorsk kuihtui lopulta pois.
Kuka sä oot

Toinen poski - Kuka sä oot RMX

22. tammikuuta 2010 internetissä julkaistiin ilmaiseksi Seren remixaama versio Kuka sä oot-levystä nimeltä Toinen poski  - Kuka sä oot RMX.
Atlas II

Viimeinen laukaisu

Viimeinen Lockheed-Martin -yhtiön Atlas II -kantoraketti laukaistiin 31. elokuuta 2004. Tämä oli 63. Atlas II- kantoraketin onnistunut laukaisu ja kaikkiaan 584. Atlas-raketin laukaisu. Atlas II toimi moitteettomasti 13 viimeisen vuotensa ajan – ei yhtään räjähdystä. Raketti oli täten maailman luotettavimpia kantoraketteja.
Atlas II:n korkea luotettavuus oli Suomellekin onneksi, koska vuonna 1995 ESA:n SOHO-luotain laukaistiin Atlas II:lla. Siinä oli ensimmäiset suomalaiset suuret avaruuslaitteet, ERNE ja SWAN, jotka tutkivat edelleen Aurinkoa. Muiden kantorakettien (Ariane 5, Pegasus, Proton) kyydissä on menetyksiä koettu useita kertoja.
Laukaisu oli samalla viimeinen, joka tehtiin Cape Canaveral Air Force Basen laukaisutorni 36A:sta. Torni 36A oli käytössä 42 vuotta ja siitä tehtiin 68 laukaisua. Etelä-Floridan "Cape Kennedy" alun perin oli Ilmavoimien rakettien laukaisukeskus. Laukaisutorni 36A oli ensin Ilmavoimien käytössä, sitten NASA käytti sitä miehittämättömien lentojen laukaisuihin ja palautti sen Ilmavoimille 1980-luvulla. 
15-kerroksisen kerrostalon korkuisella (47 metriä) Atlas IIAS-kantoraketilla oli kuormanaan U.S. National Reconnaissance Office’n (NRO) NROL-1-satelliitti. Lennonjohto antoi satelliitille kutsumanimen "Nemesis". Koska NRO:n toimiala on vakoilu satelliittien avulla, satelliitista ei saada enempää tietoa muutamaan vuosikymmeneen. 
Laukaisun toteutti International Launch Services (ILS) yhtiö, joka käytti pääomistajansa Lockheed-Martinin rakettia. Raketti oli aiemmin General Dynamicsin tuote, kunnes se myi 1990-luvulla kaiken avaruuteen liittyvän toimintansa. Atlas on Convair-yrityksen suunnittelema.
Jeff Saibene

Ura pelaajana

Kotimaassaan Union Luxembourgin joukkueessa 1985 uransa aloittanut Saibene siirtyi 1986 Belgiaan Standard Liègen joukkueeseen, jossa ura ei kuitenkaan ottanut tulta alleen ja kolmen kauden aikana hän pelasi vain seitsemän ottelua. 1989 Saibene siirtyi FC Aarauhun. Hän pelasi vuosia Sveitsissä edustaen Aarauta kahteen otteeseen. 1999 hän palasi kotimaahansa pelaten FC Swift Hesperangessa kolme kautta. Hän lopetti uransa vuonna 2002.
Luxemburgin maajoukkueessa Saibene pelasi vuosina 1986–2001 kaikkiaan 64 maaottelua onnistumatta kertaakaan maalinteossa.

Ura valmentajana

Saibene aloitti valmennusuransa Luxemburgin maajoukkueen apulaisvalmentajana vuonna 2001. Allan Simonsenin jätettyä päävalmentajan tehtävänsä vuonna 2004 myös Saibene jätti tehtävänsä. Vuonna 2006 hän siirtyi FC Thunin apulaisvalmentajaksi ja Heinz Peischlin potkujen jälkeen maaliskuussa 2007 Saibene nousi loppukaudeksi Thunin päävalmentajaksi.
Kesällä 2007 Saibene palasi FC Aarauhun apulaisvalmentajaksi. Yhdessä puolalaisen Ryszard Komornickin Saibene luotsasi Aaraun kahdesti perättäin Sveitsin superliigan viidenneksi.  Komornickin lähdettyä seurasta kauden 2008/09 jälkeen Saibene nousi päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen Aaraun juututtua liigan hännille ja luxemburgilainen sai potkut jo lokakuussa 2009. 
Aarau-pestinsä jälkeen Saibene toimi Luxemburgin U21-maajoukkueen päävalmentajana, kunnes siirtyi maaliskuussa 2011 FC St. Gallenin peräsimeen.  Saibenen johdolla St. Gallen voitti kaudella 2011/12 Challenge Leaguen mestaruuden ja nousi takaisin pääsarjaan, josta se oli keväällä 2011 pudonnut. Luxemburgilaisen alaisuudessa St. Gallen menestyi hyvin ja kaudella 2012/13 kolmossija toi paikan Eurooppa-liigaan. Parempaa menestystä ei enää Saibenen alaisuudessa tullut, kausi 2013/14 päättyi seitsemänteen sijaan ja kaudella 2014/15 sijoitus oli pykälää parempi. Elokuussa 2015 Saibene oli pisimpään samassa seurassa työskennellyt Sveitsin liigan päävalmentaja.  Ennätys ei kuitenkaan pelastanut luxemburgilaista potkuilta, jotka seura hänelle antoi syyskuun alussa 2015. 
Kuukausi St. Gallenista saamiensa potkujen jälkeen Saibene palasi FC Thunin päävalmentajaksi.  Saibene luotsasi Thunin kaudella 2015/16 Sveitsin liigassa kuudenneksi. Maaliskuussa 2017 Saibene jätti Thunin ja siirtyi Saksan 2. Bundesliigan DSC Arminia Bielefeldin päävalmentajaksi. Saibenen johdolla Arminia säilytti sarjapaikkansa pisteen erolla karsintaviivaan. Kaudella 2017/18 Saibene johdatti Arminian 2. Bundesliigassa neljänneksi, mikä oli joukkueen paras sijoitus sitten 2000-luvun alun. Eroa nousukarsintaan jäi lopulta kahdeksan pistettä. Kaudella 2018/19 menestys oli jälleen heikompaa ja sarjan alempaan keskikastiin pudonnut Arminia erotti Saibenen joulukuussa 2018.
Vaahteramäen Eemeli

Vaahteramäen Eemeli (ruots. Emil i Lönneberga) on lastenkirjailija Astrid Lindgrenin (1907–2002) luoma satuhahmo, poika, joka tekee paljon metkuja. Niemisen perhe (ruots: Svensson) ja heidän palkollisensa elävät Kissankulman maatilalla Vaahteramäessä. Kyseinen Lönneberga-niminen kylä on oikeastikin olemassa, se sijaitsee Smålandissa Hultsfredin kunnassa.
Ensimmäinen Eemeli-kirja julkaistiin vuonna 1963. Eemeli-kirjoja on käännetty 52 kielelle ja myyty yhteensä yli 30 miljoonaa kappaletta.
Eemelillä on pikkusisko Iida (Ida), jonka Eemeli muun muassa kerran hinaa lipputankoon. Isä Anttoni Nieminen (Anton Svensson) on tuskin Eemelin miehinen esikuva; sen sijaan tilan Aatu-renki (Alfred) on Eemelin hyvä ystävä. Kissankulmassa on myös piika nimeltään Liina (Lina). Äiti Alma (Alma Svensson) puolestaan kirjaa ylös poikansa kepposet sinikantisiin vihkoihin.
Eemeli on vaaleatukkainen ja sinisilmäinen pikkupoika, ei suinkaan pahantahtoinen, hänelle vain aina "sattuu jos mitä". Eemeli on älykäs ja erityisen kekseliäs, mutta aikuiset eivät aina ymmärrä hänen kekseliäisyyttään, vaan pitävät sitä kurittomuutena ja metkuiluna. Tämäntapaiset tempaukset saavat lasten isän raivostumaan ja huutamaan "Eeeeemeliiii!" kunnes Eemeli on lukittu verstashuoneeseen miettimään kolttosiaan. Siellä Eemeli veistää jokaisen metkunsa jälkeen puu-ukon, joita kertyy verstashuoneen hyllylle yhteensä 369. Aikuisena Eemelistä tulee kuitenkin kunnon kansalainen ja peräti kunnanvaltuuston puheenjohtaja.
Eemelillä on paljon eläinystäviä: Luukas-hevonen, kissa Mosse, lehmä Ruusu, kana Nilkku-Lotta ja porsas nimeltä Possuressu. Lisäksi Eemeli pitää sinisestä lakistaan eli mössykästä ja puupyssystään eli pössykästä.
Eemeli oli Astrid Lindgrenin isän Samuel Augustin lempihahmo. Paljon siitä, mitä Eemeli-kirjoissa kerrotaan, on Astrid kuullut Samuel-isältään. Eemelistä on tehty myös elokuvaversioita, joista kolmea ruotsalaistuotantoa on esitetty Suomessa useaan kertaan 13-osaisena tv-sarjana. Niissä Eemeliä näytteli Jan Ohlsson.
Nils Ursin

Nils Kristian Ursin (s. 20. toukokuuta 1974 Kuopio) on suomalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -yhtyeestä. Ursin soitti bassoa myös Timo Rautiaisen soolokokoonpanossa vuosina 2006–2010.
Ursin on yhdessä ex-Niskalaukaus-kitaristi Jarkko Petosalmen kanssa vaikuttanut 1990-luvun alkupuolella death metal -yhtyeessä nimeltä Paraxism. 
Trio Niskalaukauksen kotisivuilla 1. marraskuuta 2006 julkaistun tiedotteen mukaan Ursinin uusi oma yhtye on progressiivista metallia soittava Archead, jolta on valmistumassa demo. Myöhemmin on luvassa pitkäsoitto, jos yhtye pääsee sopimukseen julkaisijan kanssa.
Ursin käyttää ESP-merkkisiä soittimia.
Nils Ursin on ollut naimisissa vuodesta 2002.
HMS Argonaut (61)

Palvelus

HMS Argonaut liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon, jonka mukana se osallistui lokakuussa Huippuvuorten ja Pohjois-Venäjän operaatioihin ennen marraskuista siirtoa Force H:hon tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Alus siirrettiin Bônen niemimaalle Force Q:hon yhdessä HMS Auroran kanssa.
HMS Argonautiin osui 14. joulukuuta kaksi torpedoa, jotka aiheuttivat suuria vaurioita aluksen keulaan ja perään. Alus valmistui marraskuussa 1943 Philadelfiasta telakalta palaten Englantiin, minkä jälkeen alus liitettiin Kotilaivastoon. Alus kuului Normandian maihinnousun aikana Force K:hon, joka tuki Gold Beachin maihinnousua. Alus siirrettiin elokuussa Välimerelle tukemaan maihinnousua Etelä-Ranskaan.
HMS Argonaut siirrettiin syyskuussa Aegean merelle, mutta jo marraskuussa alus sai määräyksen siirtyä Itä-Intiaan suojaamaan tukialusryhmiä. Tyynellä valtamerellä alus osallistui joulukuussa 1944 Sumatran ja Arakanin operaatioihin.
HMS Argonaut siirrettiin tammikuussa 1945 Brittiläiseen Tyynenmeren laivaston 5. Risteilijäviirikköön, jonka mukana se osallistui Okinawan ympäristön operaatioihin ja myöhemmin Japanin pääsaarten vastaisiin operaatioihin, kunnes elokuussa siirrettiin  Shanghain miehitykseen.
HMS Argonaut palasi 6. heinäkuuta 1946 Portsmouthiin ja siirrettiin reserviin palaamatta palvelukseen. Alus saapui 19. marraskuuta 1955 Cashmorelle Newportiin romutettavaksi.
Jukka Weisell

Jukka Weisell on Oulun kaupungin talousjohtaja. 
Koulutukseltaan Weisell on kauppatieteiden maisteri (pääaineena johtaminen ja organisaatio) sekä rakennusinsinööri (yo-pohjainen) Wärtsilän teknillisestä oppilaitoksesta. Ennen nykyistä tehtäväänsä Weisell toimi Kiimingin kunnanjohtajana vuosina 2009–2012 ja sitä ennen Nousiaisten kunnanjohtajana 2008–2009. Limingan kunnan teknisenä johtajana Jukka Weisell toimi vuodet 1982–2008. Kunnallista uraa edelsi tiesuunnittelu-toimialan vetäminen (1979–1982) Insinööritoimisto Suunnittelukolmiossa Oulussa.
Suomen Beniamino Gigli -seura

Seuran perustaminen

Suomen Beniamino Gigli -seura on perustettu 26. helmikuuta 1985. Seuran perustivat Torsten Brander ja Pentti Rajaheimo. Ensimmäisessä hallituksessa olivat lisäksi varapuheenjohtaja Jari Paavilainen, taloudenhoitaja Paula Brander ja jäseninä Mikael Brander ja Kyösti Lampinen. Tilintarkastajiksi valittiin Anne Paavilainen ja Jarmo Rönnqvist sekä heidän varamiehiksi Jorma Rajaheimo ja Irma Witikka.

Beniamino Gigli -muistokonsertit

Suomen Beniamino Gigli -seuran järjestämien Beniamino Gigli -muistokonserttien järjestelyt seuran hallitus hoitaa talkootyönä ja laulajat esiintyvät ilman palkkiota. Vuosien 1987–2018 aikana muistokonsertteja on ollut 44 ja niissä on esiintynyt 146 laulajaa ja 20 pianistia. Puheenjohtaja Torsten Branderin vaikutusvaltaisten suhteiden ansiosta konsertteihin on saatu 46 ulkomaista laulajaa. Muistokonsertteja on omistettu myös Rina Giglille, Licinio Francardille, Antonio Galiélle, Ernesto De Curtisille ja Peter Lindrooslle.

Beniamino Gigli -palkinto

Suomen Beniamino Gigli -seuran hallitus päätti vuonna 1993 perustaa Beniamino Gigli -palkinnon. Palkinto voidaan myöntään antaa Beniamino Giglin hyväksi tehdystä työstä ansioituneelle henkilöille. Beniamino Gigli -palkinnon saajia on vuosien 1990–2018 välisenä aikana on ollut 27 henkilöä.
Alan Titchmarsh

Alan Titchmarsh (s. 2. toukokuuta 1949) on englantilainen puutarhuri, televisioesiintyjä ja kirjailija.
Titchmarsh kiinnostui puutarhanhoidosta kymmenvuotiaana, lopetti koulut viisitoistavuotiaana ja meni puutarhalle töihin. Kahdeksan vuotta myöhemmin hän lähti opiskelemaan puutarha-alaa. Valmistuttuaan hän työskenteli Kew Gardensissa. Vuonna 1974 hän ryhtyi puutarha-asioihin erikoistuneeksi toimittajaksi. Hän siirtyi painetusta mediasta radioon ja alkoi toimittaa BBC2:n puutarha-ohjelmaa vuonna 1988.
Titchmarsh veti ohjelmaa Puutarhurin maailma (Gardener’s World) seitsemän vuoden ajan alkaen 1996. Vuonna 1997 hän aloitti ohjelmassa Ground Force yhdessä Charlie Dimmockin ja Tommy Walshin kanssa. Ohjelma sai parhaimmillaan 12 miljoonaa katsojaa.
Titchmarsh on kirjoittanut nelisenkymmentä puutarhakirjaa ja joukon romaaneja.
Kiri (1944)

Palvelus

Se poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945 ja alus kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettavia joukkoja Japaniin. Alus luovutettiin 29. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Eurooppatie E20

Reitti

Shannonin lentoasema – Limerick – Dublin … Liverpool – Manchester – Bradford – Leeds – Kingston upon Hull … Esbjerg – Odense – Kööpenhamina – Peberholm – Malmö – Halmstad – Göteborg – Skara – Örebro – Eskilstuna – Södertälje – Tukholma … Tallinna – Kohtla-Järve – Narva – Pietari.
Ludwig Borchardt

Ludwig Borchardt (5. lokakuuta 1863 Berliini – 12. elokuuta 1938 Pariisi) oli saksalainen egyptologi.
Borchardt opiskeli aluksi Adolf Ermanin oppilaana arkkitehtuuria ja myöhemmin egyptologiaa. Vuonna 1895 hän matkusti Kairoon, ja yhdessä Gaston Maspero hän teki Egyptiläisen museon luettelon. Vuonna 1907 hän perusti Kairoon Saksan arkeologisen tutkimuslaitoksen (Deutsche Archäologische Institut) ja toimi sen johtajana vuoteen 1928.
Hän keskittyi erityisesti muinaisen Egyptin arkkitehtuuriin. Hän aloitti kaivaukset Amarnassa, josta hän löysi kuvanveistäjä Thutmosen työhuoneen, ja siellä kaiken keskellä oli Nefertitin rintakuva, joka nykyisin on Berliinin egyptologisessa museossa. On syntynyt kiistaa väitteestä, että hän salakuljetti Nefertitin rintakuvan Egyptistä väittämällä, että se oli kipsistä tehty tekele. Toisaalta veistosta on myös väitetty väärennökseksi.
Hän johti kaivauksia myös Heliopoliissa ja Vanhan valtakunnan ylhäisön hautojen kaivauksia Abu Gorabissa.
Sulo J. Saksa

Sulo Josef Saksa, kirjailijanimi Juuso Sarkka, (s. 28. kesäkuuta 1909 Kangasniemi) on suomalainen maanviljelijä ja kirjailija.
Sulo Saksa oli naimisissa mielisairaanhoitaja Lilli Hukan kanssa. Kuvanveistäjä Juhani Saksa (s. 1939) on heidän poikansa.
Institut supérieur européen de gestion group

Institut supérieur européen de gestion group eli ISEG on vuonna 1980 perustettu 2 kauppakorkeakoulun ryhmä. Siihen kuuluvat ISEG Marketing & Communication School sekä ISG Programme Business & Management. Pariisista se on laajentunut Bordeaux'hon, Lilleen, Lyoniin, Nantesiin, Strasbourgiin ja Toulouseen.
Darius Lukminas

Seurajoukkueet

Lukminas aloitti ammattilaisuransa BC Žalgirisissa. Hän voitti seuran paidassa kolme Liettuan-mestaruutta vuosina 1991, 1993 ja 1995. Žalgirisista hän siirtyi vuonna 1996 venäläiseen BC Avtodor Saratoviin. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi pelaamaan PakÂ Atomeromuun. Hän palasi Liettuaan vuonna 2001 ja siirtyi pelaamaan KK Atletasiin. Vuodet 2003–2006 Lukminas pelasi azerbaidžanilaisessa Basket Baku Galassa. Lisäksi hän edusti ASK Rīgaa. Kauden 2006–2007 Lukminas edusti Atletasia, mutta siirtyi loppuvuonna 2007 BC Sakalaihin.

Maajoukkue

Lukminas edusti maajoukkuetasolla Liettuan maajoukkuetta. Hän oli mukana vuoden 1995 EM-kilpailuissa, joista maa saavutti hopeaa. Lisäksi Lukminas oli mukana voittamassa vuoden 1996 olympiapronssia.
Nikarkhos

Nikarkhos (ensimmäinen vuosisata) oli kreikkalainen runoilija. Hän oli tunnettu lähinnä epigrammeistaan, joista on säilynyt 42, sekä satiirisista runoistaan. Joitakin hänen kirjoituksiaan on löydetty Egyptistä Oksyrhynkhoksesta.
Nikarkhos oli paremmin tunnetun latinaksi kirjoittaneen Marcus Valerius Martialiksen aikalainen. Tämä sai häneltä vaikutteita.
Katkelma Nikarkhokselta:
»Korpin siivessä on kuoleman synkkyys,

sen huudossa kuoleman laulu:

Mutta kun Demofilos aloittaa laulunsa,

korppi kuolee.»
Matilda Ernkrans

Matilda Elisabeth Ernkrans (s. 1973 Hallsberg, Ruotsi) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Ernkrans toimii Löfvenin II hallituksen korkeakoulu- ja tutkimusministerinä.
Ernkrans on ollut kansanedustaja vuodesta 2002.
Matilda Ernkrans on opiskellut valtio-oppia, kansantaloustiedettä ja sosiologiaa Örebron yliopistossa.