google/wiki40b huggingface dataset:
Example.com

example.com, example.net ja example.org (suom. esimerkki) ovat IANA:n RFC 2606:ssa dokumentoinnin kirjoittamiseen ja esimerkkeihin varaamia verkkotunnuksia, eikä niitä voi rekisteröidä.
Domainin sisältö muuttui tammikuun lopussa 2011, jolloin siitä tuli redirect IANA:n palvelimelle, jossa selitetään domain-nimien merkitys.
Tätä ennen nimellä vastasi ICANN:in hallinnoima palvelin, jossa oli yksinkertaisen viestin välittävä WWW-palvelin.
Menkijärven lentokenttä

Historia

Vuonna 1933 metsäpalo tuhosi Menkijärvellä noin 200 hehtaaria metsää. 1930-luvun lopulla päätettiin palaneelle alueelle raivata lentokenttä. Sotien aikana kenttä oli Kauhavan ilmasotakoulun käytössä. 1970-luvun alussa kiitotie päällystettiin öljysoralla ja vuosina 1982 ja 1984 kiitotietä levennettiin ja pidennettiin.
Operaatio Dragoon

Maihinnousu

Operaatio alkoi aamuyöllä 15. elokuuta maahanlaskujoukkojen pudotuksella 20 kilometriä sisämaahan päin, Le Muyn kunnan alueelle. Pudotus epäonnistui, ja laskuvarjojoukot ajautuivat kilometrien päähän laskeutumispaikastaan. Saksalaisten selusta oli kuitenkin puutteellisesti miehitetty, ja ainoat kohdatut saksalaiset kukistettiin nopeasti. Ennen maihinnousua Ranskan vastarintaliike oli auttanut liittoutuneiden toimintaa selustassa muun muassa tuhoamalla puhelinlinjoja ja kuljetusyhteyksiä.
Itse maihinnousu alkoi kello 8.00 ilmavoimien ja laivaston tykistötulella. Maihinnousujoukot kokivat rannoilla vain vähäistä vastarintaa: suuri osa saksalaisista oli joko saksalaisten miehittämiltä alueilta koottuja joukkoja tai itärintamalta irrotettuja veteraaneja, jotka antautuivat nopeasti. Liittoutuneet pääsivätkin lähes kaikilta maihinnousurannoilta etenemään nopeasti yhdistäen laskuvarjojoukkojen valtaamat alueet sillanpääasemaan.

Liittoutuneiden eteneminen pohjoiseen

Saksalaisten koettua raskaita tappioita yhdysvaltalaisten onnistuneessa operaatio Cobrassa Normandiassa, alivoimaisilla saksalaisilla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin aloittaa täysi perääntyminen koko Etelä-Ranskan alueella. Yhdysvaltalaiset etenivät pohjoiseen, vapauttaen Dignen 18. elokuuta ja Lyonin 3. syyskuuta. Samaan aikaan ranskalaiset etenivät rannikkoa pitkin. Toulon ja Marseille vapautettiin molemmat saman päivän aikana, 27. elokuuta.
Vajaassa kuukaudessa liittoutuneet olivat edenneet yli 800 kilometriä. Sotavangeiksi saatuja antautuneita saksalaisia oli 100 000, noin kolmannes kaikista Etelä-Ranskan saksalaissotilaista. Liittoutuneiden tappiot olivat yhteensä noin 17 000 kaatunutta ja haavoittunutta. 10. syyskuuta ensimmäiset liittoutuneiden sotilaat tapasivat Normandiassa taistelleen Yhdysvaltain 3. armeijan.
Arto Kuuluvainen

Arto Kuuluvainen (s. 1980 Helsinki) on kauppatieteiden tohtori  ja tietokirjailija  
Kuuluvainen on tullut tunnetuksi erityisesti suomalaisen urheiluliiketoiminnan, urheilumarkkinoinnin ja sponsoroinnin asiantuntijana. Hän on mm. luonut yhden Suomen ensimmäisistä yliopistotasoisista urheilujohtamisen kursseista.  
Kuuluvainen väitteli tohtoriksi Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 2011. Hänen väitöskirjansa aiheena olivat dynaamiset kyvykkyydet suomalaisten pk-yritysten kansainvälisessä kasvussa (Dynamic capabilities in the international growth of Finnish small and medium-sized firms).
Vuonna 2017 Kuuluvainen kirjoitti yhdessä Tero Auvisen kanssa kaksi tietokirjaa suomalaisesta urheilubisneksestä. Nämä ovat nimeltään Urheiluseurojen sisäpiirissä & Urheilutähtien sisäpiirissä ja kirjojen julkaisijana toimi Alma Talent.
Etenkin suomalaisten urheiluseurojen talouteen keskittynyt Urheiluseurojen Sisäpiirissä -Tarinat tunteen takana -teos ylitti vuonna 2017 useaan otteeseen valtakunnallisen uutiskynnyksen.

Muuta

Ammattijääkiekkoilijana tunnettu Timo Kuuluvainen on Arto Kuuluvaisen veli. Maajoukkuejalkapalloilijana ja Olympiaedustajana tunnettu Raimo Kuuluvainen oli Arto Kuuluvaisen setä. 
Kuuluvaisella on useita luottamustoimia. Hänet mm. valittiin vuonna 2016 Lounais-Suomen Liikunta ja Urheilu ry:n hallitukseen.  
Lisäksi hän kuuluu suomalaisen urheiluteknologiayritys CoPlaysin hallitukseen ja toimii yrityksen neuvonantajana.  CoPlays nousi otsikoihin lokakuussa 2018 solmittuaan yhteistyösopimuksen jalkapalloseura FC Barcelonan kanssa 
Päivätyönään Arto Kuuluvainen toimii bisnesmuotoilutoimisto Brande Oy:n palveluksessa, jossa hänen vastuullaan on erityisesti yrityksen tutkimus- ja analyysitoimintojen johtaminen.
Olifantti (soitin)

Olifantti on keskiaikainen, norsun syöksyhampaasta tehty luonnontorvi. Tällaisia torvia on saatettu käyttää metsästyksessä tai sodankäynnissä merkkitorvena. Arvokkaasta norsunluusta tehty olifantti on kuitenkin ollut myös statussymboli. Ranskalaisessa Rolandin laulu -runoelmassa ritari Roland kantaa mukanaan olifanttia. Torven nimi johtuu latinan sanasta ”elephantus”- ja keskiaikaisen ranskan sanasta ”olifant”, jotka molemmat tarkoittavat norsua. Soitin luetaan vaskipuhaltimiin, koska olifantin ääni syntyy jo soittajan huulissa, jotka on painettu puhaltimen suukappaletta vasten, kuten trumpetissa.
Patricia Rolston

Patricia Rolston (s. 28. marraskuuta 1929 Vancouver) on kanadalainen pianisti, kuoronjohtaja ja pedagogi. Hän opiskeli Vancouverissa, Kaliforniassa ja New Yorkissa. Hän teki debyyttinsä resitalistina Wigmore Hallissa Lontoossa vuonna 1958. Hän on esiintynyt lukuisien sekä kanadalaisten että ulkomaalaisten orkestereiden kanssa. Hän oli mukana perustamassa Mohawk Collegen musiikkijaosta Ontariossa ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1977–1989. Hän oli myös Mohawk College Singers -kuoron ensimmäinen johtaja. 
Rolston sai palkinnon Hamiltonin Dante Alighiere -seuralta ja tuli nimitetyksi Hamiltonin vuoden naiseksi 1986. Richmond Music Schoolin (Brittiläinen Kolumbia) musiikillinen johtaja hänestä tuli vuonna 1990. Hän teki yhteistyötä Patricia Hodginsin kanssa kiertueen ja vuonna 1995 julkaistun Love's Old Sweets Songs -levyn merkeissä. Rolston meni naimisiin kapellimestari Lee Hepnerin kanssa, ja pariskunnan yhteinen poika on jazzsaksofonisti Darcy Hepner.
Baudot-koodi

Baudot-koodi on kaukokirjoitinlaitteissa käytetty merkistö, jonka historia alkaa ranskalaisen Émile Baudot’n 1870-luvulla kehittämästä ensimmäisestä kaukokirjoittimesta. Baudot-koodia voidaan luonnehtia 5-bittiseksi, vaikka biteistä ei vielä puhuttu kaukokirjoittimien yhteydessä eikä tekniikkaa osattu yleensä yhdistää binäärijärjestelmään. Alun perin Baudot-koodia syötettiin 5-näppäimisellä koskettimistolla, jossa kunkin koskettimen voi sanoa vastanneen yhtä lähetettävän merkin bittiä.
Kaukokirjoittimeen kirjoituskonemaisen näppäimistön liittänyt Donald Murray teki vuonna 1901 muutoksia myös Baudot-koodiin, ja myöhemmin amerikkalainen lennätinyhtiö Western Union teki vielä lisämuutoksia. Merkistöön lisättiin ohjauskoodeja, ja esimerkiksi ranskan kielen É-kirjain jäi pois. 1930-luvulla Western Unionin merkistön pohjalta laadittiin ITA2 (International Telegraph Alphabet No 2 eli kansainvälinen sähkötysaakkosto nro 2), joka tunnetaan myös Kansainvälisen televiestintäliiton (CCITT:n) standardina CCITT No 2. Nykyään Baudot-koodilla tarkoitetaan yleensä juuri ITA2-merkistöä, jota käytetään yhä radioamatöörien RTTY-liikenteessä ja kuulovammaisten tekstipuhelimissa.
1960-luvulla Baudot-koodin seuraajaksi kaukokirjoittimissa ja tietokoneissa kehitettiin 7-bittinen ASCII-merkistö, johon mahtui enemmän merkkejä (esimerkiksi kirjaimista erikseen sekä suuraakkoset että pienaakkoset). Moni Asciihin sisältyvä ohjauskoodi periytyy Baudot-koodista, mutta merkkien järjestys on erilainen.

ITA2

Baudot-koodissa on käytössä kaksi tilaa, joista kirjaintilassa voidaan kirjoittaa suuraakkosia ja kuviotilassa numeroita sekä väli- ja erikoismerkkejä. Tilasta toiseen voidaan vaihtaa erityisillä ohjauskoodeilla: ITA2-merkistössä koodi LTRS vaihtaa kirjaintilaan ja FIGS vaihtaa kuviotilaan.
Seuraavissa kaavioissa merkkikoodit on ilmaistu heksadesimaalimuodossa, mikä rinnastaa ne nykyaikaisiin tietokonemerkistöihin. Merkkien järjestys vaikuttaa ASCII-koodaukseen nähden täysin epäloogiselta, mutta tämä selittyy muun muassa sillä, että yleisemmin käytetyt koodit haluttiin saada helpommiksi tuottaa koskettimistolla. Ratkaisu liittyy samaan aikaan latomakoneissa käytettyyn ETAOINSHRDLU -näppäimistöön, koodaus pyrkii antamaan nopeimmin näppäiltävät ja helpoimmin erotettavat koodit englanninkielen yleisimmille kirjaimille. Myös omaksuttavuus ja yhteydet Morse-sähkötysaakkostoon saattoivat vaikuttaa järjestykseen.

Kirjaintilan merkit

| 00 NUL | 01 E   | 02 LF  | 03 A    |
| 04 SP  | 05 S   | 06 I   | 07 U    |
| 08 CR  | 09 D   | 0A R   | 0B J    |
| 0C N   | 0D F   | 0E C   | 0F K    |
| 10 T   | 11 Z   | 12 L   | 13 W    |
| 14 H   | 15 Y   | 16 P   | 17 Q    |
| 18 O   | 19 B   | 1A G   | 1B FIGS |
| 1C M   | 1D X   | 1E V   | 1F LTRS |

Kuviotilan merkit

| 00 NUL | 01 3   | 02 LF  | 03 -    |
| 04 SP  | 05 '   | 06 8   | 07 7    |
| 08 CR  | 09 ENQ | 0A 4   | 0B BEL  |
| 0C ,   | 0D !   | 0E :   | 0F (    |
| 10 5   | 11 +   | 12 )   | 13 2    |
| 14 £   | 15 6   | 16 0   | 17 1    |
| 18 9   | 19 ?   | 1A &   | 1B FIGS |
| 1C .   | 1D /   | 1E ;   | 1F LTRS |
Meksikon taide

Meksikon taide on nykyisen Meksikon alueella vuosisatojen aikana tehtyä taidetta.
Olmeekit olivat taitavia kivenkäsittelijöitä ja rakensivat suuria monumentteja. Parhaiten heidät tunnetaan valtavista kivipääveistoksista sekä luolamaalauksista.
Asteekkien freskoista saa kuvan heidän kosmologiastaan ja yhteiskunnallisesta elämästään.
Siirtomaa-aikana, 1800-luvun lopulla vaikuttaneen uusklassisen koulukunnan töissä on selvä eurooppalainen tuntuma.
Meksikon vallankumouksen myötä tuli tarve kehittää aidosti meksikolainen identiteetti paikallisen perinteen pohjalta. Presidentti Álvaro Obregónin valtakaudella 1920–1924 valtio tilasi joukon seinämaalauksia. Diego Rivera johti joukkoa, joka perusti syndikaatin ja julisti maalaustelineillä tehtävät taulut eurooppalaiseksi elitistiseksi rappioksi ja suosi julkista taidetta sen kaikissa muodoista. Liikkeen jäseniä kutsuttiin muraalimaalauksen eli seinämaalauksen mukaan muralisteiksi. Johtaviin muralisteihin kuuluivat Riveiran lisäksi David Alfaro Siqueiros ja José Clemente Orozco. Yksi Riveiran varhaisimmista seinämaalauksista on kulttuuriministeriön sisäpihalla. Se kattaa kaksi korttelia kolmen kerroksen korkeudelta, koostuu 124 freskosta ja sen tekemiseen meni neljä vuotta. Maalausten aiheena ovat tanssivat tehuanat.
Riveiran vaimosta Frida Kahlosta tuli miestäänkin kuuluisampi.
Muralistien palvomaa kansallista perinnettä, maisemia ja alkuperäiskansojen edustajien muotokuvia vastaan nousi 1900-luvun loppupuoliskolla liike, jota kutsuttiin Murroksen sukupolveksi – Generacion de la ruptura. Sille tunnusomaisia olivat Manuel Felguerezin, Rufino Tamayon ja Luis Nishisawan abstraktit maalaukset.
Täydennysrakentaminen

Täydennysrakentamisella tarkoitetaan rakentamista nykyisen yhdyskuntarakenteen osaksi tai sen välittömään läheisyyteen. Siitä voidaan käyttää myös käsitteitä yhdyskuntarakenteen tiivistäminen ja eheyttäminen. Täydennysrakentaminen eroaa uusien alueiden rakentamisesta siten, että täydentäminen kohdistuu olemassa oleville alueille hyödyntäen samalla valmista yhdyskuntarakennetta ja palveluverkkoa. Täydentäminen voi tarkoittaa yhtä lisärakennusta tai laajempaa uudistamista, kuten esimerkiksi kaupunginosan kadunvarsialueiden tehokkaampaa rakentamista. Lisärakentaminen tarkoittaa tonttikohtaista täydennysrakentamista, joko erillistä uudisrakennusta tai vanhan rakennuksen laajentamista. Kaupunkimaisilla alueilla rakentaminen on nykyisin etupäässä olevan kaupunkirakenteen täydentämistä, kun se 1900-luvun loppupuoliskolla oli uusien asuinalueiden toteuttamista ja sitä ennen keskustojen rakentamista.
Transformers: Cybertron

Tarina

Transformers Cybertron on Unicron-trilogian viimeinen eli kolmas sarja, vaikka tarina onkin täysin eri urilla, kuin Transformers: Armadan ja Transformers: Energonin selvästi yhteenkuuluvat tarinat. Tällä kertaa valtava musta aukko uhkaa Cybertron-planeettaa. Autobottien johtaja Optimus Prime aikoo tämän takia evakuoida planeetan kunnes he keksivät miten mustan aukon voi pysäyttää. Autobotit saavat apua muinaiselta transformerilta nimeltä Vector Prime. Vector Prime kertoo että mustan aukon voi pysäyttää vain etsimällä neljä cyberplaneetta-avainta neljältä planeetalta jotka ovat: Maa, Nopeusplaneetta Velocitron, Viidakkoplaneetta Animatron ja Jättiläisplaneetta Gigantion. Nämä avaimet pitäisi yhdistää Omegalukkoon ja näin palauttaa Transformersien luojan, Primuksen voimat. Decepticonit kuitenkin yrittävät saada avaimet itselleen ja niiden avulla hallita universumia. Autobotit saavat kuitenkin apua kolmelta lapselta nimeltä: Coby Hansen, Lori Jiménez ja Cobyn veli Bud. Jokaisella robotilla on cyber-avain joka antaa robotille lisävoimia tai paljastaa uusia aseita.

Televisiosarja

Televisiosarja toteutettiin tietokonegrafiikalla, mutta ihmiset piirrettiin normaalisti. Transformers: Cybertronissa Primus nähtiin ensi kertaa robottina. Sarja loppui jaksoon nimeltä "Alku" mutta sen lisäksi tehtiin myös erikoisjakso, joka sisälsi poistettuja kohtauksia ensimmäisestä jaksosta. Optimus Prime muuntui yleisen rekan sijasta paloautoksi. Sarjassa esiintyneistä planeetoista kaksi nähdään Transformers: Energonissa. Nämä planeetat ovat Nopeusplaneetta Velocitron sekä Viidakkoplaneetta. Velocitron esiintyi Energonissa nimellä Kisaplaneetta.

Lelut

Cybertron hahmojen leluversioissa oli mukana kunkin oma Cyber-avain ("Legends"- ja "Mini-con"-hahmoja lukuun ottamatta). Pienimmät ja halvimmat hahmoista ovat Cybertron Legends hahmot, jotka ovat hieman Mini-coneja isompia. Scout-pakkauksissa sai joko yhden Autobotin/Decepticonin tai kolme Mini-conia. Näiden lisäksi on Deluxe, Voyager, Ultra, Leader ja jopa 80 euroa maksavat Supremet.
Daulis

Maantiede

Daulis sijaitsi Fokiissa Parnassos-vuoren itärinteellä lähellä Boiotian rajaa. Sen kautta kulki Khaironeiasta ja Orkhomenoksesta Delfoihin johtanut tie. Dauliin lähellä virtasi Boiotian Kefissos-joki. Lähellä sijaitsivat myös muun muassa Lilaian ja Panopeuksen kaupungit.
Fokiin Daulista ei tule sekoittaa Dauliiseen Epeiroksessa.

Historia

Daulis oli olemassa jo mykeneläisellä kaudella. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä fokislaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Kaupungin nimen selitettiin tulevan joko puista (daulos, dalos) tai Daulis-nimisestä nymfistä, joka oli Kefissoksen tytär. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Daulios (Δαύλιος) ja Daulieus (Δαυλιεύς).
Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki oli myös traakialaisen kuningas Tereuksen asuinpaikka. Tämä nai Proknen, joka oli Ateenan kuninkaan Pandionin tytär. Prokne muuttui pääskyseksi ja tämän sisar Filomele satakieleksi, minkä seurauksena viimeksi mainittua lintua kutsuttiin myös daulislaiseksi linnuksi.
Persialaiset polttivat Dauliin persialaissotien aikaan 480–479 eaa. Lilaian ja Panopeuksen tavoin. Thebalaiset yrittivät vallata Dauliin vuonna 395 eaa., mutta epäonnistuivat, vaikkakin tuhosivat lähialueen. Kolmannen pyhän sodan lopussa vuonna 346 eaa. kaupungin tuhosivat Filippos II:n makedonialaiset joukot. Tämän jälkeen kaupunki rakennettiin uudelleen. Myöhemmin Daulis oli Aitolian liiton vallan alla, mutta aitolialaiset menettivät sen. Vuonna 220 eaa. aitolialaiset yrittivät vallata sen sekä Ambryssoksen takaisin, mutta epäonnistuivat. Roomalaiset saivat kaupungin Filippos V:ltä vuonna 198 eaa. Flamininuksen johdolla.
Daulis säilyi olemassa vielä seuranneella roomalaisella kaudella. Pausanias sanoo kaupungin kuitenkin olleen hänen aikanaan vain pieni.

Rakennukset ja löydökset

Dauliin akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki sijaitsi jyrkällä kukkulalla, joka sijaitsee nykyisen kylän eteläpuolella. Se tunnettiin antiikin aikana vaikeana valloittaa. Kukkulan korkeus on 468 metriä merenpinnasta laskettuna, ja se yhdistyy Parnassos-vuoreen harjanteen välityksellä. Akropolis oli linnoitettu muureilla, jotka ovat säilyneet suhteellisen hyvin. Nykyisin kukkulalla on Pyhille Theodoroksille (Ágioi Theódoroi) omistettu kirkko, jonka rakentamisessa on käytetty antiikin aikaisten rakennusten kiviä.
Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Athenelle omistettu temppeli. Lisäksi kaupungissa tiedetään olleen ainakin Serapiksen ja Isiksen pyhäkkö. Kaupungin lähellä Troniissa oli Arkhegeteen heroon.
Pajariduuma

Pajariduuma (ven. Боярская дума, Bojarskaja duma) oli Moskovan Venäjällä 1400–1600-luvuilla pajarien eli ylimmän säädyn edustajien sekä muiden arvohenkilöiden muodostama neuvosto, joka toimi tsaarin neuvonantajana.
Pajariduuma juonsi juurensa Kiovan Venäjällä 900-luvulta alkaen noudatetusta käytännöstä, jossa hallitsijalla katsottiin olevan velvollisuus neuvotella tärkeistä päätöksistä muun muassa kirkon ja ylimystön johtajien kanssa. Moskovan Venäjällä pajariduuma vakiintui itsevaltiaana hallitsevan tsaarin pysyväksi neuvoa-antavaksi elimeksi, mutta sillä ei ollut laissa säädettyjä valtaoikeuksia eikä se voinut rajoittaa tsaarin valtaa. Valtaistuimen ollessa tyhjänä kuten sekasorron aikana pajariduuma saattoi kuitenkin käyttää myös itsenäistä päätösvaltaa valtion asioissa. Varsinaisten pajarien ohella siihen alettiin kutsua myös muita tärkeitä henkilöitä, kuten korkeita virkamiehiä ja upseereita. Pietari Suuri lakkautti pajariduuman vuonna 1711 ja siirsi sen neuvoa-antavan tehtävän uudelle hallitsevalle senaatille.
Nimitys ”pajariduuma” on jälkeenpäin keksitty; ensimmäisenä sitä käytti historioitsija Nikolai Karamzin 1800-luvun alussa. Aikalaislähteissä käytettiin nimityksiä duma tai bližnjaja duma.
Sirohiirihaukka

Ulkonäkö ja koko

Sirohiirihaukan höyhenpeitteen väri vaihtelee yksilöittäin. Se on joskus tasaisen musta (pyrstöä ja siipien reunoja lukuun ottamatta) ja joskus tummahko ja savenharmaan sävyinen. Pyrstö on pohjaväriltään musta, mutta siinä on lisäksi valkoinen poikkiraita ja kuvioita. Siivet ovat alta puoliksi mustat ja puoliksi valkoiset, siiven reuna on valkoinen. Jalat ja nokka ovat keltaiset. Aikuiset ja nuoret linnut ovat pyrstöä, joka on nuoremmilla yksilöillä harmaa ja kapea, lukuun ottamatta samanlaisia. Naaraat ovat hieman kookkaampia kuin koiraat.
Sirohiirihaukka kasvaa 45–55 senttimetriä pitkäksi ja painaa 610–940 grammaa. Aikuisen yksilön siipien kärkiväli on 120–140 senttimetriä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sirohiirihaukkaa tavataan Lounais-Yhdysvalloissa (Keski-Arizonassa, eteläisessä New Mexicossa, Kaliforniassa ja Länsi-Texasissa). Se talvehtii Keski-Amerikassa. Se elää lauhkealla vyöhykkeellä alavilla alueilla, joilla kasvaa harvakseltaan metsää: tyypillisiä elinalueita ovat metsäiset kanjonit, puiden reunustamat joet ja korkeakasvuiset lehtimetsät. Kokonaisuudessaan sirohiirihaukan esiintymisnalue on alle 20 000 neliökilometrin laajuinen.

Ravinto

Sirohiirihaukan ruokavaliosta ei tiedetä kovin paljoa. Varmaa kuitenkin on, että se syö pieniä selkärankaisia, kuten oravia, varpuslintuja, pieniä liskoja, sammakoita ja joskus pieniä kaloja.

Parittelu ja pesintä

Sirohiirihaukka tekee pesänsä isoon puuhun 25–100 metrin korkeuteen joko pensaikkojen reunustamien jokien rantatörmille, vuoristojen sekametsiin tai suojaisten havumetsien pohjoisille rinteille, jossa lämpimien kesien ilmanala on viileämpi kuin muualla. Suurikokoinen männyn- ja tammenoksista tehty pesä on vuorattu tuorein sammalin, kaarnoin, puunlehdin ja havunneuloin. Uros houkuttelee naarasta tekemällä lennossa silmukoita, rullia ja nopeita syöksähdyksiä maahan. Lopuksi se tekee akrobaattisen parittelutanssin. Sirohiirihaukka munii vuosittain 1–3 munaa, jotka ovat ylhäältä valkoisia ja alhaalta harmaansinisiä. Munat ovat lähes aina kuviottomia. Lajin arvioidaan olevan yksiavioinen. Poikaset kasvavat ensimmäisen viikon ajan melko hitaasti ja seuraavat kaksi viikkoa nopeasti. Pesintäaikana sekä naaras että koiras ruokkivat ja suojelevat poikasia.
Palacio Real de Aranjuez

Palacio Real de Aranjuez on kuninkaallinen palatsi Aranjuezissa, Madridin itsehallintoalueella, Espanjassa. Palatsi on osa Aranjuezin kulttuurimaisemaa, joka on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 2001.
Palatsin alue oli jo Isabella ja Ferdinand Katolilaisen käytössä. Nykyisen palatsin tilasi kuningas Filip II vuonna 1561 ja sen suunnittelivat myös El Escorialin suunnitelleet Juan Bautista de Toledo ja Juan de Herrera. Palatsi valmistui Ferdinand VI:n kaudella ja Kaarle III lisäsi siihen kaksi siipeä. Palatsin nykyinen sisustus on peräisin pääosin 1700-luvulta. Huomattavimmat yksittäiset kohteet ovat posliinihuone (Gabinete de Porcelana) ja peilisali (Salón de Espejos). Alimmassa kerroksessa on palatsielämää esittelevä museo.
Palatsin suuret puutarhat, jotka rakennettiin kuninkaallisille pakopaikaksi keskustasangon pölyltä ja kuivuudelta, saavat vetensä Tajo- ja Jarama-joista. Tajon ja keinotekoisen La Ría -kanavan erottamassa saaripuutarhassa (Jardín de la Isla) on koristeellisia italialaisia suihkulähteitä 1500- ja 1600-luvuilta. Puutarhaa pidetään Habsburgien aikaisen Espanjan merkittävimpänä. Suurempi, 1700-luvulla rakennettu Prinssin puutarha (Jardín del Príncipe) sisältää useita arkkitehtuurisia yksityiskohtia kuten puutarhan sisääntuloportti, Apollonin suihkulähde sekä lampi, jonka keskellä seisovat kiinalaistyyliset huvimajat (Estanque de los Chinescos). Puutarhan alueella sijaitsee myös kuninkaallinen venemuseo (Museo de Falúas Reales) ja Juan de Villanuevan suunnittelema kartano Real Casa del Labrador.
Palatsin puutarhat inspiroivat Joaquín Rodrigon säveltämään tunnetuimman teoksensa Concierto de Aranjuezin.
Lipophrys

Lipophrys on luikeroiden heimoon kuuluva kalasuku. Theodore Gill kuvasi suvun vuonna 1896.
Markku Purho

Markku Purho (s. 31. heinäkuuta 1950) on suomalainen taikuri ja koomikko. 
Markku Purho aloitti uransa jo vuonna 1962, ensimmäinen esiintyminen tapahtui Jokelan VPK:n poikaosaston pikkujoulussa. Vuosikymmenten aikana Markku Purho on esiintynyt erilaisissa tilaisuuksissa noin 5000 kertaa. Markku Purho järjestää vuosittain Kouvolan Taikapäivät, joka tuo Kouvolaan vuosittain noin 200 taikuria. Purho on toiminut myös Suomen Taikapiiri ry:n sihteerinä ja puheenjohtajana. Markku Purho on voittanut vitsinkerronnan Suomen mestaruuden vuosina 1995 ja 1996. Vuonna 1999 Esiintyvät Taiteilijat ry. valitsi hänet vuoden viihdetaiteilijaksi ja vuonna 2000 Suomen Taikapiiri palkitsi hänet Vuoden taikuri nimityksellä. Toistamiseen Suomen Taikuri valitsi Purhon vuoden taikuriksi 2010. Purholla on myös netissä pyörivä taikakauppa.
Markku-liitto valitsi vuonna 2006 Purhon kymmenenneksi vuoden Markuksi.
Guineanmedestäjä

Levinneisyys

Guineanmedestäjää tavataan Länsi-Afrikan eteläosissa sekä Afrikan keskiosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Joseph Jongen

Marie-Alphonse-Nicolas-Joseph Jongen (14. joulukuuta 1873 Liège – 12. heinäkuuta 1953 Sart-lez-Spa) oli belgialainen urkuri, säveltäjä ja musiikkikasvattaja.

Elämä ja ura

Seitsemänvuotias Jongen ilmoitettiin synnyinkaupunkinsa Liègen konservatorioon, jossa alkoi opiskella urkujensoittoa ja sävellystä. 1890-luvulla Jongenista tuli Liègen St. Jacques -kirkon urkuri. 1900-luvun vaihteessa opintomatkallaan Berliinissä Jongen tapasi Max Bruchin sekä Richard Straussin, jolta otti muutamia sävellystunteja. Palattuaan kotimaahansa Joseph Jongen asui Brysselissä ja ensimmäisen maailmansodan aikana Isossa-Britanniassa. Palattuaan Belgiaan Jongenista tuli Brysselin konservatorion johtaja. Jongen valittiin kaksi kertaa Belgian kuninkaalliseen akatemiaan.
Jongen voitti vuonna 1897 Belgian Prix de Rome -palkinnon. Säveltämisen ohessa Jongen toimi urkurina ja pianistina ja esiintyi muiden muassa Artur Rubinsteinin, John Irelandin ja Eugene Ysayen kanssa. Urkumusiikin lisäksi Jongen sävelsi varsin paljon orkesteriteoksia, yhden baletin, kamarimusiikkia, vokaaliteoksia ja pianosävellyksiä. Tärkeimmiksi vaikuttajiksi mainitaan ranskalaissäveltäjät Gabriel Fauré ja Claude Debussy. Jongea pidetään merkittävimpänä belgialaisena säveltäjänä César Franckin jälkeen.