google/wiki40b huggingface dataset:
Rímur-runous

Rímur (yks. ríma) ovat kertovia runoja, usein runomuotoon laadittuja saagoja tai saagojen episodeja, joita on laadittu ja esitetty Islannissa aina 1300-luvulta alkaen ja 1900-luvulle saakka. Varhaisempi rímur-runous on anonyymiä, sillä runoilijat alkoivat nimetä itsensä runojensa yhteydessä vasta reformaation jälkeen. Balladien (isl. dansar) ohella rímur-runous on yksi islantilaisista kansanrunouden muodoista. Ne ovat olleet yksi suosituimmista kirjallisuuden muodoista Islannissa 1400-luvulta 1800-luvulle. 
Rímur-runous on saanut vaikutteita keskiaikaisesta edda- ja skaldirunoudesta. Niissä käytetään esimerkiksi skaldirunoudelle tyypillisiä kenninkejä. Rímur-runouden nopea synty viittaa kuitenkin joidenkin tutkijoiden mielestä siihen, että varhaisimpien rímur-runojen esikuva olisi pohjautunut kulttuurin ulkopuolelta tulleille vaikutteille. Esitettäessä rímur-runoutta on kuhunkin runoon voinut liittyä tietynlainen melodia. 
Suurin osa rímur-runoudesta on pitkiä kertomuksia, jotka pohjautuvat kotoperäiselle tarinaperinteelle (esim. islantilaissaagat, muinaissaagat, kuningassaagat), eurooppalaisista ritariromaaneista tehdyille käännöksille ja näistä käännöksistä vaikutteita saaneille kotoperäisille ritarisaagoille sekä osa myös exemplum-kertomuksille, Eddasta tutuille kertomuksille tai kansansaduille. Usein jostain pitkästä proosamuotoisesta saagasta tehtiin rímur-runoelma. Jotkut rímur-runot ovat säilyttäneet nykypäivään nyt jo kadonneiden keskiaikaisten saagojen sisällön, ja joidenkin rímur-runojen pohjalta on myös kirjoitettu saagoja.
Hindulaisuus

Pääsuuntaukset

Hindulaisuudessa on useita suuntauksia (sampradaya), joista merkittävimmät ovat shaivismi eli shivalaisuus (ja siihen läheisesti kuuluva shaktismi), vaishnavismi eli vishnulaisuus, veerashaivismi (Lingayatit), smartismi sekä uus- ja reformihindulaisuus. Suuntausten pyhiä kirjoja ovat muun muassa Veda-kirjat ja Bhagavad Gita. Länsimaissa tunnetuimpia ns. uushindulaisia liikkeitä ovat Vishnun erästä avataria eli ruumillistumaa Krishnaa palvova Krishna-liike.

Jälleensyntymä

Keskeinen käsite hindulaiselle ajattelulle on mokša, jossa vapaudutaan jälleensyntymän eli samsaran ketjusta ja yhdistytään brahmaniin (vrt. nirvana). Ihminen syntyy maan päälle yhä uudestaan, kunnes hän oivaltaa yksilöllisen sielunsa atmanin ja maailmansielun brahmanin olevan yhtä. Ruumillistumia eli inkarnaatiota säätelee karma eli syyn ja seurauksen laki. Hyvät teot elämässä tuottavat hyvää karmaa ja huonot pahaa karmaa ja nämä vaikuttavat seuraavaan elämään.
Hindulaisuuden mukaan ihmisellä on elämässään neljä päämäärää: artha, kaama, dharma ja mokša. Sanotaan, että kaikki ihmiset etsivät arthaa (aineellista ja henkistä omaisuutta). Seuraavaksi ihminen etsii kaamaa (aistilliset ja sosiaaliset nautinnot). Vanhemmiten ihmisen sanotaan tavoittelevan dharmaa (oikeudenmukaisuus, velvollisuus, henkinen oppi). Neljäs ja perimmäinen päämäärä on mokša, jälleensyntymien kehästä vapautuminen ja siirtyminen brahmanin yhteyteen.

Tunnusomaisia piirteitä

Noin kolmasosa hinduista on kasvissyöjiä. Kastittomat tai alempiin kasteihin kuuluvat saattavat käyttää lihaa. Brahmiineihin eli pappisluokkaan kuuluvien tulee harjoittaa puhtautta eivätkä he syö lihaa, mutta voivat käyttää maitotuotteita. Veda-kirjallisuus ylistää lehmää, joka itselleen mitään vaatimatta antaa ihmisille "ravitsevaa nektaria". Siksi hindut arvostavat lehmiä suuresti eivätkä syö niiden lihaa.
Hindulaisten tunnusomaisiin piirteisiin kuuluu myös pyhiinvaellus, jolloin käydään kerran elämässä peseytymässä Ganges-virrassa. Hindulaisen yhteiskunnan luokkajärjestelmä korkeimmasta luokasta (varnasta) alempaan: papit ja oppineet (bramiinit), soturit, virkamiehet ja hallitsijat (kshatriyat), kauppiaat ja maanviljelijät (vaishyat), palvelijat ja työläiset (shudrat) ja kastittomat (Dalitit). 
Hindulaisuuteen kuuluvat myös symbolit, joita käytetään taiteessa, arkkitehtuurissa, kirjallisuudessa ja palvonnassa. Symboleista tärkeimpiä ovat pyhä Om ja aurinkoa kuvaava hakaristi (swastika), joka symboloi onnea.
Kuha-luokka (1974)

Alukset

Alusten runko on tehty lujitemuovista. Konehuone on sijoitettu aluksen kannelle kansirakenteen takaosaan ja se on eristetty rungosta kumijoustimien avulla. Pääkoneiston tuottama voima siirretään kahteen erilliseen 360 astetta kääntyvään potkuriyksikköön hydrauliletkuja pitkin, jolloin aluksista on saatu mahdollisimman hiljaisia ja vaikeasti havaittavia samalla hyvin magneettiset ja herkästi miinaräjähdyksissä vaurioituvat potkuriakselit on voitu jättää kokonaan pois.
Luokan alukset modernisoitiin vuosina 1998−1999, jolloin niitä pidennettiin ja niiden heräteraivauskalusto uusittiin. Ne kuuluvat Saaristomeren Meripuolustusalueen 4. miinalaivueeseen ja niiden tukikohta on Turussa. Palvelusuransa alussa ennen modernisointia ne toimivat Sukeltajakurssin apualuksina.
Aspen

Historia

Chicagolainen liikemies Walter Paepcke ihastui toisen maailmansodan jälkeen kuihtuvan kaivoskaupungin kauneuteen. Hän perusti sinne hiihtokeskuksen, Aspen Instituten sekä Aspenin Musiikkijuhlat. 
Aspen on yksi maan tunnetuimpia laskettelukeskuksia.

Liikenne

Aspenissa on myös Aspen-Pitkin County Airport -niminen lentokenttä. Bussiliikenteestä vastaa Roading Fork Transportation Authority (RFTA).
Louise Edlind Friberg

Sandra Louise Maud Edlind Friberg (s. 15. heinäkuuta 1946) on ruotsalainen näyttelijä ja Kansanpuolue liberaalien poliitikko. Hän on esiintynyt sekä televisiossa (mm. Saariston lapset) että elokuvissa (mm. Le Mans). 
Edlind Friberg oli vuonna 2006 Ruotsin valtiopäivien jäsenenä.
Inger Lise Hansen

Inger Lise Hansen (s. 1. syyskuuta 1981) on norjalainen Kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi puolueensa nuorisojärjestön johdossa vuosina 2005–2007 ja oli puolueen toisena varajohtajana 2007–2011.
Hansen syntyi Åsgårdstrandissa, Vestfoldin läänissä, ja muutti myöhemmin Osloon. Hän valmistui Oslon yliopistosta, jossa hän oli opiskellut uskonto- ja kulttuurihistoriaa. Hän on naimisissa toisen kristillisdemokraattivaikuttajan, David Hansenin kanssa.
Hansen on ollut kiistelty poliitikko, sillä hän on julkisuudessa ajanut puolueensa voimakasta liberalisoimista. Hän on puolustanut samaa sukupuolta olevien avioliittoja ja homoadoptiota. Hän on myös Norjan EU-jäsenyyden kannalla ja on suhtautunut puolueensa yleistä linjaa kriittisemmin Israeliin. Hansen on tunnustuskunnaltaan helluntailainen. Hän ei kannata eutanasiaa eikä aborttia lukuun ottamatta poikkeustapauksia.
Hansen on saanut voimakasta kritiikkiä puolueensa johdolta, mutta hänet on myös nähty uutta ja nykyaikaista kristillisdemokraattipuoluetta tavoittelevan liberaalisiiven johtavana edustajana. Hansenia on kosiskeltu eräiden konservatiivipuolueen vaikuttajien taholta.
Frank G. Rozendaal

Frank G. Rozendaal (9. toukokuuta 1957 – 3. joulukuuta 2013) oli alankomaalainen lintutieteilijä.
Rozendaalin erikoisalaa oli lintujen taksonomia. Hän julkaisi useita artikkeleita lintujen luokittelusta.
Yhdessä George Sangsterin kanssa Rozendaal nimesi uuden indonesialaisen kehrääjälajin (Caprimulgus meesi) vuonna 2004. Laji nimettiin Gerlof Fokko Meesin kunniaksi. Sillä ei ole vielä suomenkielistä nimeä. Rozendaal nimesi tanimbarinsilkkikerttusen (Cettia carolinae) vuonna 1987.
Leena Pakkanen

Leena Pakkanen (s. 1948) on entinen Yleisradion toimittaja, juontaja ja toimituspäällikkö. Pakkanen on pitkän linjan radiotoimittaja, mutta 1990- ja 2000-luvulla hänet on tunnettu etenkin television aamuohjelmista.
Pakkanen on tehnyt suurimman osan urastaan YLEssä, mutta hänet tunnetaan myös MTV3:n Huomenta Suomen ensimmäisenä juontajana Arto Tuomisen kanssa. Radion puolelta Pakkanen tunnetaan etenkin 1970- luvunNaapurineljännes- ja Näin naapurissa -ohjelmista, jotka käsittelivät Neuvostoliittoa. Myöhemmin hän on toiminut muun muassa radion ohjelmapäällikkönä ja ohjelmajohtajana Radiomafiassa sekä YLE Radio 1:n Ykkösaamun tuottajana.
YLEn Ykkösen aamu-tv:ssä Pakkanen on työskennellyt juontajana, tuottajana ja toimituspäällikkönä.
Pakkanen sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2004. ”Sananvapaus ja demokratia perustuvat journalismiin, joka ei kumartele eikä pelkää. Pakkasen tinkimättömät haastattelut ja laaja-alainen osaaminen luotaavat päivän tärkeitä keskustelunaiheita”, lautakunta perusteli valintaa. 
Tasavallan presidentti on myöntänyt Pakkaselle kunniamerkin, Suomen Leijonan ansioristin. Pakkanen on valmistunut taloustieteen kandidaatiksi Tampereen yliopistosta.
Leena Pakkanen siirtyi pois Ylesta 28. huhtikuuta 2010 YLE Aamu-tv:stä. Hän on toiminut esiintymiskouluttajana omassa yrityksessään vuodesta 2010.
Koripallon Suomen cup

Koripallon Suomen cup on suomalaisille koripallon seurajoukkueille tarkoitettu kilpailu. Sitä on pelattu vuodesta 1968 lähtien. Naisissa sitä pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1973. Cupin menestynein seura on kotkalainen KTP-Basket yhdeksällä mestaruudella. 2000-luvulla menestynein seura on ollut Lappeenrannan NMKY, joka voitti neljä mestaruutta vuosina 2005-2008.
Vuonna 2013 järjestettiin ensimmäistä kertaa LiigaCup-niminen turnaus, jossa Korisliigan runkosarjan puolivälin neljä ensimmäistä joukkuetta kohtasivat toisensa cup-muotoisesti yhden viikonlopun aikana.
Seuraavan kerran myös de facto parhaille suomalaisille koripallojoukkueille avoin Suomen cup pelataan kaudella 2018–2019.
Taylorismi

Taylorismi eli tieteellinen liikkeenjohto (engl. taylorism, scientific management) on 1910-luvulla yleistynyt Frederick Winslow Taylorin (1856–1915) kehittämä liikkeenjohto-oppi, joka oli kokonaan uusi, käytännön kokemuksin havaittu tapa tehostaa teollisuustyötä ja organisoida se. Taylorismi perustuu Taylorin teokseen The Principles of Scientific Management (1911), joka käsitteli uutta liikkeenjohdon ajattelua. Teos käännettiin suomeksi jo vuonna 1914 nimellä Tieteellinen liikkeenhoito. Taylorin perusajatuksia oli, että työnsuorituksessa oli parempi seurata työntekoa tarkasti ja niiden pohjalta kehittää parempia työtapoja kuin luottaa traditioon ja vanhoihin käytäntöihin. Näistä opeista syntyi työn mittaus ja -kellotus sekä rationalisointityön perusta. Uudempien liikkeenjohdon oppien vertauskohtana on usein ollut klassinen konepajan organisointi funktionaalisiin osastoihin (sorvaamo, jyrsintä, kokoonpano), joka syntyi Taylorin oppien pohjalta. 1970-luvulla funktionaalisia konepajoja organisoitiin tuotepohjaisiksi ja samalla linjalla on jatkanut JOT-filosofia.
Suomessa tieteellisen liikkeenjohdon periaatteita omaksuttiin voimakkaimmin vasta 1940–1960, jolloin ensin toinen maailmansota ja sittemmin sotakorvausten maksu pakotti suomalaiset johtajat keskittymään vähien resurssien maksimaaliseen käyttöön. Tieteellinen työnjohto kasvatti konttorin ja insinöörien valtaa suhteessa työntekijöihin, joiden työt paloiteltiin pienempiin ja yksinkertaisempiin osiin vähemmän koulutettujen työntekijöiden tehtäviksi. Tämän on katsottu loukanneen työntekijän arvoa.
Zorro – miekka ja ruusu

Zorro – miekka ja ruusu (esp. Zorro: La espada y la rosa) on kolumbialainen telenovela, jota Suomessa esitti Nelonen. Sarjaa on tehty 122 jaksoa. Sarja tunnuskappaleen nimi on Amor Gitano ja sen esittävät Alejandro Fernandez ja Beyoncé Knowles.
Kenneth Clarke

Kenneth Harry ”Ken” Clarke (s. 2. heinäkuuta 1940) on brittiläinen konservatiivipoliitikko, joka toimi toukokuusta 2010 vuoteen 2014 David Cameronin hallituksen oikeusministerinä ja lordikansleriina.
Clarkella oli joukko ministerinasemia jo Thatcherin ja Majorin hallituksissa ja hän oli 1990-luvulla viimeisenä konservatiivien valtiovarainministerinä 1993–1997 ennen työväenpuolueen valtakautta nostamassa Britanniaa lamasta. Hänen euromyönteisyyttään pidetään syynä siihen, ettei hän itse ikinä noussut puolueen johtoon kolmesta yrityksestä huolimatta.
Clarke opiskeli oikeustiedettä Cambridgessa Gonville and Caius Collegessa. Jo opiskeluaikoinaan hän oli Cambridgen yliopiston konservatiiviopiskelijoiden järjestön puheenjohtaja.
Parlamenttiin hänet valittiin vuonna 1970 Rushcliffestä Nottinghamshiresta. Hän oli hallituksessa yhtäjaksoisesti koko Margaret Thatcherin pääministerikauden, vuodesta 1979 lähtien. Hänen ensimmäinen tehtävänsä oli nuorempana ministerinä kuljetusministeriössä ja terveysministeriössä (1982–1985). Varsinaiseksi hallituksen jäseneksi hän pääsi valtiovarainministeriön kolmantena ministerinä (Paymaster General). Myöhemmin hän toimi työministerinä (1985–1987), Lancasterin kanslerina ja kauppa- ja teollisuusministerinä (1987–1988), terveysministerinä ja opetusministerinä Sir Geoffrey Howen eron jälkeisessä ministeriasemien kierrätyksessä.
Thatcherin eron jälkeen ja John Majorin pääministerikaudella Clarke jatkoi opetusministerinä ja vuoden 1992 vaalien jälkeen sisäministerinä. Toukokuussa 1993 Clarke korvasi Norman Lamontin valtiovarainministerinä.
Hallituksessa Clarke halusi pitää yllä mahdollisuutta että Britannian ottaisi käyttöön euron, mitä konservatiivipuolueessa vastustettiin voimakkaasti.
Konservatiivien jäätyä oppositioon 1997 ja Majorin erottua Clarke asettui ehdolle puolueen johtoon. Thatcher asettui kuitenkin tukemaan hänen kilpailijaansa William Hagueta, joka voitti johtajakilvan helposti. Tämän jälkeen Clarke jätti puolueen eturivin tehtävät. Toisen kerran hän hävisi johtajaäänestyksen euroskeptiselle Iain Duncan Smithille. Kolmannen kerran hän pyrki puolueen johtoon 2005, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella.
Puolueensa eturiviin Clarke palasi tammikuussa 2009, kun David Cameron nimitti hänet varjohallituksensa business- ja innovaatioministeriksi.
Mehdi Ballouchy

Ura

Ballouchy aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Marokossa 13-vuotiaana. Hän pelasi Raja Casablancan junioreissa aina 16-vuotiaaksi asti, minkä jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan. Muutama vuosi myöhemmin Ballouchy liittyi Creighton Bluejaysin nuorten joukkueeseen vuodeksi opiskeltuaan samaan aikaan Creightonin yliopistossa. Vuonna 2004 Ballouchy palasi vuoden tauon jälkeen pelikentille Santa Claran yliopistojoukkueeseen Santa Clara Broncosiin. Hän pelasi vielä Colorado Rapidsin alle 23-vuotiaiden joukkueessa ennen ammattilaiseksi siirtymistä vuonna 2006.
Real Salt Lake varasi Ballouchyn vuoden 2006 MLS SuperDraftissa toisena. Hän vietti joukkueessa kaksi kautta, kunnes siirtyi Colorado Rapidsiin heinäkuussa 2007 joukkueen antaessa vaihtokaupassa Kyle Beckermanin.
Jeanne-Marie Conquer

Jeanne-Marie Conquer (s. 1965) on ranskalainen viulisti. Hän voitti Pariisin konservatorion ensipalkinnon viulunsoitossa 15-vuotiaana ja eteni jatko-opintoihin Pierre Amoyalin ja Jean Hubaeun johdolla. Hänestä tuli vuonna 1985 Ensemble InterContemporainin jäsen. Conquer on kehittänyt läheisiä taiteellisia yhteistyösuhteita nykysäveltäjien, kuten György Kurtágin, György Ligetin, Péter Eötvösin ja Ivan Fedelen kanssa. Hän on levyttänyt Deutsche Grammophonille. 
Conquer oli Pierre Boulez'n Anthèmes II -teoksen solisti Luzernin festivaalilla vuonna 2002 ja ensimmäinen Latinalaisessa Amerikassa esittänyt solisti Buenos Airesissa vuonna 2006. Conquer myös toimi Ligetin viulukonserton esityksen solistina säveltäjän 80-vuotispäivän kunniaksi Pariisin Cité de la Musiquessa vuonna 2003. Hän on solistisen uransa ohella opettanut Pariisin konservatoriossa ja W. A. Mozart -kunnalliskonservatoriossa.
Nilla Pizzi

Adionilla Negrini ”Nilla” Pizzi (16. huhtikuuta 1919 Sant’Agata Bolognese, Emilia-Romagna – 12. maaliskuuta 2011) oli italialainen laulaja. Hän voitti kaksi ensimmäistä San Remon musiikkijuhlaa vuosina 1951 ja 1952 lauluilla ”Grazie dei fiori” ja ”Vola colomba”.
Jorma Elovaara

Jorma Elovaara (17. maaliskuuta 1946 Vampula – 17. maaliskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän tuli tunnetuksi erityisesti Yleisradion toimittajana ja oli myöhemmin mukana Radio Cityssä. Myöhemmin, aina viimeisiin viikkoihinsa asti, hän teki ohjelmia helsinkiläiseen Lähiradioon, jossa hän hoiti myös ääniteknikon tehtäviä.
Nuoruudessa Elovaara perusti kotipaikkakunnalleen merirosvoradion Pentti Kemppaisen kanssa. Elovaara muistetaan omasta radio-ohjelmastaan Vesimiehen aika vuosina 1969–1971. Hän käsitteli ohjelmissaan ja myöhemmin julkaistuissa kirjoissaan esimerkiksi okkultismia, psykologisia rajatiloja, huumeita, homoseksuaalisuutta ja politiikkaa, joten hänet luetaan hippisukupolven guruksi. Vuonna 1971 Elovaara perusti oman kustantamon ja ryhtyi julkaisemaan Tähti-nimistä okkultista undergroundlehteä. Hän toimi myös lauluntekijänä: esimerkiksi Hectorin vuonna 1973 levyttämä ”Sisämaan retkellä” on hänen tekstinsä.
Yleisradio julkaisi 2007 Elovaarasta Tosi tarina -dokumenttisarjassa Stadin kundit -nimisen ohjelman. 
Elovaara kuoli lyhyen sairauden jälkeen 73-vuotissyntymäpäivänään maaliskuussa 2019.
Strøget

Strøget ([ˈsd̥ʁʌð̞ˀð̞̩] tai [ˈsd̥ʁʌɪ̯ˀɪd̥]) on yhteisnimitys muutamalle toistensa jatkeina olevalle kadulle ja niiden välillä sijaitsevalle aukiolle Tanskan pääkaupungin Kööpenhaminan keskustassa. Sen muodostavat Frederiksberggade, Nytorv, Gammeltorv, Nygade, Vimmelskaftet, Amagertorv ja Østergade. Ne ovat kävelykatuja, ja yhdessä ne muodostavat Euroopan pisimmän kävelykadun.
Yhteensä Strøget on noin 1,1 kilometrin pituinen ja ulottuu Rådhuspladsenilta Kongens Nytorv -aukiolle. Strøget on merkittävä turistinähtävyys ja yksi Euroopan vanhimmista kävelykaduista.
Yhteisnimitystä Strøget alettiin mainituista kaduista käyttää 1800-luvun lopulla. Kävelykaduksi Strøget luotiin 1960-luvulla, kun ajoneuvot alkoivat saada merkittävää jalansijaa Kööpenhaminan vanhankaupungin kaduilla. Paikallispoliitikot halusivat säästää osan kaduista ainoastaan jalankulkijoille.
Keskustalli

Keskustalli on Helsingin Ruskeasuolla Keskuspuiston laidalla toimiva vuonna 1929 toimintansa aloittanut Suomen vanhin ratsastuskoulu.
Se toimii yhteistyössä ympärilleen vuonna 1930 perustetun Helsingin Ratsastajat ry:n kanssa. Tallin toiminta siirtyi Ruskeasuon ratsastushallille, kun maneesi ja tallirakennukset valmistuivat vuonna 1940. Sotien aikana koulun toiminta keskeytettiin, sillä hevoset otettiin sotatoimiin.
Koululla on opetus- ja valmennuskäytössä 30 hevosta sekä ponia ja yhteensä 300 vakituista ratsastajaa. Keskustalli toimi alkuun Kampin kentällä Helsingin keskustassa. Sen perustajiin kuului K. O. Andersson-Blondyx, joka johti koulua kuolemaansa vuoteen 1958 asti. Hänen jälkeensä tallia johti vuoteen 1979 Maire Andersson-Blondyx. Heidän tyttärensä Piiu Paloheimo on vastannut tallin toiminnasta vuodesta 1979 yhdessä Pertti Paloheimon kanssa.
Tallin kasvatteja ovat muun muassa olympiaratsastajat Christopher Wegelius, Kyra Kyrklund, Jenny Eriksson ja Wilhelm (R. W.) Stewen
Douglas Coupland

Douglas Coupland (s. 30. joulukuuta 1961) on kanadalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten esikoiskirjastaan Tuntematon sukupolvi (Generation X: Tales for an Accelerated Culture ), joka levitti käsitteen x-sukupolvi laajempaan tietoisuuteen.
Couplandin teoksissa toistuvia teemoja ovat ongelmallinen suhde ikääntymiseen ja aikuistumiseen, ironia sekä intohimoinen kiinnostus kuluttamiseen ja massaviihteeseen. Eräs toistuva teema Couplandin teoksissa on maailmanloppu eri muodoissaan.
Ugandanmetsäkerttunen

Levinneisyys

Ugandanmetsäkerttusta tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Sambia. Lajin kokonaispopulaatiota ei tiedetä, mutta sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen Keski- ja Itä-Ruandassa. Ugandanmetsäkerttunen on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sulevi Peltola

Ura

Peltola on ohjannut Yleisradiolle muun muassa televisiosarjoja Tytöt, Enkelten siipi, Pudonneita ja Pankkiherroja. Myös hänen tyttärensä Suvi-Sini Peltola on näyttelijä, ja hänen sisarensa Sirkku Peltola on tunnettu näytelmäkirjailija ja teatteriohjaaja.
Peltola on ollut yksi Yle-Draaman pitkäaikaisimmista työntekijöistä, aluksi tv-teatterin näyttelijänä ja sittemmin ohjaajana. Vuodesta 2008 Peltola on toiminut freelancerina. Tuoreita elokuvatöitä on muun muassa Leppäsen Preeti Timo Koivusalon elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (2009). Peltola nähdään myös Aku Louhimiehen elokuvassa Vuosaari (2012).
Vuodesta 1999 asti Peltola näytteli Onni Partasta Yle TV1:n draamasarjassa Kotikatu. Keväällä 2009 Peltola jäi sairauslomalle, ja hänen roolihahmonsa kirjoitettiin ulos sarjasta. Maaliskuussa 2010 uutisoitiin Peltolan olevan jälleen työkykyinen. Peltola palasi sarjaan takaisin vuoden 2011 lopulla.
Karjaan lukio

Karjaan lukio on Raaseporin kaupungin ainoa suomenkielinen lukio. Koulu sijaitsee lähellä Karjaan rautatieasemaa. Koulun nykyinen rehtori on Sanna Laitila. Karjaan lukiossa on noin 150 opiskelijaa. Karjaan lukiossa voi suorittaa mm. urheiluakatemian.
Ariman lasitehdas

Ariman lasitehdas toimi Pusulan Arimaalla Uudellamaalla vuosina 1864–1918. Tehdas sijaitsi silloisen Pusulan kappelin Hyrkkölän kylässä Arimaa-järven rannalla Pusulan runsasmetsäisessä pohjoisosassa. Nykyään kulmakunnan ja tehtaan ympärille muodostuneen kartanon nimestä käytetään yleensä muotoa Arimaa.

Lasitehdas ja kartano

Tehtaan historia alkoi vuonna 1857 kun Pusulan Hyrkkölän kylän Klemelän talon omistaja liikekumppaneineen anoi privilegiota lasitehtaan perustamiselle. Toiminta käynnistyi kuitenkin vasta vuonna 1864. Vuonna 1866 tehdas joutui konkurssiin ja sen osti Kiikalan Johannislundin lasitehtaan omistajan Sofia Alftanin poika Alfons Alftan. Samana vuonna Sofia Alftan menetti konkursissa Johannislundin ja Inkereen lasitehtaat, ja lasinpuhallus Inkereessä keskeytyi ja Johannislundkin oli vaikeuksissa. Arimalle tämä merkitsi tilaa markkinoilla. Alftan vaurastuikin niin, että saattoi 1870-luvulla laajentaa Ariman kartanoksi ostamalla vielä Hyrkkölän kylän Kollin ja Haikon perintötilat.
Kun Johannislundin uusikin omistaja Karl Wilhelm von Torcken joutui vaikeuksiin, Alftan osti puolet Johannislundista ja myi sitten osuutensa takaisin voitolla. Vuonna 1893 Alftan luovutti Ariman lasitehtaan hoidon tehtaan konttoristille ja tulevalle vävylleen Karl Taxellille. Taxellista tuli tehtaan omistaja vuonna 1899. Alftanin omistukseen jäivät kalkkiuuni ja Patakosken saha Somerniemen Härjänojalla sekä Knuutilan tila Pusulan kirkonkylässä, jonka Alftan nimesi uudestaan Sohlbackaksi. Taxellin aikana tuotanto laajeni ja pullolasin tuotanto kasvoi, mutta ensimmäinen maailmansota aiheutti menekkivaikeuksia ja myös tehtaan tuotantomenetelmät alkoivat käydä vanhanaikaisiksi puoliautomaattisten pullokoneiden alkaessa yleistyä muualla. Vuonna 1918 tehdas lopetettiin Taxellin ja Oy Riihimäen lasin tekemän sopimuksen perusteella ja lasihytti ja kaikki uunit purettiin. Ariman kartanon Taxell myi paikalliselle maanviljelijälle ja metsät Fiskars-yhtiölle.
Kuten Johannislundissakin, Ariman lasitehtaalle perustettiin oma kansakoulu. Se aloitti toimintansa vuonna 1889 Alfons Alftanin aikana. Tehtaan lakattua myös koulun toiminta loppui.

Lasitehtaan jälkeen

Lasitehdasvaiheen jälkeen Arimaan kartano jatkoi maanviljelystilana. 1930-luvulla sen omistajaksi tuli Yrjö Härmälä. Hänen aikanaan entinen koulu oli ainakin hetken aikaa nuorisoseurantalona.
1920- ja 1930-luvulla Pusulan Arimaalla vietti kesiään kahteen otteeseen myös kirjailija Helvi Hämäläinen. Kesinä 1935–1936 hän kirjoitti siellä romaaninsa Katuojan vettä. Hämäläinen myös keräsi itselleen kokoelman Ariman lasitehtaan lasiesineitä. Hänen kuolemansa jälkeen kokoelma lahjoitettiin Suomen Kansallismuseolle.
Friedrich Leybold

Friedrich Leybold (1827–1879) oli saksalainen luonnontutkija.
Leybold asui Bolzanossa Italiassa vuosina 1852–1854, ja tutki alueen kasvistoa. 1865 hän matkusti Chileen, missä hän tutki Maulejoen alueen tuliperäistä maaperää, kasvistoa ja eläimistöä. 1871 hän suoritti tutkimusretken Andien vuoristoon, ja kävi myös Argentiinan San Carlosissa. Retken tuloksista hän kirjoitti teoksen Excursión a las pampas arjentinas. Hojas de mi diario. Febrero de 1871.
Leybold luokitteli sekä kasveja että eläimiä, linnuista muun muassa lähdekolibriin alalajin atacamensis vuonna 1869.