google/wiki40b huggingface dataset:
Marjovon piiri

Maantiede

Novgorodin alueen eteläosassa sijaitseva Marjovon piiri rajoittuu lounaassa Novgorodin alueen Holmin, lännessä Poddorjen, luoteessa Staraja Russan ja koillisessa Demjanskin piireihin, etelässä Tverin alueen Andreapolin sekä kaakossa Penon ja Ostaškovin piireihin. Pinta-alasta 85,1 % on metsää, 11,7 % maatalousmaata ja 1,5 % asuinaluetta.
Piiri kuuluu Valdain ylängön reuna-alueeseen. Suurin joki on Pola. Seudulla on lukuisia soita. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, turve, kalkkikivi, merkelikivi ja savi. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Marjovkajoen kanjoni Odojevon kylän lähellä, Velilskojen karpalosuo, Krasnenski Borin metsäalue, Hlebalovon maisemapuisto, Polajoen mutka Ljubnon kylän luona sekä Marjovon ja Brodin välisen tien varrella sijaitsevien harjujen mäntymetsät.

Historia

Novgorodin tasavallan etelärajalla sijainnut Marjovon (Morjovon) volosti mainitaan ensimmäisen kerran 1200-luvulla. 1400-luvun lopulla se kuului Novgorodin Derevan viidennekseen. Vuonna 1702 alue liitettiin Inkerinmaan ja myöhemmin Novgorodin kuvernementtiiin. 1800-luvulla aluetta kutsuttiin Moisejevon volostiksi. Tuolloin se kuului Demjanskin kihlakuntaan.
Vuonna 1927 muodostettiin aluksi Leningradin alueeseen kuulunut Molvotitsyn piiri. Vuonna 1944 sen keskus siirrettiin Marjovoon ja piiri liitettiin vasta perustettuun Novgorodin alueeseen. Molvotitsyn piiri yhdistettiin Demjanskin maaseutupiiriin vuonna 1963, mutta perustettiin uudelleen Marjovon piirinä vuonna 1966.

Liikenne, talous ja palvelut

Marjovon kautta kulkee Holmin ja Demjanskin välinen maantie. Lähin rautatieasema on 94 kilometrin päässä Lytškovossa.
Talous perustuu maatalouteen ja metsäteollisuuteen. Piirissä toimii neljä maatalousyritystä, yksi yksityistila ja yli kaksi tuhatta palstaviljelmää. Lisäksi on pieniä puunhankinta- ja puunjalostusyrityksiä sekä elintarvikealan yrityksiä.
Piirissä toimii kuusi lastentarhaa, kaksi alakoulua, peruskoulu, kolme keskikoulua ja lasten harrastuskeskus. Terveys- ja sosiaalipalveluihin kuuluu piirisairaala, poliklinikka, seitsemän lääkintäasemaa, kaksi ensiapuasemaa ja vanhainkoti. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo, kansantaiteen talo, kuusi kylien kulttuuri- ja kerhotaloa, keskuskirjasto, yhdeksän kyläkirjastoa sekä kotiseutumuseo. Vähittäiskaupasta vastaa piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.

Nähtävyydet ja matkailu

Seudulla sijaitsee lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Marjovon ja Molvotitsyn lähellä on 1200–1400-lukujen muinaislinnat. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1700–1800-luvuilla pystytetyt Marjovon ja Velilyn kirkot sekä Hlebalovon, Odojevon, Velilyn ja Zaseljen kartanoalueet. Historialliset kohteet liittyvät etupäässä toiseen maailmansotaan.
Piirin matkailupotentiaali perustuu seudun puhtaaseen luontoon, kulttuurimaisemiin ja historiallisiin nähtävyyksiin sekä kalastus- ja metsästysmahdollisuuksiin. Marjovossa on pieni hotelli, ruokala ja muutamia kahviloita. Laptevon kylässä toimii moskovalaisten rakentama nykyaikainen kalastus- ja metsästysmaja. Ljubnossa sijaitsee lasten kesäleiri Maslovski Bor.
Thomas Stacy

Thomas Stacy on yhdysvaltalainen englannintorvensoittaja. Hän on ollut New Yorkin filharmonikkojen solistina ja tehnyt yhteistyötä Leonard Bernsteinin, Pierre Boulez’n, Colin Davisin, André Previnin, Erich Leinsdorfin, Zubin Mehtan, Michael Tilson Thomasin, Neville Marrinerin, Franz Welser-Mostin, Marin Alsopin, Kurt Masurin, Alan Gilbertin, Bramwell Toveyn ja David Robertsonin kanssa. Vuonna 2005 Stacy sai Grammy-ehdokkuuden levytyksestään Kenneth Fuchsin konsertosta Eventide Naxos-levymerkillä. Stacylle ovat säveltäneet teoksia myös muiden muassa Pēteris Vasks ja Stanisław Skrowaczewski.
Stacy valmistui Eastman School of Musicista. Hän on maailman levytetyin englannintorvensoittaja. Hän on lisäksi levyttänyt Naxoksella oboe d’amorelle sävellettyjä konserttoja.
Félix Ramananarivo

Félix Ramananarivo MS (19. toukokuuta 1934 – 12. toukokuuta 2013) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 14. elokuuta 1965 ja nimitettiin Antsirabén hiippakunnan johtoon 11. marraskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. kesäkuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Guy Rakodondravahatra, jota avustivat Philibert Randriambololona ja Alwin Albert Hafner.
Ramananarivo jäi eläkkeelle 13. marraskuuta 2009, jolloin hänen seuraajakseen Antsirabén piispana nimitettiin Philippe Ranaivomanana.
Nat Adderley

Nat(haniel) Adderley (25. marraskuuta 1931 – 2. tammikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen kornetisti. Hän oli saksofonisti Julian Cannonball Adderleyn veli ja itsekin arvostettu jazzmuusikko.
Adderley työskenteli varhaisella urallaan veljensä kokoonpanossa, mutta jatkoi esiintymis- ja levytysuraansa tämän kuolemankin jälkeen. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Lionel Hamptonin, J. J. Johnsonin, Ron Carterin, Sonny Fortunen, Johnny Griffinin, Antonio Hartin, Vincent Herringin ja Wes Montgomeryn kanssa.
Adderleyn tunnetuimpiin kappaleisiin lukeutuu "Work Song", jonka hän sekä sävelsi että levytti. Paul Butterfieldin yhtye teki siitä myös coverversion.
Adderley kuoli Floridassa diabeteksen komplikaatioihin 68-vuotiaana.
Nat Adderley Quintet esiintyi neljänä peräkkäisenä päivänä Pori Jazz -festivaaleilla 1990.
Huizhou

Ilmasto

Huizhoussa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on melko kuivaa ja leutoa. Vuoden keskilämpötila on noin 22 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 960 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 14 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 330 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 29 millimetriä.
Kalliokarstasammal

Ulkonäkö

Kalliokarstasammal on pieni (0,5 - 2 cm) hyvin tiheinä mättäinä kasvava sammal. Se on hyvin tumma, kuivana lähes musta. Sen lehdet ovat keskisuonettomat ja kapean kolmiomaiset. Itiöpesäkkeen perä on vain pesäkkeen mittainen ja pesäke aukeaa neljällä pitkittäisraolla. Kalliokarstasammal on yksikotinen ja sillä on usein itiöpesäkkeitä. Sen itiöt ovat melko kookkaita.

Levinneisyys

Lauhkeat ja viileät alueet pohjoisella ja eteläisellä pallonpuoliskolla, erityisesti vuoristoissa. Kalliokarstasammal on yleinen koko Suomessa.

Elinympäristö

Kasvaa karuilla kivillä ja kallioilla, kuivilla tai ajoittain valuveden kostuttamilla paikoilla.
Kalle Loponen

Seuraura

Loponen syntyi Turussa, kun hänen isänsä Jouni pelasi Turun Palloseurassa. Kalle Loponen on kuitenkin Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti kauden 2015–2016 päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2016–2017 Loponen oli tehoilla 6+23=29 seuran B-nuorten tehokkain puolustaja. Hän sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Loponen voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia ja hänet valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2017–2018 Loponen voitti koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 13+24=37. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Loponen palkittiin koko sarjan parhaana pelaajana Esa Tikkanen -palkinnolla, parhaana puolustajana Pekka Marjamäki -palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Alkukauden 2018–2019 Loponen pelasi pääosin Kärppien A-nuorissa, kunnes marraskuussa 2018 seura lainasi hänet alustavasti viikoksi yhteistyöseuraansa, Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Loponen kuitenkin vakiinnutti kauden mittaan siellä paikkansa ja pelasi joukkueessa kauden loppuun. Hänen tulokaskautensa Mestiksessä toi 30 runkosarjaottelussa tehot 4+8=12 ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Loponen jakoi pudotuspeleissä Hermeksen sisäisen tehotilaston voiton Sebastian Mobergin kanssa lukemalla +3. Hänet nostettiin Kärppien SM-liigajoukkueen vahvuuteen seuraavana päivänä 18-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen runkosarjan viimeiseen otteluun 14. maaliskuuta 2019 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Loposelle ja toiselle debytantille, Samuel Kemppaiselle avautui paikka Kärppien kokoonpanosta, kun joukkue antoi huilivuoron sekä Lasse Kukkoselle, Jani Hakanpäälle että Shaun Heshkalle. Loponen merkittiin Kärppien kakkospuolustajapariin Teemu Kivihalmeen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.11 minuuttia. Loponen voitti kauden aikana myös A-nuorten Suomenmestaruuden, mutta hän ei kuitenkaan pelannut A-nuorten SM-liigan pudotuspeleissä.
Toukokuussa 2019 Loponen teki Kärppien kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Toronto Maple Leafs varasi hänet seitsemännellä kierroksella 204. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Samana kesänä Loposen varasi myös OHL-joukkue Sudbury Wolves 101. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän aloitti kauden 2019–2020 Kärppien A-nuorissa, joita Loponen vahvisti Junior Club World Cupissa voittaen pronssia. Syyskuussa hänen kuitenkin vahvistettiin siirtyvän Sudbury Wolvesin OHL-joukkueeseen.

Maajoukkueura

Loponen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019 sekä Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017. Yhteensä Loponen on pelannut kaksi nuorten ja 55 poikien maaottelua.
Loponen valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2016.

Muuta

Loposen isä Jouni pelasi omalla urallaan puolustajana yli 300 SM-liigaottelua sekä Ruotsin Elitserienissä yli 200 ottelua. Hän voitti neljä Suomen- sekä yhden Ruotsin- ja Tanskan-mestaruuden.
Vuoriviirikaija

Koko ja ulkonäkö

Vuoriviirikaija on noin 30 senttimetriä pitkä ja 100–140 grammaa painava keskikokoinen papukaija. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, alapuolelta vaaleamman kellanvihreä. Naama on sininen, päälaella on punainen laikku ja pidentyneet pyrstösulat ovat mustat ja sinikiiltoiset. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan naama on enimmäkseen vihreä ja sen pyrstö on lyhyempi. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä valkoinen, iiris tummanruskea ja jalat siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa aikuista mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien ”lusikat”. Lajista tunnetaan kolme alalajia.

Esiintyminen

Vuoriviirikaija elää Filippiinien pohjoisella saarella Luzonilla. Sen populaatio on kooltaan alle 10 000 yksilöä.

Elinympäristö

Laji elää vuoristometsissä yli 700 metrin korkeudella merenpinnasta. Se on hyvin äänekäs ja lentelee pikku parvissa ruokailupuiden välillä.

Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesintää tapahtuu elo–syyskuussa ja pesä on puunkolossa.

Ravinto

Vuoriviirikaija syö hedelmiä, pähkinöitä ja siemeniä, myös maissin siemeniä.
KDM Esbern Snare (L17)

Palvelus

Alus on palveluksessa 2015.
Ordre de la Libération

Ordre de la Libération on ranskalainen ritarikunta, jonka Charles de Gaulle perusti Brazzavillessä Ranskan Kongossa 16. marraskuuta 1940. Sen kunniamerkkejä jaetaan henkilöille, jotka osallistuivat Ranskan vapauttamiseen toisessa maailmansodassa. Se on hienoin tunnustus, mitä Ranskassa voi saada Kunnialegioonan tunnuksen jälkeen. Siinä on vain yksi luokka. Ensimmäinen kunniamerkki jaettiin 29. tammikuuta 1941 ja viimeinen 23. tammikuuta 1946. Se jaettiin 1 038 henkilölle, joista 260 postyymisti. Myös jotkut kaupungit voivat käyttää kunniamerkkiä vaakunassaan, muun muassa Pariisi. Kenraali de Gaulle oli ritarikunnan ainoa suurmestari (Grand Maître) kuolemaansa 9. marraskuuta 1970 saakka, jonka jälkeen päätettiin, ettei toista suurmestaria valita.
Jimmie Ericsson

Seuraura

Ericsson on HC Vita Hästenin kasvatti. Hän kuitenkin pelasi kaksi ensimmäistä miesten peliään kaudella 1998–1999 Södertälje SK:ssa, Ruotsin I-divisioonassa. Vuodet 1999–2002 Ericsson pelasi samaa sarjaa kasvattajaseurassaan Vita Hästenissä. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs HockeyAllsvenskaniin ja Skellefteå AIK:n joukkueeseen. Ericssonin tulokaskausi toi 39 ottelussa tehot 6+11=17. Kaudella 2002–2003 pisteitä tuli 25, mutta jäähyminuutteja 126, jotka riittivät runkosarjan jäähypörssin viidenteen sijaan. Ericsson edusti Skellefteåta kevääseen 2005 saakka. Joukkue pääsi hänen jokaisena kolmena kautenaan siellä Elitserienin karsintoihin mutta, sarjanousu jäi vielä saavuttamatta.
Kaudeksi 2005–2006 Ericsson siirtyi Elitserienin nousijajoukkue Leksands IF:n riveihin. Tulokaskausi Elitserienissä toi 40 runkosarjassa tehot 3+6=9. Joukkue putosi keväällä 2006 takaisin HockeyAllsvenskaniin, mutta Ericsson jatkoi Elitserien-uraansa Skellefteå AIK:ssa, joka nousi kaudeksi 2006–2007 Ruotsin pääsarjaan. Hän on edustanut joukkuetta tuosta kaudesta lähtien. Ericsson oli kaudella 2009–2010 Anders Söderbergin jälkeen Skellefteån toiseksi paras maalintekijä ja joukkueen sisäisessä pistepörssissä hän oli toinen Söderbergin ja Christian Söderströmin kanssa. Maaliskuussa 2010 Ericsson teki peräti viisivuotisen jatkosopimuksen Skellefteån kanssa. 
Kaudella 2010–2011 Ericsson voitti kolmella osumallaan liigan alivoimamaalipörssin ja Elitserien-hopeaa keväällä 2011. Kaudella 2011–2012 hän nousi Skellefteån kapteeniksi. Hän voitti Elitserien-hopeaa myös keväällä 2012. Kaudella 2012–2013 Ericsson teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+27=35. Hän johdatti Skellefteån kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuteen. Ericsson palkittiin koko kauden parhaana pelaajana Guldpuckenilla. Hänelle tarjottiin kauden jälkeen kaksisuuntaista sopimusta useaan NHL-joukkueeseen, mutta Ericsson kuitenkin kieltäytyi kaikista tarjouksista vedoten haluun solmia yksisuuntaisen sopimuksen. Ericsson kipparoi seuran toiseen peräkkäiseen mestaruuteen kaudella 2013–2014.

Muuta

Ericssonin pikkuveli on NHL-joukkue Detroit Red Wingsin puolustaja Jonathan Ericsson. Veljekset pelasivat yhdessä vuoden 2010 MM-kilpailuissa. Nuorempi pikkuveli Jesper pelaa Ruotsin III-divisioonaa IK Gutsissa. Heidän isänsä Sven Eriksson pelasi myös Elitserien-tasolla.
Ossi Repo

Ossi Repo on Kemin entinen kaupunginjohtaja. Kemin kaupunginvaltuuston valitessa kaupunginjohtajan kuuden vuoden määräajaksi vuonna 2005 hän voitti Martti Ruotsalaisen äänin 23–20. Ennen valintaansa kaupunginjohtajaksi Repo oli Lapin liiton kehittämisjohtaja. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2012. Sittemmin hän on toiminut ainakin kuntajakoselvittäjänä Pohjois-Karjalassa ja Vaasan seudulla ja kannustanut Meri-Lapin kuntia yhdistymään.
Stephenvillen kansainvälinen lentoasema

Historia

Vuonna 1941 Yhdysvaltain ilmavoimat teki Newfoundlandin kanssa 99 vuoden vuokrasopimuksen maa-alueesta Stephenvillen laidalla. Alue valittiin lentotukikohdan sijainniksi suotuisten sääolosuhteiden perusteella. Valmistuttuaan se oli Yhdysvaltain suurin tukikohta maan ulkopuolella. Kenttää kutsuttiin aluksi Stephenvillen lentotukikohdaksi, mutta nimi muutettiin myöhemmin Ernest Harmon lentotukikohdaksi.
Kanadan ilmailuvirasto rakennutti vuonna 1957 kentälle Trans-Canada Airin (nykyisin Air Canada) käyttöön matkustajaterminaalin. Vuonna 1966 Yhdysvallat sulki tukikohdan, ja lentoasema siirtyi siviilihallintoon. Nykyisin lentoasema toimii lähinnä lentorahtikoneiden välitankkauspaikkana ja pienkonekenttänä.
Yhdysvaltain suljettua ilmatilansa vuoden 2001 syyskuun 11. päivän terrori iskujen jälkeen lentoasemalle ohjattiin Operaatio Keltaisen nauhan aikana kahdeksan lentokonetta.
Sophia Santi

Sophia Santi (s. 6. joulukuuta 1981) on kanadalainen pornonäyttelijä ja -malli, joka tunnetaan laajalti myös aiemmin käyttämällään nimellä Natalia Cruze. Hän oli Penthousen "Pet of the Month" marraskuussa 2002.
Santi syntyi Winnipegissä, kasvoi Vancouverissa ja muutti sittemmin Yhdysvaltoihin. Siellä hän asui ensin 18-vuotiaasta äitinsä kotiosavaltiossa Arizonassa, mutta kahdenkymmenen ikäisenä hän muutti Los Angelesiin, Kaliforniaan. Hän on isänsä puolelta romanialaistaustainen, ja lisäksi äidin puolelta on muun muassa cherokeetaustaa.
Santi on ottanut nykyisin käyttämänsä nimen Sophia Lorenilta. Hän on maininnut nimenmuutokselleen syyksi myös toisen tahon hänen nimissään avaaman sivuston.
Pascal Lefèvre

Pascal Lefèvre (s. 25. tammikuuta 1965 Saint-Quentin, Aisne, Ranska) on entinen ranskalainen keihäänheittäjä.
Lefèvre sijoittui Rooman MM-kilpailuissa 1987 keihäänheitossa kymmenenneksi tuloksella 77,14 m. Karsinnassa hän heitti tuloksen 80,60 m. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 79,98 m. Hän osallistui myös Stuttgartin EM-kilpailuihin 1986, Soulin olympialaisiin 1988, Tokion MM-kilpailuihin 1991 sekä Stuttgartin MM-kilpailuihin 1993 mutta ei näissä kilpailuissa selviytynyt loppukilpailuun.
190-senttinen Lefèvre voitti yhteensä yhdeksän Ranskan mestaruutta vuosina 1987–1995. Hän paransi Ranskan ennätystä neljä kertaa: vuonna 1988 hänen ennätysheittonsa olivat pituudeltaan 80,84 m ja 81,48 m sekä seuraavana vuonna 82,10 m ja 82,56 m, joista viimeisin on Ranskan ennätys vielä vuoden 2008 lopulla. Vuosina 1990–1991 oli käytössä karheapintainen keihäs, jolla Lefèvre heitti ennätystulokset 82,78 m ja 84,80 m, mutta tämänlainen keihäs kiellettiin vuoden 1991 jälkeen ja sillä heitetyt tulokset poistettiin ennätystilastoista.
Loistobarbi

Ulkonäkö ja koko

Loistobarbi on yksi suurimmista barbeista ja kasvaa 14 senttimetriä pitkäksi. Koiras on hopeanhohtoinen ja sen väri muuttuu helakan punaoranssiksi kutuaikana. Naaras on hailakampi. Molemmilla sukupuolilla on kyljessä lähellä pyrstöä tumma täplä.

Käyttäytyminen

Loistobarbia pidetään akvaariossa vähintään viiden yksilön parvissa. Kala on vilkas ja voi varsinkin yksinäisenä ahdistella rauhallisempia lajeja. Lajitoverien seura rauhoittaa sitä.
Rufino Tamayo

Rufino Tamayo (26. elokuuta 1899 Oaxaca – 24. kesäkuuta 1991 Mexico City) oli meksikolainen ekspressionistinen taidemaalari, yksi meksikolaisen kuvataiteen keskeisimmistä uudistajista. Vuodesta 1958 Tamayo asui Pariisissa. Hän teki figuratiivisia, sisällöltään lyyrisiä eläin- ja henkilöaiheisia maalauksia sekä meksikolaiseen perinteeseen pohjautuvia mutta kuvakieleltään yleismaailmallisia monumentaaliteoksia. Läpimurron Tamayo teki vuonna 1950 Venetsian Biennalessa. Hänen tunnetuin seinämaalauksensa on Prometeus tuo tulen ihmiselle, joka sijatsee UNESCO:n palatsissa Pariisissa.
Tuulieroosio

Tuulieroosio eli eolinen eroosio on tuulen aiheuttamaa maaston rapautumista. Tuulen lennättämä hiekka voi muokata kallioita (esimerkiksi Egyptin sienikalliot). Nopein tuulieroosion muoto on hiekka-aavikoiden tai hiekkarantojen dyynien jatkuva muodonmuutos. Tuulieroosiota esiintyy eniten alueilla, joilla on vähän tai ei yhtään kasvillisuutta, varsinkin kuivilla seuduilla. Tuuli kuluttaa kuljettamalla (lössimaa), hiomalla (sienikalliot), lajittelemalla sekä kasaamalla (dyynit) ainesta.
Tuulieroosio on tehokkainta sellaisilla alueilla, missä kasvipeite ei suojaa maanpintaa, esimerkiksi aavikoilla, kylmillä kasvittomilla alueilla, rannoilla sekä paikoilla, joista ihmisen toiminnan takia kasvipeite on hävinnyt. Saharan autiomaa on pääosin niin sanottua puhallettua kivikenttää. Tuulen aiheuttama kulutus on voimakkainta aavikoilla, missä kuljetettavana on paljon hiekkaa, sekä muuta kuivaa maa-ainesta.
Tuulieroosion vaikutuksia mitataan käyttäen apuna muun muassa ilmakuvia ja kenttätutkimusta, sekä kasvipeitteen muutoksia voidaan seurata myös käyttämällä aikaisempia tietoja, ilma- ja satelliittikuvia.
Ebba Stenbock

Ebba Stenbock (k. 8. maaliskuuta 1614 Ruotsi) oli ruotsalainen valtarouva. Hän oli käskynhaltija Klaus Flemingin aviopuoliso ja Ruotsin kuningatar Katariina Stenbockin sisar ja sitä kautta kuningas Kustaa Vaasan käly. Hän oli 1597 väliaikaisesti Suomen käskynhaltijana. 1800-luvulla vaikuttaneet Zachris Topelius ja Albert Edelfelt kuvailivat Ebba Stenbockia suoraselkäiseksi ja vahvatahtoiseksi naiseksi. Suomalaisille historian lukijoille ja eritoten koululaisille hän on edustanut 1500-luvun vallasnaista ylväimmillään.

Elämä

Ebba Stenbockin vanhemmat olivat valtaneuvos Gustaf Olofinpoika Stenbock (1504–1571) ja Brita Eerikintytär Leijonhufvud (1514–1572). Hänen syntymävuotensa on hämärän peitossa; hänen vanhemmillaan oli yli kymmenen lasta, joiden syntymäjärjestys ei ole tarkkaan tiedossa. Etunimensä Ebba sai äitinsä äidin Ebba Erikintytär Vaasan (1491–1549) mukaan.
Ebba Stenbock avioitui mahtimies Klaus Flemingin (1530–1597) kanssa 1. marraskuuta 1573. Häät järjesti hänen sisarensa, leskikuningatar Katariina. Avioliitto oli ensisijaisesti valtapoliittinen, se sitoi Stenbockit ja Flemingit samalle puolelle taistelussa Ruotsin kruunusta. Liiton myötä Stenbockit kasvattivat valtaansa Ruotsin itäisissä maakunnissa eli nykyisen Suomen alueella. Ebba Stenbockin puolisoa on luonnehdittu raa'aksi ja mieskuntoiseksi, hänellä oli useita aviottomia lapsia. 
Avioparilla oli valtava omaisuus Ruotsin maakunnissa Pohjanlahden molemmin puolin. He omistivat muun muassa Suitian kartanon Siuntiossa, Kuitian kartanon Paraisilla ja Viikin vapaaherrakunnan. Ebba Stenbock jäi leskeksi 13. huhtikuuta 1597. Klaus Fleming oli sopinut tapaavansa vaimonsa Perniön kuninkaankartanossa. Hän oli sairastunut Siuntion Pikkalassa ja lähtenyt sieltä matkaan kuolemaa uhmaten. Sairautensa takia hän joutui pysähtymään Pohjan kirkon paikkeille, missä hän menehtyi. Ebba Stenbock kutsui Suomen valtaapitävät Turkuun neuvottelemaan. Hän oli mukana valitsemassa Arvid Stålarmia maan ylipäälliköksi.

Suomen ja Viron käskynhaltija Klaus Fleming oli Kaarle-herttuan (myöhemmin Kaarle IX) vastustaja. Hieman Flemingin kuoleman jälkeen Kaarle valloitti Turun linnan. Puolustustaistelua johti leskirouva Ebba Stenbock. Flemingiä ei ollut vielä haudattu, ja kerrotaan, että Kaarle halusi hänen arkkunsa avattavaksi varmistuakseen hänen kuolemastaan. Arkku avattiin Turun linnan kappelissa 20. syyskuuta 1597. Herttua tarttui Fleming-vainajaa parrasta ja sanoi: 

»Jos nyt eläisit, ei pääsi olisi kovin lujassa! » 
johon Ebba Stenbock vastasi 

»Jos minun autuas miesvainajani eläisi, ei teidän armonne olisi koskaan päässyt tänne! » 
Niskoittelunsa takia Ebba Stenbock joutui kotiarestiin ja hänet kuljetettiin tyttärineen Tukholmaan, missä hän eli vangittuna. Hänen poikansa Johan Fleming teloitettiin Turun verilöylyssä marraskuussa 1599. Ebba Stenbockin omaisuus takavarikoitiin kruunulle, mutta hän sai sen takaisin vuoteen 1608 mennessä.