google/wiki40b huggingface dataset:
Perjantaipörssi

Perjantaipörssi oli vuosina 1985–1987 Yle TV1 -kanavalla esitetty viihdeohjelma. Noin tunnin mittaista ohjelmaa lähetettiin perjantai-iltaisin suorana ravintolayleisön edestä, vuonna 1985 ravintola Kaisaniemestä Helsingin keskustasta ja myöhemmin ravintola Heart Breakista Helsingin Itäkeskuksesta. Jokaisessa jaksossa oli yksi tai useampia ”tähtivieraita” sekä muita esiintyjiä, kuten ajankohtaisia sketsejä esittäviä näyttelijäryhmiä.
TV1:n viihdetoimituksen tuottaman ohjelman työryhmään kuuluivat muiden muassa Heikki Seppälä, Uolevi Taskinen, Pipsa Poskela, Upi Sorvali ja Eero Melasniemi. Aluksi ohjelman juontajana toimi Ville-Veikko Salminen, mutta syksyllä 1986 juontajan käytöstä luovuttiin. Sketsien kirjoittajia olivat ainakin Juhani Mäkelä, Juhani Lindström, Seppo Sännälä ja nimimerkki Hans Peters. Sketsejä esittivät muiden muassa Harri Hyttinen, Leo Lastumäki ja Miitta Sorvali. Taustalaulajina kuultiin muun muassa Kati Bergmania, Anna-Mari Kähärää, Rele Kosusta ja Jokke Seppälää.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien televisioarvostelija Jukka Kajava ei pitänyt Perjantaipörssistä. Hänestä se oli milloin ”epämusikaalista, tarkoittamatonta mekastusta reunasta reunaan”, milloin ”epäviihdyttävä, omahyväinen ja pahimmillaan typerä soitteluohjelma”.
Baldassare Galuppi

Baldassare Galuppi (18. lokakuuta 1706 – 3. tammikuuta 1785) oli venetsialainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti opera buffa -oopperoistaan. Galuppi syntyi Buranon saarella ja häntä kutsuttiin nimellä Il Buranello.  Galuppi toimi jonkin aikaa Pietarin hovikapellin kuoronjohtajana ja Dmitri Bortnjanskin opettajana. Hän sävelsi myös paljon kosketinsoittimille, erityisesti cembalolle. Tyyliltään cembalomusiikki on galanttia, mutta erityisesti myöhemmissä teoksissa on viitteitä klassismin vaikutteista. Suuri osa näistä on sonaatteja, joita ei toistaiseksi ole vielä luetteloitu kunnolla.
HMS Springaren (Spr)

Palveluskäyttö

Alus poistettiin palveluksesta 1. lokakuuta 1987. Alus oli maalilaivana Hårsfjärdenissä ennen kuin se romutettiin vuonna 1999 Muskön laivastontelakalla.
Jan Urbas

Seuraura

Urbasin kasvattajaseura on Olimpija Ljubljana. Hän pelasi jo 16-vuotiaana ensimmäiset pääsarjaottelunsa HK Olimpija Ljublajanassa, Slovenian liigassa. Urbas oli tehoilla 11+7=18 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä. Hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 Ruotsiin ja Malmö Redhawksin J18-joukkueeseen. Kevään 2007 pudotuspelit Urbas kävi pelaamassa kuitenkin kasvattajaseuransa HK Olimpija Ljubljanan A-nuorissa.
Kaudella 2008–2009 Urbas pelasi ensimmäiset ottelunsa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa hän pelasi kauden aikana 19 runkosarjaottelua tehoin 2+1=3. Urbas teki Malmön kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen huhtikuussa 2009. Seuraava kausi 2009–2010 oli hänelle ensimmäinen kokonainen HockeyAllsvenskanissa ja se toi 42 runkosarjaottelussa tehot 17+10=27. Malmö eteni aina Kvalserieniin saakka, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Huhtikuussa 2011 Urbas teki yksivuotisen sopimuksen Elitserienin nousijajoukkue Växjö Lakersin kanssa. Kausi 2011–2012 hänellä päättyi kuitenkin jo kahden ottelun jälkeen loukkaantumisen vuoksi. Toisella ja ensimmäisellä kokonaisella Elitserien-kaudellaan 2012–2013 Urbas teki 52 runkosarjaottelussa tehot 4+3=7.
Kaudeksi 2013–2014 Urbas siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigassa pelaavaan EHC Müncheniin. Kesällä 2014 NHL-varaamaton Urbas osallistui NHL-joukkue Washington Capitalsin kehitysleirille. Syyskuun 2014 lopulla hän siirtyi loppukauden 2014–2015 kattavalla sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Klagenfurter AC:hen. Kesken kauden, marraskuussa 2014 Urbas palasi sieltä Allsvenskaniin ja siirtyi loppukauden kestäneellä sopimuksella VIK Västerås HK:hon. Toukokuussa 2015 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2015–2016 Urbas oli Västeråsin toiseksi paras pistemies Jeremy Williamsin jälkeen tehoilla 15+17=32.
Urbas palasi kaudeksi 2016–2017 EBEL:ään ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Villahcer SV:n riveihin.

Maajoukkueura

Urbas edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2013 ja 2015 sekä I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2014 ja 2016. Vuoden 2010 turnaus päättyi I-divisioonan B-lohkon kultaan ja vuoden 2014 turnaus IA-divisioonan kultaan. Urbas oli jälkimmäisessä turnauksessa myös Slovenian paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+2=7. Hän jakoi myös turnauksen tehotilaston voiton Ukrainan Mykola Ladyginin kanssa lukemalla +7 ja valittiin tähdistökentälliseen. Vuoden 2016 turnaus päättyi myös kultaan. Urbas toimi Slovenian kapteenina ja jakoi koko turnauksen pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Ken Ograjenšekin kanssa tehoilla 2+4=6. Hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja tähdistökentälliseen.
Urbas pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 (B-lohkon pronssia) ja 2009 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007 (A-lohkon hopeaa).
Julieta Szewach

Julieta Szewach (s. 1971 Buenos Aires) on argentiinalainen säveltäjä ja pianisti.
Szewach opiskeli sävellystä yksityisesti Alejandro Iglesias Rossin johdolla Buenos Airesissa. Lisäksi hän opiskeli vuosina 1994–99 CEAMC:ssa sävellystä Gabriel Valverden johdolla ja sai sieltä maisterin arvonsa. CEAMC:ssa hän sai myös analyysin ja orkestroinnin opetusta. Pianonsoittoa hänelle opettivat sekä yksityisesti että CEAMC:ssa Claudio Espector ja Haydée Schvartz.
Szewach on saanut useita tunnustuksia, kuten suosituksen UNESCO:n kansainvälisessä säveltäjärostrumissa (1998, teoksesta El cementerio marino) ja ensimmäisen palkinnon UNESCO:n kansainvälisessä elektroakustisen musiikin rostrumissa Lissabonissa (2008, teoksesta Dikyrion). Hänen musiikkiaan on esitetty useasti ISCM:n maailmanmusiikkipäivillä. Szewach on myös esittänyt pianolla lähinnä nykymusiikkia Argentiinassa, Boliviassa ja Chilessä. Hän oli mukana perustamassa Fronteras del Silencio -kokoonpanoa vuonna 2001.
Szewach on opettanut pianoa ja solmisaatiota CEAMC:ssa sekä musiikkiteknologiaa Tres de Febreron kansallisessa yliopistossa. Viimeksi mainitussa hän on myös soittanut useita eri soittimia Orquesta de Instrumentos Autóctonos y Nuevas Tecnologías -kokoonpanossa.
Anuskoru

Anuskoru on koru jota pidetään välilihaan tehdyssä lävistyksessä eli anaalilävistyksessä. Puolet korusta laitetaan peräaukkoon pitämään korua paikallaan, toinen puoli jätetään ulkopuolelle intiimeissä tilanteissa nähtäväksi.
Kuuluisimpia anuskoruja ovat Julian Snellingin suunnittelema Rosebud ja Judy Kirkin suunnittelema Bum Bauble. Rosebud on tehty ruostumattomasta teräksestä ja siinä on jalokivi. Bum Baublessa on kaksi kultaista ketjua, joista kummankin päässä on kristalli. Molemmat suunnittelijat ovat erikoistuneet eroottisiin koruihin ja lävistyksettömiin vartalokoruihin.
NLC Ferry

NLC Ferry on varustamo, joka harjoittaa laivaliikenettä M/S Wasa Express aluksella reitillä Vaasa-Uumaja. Varustamo käyttää markkinointinimeä Wasaline. Matka-aika on 3½-4½ tuntia. Vuonna 2018 varustamo kuljetti noin 212 000 matkustajaa ja liikevaihto oli 19,6 miljoonaa euroa.
Norjan speciedaler

Speciedaler tai spesidaler (lyhennys spd.) oli Norjassa vuosina 1560–1875 käytössä ollut rahayksikkö. Sanan etymologia: riksdaler in specie

Tausta

Euroopassa taaleri oli yleinen rahayksiköstä käytetty nimi. Ensimmäiset hopeakolikot, jotka olivat myös speciedalerin esikuvana, lyötiin Tirolissa 1486. Yleisin esikuva taalereille oli kuitenkin Böömin Joachimsthalissa vuodesta 1519 painettu taaleri. Myös emämaa Tanskassa käytettiin taalereita ja kolikkolöydöt kertovat omaa kieltään eurooppalaisista valuutoista, eritoten itävaltalaisista, saksalaisista ja hollantilaisista taalereista, jotka olivat myös yleisesti käytettyjä maksuvälineitä Tanska-Norjassa.
Vuonna 1544 species-riikintaaleri tuli Tanska-Norjan kolikkojärjestelmän perustaksi. Ensimmäinen norjalainen taaleri lyötiin Gimsøyn luostarissa Skienin lähistöllä 1546. Norjalainen speciedaler sisälsi varsin tasaisesti hopeaa aina riksbankdalerin tuotannon aloittamiseen saakka vuonna 1813.
Ensimmäiset speciedalerit olivat 30 gramman painoisia hopeakolikoita, joisen hopeapitoisuus oli 87,5 %. Myöhemmin painettiin myös speciedaler-seteleitä.

Arvot ja kuvat

Kaiken kaikkiaan oli olemassa 4, 3, 2, 1, ½, ¼ ja ⅛ arvoisia speciedaler-kolikoita. Niitä lyötiin seuraavien Tanskan ja Ruotsin kuninkaiden aikaan: Kristian III, Kristian IV, Fredrik III, Kristian V, Fredrik IV, Fredrik V, Kristian VII, Kaarle XIV Juhana, Oskar I, Kaarle XV ja Oskar II.
Specidalerin käyttö loppui, kun Ruotsi, Norja ja Tanska siirtyivät käyttämään kruunuja ja äyrejä Skandinavian rahaliiton solmimisen jälkeen 1873.
HMS B.10

Palvelus

HMS B.10 viipyi vuoteen 1912 saakka Britteinsaarilla lähinnä rannikonvalvontatehtävissä, minkä jälkeen se siirrettiin HMS B.9 ja HMS B.11 kanssa Maltalle. Sen tehtävänä oli partioida 1914-1915 Dardanellien ja Italian liityttyä sotaan 1915-1916 Venetsian edustalla. Alus upposi 9. elokuuta 1916 Venetsiassa jouduttuaan ilmahyökkäykseen. Alus nostettiin ja romutettiin.
Mytäjäinen

Mytäjäinen on Lahden alue, joka sijaitsee Valtatie 12:n eteläpuolella, Sopenkorven kaupunginosan itäosassa. Alueen keskellä sijaitsee Mytäjärven lampi. Alueelle omaleimainen puinen pientaloasutus syntyi varikkotoiminnan myötävaikutuksesta 1900-luvun vaihteessa.
1930-luvulle mennessä Mytäjärven rannan tuntumaan muodostui pieni vuokratonttialue, jolle asettui asumaan lähitehtaiden työläisiä sekä rautatieläisiä. Asuinalue on pienentynyt mm. ympäröivien teiden rakentamisen vuoksi. Alkuperäisestä alueesta on jäljellä ainoastaan Mytäjärven länsipuolella oleva osa.
Talot ovat lahtelaisten rakennusmestareiden käsialaa. Alueen talot ovat hirsirakenteisia, ja niissä on käytetty yleisesti 1900-luvun alun koristeaiheita. Osassa rakennuksista nähtävissä piirteitä myös jugendtyylistä. Puuaidoin rajatut pihapiirit vanhoine talousrakennuksineen huokuvat menneen ajan tunnelmaa.

Varikkoalue

Mytäjäisten historiassa keskeinen rooli on Riihimäen–Pietarin-radan varteen rakennetulla Lahden varikkoalueella. Varikkoalueen vanhin rakennus on 1860-luvun lopulla rakennettu veturitalli. Myös 1950-luvulla valmistunut Jarl Ungernin suunnittelema tiilinen vesitorni on vanhan veturivarikon maamerkkejä.
Alue kuuluu valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalle. Senaatti-kiinteistöjen omistusaikana alue kärsi ilkivallasta. Sen osti vuonna 2015 Ari Tuhkanen, joka suunnittelee alueelle rivi- ja paritaloja, ja historiallisiinkin rakennuksiin tulisi asuntoja tai ravintolatoimintaa. Olemassa oleviin rakennuksiin tulee asukkaita ja yritystoimintaa kesällä 2015.
Anastácio Cahango

Anastácio Cahango (s. 3. kesäkuuta 1937) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 3. heinäkuuta 1977 ja nimitettiin Luandan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thignican titulaaripiispaksi 17. tammikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre do Nascimento, jota avustivat Aldo Cavalli ja Pedro Luís Guido Scarpa.
Breaux Greer

Yksityiselämä

Greer on toiminut laulajana yleisurheilijoista koostuvassa yhtyeessä nimeltä I Felt a Red Letter. Aikaisemmin yhtye tunnettiin nimillä Wristband Socks sekä Former Track Star.
Greer oli lukiossa hyvä baseball-syöttäjä ja uskoo, että olisi päässyt lajissa huipulle.
Greer on toiminut myös American Gladiators -televisiosarjan toisella tuotantokaudella gladiaattorina, nimenään Hurricane.
Vuonna 2016 Greer meni kihloihin vuonna 2012 tapaamansa yhdysvaltalaisen tv-tähden Katy Mixonin kanssa. Heillä on kaksi lasta, vuoden 2017 toukokuussa syntynyt poika ja toukokuussa 2018 syntynyt tytär.
Dave Brock

David Anthony "Dave" Brock (s. 20. elokuuta 1941, Isleworth, Middlesex, Britannia) on englantilainen muusikko. Hän on ollut Hawkwind-yhtyeen johtohahmo yhtyeen koko olemassaolon ajan. Hän on ainoa alkuperäisjäsen yhtyeessä tällä hetkellä (2012). Brockin pääinstrumentti on kitara. Hän soittaa myös kosketinsoittimia ja laulaa.
Dave Brock aloitti musiikkiuransa soittamalla dixieland-tyylistä jazzia klubeilla ja myöhemmin hänen kiinnostuttua blues-musiikista hän soitti yhdessä mm. Eric Claptonin ja Keith Relfin kanssa. Brock toimi myös katusoittajana 1960-luvun puolivälissä ennen kuin liittyi Dharma Blues Bandiin.
Hän on tehnyt 1960-luvulla joitakin blues- ja folkvaikutteisia levytyksiä, joita on julkaistu Hawkwindin kokoelma-albumeilla. Brock oli kuitenkin ensisijaisesti kiinnostunut elektronisen musiikin yhdistämisestä rockiin ja vuonna 1969 hän perusti Hawkwind-yhtyeen, jossa pääsi toteuttamaan ideoitaan. Hawkwindia edelsi Famous Cure -niminen psykedeelistä bluesia soittanut yhtye.
Monista Hawkwindissa mukana olleista luovista persoonista ja taitavista muusikoista huolimatta Dave Brock on aina ollut yhtyeen päähahmo ja johtaja. Brock on aina inhonnut valtavirtaa ja kaupallistumista. Hän on sanonut vihaavansa yhtyeen hittisingleä "Silver Machinea" ja yhtye kieltäytyi esiintymästä suositussa Top Of The Pops -musiikkiohjelmassa (BBC:n piti tästä syystä tulla yhtyeen konserttiin kuvaamaan). Suurimpana virheenään Brock on pitänyt Lemmy Kilmisterin erottamista Hawkwindista.
Brock on julkaissut myös muutaman sooloalbumin ja hänen muuta soolotuotantoaan on julkaistu ainakin Weird Tapes 1-8 -sarjassa. Brock asuu vaimonsa Kris Taitin kanssa Devonissa, jossa heillä on maatilayritys sekä levytysstudio, jossa Hawkwind on levyttänyt viimeisimmät albuminsa.
Heinrich Cornelius Agrippa

Heinrich Cornelius Agrippa von Nettesheim (14. syyskuuta 1486 Köln – 18. helmikuuta 1535 Grenoble) oli saksalainen alkemisti, astrologi ja okkultisti.
Agrippa luennoi 1500-luvun alussa Dôlen yliopistossa Ranskassa Johann Reuchlinin teosten pohjalta, minkä takia hänet julistettiin harhaoppiseksi. Hän vietti vaeltelevaa elämää Saksassa, Ranskassa ja Italiassa, työskenteli teologina, lääkärinä, lainoppineena ja palkkasoturina, ja työsti kirjoituksiaan jopa vuosikymmenten ajan. Agrippa mainitaan Mary Shelleyn Frankenstein-kirjassa ja novellissa The Mortal Immortal.
Agrippan tunnetuin teos De occulta philosophia sive de magia käsittelee magiaa. Sen mukaan magian voimana ei ole paholainen tai noituus, vaan ihmisen omat, toistaiseksi tuntemattomat kyvyt. Hän aloitti tämän tutkielman jo Dolessa, mutta julkaisi sen vasta vuosina 1531–1533. Myöhemmin kirjoitettu teos De incertitudine et vanitate scientiarum ilmestyi jo vuonna 1527. Se oli skeptinen satiiri tieteen tilasta ja vaikutti syvästi myöhempiin ajattelijoihin kuten Michel de Montaigne, René Descartes ja Johann Wolfgang von Goethe. Alkuteoksesta on säilynyt vain katkelmia.
Disa Lindholm

Disa Margareta Lindholm (7. syyskuuta 1916 Helsinki – 24. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoiilija.
Kallo (sarjakuvahahmo)

Historia

Kallo on toiminut miltei koko uransa ajan pelätyn natsisotarikollisen ja Kapteeni Amerikan arkkivihollisen Punakallon leivissä. Hän johtaa tämän eliittikaartia, jonka Punakallo lähettää usein hoitamaan tärkeitä tehtäviään. Kallo onkin taistellut niin Kostajia, Kingpiniä kuin Helvetintulen Klubia vastaan. Kallo on pysytellyt lojaalina Punakallolle ja etsi työnantajansa käsiinsä Magneton jätettyä tämä kuolemaan lukittuun kellariin. Punakallo kuitenkin erottaa Kallon myöhemmin, koska tämä kyseenalaisti Kyyn ottamista mukaan operaatioihin.
Kallo kuitenkin pyrki saavuttamaan herransa suosion ja kidnappaa Timanttiselän ja vangitsee tämän hylättyyn metrotunneliin. Kallo pakottaa Timanttiselän läpikäymään rankkoja taisteluharjoituksia ja yrittää samalla manipuloida tämän salamurhaamaan Kapteeni Amerikan. Timanttiselkä kuitenkin vastustaa aivopesua, mutta Kallon onnistuu varastaa Kostajien kartanosta Kapteeni Amerikan verinäytteitä, joista Punakallo myöhemmin kloonaa itselleen uuden kehon hullun tiedemiehen Arnim Zolan avulla. Kallo saavuttaa uudelleen Punakallon suosion, mutta Kapteeni Amerikan ja Haukan hyökätessä Punakallon linnoitukseen Kallo jää vangiksi.
Paettuaan vankilasta Kallo ryhtyy palkkasoturiksi, joka myy kykyjään eniten tarjoavalle.
Nykyään Kallo otti tehtäväkseen Kapteeni Amerikan murhaamisen ja ampui luodin tähän. Kyseenalaista kuitenkin on, osuiko Kallon luoti Kapteenin olkapäähän vai sydämeen. Haukka sai Kallon kiinni ja luovutti tämän YPKVV:lle ja myöhemmin Wolverine sekä Daredevil kuulustelivat Kalloa. Tällöin Daredevil sai aistiensa avulla selville, ettei Kallo tiennyt kuka hänet palkkasi murhatyöhön ja että palkkatappaja oli varma, ettei ollut ampunut surmaavaa laukausta.
Kallo vietiin LAUTTA nimiseen vankilaan ja nähtiin viimeksi Suomessa Megan suurpaon yhteydessä mutta Luke Cage sai kuitenkin hänet kiinni ennen kuin hän ehti paeta.

Voimat ja varusteet

Kallolla ei ole yliluonnollisia voimia. Hän on kuitenkin vaarallinen vastustaja lähitaistelussa. Useita kertoja Kallo on taistellut tasapäisesti Kapteeni Amerikan kanssa. Häntä pidetäänkin yhtenä Marvel-universumin parhaimmista lähitaistelijoista. Itse Urakoitsija on opettanut Kallolle kamppailulajien hienouksia. Fyysisesti Kallo on kookas ja vahva mies, mutta liikkuu silti vaivattoman notkeasti ja nopeasti. Hän on myös erinomainen ampuja tuliaseilla, mutta heittää vaarallisen tarkasti myös heittoveitsiä.
Kallon tavanomaisimpaan aseistukseen kuuluu iso puukko ja pieni varsijousi.
Tamminkainen

Koko ja ulkonäkö

Tamminkainen on Euroopan kookkain kovakuoriainen. Kuoriainen on kauttaaltaan kiiltävä. Pää ja keskiruumis ovat mustat kun peitinsiivet ovat tummanruskeat. Koirasyksilöt on vaivatonta tunnistaa niiden suurista, hieman hirven sarvia muistuttavista yläleuoista. Koiraiden leukojen koko ja muoto vaihtelevat suuresti yksilöittäin. Naaraiden leuat ovat normaalit ja etummaisen raajaparin sääret ovat leventyneet. Koiraiden pituus leukoineen voi olla jopa 100 mm, kun naaraiden pituus vaihtelee 40–45 mm. 
Toukat muistuttavat suuresti muiden lehtisarvisten heimoon kuuluvien kuoriaislajien toukkia. Ne ovat paksuja, väriltään vaaleita ja c-kirjaimen muotoisia. Pää on punaruskea ja toukan etupäässä on kolme paria punaruskeita jalkoja.

Levinneisyys

Keski- ja Etelä-Euroopassa tavattava kuoriainen. Suomea lähimpänä lajia tavataan hyvin harvinaisena Etelä-Ruotsissa ja Latviassa. Suomessa esiintyvän karvarin (Prionus coriarius) koirasta saattaa sen paksujen tuntosarvien vuoksi erehtyä luulemaan tamminkaiseksi.
Vanhojen, pystyyn lahoavien puiden poistaminen metsistä metsänhoidon yhteydessä on tehnyt tamminkaisesta esiintymisalueellaan uhanalaisen. Uhanalaisuutensa vuoksi laji mainitaan Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä II.

Elinympäristö ja elintavat

Aikuisia tamminkaisia tavataan toukokuun lopulta elokuun alkuun. Laji on aktiivinen pääasiassa iltaisin. Koiraat taistelevat naaraista kookkaiden leukojensa avulla. Täysikasvuiset kuoriaiset eivät nauti kiinteää ravintoa, mutta kykenevät juomaan marjojen ja hedelmien mehua sekä mahlaa. Kuoriainen on kuitenkin nauttinut pääosan aikuisena tarvitsemastaan ravinnosta toukkana ja sen elämä kestää parista viikosta kuukauteen.
Toukat elävät lahoavien puiden, pääasiassa tammien (Quercus robur), sisällä puuainesta syöden ja toukkakehitys kestää neljästä kuuteen vuotta. Yhden gramman painoinen toukka voi nauttia yli 22 cm³ puuta vuorokaudessa ja sen ruuansulatusta auttaa suolistossa elävä, selluloosaa hajottava bakteerikanta. Toukka kykenee tuottamaan ääntä eturaajojensa avulla, mutta tämän merkitystä ei tunneta. Täysikasvuiset toukat koteloituvat maaperään ja kotelovaihe kestää noin kolme kuukautta.
Robert de Saint-Loup

Robert de Saint-Loup, eli Robert Saint-Loupin markiisi, on Marcel Proustin kirjan Kadonnutta aikaa etsimässä kuvitteellinen henkilö.

Genealogia

Robert de Saint-Loup on kreivi ja kreivitär de Marsantesin poika. Hän on siis äitinsä kautta paroni de Charlusin sisarenpoika ja Guemantesin herttuan veljenpoika.
Jorma Simpura

Jorma Johannes Simpura (5. elokuuta 1921 – 14. maaliskuuta 1987) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Simpura toimi Kansan Uutisten päätoimittajana vuosina 1957–1974 ja kuului Suomen kommunistisen puolueen poliittiseen toimikuntaan 1965–1974.
Simpura kuului nuorena Suojeluskuntaan. Hän lähti rintamalle päästyään ylioppilaaksi 1942 ja palveli KTR 2:ssa tulenjohtajana ja jaosupseerina. Sota-aika muutti Simpuran maailmankatsomuksen ja hän liittyi Akateemiseen Sosialistiseuraan loppuvuodesta 1945. Valtiotieteen kandidaatiksi valmistunut Simpura palkattiin vuonna 1948 Vapaan Sanan ulkomaantoimittajaksi. Hän liittyi samana vuonna SKP:n jäseneksi.
Puolue laittoi Simpuran suorittamaan Sirola-opiston jatkokurssin vuonna 1953. Kiitettävät arvosanat kaikista aineista saanut Simpura palkattiin saman tien opistoon opettamaan työväenliikkeen historiaa. Keväällä 1957 Simpuran oli tarkoitus lähteä Moskovaan opiskelemaan erikoisstipendillä, mutta matka peruuntui. Syyksi paljastui syksyllä Simpuran nostaminen Kansan Uutisten päätoimittajaksi.
Simpura toimi SKDL:n ja SKP:n yhteisen äänenkannattajan päätoimittajana 17 vuotta. SKP:n enemmistöön ja 1960-luvun uudistajiin lukeutunut Simpura sai usein kritiikkiä oppositiolta ja neuvostoliittolaisilta. Vuonna 1970 suurlähettiläs Aleksei Beljakov vaati Simpuran eroa SKP:n puheenjohtaja Aarne Saariselta. Vuonna 1974 Simpura siirtyi Alkoholipolitiikka-lehden päätoimittajaksi ja vuonna 1982 hänet ylennettiin Alkon apulaisjohtajaksi.
Anssi Rauramo

Anssi Mauno Heikki Rauramo (s. 8. heinäkuuta 1952 Lahti) on entinen Kokoomuksen kansanedustaja ja entinen Helsingin kaupungin liikuntatoimen johtaja. Hän oli aikanaan Suomen parhaita koripalloilijoita. Kansanedustajana Rauramo toimi 1987–1998. Sotilasarvoltaan hän on yliluutnantti.

Koripalloura

Rauramo pelasi koripalloa Torpan Pojissa ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1978, 1981, 1983 ja 1986. Hän oli SM-sarjan paras korintekijä kausilla 1971–1972 ja 1972–1973, ja hänet valittiin kaksi kertaa vuoden koripalloilijaksi, vuonna 1977 ja 1978. Hän pelasi SM-sarjassa 492 runkosarjaottelua ja teki niissä 9 032 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 1 503 pistettä. Hän on kauden 2006–2007 jälkeen näissä kaikissa tilastoissa edelleen kaikkien aikojen kymmenen parhaan joukossa. Vuonna 1989 Torpan Pojat jäädytti hänen pelipaitansa, numero 7.
Rauramo pelasi 151 maaottelua.

Poliittinen ura

Rauramo valittiin kokoomuksen kansanedustajaksi vuoden 1987 vaaleissa. Hän toimi eduskunnassa vuoteen 1998 asti, jolloin hän siirtyi liikuntajohtajaksi Helsinkiin. Kansanedustajuuden aikaan hän toimi valtion liikuntaneuvoston puheenjohtajana vuosina 1994−1998.  Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1996−1998.
Karjalanruusu

Ulkonäkö ja koko

Karjalanruusu on puolesta puoleentoista metriä korkeaksi kasvava pensas, jossa on paljon juurivesoja. Varret ovat punaruskeita ja tiheäpiikkisiä. Piikit ovat suoria, neulamaisia ja ne eivät sijaitse pareittain nivelissä, toisin kuin karjalanruusua läheisesti muistuttavalla metsäruusulla (R. majalis). Lehti on kerrannaislehti. Lehden korvakkeet ovat tavallisesti kapeakärkisiä. Lehdykät ovat 1,5–5 cm pitkiä, päältä kaljuja ja vaaleanvihreitä, alta harvakarvaisia ja harmahtavanvihreitä. Lehdykän laita on leveähampainen. Punaiset kukat ovat yksittäin. Karjalanruusu kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Hedelmä on pitkänomainen tai päärynänmuotoinen, noin 1,5 cm pitkä punainen kiulukka.

Levinneisyys

Karjalanruusua tavataan erittäin laajalla alueella Pohjois-Euraasiassa ja Pohjois-Amerikan itäosissa. Lajin läntisimmät esiintymät ovat Pohjois-Ruotsissa ja Suomessa. Suomessa karjalanruusun esiintymät painottuvat Keski- ja Itä-Suomeen. Pohjoisimmat havainnot ovat Etelä-Lapista. Yleinen laji on Pohjois-Karjalassa ja Savossa.

Elinympäristö

Karjalanruusun tyypillistä kasvuympäristöä ovat lehdot, rehevät korvet, puronvarret ja tuoreet rinnemetsät. Lajia saattaa tavata myös puutarhakarkulaisena pihoilla ja pientareilla.

Käyttö

Karjalanruusua viljellään myös puutarhakasvina.
Aavikkoplaneetta

Tieteiskirjallisuuden aavikkoplaneetat

Tyypillinen aavikkoplaneetta Arrakis on kuvattu Frank Herbertin tieteiskirjasarjassa Dyyni. Myös Tähtien sodan Tatooine on aavikkoplaneetta.