google/wiki40b huggingface dataset:
Kuopion konservatorio

Kuopion konservatorio on vuonna 1954 perustettu musiikkioppilaitos, joka antaa sekä musiikin ja tanssin perusopetusta että musiikkialan ammatillista koulutusta. Kooltaan konservatorio on yksi Suomen suurimmista. Sillä on sivutoimipisteet Juankoskella (ml. Kaavi ja Tuusniemi, 1983), Lapinlahdella, Nilsiässä (ml. Rautavaara ja Varpaisjärvi, 1976), Siilinjärvellä (1973) ja Suonenjoella (ml. naapurikunnat, 1973). Konservatorion rehtorina toimii Anna-Elina Lavaste. 
Pääosa konservatoriosta toimii vuonna 1985 valmistuneessa Kuopion musiikkikeskuksessa, johon ovat sijoittuneet myös Savonia-ammattikorkeakoulun Kuopion Musiikki- ja Tanssiakatemia, Sibelius-Akatemian Kuopion osasto ja Kuopion kaupunginorkesteri. Samassa talossa on mahdollista opiskella musiikkia ja tanssia varhaislapsuudesta korkeimpiin ammattitutkintoihin saakka.
Musiikkikeskuksessa toimivilla oppilaitoksilla on monia yhteisiä tai vuorovetoisia toimintoja. Esimerkiksi kirjastopalveluista vastaa Sibelius-Akatemia ja toimistopalveluista konservatorio. Kuopion Musiikki- ja Tanssiakatemia vastaa puolestaan vuosittaisesta E5 Musiikin Kesäakatemiasta, joka tunnetaan erityisesti korkeatasoisesta Jorma Panulan vetämästä kapellimestarikurssista.
Musike-ohjelmapalvelut on oppilaitosten yhteinen konsertti- ja tanssiesityksiä tuottava toimisto.
Ajonaikainen kääntäminen

Ajonaikainen kääntäminen (Just-In-Time compilation eli JIT) on prosessi, jossa suoritettavan ohjelman lähdekoodi käännetään ohjelman ajon aikana sopivaksi kohdekieliseksi koodiksi tarkoituksena parantaa ohjelman suorituskykyä.
Kohdekielenä voi toimia esimerkiksi konekieli tai virtuaalikoneella tulkattava tavukoodi. Kääntäjien toteutukseen on monia tapoja. Ohjelman kääntäminen lähtee yleensä liikkeelle ohjelman merkkijonoesityksen muuttamisesta syntaksialkioiksi (tokenizing).
Tunnetuimmat ajonaikaista kääntämistä käyttävät sovellukset ovat Java ja Microsoftin .NET Framework.
Vuokko Blinnikka

Vuokko Blinnikka, o.s. Janila (1928–2011) oli Hollolasta kotoisin ollut suomalainen kirjallisuusarvostelija, kirjailija ja kirjastonhoitaja. Hän sai Pääskynen-palkinnon vuonna 1985. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri.
Blinnikan puoliso oli toimittaja Aulis Blinnikka.
Fabián Espíndola

Etelä-Amerikka

Espíndola aloitti uransa vuonna 2005 argentiinalaisessa Boca Juniorsissa, jossa hän pelasi kuusi ottelua ja teki yhden maalin. Hän oli mukana voittamassa vuoden 2005 Copa Sudamericanaa. Vuonna 2006 hän siirtyi Talleresiin, jonka jälkeen hän pelasi ecuadorilaisissa Aucasissa ja Deportivo Quitossa ennen siirtymistään Yhdysvaltoihin Real Salt Laken riveihin.

Major League Soccer

Espíndola siirtyi Real Salt Lakeen 17. elokuuta 2007. Hän pelasi siellä kaudet 2007 ja 2008 pelaten 24 ottelua ja tehden seitsemän maalia. Hän siirtyi venezuelalaiseen Deportivo Anzoáteguihin, jossa pelasi viisi ottelua ja teki kolme maalia. Sen jälkeen hän palasi Real Salt Lakeen, jossa pelasi neljä kautta ja 101 ottelua. Niissä hän teki 28 maalia ja syötti 15. Espíndola siirtyi 3. joulukuuta 2012 New York Red Bullsiin yhdessä Jámison Olaven kanssa. Joulukuussa 2013 Espíndola siirtyi washingtonilaiseen D.C. Unitediin.
Korvapunkki

Hoito

Korvapunkkitartunnan hoidossa käytettävissä lääkkeissä tehoaineena käytetään muun muassa krotamitonia ja imidaklopridia. Hoidossa täytyy myös muistaa, että jos talouden yhdeltä eläimeltä löydetään korvapunkki, tulisi muutkin talouden eläimet hoitaa korvapunkkitartunnan varalta.
Kupari(I)syanidi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kupari(I)syanidi on valkoista tai kellertävää tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenne koostuu lineaarisesti toisiinsa koordinoituneista kupari- ja syanidi-ioneista, jotka muodostavat koordinaatiopolymeerin. Kupari(I)syanidi on veteen liukenematonta eikä liukene orgaanisiinkaan liuottimiin. Sen sijaan se muodostaa kompleksi-ioneja ammoniakkiliuosten kanssa ja syanidiliuoksissa muodostuu kompleksisia syanokupraatti-ioneja kuten [Cu(CN)₂]⁻, [Cu(CN)₃]²⁻ ja [Cu(CN)₄]³⁻. Muiden syanidien tavoin kupari(I)syanidi on erittäin myrkyllistä.
Martin McDonagh

Martin McDonagh (s. 26. maaliskuuta 1970 Camberwell, Lontoo) on näytelmäkirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen lyhytelokuvansa Six Shooter sai Parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinnon.
McDonagh tunnetaan Suomessa mm. näytelmistään Vuoriston kaunotar (1996), Inishmaanin rampa (1996) ja Lännen syrjällä (1997). McDonaghin uusin näytelmä Hangmen (2015) sijoittuu vuoteen 1965 ja käsittelee Iso-Britannian tuolloin tapahtunutta luopumista kuolemantuomiosta.
McDonagh tuli julkisuuteen 1990-luvun loppupuoliskolla paitsi nopeasti Englannissa ja Yhdysvalloissa menestyneillä, Irlannin eteläosiin sijoittuvalla tylyn naturalistisilla näytelmillään, myös räväkällä ja ylimielisellä käytöksellään.
Inishmaanin rampa (The Cripple of Inishmaan, suom. Sami Parkkinen 1997) tunnetaan näytelmänä Suomessa myös nimillä Rampa Billy, Rampa-Billyn unelma ja Köyhän pojan vapaus. Näytelmä The Lieutenant of Inishmore on suomennettu nimellä Inishmoren luutnantti (suom. Sami Parkkinen 2001). Näytelmän Lännen syrjällä (The Lonesome West) on suomentanut 1998 Jusa Peltoniemi ja näytelmän Vuoriston kaunotar (The Beauty Queen of Leenane) Sami Parkkinen 1997. Muita McDonaghin suomennettuja näytelmiä ovat Pääkallo Connemarassa (A Skull in Connemara, Sami Parkkinen 2011) ja Tyynymies (The Pillowman, Sami Parkkinen 2004).
Valkopisaraorneero

Levinneisyys

Valkopisaraorneeroa tavataan hyvin pienellä alueella Koillis-Venezuelassa. Lajin populaatio on pieni ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi melko nopeasti. Siksi se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Mercedes-Benz CL-sarja

Mercedes Benz CL-sarja on Mercedes Benzin vuosina 1998–2013 valmistama luksus-coupé-sarja. Sen nimi CL tulee saksan kielen sanoista Coupe Leicht, "kevyt coupe". CL-sarja perustuu S-sarjan luksus-sedaniin.
CL-sarjaa saa 4,7 ja 6,0 litran moottorilla varustettuna. 4,7 litran mallit on varustettu V8-tuplaturbomoottorilla ja kuuden litran mallit V12-moottorilla.
NHL 13

Kansikuvan valitseminen

Ennakkomyynnissä pelin kannessa on Claude Giroux. Pelaaja valittiin kansainvälisellä BlackBerryn sponsoroimalla äänestyksellä NHL 13:n nettisivuilla. Suomalaisia oli kisassa alun perin kolme, mutta kisan edetessä heistä oli huhtikuun lopulla jäljellä vain Pekka Rinne joka oli finaalissa Claude Girouxia vastaan. Giroux voitti lopulta äänestyksen.  Äänestyksen loputtua ääniä oli annettu kaiken kaikkiaan 25 miljoonaa.

Vastaanotto

NHL 13 lanseerattiin suomessa 13. syyskuuta. Ensimmäiset pelaajat saivat kopionsa erillisessä yömyyntitapahtumassa, joka käynnistyi heti vuorokauden vaihduttua Helsingissä. Pelaajien keskuudessa peli on saanut innokkaan vastaanoton, sillä esimerkiksi yömyynnissä halukkaita riitti jonoksi asti.
NHL 13 on otettu kriitikkojen keskuudessa vastaan pääosin erittäin myönteisesti. Arvostelujen mukaan tuoreimmassa osassa on enemmän uudistuksia kuin esimerkiksi viime vuonna nähdyssä versiossa. Kiitosta on saanut erityisesti uusi fysiikkamallinnus, jonka vuoksi pelaajien luistelu ja liikkeet ovat entistä luonnollisempia.
Fender Stratocaster

Runko

Stratocasterin runkoa on paranneltu edeltäjäänsä Telecasteriin verrattuna.
Suurin ero on kaksi soololovea, jotta korkeimmatkin äänet olisi helppo soittaa. 
Rungossa on syvennyksiä kahdessa kohdassa, joiden ansiosta monet Stratocasteria suosivat kitaristit pitävät sitä hyvin syliin istuvana ja soitettavuudeltaan mukavana. Yläreunassa oleva syvennys pehmentää kitaran ja soittajan vatsan välistä kontaktia, ja etupuolella yläreunassa sijaitseva lovi säästää soittajan käsivartta.

Kaula

Kaula on kiinnitetty runkoon ruuvaamalla. Soittimen valmistusta ja huoltoa helpottava ratkaisu vaikuttaa myös osaltaan kitaran sointiväriin. Alkujaan kaula oli tehty kokonaan vaahterasta ja otenauhat istutettiin suoraan kaulaan. Myöhemmin vaihtoehdoksi tuli ruusupuusta valmistettu otelauta.
Kaulan sisällä on kaularauta, jolla voidaan säätää kaulan suoruutta. Säätöruuvi on vanhoissa malleissa kaulan alapäässä, eli kaula pitää irrottaa säädön ajaksi. 1970-luvun alussa kaularaudan säätö siirrettiin lavan päähän, kaulan kiinnitys muuttui kolmeruuviseksi ja kaulan kulmaa runkoon nähden saattoi säätää. Vakaampaan kaulan neljän ruuvin kiinnitykseen palattiin kuitenkin jo vuoden 1979 juhlamallissa.  
Stratocastereissa on neljää erityyppistä kaulaa: 50-Luvun V, 60-luvun alun ovaali ja 60-luvun C sekä 70-luvun U-muoto.

Vibratalla

Stratocasterin talla on etureunastaan kiinni rungossa kuudella ruuvilla (uusissa malleissa kahdella ruuvilla). Talla niveltyy ruuvien varassa, ja rungon takana olevat jouset vetävät tallaa runkoa vasten. Kielten sävelkorkeus laskee kampea painettaessa ja nousee nostettaessa, mikä mahdollistaa vibratoefektin. Intonaation ja korkeuden säätö tallassa joka kielelle erikseen oli merkittävä Fenderin innovaatio. Leo Fender nimitti vibratoa virheellisesti tremoloksi. 
Vibratollisen mallin ohella on tuotannossa ollut vuodesta 1955 myös kiinteällä tallalla varustettuja Stratocastereita. Näiden "hard tail" -mallien suosio on kuitenkin jäänyt vähäiseksi. Monet muusikot, jotka eivät käytä vibratoa, pitävät kuitenkin vibrajousien vaikutuksesta kitaran sointiin. Koneisto on mahdollista säätää liikkumattomaksi vireongelmien välttämiseksi.
Hampurin-Amerikan linja

Hampurin-Amerikan linja (Hamburg-Amerika-linie, perustamisvaiheessa Hamburg-Amerika-nische Paketfahrt-Aktien-Gesellschaft eli Hapag) oli vuonna 1847 perustettu laivanvarustamo. Se oli Saksan vanhin ja suurimpia laivayhtiöitä, jolla ensimmäisen maailmansodan alkaessa oli 175 merialusta. Yhtiö oli kasvanut Albert Ballinin johdolla suuryhtiöksi. Toisen maailmansodan syttyessä Hapagilla oli 111 merialusta. Se kuitenkin menetti 170 alusta ensimmäisen maailmansodan päättäneessä Versaillesin rauhassa ja toisen maailmansodan kuluessa sille jäi jäljelle vain yksi alus.
Vuonna 1960 sen laivasto oli jälleen kasvanut 50 alukseen, joiden yhteiskantavuus oli 320 000 btn. Yhtiö liikennöi pääasiassa Amerikkaan, Australiaan ja Aasiaan. Henkiökuntaa sillä oli 4 967 ja osakepääoma oli 52,3 milj. Saksan markkaa.
Hapag fuusioitiin vuonna 1970 kilpailijansa Norddeutscher Lloydin kanssa, jolloin syntyi nykyinen Hapag-Lloyd.
Isohella

Historiaa

Isohellan toiminta sai alkunsa sotien jälkeen vuonna 1945 seinäjokelaisen omakotitalon piharakennuksessa. Toiminta laajeni aluksi Seinäjoella, muun muassa niin että Isohella jatkoi vuonna 1967 konkurssiin menneen Rantalan Lakkitehtaan tuotantoa. Tuotanto siirrettiin 1970-luvun keskivaiheilla Seinäjoelta naapuripitäjään Ylistaroon. Samoihin aikoihin Isohella osti suunnilleen samankokoisen kilpailijansa Kurikan Lakkitehtaan. Siellä Isohella alkoi valmistaa tuotteita myös nahasta, turkislakkeja ja nahkatakkeja. Vuonna 1977 Kurikan Lakkitehdas fuusioitiin Isohella Oy:öön ja toiminta jatkui Isohella-nimellä
Vuonna 1981 Isohella osti Ylistarosta Valion omistaman teollisuushallin, minkä jälkeen yrityksen tuotantokapasiteetti kaksinkertaistui ja henkilöstömäärä kasvoi noin 200:sta 300:aan. Nahkojen leikkaamiseksi Ylistaroon hankittiin 16 työntekijää vaativa 70 tonnin meisti.
Isohellan toiminta loppui ilmeisesti 1980-luvun puolivälin paikkeilla.
V. F. Aaltoranta

Viktor Fredrik Aaltoranta (1886–1916) oli suomalainen työväenlehtien päätoimittaja.
Aaltoranta oli viimeksi Sortavalassa ilmestyneen Päivän Tiedot -lehden päätoimittajana vuosina 1915–1916. Hän oli sitä ennen Kuopiossa ilmestyneen Savon Työmies -lehden toimittajana vuoden 1908 alusta lähtien ja sen jälkeen Porvoossa ilmestyneen Työläinen-lehden päätoimittajana 1910–1912.
Aaltoranta haastettiin vuonna 1908 Venäjän pääministerin Pjotr Stolypinin kunnian loukkaamisesta oikeuteen Kuopiossa. Syytteen aiheutti Savon Työmies -lehdessä 7. maaliskuuta 1908 julkaistu kirjoitus nimeltä Järkähtämättömän luja hallitus.
Loimaranta kirjoitti myös runoja (Kahlehet katki!) ja humoristisen kertomuksen Kun kenraalikuvernööriä Kuopioon odotettiin.
Dayton Contemporary Dance Company

Dayton Contemporary Dance Company (DCDC) on Daytonissa Ohiossa toimiva modernia tanssia esittävä tanssiseurue. Ohiolainen Jeraldyne Blunden perusti sen 1968, ja se on yksi suurimmista Yhdysvaltain tanssiseurueista New Yorkista länteen ja Chicagosta itään.
Daytonilainen Jeraldyne Blunden perusti DCDC:n vuonna 1968 tuodakseen afroamerikkalaisen modernin tanssin yleisölle. Seurue kasvoi nopeasti ja sai taiteellista mainetta. Blunden rahoitti seurueen toimintaa tanssiopetuksesta saamillaan tuloilla. Ensimmäisten 20 vuoden ajan seurue pysyi kasassa, vaikka sillä ei varsinaisesti ollut kunnollista liikemallia. Se joutui kuitenkin vaikeuksiin 1990-luvulla, kun monet sen tukijoista vetivät rahojaan pois. DCDC alkoi tehdä yhteistyötä konsulttiyrityksen kanssa ja pystyi sen tuella kääntämään taloutensa voitolliseksi. Vuonna 1997 tehdyn suunnitelman ansiosta seurue teki voittoa vuonna 1999.
DCDC:n repertuaariin kuuluu monien maailmanlaajuisesti tunnetujen koreografien teoksia. Vuonna 1988 DCDC oli yksi neljästä tanssiseurueesta, jotka American Dance Festival valitsi osallistumaan projektiin, joka käsitteli afroamerikkalaista perinnettä amerikkalaisessa modernissa tanssissa. Tämän jälkeen seurue on vieraillut jokaisessa Yhdysvaltain osavaltiossa ja tehnyt vierailuja muun muassa Venäjälle, Saksaa, Ranskaan, Puolaan, Etelä-Koreaan, Bermudalle, Kanadaan ja Chileen.
Cecil Boden Kloss

Cecil Boden Kloss (1877–1949) oli englantilainen eläintieteilijä.
1900-luvun alussa Kloss liittyi amerikkalaisen luonnontieteilijän William Louis Abbottin seuraan tutkimaan Aandamaanien ja Nikobaarien saariston eläimistöä. Vuodesta 1908 alkaen hän työskenteli Herbert Christopher Robinsonin alaisuudessa Kuala Lumpurin museossa. Vuosina 1923–1932 Kloss toimi Raffles Museumin johtajana Singaporessa.
Kloss nimesi ja kuvaili useita uusia nisäkäslajeja ja joitakin uusia lintulajeja, kuten vietnamintimalin (Jabouilleia danjoui) yhdessä Robinsonin kanssa ja siporanpöllösen (Otus mentawi) yhdessä Frederick Nutter Chasenin kanssa.
Klossin kunniaksi on nimetty useita kasvi- ja eläinlajeja, muun muassa pikkuharjakotka (Spilornis klossi).
Kai Setälä

Kai Martin Edvard Setälä (13. syyskuuta 1913 Pori – 12. toukokuuta 2005) oli lääkäri ja Helsingin yliopiston patologisen anatomian professori.
Setälän vanhemmat olivat apteekkari Emil Eino Fredrik Setälä ja Helmi Emilia Snellman ja puoliso vuodesta 1942 Inger Maria Torsdotter Ekman. Setälä tuli ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta 1933 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1941, jolloin hän myös väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Röntgentutkimuksen ja -hoidon erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1946 ja syöpätautien sädehoidon erikoispätevyyden 1949. Setälä oli Helsingin yliopiston radioterapian dosentti vuodesta 1948 vuoteen 1953, jolloin hänestä tuli professori. Sitä ennen hän oli toiminut sekä yliopiston että useiden eri sairaaloiden palveluksessa. Setälällä oli lukuisia koti- ja ulkomaisia luottamustehtäviä, hän oli muun muassa Syöpäsäätiön perustajajäsen ja varapuheenjohtaja 1940-luvun lopussa.
1960-luvulla Setälä toi markkinoille Antiscal-nimisen valmisteen kaljuuntumisen hoitoon. Setälä oli kokoomuspoliitikko Alexander Stubbin isoisä, hänen äitinsä oli Setälän tytär Christel Riitta Marianne (s. 1943).
Picassokala

Koko ja ulkonäkö

Picassokala kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, kyljessä huomiota herättäviä kuvioita, joiden vertailusta Pablo Picasson taiteeseen kala on saanut nimensä. Tämän kalan havaijinkielinen nimi on humuhumu-nukunuku-a-pua`a. Kiilasäppikalalla, joka on Havaijin kansalliskala, on sama havaijinkielinen nimi.

Alkuperä

Picassokala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen

Picassokala on lihansyöjä, jonka sanotaan puraisevan mitä vain. Siksi sitä ei voi akvaariossa pitää pienempien kalojen tai selkärangattomien seurassa. Myös akvaarion sisustus on tehtävä järeäksi. Sillä on erikoinen tapa nukkua kyljellään.  Se pystyy uimaan sekä eteen- että taaksepäin liikuttamalla selkä- ja vatsaeviään aaltomaisesti. Jos kala nostetaan pois vedestä, se röhkii kuin sika.

Vesiolot ja ravinto

Picassokala syö lihapitoista ravintoa: matoja, simpukoita, äyriäisiä, kaloja, koralleja ja jopa merisiilejä "puhaltamalla" ne ensin nurin niin, että pehmeä vatsapuoli on ylöspäin. Picassokala syö myös levää.
Sopiva suolapitoisuutta kuvaava meriveden ominaispaino on picassokalalle 1,025.
Elämäkerta

Elämäkerta eli biografia on esitys henkilön elämänvaiheista ja toiminnasta. Suppeassa muodossaan elämäkerta luettelee henkilön ulkonaiset vaiheet esimerkiksi matrikkelimuodossa. Perusteellinen elämäkerta tuo esiin myös henkilön toiminnan motiivit ja luonnehtii hänen persoonallisuuttaan ja elinpiiriään.
Ensimmäisinä elämäkertakirjoina pidetään 300-luvulla eaa. eläneen kreikkalaisen Ksenofonin muistopuhetta Spartan kuninkaan Agesilaoksen vaiheista sekä roomalaisen Tacituksen kuvausta Gnaeus Julius Agricolan elämästä ja toiminnasta. Antiikin Kreikassa ja Roomassa elämäkertakokoelmia hyödynnettiin kasvatuksellisina esimerkkikokoelmina. Kreikkalainen Plutarkhos esittelee teoksessaan Kuuluisien miesten elämäkertoja pareittain 23 kreikkalaista ja 23 roomalaista henkilöä.
Keskiajalla kirjoitettiin pyhimyselämäkertoja eli hagiografioita. Einhardin ihannoiva elämäkerta Kaarle Suuresta kuuluu historioivaan kronikkakirjallisuuteen. Myös islantilaisissa saagoissa on elämäkertoja.
Renessanssiajan kuuluisia elämäkertoja ovat esimerkiksi italialaisen Giorgio Vasarin Taiteilijaelämäkertoja Giottosta Michelangeloon. 1600-luvulla elämäkertojen suosio kasvoi entisestään. Moderni elämäkertakirjallisuus syntyi 1800-luvulla psykologian ja sosiologian kehityksen sekä historiallisen lähdekritiikin syventymisen myötä. Elämäkerrat, omaelämäkerrat ja muistelmat ovat säilyttäneet suuren suosionsa 2000-luvulle asti.
Q-kuume

Q-kuume on solunsisäisen Coxiella burnetii -bakteerin aiheuttama zoonoosi eli ihmisten ja eläinten yhteinen tartuntatauti. Coxiella burnetii -bakteeri on normaalisti märehtijöiden (lehmät, lampaat ja vuohet)infektio, joista se voi siirtyä ihmiseen pisaratartuntana. Tauti ei tartu ihmisestä toiseen.
Ranskassa Chamonix'n laaksossa puhkesi kesällä 2006 Q-kuume-epidemia. Kesäkuusta elokuun loppuun tapauksia ilmaantui 79. Suurin osa ihmisen infektioista on vähäoireisia. Kahden viikon itämisajan jälkeen sairastuville ilmaantuu kuumetauti. Varsinkin läppävikaisille ja niille henkilöille, joiden immuunijärjestelmän perussairaus tai lääkehoito on lamauttanut, infektio voi aiheuttaa kroonisen infektion ja endokardiitin. Varhaisraskaudessa Q-kuume voi johtaa keskenmenoon. Riskiryhmiin kuuluvia alueella matkanneita on Ranskassa suositeltu hakeutumaan tutkimuksiin mahdollisen tartunnan toteamiseksi.
Down House

Down House on Charles Darwinin entinen kotitalo Isossa-Britanniassa. Se sijaitsee Downen kylässä noin 23 km Charing Crossista, Lontoosta itään. Juuri tässä talossa Darwin kehitteli sittemmin kuuluisaksi tullutta evoluutioteoriaansa. Talo rakennettiin alun perin maalaistaloksi vuonna 1650, ja sitä laajennettiin vuonna 1778. Charles ja Emma Darwin yhdessä silloisten lastensa William Erasmus Darwinin ja Anne Darwinin kanssa muuttivat taloon vuonna 1842. Sekä Charles että Emma Darwin kuolivat talossa. Vuosina 1907-1922 talossa toimi paikallinen tyttökoulu. Vuodesta 1929 lähtien talossa on toiminut Charles Darwin -museo. Talo on yleisölle avoin helmikuun ensimmäisestä keskiviikosta yleensä aina viimeiseen sunnuntaihin ennen joulua. Taloa ylläpitävä järjestö hakee sille maailmanperintökohteen statusta.
Päivääniemen kalmisto

Päivääniemen kalmisto sijaitsee Lempäälässä Vesilahteen menevän tien (seututie 301) varrella. Rautakautinen röykkiökalmiston alue on metsittynyttä entistä pelto-, kaski- ja hakamaata. Kalmistoon kuuluu noin 130 kiven- ja maansekaista röykkiötä ja matalaa kiveystä. Läpimitaltaan rakennelmat ovat 3–20 metriä. Useimmissa kalmiston röykkiöissä on suurikokoinen silmäkivi, jonka ympärille muut kivet on kasattu. Kirjallisia mainintoja röykkiöistä on 1790-luvulta. Aluetta on tutkittu 1800-luvun lopulla ja vuonna 1987. Kalmisto on vuosilta 300–1000 jaa., mutta runsaimmat löydöt ovat aikaväliltä 600–800. Kalmiston läheinen alue muuttui vuonna 1994, kun Näppilänsalmen ylittänyt vanha silta korvattiin uudella ja Lempäälän ja Vesilahden välisen tien linjausta muutettiin.
Päivääniemen haudoista suurin on niin sanottu kuninkaanhauta. Sen keskellä suuri luonnonkivi, joka on haudan silmäkivi. Kuninkaanhaudalle johtaa etelästä kivinen käytävä. Hauta on kuulunut paikalliselle mahtimiehelle, sillä haudasta on löydetty komea miekka. Myös Satakunnan Kiukaisissa on Kuninkaanhauta-niminen muinaisjäännös.
Caravan (thaiyhtye)

Caravan (thaiksi คาราวาน) on thaimaalainen yhteiskuntakriittinen folkyhtye, jonka ansiosta syntyi protestilauluun rinnastettava, sittemmin Carabaon popularisoima musiikkilajityyppi, phleng phya chiwit (thaiksi เพลงเพื่อชีวิต). Yhtyeen perustivat Ramkhamhaengin yliopiston opiskelijat Surachai Chanthimathon ja Wirasak Sunthonsi 1970-luvun alussa. Taustana yhtyeen uran alulle ja poliittisen laululiikkeen synnylle Thaimaassa olivat Thanom Kittikachornin sotilashallinnon kovat otteet opiskelijalevottomuuksien vaientamiseksi 1973.

Historia

Surachai ”Nga” Chanthimathon muutti kotiseudultaan Surinista Bangkokiin suuren muuttoaallon mukana 1960-luvun lopulla. Vietnamin sota, Yhdysvaltojen tukikohdat maassa ja lomailevat amerikkalaissotilaat toivat muassaan vaikutteita ja kipinän länsimaiseen vastakulttuuriin, jonka thaiopiskelijat omaksuivat. Pyrkiessään Silpakornin taidekouluun Nga alkoi kirjoittaa. Aluksi kynää ja sanaa käyttänyt Nga opetteli soittamaan kitaraa 1970-luvun alussa perustaen ensin duon, joka esitti yhteiskunnallisia asioita käsitteleviä lauluja. 1973 Nga kokosi täysimittaisen yhtyeen, Caravanin, joka yhdisti perinteisten thaisoittimien äänimaailman uuteen hippivaikutteiseen kokonaisuuteen.
Caravan sovitti musiikkinsa Chit Phumisakin runoihin ja valoi samalla peruskiven phleng phya chiwit -lajityypille. Yhtye sai mainetta amerikkalaisvastaisena ja poliittisesti valveutuneena ryhmänä. Caravan julkaisi ensimmäisen singlensä 1974 ja debyyttialbuminsa seuraavana vuonna. 14. lokakuuta 1973 katumellakoissa saavutettu voitto Thanom Kittikachornin sotilasjuntasta vaihtui syvään pettymykseen 6. lokakuuta 1976, kun sotilashallinnon paluu murskasi uudelleen opiskelijaliikkeen. Nga oli yhtyeineen tuona päivänä esiintymässä Khon Kaenissa, josta he pakenivat viidakkoon ja liittyivät vasemmistosisseihin. Pian Nga siirtyi Thaimaan puolelta Vientianeen Laosiin, jossa hänestä tuli sotilas. 
1980-luvun vaihteessa Thaimaan hallitus myönsi yleisen armahduksen vuoristosissien joukoissa taistelleille, ja muiden Caravanin jäsenten mukana Nga palasi vastahakoisesti Bangkokiin 1982, jossa he saivat myönteisen vastaanoton. Yhtye esiintyi Unicefin konsertissa Thammasatin yliopiston kampuksella, levytti EMI:lle ja pääsi jälleen myös televisioon. Levyt myivät hyvin, ja Caravan vieraili kiertueilla Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Yhtye hajosi 1987 sisäisiin erimielisyyksiin. Caravan on nykyään suosittu tribuuttiakti, joka esiintyy hajanaisesti ja harvoin alkuperäisessä kokoonpanossaan.
Lentävä kirvesmies

Lentävä kirvesmies on Arto Paasilinnan kirjoittama humoristinen romaani vuodelta 1996. Paasilinnan käsikirjoittama ja Hannu Lukkarisen piirtämä sarjakuvasovitus Ronkoteus – lentävä kirvesmies julkaistiin 2002.
Aikaan noin 1000 eaa. sijoittuva romaani muun muassa kuvailee osittain arkeologiseen tutkimustietoon perustuen elämää tuon aikaisessa Suomessa. Päähenkilön rakentaman lentolaitteen avulla käydään lisäksi muun muassa Keski-Euroopassa ja Assyriassa. Kirjassa on alaviitteinä vakavasti otettavaa tietoa.
Okanagan

Okanagan, tunnetaan myös nimillä Okanagan Valley ja Okanagan Country, on alue Kanadalle kuuluvassa Brittiläisen Kolumbian provinssissa. Alueella sijaitsee Okanaganjärvi ja Okanaganjoki. Vuonna 2001 alueen asukasluku oli 297 601. Sen keskeisin kaupunki on Kelowna. Pinta-alaltaan alue on 20 829 neliökilometrin suuruinen.
Alueen nimi juontuu okanaganinkielisestä sanasta S-Ookanhkchinx. Alue sai ensimmäiset eurooppalaiset asuttajansa 1800-luvun toisella puoliskolla. Se on nykyisin suosittu vapaa-ajanviettokohde. Alueella harjoitetaan myös viininviljelystä.