google/wiki40b huggingface dataset:
Heikki Peitsamo

Heikki "Heka" Peitsamo on muusikko Kari Peitsamon veli, joka on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut kappaleita yhdessä veljensä kanssa Kari Peitsamo ja Ankkuli -yhtyeen levyille. Peitsamo soittaa rumpuja kahdella yhtyeen raidalla, "Sibeliuksen musiikkipallo" albumilla Vedestä nousee kasvi (1978) ja "Kiina tai kuolema" EP:llä Sian raato kääntää hitaasti kasvonsa valoon päin (1979), ja laulaa joillain yhtyeen raidoilla taustalaulajana. Hän toimi tuottajana Kari Peitsamo ja Ankkuli -tupla-albumin (1979) toisella levyllä ja hän on piirtänyt Puinen levy -minialbumin (1978) kannen. Kari Peitsamon Skootterin kahden ensimmäisen albumin, Kari Peitsamon Skootteri (1985) ja Amatöörirakastaja (1986), kansissa hänen nimiin on kreditoitu "rokkifiilis".
Koukkunokkakapuaja

Levinneisyys

Koukkunokkakapuajaa tavataan Argentiinassa ja Boliviassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1995

Shakin maailmanmestaruusottelussa 1995 pelasivat hallitseva klassinen maailmanmestari Garri Kasparov ja haastaja Viswanathan Anand. Ottelun kesti 18 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 10½–7½. Ottelu pelattiin New Yorkissa World Trade Centerin 107. kerroksessa.
Boards of Canada

Musiikki

Boards of Canadan musiikki rakentuu lämminhenkisistä, analogisista 1970-luvun tyyppisistä soundeista. Michael ja Marcus ovat luonnehtineet suurimmaksi inspiraation lähteekseen lapsuuden, nostalgian ja luonnon. Analogisten syntetisaattorisoundien lisäksi musiikille on ominaista hip-hop- tyyppiset rytmit ja äänten manipulointi.
Kirsti Kasnio

Kirsti Kasnio (10. marraskuuta 1937 Jyväskylä – 7. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, lavastaja-puvustaja ja muotisuunnittelija. Taiteellisesti lahjakkaan Kasnion työura jakautui kolmeen tutkintoon ja jaksoon: lähes 30-vuotiseen arkkitehdinuraan, sen jälkeen lavastajan- ja puvustajantyöhön Helsingin eri teattereissa sekä lopuksi omassa designstudiossa tehtyyn uraan suomalaisen juhlamuodin suunnittelijana.
Venäläis-suomalaiseen sukuun perheen neljäntenä lapsena syntynyt Kasnio kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan tyttölyseosta vuonna 1958 ja aloitti samana syksynä arkkitehtiopinnot Teknillisessä korkeakoulussa Otaniemessä. Arkkitehdiksi hän valmistui 1967. 1990-luvun lama päätti Kasnion uran arkkitehtina ja hän hakeutui Taideteolliseen korkeakouluun lavastustaiteen linjalle, josta hän valmistui vuonna 1998. Kasnion lavastus- ja puvustustöitä olivat muun muassa Niskavuoren Heta Kansallisteatterissa (1998), Osiris Kansallisoopperassa (2003) ja På fullt allvar Lilla Teaternissa 2007.
2000-luvun vaihteessa Kasnio palasi jälleen Taideteolliseen korkeakouluun ja valmistui vaatetussuunnittelijaksi Muoti- ja tekstiilitaiteen osastolta vuonna 2002. Jo opiskeluaikana hän voitti Harakka-puvullaan Stockmannin järjestämän Millenium-iltapukukilpailun. Tyypillistä hänen suunnittelulleen olivat kantajansa kauneutta korostavat ilta- ja juhlapuvut, joiden tunnusomaisena valmistustekniikkana oli yleensä pliseeraus, sekä ylelliset turkisasusteet. Kasnio tuli tunnetuksi erityisesti itsenäisyyspäivän vastaanotoille suunnittelemistaan iltapuvuista, joita oli muun muassa Tarja Halosen, Marja Tiuran, Mari Kiviniemen ja Sari Sarkomaan yllä. 
Opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi Kirsti Kasniolle vuonna 2010 taiteilijaeläkkeen tunnustukseksi luovasta työstä Suomen kulttuurin hyväksi.
Parlamentin hajottaminen

Parlamentin hajottaminen tarkoittaa sitä, että parlamentin työskentely keskeytetään kesken vaalikauden ja järjestetään ennenaikaiset parlamenttivaalit. Useimmissa maissa parlamentin hajottaminen on vähintäänkin muodollisesti valtionpäämiehen yksinoikeus, joskin monissa maissa todellisen päätöksen tekee esimerkiksi pääministeri.
Aksel Vuokko

Aksel Leonard Vuokko (21. maaliskuuta 1897 Uskela – 2. elokuuta 1951) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä, metsätyönjohtaja Kustaa Wahlberg ja Vendla Lehtonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Elmi Saariahon kanssa, joka kuoli vuonna 1929 ja hän avioitui toistamiseen vuonna 1932 Rauni Karikosken kanssa, joka kuoli vuonna 1945 ja hän avioitui kolmannen kerran vuonna 1948 Siiri Aline Paattisen kanssa.

Opinnot

Vuokko suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa vuonna 1924 ja seitsemännen luokan Raahen keskikoulun jatkoluokilla vuonna 1929. Vuokko kävi Suojeluskuntajärjestön komentajakurssin vuonna 1929 ja piiripäälliköiden täydennyskurssin vuonna 1937 sekä useita muita suojeluskuntakursseja.

Jääkärikausi

Vuokko liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 19. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Vuokko siirrettiin sisällissodan jälkeen armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä 3. konekiväärikomppanian päälliköksi Suomen valkoiseen kaartiin, mistä hänet siirrettiin edelleen 30. huhtikuuta 1919 alkaen 7. komppanian päälliköksi. Armeijasta Vuokko erosi 15. heinäkuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 22. elokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Vihdin suojeluskuntaan. Vihdistä hänet määrättiin 1. sotilasohjaajaksi 15. huhtikuuta 1920 Uudenmaan pohjoiseen suojeluskuntapiirin. Suojeluskuntain yliesikuntaan hänet siirrettiin ampumatoimintaupseeriksi 30. syyskuuta 1924. Suojeluskuntain yliesikunnasta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1926 Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi ja edelleen 1. tammikuuta 1927 Raahen suojeluskuntapiirin päälliköksi. Suojeluskunnasta hän oli komennuksella 5. helmikuuta 1936 – 5. helmikuuta 1937 välisen ajan pataljoonankomentajana Porin rykmentissä.
Ilkka Herola

Ura

Herola sai hopeaa nuorten olympialaisissa Innsbruckissa 2012. Mäkiosuuden jälkeen hän oli neljäntenä. Myöhemmin samana talvena hän sai hopeaa nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa. Hän voitti mäkiosuuden, mutta norjalainen Øystein Granbu Lien ohitti hänet hiihdossa.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Herola oli suurmäen Gundersen-kilpailussa 22:s ja normaalimäessä 27:s. Nuorten MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä 2014 Herola sijoittui hopealle HS106/10 km -kilpailussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa 14:s ja normaalimäessä 16:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 23:nneksi ja suurmäen kilpailussa 16:nneksi. Parisprintissä hän oli Jim Härtullin kanssa neljäs. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 12:nneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Parisprinttikilpailussa hän sijoittui yhdessä Eero Hirvosen kanssa seitsemänneksi. He olivat mäkiosuuden jälkeen kuudentena, mutta Italian joukkue pääsi ohi takasuoralla viimeisellä osuudella. Eroa kärkeen oli yli minuutti ja kymmenen sekuntia. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa kahdeksanneksi ja suurmäen Gundersen-kilpailussa 18:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi, suurmäen Gundersen-kilpailussa yhdenneksitoista, joukkuekilpailussa viidenneksi ja parisprintissä seitsemänneksi.
Herola kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2012. Ensimmäisen pistesijansa hän sai oltuaan 22. Kuusamossa joulukuussa 2012. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Seefeldissä tammikuussa 2014. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2015 oltuaan kolmas. Tammikuussa 2018 hän oli kolmas Chaux-Neuvessa. Herolan sijoittui toiseksi Klingenthalissa helmikuussa 2019. Edellisenä päivänä hän oli myös neljäs. Lahden maailmancupissa Herola sijoittui yhdessä Eero Hirvosen kanssa ensimmäiseksi pariviestissä. Hän sijoittui MM-kilpailujen jälkeen toiseksi Oslossa.  Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi kaudella 2016–2017 sekä kymmenenneksi kausilla 2015–2016 ja 2017–2018.
Myös Herolan isoveli Matti Herola on yhdistetyn hiihtäjä.
Golden Globe 2001

Golden Globe 2001 oli järjestyksessään 58. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2000 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 2. tammikuuta 2001.
Anders Lorenz Munsterhjelm

Anders Lorentz Munsterhjelm (17. tammikuuta 1803 Arrajoen (Jokelan) kartano, Nastola – 26. heinäkuuta 1893 Hakunilan kartano, Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen everstiluutnantti, tilanomistaja, valtiopäivämies ja Tikkurilan väritehtaan perustaja.
Munsterhjelmin vanhemmat olivat kapteeni Anders Johan Munsterhjelm (1764–1824) ja Vendela Sofia Glansenstierna. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Turussa 1817. Munsterhjelm kävi Haminan kadettikoulun 1821-1823. Hän oli vänrikkinä venäläisessä Viipurin jalkaväkirykmentissä vuonna 1823 ja sai siirron keisarillisen seurueen palvelukseen ja sen jälkeen pääesikuntaan samana vuonna. Hänestä tuli aliluutnantti 1826, luutnantti 1829 ja kapteeni 1835. Munsterhjelm sai siirron topografikuntaan 1836 ja hän erosi palveluksesta everstiluutnanttina 1840.
Munsterhjelm omisti Helsingin pitäjässä sijainneet Hakunilan kartanon ja Tikkurilan kartanon. Vuonna 1862 hän rakensi Keravanjoen Tikkurilankoskeen öljynpuristamon ja perusti yhtiön nimeltä Dickursby Oljeslageri. Tehdas puristi pellavaöljyä, jota käytettiin pintakäsittelyaineena, sekä keitti siitä vernissaa, jota käytettiin maalien valmistukseen. Tikkurilan rautatieaseman perustaminen 1862 aivan kosken viereen teki paikasta ihanteellisen tehtaalle. Eri omistajanvaihdosten jälkeen öljypuristamo ja vernissankeittämö päätyi 1885 helsinkiläisen kauppaliikkeen Schildt & Hallbergin omistukseen. Tehtaan toimintaa laajennettiin ja tehostettiin, ja vuosisadan vaihteessa Tikkurilan tehdas oli jo maan hallitseva vernissanvalmistaja. Munsterhjelm osallistui myös säätyvaltiopäiville 1863–1864, 1867, 1877–1878 ja 1882. Hän oli myös vuoden 1863 säätyvaltiopäiviä valmistelleen Tammikuun valiokunnan jäsen vuonna 1862.

Munsterhjelm oli naimisissa 1831–1851 Lovisa Charlotta Arnkihlin (1808-1851) ja 1853–1886 Fredrika Lovisa Fockin (k. 1886) kanssa tämän toisessa avioliitossa.
Henrik Meinander

Carl Henrik Meinander (s. 19. toukokuuta 1960 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston historian professori.

Ura

Meinander valmistui filosofian kandidaatiksi Suomen ja Skandinavian historiasta Helsingin yliopistosta vuonna 1987. Hän suoritti kasvatustieteen Master of Letters -tutkinnon Glasgow’n yliopistossa vuonna 1991 ja väitteli vuonna 1994 filosofian tohtoriksi Suomen ja Skandinavian historiasta Helsingin yliopistosta.
Meinander työskenteli Mannerheim-museon intendenttinä vuosina 1991–1997 ja Tukholman Suomi-instituutin johtajana vuosina 2001–2002. Vuodesta 2001 hän on ollut Helsingin yliopiston historian (ruots.) professori. Hän seurasi tehtävässä Matti Klingeä. Meinander oli historian laitoksen johtaja vuosina 2004–2006. Hän on Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2002, Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2003 ja Svenska litteratursällskapet i Finland:in puheenjohtaja vuodesta 2017.
Meinander kirjoittaa pääasiassa äidinkielellään ruotsiksi. Teoksia on suomentanut Paula Autio.

Perhe

Meinanderin isä on arkeologian professori Carl Fredrik Meinander, isänisä taidehistorioitsija Konni Meinander ja äidinisä taloushistorioitsija Hugo Edvard Pipping. Hänen puolisonsa on lehtori Päivi Meinander, ja heillä on neljä lasta.
Maria Paaso

Elämäkerta

Paason vanhemmat olivat laivuri Juho Olavinpoika Paaso (4.1.1840 – 26.12.1921) ja Liisa Matintytär Palukka (2.7.1845 – 13.9.1884), jotka vihittiin 10.11.1867 Iissä. 
Perheessä oli 12 lasta, joista Maria oli vanhin. Isänsä laivamatkoilla mukana työssä ollessaan hän oli oppinut ruotsia, josta oli myöhemmin hyötyä palveluspaikkaa hakiessa. Äiti kuoli nuorimman lapsen syntyessä, jolloin 14-vuotias Paaso joutui keskeyttämään kansakoulun ja muuttamaan Helsinkiin, jossa hän työskenteli aluksi palvelijattarena.  Käytyään ompelukurssin ja teollisuuskoulun hän ryhtyi ompelijaksi.
Paaso toimi puhujana työväenliikkeen ja raittiusliikkeen tilaisuuksissa ja oli Sosialidememokraattisen naisliiton sihteerinä 1900–1902 sekä ohjaajana Ihanneliiton kursseilla ja Sosialidememokraattisen raittiusliiton lastenosastoissa. Sortovuosien aikana Paaso joutui siirtymään Ruotsiin, jossa hän oleskeli vuosina 1903–1905.
Paaso oli SDP:n kansanedustajana ensimmäisessä eduskunnassa 1907–1908 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli myös Sosialidememokraattisen työläisnaisliiton liittotoimikunnan jäsen ja Sosialidememokraattisen raittiusliiton liittotoimikunnan jäsen. Paason kansanedustajaura jäi lyhyeksi poliittisten riitojen vuoksi ja myös siksi, että Paaso käytti itseompelemiaan näyttäviä, yläluokkaisia pukuja, joita pidettiin työväenliikkeen edustajalle sopimattomina. Hän käytti usein punaista puseroa, kun muilla naiskansanedustajilla oli yleensä musta puku.   
Paaso jatkoi työtään Naisliiton luennoitsijana ja joutui uuden Seynin sortokauden aikana taas siirtymään kolmeksi vuodeksi Ruotsiin. Suomen sisällissodan aikana Paaso toimi punaisten elintarvikelautakunnassa ja pakeni sodan lähestyessä loppuaan ensin Kotkaan ja sitten Viipuriin. Hän oli vangittuna Hämeenlinnan vankileirillä, josta vapautui kesällä 1918. Oltuaan joitakin vuosia Työväen Raittiusliiton lastenosastojen ohjaajana Paaso perusti paperikaupan Helsinkiin. Kauppa teki kuitenkin lopulta konkurssin, ja Paaso eli lopun elämäänsä poikansa taloudellisen tuen varassa. 
Paaso oli naimisissa vuodesta 1889 muurari Filip Laineen kanssa. Perheessä oli kolme lasta, poika Yrjö, tytär Laina ja tytär Eine. Tyttäristä Lainasta ja Einestä tuli tunnettuja näyttelijöitä ja Yrjöstä kansakoulunopetteja sekä työväenliikkeen historioitsija. Aviomiehen alkoholin käyttö ja Marian poliittinen toiminta johtivat asumuseroon 1900-luvun alussa, mutta varsinaisen avioeron hän otti vasta 1917.
Teepussi

Teepussi on pieni pussi, jonka sisällä on teetä ja jota käytetään teen hauduttamiseen. Se koostuu kahdesta osasta: teestä ja pussista. Haudutuksessa tee jää pussin sisään, jolloin se on helppo poistaa hauteesta ilman sotkua.
Ensimmäiset teepussit valmistettiin käsintehdystä silkistä ja ensimmäiset tähän valmistusmenetelmään perustuvat teepussi-patentit ovat peräisin vuodelta 1903. Newyorkilainen kauppias Thomas Sullivan toi teepussit markkinoille 1904 ja hän laivasi niitä ympäri maailmaa. Modernit teepussit valmistetaan paperikuidusta.
Perinteisesti teepussit ovat olleet neliön tai suorakulmion muotoisia. Viime aikoina pyöreän tai pyramidin muotoiset teepussit ovat saapuneet kauppoihin valmistajien vakuutellessa tämän parantavan haudutusprosessin laatua. Uudet mallit ovat saaneet kuitenkin kritiikkiä valmistusmateriaaleistaan, kuten nailonista, jotka eivät ole biologisesti hajoavia.
Tavallisten teepussien lisäksi myyntiin on tullut useamman eri valmistajan tyhjiä teepusseja, joihin voi itse laittaa haluamaansa irtoteetä.
Jundallah

Jundallah, (arab. جندالله‎, englanninkielinen lyhenne PRMI) on iranilainen vastarintaliike Balochistanissa. Jundallah väittää ajavansa maan sunnimuslimien asiaa. Liike toteuttaa päämääräänsä terrorismilla, muun muassa pommi-iskuin, sieppauksin ja väijytyksin. Kohteena ovat olleet muun muassa Iranin vallankumouskaartit ja poliisit.
Liikkeessä on 1 000 taistelijaa. Jundallahin sanotaan tappaneen 400 iranilaista sotilasta ja satoja siviilejä. Liike on osa belutšien vastarintaliikettä. Jundallahia väitetään Iranissa ja joskus muuallakin Yhdysvaltain salaa tukemaksi. Mutta toisaalta monet myös uskovat Jundallahilla olevan al-Qaida-kytkentöjä.
Sarpang

Sarpang (dzongkhaksi གསར་སྤང་རྫོང་ཁག) on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta eli dzongdey.
Sarpangin piirikunnan pinta-ala on 2 188 neliökilometriä, ja pääkaupunki Sarpang. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 41 300 asukasta.
Sarpang sijaitsee maan eteläisessä osassa 160–4300 metrin korkeudessa. Noin 12 prosenttia maasta on viljeltyä. Siellä kasvatetaan hedemäpuita, mausteita sekä riisiä, maissia, vehnää ja hirssiä. Sarpangin kaupunki on maan keskiosan kaupallinen keskus, koska sieltä on ollut tieyhteys Intian puolelle jo 1950-luvulta.
Perttu Lindgren

Seurajoukkueissa

Lindgren teki SM-liiga-debyyttinsä kaudella 2004–2005, jolloin pääsi pelaamaan kaksi peliä. Samana kautena Lindgren johdatti Ilveksen A-nuorten SM-kultaan tehden pudotuspeleissä uuden piste-ennätyksen sivuttaen Hermanni Vidmanin ennätyksen kaudelta 1999–2000. Dallas Stars varasi Lindgrenin NHL:ään varaustilaisuuden kolmannella kierroksella (numerolla 75) kesällä 2005.
Kaudella 2005–2006 Lindgren teki läpimurtonsa junioritasolta aikuisten sarjaan. Hän oli runkosarjan päätteeksi tulokkaiden pistepörssin ykkönen saldolla 13+24 ja voitti Jarmo Wasama -muistopalkinnon vuoden tulokkaana. Kesällä 2006 Lindgren teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Starsin kanssa ja kävikin jo seuraavan kauden alussa Dallasin harjoitusleirillä, mutta palasi Ilvekseen vielä kaudeksi.
Kauden 2006–2007 Lindgren pelasi vielä Ilveksessä tehden yhteensä 26 pistettä 43 ottelussa. Pisteistä 4 oli maaleja. Vaikka tahti hiipuikin hieman, Lindgren siirtyi Dallas Starsin farmijoukkueeseen Iowa Stars kehittymään NHL:ää varten. Hän pelasi samassa seurassa kaudella 2007–2008.
30.9.2008 julkistettiin kauden 2008–2009 kattava sopimus Rauman Lukon kanssa. Lukko-kauden jälkeen Lindgren palasi Dallas Starsin organisaatioon kaudeksi 2009–2010. Hän pelasi suurimman osan kaudesta Dallasin farmijoukkueessa Texas Starsissa, mutta debytoi Starsin NHL-joukkueessa 19. lokakuuta 2009 ja sai jääaikaa 8,33 minuuttia. Kaudeksi 2010–2011 Lindgren palasi jälleen Lukkoon ja voitti runkosarjan pistepörssin tehoilla 23+43=66 pistettä. Lukko voitti keväällä myös SM-pronssia. Seuraavalla kaudella Lindgren teki 51 runkosarja- ja pudotuspeliottelussa 40 pistettä. 
Toukokuussa 2012 hän solmi kaksivuotisen sopimuksen KHL-joukkue Atlantin kanssa, kauden etetessä Lindgren sai potkut Atlantista ja siirtyi sen jälkeen Amur Habarovskiin. 
Seuransa ei selviytynyt pudotuspelikieroksille saakka joten seuran johto purki Lindgren sopimuksen.  
Tämän jälkeen Lindgren on pelannut kaudesta 2013–2014 lähtien Sveitsin liigan HC Davosissa. Lindgrenin sopimus Davosin kanssa päättyy tällä erää keväällä 2021.

Maajoukkueessa

Maajoukkueessa Lindgren debytoi Karjalaturnauksessa marraskuussa 2010. Sitä ennen Lindgren on esiintynyt jokaisessa ikävuosimaajoukkueessa. Tammikuussa 2006 hän oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa pronssia.
Sarat Chandra Das

Sarat Chandra Das (1849–1917) oli intialainen vakooja, tibetologi ja kirjailija, joka muistetaan erityisesti kahdesta matkastaan Tiibetiin.
Venäjän ja Britannian välisen valtakilpailun aikana 1800-luvulla Britanniassa koettiin tarvetta saada tietoa sulkeutuneesta Tiibetistä. Ainoat ihmiset, jotka pystyivät ylittämään Tiibetin rajan ilman ongelmia olivat buddhalaiset munkit. Sen seurauksena Britannia alkoi kouluttamaan intialaisesta siirtokunnastaan vakoojia, jotka munkeiksi pukeutuneina lähtivät tiedustelumatkoille Tiibetiin. Das matkasi sinne ensimmäistä kertaa vuonna 1879, jota ennen hän oli tutkinut tarkasti aikaisempien Tiibetissä käyneiden kirjoja. Hän oli perehtynyt buddhalaisuuteen ja osasi puhua sujuvaa tiibetiä, minkä seurauksena häntä pidetään menestyneimpänä Tiibetiin matkanneista tiedustelijoista.
Hän sai apua buddhalaisilta munkeilta, jotka mieluusti ottivat Dasilta oppia ja tietoa länsimaista. Ensimmäisellä Tiibetin matkallaan hän teki niin suuren vaikutuksen paikallisiin, että hänet kutsuttiin käymään maassa toisen kerran vuonna 1881. Toisen matkansa jälkeen Das kirjoitti kirjan Journey to Lhasa and Central Tibet, joka julkaistiin vasta vuonna 1902 johtuen siitä, että hänen tiedustelutietonsa haluttiin alunperin pitää salaisina. Matkansa lopuksi Das palasi Intiaan mukanaan useita tiibetiläisiä kirjoituksia. Hänen tiibetiläiset avustajansa, jotka eivät tienneet hänen olevan Britannian palveluksessa toimiva vakooja saivat ankaria rangaistuksia vieraanvaraisuudestaan. Useita heistä pidätettiin, kidutettiin ja tuomittiin kuolemaan. Vuosikymmeniä vankilassa olleet avustajat pääsivät vapaiksi vasta, kun Younghusbandin retkikunta vapautti heidät 1900-luvun alussa.
Matkoiltaan palannut Das vietti loppuelämänsä kirjallisten töidensä parissa, kääntämässä tiibetiläisiä kirjoituksia ja kokoamassa sanakirjaa.
Pernille Harder

Seurajoukkueura

Harder  edustaa seuratasolla saksalaista VfL Wolfsburgia, jonne hän siirtyi ruotsalaisesta Linköpings FC:stä. Harder meni Tanskasta Ruotsiin, koska halusi pysytellä Skandinaviassa. Linköpings FC:tä ennen hän pelasi Team Viborgissa 2007–2010 ja IK Skovbakkenissa 2010–2012.

Maajoukkueura

EM-kisoissa 2017 Harder toimi Tanskan kapteenina ja johti joukkueensa finaaliin. Hän teki turnauksen ainoan maalinsa finaalissa, jonka Tanska hävisi Alankomaille 4-2.

Saavutukset

Pernille Harder valittiin Tanskan parhaaksi naispelaajaksi vuosina 2015 ja 2016.Damallsvenskan vuosinaan Harder valittiin sarjan Vuoden hyökkääjäksi ja vuoden pelaajaksi. Kokenut jalkapallovalmentaja Pia Sundhage on kuvaillut Harderia superlahjakkaaksi ja maailmanluokan pelaajaksi.

Yksityiselämä

Harder on parisuhteessa entisen joukkuekaverinsa, ruotsalaisen Magdalena Erikssonin kanssa.
Sweet lolita

Sweet lolita (甘いロリータ, amai lolita) on lolita-muodin suosituimpia alatyylejä. Toisin kuin muut lolitan alatyylit sweet lolita on kaikista lapsenomaisimman, söpöimmän ja tyttömäisimmän näköinen tyyli. Tyylissä käytetään pääasiassa pastellin eri sävyjä, paljon röyhelöä ja rusetteja sekä söpöjä printtejä mekoissa ja hameissa. Tunnetuimpia sweet lolita -vaatemerkkejä ovat muun muassa Angelic Pretty, Baby the Stars Shine Bright ja Metamorphose temps de fille.

Tyyli

Vaikka OTT (over the top) sweet lolita on nykypäivänä yleisempi sweet lolitan muotisuuntaus japanilaisen Angelic Pretty -vaatemerkin ansiosta, sweet lolitan asukokonaisuus voi siitä huolimatta olla yhtä lailla simppeliä kuin muissakin lolitan alatyyleissä.
Samalla lailla kuin muutkin lolitan alatyylit sweet lolita inspiroituu viktoriaanisen ja edvardiaanisen ajan pukeutumisesta sekä rokokoosta. Se myös noudattaa lolita-asukokonaisuuden tyypillistä anatomiaa. Vaikka sweet lolitassa hameiden helmat ovat useimmiten polvimittaisia, monet brändit tekevät myös lyhyempiä hameita.
Sweet lolitan vaatteet ovat pastellivärisiä tai värikkäitä erotuksena mustaan tai mustavalkoiseen gothic lolitaan, mutta toisinaan sweet lolitassa näkee myös värikkäitä printtejä mustalla pohjalla. Suosituimmat värit ovat vaaleanpunainen ja -sininen. Yleisimpiä printtejä sweet lolitan vaatteissa ovat erilaiset jälkiruuat, marjat, eläimet, kukat, lasten kirjat ja erilaiset fantasian elementit.
Asusteina suosittuja ovat muun muassa söpöt ruseteilla varustetut laukut, pitsikuorrutetut pääkoristeet sekä pitsisomisteiset päivänvarjot.