google/wiki40b huggingface dataset:
Televisiomaksu

Tausta

Suomessa televisiomaksujen keräämisen hoiti Ficora (eli Viestintävirasto, entinen Telehallintokeskus). Suomessa televisiomaksu tuli käyttöön 1958 heti televisiolähetysten säännöllisen lähetyksen alkaessa. Värilisälupamaksu tuli ajankohtaiseksi väritelevisiolähetysten myötä vuonna 1969. Miljoonas väri-tv-lupa lunastettiin 16.9.1982. Vuonna 1996 mustavalkovastaanottimiin sidottu TV-lupa poistui käytöstä, ja hinnaltaan yhtenäinen TV-lupa tuli käyttöön koko maassa. 
Vuonna 1999 voimaan astuneen valtion televisio- ja radiorahastolain myötä televisiolupa muuttui television käyttöönottoilmoitukseksi ja televisiolupamaksu televisiomaksuksi. Televisiomaksut tilitettiin valtion televisio- ja radiorahastoon, josta rahaa siirrettiin Yleisradio Oy:lle valtioneuvoston päätöksellä. 
Televisiomaksun viimeisinä vuosina sitä korotettiin asteittain vuoteen 2010 asti, jotta sillä voitiin kattaa television digitalisoinnista aiheutuneet kustannukset sekä rahoitusvaje, joka oli syntynyt muiden televisioyhtiöiden Yleisradiolle maksaman toimilupamaksun poistamisesta. Vuoden 2013 alusta televisiomaksun korvasi Yle-vero.

Valvonta

Televisiolupia tarkastivat talosta taloon kiertävät televisio- ja radioluvan tarkastajat, joita oli kesällä 2012 noin 60. 
Joissakin Euroopan maissa televisioluvattomien talouksien televisioita etsitään radioaaltoihin perustuvalla peilausjärjestelmällä.
Timo Vitikainen

Timo Antero Vitikainen (s. 21. lokakuuta 1946 Vehkalahti) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Lapin jääkäripataljoonan komentajana.
Vitikainen syntyi palopäällikkö Olli Vitikaisen ja Hilkka Vierusalon perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1976 on Leena Kupias.
Vitikainen tuli ylioppilaaksi Haminan yhteisyhteislyseosta 1966 ja suoritti Kadettikoulun 1970 ja Sotakorkeakoulun 1979. Hän toimi Uudenmaan rakuunapataljoonassa opetusupseerina 1970–1974, komppanian varapäällikkönä 1974–1976 ja komppanianpäällikkönä 1976–1977. Keski-Suomen sotilasläänin esikunnassa Vitikainen oli toimistoupseeri 1979–1983, Taistelukoulussa opetusupseeri 1983–1986, Pääesikunnassa toimistoupseeri 1986–1988 ja Sotakorkeakoulussa opettaja 1988–1990. Lapin jääkäripataljoonaa hän komensi 1991–1993 ja toimi vielä sen jälkeen Maanpuolustuskorkeakoulun kurssinjohtajana vuodesta 1993 vuoteen 1995, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Vitikainen ylennettiin vänrikiksi 1967, luutnantiksi 1970, yliluutnantiksi 1973, kapteeniksi 1977, majuriksi 1983 ja everstiluutnantiksi 1990.
Bosnia

Bosnia on alue Bosnia ja Hertsegovinan pohjoisosassa. Bosnialla ja Hertsegovinalla ei kummallakaan ei ole nykyään erikseen hallinnollista asemaa. Bosnia käsittää noin kaksi kolmasosaa Bosnia-Hertsegovinan pinta-alasta. Se on saanut nimensä Bosna-joesta.

Historia

Bosnia oli jo antiikin aikaan tärkeä kauttakulkumaa Adrianmeren ja Tonavan välissä ja sinne syntyi vauraita kaupunkeja kaupankäynnin ansiosta.
500–600-luvuilla tapahtuneen slaavien kansainvaelluksen jälkeen Bosnia oli lähinnä yksi Bysantin provinsseista, jolla oli omat ruhtinaansa. Nimi Bosnia mainitaan ensimmäisen kerran 900-luvulla, jolloin sillä tarkoitettiin vain Bosna-joen yläjuoksun ydinalueita. Vuosien 1154 ja 1463 välillä Bosnia oli itsenäinen keisarikunta ja loppupuolella kuningaskunta, minkä jälkeen siitä tuli osa Osmanien valtakuntaa. Keskiaikainen Bosnia oli pääosin katolinen.
Vuonna 1878 Bosniasta tuli osa Itävalta-Unkaria. Tältä ajalta on peräisin käsite Bosnia-Hertsegovina.
Ruunikko

Periytyminen

Ruunikko väri on yksi hevosten neljästä perusväristä, joista kaksi muuta ovat rautias, musta ja mustanruunikko. Vanhentuneen käsityksen mukaan mustanruunikko oli joko mustan tai ruunikon muunnos.
Jokainen hevonen on pohjaväriltään eli geneettisesti jotain näistä neljästä, vaikka väritysfenotyyppi eli -ilmiasu saattaakin muiden väriin vaikuttavien geenitekijöiden vuoksi olla esimerkiksi täysin valkoinen.
Perusvärien periytymiseen vaikuttaa kaksi geenilokusta: E-lokus määrää, voiko hevonen muodostaa mustaa pigmenttiä. Dominoiva alleeli E mahdollistaa mustan pigmentin, resessiivinen ee-genotyyppi estää sen muodostumisen täydellisesti ja hevonen on siis pohjaväriltään rautias. Ruunikkoväritykseen kuuluu mustaa pigmenttiä, joten ruunikon hevosen on oltava genotyypiltään EE tai Ee.
A-lokus määrittää mustan pigmentin jakautumisesta karvoituksessa. Villiruunikkovärityksestä vastaava +-alleeli tavataan niputtaa yhteen tavallisesta ruunikkovärityksestä vastaavan A-alleelin kanssa, koska väritykset ovat hyvin samankaltaiset. Ruunikon suhteen resessiivisesti periytyvät mustanruunikko (t-alleeli) ja musta väritys (a-alleeli). A-lokuksen suhteen ruunikko hevonen voi siis olla AA, At, tai Aa.
Ilman DNA-testejä voidaan ruunikon genotyypistä päätellä joitain seikkoja sen vanhempien ja jälkeläisten perusteella: rautias, musta tai aito mustanruunikko vanhempi tai jälkeläinen kertoo varmuudella, että ruunikon hevosen oma genotyyppi on vastaavasti Ee, Aa tai At. Jos ruunikon genotyyppi on AA EE, se voi saada ainoastaan ruunikoita jälkeläisiä. Täysin ruunikko jälkeläisryhmä voi kuitenkin syntyä myös sattumalta toisenlaisestakin genotyypistä, varsinkin jos jälkeläismäärä on pieni.
Monimutkaisen periytymisen vuoksi ruunikkoväriä on vaikea täysin vakiinnuttaa esimerkiksi rodun ainoaksi väriksi, sillä monen puhtaasti ruunikkovärisen sukupolven jälkeenkin saattaa syntyä lähinnä rautiaita yksilöitä. Näin on käynyt esimerkiksi clevelandinruunikolla. Toisaalta E- ja A-alleelien dominoivuus tarkoittaa sitä, että ruunikkoväritys on helppo karsia kannasta, josta halutaan esimerkiksi vain rautiaita tai mustia.

Sävyt

Ruunikon sävyt vaihtelevat paitsi tummuudeltaan ja vaaleudeltaan myös . Esimerkiksi mustanruunikko on melkein musta ja punaruunikko on selkeästi punaruskea. Suomessa ruunikon sävyt erotellaan toisistaan ja niillä on eri lyhenteet. Mustanruunikko ja villiruunikko eroavat geneettisesti muista ruunikoista.

Samankaltaisia värejä

Jotkin ruunikosta geneettisesti eroavat värit voivat tuottaa ruunikolta näyttäviä mustanruskeita hevosia.
Insane Clown Posse

Historia

Yhtyeen ensimmäinen kokoonpano oli vuonna 1989 perustettu JJ Boys -niminen trio, johon kuului J:n ja Shaggyn lisäksi Shaggyn veli John Utsler alias John Kickchazz (jätti yhtyeen ennen Carnival of Carnage -albumin julkaisua). Yhtye muutti myöhemmin nimensä Inner City Posseksi perustamansa katujengin mukaan. Vuonna 1991 ICP perusti Psychopathic Records levy-yhtiön manageri Alex Abbissin kanssa.

6 Jokerikorttia

1992 ICP (nyt Insane Clown Posse) julkaisi Carnival of Carnage -nimisen albumin ja julkisti sen olevan ensimmäinen kuudesta "Jokerikortista". Yhtye kertoi myös, että kun viimeinen (kuudes) Jokerikortti (albumi) on julkaistu "the end of time will consume us all" ("ajan loppu tulee kuluttamaan meidät kaikki") ja ennen sitä heidän faninsa saisivat tietää kaiken "Dark Carnivalista" (Pimeyden Karnevaalista), mahtavasta voimasta jonka ajamina he toimivat.
Jokaisen jokerikortin tarkoituksena on paljastaa yksi "persoona" Dark Carnivalista ohjaten kuuntelijaa kohtaamaan paitsi syntinsä, myös maailman katoavaisuus. Esimerkiksi albumi The Great Milenko (neljäs jokerikortti), suuri taikuri, symboloi illuusioita, joita ihmiset saattavat esittää itselleen oikeuttaakseen tekonsa. Kuudennesta jokerikortista on julkaistu kaksi versiota, The Wraith: Shangri-La (symboloi taivasta) ja  The Wraith: Hell's Pit (symboloi helvettiä).

Kritiikki

Vaikka ICP:llä on uskollinen kannattajakunta, se ei ole koskaan saavuttanut täyttä valtavirtamenestystä ja mediassa yhtyettä on arvosteltu voimakkaasti. ICP on esimerkiksi nimetty historian huonoimmaksi yhtyeeksi monien julkaisujen äänestyksissä, mm. Rolling Stone -lehden.
Adaloald

Adaloald (600–625 tai 605–625) oli langobardien kuningas vuosina 615–625. Hän oli edellisen kuninkaan Agilulfin poika. Adaloald tuli kuninkaaksi alaikäisenä ja hallitsi yhdessä äitinsä Theodelindan kanssa. Kymmenen vuoden valtakauden jälkeen heidät syrjäytettiin ja Adaloald mahdollisesti myrkytettiin. Adaloaldin seuraaja oli Arioald. 
Syrjäyttämisen syynä oli ilmeisesti Adaloaldin heikko mielenterveys, minkä vuoksi hän menetti ylimystön tuen. Adaloald syrjäytettiin vuonna 626, ja pian sen jälkeen hän kuoli salaperäisesti Ravennassa.
Alan Johnston

Alan Graham Johnston (s. 17. toukokuuta 1962) on brittiläinen, BBC-yhtiölle työskentelevä toimittaja. Islamin armeija -niminen ryhmä miehiä kaappasi Johnstonin 12. maaliskuuta 2007 hänen ollessaan palaamassa töistä kotiin. Hänet vapautettiin aikaisin keskiviikko-aamuna 4. heinäkuuta 2007 oltuaan kidnapattuna 114 päivää eli lähes neljä kuukautta.
Johnstonin vapauttamiseksi kampanjoitiin maailmanlaajuisesti ja muun muassa BBC:n verkkoadressissa lähes 200 000 ihmistä vaati toimittajan vapauttamista.
Johnsonin vapauttamiseen johti muslimioppineiden väliintulo. Vapautus oli osa vankien vaihtoa, 
Johnstonia pidettiin neljässä eri piilopaikassa. 1. toukokuuta hänen kaappaajansa julkaisivat hänestä videon internetiin. Viikkoa myöhemmin kaappaajat ilmoittivat palestiinalaisen al-Quds-lehden mukaan haluavansa Palestiinan hallitukselta maa-alueen, lunnaita ja yhden vangin vapauttamista Jordanian vankilasta. Kesäkuun alussa julkaistiin toinen video. Johnston sai tietoa ulkomaailmasta radion välityksellä, kuuntelemalla BBC:n maailmanpalvelun lähetyksiä.
Lähes kaikki palestiinalaiset julkisesti esiintyneet tahot, myös Hamas, Fatah ja useat poliitikot, virkamiehet ja kansalaiset tuomitsivat kaappauksen. He katsoivat kidnappauksen vahingoittavan vakavasti palestiinalaisten mainetta ja heidän ajamaansa asiaa. Johnston oli pidetty palestiinalaisten keskuudessa, ja hänen katsottiin toimittavan maailmalle tietoja, jotka muuten jäisivät kertomatta.
Teemu Nikki

Teemu Nikki (s. 1975) on Sysmästä kotoisin oleva elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Hän on ohjannut kolme tuotantokautta #lovemilla-tv-sarjaa, jonka on myös käsikirjoittanut yhdessä tuottaja Jani Pösön kanssa. Sarja voitti vuosina 2013 ja 2014 lasten- ja nuorten Kultaisen Venla-palkinnon. Sarjan ensimmäinen kausi voitti myös Best Fiction Format 2014 -palkinnon Fiction Creative Forumilla. Sarjaan perustuva elokuva Lovemilla julkaistiin 2015.
Nikki voitti Jussi-palkinnon Armomurhaaja-elokuvansa käsikirjoituksesta vuonna 2018.
Nikki palkittiin Sekasin-sarjan ohjauksesta vuoden 2018 Kultainen Venla -palkinnolla.
Nikki tiedetään myös lyhytelokuvasta Kaveri.
Teemu Nikki on myös ohjannut ja leikannut lukuisia mainoksia ja musiikkivideoita.
Uuno Turhapuron poika

Juoni

Uunon appiukkohan on Suomen rikkain mies. Tämän tietävät myös ilkeät ja ahneet poliitikot, jotka alkavat havitella Uunon ohella vuoristoneuvoksen rahoja. Poliitikot kehittelevätkin juonen, jonka avulla he saisivat rahat itselleen. He palkkaavat Amerikasta gangstereita varastamaan Tuuran rahat. He arvelevat Uunon olevan avain rahoihin, samalla kun tämä luulee yhä olevansa Suomen presidentti. Yksi gangstereista tekeytyy Uunon kauan kadoksissa olleeksi pojaksi Urho Turhapuroksi, mutta kaikki ei kuitenkaan mene niin kuin roistot olivat suunnitelleet.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa taatuksi uunoiluksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
HMS Loosestrife (K105)

Palvelus

Alus upotti 6. toukokuuta 1943 syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen U-192 Pohjois-Atlantilla.
Alus myytiin 1947, jolloin uusi omistaja nimesi sen Kallsevniksi. Alus muutettiin 1948 troolariksi ja sen omistaja thorshavnilainen p/f Kimbil A/S nimesi aluksen Hallsevniksi.
Veikko Lindroos

Veikko Kalervo Lindroos (s. 1938) on suomalainen tekniikantutkija ja emeritusprofessori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun metalliopin professori vuodesta 1974. Hänen tutkimusalaansa ovat metalliteollisuuden materiaalit ja messinkien sinkinkato.
Oulangan luontokeskus

Oulangan luontokeskus sijaitsee Oulangan kansallispuistossa, Kuusamossa. Luontokeskusta lähin nähtävyys on Kiutaköngäs, jonne on noin kilometrin kävelymatka. Oulangan luontokeskus palvelee Oulangan kansallispuiston kävijöitä. Keskukseen tehtiin vuonna 2018 85 300 käyntiä. Oulangan luontokeskuksen palveluihin kuuluu muun muassa pysyvä luontonäyttely, opastukset ja retkeilyneuvonta sekä erilaiset tapahtumat.
82 kilometrin mittainen vaellusreitti Karhunkierros kulkee luontokeskuksen kautta.
Andrew V. McLaglen

Andrew Victor McLaglen (28. heinäkuuta 1920 Wandsworth, Lontoo, Britannia – 30. elokuuta 2014 Friday Harbor, San Juanin piirikunta, Washington, Yhdysvallat) oli brittiläissyntyinen elokuva-, televisio- ja teatteriohjaaja. Hän sai vuonna 1991 työstä lännenelokuvien parissa myönnettävän Golden Boot -palkinnon.
McLaglen ohjasi muun muassa lukuisia Gunsmoke-sarjan jaksoja. Elokuvatuotantoon kuuluu ennen kaikkea lännenelokuvia, kuten Pertti Avolan mahtipontiseki ja taantumukselliseksi luonnehtima Chisum (1970). McLaglen on ohjannut myös sotaelokuvia, kuten Villihanhet (The Wild Geese, 1978) ja Merten sudet (The Sea Wolves, 1980).

Yksityiselämä

Lontoossa syntynyt Andrew McLaglen oli näyttelijä Victor McLaglenin poika. Isän siirryttyä näyttelijäksi Yhdysvaltoihin perhe seurasi parin vuoden kuluttua perässä. Hän oli kookas, yli kaksimetrinen. Hän oli naimisissa neljä kertaa, vuosia näyttelijäkollegansa Veda Ann Borgin kanssa, kunnes erosi.
Shillelagh (ase)

Shillelagh (lausutaan "šil-léi-lii") on irlantilainen puusta valmistettu nuija-ase, jonka valmistusmateriaali on yleensä oratuomi tai tammi. Asetta käytettiin Irlannissa ennen brittien valta-aikaa herrasmiesten keskinäisissä välienselvittelyissä. Shillelagh saattoi olla joko pelkkä puinen keppi tai kääritty nahkaan. Sitä voitiin käyttää aseen lisäksi myös kävelykeppinä.
Lukki

Lukki on raskaiden ja pitkän­omaisten kappaleiden kuten saha­tavara­nippujen, veneiden, junan­vaunujen ja meri­konttien nostamiseen ja siirtämiseen tarkoitettu nosturi­ajoneuvo tai vedettävä vaunu. Suurimmat lukit ovat satamissa, kontti­terminaaleissa ja muissa meri­konttien käsittely­paikoissa käytettäviä torni­maisia ajo­neuvoja konttien siirtä­miseen, nosta­miseen ja pinoa­miseen. Lukin pyörät sijaitsevat pilari­parien alla niin, että pyörien väliin jää tarvittavan korkuinen tyhjä tila tavaran nostamiseksi ja kuljet­tamiseksi. Korkeimmat kontti­lukit pystyvät pinoamaan 2,44 metrin korkuisia ISO-standardi­kontteja jopa neljä päällekkäin. Kontti­lukin nosto­kyky on yleensä 40–60 tonnia.
Suurimpia kontti­lukkien valmistajia ovat suomalaisen Cargotecin tytär­yhtiö Kalmar, italia­lainen Fantuzzi, suomalainen Konecranes ja saksalainen Noell.
Konttilukkia pienempiä ja kevyempiä lukkeja käytetään puu­tavaran ja muiden pitkän­omaisten suurien esineiden, kuten veneiden siirtoon. Niissä ei välttämättä ole omaa voiman­lähdettä, vaan niitä käytetään traktorin tms. vetämänä. Tällaisten lukkien suurimpiin valmistajiin kuuluu irlantilainen Combilift.

Rakenne

Nykyaikainen konttilukki koostuu viidestä pää­osasta: kahdesta sivu­rungosta, pilarien ylä­päitä yhdistävästä ylä­kehästä, tarttujista ja ohjaamosta. Sivurungot ovat toistensa peili­kuvia ja sisältävät kontin pyörästöt voimansiirto­laitteineen. Sivu­runkojen etu- ja taka­kulmista nousevat teräs­pilarit, joiden yläosassa on lukin yläkehä. Yläkehällä sijaitsevat voima­laite, vinssi­järjestelmä, hydrauliikka­järjestelmä ja pääsähkö­järjestelmä. Yläkehän jommassakummassa etukulmassa on ohjaamo. Lukin olennaisin osa on tarttuja, joka liikkuu vinssi­koneiston avulla ylös ja alas neljän pilarin muodostamassa alatilassa. Tarttuja voi nostaa joko yhtä (single lift) tai kahta konttia (twin lift) kerrallaan.

Historiaa

Konttilukin edeltäjä, puutavaran siirtoon tarkoitettu laite kehitettiin toisen maailman­sodan jälkeen Suomessa Valmetin Härmälän lentokone­tehtaalla Tampereella osana Suomen sota­korvauksia Neuvosto­liitolle. 1970-luvulla siitä tuli kansain­välinen menestys meri­konttien siirto­laitteena ja Valmetin Tampereen-tehtaan päätuote. Nykyisin tehtaan omistaa Kalmar, joka on osa suomalaista Cargotec-yhtiötä.
Lukkituotanto Tampereella sai alkusysäyksensä Neuvosto­liitosta tulleesta valokuvasta, joka esitti Yhdys­valloissa lankkujen siirtoon kehitettyä laitetta. Neuvosto­liitto halusi sota­korvausten osana satoja tällaisia laitteita. Valmetin lentokone­tehtaalla rakennettiin ensimmäiset proto­tyypit valokuvaan perustuen, ja niiden pohjalta päästiin sarja­tuotantoon. Sota­korvausten päätyttyä Pohjois-Amerikassa oli juuri keksitty merirahti­liikenteen mullistavat kontit, ja pian huomattiin lukkien toiminta­periaatteen olevan erinomaisesti sovellettavissa myös konttien nostoon ja siirtoon.
Thomas Robinson

Thomas Earl Robinson (s. 17. maaliskuuta 1991 Washington, D.C.) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä NBA-liigan Houston Rocketsissa. Robinson oli vuoden 2012 NBA:n varaustilaisuuden viides varaus.

NBA-ura

Yliopistokoripalloa Kansasin yliopiston joukkueessa pelannut Robinson oli yksi neljästätoista vuoden 2012 varaustilaisuuteen NBA:n paikan päälle kutsumasta pelaajasta. Sacramento Kings varasi hänet tilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, viidentenä pelaajana.
Helmikuussa 2013 Robinson siirtyi kesken tulokaskautensa Houston Rocketsiin pelaajakaupassa, jossa Rockets sai hänen lisäkseen Francisco Garcían sekä Tyler Honeycuttin ja jossa Kingsiin siirtyivät Cole Aldrich, Toney Douglas sekä Patrick Patterson. Robinson oli ehtinyt pelata Kingsissä 51 ottelua keskiarvoin 4,8 pistettä ja 4,7 levypalloa per ottelu.
Kilterin koulu

Historia

Kilterin koulua edeltäneen Myyrmäen keskikoulun perustamisesitys tehtiin vuoden 1975 alussa. Opetus päätettiin aloittaa kahden ykkösluokan kouluna aluksi Myyrmäen urheilutalon kerhohuoneissa (väliaikaistiloissa) jo 1.8.1975. Syksyllä 1976 koululla oli neljä ensimmäistä luokkaa ja koulutiloiksi saatiin toinen Myyrmäen kansakoulun viipalekouluista (parakista) Virtatieltä. Kohta lisätilaksi saatiin koko viipalekoulu, mutta opetusta jouduttiin antamaan myös Myyrmäen ja Myllymäen kouluissa. Peruskoulu-uudistuksen yhteydessä 1977 Myyrmäen keskikoulu vaihtoi nimensä eteläisen Myyrmäen yläasteeksi eli Kilterin kouluksi. Oman koulurakennuksen saaminen lykkääntyi muun muassa monien asemakaavavalitusten seurauksena. Kaava valmistui vasta 1984.
Alkujaan 360 oppilaalle mitoitetun koulurakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Perko & Rautamäki. Koulun päärakennusmateriaalina olivat kahitiiliharkot. Koulun pääsisäänkäynnin puoleisia seinäpintoja koristaa Jukka Mäen tiilireliefityö Pyramidien arvoitus. Se oli kokeilu arkkitehdin ja kuvataiteilijan yhteistyöstä ympäristötaiteen tekemiseksi. Koulu nousi harjakorkeuteen elokuussa 1987 ja valmistui vuonna 1988. Tiloihin siirtyi myös Silvolan erityiskoulu.
D (yhtye)

Historia

D perustettiin maaliskuussa 2003, yhtyeen jäseninä olivat ASAGI, Ruiza, HIROKI, Sin ja Rena. Yhtye julkaisi minialbumin NEW BLOOD 18. heinäkuuta 2003. Pian julkaisun jälkeen Ruiza joutui sairaalaan, ja Sin päätti jättää yhtyeen. D piti lyhyen tauon, jonka aikana ASAGI ja HIROKI muodostivat kitaristi HIDE-ZOUn kanssa uuden Night of the Children -yhtyeen. HIROKI tunsi HIDE-ZOUn yhtyeestä S to M. HIDE-ZOU oli kahden yhtyeen välillä, Aiorian ja D:n. Kun Ruiza pääsi sairaalasta, D palasi yhteen 27. syyskuuta 2003 uudella kokoonpanolla: ASAGI, Ruiza, HIROKI, HIDE-ZOU ja Rena. Kaksi kuukautta sen jälkeen he julkaisivat uuden singlen, AliCen. Tammikuun 27. päivä he julkaisivat PARADOX-minialbumin
Vuonna 2004 D julkaisi kaksi uutta singleä: "Yume narishi kuuchuu teien" (12.5..2004) ja "Mayutsuki no hitsugi", joka oli myytävänä vain kolmessa konsertissa (Shibuya O-West 4.11., Nagoya ell. FITS ALL 13.11. ja Osaka MUSE 23.11.). Yhtye julkaisi uudestaan uudelleenmasteroidun version ensimmäisestä minialbumista, jolle lisättiin myös kappale "Gareki no hana". "NEW BLOOD ~second impact~" julkaisiin 8. joulukuuta 2004, ja pian sitä seurasi yhtyeen neljäs single "Mahiru no koe ~Synchronicity~" (julkaistiin 12.1.2005).
Vuosi 2005 oli yhtyeelle kiireistä aikaa. 7. tammikuuta Kisaki (ennen yhtyeessä Syndrome, nykyään Phantasmagoria) päätti tehdä yhteistyökiertueen D:n kanssa. Rena ei ollut mukana kiertueella, mutta ehti vielä julkaista yhtyeessä uuden singlen ja musiikkivideon, "Yami yori kurai doukoku no a CAPPELLA to bara yori akai jounetsu no ARIA". Viimeisimmän albumin nauhoituksen jälkeen Rena päätti jättää yhtyeen. Hän soitti bassoa "The name of the ROSE" -albumilla (julkaistu 25.9.2005), vaikka levy julkaistiin kaksi kuukautta hänen lähtönsä jälkeen.
Tsunehito liittyi yhtyeeseen 5. joulukuuta 2005, ja soitti uudelleen bassot "The name of the ROSE 2006" -albumille (julkaistu 8.2.2006), joka sisälsi kolme uutta kappaletta.
Yhtyeellä on tapana masteroida ja julkaista vanhat albumit uudelleen, joten vuonna 2006 he julkaisivat uudelleen PARADOX-minialbumin ja "Yume narishi kuchuu teien" -singlen. Singlen mukana julkaisiin kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta. D:n viimeisin single "Taiyou wo okuru hi" (julkaistu 3.8.2006) on saatavilla sekä musiikkivideon kanssa että ilman videota. Yhtyeen "Tafel Anatomie" -albumi on julkaistu 18. lokakuuta 2007. Tafel Anatomie kiertueella vuonna 2006 nauhoitetun konsertin D julkaisi Tafel Anatomie Tour 2006 - 12.06 Tour Final Shibuya Kokai -nimisenä 14. maaliskuuta 2007.
Yhtye on julkaisi vuonna 2007 useita singlejä; 25. huhtikuuta Dearest You, 18. heinäkuuta Ouka Saki Some ni keri ja 15. elokuuta Schwarzschild -singlet. Syksyllä 2007 julkaistiin uusi albumi, Neo culture ~Beyond the world~.
22. joulukuuta 2007 pidetyllä keikalla bändi ilmoitti heistä tulevan major-bändi. D julkaisee ensimmäisen singlen suuren levy-yhtiön alaisuudessa 7. toukokuuta.
Angelo Rossitto

Angelo Salvatore Rossitto (18. helmikuuta 1908 Omaha, Nebraska – 21. syyskuuta 1991 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka tunnettiin lyhytkasvuisuudestaan.
Rossitto oli 89 senttimetriä pitkä. Hän myi kadulla sanomalehtiä, kun John Barrymore "löysi" hänet ja esitteli ehjääjälle, joka etsi lyhytkasvuista henkilöä. Rossitosta tuli yksi  Hollywoodin käytetyimpiä lyhytkasvuisia näyttelijöitä: hänet nähtiin vuosien 1927–1987 aikana yli 70 elokuvassa. Hän esiintyi muun muassa Tod Browningin elokuvassa Freaks – kummajaiset (1932) sekä elokuvissa Babes in Toyland (1934) ja Simson ja Delila (1949). Useimmissa rooleissaan hän oli kuitenkin avustajan statuksella, ilman mainintaa lopputeksteissä. Niinpä hän sai vain pieniä palkkioita, ja jatkoi sanomalehtien myymistä elannokseen. Hänen viimeinen merkittävä roolinsa oli elokuvassa Mad Max – ukkosmyrsky (1985).
Rossitto kuoli 83 vuoden ikäisenä vuonna 1991.
Karate Kid (vuoden 1984 elokuva)

Jatko-osat

Karate Kid II... kertomus jatkuu ilmestyi 1986 ja Karate Kid III 1989.
Sarjaan tehtiin vielä neljäs Karate Kid saa seuraajan -niminen jatko-osa vuonna 1994. Pääosaa esitti Hilary Swank, ja muitakin näyttelijöitä vaihtui. Elokuva ei menestynyt.
Elokuvasta valmistui vuonna 2010 uusintaversio, jossa pääosaa näyttelee Will Smithin poika, Jaden Smith.
Karate Kid -elokuvat tuottivat Yhdysvalloissa noin 250 miljoonaa dollaria.
Eric Papilaya

Eric Papilaya (s. 9. kesäkuuta 1978) on itävaltalainen laulaja. Hän edusti Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 2007 kappaleella Get A Life – Get Alive ja sijoittui semifinaalissa 27. sijalle saaden 4 pistettä, joka ei kuitenkaan riittänyt finaaliin pääsyyn.