google/wiki40b huggingface dataset:
Pikkukiitäjä (perhonen)

Koko ja ulkonäkö

Pikkukiitäjän siipiväli on 40–60 mm ja väritykseltään perhonen muistuttaa paljon lähisukuista horsmakiitäjää (Deilephila elpenor). Nämä lajit myös risteytyvät keskenään.
Perhonen on väritykseltään aniliininpunainen ja oliivinvihreä. Etusiivet ovat enimmäkseen vihertävät ja punaista väriä on vain etu- ja ulkoreunassa. Raja punaisen ja vihreän värin välillä on terävä. Takasiivet ovat mustaa tyveä ja etureunaa lukuun ottamatta kellanvihreät ja punaista niissäkin on vain reunoissa. Keskiruumiissa punainen väri ei muodosta selviä raitoja ja takaruumis on juovaton, toisin kuin horsmakiitäjällä. Keskiaasialaiset alalajit ovat tavallista ruskeampia. 
Myös toukka muistuttaa horsmakiitäjää: nuorena se on vihreä ja vanhempana ruskeanharmaa. Etuosan kyljissä on kaksi paria silmätäpliä. Keskeisenä tuntomerkkinä pikkukiitäjän toukalla ei ole selvää sarvea peräpäässään. Täysikasvuinen toukka on 55–70 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Pikkukiitäjä esiintyy lähes koko Euroopassa ja idässä sitä tavataan Keski-Aasiaan ja Etelä-Siperiaan saakka. Lisäksi levinneisyysalueeseen kuuluvat Pohjois-Afrikan Atlasvuoret, joilla elää alalaji D. p. colossus. Suomessa laji on yleinen etelässä ja harvinaistuu pohjoiseen mennessä. Esiintymisalueen pohjoisraja on Vaasa-Lieksa -linjalla, joten levinneisyys on selvästi horsmakiitäjää eteläisempi. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuusta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat

Pikkukiitäjä on avoimien niittyjen laji ja vaatii elinympäristössään matarakasvustoja. Lennon suhteen laji on ilta- ja yöaktiivinen ja lento kestää melko lyhyen ajan iltahämärän laskeuduttua. Lämpiminä öinä perhoset saattavat aloittaa uudelleen myöhemmin yöllä. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, joskus suurinakin määrinä. Naaraita tulee valolle hieman koiraita harvemmin. Perhonen lepää päiväsaikaan kasvillisuuden seassa. Aktiivisena lentoaikana se käy mielellään kukilla, joille se ei laskeudu lainkaan vaan imee meden lentäen paikoillaan kukan edessä muiden kiitäjien tapaan.
Naaras munii 200–300 munaa, jotka kuoriutuvat vajaan kahden viikon kuluessa. Toukat ovat aktiivisia öisin ja piilottelevat päivisin. Vanhemmat toukat syövät joskus myös päivällä, mutta useimmiten päivällä löydetyt toukat ovat loisittuja. Toukat eivätkä liiku enempää kuin ravinnon saaminen välttämättä edellyttää. Uhattuna toukka pullistaa niskaansa paljastaen silmätäplänsä ja äärimmäisenä keinona se näyttelee kuollutta. Toukka on täysikasvuinen elo-syyskuun vaihteessa, jolloin se lähtee etsimään koteloitumispaikkaa. Kotelo on maassa, karikkeen joukossa ja talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa mataroilla (Galium).
Lapu-Lapu

Lapu-Lapu (n. 1491–1547) oli varhaisin tunnettu visayain päällikkö ja Mactanin datu (kuningas) Filippiineillä. Hän oli ensimmäinen alkuasukas, joka vastusti Espanjan siirtomaavaltaa. Lapu-Lapua pidetään Filippiinien ensimmäisenä kansallissankarina.
Aamulla 17. huhtikuuta 1521 Lapu-Lapu ja mactanilaiset hyökkäsivät keihäin ja kampilanein espanjalaisten kimppuun. Tässä Mactanin taistelussa espanjalaisten päällikkö Fernão de Magalhães ja useita hänen miehistään saivat surmansa.
Lapu-Lapun kunniaksi cebulaiset ovat nimenneet Oponin kaupungin Lapu-Lapu Cityksi.
Asmodeus

Asmodeus, hepreaksi Ashmedai ja kreikaksi Ασμοδαίος, Asmodaios, on juutalaisessa mytologiassa demonien kuningas. Asmodeus on alun perin lainattu vanhasta iranilaisesta uskonnosta.Apokryfisessä Tobitin kirjassa kerrotaan, että Asmodeus oli rakastunut Raguelin tyttäreen Sarahiin, ja demoni tappoi peräjälkeen seitsemän Sarahin aviomiestä heidän hääöinään. Arkkienkeli Rafael neuvoi Tobiakselle, miten demonin pystyisi voittamaan. Tässä onnistuttuaan Tobias nai Sarahin.
Talmudin mukaan Salomo vangitsi Asmodeuksen ja pakotti demonin orjatyöhön Jerusalemin ensimmäisen temppelin rakennustyömaalle. Muissa legendoissa Asmodeus kuvataan hyväntahtoisempana hahmona.
Andreas Rogert

Andreas Rogert (10. marraskuuta tai 18. marraskuuta 1754 Trondheim, Norja – 10. kesäkuuta 1833 Trondheim) oli norjalainen juristi, oikeuden esimies ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.

Elämä ja ura

Andreas syntyi poliisimestari Poul Rogertin (1725–1771) ja Anna Eline Hornemannin virkamiesperheeseen. Äidin suku oli Trondheimin merkkisukuja. Rogert suoritti latinalais-juridisen lakitutkinnon, ninkä jälkeen hän sai viran Vardøhusista 1779. Vuonna 1793 hän tuli Søndfjordiin, Bergenin piiriin, tuomariksi.
Rogert avioitui 1797 Bergeniläisen opettajantyttären Birgitte Brøndumin (1773–1851) kanssa. Samana vuonna hänet nimitettiin asessoriksi ja 1805 oikeuden esimieheksi Trondheimin hovioikeuteen. Hän sai Etatsråd-arvonimen 1812.
Tultuaan valituksi kansalliskokousedustajaksi Rogert oli jo 60-vuotias ja eräs vanhimpia osanottajia. Hänet valittiin kokouksen varapuheenjohtajaksi ensimmäisellä viikolla ja perustuslakikomitean jäseneksi. Rogertin ajamia asioita olivat kansalliset symbolit, joista hän ajoi läpi norjalaisen kruununperimyslain ja yhdessä Georg Sverdrupin kanssa protokollan kuninkaan kruunaamisesta Trondheimissa. Hän oli itsenäisyyspuolueen riveissä, mutta herätti vähemmän vastakkainasettelua opposition kanssa kuin monet puoluetoverinsa.
Kansalliskokouksen jälkeen Rogert vetäytyi politiikasta ja jäi eläkkeelle virastaan vuonna 1826. Rogertilta jäi suuri kokoelma kirjoja, käsikirjoituksia ja arkistomateriaalia, mikä jaettiin eri tahoille hänen kuolemansa jälkeen 1833.
Irma Airisto

Irma Kaarina Airisto, o.s. Isola (14. joulukuuta 1920 Hausjärvi – 31. maaliskuuta 1990 Riihimäki) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja ja näytelmäkirjailija.
Irma Airiston vanhemmat olivat Toini ja Mauno Isola. Mauno Isola tunnetaan joululaulun "Me käymme joulun viettohon..." sanoittajana. 
Irma Airisto pääsi ylioppilaaksi 1939 Riihimäen yhteislyseosta ja valmistui kuvaamataidon opettajaksi 1945. Hän toimi Riihimäen lyseon kuvaamataidon opettajana 1957–1984.
Airisto kirjoitti useita kymmeniä näytelmiä ja perusti myös Riihimäen lyseoon näytelmäkerhon sekä Riihimäen kansalaisopiston yhteyteen Ermina-näyttämön.
Loviisan Tor

Historia

Loviisan Tor on perustettu vuonna 1909. Seura rekisteröitiin sen varsinaisella nimellä Gymnastik- och Idrottsföreningen Tor r.f, mutta yhdistyksen nimi on nykyisin vain Loviisan Tor r.f.
Vuonna 1923 Tor osallistui toista kertaa järjestettyyn miesten pesäpallon SM-kilpailuun seitsemän muun joukkueen kanssa. Joukkue pelasi ensimmäisen ja kauden ainoan ottelunsa 12. elokuuta Lahden Suojeluskunnan vieraana häviten 4–0. Samalla Tor putosi cup-muotoisena pelatusta kilpailusta ensimmäisellä kierroksella puolivälierävaihessa. Torin joukkueessa ensimmäisellä kaudella pelasivat S.Lindholm, B.Kiljander, G.Berger, L.Bruce, F.Fransas, E.Petrell, G.Österman, H.Tallqvist, J.Pelin ja varamiehenä V.Johansson. Seuraavan kerran Tor osallistui samaiseen kilpailuun vuonna 1925, jolloin mukana oli kymmenen joukkuetta. Nytkin Torin kausi päättyi heti ensimmäisellä kierroksella Lahden Suojeluskunnan vieraana, mutta tappiolukemat olivat enää 7–6. Kaudella 1926 samaisessa kilpailussa Tor pelasi avusottelun kotonaan 29. elokuuta jälleen Lahden Suojeluskuntaa vastaan. Tor voitti ottelun lukemin 8–6 ja eteni SM-kilpailussa kuuden parhaan joukkoon. Toisella kierroksella Tampereen Pyrintö oli kuitenkin parempi lukemin 6–3, joten Torin haavaat SM-mitalista kaatuivat. Kaudella 1927 mukana oli 14 joukkuetta. Tor pelasi ottelunsa Loviisassa Haminan Suojeluskuntaa vastaan. Hamina voitti lukemin 2–12, joten Torin taival loppui tuohon. Samalla se oli viimeinen kausi, jonka tor on pelannut pesäpallossa Suomen ylimmällä sarjatasolla. Kaudella 1931 Tor osallistui vielä Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolle B-sarjaan. Siinä se kuitenkin putosi heti avuskierroksella Lahden Mailaveikkojen kakkosjoukkueelle, joka voitti kaksi ottelua yhteistuloksella 40–10.
Miesten Salibandyliigassa seura pelasi ensimmäistä kertaa kaudella 2001–2002, jolloin se sijoittui kymmenenneksi. Seuraavalla kaudella sijoitus oli 11. ja edessä oli putomaminen sarjatasoa alemmas. Seuraavan kerran joukkue nousi liigaan kaudeksi 2010–2011. Lisäksi seura on pelannut kymmenen kautta miesten toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonassa.
Biomutant

Pelaaminen

Biomutant on avoimen maailman toimintaroolipeli, jota pelataan kolmannen persoonan perspektiivistä. Pelissä pelaaja ohjaa pesukarhun tapaista hahmoa mutaatioituneita eläimiä täynnä olevassa maailmassa. Pelaaja voi mukauttaa hahmonsa sukupuolta, pituutta, leveyttä, kehoa, turkkia ja kynsiä sekä muita piirteitä. Pelaajan muokkaukset pelihahmoon vaikuttavat tämän ohjautuvuuteen: esimerkiksi leveämpi hahmo on painavampi ja täten hitaampi, mutta toisaalta se pystyy aiheuttamaan enemmän vahinkoa vihollisilleen ja ottamaan enemmän vahinkoa vastaan.
Pelaaja voi saada eri kykyjä ja muokata ulkonäköään kesken pelin mutaatioilla ja biomekaanisilla ruumiinosilla, kuten siivillä, kynsillä tai robottijaloilla. Näillä hahmo voi saada etuja tiettyjen vastustajien yli. Pelaajan tulee vaihtaa ruumiinosiaan ja pukea tiettyjä varusteita tai käyttää joitakin ajoneuvoja kuten kuumailmapalloa ja vesiskootteria päästäkseen joillekin alueille pelimaailmassa.

Tarina

Biomutantissa on haarautuvat juonipolut. Tämä tarkoittaa sitä, että pelaajan valinnat vaikuttavat tarinan kulkuun. Biomutantin maailmaa on kohdannut katastrofi, kun myrkyllistä öljyä tulee maanpinnan alta, ja saastuttaa Elämän puun. Elämän puulla on viisi oksaa, joilla se antaa elämää koko maailmalle. Pelastaakseen Elämän puun, pelaajien tulee mennä jokaisen oksan päähän, jossa olio tuhoaa puuta jyrsimällä sitä. Pelissä on myös kuusi heimoa, jotka ovat joutuneet erilleen alkuperäisistä enklaaveistaan. Kolme heimoista haluaa parantaa Elämän puun. Jokaisen heimon toimiin voidaan vaikuttaa karma-järjestelmän avulla. Pelaaja voi liittoutua tietyn heimon kanssa ja eliminoida muut heimot lisätäkseen liittoutuneen heimon valtaa maailmassa, vaikka pelaaja voi päättää Elämän puun kohtalon murhaamattakin ketään.
Prahan Vanhankaupungin raatihuone

Prahan vanhankaupungin raatihuone (tšek. Staroměstská radnice) sijaitsee kaupungin keskipisteessä vanhankaupungin keskusaukion (Staroměstské námestí) laidalla. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1338 ja 70-metrinen torni saatiin valmiiksi 1300-luvun lopulla. Rakennusta on laajennettu ja uusittu moneen otteeseen, mm. renessanssityylinen eteläsiipi valmistui 1600-luvulla. 1800-luvulla rakennettiin vielä tyyliltään uusgoottilainen itäsiipi, mutta se tuhoutui toisessa maailmansodassa vuonna 1945.
Raatihuoneen seinässä on yksi Prahan suosituimmista nähtävyyksistä, astronominen kello. Sen rakensivat vuonna 1410 kellosepät Jan Sindel ja Mikulas Kadanilainen. Kello kertoo ajan lisäksi mm. auringon ja kuun sijainnin. Tasatunnein 12 apostolia vaeltaa kellossa olevan luukun aukosta ja kuolemaa kuvaava luuranko soittaa kelloa ja kääntää tiimalasin alassuin. Lopuksi kukko heiluttaa siipiään ja kiekaisee ylimmässä syvennyksessä luukkujen sulkeutuessa.
Wiljam Sarjala

Varhaiset vuodet

Sarjalan vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Sulo ja Liisa Särkijärvi. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maamieskoulun 1924 ja maamiesopiston 1927 valmistuen agrologiksi. Sarjala oli maataloustyönjohtajana Lohjalla 1925, maatalousneuvojana Kangasniemellä vuosina 1928–1941, alueneuvojana Kangasniemellä 1941–1948 ja Kangasniemen asutuskassan rahastonhoitajana 1934–1952. Sotavuosina Sarjala toimi työvoimapäällikkönä 1941–1944 ja Mikkelin työvoimapiirin tarkastajana 1944.

Poliittinen ura

Sarjala oli Maalaisliiton (vuodesta 1965 Keskustapuolue) kansanedustajana 1948–1969 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Sarjala toimi eduskunnan I varapuhemiehenä 1966 ja verolakivaliokunnan puheenjohtajana 1968. Hän oli II valtiovarainministeri ja sen jälkeen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Sukselaisen I hallituksessa 1957. Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961 ja Miettusen I hallituksessa 1961–1962 Sarjala toimi valtiovarainministerinä.
Presidentin valitsijamiehenä Sarjala oli vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Kangasniemen kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli myös jäsenenä muun muassa hinta- ja palkkaneuvostossa, Maalaisliiton keskushallituksessa ja Kunnallisliiton hallituksessa.
Camille Muffat

Ura

Lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2006 Helsingissä Muffat voitti ensimmäisen kansainvälisen arvokilpailumitalinsa, uimalla hopealle 200 metrin sekauinnissa. Vuotta myöhemmin Debrecenissä hän otti samalta EM-kultaa sekä 400 metrin sekauinnista pronssia. Keväällä 2008 Muffat voitti pronssia 200 metrin sekauinnissa pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa Eindhovenissa. Saman vuoden joulukuussa hän voitti Rijekassa järjestetyissä lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa 400 metrin vapaauinnissa.
Kauden 2009 jälkeen Muffat vaihtoi päälajia sekauinnista keskipitkille vapaauintimatkoille. Lajinvaihto tuotti myös tulosta – kesällä 2010 Budapestissa hän voitti EM-hopeaa 4×200 metrin vapaauintiviestistä, ja loppuvuodesta 2010 Dubaissa järjestetyissä lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Muffat voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 4×200 metrin vapaauintiviestistä. Shanghain pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuista 2011 Muffat saalisti pronssit 200 ja 400 metrien vapaauinneista.
Muffat voitti kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa olympiakultaa 400 metrin vapaauinnissa. Hänestä tuli näin neljäs ranskalainen uimari, joka on voittanut olympiakultaa henkilökohtaisella matkalla. Lontoossa Muffat voitti myös hopeaa 200 metrin vapaauinnista sekä pronssia 4×200 m vapaauintiviestistä.
Muffat voitti Chartres’ssa 2012 lyhyen radan Euroopan-mestaruuden 200 ja 400 metrin vapaauinnissa sekä sekajoukkueiden 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä.
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Muffat saavutti pronssia 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Muffat ilmoitti lopettavansa uransa heinäkuussa 2014.

Kuolema

Muffat kuoli kymmenen henkeä vaatineessa helikopterionnettomuudessa Argentiinan La Riojan maakunnassa 9. maaliskuuta 2015. Onnettomuudessa kuolivat myös ranskalainen kilpapurjehtija Florence Arthaud ja nyrkkeilyn olympiamitalisti Alexis Vastine. Urheilijat olivat kuvaamassa selviytymisaiheista televisio-ohjelmaa.
Hennijoki

Hennijoki on kylä Alastarolla Loimaalla.

Sijainti

Kylä sijaitsee Alastaron pohjoisosassa seututien 231 varrella.

Luonnonympäristö

Kylän halki virtaa Loimijokeen laskevan Kourajoen eli Palojoen sivuhaara Murronjoki eli Alainenjoki, josta klylän kohdalla käytetään myös nimeä Hennijoki.

Historiaa

Historiallisesti kylä on ollut samaa jakokuntaa läheisten Ilolan ja Vännilän kylien kanssa.
Kylän vanhoja kantataloja ovat olleet Isotalo ja Vähätalo. Kylän tontti, jolla molemmat talot sijaitsivat vielä isonjaon ajankohtana 1792 on sijainnut myöhemmän Hennijoen koulun paikalla Hennijoen pohjoisrannalla. Kylän kantataloista Vähätalo sijaitsee nykyään entistä koulua vastapäätä joen etelärannalla. Vielä 1900-luvun alussa Isotalo sijaitsi myöhemmän koulun tontilla. Vuonna 1925 Isostatalosta erotettiin sen talouskeskus Hennijoen kansakoulu -nimiseksi tilaksi.
Hennijoen kansakoulu oli toiminnassa vielä vuonna 1963. Vuonna 1982 sen toiminta oli jo loppunut.

Tunnettuja kyläläisiä

Tunnettuihin hennijokelaisiin kuuluu sieltä kotoisin oleva poliitikko ja aiempi Suomen keskustan varapuheenjohtaja Timo Kaunisto.
Michael Bishop

Elämä

Bishop syntyi Lincolnissa Nebraskassa 1945. Hänen isänsä työskenteli Yhdysvaltain ilmavoimissa, minkä vuoksi Bishopin perhe muutti usein hänen lapsuudessaan ja vietti myöhemmin vanhempiensa eron jälkeen kesiä isänsä kanssa eri puolilla maailmaa. Bishop opiskeli englantia Georgian yliopistosta, josta hän valmistui kandidaatiksi 1967 ja maisteriksi 1968. Hän työskenteli opettajana Coloradossa neljä vuotta kunnes palasi Georgian yliopiston englannin laitokselle ohjaajaksi 1972. Muutamaa vuotta myöhemmin hän jätti työnsä keskittyäkseen täyspäiväisesti kirjoittamiseen.
Bishop on naimisissa. Hänellä ja vaimollaan Jerillä on kaksi lasta – tytär Stephanie ja poika Jamie. Jamie työskenteli saksan opettajana Virgia Techissä ja hän oli yksi Virginia Techin verilöylyssä kuolleista. Lapsensa kuoleman jälkeen Bishop on vaimonsa kanssa aktiivisesti taistellut aserajoitusten lisäämisen puolesta.

Teokset

Bishopin ensimmäinen novelli, Piñon Fall, julkaistiin 1970. Sen jälkeen Bishop kirjoittanut lukuisia romaaneja ja lyhyempiä tarinoita, joita on julkaistu useissa merkittävissä lehdissä, esimerkiksi Asimov's Science Fiction-, Galaxy Science Fiction- ja Best American Short Stories -lehdissä, ja kokoelmateoksissa. Bishop on kirjoittanut pääasiassa tieteis- ja fantasiakirjallisuutta, joihin punoutuu usein satiiria, komediaa ja politiikkaa.
Bishopin yksi tunnetuimmista romaaneista, No Enemy But Time (1982), on palkittu Nebula-palkinnolla ja Brittle Innings (1994) sai Locus-palkinnon. Lisäksi hänen romaanejaan on ollut ehdolla muun muassa Hugo-, Campbell-, World Fantasy- ja Arthur C. Clarke -palkinnon saajaksi. Hänen lyhyemmistä teoksistaan The Quickening sai parhaan pitkän novellin Nebula-palkinnon 1981 ja The Pile palkittiin parhaana novellina Shirley Jackson -palkinnolla 2008. Lisäksi Bishop on saanut tarinoistaan kolme muuta Locus-palkintoa ja hänen lyhyet kirjoituksensa ovat olleet ehdolla lukuisia kertoja muun muassa Nebula- ja Hugo-palkinnoille.
Bishop valittiin Georgian kirjailijoiden Hall of Fameen 2018.
Juho Vaarala

Juho Erkki Vaarala (ent. Lämsä, 30. syyskuuta 1864 Kuusamo – 29. marraskuuta 1926 Kuusamo) oli suomalainen poliitikko.
Vaarala toimi Suomalaisen puolueen kansanedustajana toukokuusta 1907 lokakuuhun 1917. Hänet valittiin eduskuntaan Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä seitsemissä vaaleissa, vuosina 1907, 1908, 1909, 1910, 1911, 1913 ja 1916. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti rautatievaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa, talousvaliokunnassa ja työväenasiainvaliokunnassa.
Vaarala toimi Kuusamon kunnankirjurina vuodesta 1894 vuoteen 1921. Hän työskenteli myös maanviljelijänä Kuusamossa, kalastajana Pohjoisella jäämerellä kolmen vuoden ajan, Kuusamon paloapuyhtiön esimiehenä vuosina 1894–1900 ja Kuusamon kunnan rahastonhoitajana vuodesta 1900. Hän toimi myös Kuusamon kunnallislautakunnan esimiehenä.
Vaarala avioitui Anna Kaisa Kesäniemen (o.s. Tahkola) kanssa joulukuussa 1905. He saivat neljä yhteistä lasta, vuosina 1906, 1908 ja 1910 syntyneet tyttäret ja vuonna 1914 syntyneen pojan. Vaaralan vanhemmat olivat talollinen Erik Lämsä ja Reeta Maria Hänninen. Juho Vaarala kuoli marraskuussa 1926, 62-vuotiaana.
Olivia Brown

Olivia Margarette Brown (10. huhtikuuta 1960 Livonia, Michigan) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hän näytteli etsivä Trudy Joplinia Miami Vicessä ja Vanessa Hargravesia Designing Womenissa. Brown näytteli myös merkittävää henkilöä elokuvassa 7th Heaven. Sekä monissa muissa elokuvissa mm. Throw Momma from the Train, 48 Hrs. ja Streets of Fire.
Hän oli naimisissa Mykelti Williamsonin kanssa 1983–1985. Tällä hetkellä hän on naimisissa James Okonkwon kanssa. Brownilla ja Okonkwonilla on kaksi yhteistä lasta Morgan ja Kyyan.
Guernsey (nautarotu)

Rodun historia ja kuvaus

Guernseyn rotu on yksi kolmesta Kanaalinsaarilla  alun perin olleista kanaalinsaarten karjaroduista, muut ovat Alderneyn ja Jerseyn naudat. Alderneyn nautoja oli toiseen maailmansotaan asti mutta kun saksalaiset miehittivät saaret vuonna 1940 naudat kuljetettiin Guernseylle jossa ne teurastettiin paikallisten ja miehitysjoukkojen ruuaksi. Guernseyn rotu on kehitetty Guernseyn saarella joka on noin 50 kilometin päässä Ranskan rannikosta. Vuoden tienoilla 1700 se tunnustettiin erilliseksi roduksi ja vuodesta 1789 oli laitonta tuoda muita nautoja saarelle risteytymisen estämiseksi. Alun perin karjan uskotaan olevan kahden rodun risteytys, Alderneyn- ja normadialaisen Froment du Léon -naudan.

Jalostus

Jalostuksen keskeiset tavoiteltavat ominaisuudet ovat: valkuaistuotos, maidon kuiva-ainepitoisuus, hedelmällisyys, terveys ja rakenne ja kestävyys.
Tauno Metsänkylä

Tauno Metsänkylä on suomalainen matemaatikko ja Turun yliopiston matematiikan emeritusprofessori. Hän on perehtynyt erityisesti lukuteoriaan ja algebraan. Lisäksi hän on kirjoittanut suuren määrän luentomonisteita ja toiminut asiantuntijana mm. Simon Singhin kirjoittaman Fermat'n viimeinen teoreema -teoksen suomennoksessa.
Zylinkultamyyrä

Levinneisyys

Lajin nykyinen asuinalue on Etelä-Afrikassa. Alun perin zylinkultamyyrää löydettiin 16 kilometriä sisämaahan Etelä-Afrikan lounaisrannikolta sijaitsevalta alueelta. Vuonna 2003 toinen lajin edustaja löydettiin kauempaa pohjoisesta, Groenriviermondista.

Yleistä

Kultamyyrät ovat ikivanhoja nisäkkäitä, jotka elävät pääasiallisesti maan alla. Niillä on kiiltävä ja tiheä turkki sekä virtaviivainen muoto. Eläimillä ei ole näkyviä silmiä tai korvia ja ne ovatkin sokeita. Pieniä silmiä peittää iho ja pienet korvat ovat piilossa turkin seassa.
Zylinkultamyyrä on kooltaan noin 80–90 mm pitkä ja painaa 20–30 grammaa. Se asuu rannikoiden hiekkadyynien ja muiden hiekkaisten alueiden lähettyvillä. Tunnelinsa kultamyyrät kaivavat yleensä pinnan tuntumaan.
Ravinnokseen zylinkultamyyrä hankkii erilaisia selkärangattomia sekä jalattomia liskoja, jotka kasvavat 2 sentin pituisiksi.
Zylinkultamyyrän pesueeseen syntyy yhdestä kahteen poikasta. Pesät ovat ruoholla vuorattuja koloja.
Zylinkultamyyrää uhkaa elinaluiden katoaminen. Rannikoiden timanttikaivokset saattavat johtaa aluiden pienenemiseen. Myös rannikoiden turismista johtuva elinaluiden muuttaminen on ongelmallista tälle lajille.
Hisham I

Hisham I oli toinen Umaijadi-dynastiaan kuulunut Cordoban emiiri vuosina 788-796 isänsä Abd ar-Rahman I:n jälkeen. Emiirin kuolema aloitti kaksivuotisen vallanperimyssodan hänen kolmen poikansa välillä, jonka voittajaksi Hisham selviytyi muiden poikien paetessa Pohjois-Afrikkaan. Hisham teki vuosittain ryöstöretkiä pohjoiseen ja soti myös omalla maaperällä, kun frankit kokeilivat sotaonneaan Andalusiassa. 
Emiirinä Hisham jatkoi isänsä aloittamaa suuren moskeijan rakentamista  Vuonna 795 Kaarle Suuri palasi ja valloitti itselleen markin Espanjan pohjoisosasta.  
Hisham I:a seurasi emiirinä hänen poikansa Hakam I (796-822).
Sarah Jessica Parker

Nuoruus

Parkerin amerikanjuutalaisen isän tausta Itä-Euroopasta, äidin pääasiassa Saksasta. Hänellä on seitsemän sisarusta. Hän kasvoi työväenluokkaisessa perheessä Cincinnatissa, missä hän alkoi harrastaa balettia kahdeksanvuotiaana ja esiintyi myös televisiossa paikallisessa The Little Match Girl -lähetyksessä.
Vuonna 1977 Parkerin perhe muutti Englewoodiin, New Jerseyyn. Hän jatkoi baletin opiskelua American Ballet Theatressa, missä hän esiintyi muun muassa Pähkinänsärkijä-baletissa.

Näyttelijänura

Parker valittiin Broadway-tuotantoon The Innocents, jonka ohjasi Harold Pinter ja jonka pääosaa esitti Claire Bloom. Vuonna 1978 hän pääsi esiintymään myös Annie-musikaaliin.
Hän tuli ensimmäisen kerran kansan tietoisuuteen vuonna 1982 sitcomissa Square Pegs, joka kesti vain yhden tuotantokauden. Se poiki kuitenkin roolit elokuvissa Footloose ja  Tytöt tahtoo bailata.  Komediennenlahjojaan Parker pääsi esittelemään elokuvassa Kuherruskuukausi Vegasissa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Nicolas Cage. Hän näytteli myös elokuvissa Ed Wood (Johnny Deppin kanssa)  ja Woody Allenin The Sunshine Boys -televisioelokuvassa vuonna 1995. 
Parker jatkoi myös esiintymistään teatterissa. Kriitikot kehuivat hänen rooliaan koirana näytelmässä Sylvia (1995). Näytelmässä How to Succeed in Business Without Really Trying (1996) hän esiintyi yhdessä silloisen poikaystävänsä Matthew Broderickin kanssa.

Sinkkuelämää

Sinkkuelämää-sarjaa, joka päättyi vuonna 2004, tehtiin kuusi tuotantokautta. Sarja keskittyi neljän manhattanilaisen uranaisen elämään. Roolistaan Carrie Bradshaw’na Parker sai sekä Emmy- että Golden Globe -palkinnot.  Sarjan toisella tuotantokaudella hän alkoi myös itse tuottaa ohjelmaa. Sarjan lopetuksen tiimoilla huhuttiin, että Parkerin ja muiden näyttelijöiden välille olisi tullut kiistaa esimerkiksi erilaisesta palkkauksesta.

Yksityiselämä

Sarah Jessica Parker on ollut naimisissa näyttelijä Matthew Broderickin kanssa toukokuusta 1997 asti. Heillä on kolme lasta, vuonna 2002 syntynyt poika sekä vuonna 2009 syntyneet kaksostytöt.
Ennen avioliittoa Parker seurusteli muun muassa Robert Downey Jr.:n ja John F. Kennedy, Jr.:n kanssa.