google/wiki40b huggingface dataset:
Aluke (molekyylibiologia)

Aluke (engl. primer) on lyhyt RNA- tai DNA-juoste (yleensä noin 20 emäsparia), joka toimii DNA:n replikaation aloituskohtana. Sitä tarvitaan DNA:n replikaatioon koska prosessia katalysoivat entsyymit (DNA-polymeraasit) voivat lisätä nukleotideja ainoastaan jo olemassa olevaan DNA-juosteeseen. Polymeraasi aloittaa replikaation alukkeen 3'-päästä ja kopioi vastakkaista juostetta.
DNA:n synteesiin ja replikaatioon tarvittava aluke on usein lyhyt RNA-juoste.
Monet biokemiassa ja molekyylibiologiassa käytettävät DNA-polymeraasia käyttävät laboratoriotekniikat kuten DNA:n sekvensointi ja polymeraasiketjureaktio (PCR) tarvitsevat DNA-alukkeita. Nämä alukkeet ovat yleensä lyhyitä kemiallisesti syntetisoituja oligonukleotideja, jotka ovat noin 20 emäksen pituisia. Ne hybridisoidaan kohteena olevaan DNA:han, jonka polymeraasi tämän jälkeen kopioi.
Atthides

Atthides (monikko; yksikössä Atthis; m.kreik. Ατθίς (συγγραφή) tai Αττικἠ συγγραφή) olivat attikalaisia annaaleja eli aikakirjoja, jotka kokosivat yhteen Attikan eli käytännössä antiikin Ateenan historiaan liittyviä tietoja, usein varhaisista ajoista aina niiden kirjoitusaikaan saakka. Teokset olivat eräänlaisia historiallisia tutkielmia, jotka pyrkivät kokoamaan ja säilyttämään historiallista aineistoa, vanhoja perinteitä ja dokumentteja, joita oli saatavilla piirtokirjoituksissa ja muuna aineistona.
Tällaisia Atthis-nimisiä paikallishistorioita kirjoittivat useat kirjailijat 400–200-luvuilla eaa. Heihin viitataan tutkimuskirjallisuudessa usein nimellä atthidografit. Atthidografit käsittelivät muun muassa Ateenan valtiomuodon historiaa ja esittivät sen kehityksestä samalla omia teorioitaan, kysyen esimerkiksi, kuka perusti Ateenan demokratian ja kuinka kauan kukin valtiomuoto kesti.
Aristoteleen koulukunnan teos Ateenan valtiomuoto vaikuttaa käyttävän useita atthidografien teoksia lähteenään historiallisille yksityiskohdille. Muuten Atthis-teoksista on säilynyt vain katkelmia, joita on voitu verrata Ateenan valtiomuodon sisältöön.
Metsälentokenttä

Metsälentokenttä on lannoituslentokoneiden käyttöön tarkoitettu lentopaikka, joka ei täytä lentopaikoille asetettujen standardien vaatimuksia. Lentokoneet käyttävät metsälentokenttiä pölytys-, lannoitus-, ruiskutus- ja kylvötoimintaan. Toiminnan tilapäisluontoisuuden vuoksi metsälentokentän raivaamiseen ja tasaamiseen ei tarvita lupaa. Kiitotien minimipituus on 500 metriä, joskin sen pituus tulisi olla 600 metriä jos tilaa on. Kiitotiellä tulee olla leveyttä vähintään kahdeksan metriä. Mitat vaihtelevat kiitotien pinnan mukaan. Kiitotien päissä tulee olla 50 metriä pintaraivattua jatketta. Kiitoalueen tulee olla vähintään 600 metrin mittainen. Kiitoalueen jatkeina on 150 metriä esteraivattua aluetta.
Olybrius

Anicius Olybrius oli Länsi-Rooman keisari 1. heinäkuuta – 23. lokakuuta vuonna 472.
Olybrius oli kotoisin Roomasta ja kuului erääseen ylimyssukuun. Olybrius meni naimisiin Valentinianus III:n tyttären Placidian kanssa noin vuonna 454. Ilmeisesti Valentinianus halusi saada Italian ylimystön edustajia puolellensa vastapainoksi mahtavalle kenraali Aëtiukselle. Vuonna 455 Valentinianus murhattiin, ja keisariksi nousi Petronius Maximus. Kun vandaalit hyökkäsivät Roomaan samana vuonna, pakeni Olybrius Konstantinopoliin. Vandaalit veivät mukanaan Afrikkaan Olybriuksen vaimon, tämän äidin, keisarinna Eudoxian, ja siskon Eudocian. Vandaalikuningas Geiserik pakotti nyt Eudocian menemään naimisiin poikansa Hunerikin kanssa.
Kun keisari Majorianus kuoli vuonna 461, halusi Geiserik, että Olybriuksesta tulisi uusi keisari. Hän lähetti myös Eudoxian ja Placidan Konstantinopoliin. Olybriuksesta ei kuitenkaan tullut keisaria, koska Libius Severus nousi valtaistuimelle. Vuonna 464 Itä-Rooman keisari Leo I nimitti Olybriuksen konsuliksi. Kun Severus kuoli vuonna 465, kannatti Geiserik taas sitä, että Olybriuksesta tulisi uusi keisari, mutta lopulta keisariksi julistettiin Anthemius. Kun Anthemiuksen ja Ricimerin välille syttyi riita vuonna 472, lähetti Leo Olybriuksen Roomaan neuvottelemaan heidän kanssaan. Ricimer päätti kuitenkin tappaa Anthemiuksen ja julistaa Olybriuksen keisariksi.
Olybriuksen hallituskaudesta ei tiedetä paljon mitään. Ricimer kuoli pian, ja Olybrius nimitti tämän veljenpojan Gundobadin uudeksi magister militumiksi. Olybrius kuoli 23. lokakuuta, vain 13 päivää Ricimerin kuoleman jälkeen. Gundobad nimitti uudeksi keisariksi Glyceriuksen.
Charles Kingsford Smith

Sir Charles Kingsford Smith (9. helmikuuta 1897 – 8. marraskuuta 1935) oli australialainen lentäjä ja ilmailualan edelläkävijä.
Kingsford Smith liittyi nuorena armeijaan ja osallistui ensimmäisessä maailmansotaan palkittuna lentäjänä Kuninkaallisissa lentojoukoissa. Armeijan jälkeen hän oli useita vuosia Hollywoodissa stunt-lentäjänä. Palattuaan Australiaan hän oli australialaisessa lentoyhtiössä lentäjänä.

Ennätyslentäjä

Vuonna 1926 Kingsford Smith osti Fokker F.VII:n ja antoi sille nimen The Southern Cross. Tällä koneella hän lensi useita ennätyksiä, kuten ylitti ensimmäisenä Tyynen valtameren. Vuonna 1935 hän katosi koneineen Myanmarissa (tuolloinen Burma) matkalla Englannista Australiaan.
Arthur Laurents

Arthur Laurents (14. heinäkuuta 1918 – 5. toukokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija ja ohjaaja. Hän syntyi New Yorkissa juutalaiseen perheeseen.
Ensimmäinen Laurentsin kirjoittama näytelmä oli Home of the Brave (1945). Hän joutui ”mccarthyismin” aikana Hollywoodin mustalle listalle, eikä hänen työtään käytetty elokuvissa vuosiin. Hän kirjoitti myöhemmän uransa aikana muun muassa musikaalin West Side Story (1961).
Laurents julkaisi vuonna 2000 muistelmateoksen Original Story By. Hän oli avoimesti homoseksuaalinen.
Suomessa Laurentsin näytelmistä on monien West Side Story -sovitusten lisäksi nähty musiikkinäytelmä Rose Helsingin Kaupunginteatterissa 1992.
HMS Venus (R50)

Toinen maailmansota

HMS Venus liitettiin palvelukseen otettaessa yhdessä sisaralustensa kanssa muodostamaan Kotilaivaston 26. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.
HMS Venus siirtyi laivueen mukana Itä-Intian laivastoon vuoden 1944 lopulla. Alukset osallistuivat iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 Malakan salmen taisteluun yhdessä HMS Saumarezin, HMS Verulamin, HMS Virago ja HMS Vigilantin kanssa. Taistelun aikana upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä Haguro. Laivue ei siirtynyt Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, vaan se palasi sodan päätyttyä Englantiin.

Tyypin 15 -fregatti

HMS Venus muutettiin 1952 - 1954 Devonportin telakalla tyypin 15 -fregatiksi, jossa yhteydessa aluksen viirinumero vaihtui F50:ksi.
Alus muutettiin 1955 edelleen koululaivaksi, minkä jälkeen se liitettiin osaksi Dartmouthin koululaivuetta (engl. Dartmouth Training Squadron). Laivueen tehtävänä oli tarjota merikadeteille mahdollisuus merenkulun käytännön opetteluun. Muutostyön aikana  alukselta poistettiin kaksiputkinen 40 millimetrin tykkitorni ja  sen siltarakennetta laajennettiin ja samalla sillan rakenteita avattiin. Lisäksi alukselle rakennettiin majoitustiloja poistetun tykinpaikalle.
HMS Venus romutettiin 1972 Briton Ferryssä.
Aasialainen influenssa

Aasialainen influenssa oli vuosina 1956–1958 pandemiaksi laajentunut influenssaepidemia, jonka viruksen tyyppi on A H2N2. Virus sairastutti arviolta 900 miljoonaa ihmistä  ja tappoi maailmanlaajuisesti 1–4 miljoonaa, luultavimmin 2 miljoonaa henkeä eli moninkertaisesti enemmän kuin normaali kausi-influenssa.
Yhdysvalloissa tauti esiintyi ensi kertaa kesäkuussa 1957 mutta levisi laajalle vasta lokakuussa. Virukseen kuoli eniten ihmisiä syyskuun 1957 ja maaliskuun 1958 välisenä aikana. Yhdysvalloissa kuoli noin 69 800 henkeä, mikä oli kaksi kertaa enemmän kuin tavallisessa influenssassa. Yhdysvaltain väestön kuolleisuus tautiin oli 0,4 promillea.
Isossa-Britanniassa Englannissa ja Walesissa kuoli noin 30 000 ihmistä, ja kuolleisuus tautiin oli 1,3–3,5 tuhatta sairastunutta kohti. Otoksen (29 lääkäriä) mukaan kuolleisuus oli noin 2,3 tuhatta kohti. Tällöin tauti olisi ollut Yhdysvaltain terveysministeriön nykyisin käyttämän asteikon mukaan luokan 2 pandemia.
Suomessa tautiin sairastui noin kolmasosa väestöstä ja kuoli 1 300 ihmistä.
Parkinsonin triviaalisuuden laki

Parkinsonin triviaalisuuden laki on C. Northcote Parkinsonin laki, joka esittää, että ihmiset antavat suhteettomasti painoarvoa pienille asioille, joita he olettavat ymmärtävänsä. Englanninkielinen termi engl. bikeshedding juontuu esimerkistä, jossa ydinvoimalan suunnitelmia hyväksyvä komitea käyttää suhteettomasti aikaa triviaaleihin asioihin, kuten pyörävajan materiaalien valintaan. Lain mukaan asioihin käytetty aika on käänteisesti verrannollinen sen hintaan tai tärkeyteen.
Termin käyttö on yleistynyt tietotekniikassa tanskalaisen Poul-Henning Kampin mainittua sen sähköpostissa vuonna 1999. Lakiin liittyy läheisesti myös Philip Wadlerin mukaan nimetty Wadlerin laki ohjelmointikielen suunnittelussa.
Etelälahti (Virrat, Simoskylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 109,5 metriä mpy.
Etnonationalismi

Etnonationalismi eli etninen nationalismi on nationalismin muoto, missä kansakunnat määritellään yhteisen perinnön perusteella, mikä yleensä tarkoittaa yhteistä kieltä, yhteistä uskontoa ja yhteistä etnistä perimää.

Tausta

1960-luvulta lähtien monissa maissa on yleistynyt se, että erilaiset, lähinnä kielen perusteella itsensä määrittelevät vähemmistöt korostavat omaa erillistä identiteettiään suhteessa valtaväestön perusteella määritettyyn kansallisvaltion identiteettiin. Toisinaan etnonationalismiin liittyy sosiaalisia ja taloudellisia motiiveja. Vähemmistökansallisuuksien asuinalueet saattavat olla taloudellisesti taantuvia syrjäseutuja tai vähemmistökansallisuuksien edustajat kokevat tulevansa syrjityiksi aluepolitiikassa, työelämässä tai koulutuksessa. Joissakin tapauksessa motiivi voi olla päinvastainen: taloudellisesti kehittyneellä alueella (esimerkiksi Espanjan Kataloniassa) asuva vähemmistökansallisuus haluaa erottautua valtaväestöstä.

Tavoitteet

Etnonationalistisilla liikkeillä on joskus separatistisia tavoitteita, mutta niiden päämäärä voi myös rajoittua oman kielen ja kulttuurin vaalimiseen ja kehittämiseen. Monissa maissa etnonationalistinen separatismi ja kansallisvaltio ovat löytäneet kompromissin erilaisilla autonomiajärjestelyillä. Esimerkkejä tästä ovat Ahvenanmaan, Katalonian ja Skotlannin osittaiset itsehallinto-oikeudet. Tšekkoslovakiassa ja Jugoslaviassa etnonationalismi on kuitenkin 1990-luvulla johtanut eurooppalaisen kansallisvaltion hajoamiseen – ensin mainitussa tapauksessa rauhanomaisesti, jälkimmäisessä erittäin väkivaltaisella tavalla.

Vähemmistöetnonationalismi Euroopassa

Suomessa vähemmistöetnonationalismia esiintyy lähinnä suomenruotsalaisten ja saamelaisten keskuudessa. Muissa Euroopan maissa etnonationalismi on saanut kannatusta muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan kelttiläisillä alueilla, Ranskan kieli- tai murrevähemmistöjen keskuudessa (tunnetuimpina korsikalaiset, baskit ja Bretagnen keltit) sekä Espanjassa (katalaanit ja baskit). Euroopan maista monikansallisin on Venäjä, jossa valtio on suhtautunut etnonationalistisiin liikkeisiin usein melko kylmäkiskoisesti.

Vähemmistöetnonationalismi Euroopan ulkopuolella

Euroopan ulkopuolella tunnettu esimerkki etnonationalismista on Québecin ranskankielisen väestön keskuudessa esiintyvä halu itsenäistyä Kanadasta. Etnonationalismi on yleistä myös kehitysmaissa: kolmannen maailman valtiot ovat  etnisesti usein hyvin heterogeenisiä.

Vähemmistöetnonationalismi ja väkivalta

Kansallisvaltioiden välisten sotien harvinaistuessa aseelliset konfliktit ovat yhä useammin olleet etnonationalismin sävyttämiä sisällissotia. Tällaisia on käyty varsinkin kolmannessa maailmassa, mutta myös Jugoslavian hajoamiseen liittyneet konfliktit sekä Tšetšenian sodat Venäjällä ovat esimerkkejä niistä.
Mons

Nähtävyyksiä

Mons on keskiaikainen kaupunki ja siellä on kuusi museota ja goottilainen katedraali.
Tomáš Sladký

Tomáš Sladký (s. 9. elokuuta 1986) on tšekkiläinen salibandyn pelaaja. Hän pelaa hyökkääjänä numerolla 12 suomalaisessa KOO-VEEn joukkueessa. Hän oli mukana voittamassa kultaa tšekkiläisessä Woow Vitkovicessa vuonna 2007. Aikaisemmin hän on pelannut tšekkiläisessä Woow Vitkovicessa, UHC Waldkich-St. Gallenissa Sveitsissä sekä myös sveitsiläisessä SV Wilen-Ersingenissä.
Gochujang

Gochujang on käymällä valmistettava punainen ja voimakkaanmakuinen korealainen maustetahna. Gochujangin valmistus aloitetaan gluteeniriisijauheen keittämisestä. Siivilöidyn mallassiirapin lisäämisen jälkeen lisätään chilijauhe ja lopulta käytetyistä soijapavuista valmistettu jauho. Seoksen annetaan käydä viikko auringonpaisteessa tai kunnes pinnalle muodostuu kova kalvo.
Tulisuutensa ja makunsa gochujang saa pääasiassa punaisista chileistä. Chilipippuri tuli Koreaan portugalilaisten kauppiaiden mukana Yi-dynastian aikana 1700-luvulla. Korealaiset osasivat jo tuolloin valmistaa maustetahnaa fermentoimalla soijapavuista. Chilin viljelyn yleistyessä syntyi gochjangin resepti.
Chilimaustetahnaa käytetään Etelä-Koreassa monella tavalla valmistettuihin sekä liha- että kasviruokiin. Gochujang on olennainen aineosa bibimbapissa, useissa pataruuissa ja lihojen marinadeissa.
Olof Wibelius

Olof Wibelius (vuodesta 1808 aateloituna af Wibeli; 10. helmikuuta 1752 Södertälje – 1. heinäkuuta 1823 Karlstad) oli ruotsalainen virkamies, joka toimi Savon ja Karjalan läänin maaherrana vuosina 1803–1808. Suomen sodan aikana hän kieltäytyi noudattamasta laittomina pitämiään venäläisten ylipäällikön, kenraali von Buxhoevdenin määräyksiä. Wibelius tunnetaan parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden runosta Maaherra, jossa hänet on kuvattu rohkeana siviilinä.

Ura

Wibeliuksen vanhemmat olivat Södertäljen kirkkoherra Nils Wibelius ja Ulrika Lindqvist. Hän kävi Strängnäsin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1774. Wibelius suoritti tuomarintutkinnon 1776 ja hän sai varatuomarin arvon 1780.
Wibelius toimi Uppsalan lääninkanslian kirjurina 1774–1777, Turun hovioikeuden ylimääräisenä kanslistina ja varanotaarina 1777–1783 sekä Turun ja Porin läänin lääninsihteerinä 1783–1794. Hän oli Karjalan laamannikunnan laamannina 1794–1803, toimi samalla Turun ja Porin läänin virkaatekevänä maaherrana 1801–1802 ja oli sen jälkeen Savon ja Karjalan läänin maaherrana Kuopiossa vuodesta 1803. Wibelius oli mukana perustamassa Suomen Talousseuraa ja toimi seuran ensimmäisenä sihteerinä 1797–1800. Wibelius oli myös koskenperkausjohtokunnan jäsenenä vuodesta 1799 alkaen. Wibeliusta pidettiin tarmokkaana ja aikaansaavana virkamiehenä mutta hänen huonoina puolinaan nähtiin itsevaltaisuus sekä pykälien ja muotoseikkojen ylenmääräinen korostaminen.

Suomen sodan aikainen toiminta

Suomen sodan aikana Wibelius jäi virkapaikalleen kun venäläiset miehittivät Kuopion 15. maaliskuuta 1808 ja hän kehotti lääninsä asukkaita pidättymään aseellisesta vastarinnasta. Kun venäläisten joukkojen ylipäällikkö Friedrich Wilhelm von Buxhoevden antoi maaherroille käskyn takavarikoida niiden upseerien virkatalot jotka vielä taistelivat Ruotsin armeijan riveissä Wibelius lähetti 14. huhtikuuta 1808 von Buxhoevdenille kirjeen jossa hän piti määräystä lainvastaisena ja vetosi von Buxhoevdeniin sen perumiseksi. Tästä tapauksesta J. L. Runeberg sai aiheen Maaherra-runoonsa. Pian tämän jälkeen Johan August Sandelsin ruotsalaiset joukot kuitenkin valtasivat Kuopion takaisin toukokuun puolivälissä. Sandelsin joukoissa taisteli myös vapaaehtoisia talonpoikia ja tämän vuoksi Venäjän sotaministeri A. A. Araktšejev väitti Wibeliuksen nostattaneen kansaa kapinaan läänissään ja käski tuomaan hänet vangittuna Pietariin. Wibelius poistuikin tämän vuoksi Kuopiosta Sandelsin joukkojen mukana pohjoiseen ja hänen mukanaan lähti suuri osa lääninhallituksen virkamiehistä.

Viimeiset vuodet

Suomen sodan jälkeen Wibelius siirtyi Ruotsiin jossa hän sai kuninkaalta eläkkeen ja toimi vielä Värmlannin läänin maaherrana 1809–1813. Hänestä tuli Ruotsin tiedeakatemian jäsen 1812.
Albert Edelfelt maalasi Wibeliuksen ja venäläisen kenraalin tapaamisesta kuuluisan taulun, jonka jäljennös on sittemmin ollut hyvin suosittu: erityisesti tuomarin tehtävässä toimivat juristit ovat mielellään ripustaneet sellaisen virkahuoneensa seinälle.
Permiläiset

Permiläiset ovat komeista ja udmurteista koostuva pohjois-Venäjällä asuva suomalais-ugrilaisten kansojen ryhmä. Permiläiset yhdistetään usein islantilaisissa saagoissa esiintyneisiin bjarmeihin.
Iso Katavalammi

Maantiede

Järven pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 150 metriä. Järvi sijaitsee keskellä Katavalamminsuota ja muutamasta suo-ojasta kaksi on yhteydessä järveen. Toinen näistä ojista on sen laskuoja, joka laskee 350 metriä pitkänä ensin Hangaslamminojaan ja se vuorostaan laskee Tapolanjärveen.
Järven rantaviiva on 770 metriä pitkä ja sen ranta on suomaata, jota ympäröi pääosin moreenipohjainen metsämaasto. Rannat ovat rakentamattomia eikä järvelle johda teitä.

Kansallispuisto

Järvi sisältyy Liesjärven kansallispuistoon, jossa voi tutustua eteläsuomalaisiin metsätyyppeihin. Kansallispuistossa on useita patikkareittejä, mutta mikään niistä ei poikkea järvellä.

Historia

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvi näkyi nimettömänä. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Katovalampi".
Kurt Westerlund

Kurt ”Kurre” Westerlund (s. 6. lokakuuta 1964) on suomalainen laulaja, joka tunnetaan myös säveltäjänä. Musiikkiuran ohella hän toimii yrittäjänä ja salibandy-managerina.
Kurt läpäisi kuusivuotiaana tunnetun poikakuoron Cantores Minores laulukokeen. Vuonna 1980 hän vietti vuoden vaihto-oppilaana musiikkikoulussa Montana osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden aikana hän opiskeli koulussa laulua sekä kitaran-, pianon- ja saksofonin soittoa sekä soitti koulun bändissä.
Kurre voitti Syksyn sävel -kilpailun vuonna 1991 kappaleella ”Jäit sateen taa”, joka on hänen oma sävellyksensä. Alun perin hän teki kappaleen englanniksi nimellä "After The Rain". Vuonna 2012 syntyi Westerlundin ideasta Maki Kolehmaisen säveltämä kappale ”Kuuden vuoden kuuliaisuus” Sauli Niinistön tasavallan presidentiksi valinnan kunniaksi.
Westerlund on julkaissut Kurre-nimellä seitsemän sooloalbumia. Kahdeksas albumi on tekeillä. Suurin osa biiseistä on omia sävellyksiä.  
Westerlund on toiminut salibändy-managerina vuodesta 1986. Hän on nykyään salibandyseura EräViikinkien miesten edustusjoukkueen manageri ja kuuluu seuran hallitukseen. Hän on tehnyt salibandyn parissa lähes 900 pelaaja- ja toimihenkilösopimusta. Westerlund oli Suomen Salibandyliiton hallituksen puheenjohtaja vuosina 1988-1993. Kansainvälisen Salibandyliiton IFF hallituksen jäsen hän oli 1988-1993. Hän oli mukana laatimassa ja allekirjoittamassa salibandyn ensimmäiset kansainväliset säännöt. Westerlund valittiin vuonna 2016 Suomen Salibandyliiton Hall Of Fame -kunniagalleriaan numerolla 2. 
Westerlund perusti vanhempiensa kanssa vuonna 1987 maahantuonti- ja tukkuliikkeen Akowest Oy. Yrityksellä on lisenssioikeudet lukuisiin kansainvälisiin ja kotimaisiin tuotemerkkeihin sekä brändeihin kuten Hello Kitty, Star Wars, The Walt Disney Company, Angry Birds, Muumit, NHL, Real Madrid, FC Barcelona, Lego, PAW Patrol, Pepsi, Coca-Cola, Pringles, Idols, Spice Girls, The Rasmus, HIM.

Yksityiselämä

Westerlund on avioliitossa vuoden 1992 Miss Suomi Kirsi Westerlundin, ent. Kirsi Syrjäsen kanssa. Heillä on tytär ja poika.
Westerlundin intohimoihin kuuluu Las Vegas, jossa hän on käynyt yli 70 kertaa.
Russalka

Russalka on panssarilaiva Rusalkan uppoamisen muistomerkki, joka sijaitsee Suomenlahden rannalla Tallinnan Piritalla, Kadriorgin puiston reunalla. Sen on suunnitellut Amandus Adamson ja se valmistui vuonna 1902. Russalka on ensimmäinen virolaisen taiteilijan tekemä monumentti ja sitä pidetään yhtenä Tallinnan kauneimmista muistomerkeistä.
Kanava 2 (Iran)

Channel 2 (suom. Kanava 2, persiaksi شبكه دو) on yksi Iranin viidestä maanlaajuisesta televisiokanavasta. Kanava perustettiin vuonna 1979 täydentämään Channel 1:n ohjelmistoa maan väkiluvun kasvaessa.
Channel 2:n ohjelmistoon kuuluu Channel 1:n tapaan muun muassa komediaa, elokuvia, lastenohjelmia, minisarjoja, keskusteluohjelmia ja uutisia, vaikkakin Iranin hallitus sensuroi televisiolähetyksiä.
André Jobin

André Jobin (s. 20. tammikuuta 1933 Québec City) on kanadalainen tenori. Hän vietti kymmenen vuotta New Yorkissa ja asettui sitten Pariisiin. Hän opiskeli siellä draamaa Pierre Bertinin ja Suzanne Nivetten johdolla. Hän esiintyi näyttelijänä jo ennen debytoimistaan laulajana vuonna 1958 Pascal Bastian ja Sidney Bechetin musiikkikomediassa Nouvelle-Orléans. Sitten hän esiintyi Joseph Kosman teoksessa Bilitis et l'amour ja Georges Van Parysin teoksessa Le jeu des dames (1960). 
Oopperaan Jobin siirtyi vuonna 1963. Hän tuli tunnetuksi erityisesti Pelléasin roolista Pelléas et Mélisande -oopperassa, jossa hän esiintyi useissa eri oopperataloissa eri maissa. 
Jobinin isä oli Raoul Jobin.
Lumenpudottaja

Lumenpudottaja on kattojen lumitilanteen hallinnan ja lumen turvallisen ja hallitun alassaattamisen suorittavasta henkilöstä käytettävä ammattinimike. Lumenpudottajan tehtävänä on erilaisia työvälineitä hyväksi käyttäen turvata kattorakenteiden kunnossa pysyminen poistamalla kattojen päältä ylimääräinen lumi.
Tärkeintä lumenpudottajan työssä on lumen pudottaminen turvallisesti katoilta ja sen jälkeen katolta pudonneen lumenluonti katutasosta. Katoilta pudotetun lumen siirtäminen voidaan tosin joissain tilanteissa ulkoistaa myös ulkopuolisille toimijoille. Nykyään lumenpudotuksen apuvälineiksi on kehitetty erilaisia laitteita, mutta ammattikäytössä perinteinen lapio on usein todettu lumikolan ohella parhaaksi työvälineeksi. Työ vaatii tarkkuutta, tasapainoa ja hyvää fyysistä kuntoa.
Lumenpudottajan työ on ryhmätyötä, ja ammatissa tapahtuu paljon tapaturmia. Lumenpudottajilta edellytetään valppautta, ripeyttä ja tarkkuutta. Lumenpudottajan työt ovat kausityötä.
Ibrahim Abboud

El-Ferik Ibrahim Abboud (26. lokakuuta 1900 Muhammad Qawl, Sudan – 9. syyskuuta 1983 Khartum) oli sudanilainen poliitikko, joka johti Abdullah Khalilin siviilihallinnolta vallan kaapannutta sotilasryhmää 18. marraskuuta 1958. Hän pysyi sotilasjuntan johdossa lokakuun loppuun 1964 saakka, toimi sitten pari viikkoa presidenttinä kunnes vetäytyi vallasta. Hänen epäonnistumisensa johtui muun muassa siitä, ettei hän väkivaltaisista toimenpiteistään huolimatta kyennyt taltuttamaan Sudanin eteläosan uskonnollisia ja etnisiä kapinaliikkeitä, jotka vastustivat Abboudin islamilaistamispyrkimyksiä.
Sotilaskasvatusten saanut Abboud ylennettiin kenraalimajuriksi 1954. Hän ei aiemmin ollut osallistunut politiikkaan, mutta nousi valtaan sotilasvallankaappauksen myötä. Erityisesti kaupunkilaisten ja virkamiesten epäsuosiossa ollut Abboud tunnettiin kannattajien keskuudessa ”hyväntahtoisena diktaattorina”, joka muun muassa neuvotteli Egyptin Nasserin kanssa sopimuksen Niilin veden käytöstä.
AFK Sistema

Historia

AFK Sisteman perustaja Vladimir Jevtušenkov aloitti uransa muovi-insinöörinä. Hän johti moskovalaista tiede- ja teknologiakomiteaa, josta vuonna 1993 muodostettiin kaupallinen yritys AFK Sistema. Jevtušenkov teki suhteidensa avulla tuotteliaita kauppoja julkisen hallinnon kanssa.
AFK Sistema listattiin Lontoon pörssiin vuonna 2005. Yrityksen osakkeista 19 prosentilla käydään kauppaa pörssissä. Yhtiön osake on listattu myös Moskovan pörssissä. Yhtiön monialaisuudesta huolimatta suurin osa liikevaihdosta tulee telekommunikaatiosta.