google/wiki40b huggingface dataset:
Frank Stanton

Frank Stanton (20. maaliskuuta 1908 Muskegon, Michigan – 24. joulukuuta 2006 Boston, Massachusetts) oli CBS:n pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Stanton kiinnostui jo opiskeluaikanaan massamedian psykologiasta, erityisesti siitä miten radio vaikuttaa kuulijoihinsa. Vuonna 1938 CBS nimitti hänet uuden tutkimusosastonsa johtoon. Siellä Stanton kehitti Little Annie -nimisen laitteen, jolla voitiin sähköisesti mitata yleisön reaktioita radio-ohjelman aikana. Hän myös otti käyttöön nykyään yleisen tavan sijoittaa samantyyppiset ohjelmat peräkkäin ohjelma-aikataulussa.
CBS:n varatoimitusjohtajaksi Stanton nimitettiin 1942 ja toimitusjohtajaksi 1946. Pitkälti hänen ansiostaan toteutettiin ensimmäinen televisioitu Yhdysvaltain presidenttiehdokkaiden väittelytilaisuus John F. Kennedyn ja Richard Nixonin välillä vuonna 1960. Hän myös ajoi televisiolle vastaavaa lehdistönvapauden suojaa, joka painetulla medialla oli ja muun muassa vuonna 1971 kieltäytyi toimittamasta Pentagonia arvostelleen The Selling of the Pentagon -dokumenttiohjelman materiaalia sitä vaatineelle Yhdysvaltain kongressin komitealle.
Stanton toimi CBS:n toimitusjohtajana aina pakolliseen eläkkeelle siirtymiseensä 65-vuotiaana vuonna 1973. Hän jatkoi CBS:n konsulttina aina vuoteen 1987 asti.
Frank Stanton nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Kusti Laurela

Kusti (Kustaa Aadolf) Laurela, sukunimi aik. Laurén (6. marraskuuta 1874 Hämeenlinna – 7. heinäkuuta 1942 Hämeenlinna) oli suomalainen kunnallisneuvos ja Hämeenlinnan ensimmäinen kaupunginjohtaja.
Laurelan vanhemmat olivat ajuri David Laurén (1841–1893) ja Eva Kristiina Ylijoki (1850–1899). Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kirjaltajana 1888–1900. Hän  perusti vuonna 1900 Hämeenlinnan uuden kirjapainon joka muutettiin osakeyhtiöksi 1908 ja yhdistettiin Arvi A. Karisto oy:hyn vuonna 1918, Laurela oli kirjapainon johtokunnan puheenjohtajana ja toimitusjohtajana vuoteen 1918 saakka ja perustamansa Hämeen sitomo- ja konttorikirjatehtaan johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1919 alkaen. Hän oli Arvi A. Karisto oy:n teknillisenä johtajana ja varapuheenjohtajana vuodesta 1918 lähtien ja oli myös eräiden muiden liikeyritysten perustaja ja johtokunnan jäsen. Laurela sai taloustirehtöörin arvonimen 1915 ja kunnallisneuvoksen arvon 1931.
Laurela oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1911–1921, rahatoimikamarin puheenjohtajana 1917–1929 ja kaupunginjohtajana 1930–1938, Hän oli Hämeenlinnan käsityö-ja tehtailijayhdistyksen puheenjohtajana viiden vuoden ajan, Hämeenläänin hevosjalostusyhdistysten liiton puheenjohtajana kuuden vuoden ajan ja toimi Hämeenlinnan VPK:n päällikkönä 1915–1930.
Kusti Laurela oli naimisissa vuodesta 1898–1934 Hilma Gustafssonin (1878–1934) kanssa.
Centrospermae

Tuntomerkit

Kladin kasvit ovat ruohovartisia. Kukinto on viuhkomainen. Kukissa on mesiäinen hetiön tai maljamaisen pohjuksen (hypanthium) sisäpuolella. Emilehdet sijaitsevat kohdakkain kehälehtien kanssa. Luotit ovat hieman laajenneet. Siemenaiheet ovat luokkimaisesti taipuneita (kampylotrooppisia) ja kiinnittyvät tavallisesti pohja- tai keski-istukkaan, mistä ryhmänimi Centrospermae ('keskussiemeniset') johtuu. Hedelmä sisältää useita tai paljon mustia siemeniä, joissa on käyrä alkio. Lisäksi ryhmässä on useita kemiallisia, anatomisia ja geeneihin liittyviä tuntomerkkejä.
Vanhastaan ryhmän tärkeimpänä tuntomerkkinä pidettiin betasyaania kukkien väripigmenttinä, kun se muilla koppisiemenisillä on antosyaania.
Nal Hutta

Nal Hutta on kuvitteellinen planeetta George Lucasin Tähtien sota -universumissa. Se tunnetaan parhaiten hutt-olentojen kotimaailmana. Esimerkiksi Jabba the Hutt on alun perin kotoisin Nal Huttasta. Planeetan pinta on kosteaa suota ja iljettävää maastoa, jossa huttit viihtyvät mainiosti. Planeetalla on useita kuita, joista kuuluisin on Salakuljettajan kuu, Nar Shaddaa.
Diabelli-muunnelmat

Diabelli-muunnelmat op. 120 (saks. 33 Veränderungen über einen Walzer von Diabelli) on Ludwig van Beethovenin kirjoittama muunnelmasarja pianolle Anton Diabellin valssista. Beethoven sävelsi teoksen vuosina 1819–1823. Diabelli-muunnelmat kuuluvat Beethovenin viimeisiin pianolle säveltämiin teoksiin bagatellien op. 126 ja pianosonaatin nro 32 kanssa.
Teos syntyi, kun tunnettu musiikinkustantaja Anton Diabelli lähetti säveltämänsä valssin lukuisille 1800-luvun alun säveltäjille ja pyysi kutakin kirjoittamaan yhden muunnelman kappaleesta. 50 säveltäjää vastasi, ja heidän muunnelmansa julkaistiin yhtenä niteenä nimikkeellä Vaterländischer Künstlerverein. Beethoven kuitenkin innostui valssin suomista mahdollisuuksista ja kirjoitti kaikkiaan 33 muunnelmaa (yhden variaation enemmän kuin Johann Sebastian Bachin Goldberg-muunnelmissa). Diabelli julkaisi Beethovenin säveltämät variaatiot erillisenä niteenä. Nykyään tätä muunnelmasarjaa pidetään yhtenä Beethovenin myöhäiskauden mestariteoksista ja hänen pianotuotantonsa huippusaavutuksista.
Jyväskylän yliopiston fysiikan laitos

Opiskelu

Fysiikan alalla voi Jyväskylän yliopistossa suorittaa luonnontieteiden kandidaatin (alempi korkeakoulututkinto) ja filosofian maisterin (ylempi korkeakoulututkinto) tutkinnot sekä filosofian lisensiaatin ja filosofian tohtorin jatkotutkinnot. Luonnontieteiden kandidaatin tutkintoon kuuluvat opinnot voidaan suorittaa kolmessa vuodessa, ja ne muodostavat pohjan maisteriopinnoille, jotka voidaan suorittaa kahdessa vuodessa. Kandidaatin tutkinnon pääaine on fysiikka. Maisterin tutkinnon pääaine on fysiikka, soveltava fysiikka tai teoreettinen fysiikka. Fysiikan opettajan maisterin tutkinnon pääaine on fysiikka.
Viikunaopuntia

Ulkonäkö ja koko

Viikunaopuntia on tanakka monivuotinen kasvi, joka kasvaa 2–5 metriä korkeaksi. Varret ovat sinivihreitä. Ne koostuvat nivelikkäästi toisiinsa kiinnittyneistä, 10–50 senttimetriä pitkistä, litistyneistä ja soikeista varrenosista, versonivelistä. Lehdet ovat piikkejä. Areolit eli nystymäiset, surkastuneet varren sivuhaarat ovat pieniä ja valkeahkoja.
Piikkejä on kahta muotoa. Suurin osa piikeistä on kellertäviä, karvamaisia ja koukkupäisiä, helposti ihoon tarttuvia. Osa piikeistä on harmaanruskeita, kovia, pitkiä ja suoria. Viikunaopuntia kukkii maalis-heinäkuussa. Kirkkaankeltaiset kukat ovat 6–10 senttimetriä pitkiä ja sijaitsevat ylimpien versonivelten reunoissa. Hedelmä on yleensä 5–10 senttimetriä pitkä ja 4–9 senttimetriä leveä, viikunamainen. Raakana hedelmä on vaaleanvihreä, kypsänä sen väritys vaihtelee punertavan keltaisesta purppuraiseen. Hedelmän kuoren pinta on kalju, mutta kuoressa on kymmeniä areoleja, joissa on hyvin pieniä piikkejä.
Viikunaopuntian voi sekoittaa kiilto-opuntiaan (Opuntia monacantha) ja okaopuntiaan (Opuntia stricta).

Levinneisyys

Viikunaopuntia on alkujaan kotoisin Meksikosta ja Yhdysvaltojen eteläosista. Laji on saattanut saapua Eurooppaan jo Kristoffer Kolumbuksen aikana. Laji leviää hyvin helposti pienistäkin kasvinosista. Lämpimän ilmaston alueella se onkin monin paikoin yleinen ja haitallinen vieraslaji villiinnyttyään luontoon.

Elinympäristö

Viikunaopuntia on kuivien kasvupaikkojen laji. Sitä tavataan muun muassa kivikkorinteillä, kallionkielekkeillä, tienpientareilla sekä kuivilla aromaisilla ja kivisillä mailla. Vapaasti kasvaessaan viikunaopuntiat muodostavat tiheitä, läpipääsemättömiä tiheikköjä.

Viljelykasvina

Kaktukset ovat hyviä kuivien alueiden viljelykasveja, koska ne hyödyntävät veden tehokkaasti biomassaksi. Talouskäyttöön hyödynnetään eniten viikunaopuntian suuria, makeita hedelmiä. Viikunaopuntia on laajimmalle levinneitä viljeltyjä kaktuksia, ja se on Meksikossa yhtä tärkeä taloudellisesti kuin maissi ja tequila-agaave. Lajia viljellään runsaasti myös Välimeren alueen maissa. Suomessa hedelmän kauppanimi on kaktusviikuna.
Viikunaopuntian kukkia on käytetty myös lääkkeenä verenvuodon tyrehdyttämiseen sekä ripulin, paksusuolentulehduksen ja ärtyneen paksusuolen hoitoon. Kasvia käytetään myös savitiilessä sitovana ja vesitiiviyden tuovana ainesosana.

Huonekasvina

Viikunakaktusta voi kasvattaa Suomessa huonekasvina lämpimällä ja aurinkoisella paikalla. Se ei kestä pakkasia, mutta kesäisin sen voi antaa nauttia ulkoauringosta parvekkeella tai puutarhassa vuoden lämpimän ajan. Itämiseen kuluu kaupasta ostetun hedelmän siemenistä 2–12 viikkoa. Kukkakaupoista saattaa myös löytää valmiita taimia. Siemenet kylvetään normaaliin kylvömultaan. Aluksi ilmaantuu kaksi sirkkalehteä, joiden jälkeen tulee pieni kaktuskasvi. Taimet istutetaan muutaman sentin korkuisina omiin ruukkuihinsa kaktusmultaan. Talvisin riittää erittäin niukka kastelu, mutta myös kesäisin tulee välttää liikakastelua.
Giorgio Moroder

Historia

Moroder löi läpi soolohitillä ”Son of My Father”. Moog-vetoinen kappale nousi Chicory Tip -yhtyeen tuoreeltaan coveroimana kolmeksi viikoksi Ison-Britannian singlelistan kärkeen vuonna 1972. Vuonna 1975 Moroderin ja Pete Bellotten Münchenin Musicland-studioilla syntyi yksi diskomusiikin kulmakivistä, kun kaksikko tuotti Donna Summerin kappaleen ”Love to Love You Baby”. Summerin kiihkeä laulusuoritus ja tuottajakaksikon luoma loputon jytke olivat omiaan lietsomaan diskokuumetta. Kappaleen 17-minuuttinen miksaus täytti kokonaisen LP-levyn puoliskon.
Moroderin Donna Summerille tuottama ”I Feel Love” (1977) oli ensimmäisiä diskohittejä, jotka oli tehty lauluääntä lukuun ottamatta kokonaan koneilla. Moroderin syntetisoitu soundi loi pohjaa 1980-luvun popmusiikille. Verrattuna aikalaisiinsa, kuten Kraftwerkiin, Moroderin tyyli on aina ollut enemmän massoille suunnattua. Hän on jopa sanonut, ettei hänen musiikissaan ole kyse niinkään suuren taiteen tekemisestä kuin silkasta viihdyttämisestä. Kaupallinen suosio on kuitenkin vain vankistanut Moroderin edelläkävijän asemaa ja kasvattanut hänen seuraajiensa joukkoa.
1970-luvun lopulla Moroder julkaisi soololevyt Knights in White Satin (1976) ja From Here to Eternity (1977). Kummankin nimikappale oli myös singlehitti. ”Knights in White Satin” on versio Moody Bluesin ”Nights in White Satin” -rockklassikosta.
Punkin ja new waven vallattua markkinat 1980-luvulla Moroder onnistui Blondielle tuottamallaan hitillä ”Call Me” (1980). Vuonna 1985 Moroder teki albumin Human League -yhtyeen laulajan Philip Oakeyn kanssa. Yhteistyön kruunasi ”Together in Electric Dreams” -hitti.
Lukuisia palkintoja ja miljoonia myytyjä levyjä poikineen tuottajan työn ohella Moroder on tullut tunnetuksi etenkin elokuvien soundtrack-säveltäjänä. Hän on voittanut kolme Oscar-palkintoa: Keskiyön pikajuna -elokuvan musiikista sekä Top Gun ja Flashdance -elokuvien lauluista ”Take My Breath Away” ja ”Flashdance... What a Feeling”. Moroder muistetaan myös Scarfacen soundtrackin tekijänä. Moroderin omista elokuvaprojekteista tunnetuin on Fritz Langin Metropolis-mykkäelokuvaklassikon vuonna 1984 valmistunut restoraatio, jonka soundtrackilla Moroder käytti muun muassa Bonnie Tylerin ja Freddie Mercuryn palveluksia.
Moroderin tekemät tunnuslaulut ovat soineet Los Angelesin (”Reach Out”) ja Soulin olympialaisissa (”Hand in Hand”) sekä jalkapallon MM-kisoissa 1990 (”To Be Number One”).
Muun muassa Grand Theft Auto: Liberty City Storiesissa on kuusi Moroderin kappaletta.
Daft Punkin Random Access Memories -albumilla on kappale nimeltään ”Giorgio by Moroder”, jolla kuullaan itse Giorgio Moroderia.
Kamin Shirahata

Ura

Shirahata aloitti kitaransoiton jo ala-asteella kuudennella luokalla ja on siitä lähtien tuottanut vaihtelevalla tahdilla musiikkia. Soolouransa lisäksi hän on esiintynyt noise-bändi Hijokaidanin sivuprojekti Hatsune Kaidanin keikoilla Hatsune Mikuna. Hän kuitenkin jätti yhtyeen taakseen elokuussa 2013. 
Hänen esikoisalbuminsa Randoserukabā no Yukue (jap ランドセルカバーのゆくえ) julkaistiin 25.11.2011 Gyuune Cassetten kautta ja se sai heti pienen, mutta elintärkeän underground-suosion alleen. 
Artistin toinen julkaisu Kudamono-EP (jap. くだもの, suom. hedelmä) julkaistiin parin vuoden tauon jälkeen 16.4.2014 Alchemy Recordsin kautta. Levy jatkoi ensimmäisen julkaisun linjaa ja oli rokahtavavaa poppia. Kamin Shirahata lauloi ja lisäksi soitti levyllä sähkökitaraa, akustista kitaraa ja pianoa. 
Kamin julkaisi myös vuonna 2014 Shibuayn Parycossa järjestettävää Onnanokonouta-näyttelyä varten singlen Futsuu no Onna no Ko (jap ふつうのおんなのこ). Singlejulkaisu tuli vapaasti ladattavaksi verkkoon ja se sisälsi kaksi kappaletta, kummatkin Futsuu no Onna no Ko:ksi nimettyjä. Kirjoitustapa oli kuitenkin erilainen, sillä ensimmäinen oli kirjoitettu hiraganoilla ja toinen puolestaan katakanoilla. Tyylillisesti kappaleet erosivat kuitenkin täysin toisistaan: hiraganoilla kirjoitettu kappale oli akustinen ja kevyehkö,  ja katakanaversio oli sähkökitaroilla valjastettu rock-versio. 
Kamin Shirahatan kolmas albumi kantaa hänen omaa nimeään ja on yksinkertaisesti Kamin Shirahata. 11.3.2015 ilmestynyt albumi on lähes täysin akustinen ja edellisistä albumeista poiketen sisältää vanhoja kappaleita, tosin akustisina versioina. Albumin ensimmäinen single "Ima sugu kietai" (jap いますぐ消えたい, suom. Haluan kadota nyt) julkaistiin 12.12.2014 videona YouTubessa. Albumin toinen musiikkivideo "Kyōdai" (jap 姉弟, suom. Sisarukset) julkaistiin 26.2.2015 myös YouTuben kautta.
Jäniskosken voimalaitos

Toinen maailmansota

Jatkosodassa Suomen ja Saksan aseveljeyden aikana Kolosjoen kaivoksen nikkelituotannosta 80 % vietiin Saksaan, ja se oli tärkeä osa maan sotateollisuuden raaka-ainelähteitä. Tämän vuoksi myös Jäniskosken voimalaitoksella oli Saksalle strategista merkitystä. Heinäkuun lopulla 1941 liittoutuneiden lentokoneet pommittivat Liinahamaria, Suomen pohjoisinta satamaa.
Hitler antoi 14. lokakuuta 1941 käskyn, jonka mukaan Petsamon kaivoslaitosten suojaksi ilmapommituksia vastaan oli rakennettava paksu teräsbetoninen suojakupu. Asiaa ryhdyttiin valmistelemaan loppuvuonna, ja rakennustyöt alkoivat seuraavana keväänä. Saksalaiset saivat valmiiksi Jänislahden voimalaitoksen koneaseman suojakuvun. Teräsbetonisten seinien vahvuus oli 3-4 metriä, katon 3,5 metriä. Voimalaitoksen suojaaminen oli lähes turhaa, sillä pato ja varsinainen voimalinja 80 kilometrin päähän kaivokselle oli suojaamaton.  
Voimalaitosta tai kaivosaluetta ei pommitettu kertaakaan talvi-, jatko- tai Lapin sotien aikana. Joitakin suunnitelmia tähän oli, sillä esimerkiksi brittiläinen ilmakommodori Sidney Osborne Bufton teetti heinäkuun 1943 lopulla muistion Jäniskosken padon tuhoamisesta. Buftonin suunnitelmissa oli pommituslento Pohjois-Skotlannista tai lento Murmanskin kautta Neuvostoliiton alueelta raskailla Avro Lancaster-pommikoneilla. Pommitusajankohdaksi suunniteltiin 15. syyskuuta 1943 - 1. marraskuuta 1943. Hanketta päätettiin ehdottaa neuvostoliittolaisille, mutta näin ei tehty, ja suunnitelma raukesi.
Saksalaiset tuhosivat voimalaitoksen vetäytyessään Norjaa kohti Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikana syksyllä 1944. Jäniskosken koneasema suojakupuineen sekä patomuuri räjäytettiin 17. lokakuuta. Koneaseman suojakuvun räjäytykseen käytettiin 100 tonnia räjähteitä. Patoallas oli räjäytettäessä lähes täynnä, ja hyökyaalto pyyhki rannat paljaiksi kallioiksi.

Muuta

Jäniskosken voimalaitoksen alueella oli oma postileima "Jäniskosken voimalaitos".
Hellanodikai

Hellanodikai (monikko, m.kreik. Ἑλλανοδίκαι, ”Kreikkalaisten tuomarit”) olivat antiikin kreikkalaiset elisläiset virkamiehet, joiden tehtävänä oli Olympian kisojen järjestäminen ja tuomarointi. Nimitystä käytettiin myös muun muassa Nemean kisoissa sekä Epidauroksen Asklepieionin kisoissa.
Olympiassa kisoista vastanneita virkamiehiä oli alun perin yksi (hellanodikos), ja virka oli perinnöllinen. Tästä virkamiehestä käytettiin myös nimitystä agōnothetēs (ὰγωνοθέτης). Myöhemmin virkamiesten määrä lisääntyi ja tehtävästä tehtiin kiertävä niin, että jokaisesta Eliksen heimosta valittiin arvalla yksi mies tehtävään. Vuodesta 348 eaa. lähtien näitä oli kymmenen.
Hellanodikai tarkastivat ja hyväksyivät kisoihin osallistuneet urheilijat sekä valvoivat näiden harjoituksia ennen kisoja. He myös valvoivat kaikkia kisojen tapahtumia ja niihin liittyneitä seremonioita, toimivat tuomareina kilpailuissa, jakoivat palkinnot sekä pitivät virallista voittajien luetteloa. Heidän tehtävään oli kaikenlainen kisojen sääntöjen, perinteiden ja korkean tason ylläpito kisojen pitkän historian aikana. Kymmenestä tuomarista yksi toimi johtajana, ja muut yhdeksän valvoivat eri lajeja kolmen ryhmissä, yksi ryhmä viisiottelua, toinen hevosurheilulajeja ja kolmas muita lajeja.
Hellanodikain käytössä olivat Olympiassa mahdollisesti ainakin Prytaneion ja Buleuterion sekä niin kutsuttu Kaakkoistalo, joka saattoi olla Hellanodikaion.
Vähä Karttiminjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Karttimissa peltoalueen eteläpuolella metsänrajassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka koillisessa rajautuu pellonreunaan. Järvelle ei johda tietä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Laasojärven alueeseen (35.751) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,6 metriä mpy. Järvellä on ainoastaan laskuoja, joka laskee 250 metrin päässä Karttiminjärveen. Ojalla on pudotusta 5,7 metriä.
Carlo Fontana

Elämänvaiheet ja työt

Fontana saapui Roomaan arviolta vuonna 1655. Hän sai töitä menestyneiden arkkitehtien, kuten Carlo Rinaldin ja Gian Lorenzo Berninin piirrustusten puhtaaksipiirtäjänä. Pisimpään hään oli Berninin palveluksessa. 
San Biagon kirkkoa Campitellissa pidetään yleisesti Fontanan ensimmäisenä kokonaan itse suunnittelemana rakennuksena. Se valmistui vuonna 1685. San Marcello al Corson kirkon julkisivua vuosilta 1682- 1683 pidetään yhtenä Fontanan parhaista töistä. Paavi Innocentius XII otti Fontanan suojeluunsa ja tarjosi paljon töitä, kuten Instituto Apostolico San Michelen suunnittelun ja Palazzo Montecitorion muutostyöt. Jälkimmäisessä rakennuksessa toimii nykyään Italian edustajainhuone.
Myös paavi Klemens XI tilasi töitä Fontanalta. Hän tilauksiaan olivat muiden muassa Santa Marian portiikki Trasteveressa ja yleinen öljyvarasto, joka rakennettiin Diocletianuksen kylpylän raunioihin. Sitä käyttää nykyään Rooman kansallismuseo vaihtuvien näyttelyiden tilana. Lisäksi hän suunnitteli Casanatan kirjaston Santa Maria sopra Minervan kirkon yhteyteen ja kupolin Montefiasconen kirkkoon. Kupoli valmistui vasta kauan arkkitehtinsa kuoleman jälkeen.
Suurimman osan töistään Fontana teki Roomassa. Häntä avustivat hänen veljenpoikansa Girolamo ja Francesco Fontana. Fontana lähetti Fuldaan, Saksaan mallin rakennettavasta kirkosta. Hän lähetti mallin myös Wieniin tilatuista kuninkaallisista talleista. Hän suunnitteli merkittävän ja Amerikan mantereelle uusille kirkoille mallia antaneen mahtipontisen kirkon Azpeitiaan, Espanjaan. Azpeitia on jesuiittojen perustajan Ignatius Loyolan syntymäpaikkakunta. 
Fontana oli kyvykäs taiteilija ja hyvä suunnittelija, mutta ei nouse kuitenkaan barokkiarkkitehtien terävimpään kärkeen, kuten Francesco Borromini. Arkkitehtina hän oli parempi kuin kirjoittajana. Paavi Innocentius  XII tilasi häneltä teoksen Templum Vaticanum joka kertoo Pietarinkirkon rakentamisesta. Se julkaistiin vuonna 1694. Teoksessaan Fontana ehdotti, että Ponte Sant’Angelolta kirkon edustalle ulottunut tiheä La Spinaksi kutsuttu keskiaikaisten korttelin muodostama alue purettaisiin. Idea toteutettiin Benito Mussolinin aikana kun rakennettiin nykyinen Via della Conciliazone. Hän julkaisi myös Colosseumia, Akvedukteja ja Tiberin tulvia käsitteleviä teoksia. Hänen käsikirjoitustensa ja piirrostensa kokoelmaa säilytetään Royal Libraryssa, Windsorissa.
Pyhän Luukkaan akatemian johtajana eli principenä Fontana toimi vuonna 1686 ja uudelleen vuosina 1692- 1700. Hänen oma studionsa oli yksi oman aikanasa Euroopan tuotteliaimmista. Se suunnitteli suihkulähteitä, hautamuistomerkkejä ja alttareita. Hänen töitään kopioitiin ja matkittiin läpi Euroopan. Osa hänen oppilaistaan sai kuuluisuutta ja merkittäviä suunnittelutöitä kotimaissaan, kuten ruotsalainen Nicodemus Tessin nuorempi joka suunnitteli Tukholman kuninkaallisen linnan ja Drottningholmin linnan. Hänen muista oppilaistaan mainittakoon saksalainen Mathaus Daniel Poppelmann, englantilainen James Gibbs ja itävaltalainen Fischer von Erlach.
Terrelle Pryor

Pelaajaura

Ennen ammattilaisuraansa Pryor pelasi yliopistojalkapalloa Ohion osavaltionyliopiston joukkueessa. Oakland Raiders varasi Pryorin kesken yliopistokauden syksyn 2011 täydennysvaraustilaisuudessa. Pryor oli saanut yliopistourheilussa pelikiellon rikottuaan NCAA:n sääntöjä, eikä olisi voinut pelata viimeistä yliopistokauttaan loppuun.
Pryor oli pelannut yliopistossa pelinrakentajana. Raidersissa hän oli kaksi kautta Carson Palmerin varamies, kunnes Palmer kaupattiin muualle ja Pryorista tuli Raidersin aloittava pelinrakentaja kaudelle 2013. Ailahtelevien tulosten takia hänet siirrettiin kauden aikana syrjään Matt McGloinin ottaessa aloittavan roolin. Kauden jälkeen Raiders kauppasi Pryorin Seattle Seahawksiin vaihdossa varausvuoroon.
Pryor ei mahtunut Seahawksin kokoonpanoon ja hänet vapautettiin sopimuksesta ennen kauden 2014 alkua. Pryor neuvotteli useamman joukkueen kanssa, kävi harjoituksissa ja teki try out -sopimuksia, mutta seuraava paikka aukesi vasta kaudella 2015 Cleveland Brownsissa. Brownsissa hänen pelipaikkansa vaihtui laitahyökkääjäksi. Pryor edusti Brownsia kaksi kautta ja siirtyi tämän jälkeen yksivuotisella sopimuksella Washington Redskinsiin kaudeksi 2017.
Pryor on kamppaillut viime vuosina loukkaantumisten kanssa. Kausi 2017 jäi nilkkavaivan takia kesken. Kaudella 2018 Pryor edusti New York Jetsia ja Buffalo Billsiä.
Smethwick

Historia

Smethwick oli alkujaan anglosaksien paikkakunta, joka oli pitkään pieni maatalousvoitteinen kylä. Asukkaat ovat myös työstäneet metalleja ainakin 1500-luvulta, jolloin monilla maatiloilla oli myös paja. Birminghamista Black Countryyn 1768–1769 rakennettu kanava kulki Smethwickin pohjoisosien halki. Se houkutteli alueelle lisää teollisuutta, ja esimerkiksi Matthew Boulton ja James Watt perustivat kaupunkiin 1796 Sohon valimon. Lasiteollisuus oli myös tärkeä haara, ja Chance Brothers oli muun muassa vastuussa Kristallipalatsin lasittamisesta.
Smethwickistä tuli 1899 itsenäinen kuntansa ja 1907 sen hallinto erotettiin kreivikunnasta itsenäiseksi. Suurin osa kaupungin historiallisista teollisuusyrityksistä lopetti 1950–1970-luvuilla, jolloin vanhoja tehdasalueita modernisoitiin ja asuntoja, kauppoja sekä teitä kunnostettiin. Smethwick menetti itsenäisyytensä 1966, jolloin se liitettiin Warleyyn, joka puolestaan liitettiin 1974 Sandwelliin.
Louis Joseph Ferdinand Hérold

Louis Joseph Ferdinand Hérold (28. tammikuuta 1791 – 19. tammikuuta 1833) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa.
Hänen kuuluisimmat teoksensa olivat Pariisin Opéra-Comiquessa, joista läpimurtoesitys Marie esitettiin vuonna 1826. Tämän jälkeen tulivat hänen suurimmat menestyksensä Zampa ou La Fiancée de marbre vuonna 1831 ja Le pré aux clercs vuonna 1832.
Vuonna 1812 Hérold voitti suuren Rooman-palkinnon.