google/wiki40b huggingface dataset:
Emeric Pressburger

Elämäkerta

Pressburger syntyi Miskolcissa (Unkari) juutalaiseen perheeseen 5. joulukuuta 1902. Hän opiskeli Prahassa ja Stuttgartissa. Hän työskenteli lehtimiehenä ennen kuin alkoi käsikirjoittaa saksalaisia ja itävaltalaisia elokuvia 1920-luvun lopulla.  Hän pakeni Saksasta Hitlerin noustua valtaan ja saapui Englantiin 1935.
Presrburger oli naimisissa kaksi kertaa: Agí Donáthin kanssa 1938–1941 ja Wendy Ormen kanssa 1947–1971. Toinen avioliitto päättyi avioeroon Renossa (Nevada, Yhdysvallat) 1953 mutta Britanniassa vasta 1971. Liitosta syntyi tytär Angela, jonka pojat ovat myös menestyneet elokuva-alalla: Andrew MacDonald on tuottaja (mm. Trainspotting) ja Kevin MacDonald on ohjaaja (mm. The Last King of Scotland).

Vuodet ennen Powellia (1930–1939)

Pressburger aloitti käsikirjoittajana Saksassa ja työskenteli 1930–1932 UFA-studiolle (mm. Robert Siodmakin Abschied (1930) ja Max Ophulsin Dann schon lieber Lebertran). 1933 hän pakeni Ranskaan, jossa hän työskenteli 1933–1935 (mm. Mon coeur t'appelle (1934)).
Pressburger lähti Ranskasta Englantiin 1935. Hän kirjoitti käsikirjoituksia Alexander Kordalle. Pressburger tutustui Michael Powelliin 1939, kun Korda oli antanut hänelle tehtäväksi kirjoittaa uudelleen Powellin Kaksoisagentti -elokuvan kohtauksia. He tulivat hyvin toimeen ja siitä alkoi heidän 20 elokuvaa kestänyt yhteistyönsä.

Viimeiset vuodet

Pressburger käsikirjoitti vielä muutamia elokuvia ilman Powellia, mutta ne eivät menestyneet. Hänen ainoa oma ohjaustyö oli Twice Upon a Time 1953.
Shirly Karvinen

Shirly Karvinen (s. 3. syyskuuta 1992 Jyväskylä) on suomalainen missi ja radiojuontaja.
Karvinen valittiin Miss Suomeksi vuonna 2016. Kesäkuussa 2017 hän aloitti radiojuontajan työn SuomiRock-kanavalla. Elokuusta 2017 alkaen hän on juontanut kanavan aamuohjelmaa.

Yksityiselämä

Shirly Karvisen äiti on kiinalainen ja isä suomalainen. Hänen äidinkielensä ovat suomi ja englanti, ja hän osaa myös kiinan alkeet.
Karvinen on syntynyt Suomessa mutta asunut lapsuudessaan isänsä työn takia Sambiassa, Tansaniassa, Keniassa ja Saudi-Arabiassa. Hän on asunut myös vaihto-opiskelijana Pekingissä Kiinassa sekä työharjoittelijana Suomen suurlähetystössä Washingtonissa Yhdysvalloissa. Suomessa Karvinen asui ennen Jyväskylässä, nykyään Helsingissä. Hän seurusteli vuosina 2016–2018 Vertti Harjuniemen kanssa.
Bibb Graves

David Bibb Graves (1. huhtikuuta 1873 – 14. maaliskuuta 1942) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Alabaman kuvernöörinä 1927–1931 ja uudelleen 1935–1939.
Leviraattiavioliitto

Leviraattiavioliitto eli lankousavioliitto on avioliitto, jossa lapsettomaksi jääneestä avioliitosta kuolleen miehen leski menee naimisiin lankonsa (puolison veljen) kanssa turvatakseen kuolleen veljen suvun jatkumisen. Menettely oli yleinen juutalaisten keskuudessa, mutta laajalti käytössä myös muiden kansojen keskuudessa.
Usein leviraattiin sisältyy piirre, että uudessa avioliitossa syntyvän ensimmäisen pojan nimeksi annetaan velivainajan nimi. Sana leviraatti on uudismuodoste myöhäislatinan levir-sanasta, joka tarkoittaa lankoa. Vanhassa testamentissa leviraattiavioliitto mainitaan Viidennessä Mooseksen kirjassa (25:5–10). Menettelyä pidettiin tärkeänä miehen puolen suvun jatkuvuuden ja erityisesti perinnön säilyttämisen kannalta. Uudessa avioliitossa syntyneitä lapsia pidettiin kuolleen miehen lapsina. Tällainen avioitumismenettely on ollut käytössä useilla muillakin kansoilla kuin muinaisilla israelilaisilla.
Tämän tyyppinen avioliitto on yleisimpiä klaaniyhteiskunnissa, joissa sisäryhmäavioliittoisuus eli endogamia on olennainen osa yhteiskuntaa, esimerkiksi punjabeilla, juutalaisilla, hunneilla (xiongnut), mongoleilla ja tiibetiläisillä.
Sororaattiavioliitto eli kälyavioliitto on leviraatin kaltainen avioliittomuoto, jossa leskeksi jääneellä miehellä on oikeus tai velvollisuus mennä naimisiin kuolleen vaimonsa sisaren eli kälyn kanssa. Sana sororaatti tulee latinan soror-sanasta, joka tarkoittaa sisarta.
Minervina

Minervina oli Konstantinus Suuren ensimmäinen vaimo. Hänen elämästään ei tiedetä paljon mitään. Konstantinus ja Minervina saivat yhden pojan, Crispuksen joka syntyi noin 299-305. Tähän aikaan Konstantinus oli augustus Diocletianuksen luona panttivankina ja luultavasti poika syntyi Nikomediassa. Vuonna 305 Konstantinuksen isästä Constantiuksesta tuli augustus kun Diocletianus ja Maximianus luopuivat vallasta. Konstantinus matkusti isänsä luokse Britanniaan jossa hänestä tuli keisari kun hänen isänsä kuoli vuonna 306.
Vuonna 307 Konstantinus erosi Minervinasta ja meni naimisiin keisari Maximianuksen tyttären Faustan kanssa. Hänen isänsä oli myös ollut naimisissa Maximinuksen tyttären Flavia Maximiana Theodoran kanssa ja myös eronnut entisestä vaimostaan Helenasta, Konstantinuksen äidistä. Konstantinus piti kuitenkin Crispuksen rinnallaan ja teki hänestä vuonna 317 caesarin.
On epäilty että Minervina ja Konstantinus eivät olisi olleet naimisissa ja että Minervina olisi ollut vain Konstantinuksen epävirallinen rakastajatar. Toinen esitetty vaihtoehto olisi että Minervina olisi kuollut ennen vuotta 307. Leskenä Konstantinuksen olisi ollut helpompi mennä uusiin naimisiin.
Matti Lehtelä

Matti Jalmari Johannes Lehtelä (28. toukokuuta 1906 Riihimäki – 13. huhtikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistettaneen parhaiten Juutas Käkriäisen osasta Roland af Hällströmin ohjaamassa elokuvassa Putkinotko (1954), joka perustuu Joel Lehtosen samannimiseen romaaniin.
Lehtelä esiintyi sivurooleissa useissa kymmenissä suomalaisissa elokuvissa vuosina 1934–1969. Hän näytteli usein poliisia, konnaa tai juoppoa. Putkinotkon lisäksi Lehtelän suurimpia rooleja olivat: Siltalan pehtoorin Aaretti (1934), Kaikki rakastavat -elokuvan Hiski (1935), joka oli Aaretin roolin toisinto, Rakuuna Kalle Kollolan nimiosa (1939), Varjoja Kannaksella -elokuvan miespääosa kirjailija Somero (1943), Ihmiset suviyössä -elokuvan Jukka Mettälä (1948), Ryysyrannan Joosepin poliisi Pirhonen (1954) sekä Nummisuutarien kolmannen filmatisoinnin eno Sakeri (1957).
Lehtelä oli avioliitossa näyttelijä Sylva Rossin kanssa.
Matti Lehtelä on haudattu Riihimäelle.
Valtionarkeologi

Valtionarkeologi on Suomessa arvonimi, joka kuuluu nykyisin vuonna 1972 muodostetun Museoviraston pääjohtajalle. Vuoteen 1971 se oli myös pääjohtajan virkanimike. Suomen ensimmäinen valtionarkeologi oli J. R. Aspelin.
Arkistolaitoksen pääjohtajalla on vastaava arvonimi valtionarkistonhoitaja.
Dâmbovița (piirikunta)

Maantiede

Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 054 km². Alueella on kolmea eri maastonmuotoa: vuoristoa, ylänköä ja alankoa.
Dâmbovițan piirikunta rajautuu idässä Ilfovin ja Prahovan piirikuntiin, lännessä Argeșin piirikuntaan, pohjoisessa Brașovin piirikuntaan sekä etelässä Teleormanin ja Giurgiun piirikuntiin.
Melanie Winiger

Melanie Winiger (s. 22. tammikuuta 1979 Zürich) on sveitsiläinen näyttelijä ja malli, joka valittiin vuonna 1997 Miss Sveitsiksi. Hän on myöhemmällä urallaan esiintynyt muun muassa elokuvassa Achtung, fertig, Charlie! (2003).
Höyhenpeite

Höyhenpeite (tai höyhenistö, höyhenpuku, höyhenys) on lintujen ihoa peittävä kerros, joka koostuu höyhenistä. Höyhenpeitteen tehtävänä on suojata lintua, mahdollistaa lentäminen, toimia lämmöneristeenä sekä auttaa suojautumisessa ja viestinnässä.
Höyhenpeitteeseen kuuluu useita höyhentyyppejä. Kiinteähöydyllisiä höyheniä ovat ruumiinhöyhenet, pyrstösulat, siipisulat ja niiden peitinhöyhenet. Untuvia ja sukasia ovat höyhenet, joiden höytyrakenne on löyhä tai kehittymätön.
Lintujen peitinhöyhenet ovat pingviinejä lukuun ottamatta kiinni ainoastaan tietyissä, enimmäkseen ruumiin pituussuuntaisissa höyhenaloissa, joita höyhenettömät alat erottavat toisistaan. Myös esimerkiksi aikuisilla strutseilla, kasuaareilla ja kiiveillä höyheniä on tasaisesti ympäri ruumista mutta nuorina vain tietyissä kohdissa. Haudonnan aikana naaraan hormonitoiminta saa sen vatsaan muodostumaan paljaan hautomalaikun. Sen ansiosta linnun lämpöenergia johtuu ihon ja pintaverisuonten kautta tehokkaasti muniin.
Höyhenpeite suojaa linnun ihoa ja sisäelimiä. Ruumiin höyhenpeite säilyttää ja säätelee ruumiinlämpöä sekä antaa linnulle joustavan aerodynaamisen muodon. Siipien ja pyrstön sulat mahdollistavat lentämisen. Höyhenpeitteen väritys muodostaa linnulle usein suojavärin saalistajia vastaan. Joskus väritys palvelee myös lintujen parittelussa tai muussa visuaalisessa viestinnässä.
Linnun höyhenpeite uusiutuu säännöllisesti sulkasadoissa, jolloin kaikki vanhat höyhenet putoavat vaiheittain ja uudet kasvavat tilalle. Sulkasato on yleensä syksyllä, mutta se voi tapahtua kolmekin kertaa vuodessa. Koiraille voi soidinajaksi kasvaa erityisen komeat höyhenkoristeet.
Linnut hoitavat höyhenpeitettään yleisimmin sukimalla, eli ne puhdistavat, järjestelevät ja rasvaavat höyheniään nokkansa avulla. Linnut voivat myös ottaa vesi-, tomu- tai hiekkakylpyjä höyheniään puhdistaakseen. Varpuslinnut joskus muurahoivat eli puhdistavat höyhenpeitettään muurahaishapon avulla.
Erkki Rannikko

Erkki Ennsio Valdemar Rannikko (2. tammikuuta 1933 Hämeenlinna – 1. huhtikuuta 2010 Hämeenlinna) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Rannikon vanhemmat olivat vääpeli Valde Herman Rannikko ja Salli Susanna Korpela. Hän oli vuodesta 1955 naimisissa Maija Helena Kulovuoren kanssa. Heidän vanhin poikansa (s. 1955) on vara-amiraali Juha Rannikko, joka toimi Pääesikunnan päällikkönä ja sitä aiemmin merivoimien komentajana. Nuorempi poika Kari-Pekka Rannikko (s. 1960) on niin ikään upseeri ja palvellut muun muassa toimistoupseerina, Kaartin Jääkärirykmentissä ja Maanpuolustuskorkeakoulussa. Rannikko suoritti Kadettikoulun 1955 ja Sotakorkeakoulun 1965, ylemmän päällystön kurssin 1972, maanpuolustuskurssin 1977 ja ylimmän johdon kurssin 1981. Hän toimi uransa aikana mm. opetusupseerina Hämeen Jääkäripataljoonassa sekä Panssariprikaatissa. Rannikkojääkäripataljoonan komentajana hän toimi vuosina 1972–1975 ja Taistelukoulun johtajana 1980-luvulla. Tätä edelsi esiupseerin tehtäviä Pääsesikunnassa, jonka komentopäälliköksi hänet nimitettiin 1982, samalla kun hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Uransa päätteeksi Rannikko komensi Etelä-Suomen sotilaslääniä kenraaliluutnantiksi ylennettynä vuodet 1988–1993. Vänrikiksi Rannikko oli ylennetty 1952, luutnantiksi 1955, yliluutnantiksi 1958, kapteeniksi 1961, majuriksi 1966, everstiluutnantiksi 1972 ja everstiksi 1978.
Liittovaakuna

Liittovaakuna eli allianssivaakuna on avioparin yhteinen vaakunakilpi, joka on toteutettu yhdistämällä tilapäisesti molempien sukujen vaakunat. Yhdistämisen yhteydessä on tavallisesti karsittu vaimon kilpeen liittyvä kypäräkoriste.
Varhaisina aikoina ritari kannatteli kilpeään vasemmalla käsivarrellaan ja kilven kulkusuuntaan oleva etureuna oli kilven oikea reuna. Näin asia oli ritarin silmin eli kilven takaa katsottuna. Heraldisessa kielenkäytössä oikea ja vasen määräytyvät tällä perusteella. Siksi heraldinen oikea on kilven edestä katselevan henkilön kannalta katsottuna (optinen) vasen. Heraldisten eläinten etenemissuunta on kilven oikeaa reunaa kohti eli optisesti vasemmalle. Tästä säännöstä poiketaan kun kaksi vaakunaa asetetaan vieretysten. Silloin oikealla puolella (optisesti vasemmalla) olevien kilpien heraldisesti oikealle käännetyt eläimet on käännettävä vasemmalle. Tätä kutsutaan heraldiseksi huomaavaisuudeksi (ransk. courtoisie). Samaa sääntöä noudatetaan kirkoissa asettamalla eläinten kulkusuunta alttaria kohti.
Pentinlampi (Luumäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 15,7 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 76,3 metriä mpy.
ART Grand Prix

Formula 2 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti

Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti oli 20. helmikuuta 1910 Sveaborgin linnoituskiväärirykmentistä ja Lesnoin 225. reservirykmentin I pataljoonasta muodostettu Venäjän keisarikunnan armeijan jalkaväkirykmentti, joka oli sijoitettu Santahaminan varuskuntaan. Yksikkö lakkautettiin 1918.
Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti on kuulunut 18. armeijakunnan 50. jalkaväkidivisioonaan. Sen komendantteina ovat toimineet eversti Kaetan-Boleslav Vladimirovitš Olševskij 1910 ja vuoteen 1913 eversti Nikolai Karlovitš Telfer. Tässä rykmentissä palveli myös tunnettuun ortodoksiseen pappissukuun kuuluva lääkintäupseeri Nikolai Filosofovitš Ornatskij, joka osallistui sittemmin ensimmäiseen maailmansotaan yhdeksännen armeijakunnan kuudennessa autokomppaniassa ja tuli isineen ja veljineen vallankumouksellisten teloittamaksi vuonna 1918.
Leo-Club

Leot Suomessa

Tällä hetkellä Suomessa on noin 20 klubia ja 150 jäsentä. Klubeja löytyy Suomessa Helsingistä Ouluun.  Suomi on yksi suurimmista ja aktiivisimmista leomaista Euroopassa suhteutettuna maan väkilukuun.
Suomen Leot ovat 12-30-vuotiaita nuoria. Klubilaiset toimii itsenäisesti järjestäen erilaisia hyväntekeväisyys aktiviteettejä ympäri Suomen omalla paikkakunnalla. Tämän lisäksi Suomen tasolla järjestetään muutamia kertoja vuodessa yhteisiä tapahtumia Suomen Leojen kesken. Aktiviteettien lisäksi toimintaan kuuluu yhdessäolo ja hauskan pito.
Pyrkimys on leojen sloganin mukaan ”Palvella yhdessä”. Avainsanana kaikessa on yhdessä tekeminen, mikä tekee myös auttamisesta mukavaa yhdessäoloa. Jokainen klubi toimii itsenäisesti ja valitsee itse, millaisia aktiviteetteja ja muita tapahtumia haluaa järjestää.

Aktiviteetit

Leojen tärkeimmät vuotuiset aktiviteetit ovat Hyvänmielenpäivä, Auta Lasta, Auta Perhettä sekä pääsiäismunajahti. 
Leot ovat vuosien ajan käyneet pyhäinpäivänä paikallisilla hautausmailla ajatuksenaan jakaa lämmintä mehua ja piparia ilmaiseksi tarkoituksena jakaa hyvää mieltä hautausmaan kävijöille. Leot käyttävät päivästä nimeä Hyvänmielenpäivä, ja ajatuksena onkin lämmittää mieliä monille surullisena hetkenä. Tapahtuma on toteutettu monena vuonna peräkkäin useassa kaupungissa. 
Auta Lasta, Auta Perhettä –aktiviteetti on rantautunut Suomeen sekä leojen että leijonien keskuuteen alun perin Keski-Euroopasta, jossa leot ovat kehittäneet aktiviteetin. Auta Lasta, Auta Perhettä –aktiviteetin ajatuksena on pyytää kaupan asiakasta ostamaan yhden ylimääräisen tuotteen, joka lahjoitetaan apua tarvitsevalle taholle. Lahjoitukset on lahjoitettu leoklubin valitsemalle taholle, esimerkiksi Ensi- ja turvakodeille, Hope ry sekä kaupungin sosiaalitoimelle. Tuote voi olla mitä tahansa mikä ei mene nopeasti pilalle. 
Leo Club Ylivieskan alun perin kehittämä munajahti kokoaa yhteen paikalliset leot ja lapsiperheet pääsiäisen aikaan. Munajahdissa lapset pääsevät etsimään piilotettuja suklaamunia ympäri rajattua aluetta. Lapset ovat yleensä jaettu eri ikäsarjoihin, näin kaikki saavat tasavertaisen mahdollisuuden löytää munia.  Pääsiäis munajahteja järjestetään nykyään useammassa Suomen kunnassa.

Kansainvälisyys

Suomen Leot ovat myös aktiivisia kansainvälisellä tasolla. 
Leo Eurooppa Forum, eli LEF järjestetään joka vuosi jossain Euroopan maassa. Foorumi kerää yhteensä pari sataa leo ympäri maailman joka vuosi. LEF on järjestetty vuosittain vuodesta 1976 lähtien, viisi kertaa Suomessa . Viimeisin Suomessa järjestetty Leo Europa Forum järjestettiin vuonna 2013, Himoksella.
Muita kansainvälisiä tapahtumia ovat esimerkiksi Leo Sommerball Laxenburg, Itävallassa joka kesäkuun alussa sekä jokaisen leo maan vuosikokous.
Éric Rohmer

Jean-Marie Maurice Scherer eli Éric Rohmer (4. huhtikuuta 1920 Nancy, Ranska – 11. tammikuuta 2010) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä arvostetun elokuvalehti Cahiers du cinéman entinen toimittaja monen muun aikalaisohjaajansa tavoin.
Rohmer oli viimeinen maineeseen noussut ranskalaisen elokuvan uuden aallon edustaja. Hänen ensimmäinen ohjauksensa Leijonan merkki (Le signe du lion) on vasta vuodelta 1959. Myöhempiä tunnettuja elokuvia ovat Keräilijätär (1967), Yöni Maudin luona (1969), O:n markiisitar (1975), Pauline rantatyttö (1982), Vihreä säde (1986) ja Syystarina (1998). Hän jatkoi uraansa 2000-luvulle.
Elokuva Vihreä säde toi Éric Rohmerille vuonna 1986 Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Kultainen leijona elämäntyöstä. Hän oli myös Oscar-ehdokkaana vuonna 1970 ja useampaan otteeseen César-ehdokkaana.
Vlado Tšernozemski

Vlado Georgiev Tšernozemski (bulg. Владо Георгиев Черноземски; syntyjään Velitško Dimitrov Kerin, bulg. Величко Димитров Керин; käytti myös nimiä Vlado Dimitrov Tšernozemski ja Vlado Šofjora) (19. lokakuuta 1897 Kamenitsa, Bulgaria - 9. lokakuuta 1934  Marseille, Ranska) oli bulgarialainen vallankumouksellinen ja nationalisti. Hän murhasi Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n vuonna 1934.
Tšernozemskin vanhemmat olivat kotoisin Bulgarian Makedonian maakunnasta. Hän liittyi vuonna 1922 Makedonian vallankumousliikkeeseen. Tšernozemski oli vallankumousliikkeen johtajan Ivan Mihailovin autonkuljettaja.
Tšernozemski oli kokenut tarkka-ampuja. Tšernozemski murhasi 1924 bulgarialaisen kansanedustajan, joka oli Bulgarian kommunistisen puolueen jäsen. Hänet tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin vuonna 1932.
Tšernozemski murhasi 9. lokakuuta 1934 Ranskan Marseillen satamassa Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n ja autonkuljettajan. Myös autossa ollut Ranskan ulkoministeri Louis Barthou kuoli saatuaan osuman ranskalaispoliisin aseesta ja hoito epäonnistui. Ratsupoliisi löi Tšernozemskia miekallaan, ja yleisö ryhtyi pieksemään häntä. Yleisön hajaannuttua poliisin käskystä Tšernozemski oli kuollut.
Bulgariassa Velingradin kaupungissa on hänen muistoaan kunnioittava kivi ja siinä laatta. Useissa kaupungeissa on hänen mukaansa nimettyjä katuja.
Maila Pylkkönen

Maila Annikki Suomi, o.s. Pyykkönen, kirjailijanimeltään Maila Pylkkönen (9. kesäkuuta 1931 Helsinki – 4. marraskuuta 1986) oli suomalainen runoilija.

Elämä

Maila Pylkkönen kasvoi Helsingissä. Hänen äitinsä oli teollisuustyöntekijä. Pylkkönen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1951 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa psykologiaa ja kansatiedettä. Ensimmäinen runokokoelma Klassilliset tunteet ilmestyi vuonna 1957. Pylkkönen aloitti runoilijana 1950-luvun tapaan modernismin hengessä, mutta myöhemmin hän loi kokonaan oman, vapaamuotoisen runokielensä, joka jäljitteli puhetta ja keskittyi arjen ilmiöihin. Pylkkönen on merkittävimpiä roolirunouden kehittäjiä Suomessa. Tämän lajin teoksia ovat hänellä Arvo, Ilmaa ja Valta. Katja Seutu on väitöskirjassaan tutkinut hänen tuotantoaan puhutun kielen tutkimuksen kautta.
Vuonna 1971 Pylkkönen meni naimisiin taidemaalari Olli Suomen kanssa ja he saivat kaksi lasta. Pylkkösen sairastui kuitenkin mieleltään 1970-luvun alussa ja vietti aikaa useita kertoja Nikkilän mielisairaalassa. Lapset otettiin huostaan. 
Pylkköseltä jäi runsaasti julkaisematonta tuotantoa.
Aleksander Auvinen

Aleksander Auvinen 23. joulukuuta 1857 Impilahti – 29. elokuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra, tuomiorovasti ja valtiopäivämies.
Auvisen vanhemmat olivat talollinen, koulumestari Petter Auvinen ja Margareta Nissinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1877 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1881. Auvinen vihittiin papiksi 1881.
Auvinen oli aluksi pappina Helsingissä ja sen jälkeen Impilahden kirkkoherrana 1898–1906 ja Savonlinnan-Säämingin kirkkoherrana ja tuomiorovastina vuodesta 1906. Helsingissä asuessaan Auvinen oli lisäksi uskonnon opettajana suomalaisessa alkeiskoulussa, suomalaisessa normaalilyseossa ja suomalaisessa yhteiskoulussa. Hän osallistui useille säätyvaltiopäiville Porvoon hiippakunnan papiston edustajana. Auvinen oli myös uskonnollinen kirjailija, suomentaja ja sanomalehtimies. 
Aleksander Auvinen oli naimisissa vuodesta 1890 Aina Julia Maria Dahlgrénin kanssa.
Setä Samuli

Setä Samuli tai Setä Sam (Uncle Sam) on Yhdysvaltain henkilöitymä, jonka kuva oli painettu moniin värväysjulisteisiin ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikoina. James Montgomery Flaggin vuonna 1917 laatima kuuluisa ”I Want You” -juliste on matkittu aiemmasta brittiläisestä värväysjulisteesta, jossa sotaministeri Herbert Kitchener kehottaa liittymään armeijaan.
Setä Samuli juontunee Yhdysvaltain ja Ison-Britannian välisestä vuoden 1812 sodasta. Nimen kerrotaan perimätiedon mukaan juontavan lihatynnyreiden leimaan US, jonka sotilaat leikkisästi puheissaan yhdistivät armeijan muonittajaan Samuel Wilsoniin, ja väittivät sen olleen lyhenne sanoista Uncle Sam (”Setä Sam”). 
Yhdysvalloissa on myös muita kansallisia symboleita. Johnny Rebel ja Billy Yank edustavat Etelävaltioita ja Pohjoista. 
Setä Samulia on verrattu Britannian John Bulliin, Äiti Venäjään tai Suomi-neitoon.
Taival

Taustaa

Yhtye julkaisi 5. syyskuuta 2018 albumin kappalelistan ja kansikuvan. Ennen levyn julkaisua albumilta julkaistiin kolme singleä: "Elämänlanka" 16. toukokuuta 2018, "Enkelinmurskain" 7. syyskuuta 2018 ja "Gaian lapsi" 11. lokakuuta 2018. Yhtyeen sanoittaja Antti Hyyrynen kuvailee albumia seuraavasti:
"Albumi vaeltaa ihmiselämän suurien aiheiden rämeikössä, polvet naarmuilla. Mullan ja lumen yllä kaartuva ikuinen tähdistö tavoittamattomana tuonpuoleisena puhuttelee usein."
Traben-Trarbach

Traben-Trarbach on pieni, 6 000 asukkaan kaupunki Moselin laaksossa, Bernkastel-Wittlichin seudulla Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, Saksassa. Siihen kuuluu myös läheiset kylät.

Historia

Trabenin ja Trarbachin kylät yhdistyivät kaupungiksi vuonna 1906. Molemmilla paikkakunnilla on pitkä historia, Traben perustettiin kirjallisten lähteiden mukaan 800-luvulla ja Trarbach neljä vuosisataa myöhemmin. Protestanttisena kaupunkina muuten katolisella seudulla varsinkin Trarbachilla oli hyvät suhteet Preussiin, jonka kuningas Vilhelm II vieraili Trarbachissa 1800-luvun puolivälissä. Yhdistymisen jälkeen Traben-Trarbach nousi Euroopan toiseksi suurimmaksi viinikaupan keskukseksi Bordeaux’n jälkeen. Kaupunki päätti tuolloin rakentaa silta Moselin yli, ja arkkitehtikilpailun voitti professori Bruno Möhring Berliinistä. Vanhasta sillasta on jäljellä ainoastaan jugendtyylinen porttirakennelma Trarbachin puolella, mutta muualla kaupungissa voi ihailla hyvin säilyneitä jugendhuviloita.

Elinkeinot

Viinikaupan merkitys Traben-Trarbachissa on laskenut tasaisesti vuoden 1906 jälkeen, ja suurimmaksi elinkeinoksi on noussut matkailu.

Maasto

Moselin laaksolle on yleisesti ilmeistä suuret korkeusvaihtelut. Traben sijaitsee Moselin pohjoisella puolella loivassa rinteessä levittyen leveästi Moselin rannoille. Trarbach puolestaan on keskittynyt hieman Moselista etelään olevaan solaan.

Liikkuminen

Traben-Trarbachiin pääsee parhaiten junalla ja autolla. Autolla tultaessa täytyy kuitenkin laskeutua jyrkkiä rinteitä mutkitellen loppumatka, mutta tiet ovat yleisesti hyvässä kunnossa. Trabenissa sijaitsevalla juna-asemalta pääsee Koblenziin. Lentomatkustajille suositellaan Frankfurt–Hahnin lentoasemaa, josta pääsee Traben-Trarbachiin junalla vaihtaen Koblenzissa.

Aktiviteetit

Moselin laaksossa on kattava ja hyväkuntoinen pyöräilyreitistö sekä retkeilypolkuja. Trarbachin puolella sijaitsevassa Bad Wildsteinissa sijaitsee Moselin laakson ainoa kylpylä.
Kinofilmi

Kinofilmi on yleisin käytetty filmityyppi sekä valo- että elokuvauksessa.
Kinofilmin leveys on 35 mm ja valokuvauskäytössä käytetty formaattikoodi 135. Valokuvauskäytössä filmille tallentuvan kuvan koko on yleensä 36 mm × 24 mm, elokuvauskäytössä käytetään pienempää ruutukokoa. Filmin kummassakin reunassa on leveä rei’itetty alue. Nykyisin yleisin käytetty kinofilmityyppi on värinegatiivifilmi, josta tehdään valokuvauskäytössä yleensä 10 cm × 15 cm:n kokoiset paperikuvat (ns. kymppikuvat). Yleinen tätä suurempi koko on 13 cm × 18 cm.
35 mm leveä filmi kehitettiin vuonna 1892 elokuvakäyttöön, mistä nimitys ”kinofilmi”. Valokuvauskäyttöön kinofilmi valjastettiin 1913, kun Leica alkoi käyttää elokuvafilmiä tavallisen keskikoon korvaavassa kinofilmikamerassa. Kinokoko alkoi yleistyä valokuvauksessa hitaasti 1930-luvulta alkaen.
Digitaalitekniikka on ohittanut kinofilmin monissa käyttötarkoituksissa.