google/wiki40b huggingface dataset:
Hannu Mäkelä

Elämä ja ura

Mäkelän vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Väinö Mäkelä ja Eevi Leinonen. Hän on vanhempiensa nuorin lapsi. Hän aloitti kansakoulun syksyllä 1949, täytettyään juuri vasta kuusi vuotta. Väinö Mäkelä ja Eevi Leinonen erosivat Hannu Mäkelän lapsuudessa. Väinö ja Hannu Mäkelän välit olivat hyvin vaikeat, mistä viimeksi mainittu kertoo kirjassaan Isä (2004). Mäkelä on vanhempiensa tavoin koulutukseltaan kansakoulunopettaja, mutta ei ole toiminut kansa- eikä peruskoulunopettajan virassa. Hän oli Käpylän iltaoppikoulussa opettajana. Mäkelän ensimmäinen puoliso oli Maikki o.s. Saksman (nykyinen Maikki Harjanne). Mäkelällä ja Harjanteella on yksi vuonna 1966 syntynyt poika. Myöhemmin Mäkelä on ollut naimisissa kirjailija Kristiina Louhen kanssa sekä vuosina 2004–2009 tutkija Anna Kortelaisen kanssa. Vuodesta 2011 hän oli naimisissa Svetlana Aksjonovan kanssa, joka kuoli vuonna 2017. Mäkelä asuu osittain Helsingissä, pääasiassa Nummi-Pusulan Sitarlassa. 
Mäkelä on julkaissut yli sata teosta. Niihin kuuluu niin romaaneja, muistelmia, runokirjoja, lastenkirjoja, näytelmiä ja kuunnelmia kuin toimitettuja kirjallisuuskokoelmiakin sekä yksi novellikokoelma. Mäkelän esikoisteos on kaksoisromaani, kaksi teosta, joilla ei ole juonellista yhteyttä, mutta jotka muuten ovat yhtä, kuvaavat samaa kokemusmaailmaa, jäsentyvät yhdeksi kokonaisuudeksi, romaanit Matkoilla kaiken aikaa ja Kylliksi! tai Liikaa. 
Mäkelä on ollut vapaa kirjailija vuodesta 1987. Aiemmin hän työskenteli Otavassa eri tehtävissä 1967–1986. Otava on myös kustantanut useimmat hänen kirjansa. Vuonna 2006 ilmestynyt Samuli Parosesta kertova muistelmateos Samuli on toistaiseksi viimeinen Otavan kustantama Mäkelän teos. Nykyisin Mäkelän kirjat kustantavat Tammi ja Paasilinna. 
Mäkelän varhaisessa runoudessa korostuvat lähinnä arkiset kokemukset ja vaikutelmat, mutta myöhemmin on korostunut tietoisuus idyllin rinnalla elävistä hävityksen voimista. Epäily ja turhuuden tunnot häiritsevät huolimatta pinnallisesta levosta. Eino Leino ja L. Onerva ovat Mäkelälle erityisen läheisiä kirjailijoita, ja hän on kirjoittanut heistä paljon. Mäkelän mukaan Eino Leino on Suomen kansallisrunoilija.
Näytelmissään Mäkelä kuvaa usein yhteisön puristuksessa elävää poikkeusyksilöä (esimerkiksi paltamolaista voimamiestä Talas-Eeraa).
Mäkelä tunnetaan myös lastenkirjailijana, ja hänen luomansa Herra Huu on suomalaisen lastenkirjallisuuden suosituimpia hahmoja. Mäkelän tuotantoa on käännetty 15 kielelle, ja erityisesti Herra Huu -lastenkirjat ovat saaneet suosiota Suomen ulkopuolella.
Tigerstedt

Tigerstedt on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku. Alkuperäinen nimi oli Falander, ja Wasastjerna-aatelissuku on alkuperältään samaa sukua.
Suvun kantaisä on ollut vuoritilallinen Matias Anderson, jonka isä, räätäli Anders asui 1500-luvulla Ruotsin Taalainmaalla Stora Kopparbergetin lähellä nykyisen Falunin kaupungin tienoilla. Hänen poikansa Ericus (1606/1608–1672) otti kotipaikkakunnan mukaan sukunimen Falander (Fahlander), muutti 1631 Turkuun ja toimi myöhemmin kirkkoherrana Kokkolassa. Hänen poikansa, Turun Akatemian lainopin professori Ericus Falander, aateloitiin vuonna 1691 nimellä Tigerstedt. Hänen sukunsa esiteltiin Ruotsin ritarihuoneelle vuonna 1693 aatelisena sukuna numero 1227. Hänen veljestään suku jatkui Falander-nimisenä.
Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle vuonna 1819 aatelisena sukuna numero 92. Eräät suvun suomalaisperäiset haarat saivat 1948 ja 1954 uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella. Lisäksi Ruotsiin jääneen Falander-suvun jälkeläinen, Suomessakin sotilaana palvellut Gustaf Fahlander (1764–1825) aateloitiin Ruotsissa vuonna 1809 nimellä Edelstam.
Tigerstedtin sukukartano on Elimäellä sijaitseva Mustilan kartano.
Auli Mantila

Ura

Auli Mantila opiskeli aluksi Jyväskylässä luokanopettajaksi, mutta vaihtoi pian taidekasvatukseen. Vuonna 1990 hän aloitti Taideteollisen korkeakoulun elokuvalinjalla, josta valmistui 1995. Siellä hän solmi läheisen ammatillisen yhteyden opettajansa Matti Ijäksen kanssa, jota Mantila pitää tärkeimpänä mentorinaan. Ijäksen ohella Mantilan töissä usein toistuvia nimiä ovat näyttelijä Leea Klemola ja elokuvaaja Heikki Färm.
Vuonna 1994 Mantila toimi apulaisohjaajana Kanerva Cederströmin Työttömän päiväkirjassa ja Pertti Sveholmin Pohjalla-tuotannossa. Samana vuonna valmistui myös Mantilan kuunnelma Marja, josta Matti Ijäs pyysi tekemään televisiokäsikirjoituksen. Mantila päätyi myös ohjaamaan tämän tuotannon, televisioelokuvan Marja (1994). Mantila on toiminut käsikirjoittajana myös Ijäksen elokuvissa Lahja (1997) ja Pala valkoista marmoria (1998), jälkimmäisessä yhdessä Juha Lehtolan kanssa Martti Joenpolven novellin pohjalta.
Mantilan ensimmäinen pitkä teatterielokuva oli vuonna 1997 valmistunut Neitoperho. Elokuva sai Humanismin käsi -palkinnon. Vuonna 1999 sai ensi-iltansa Anja Kaurasen samannimiseen romaaniin perustuva Pelon maantiede ja vuonna 2004 Ystäväni Henry. Sittemmin Mantila on toiminut ohjaustyön ohella tuottajana useissa lyhytfiktioissa ja dokumenteissa.
Olli Salo

Ura

Salo aloitti jääkiekkoilun Hämeenlinnan Pallokerhossa. Tultuaan yli-ikäiseksi A-nuorissa hän siirtyi kaudeksi 2004–2005 Suomi-sarjajoukkue Heinolan Kiekkoon, jossa Salo voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Kaudella 2005–2006 hän pelasi vain kahdeksan ottelua ja lopetti tähän pelaajauransa. HeKi voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden ja nousi Mestikseen.
Salo aloitti HPK:n A-nuorten päävalmentajana kaudella 2011–2012, joka päättyi A-nuorten SM-pronssiin. Kaudella 2012–2013 hän johdatti joukkueen sekä runkosarjan voittoon että A-nuorten Suomenmestaruuteen. Kaudella 2013–2014 HPK pelasi myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi hopeaan. Kaudella 2014–2015 Salo johdatti HPK:n A-nuoret SM-hopeaan. Toukokuussa 2015 hän aloitti joukkueen päävalmentajan tehtävien ohella myös HPK:n kehityspäällikkönä. Kesken kauden 2015–2016, tammikuun 2016 lopulla Salo palkattiin loppukaudeksi HPK:n SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi erotetun Pasi Arvosen tilalle.
Kaudeksi 2016–2017 Salo nimettiin Tampereen Ilveksen apuvalmentajaksi Karri Kiven johtamaan valmennustiimiin.

Muuta

Salon pikkuveli on entinen alempien sarjojen jääkiekkomaalivahti, joka toimii nykyään HPK:n B-nuorten maalivahti- ja fysiikkavalmentajana.
Isabel (Salomonsaaret)

Isabel on yksi Salomonsaarten maakunnista. Sen pääkaupunki on Buala Santa Isabelin saarella. Maakunnan  pinta-ala on 4 136 km²,  ja vuoden 2009 väestönlaskennassa siellä oli 26 158  asukasta.
Isabelin maakunnan alueelle saapui ensimmäisenä eurooppalaisena Álvaro de Mendaña de Neira vuonna 1568. Maakunnan korkein kohta on Mount Kubonitu, joka kohoaa 1 120 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle.
Haastaja (vuoden 1986 elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo Jasonista joka harrastaa karatea. Jason on pienestä pitäen ihaillut Bruce Leetä ja elätteleekin toiveita siitä että hänestä tulisi joskus yhtä kova kamppailulajien mestari ja että hän voisi kostaa neuvostoliittolaiselle rikollisliigalle, joka rampautti Jasonin isän. Jason muuttaa uudelle paikkakunnalle, eikä hänellä ole kuin yksi kaveri, R. J. Kaikki muut kiusaavat Jasonia.
Jason kokee jotain aivan ihmeellistä, kun Bruce Leen haamu ilmestyy Jasonille ja ryhtyy opettamaan häntä. Jasonin taistelutaidot laajenevat uskomattomalle tasolle ja lopulta hän kohtaa Ivan Krashinskin (Jean-Claude Van Damme), hänen isänsä rampauttajan.

Kuvaukset

Elokuva kuvattiin Seattlessa.

Tulot

Elokuva tuotti Yhdysvalloissa yhteensä yli 4,6 miljoonaa dollaria. Se oli Yhdysvalloissa parhaimmillaan toukokuussa 16-18. päivinä viikonlopun kahdeksanneksi tuottoisin elokuva.
Inchon!

Inchon! on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut sotaelokuva, joka kertoo vuonna 1950 tapahtuneesta Inchonin maihinnoususta Korean sodassa. Elokuvan pääosia esittävät Laurence Olivier, Jacqueline Bisset, Ben Gazzara, Toshirō Mifune ja Richard Roundtree. Elokuvan on ohjannut Terence Young. Elokuva oli valtava taloudellinen floppi ja voitti neljä Razzie-palkintoa huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta miespääosasta ja huonoimmasta käsikirjoituksesta. Elokuvaa on pidetty yhtenä maailman huonoimmista elokuvista.
Elokuvan teon rahoitti Sun Myung Moonin johtama ”moonilainen” yhdistymiskirkko.
Jezebel

Juoni

Pilalle hemmoteltu ja vahvatahtoinen New Orleansissa asuva kaunotar Julie Marsden (Bette Davis) on kihloissa pankkiiri Preston ”Pres” Dillardin (Henry Fonda) kanssa. Kun Pres kerran kieltäytyy jättämästä töitään ja lähtemästä Julien mukaan ostamaan tälle pukua, Julie päättää kostaa ja pukeutua vuoden tärkempiä tanssiaisia varten häpeämättömään punaiseen pukuun, vaikka naimattomien naisien odotetaan pukeutuvan valkoisiin. Kaikki Julien ystävät järkyttyvät, mutta kukaan ei onnistu puhumaan Julieta ympäri, jotta tämä luopuisi päähänpistostaan.
Olympus-tanssiaisissa kaikki tanssilattialla olevat naiset ovat pukeutuneet valkoisiin. Presin ja Julien sisääntulo aiheuttaa kaikissa läsnäolijoissa tyrmistystä ja paheksuntaa. Julie ymmärtää viimein kömmähdyksensä vakavuuden ja rukoilee Presiä viemään hänet kotiin. Tällä kertaa Pres on kuitenkin järkähtämätön, ja hän kieltäytyy lähtemästä mihinkään. Hän pakottaa Julien tanssimaan kanssaan. Kaikki muut tanssijat lähtevät pois, ja he jäävät tanssilattialle yksin. Pres käskee epäröivää kapellimestaria jatkamaan. Pres ja Julie tanssivat kappaleen loppuun muiden vieraiden katsellessa heitä.
Tanssiaisten loputtua Pres jättää Julien ja purkaa heidän kihlauksensa epäsuorasti. Julie läimäyttää Presiä hyvästiksi kasvoihin. Täti Belle Massey (Fay Bainter) kehottaa Julieta lähtemään Presin perään ja anomaan anteeksiantoa, mutta Julie kieltäytyy, sillä hän uskoo kopeasti miehen vielä palaavan takaisin hänen luokseen. Sen sijaan Pres lähtee kuitenkin pohjoiseen tekemään liiketoimia. Julie sulkeutuu taloonsa ja kieltäytyy tapaamasta ketään.
Kuluu vuosi. Pres palaa viimein takaisin auttamaan tri Livingstonea (Donald Crisp) vakuuttamaan New Orleansin viranomaiset ryhtymään vastatoimiin keltakuume-epidemian pysäyttämiseksi. Ennen kuin Pres ehtii pysäyttää Julieta, tämä nöyryyttää itseään ja rukoilee hänen anteeksiantoaan ja rakkauttaan. Sitten Pres esittelee Julien uudelle vaimolleen Amylle (Margaret Lindsay), jonka kanssa hän meni naimisiin pohjoisessa ollessaan.
Tyrmistynyt Julie taivuttelee ihailijansa, taitavan kaksintaistelija Buck Cantrellin (George Brent), haastamaan riitaa Presin kanssa. Asiat menevät kuitenkin vinoon, sillä Presin sijasta tämän kokematon veli Ted (Richard Cromwell) haastaa Buckin kaksintaisteluun. Ted selviytyy taistelusta kuitenkin voittajana, ja Buck saa surmansa.
Kuten tri Livingstone oli useasti varoittanut, tappava keltakuume-epidemia pyyhkäisee kaupungin yli niin kuin monesti aiemminkin. Pres sairastuu, ja muiden sairastuneiden tapaan hänet määrätään karanteeniin eräälle saarelle. Amy valmistautuu lähtemään miehensä mukaan vaarantaen samalla oman henkensä, mutta Julie pysäyttää hänet. Julie kertoo Amylle, ettei tämä tiedä, miten orjien ja etelävaltiolaisten kanssa tulee toimia karanteenisaarella. Julie anoo Amya päästämään hänet tämän tilalle sovituksena omista teoistaan. Amy epäröi, sillä hän pelkää Presin yhä rakastavan Julieta. Julien on pakko myöntää, että Pres rakastaa vain ja ainoastaan Amya, minkä seurauksena Amy sallii Julien mennä Presin mukaan.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos

Hallinto

THL:n päätoimipiste sijaitsee Helsingissä. Lisäksi sillä on toimipaikat myös Kuopiossa, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Laitoksella on hieman alle tuhat työntekijää. THL:n vuosibudjetti on noin sata miljoonaa euroa, josta valtion budjettirahoituksen osuus oli vuonna 2014 67 prosenttia. 
THL:n pääjohtajana toimii lääketieteen tohtori Markku Tervahauta ja ylijohtajana Marina Erhola (kesäkuussa 2019).
Risto Pirttimäki

Risto Pirttimäki (s. 1. elokuuta 1955 Jyväskylä) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja. Pirttimäki on toiminut Jyväskylän Hiihtoseuran valmentajana 1970-luvun lopulta lähtien. Pirttimäen valmennettaviin ovat kuuluneet muun muassa Matti Nykänen ja Jani Soininen. Pirttimäki on valmentanut myös yhdistetyn urheilijoita.
Vifolkan kihlakunta

Vifolkan kihlakunta (ruots. Vifolka härad) oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 289,21 neliökilometriä ja asukasluku 6 273 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Västra Harg, Östra Tollstad, Sya, Veta, Viby, Herrberga, Normlösa ja Västerlösa.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Västerlösa kuuluu nykyään Linköpingin kuntaan ja muut Mjölbyn kuntaan.
Châtelet’n metroasema

Historia

Châtelet’n asema avattiin kolme viikkoa sen jälkeen, kun linjan 1 alkuperäinen osuus Porte de Vincennes – Porte de Maillot avattiin 19. heinäkuuta 1900. Linjan 4 laiturit avattiin osana ensimmäistä osuutta 21. huhtikuuta 1908. Se oli linjan 4 eteläinen pääteasema kunnes osuus Châtelet–Raspail avattiin 9. tammikuuta 1910. Linjan 7 laiturit avattiin 16. huhtikuuta 1926 laajennuksen Palais Royal–Pont Marie myötä nimellä Pont Notre-Dame – Pont au Change. Silloin asemalla ei ollut yhteyttä linjojen 1 ja 4 laitureille. 15. huhtikuuta 1934 avattiin linjojen 1 ja 4 laiturit sekä linja 7 laiturt yhdistävä käytävä avattiin. Samalla linjan 7 asema uudelleennimettiin. 28. huhtikuuta 1935 avattiin linjan 11 laiturit. 9. joulukuuta 1977 Châtelet-Les Hallesin RER-asema avattiin sisältäen liukukäytävällä varustetun yhdyskäytävän Châtelet’hen. Linjan 14 laiturit avattiin linjojen 1 ja 4 laiturien lähellä 15. lokakuuta 1998 osana ensimmäistä osuutta.
Hilja – maitotyttö

Juoni

Hilja ja maalle kesänviettoon tullut Yrjö tapaavat alkukesällä Hiljan ollessa viemässä tilalta maitoa asemalle. Nuorten välille kehittyy nopeasti romanssi, jota tilan isäntä Kalevi ei hyväksy. Isäntäkin on näet halukas saamaan Hiljan itselleen, ja juhannusyönä tämä raiskaa tytön. Myöhemmin nuorten romanssi jatkuu, mutta onnea varjostavat paitsi sosiaaliset erot myös mustasukkainen Kalevi-isäntä.

Tuotanto

Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.

Vastaanotto

Helsingin sanomien Arto Pajukallion mukaan Särkkä on onnistunut lataamaan kankeanrunolliseen ohjaukseensa hellyttävää ilmaisuvoimaa. Kriitikko pitää elokuvaa myös mainettaan tärkeämpänä seksuaalisen väkivallan kuvauksena. Kalle Peronkosken kuvaus saa Pajukalliolta erikoismaininnan.
S. J. Pentti

Samuel Johannes Malakias (S. J.) Pentti (vuoteen 1905 Fransén; 11. elokuuta 1885 Kalvola – 28. maaliskuuta 1954) oli suomalainen jyrkän oikeistolaisena tunnettu asianajaja ja toimittaja, joka oli Uuden Suomen päätoimittajana 1930-luvulla.
Pentin vanhemmat olivat kirkkoherra Wilhelm Waurio (ent. Fransén) ja Aina Matilda Alander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909 ja maisteriksi 1910. Pentti suoritti vielä lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1916 ja sai varatuomarin arvon 1928.
Pentti toimi asianajajana Lahdessa, Tampereella ja Helsingissä vuosien 1914–1954 välillä. Hän oli Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n lakimiehenä vuosina 1922–1954 ja kuului yhtiön hallitukseen. Pentti oli Suomen suojelusliiton asiamiehenä 1920–1921. Hän toimi Kauppalehden päätoimittajana 1921–1922, Iltalehden päätoimittajana 1920-luvun lopulla sekä Uudessa Suomessa ensin toimittajana vuosina 1927–1928 ja sitten päätoimittajana 1932–1940. Kokoomuksen oikeistosiipeen kuulunut Pentti kannatti yhteistyötä Lapuan liikkeen kanssa ja vastusti puolueessa maltillista linjaa ajanutta J. K. Paasikiveä. Pentti oli vuosina 1932–1935 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja kuului 1930-luvulla jonkin aikaa kokoomuksen puoluehallitukseen ja toimi puolueen rahastonhoitajana.
S. J. Pentti oli naimisissa vuodesta 1916 puoliksi norjalaisen Helmi Arnebergin kanssa. Helmi Arneberg-Pentti toimi 1930-luvulla johtajana Lotta Svärd-järjestössä. Heidän poikansa Kaarle Henrik (K. H.) Pentti (1918-2014) toimi Nesteen varatoimitusjohtajana sekä puolustustaloudellisen suunnittelukunnan johtajana. K. H. Pentin poikia ovat edesmenneet Erkki J. Pentti ja Heikki Pentti. Pentin perhe omistaa enemmistön rakennusteollisuusalalla toimivasta Lemminkäinen-yhtiöstä. Yritys tuli perheelle K. H. Pentin vaimon Eva Vilamon kautta, joka oli Lemminkäisen perustajan rakennusmestari Oskari Vilamon tytär.
Aleksandr Krušelnitski

Aleksandr Krušelnitski (Александр Александрович Крушельницкий) (s. 20. toukokuuta 1992 Pietari, Venäjä) on venäläinen curlingpelaaja. Hän osallistui Pyeongchangin olympialaisiin 2018 vaimonsa Anastasia Brizgalovan kanssa curlingin sekaparikilpailuun.
Krušelnitskia epäillään vuonna 2016 urheilussa kielletyn meldoniumin käytöstä. Sen lääkätetieteellinen käyttö on sydänlääke. Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS asetti hänet neljän vuoden kilpailukieltoon 4. joulukuuta 2018.
FS Croix du Sud (M646)

Palvelus

Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin.
Haptinen teknologia

Haptinen teknologia on teknologiaa, joka käyttää hyväksi tuntoaistia.
Yleisimmin tuntoaistia hyödynnetään erilaisten tietokonejärjestelmien syöttölaitteissa; tässä yhteydessä puhutaan myös haptisesta käyttöliittymästä. Jos järjestelmässä tapahtuu jotain, syöttölaite voi esimerkiksi täristä tai helpottaa tai vastustaa liikettä. Esimerkiksi lentokoneen ohjainsauva on "yksisuuntainen" ohjain; uusissa lentokoneissa sitä ei ole kytketty mekaanisesti suoraan ohjauspintoihin. Mikäli ohjainta tärisytetään keinotekoisesti tai se vastustaa liikettä aivan kuin se olisi kytketty suoraan, se muuttuu "kaksisuuntaiseksi" ja antaa täten lentokoneen ohjaajalle tuntuman ohjauspintojen tilasta.
Monissa peliohjaimissa käytetään tärinää hyväksi pelitapahtumien tuntemuksien tehostamiseen; esimerkiksi peliohjain voi täristä asetta laukaistaessa tai räjähdysten mukana, tai rattiohjain voi täristä, kun pelissä ajetaan autolla erilaisella pinnalla. Erilaisissa simulaattoreissa ja virtuaalitodellisuusjärjestelmissä voidaan käyttää myös monipuolisempia muotoja, esimerkiksi voidaan aiheuttaa todenmukainen kosketustuntemus virtuaalista pintaa koskettaessa.
Albert Brommels

Johan Albert Brommels (7. helmikuuta 1891 Ylimarkku – 15. kesäkuuta 1962 Närpiö) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Brommels toimi kansanedustajana kahden kauden ajan, huhtikuusta 1945 heinäkuuhun 1951. Hän oli eduskunnassa toimiessaan sivistysvaliokunnan ja talousvaliokunnan jäsen. Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä edustanut Brommels oli poliittisella urallaan myös Bergön ja Närpiön kunnanvaltuustojen jäsen sekä presidentin valitsijamies vaaleissa 1950 ja 1956.
Brommels oli varsinaisilta ammateiltaan kansakoulunopettaja ja toimittaja. Hän työskenteli opettajana Vöyrissä vuosina 1914–1915, Bergössä vuosina 1915–1922 ja Närpiössä vuosina 1922–1955. Vuosina 1915–1921 hän toimi myös lukkarina ja 1915–1920 postinhoitajana. Toimittajana hän työskenteli Vasa-Postenissa vuonna 1920 ja 1956–1960 Kaskö Tidningissä ja Syd-Österbottenissa. Hän kirjoitti myös pakinoita, nimellä Post-Janne.
Brommels syntyi maanviljelijäperheeseen ja hän oli vuodesta 1915 naimisissa Anna Olivia Stenforsin kanssa.
Vuonna 1975 ilmestyi Brommelsin elämäkertakirja Albert Brommels – en österbottnisk idékämpe Börje Sidbäckin toimittamana.
Mongolian kansalliskirjasto

Historia

Kansalliskirjaston perustamisajankohtana pidetään 9. (kirjaston Facebook-sivun mukaan 19.) marraskuuta 1921, jolloin - neljä kuukautta Mongolian 1921 vallankumouksen ja maan itsenäistymisen jälkeen - annettiin asetus, jolla perustettiin kansallista kulttuuria vaaliva Sutrien ja käsikirjoitusten instituutti ja luotiin ensimmäinen kirjastonhoitajan tehtävä tähän laitokseen. Nykyisen Mongolian tiedeakatemian edeltäjän avustamana perustettiin ensimmäinen kirjasto, jonka kokoelmiin kuului 2 000 kirjaa. Kirjaston tehtävänä oli muun muassa kerätä ja kääntää maan historiaan ja kulttuuriin liittyvää aineistoa. Vuonna 1940 kirjasto määriteltiin valtionkirjastoksi ja säädettiin tätä koskeva laki. Samalla kirjaston budjettia ja henkilökuntaa lisättiin. Valtionkirjastolle valmistui rakennus vuonna 1951 ja kirjasto muutti siihen. Kommunismin ja Neuvostoliiton suurta vaikutusta edusti esimerkiksi rakennuksen edessä seisonut Stalinin patsas, joka poistettiin vuonna 1990. Vuonna 1991 kirjasto liittyi kansainväliseen kirjastojärjestöön (IFLA). 
Kansallisen keskuskirjaston aseman laitos sai vuonna 1994 Mongolian hallituksen säädöksellä numero 23. Asema Mongolian kansalliskirjastona perustuu Mongolian hallituksen säädökseen numero 196 (2004). Kirjaston vastuulle tuli varastoida ja säilyttää kirjallista kansallisperintöä, antaa yleisille kirjastoille ammatillista metodologista tukea sekä luoda kirjastojen yhteisesti käytettävissä oleva Mongolissa julkaistujen ja merkittävine ulkomaisten kirjojen ja aikakausjulkaisujen kokoelma.

Mongolialaisten lukutaito

Mongolian vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan lukutaitoisia 98,3 prosenttia vuonna 2010.
Mauručiai

Mauručiai on kylä Prienain kunnallispiirissä, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 394 asukasta.
Lauren Bowles

Ura

Lauren Bowles aloitti televisiouransa vuonna 1991 sarjassa Seinfeld. Hän on esiintynyt sittemmin monissa televisiosarjoissa kuten Sukuvika, Amyn lailla ja Edessä uusi elämä. Vuosina 2002-2003 hänellä oli rooli sarjassa Watching Ellie, jonka pääosassa oli hänen sisarpuolensa Julia Louis-Dreyfus. Bowles alkoi näytellä sarjassa True Blood vuonna 2010. Hän on esiintynyt elokuvissa Art School Confidential, Sekaisin suhteessa ja Hall Pass – lupa rellestää.

Yksityiselämä

Bowles on naimisissa näyttelijä Patrick Fishlerin kanssa. He olivat ystäviä yhdeksän vuotta ennen seurustelun aloittamista. Parilla on vuonna 2009 syntynyt tytär Fia. Näyttelijä Julia Louis-Dreyfus on Bowlesin sisarpuoli äidin puolelta.
Philip Bosco

Philip Michael Bosco (26. syyskuuta 1930 – 3. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
New Jerseyssä syntynyt Bosco opiskeli St. Peter's Preparatory Schoolissa ja Washington DC:n Katolisessa yliopistossa. Hänen vanhempansa olivat Margaret Raymond ja Philip Lupo Bosco. Hän meni 2. tammikuuta 1957 naimisiin Nancy Ann Dunklen kanssa. Parille syntyi seitsemän lasta: Jenny, Diane, Philip, Chris, John, Lisa ja Celia. 
Bosco aloitti uransa Broadway-teatterissa. Teatterin ulkopuolella hänellä oli useita rooleja, muun muassa televisiosarjassa Kova laki. Hänet palkittiin Emmy- ja Tony-palkinnoilla. 
Bosco esiintyi myös esimerkiksi elokuvissa Sanaton rakkaus (1986), Kylmää terästä (1989), Kuka sanoo tahdon (1997) ja Hitch – Lemmentohtori (2005).
Aaron Brocklehurst

Ura

Brocklehurst kävi junioriuransa jälkeen vuodet 2004–2008 St. Cloud State Universityä ja pelasi NCAA:ssa. Vuosina 2008–2010 hän edusti neljää eri seuraa ECHL:ssä, ja niistä viimeisimpinä Reading Royalsia keväällä 2010. Kaudella 2009–2010 Brocklehurst teki ECHL:ssä yhteensä tehot 15+25=40 ja oli liigan puolustajien pistepörssin yhdeksäs. Hän pelasi kauden aikana myös ECHL:n tähdistöottelussa. Brocklehurstilla on myös neljän AHL-ottelun kokemus Lake Erie Monstersista kaudelta 2008–2009.
Kesäkuussa 2010 Brocklehurst tuli viikon mittaisella try-outille Rauman Lukkoon. Heinäkuussa hän sai 1+1-vuotisen sopimuksen Lukon kanssa, joka sisälsi kahden kuukauden koeajan. Brocklehurstin koeaika päättyi syyskuun 2010 lopulla ja hän sai jatkaa joukkueessa. 
Brocklehurst ehti pelata Lukossa 24 ottelua tehoin 2+11=13, kunnes hänen peliaikansa väheni Nolan Prattin tultua joukkueeseen marraskuussa 2010. Prattin tultua Lukkoon joukkueessa oli neljä ulkomaalaiskiintiön täyttänyttä pelaajaa (Brocklehurst, Pratt, Kurtis McLean ja Justin Morrison) ja yhdessä SM-liigaottelussa saa esiintyä korkeintaan kolme pelaajaa. Brocklehurst siirtyi joulukuussa 2010 syyskauden neljän viimeisen ottelun mittaisella lainasopimuksella Pelicansiin. Hän kuitenkin purki joulutauolla sopimuksensa Lukon kanssa ja teki Pelicansin kanssa kevääseen 2012 ulottuvan sopimuksen.
Devils (albumi)

Vierailevat muusikot

Janne Ahvenainen, Manna Borg, Johanna Försti, Jasse HC, Kimmo Härmä, Outi Iljin, Katariina Junnila, Markus Kahila, Bjarki Kaikumo, Alfa Kaza, Kati Kiraly, Mauri Kuokkanen, Jay Lewis, Johnny Lee Michaels, Max Lilja, Anne Lumiaho, Mariko Pajalahti, Ville Pusa, Jaakko Rajamäki, Christa Rehnvall, Susanna Suortanen, Istvan Szalay, Tidjân, Ville Valo