google/wiki40b huggingface dataset:
Ala-Sallaajärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 36 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se on muodostunut kolmen mäen väliin jääneeseen altaaseen: Kantapolunmäki, Sallamäki ja Kitumäki. Kantapolunmäen rinteet laskevat suoraan järveen ja sen huippu kohoaa 73 metrin korkeuteen. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 3,3 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0033 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 9,2 metriä ja suurin syvyys on 23 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskellä. Järven rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, lukuunottamatta länsipään lahtea, jonka pohjoisrannat ovat peltomaata. Järven asutus on haja-asutusta. Eniten kiinteistöjä sijaitsee länsirannan tuntumassa, joka kuuluu Isolahden kylään. Niille tulee tiet yhdystieltä 16607, joka kulkee Isolahden ja Taka-Keljon välillä. Jyväskylän ja Muuramen välinen kuntaraja ylittää järven pohjoisrannan läheltä niin, että järvi jää suureksi osaksi Muuramen puolelle.

Vedenlaatu

Järven vesi on niukkaravinteista ja lievästi humuspitoista. Järvi on siten karu. Veden happauustaso on pH 6,6 eli lähes neutraali.

Eläimet

Järvellä ei kalasteta mainittavasti, vaikka siihen on istutettu kuhaa. Järven ympäristössä elää 19 lintulajia, joista ainakin pari pesii järvellä. Yleisiä ja näkyviä lajeja ovat rantasipi, sinisorsa ja lehtokerttu.

Luonnonsuojelualue

Järven etelärantaan ulottuu Kantopolunmäen rinteistä muodostuva luonnonsuojelualue.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Sallaanojan valuma-alueeseen (14.287) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,6 metriä mpy.
Sallaanojan valuma-alueen laskuoja laskee järven läpi. Se laskee Pitkäjärven (13 ha), Yläisen Kotajärven (4 ha), Ylä-Sallaajärven (37 ha), Myllyjärven (5 ha) kautta Ala-Sallaajärveen ja jatkaa Sallaanojana Muuratjärven Isolahteen. Muuratjärvi laskee Muuratjokena Päijänteeseen. Ala-Sallaajärven lähialueella on muutama järvi, joka laskee siihen suoraan. Näitä ovat esimerkiksi Vähäjärvi (3 ha), joka sijaitsee ihan Ala-Sallaajärven koillisrannassa, Ruokepuolinen (18 ha) ja Ylä-Pirttijärvi (3 ha), jotka laskevat sen itäpäähän.
Karvoni

Esiintyminen ja ominaisuudet

Karvoni on optisesti aktiivinen yhdiste, joka esiintyy luonnossa niin puhtaina enantiomeereinä kuin raseemisena seoksena. S(+)-karvoni eli d-karvoni (CAS 2244-16-8) on yksi pääkomponenteista kuminan ja tillin siementen eteerisissä öljyissä. Kuminan eteeriset öljyt koostuvat jopa 50–75 %  karvonista. R(-)-karvoni eli l-karvoni (CAS 6485-40-1) on piparmintun, ja muiden minttujen suvun (Mentha) kasvien, eteerisissä öljyissä vallitseva enantiomeeri, jota on öljyissä 55–75 %. Raseemisena seoksena karvonia esiintyy muun muassa laventelin ja inkivääriruohon öljyissä. 
Karvonin isomeerit ovat tyypillinen esimerkki enantiomeerien tuoksujen eroista: S-karvoni muistuttaa tuoksultaan tilliä ja kuminaa, R-karvoni piparminttua. Ihminen aistii R-karvonin tuoksun pienemmistä pitoisuuksista kuin isomeerinsa tuoksun. Isomeerit voidaan muuntaa toisikseen epoksidoinnin pelkistyksen ja hapetuksen avulla. Karvoni on öljymäistä nestettä, joka liukenee vain vähäisissä määrin veteen.

Valmistus ja käyttö

Nykyään karvonia tuotetaan synteettisesti, mutta aikaisemmin isomeereja tuotettiin tislaamalla kumina- tai piparminttuöljyä. S(+)-karvonin synteettisen valmistuksen lähtöaineena on (-)-limoneeni ja R(-)-karvonia tuotetaan (+)-limoneenista. Limoneenin syklohekseenirenkaan kaksoissidos reagoi nitrosyylikloridin kanssa ja muodostaa välituotteena limoneeninitrosokloridia. Tämä muodostaa emäskäsittelyn seurauksena karvonioksiimin, joka reagoi hapon kanssa karvoniksi. Karvonin valmistukseen on kehitetty myös bioteknisiä menetelmiä.
Karvonin enantiomeereistä on R(-)-karvoni tuotetumpi ja käytetympi. Sitä käytetään muun muassa hammastahnoissa ja suuvesissä tuomaan piparmintun makua. Sitä voidaan lisätä aromiksi myös ruokiin ja juomiin. Karvonista voidaan syntetisoida myös muita yhdisteitä, esimerkiksi terpeenejä. Katalyyttinen vedytys johtaa niin ikään aromiaineina käytettäviin karveoliin tai dihydrokarvoniin. Käsiteltäessä yhdistettä vahvoilla hapoilla se isomeroituu karvakroliksi. (-)-Karvoni on yksi pikrotoksiinin synteesin lähtöaineista.
Karvonin on havaittu estävän perunoiden itämistä. Erityisesti tehokas on (+)-enantiomeeri, joka on jopa tehokkaampi kuin tarkoitukseen yleisesti käytetyt profaami (isopropyylifenyylikarbamaatti) ja klooriprofaami (isopropyyli-3-kloorifenyylikarbamaatti). Karvoni estää myös eräiden sienien, homeiden ja hiivojen, kuten Aspergillus niger ja Candida albicans, kasvua.
Ъ

Bulgaria

Bulgariassa er golyam ( "ер голям" ) merkitsee pyöristymätöntä keski-takavokaalia ((IPA /ɤ̞/). Se muistuttaa englannin kielessä esimerkiksi sanassa but ([bʌ̘t]) esiintyvää vokaalia tai romanian kielessä kirjaimella ă merkittyä vokaalia.
Ennen vuotta 1945 tälle vokaalille oli kaksi kirjainta, "ъ" ja ѫ" ("iso yus"), joka alkujaan oli merkinnyt kielestä sittemmin hävinnyttä nasaalivokaalia. Lisäksi ääntymätön "ъ" esiintyi sanan loppu­konsonantin jäljessä samaan tapaan kuin venäjässä. Vuoden 1945 uudistuksessa tämä sanan­loppuinen "ъ" poistettiin, ja samalla kirjain "ѫ" jäi kokonaan pois käytöstä ja korvattiin useimmissa tapauksissa "ъ":llä. Sanan lopussa "ѫ" korvattiin sekaannuksen välttämiseksi kuitenkin a:lla, joka painottomissa tavuissa ääntyi samoin kuin "ъ".

Makedonia

Vaikka makedonian kieli on läheistä sukua bulgarialle, sen kirjoitusjärjestelmässä ъ ei esiinny. Kun makedonian nykyinen oikein­kirjoitus­järjestelmä vuosina 1944–1945 luotiin, ъ muodostui keskeiseksi kiistan aiheeksi. Ongelmana oli, että sitä vastaava vokaali esiintyi monissa makedonian murteissa mutta ei niissä maan keski- ja länsiosissa puhutuissa murteissa, joiden pohjalta makedonian kirjakieli kehitettiin.
Yksi makedonian aakkoston ja oikein­kirjoituksen laatineen työryhmän jäsenistä, Venko Markovski kannatti ъ:n käyttöä samaan tapaan kuin bulgariassa, mutta  Blaže Koneski vastusti sitä. Varhaiseen, 28. joulukuuta 1944 julkaistuun ehdotukseen sisältyi myös ъ, mutta lopullisesta, toukokuussa 1945 hyväksytystä versiosta se jätettiin kokonaan pois.
Koska makedoniassa ei käytetä ъ-kirjainta, painetuissa teksteissä käytetään sen sijasta runsaasti heittomerkkiä, kun sitä vastaava vokaali esiintyy käytetyssä kielimuodossa, esimerkiksi bulgarialaisen Konstantin Miladinovin runossa Taga za Jug (Тъга за юг).

Valkovenäjä ja ukraina

Kova merkki ei kuulu valkovenäjän eikä ukrainan aakkostoon. Sen sijasta käytetään heittomerkkiä. Valkovenäjää on aikoinaan kirjoitettu myös latinalaisilla aakkosilla (Łacinka), jolloin kovan merkin vastineena käytettiin j:tä.

Kaukasialaiset kielet ja krimintataari

Monissa Kaukasuksen alueen kielissä sekä krimintataarissa kovaa merkkiä ъ käytetään runsaasti kahden ja kolmen kirjaimen yhdistelmissä, joilla merkitään äänteitä, joita slaavilaisissa kielissä ei esiinny. Sellaisia ovat esimerkiksi /q/ ja ejektiivit. Esimerkiksi osseetin kielessä ъ esiintyy digrafeissa  гъ /ʁ/, къ /kʼ/, пъ /pʼ/, тъ /tʼ/, хъ /q/, цъ /tsʼ/, чъ /tʃʼ/ sekä trigrafeissa къу /kʷʼ/ ja хъу /qʷ/.

Jakuutin kieli

ъ on käytössä myös jakuutin kielessä, mutta vain venäjästä lainatuissa sanoissa.
Michael Mizrachi

Pokeriura

Tammikuussa 2005 Mizrachi oli viides World Poker Tourin World Poker Open -turnauksessa. Seuraavassa kuussa hän otti toistaiseksi suurimman voittonsa, 1 859 909 dollarin ykköspalkinnon WPT:n L.A. Poker Classicissa. Saman vuoden World Series of Pokerissa hän oli rahasijoilla kaikkiaan seitsemän kertaa (eniten kaudella 2005). 
WPT:n neljännellä kaudella tammikuussa 2006 Mizrachi tuli Gold Strike World Poker Openissa toiseksi Scotty Nguyenin jälkeen. Heti seuraavan WPT-turnauksen hän voitti: Borgata Winter Openin ykkössija toi hänelle palkkioksi 1 173 373 dollaria ja Cadillac Escaladen.
Keväällä 2007 Mizrachi voitti 1 000 dollarin pot limit omaha -turnauksen The Wynn Classicissa ja 2 000 dollarin no limit hold'em -turnauksen Mirage Poker Showdownissa. Kesäkuussa 2008 WSOP:n 10 000 dollarin pot limit omahan maailmanmestaruusturnauksessa hän oli kolmas ansaiten 331 279 dollaria.
Vuonna 2009 Mizrachi voitti Festa al Lagon 5 000 dollarin no limit -turnauksen (ykköspalkinto 120 036 dollaria) ja oli toinen WSOP Circuitin Caesars Palacen osakilpailussa (palkintosumma 143 512 dollaria).
Vuoden 2010 WSOP:ssa Mizrachi voitti 50 000 dollarin Player's Championship -turnauksen, jonka ykköspalkinto oli 1 559 046 dollaria. Samassa turnauksessa hänen veljensä Robert sijoittui viidenneksi. Vuoden 2010 pääturnauksessa Mizrachi selviytyi marraskuussa pelattuun finaalipöytään, jossa sijoittui viidenneksi ansaiten 2 332 992 dollaria. WSOP:n 2010 pääturnauksessa ensimmäistä kertaa neljä sisarusta pääsi rahasijoille: Michaelin lisäksi myös hänen veljensä Robert (116.), Daniel (345.) ja Eric Mizrachi (718.) olivat rahasijoilla. 
Card Player -lehti valitsi Michael Mizrachin vuoden pelaajaksi 2006. Kesäkuussa 2011 Mizrachin pokeriuran turnausansiot ylittivät 11,2 miljoonaa dollaria. Hän on The Hendon Mobin kaikkien aikojen turnausvoittotilaston yhdeksäntenä.

Perhe

Michael Mizrachin vanhempi veli Robert Mizrachi on myös menestyvä pokerinpelaaja. Kaksoisveli Eric pelaa myös, nuorempi veli Daniel on taikuri. Michael Mizrachilla ja hänen vaimollaan Aidilaylla on poika (Paul William, nimetty isoisänsä mukaan) ja tytär (Julie Malka). Perhe asuu Hollywoodissa, Floridassa. Mizrachi puhuu sujuvaa hepreaa.
C. F. W. Walther

Carl Ferdinand Wilhelm Walther (25. lokakuuta 1811 Langenchursdorf, Saksi – 7. toukokuuta 1887 Saint Louis, Yhdysvallat) oli amerikkalaisen luterilaisen Missouri-synodin ensimmäinen presidentti ja myös sen merkittävin teologi.

Elämä

Walther syntyi papin poikana Langenchursdorfin kylässä silloisessa Saksin kuningaskunnassa. Lokakuussa 1829 hän pääsi opiskelemaan teologiaa Leipzigin yliopistoon. Jo varhain hän joutui keskeyttämään opiskelunsa kuudeksi kuukaudeksi sairastuttuaan keuhkotautiin, joka miltei koitui hänen kohtalokseen. Sairautensa aikana hän tutustui lähemmin Martti Lutherin tuotantoon ja vakuuttui siitä, että hänen opetuksensa olivat täysin Raamatun mukaisia. Valmistuttuaan yliopistosta Walther työskenteli kolme vuotta yksityisopettajana Kahlan kaupungissa Thüringenissä.
15. tammikuuta 1837 hänet ordinoitiin papiksi Bräunsdorfin seurakuntaan Saksissa. Pian hän ajautui kuitenkin konfliktiin Saksin hallinnon kanssa, koska uskoi näiden poikkeavan historiallisesta luterilaisuudesta ja näin opettavan vääriä oppeja.
Walther ja useat muut hänen laillaan ajattelevat henkilöt liittyivät yhteen dresdeniläisen pastori Martin Stephanin johdolla. Marraskuussa 1838 noin 800 saksilaista lähtivät siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin, koska eivät kotimaassaan voineet harjoittaa uskontoaan haluamallaan tavalla. Siirtolaiset saapuivat New Orleansiin 5. tammikuuta 1839 ja valtaosa siirtolaisista asettui asumaan Missourin Saint Louisiin. Siirtokunnan ensimmäinen piispa oli edellä mainittu Martin Stephan, mutta hän joutui pian jättämään yhteisön jouduttuaan syytetyksi seksuaalisista väärinkäytökisistä sekä lahjonnasta. Jäljelle jääneistä papeista Carl Walther nautti suurinta arvostusta. Hän toimi pappina Perryn piirikunnan Dresdenissä vuoteen 1841 asti, kunnes kutsuttiin edesmenneen veljensä seuraajaksi Saint Louisiin.
Stephanin erottamisesta seuranneen kriisin johdosta yhteisössä käytiin perusteellisia keskusteluja siitä, oliko heidän yhteisönsä edelleen osa Saksin kirkkoa vai kokonaan uusi kirkko. Carl Walther muodosti kantansa Lutheriin ja sai ajettua läpi näkemyksen, että he olivat uusi, itsenäinen kirkko, joka oli tyystin vapaa aiemmista määräyksistä ja rakenteista.
Toukokuussa 1841 Walther asetettiin virkaansa Saint Louisin kolminaisuuden kirkossa, jota virkaa hän sitten hoiti aina kuolemaansa asti. Saman vuoden syyskuussa hän avioitui neiti Emilie Buengerin kanssa. Perheeseen syntyi kaikkiaan kuusi lasta.
26. huhtikuuta 1847 perustettiin Missouri-synodi (engl. Lutheran Church–Missouri Synod). Walther toimi synodin ensimmäisenä presidenttinä vuosina 1847–1850 ja uudelleen 1864–1878. 40 vuoden aikana Walther toimi kirkon piirissä useissa eri viroissa sekä perusti ja päätoimitti useita luterilaisia aikakausijulkaisuja, kuten Der Lutheraner ja Lehre und Wehre. Hän myös kirjoitti useita teologisia kirjoja, joista tunnetuin lienee The Proper Distinction Between Law and Gospel.
Walther kuoli Saint Louisissa 7. toukokuuta 1887 ja hänet haudattiin Concordia-hautausmaalle, jonne myöhemmin pystytettiin hänen mausoleuminsa.
Pyhä Urbanus I

Pyhä Urbanus I (k. 230) oli katolisen kirkon johtaja eli paavi vuosina 222–230. Hänen synnyinajastaan ja -paikastaan ei ole tietoa. Urbanus I kuoli luultavasti Roomassa vuonna 230. Hän toimi paavina kahdeksan vuotta. Katolinen kirkko pitää häntä pyhimyksenä. Hänen muistopäivänsä on 25. toukokuuta, joka on myös Suomessa Urpon nimipäivä.
Dian Sastrowardoyo

Diandra Paramitha "Dian" Sastrowardoyo (s. 16. maaliskuuta 1982) on indonesialainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi muun muassa pääroolissa (Cinta) Rudy Soedjarwon elokuvassa Ada Apa dengan Cinta? (2002). 
Sastrowardoyo syntyi Jakartassa.
Vartan Malakian

Vartan Malakian (s. 14. heinäkuuta 1947) on armenialais-amerikkalainen taiteilija, joka on syntynyt Irakissa ja asuu nykyään Los Angelesissa. Hän on System of a Downin kitaristin Daron Malakianin isä. Hän teki kannet yhtyeen vuoden 2005 Mezmerize- ja Hypnotize-albumeille. Vartan hoitaa usein System of a Downin konsertit ja Daron omistaa usein lauluja hänelle.

Elämä

18-vuotiaana Malakian piti ensimmäisen taidenäyttelynsä Tšekkoslovakian suurlähetystössä ja muu hallitus sponsoroi tapahtumat antamalla huomiota hänen taiteelliselle työlleen. Vuonna 1968 Malakian palkattiin pääkoreografiksi Irakin hallitukselle ja Armenian nuorisojärjestölle. Hän organisoi ja loi Broadwayn show-esityksiä useita vuosia. Vuonna 1975 Vartan Malakian muutti Yhdysvaltoihin ja jäi Hollywoodiin asumaan. Hän jatkoi uraansa tanssin ja taiteen parissa ja vuonna 1981 alkoi opettaa tanssia Glendalen lukiossa, minne hän perusti Armenian tanssikokoontumisen. Vuonna 1993 Vartan avasi hänen antiikki- ja taidegalleriansa, mitä kutsuttiin nimellä Arka Gallery. Täällä hän onnistuneesti myi yli 100 kappaletta omia taideluomuksiaan moninaiselle joukolle ihmisiä, joista osa oli tunnettuja tähtiä taideteollisuudessa. Vuonna 2001 Los Angeles Times -sanomalehti sanoi Vartan Malakianin galleriaa yhdeksi uniikeimmista kaupoista kaupungissa. 2005 Vartan palkkasi zAkin, System of a Downin tunnetun fanisivun SOADfans.comin perustajan ja suunnittelijan, luomaan ja auttamaan VartanMalakian.com -sivuston suunnittelussa, mikä käynnistyi joulukuussa 2005.
Vuonankaali

Ulkonäkö ja koko

Vuonankaali kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Kasvi on kaksihankahaarainen ja kalju. Kasvin ruodittomien, pienehköjen lehtien lapa vaihtelee muodoltaan vastapuikeasta pitkulaiseen. Varren alaosassa lehtilavat ovat leveitä, tylppiä ja ehytlaitaisia, yläosassa soikeita ja harvaan hammaslaitaisia. Litteä kukinto on kerrannaisviuhko, jonka osakukinnot ovat mykerömäisiä. Kukinnon vihreät tukilehdet ovat kukintoa pitempiä ja muodoltaan pitkulaisia ja tylppiä. Pienet, sinertävät tai punertavat kukat ovat kaksineuvoisia. Kukkien verhiönliuskat puuttuvat tai ovat hyvin pieniä. Suomessa vuonankaali kukkii keväällä touko-kesäkuussa. Kellertävät hedelmät on 1,5–2,5 mm pitkiä, karvaisia tai joskus harvakarvaisia pohjuspähkylöitä. Pähkylät ovat litteähköjä, pituutensa levyisiä tai leveämpiä, sekä kolmiuurteisia.

Levinneisyys

Vuonankaalin päälevinneisyysalue ulottuu Pyreneiltä ja Isosta-Britanniasta Norjan ja Ruotsin eteläosiin, Länsi-Puolaan, Ukrainaan ja Etelä-Venäjälle, jossa lajin levinneisyys rajoittuu Kaukasuksen alueelle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Etelä-Ranskaan ja -Italiaan, Pohjois-Kreikkaan sekä Romaniaan. Satunnaisesti lajia kasvaa Pyreneiden niemimaalla, Marokossa, Bulgariassa, Turkissa, Baltian maissa, Keski-Ruotsissa, Etelä- ja Keski-Suomessa sekä Färsaarilla. Tulokkaana laji on levinnyt Pohjois-Amerikan itäosiin sekä paikoin myös länsirannikolle. Vuonankaalia tavataan myös paikoin Etelä-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa vuonankaalia kasvaa alkuperäislajina Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa. Muualla maassa sitä on tavattu harvinaisena uustulokkaana. Ahvenanmaalla laji on harvinaistunut viime vuosikymmeninä.

Elinympäristö

Vuonankaali viihtyy etenkin alavilla hiekka- ja kalkkimailla, kuten pelloilla, joutomailla, kallioilla ja dyyneillä. Suomessa sen tyypilliset kasvupaikat ovat merenrantaniityt, rakkolevävallit, merenrantakallioiden niittyjuonteet. Tulokkaana sitä on tavattu ratapihoilla.

Käyttö

Vuonankaali on ikivanha salaattikasvi, jota viljeltiin jo Rooman valtakunnassa. Vuonankaalin talvehtivaa lehtiruusuketta voi syödä keväällä salaatin tapaan. Vuonankaalia myös viljellään ja sitä myydään sen kauppanimellä mâche, joka on kasvin ranskankielinen nimi. Vuonankaalin maku on miedon pähkinäinen.
Kostonjärvi

Säännöstely

Järvi on säännöstelty yhdessä Kynsijärven, Kostonjärven, Tervajärven ja Unilammen kanssa, jotka kuuluvat yhdessä saman säännöstelyluvan alle. Alun perin säännöstelylupa oli myönnetty Suomen valtiolle, mutta vuonna 1995 maa- ja metsätalousministeriö siirsi säännöstelyluvan Iijoen Voima Oy:lle. Säännöstelyn on toteuttanut Pohjolan Voima Oy ja sillä tasataan osaltaan Iijoen virtaaman vuosivaihteluita joessa olevien viiden voimalaitoksen sähköntuotantoa ajatellen. Nämä voimalaitokset ovat yläjuoksulta alajuoksulle päin lueteltuina Haapakosken-, Pahkakosken-, Kierikin-, Maalismaan- ja Raasakan voimalaitos. Kostonjärvi on voimakkaasti säännöstelty, ja vedenkorkeuden sallittu vaihtelu on 5 metriä.
Ennen voimalaitossäännöstelyä vedenpintaa säädeltiin tukinuittoa silmällä pitäen padolla, joka oli rakennettu Kostonjärvelle 1940-luvulla. Kun uutta säännöstelypatoa alettiin rakentamaan heinäkuussa 1964, perattiin Kostonjoen niskaa, poistettiin uittopato ja laajennettiin padon perusteita. pato valmistui saman vuoden marraskuussa.
Kostonjärven säännöstelyväli on noin 5 metriä ja säännöstely on vaikuttanut Kostonjärven ylä- ja alivedenkorkeuksiin. Vedenpinnan laskiessa talvella keskivedenkorkeudestaan jää paljon ranta-alueita jää kuiville. Kuivuvan alueen pinta-ala on noin 800 hehtaaria.
Vasamasiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Melko kookas perhonen, jonka siipiväli on 46–62 mm ja naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Etusiivet ovat tummanruskeat, vihertävällä metallisella hohteella. Siiven etureunasta siiven poikki suuntautuu kolme leveää, vaaleankeltaista juovaa, joista kaksi uloimmaista yhtyvät muodostaen Y-kirjaimen muotoisen kuvion. Perhosen vanhetessa vaalea väri haalistuu. Takasiivet ovat ruosteenpunaiset ja niissä on muutamia tummia laikkuja.

Levinneisyys ja lentoaika

Enimmäkseen eurooppalainen perhoslaji, jota tavataan Euroopassa Espanjasta Alpeille ja Turkkiin ja edelleen Lähi-idässä aina Iraniin asti. Pohjoismaissa vasamasiilikäs on tavattu vain kahdesti: Suomessa Kotkassa vuonna 1972 ja Tanskassa Fynin saarella vuonna 2003. Lentoaika on heinäkuusta elokuuhun, joskus aina syyskuuhun saakka.
Rodoksen Petalúdhesissa sijaitseva Perhoslaakso on tunnettu useiden perhoslajien, myös vasamasiilikkäiden, massaesiintymistä.

Elinympäristö ja elintavat

Vasamasiilikäs on metsäisten ympäristöjen laji. Perhoset lentävät pääasiassa iltapäivästä yöhön ja monista muista siilikkäistä poiketen käyvät ahkerasti kukilla.
Naaras munii noin 250 munaa ravintokasvin lehtien alapinnoille. Toukka talvehtii.

Ravintokasvi

Polyfagisen toukan ravintokasveihin kuuluu etenkin nokkonen (Urtica dioica), mutta myös ratamot, vadelma, kuusamat, voikukka, peipit, horsmat, euroopanpähkinäpensas sekä jalavat.
Barkhausenin kohina

Barkhausenin kohina on nimitys ilmiölle, jossa muuttuva ulkoinen magneettikenttä aiheuttaa ferromagneettisen aineen sisäisen magneettisuuden muutoksen hyppäyksittäin. Ilmiö johtuu ferromagneettisen aineen sisältämien alkeismagneettien kokojen tai asentojen diskreeteistä muutoksista. Ilmiön havaitsi ensimmäisenä Heinrich Barkhausen vuonna 1919. Barkhausenin kohina todisti alkeismagneettien esiintymisen ferromagneettisissa aineissa.

Havaitseminen

Ilmiö havaitaan, kun teräskappaletta magnetoidaan muuttuvalla ulkoisella magneettikentällä. Tällöin magneettivuon muutos seuraa kyseisen kappaleen hystereesikäyrää. Vuon muutos on epätasaista. Kun kappaleen lähelle asetetaan käämi, siihen indusoituu jännite. Magneettivuon muutos saadaan esiin suodattamalla jänniteestä signaali, jota kutsutaan Barkhausenin kohinaksi.

Sovellukset

On havaittu, että Barkhausenin kohinaan vaikuttavat kappaleen pinnan jännitystilat ja mikrorakenne. Vetojännitys kasvattaa ja puristusjännite pienentää kohinaa. Kappaleen kovuuden lisääntyminen pienentää kohinaa. Barkhausenin kohinaa voidaankin hyödyntää laaduntarkkailussa, kun analysoidaan esineessä esiintyviä jännitystiloja hionnan ja lämpökäsittelyn jälkeen.
Artjom Vesjolyi

Artjom Vesjolyi (ven. Артём Весёлый, oikea nimi Nikolai Ivanovitš Kotškurov, Никола́й Ива́нович Кочку́ров; 29. syyskuuta 1899 Samara – 8. huhtikuuta 1938 Kommunarka) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Artjom Vesjolyi syntyi köyhään perheeseen ja meni jo 14-vuotiaana ansiotöihin. Hän liittyi helmikuun vallankumouksen jälkeen bolševikkeihin ja osallistui puna-armeijan riveissä Venäjän kansalaissotaan. 1920-luvun alussa Vesjolyi opiskeli jonkin aikaa kirjallisuusinstituutissa ja Moskovan yliopistossa. Hän kuului Pereval-kirjailijaryhmään ja vuodesta 1929 lähtien Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistykseen.
Vesjolyi tunnetaan Venäjän kansalaissodan alkuvoimaisena kuvaajana, joka tyyliltään edustaa Boris Pilnjakin koulukunnan ”ornamentaalista” proosaa. Hänen pääteoksensa on kansalaissotaa kuvaava romaani Rossija, krovju omytaja (”Verellä huuhdeltu Venäjä”, 1924–1932). Kirjailija on laatinut myös Jermakin Siperian-valloituksesta kertovan historiallisen romaanin Guljai, Volga! (”Juokse, Volga!”, 1932).
1930-luvun lopussa Vesjolyi joutui Stalinin vainojen uhriksi. Hänet pidätettiin lokakuussa 1937 ja teloitettiin syytettynä osallistumisesta vastavallankumouksellisen terroristijärjestön toimintaan. Vesjolyin maine palautettiin vuonna 1956.
Palkkisilta

Palkkisilta on silta, jossa kantavana vaakarakenteena ovat pituussuuntaiset palkit (puuta, teräsbetonia, terästä) ja näiden päällä varsinainen pintarakenne. Lyhyen sillan palkit voivat olla umpinaisia, mutta pitkiin siltoihin käytetään kotelopalkkeja, jolloin niitä sanotaan kotelopalkkisilloiksi. Palkit kannatetaan päistään päätymuureilla ja mahdollisesti väliltä pilareilla tai silta-arkuilla.
Palkkisillat yleistyivät 1960-luvulta alkaen, jota ennen oli rakennettu riippusiltoja. Liittopalkkisiltaan käytetään toisiinsa kiinnitetyistä teräs- ja betonirakenteita, jossa yhdistyvät betonin puristuslujuus ja teräksen vetolujuus. Suomessa on rakennettu paljon myös langerpalkkisiltoja. Niiden kantava rakenne koostuu teräspalkista, jonka yläpuolelle on kiinnitetty kaari.
Suomen neljänneksi pisin silta on Puumalassa sijaitseva Saimaan silta, joka on 781 metrin mittainen palkkisilta. Sen pääjänteen pituus on 140 metriä. Kotelopalkkisilta Lapinlahden silta Helsingissä on 599 metrin pituinen.
Työnarvoteoria

Työnarvoteoria on taloustieteen teoria, jonka kehittivät 1800-luvun alun liberalistiset taloustieteilijät. Sen mukaan tavaran arvon määrää sen tuotantoon käytetty työmäärä, ei markkinat. Tavaran arvo on työläisen saamaa palkkaa suurempi. Työn hinnan ja tuotteen hinnan erotuksesta syntyy lisäarvo, jonka tuotantovälineet omistava kapitalisti saa Karl Marxin lisäarvo- ja riistoteorian mukaan haltuunsa.
Ennen Marxia teoriaa olivat kehitelleet klassiset taloustieteilijät David Ricardo ja Adam Smith. Marxin jälkeen käsite on liitetty lähinnä marxilaiseen taloustieteeseen.
Nykyisen valtavirran taloustieteen mukaan tavaran arvo on se, mitä ihmiset suostuvat siitä maksamaan, riippumatta siitä, onko tavara esimerkiksi valmistettu vähällä työllä vai hyvin tehottomalla prosessilla. Kansantaloustieteen professori Vesa Kanniainen on kirjoittanut: "vanhojen asuntojen hinnat nousevat, vaikka niihin ei käytetä uutta työtä", ja ihmisten preferenssien muutokset vaikuttavat vanhojen tavaroiden arvoon.