Innocent Victim

Taustaa

Uriah Heepin edellinen albumi Firefly oli ilmestynyt helmikuussa 1977. Se esitteli uuden kokoonpanon, kun yhtyeeseen olivat liittyneet laulaja John Lawton ja basisti Trevor Bolder. Levyä pidettiin yleisesti ottaen onnistuneempana kuin edellisen laulajan David Byronin kanssa tehtyjä viimeisiä albumeja, joten monet fanit hyväksyivät Lawtonin uutena laulajana. Vaikka Firefly oli Uriah Heepin ensimmäinen Britannian listalla sijoittumaton albumi viiteen vuoteen, yhtye ei pitänyt taukoa, vaan ryhtyi tekemään toista levyä samalle vuodelle.
Alkukesästä 1977 Uriah Heepin levy-yhtiö Bronze Records uudelleenjulkaisi Keski-Euroopassa singlenä kuusi vuotta vanhan kappaleen ”Lady in Black”. Siitä tuli suuri hitti Länsi-Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä, joissa kaikissa se kärkikymmenikköön. Parhaiten se menestyi Länsi-Saksassa, missä se soi paljon radiossa, nousi listan viidenneksi ja pysyi kärkisijoilla yli puoli vuotta. Menestyksen myötä Uriah Heep esitti ”Lady in Blackia” Euroopassa satoja kertoja konserteissa ja playbackinä televisiossa, vaikka kappaleen studioversiolla soittaneesta kokoonpanosta olivat vuonna 1977 jäljellä enää kosketinsoittaja-kitaristi Ken Hensley ja kitaristi Mick Box.
Musiikin virtaukset muuttuivat vuoden 1977 aikana, eikä Uriah Heepille tyypillinen Hammond-urkuihin perustuva raskas rock enää ollut muodissa. Yhdysvalloissa suosittuja rockyhtyeitä olivat nyt stadionrockyhtyeet Journey, Rush, Foreigner, Kansas, Heart, Supertramp ja Boston, jotka ottivat vaikutteita vuosikymmenen alun hard rockista ja progressiivisesta rockista, mutta esittivät musiikkiaan siistitymmin ja radioystävällisemmin. Syntyi uusi sukupolvi, AOR (lyhenne sanoista adult oriented rock, suom. aikuisrock). Toinen suosittu rockmusiikin suuntaus oli punk. Vuonna 1977 osa Uriah Heepin jäsenistä oli kuitenkin noin 30-vuotiaita, joten yhtyeelle sopi paremmin esittää kappaleita samanikäisille ihmisille ja lähteä radioystävällisen aikuisrockin suuntaan.

Äänitykset

Albumi äänitettiin Lontoon Roundhouse Recording Studiosissa heinä- ja syyskuussa 1977. Se oli yhtyeen kuudes levy, joka äänitettiin 24-raitanauhurilla. Levyn tekeminen aloitettiin ristiriitaisissa tunnelmissa, kun yhtye joutui miettimään, edustaisiko uusi albumi musiikillisesti yhtyeen 1970-luvun ensimmäisellä puoliskolla esittämää perinteistä linjaa, vai edellisten High and Mighty- ja Firefly-albumien tavoin jotakin uutta. Elokuussa Uriah Heep keskittyi konsertteihin ja esiintyi lukuisilla festivaaleilla, muun muassa Readingin festivaalien päälavalla.
Yhtyeen kokoonpano ja tuotantotiimi pysyivät edellisen albumin jälkeen samoina: Innocent Victimillä esiintyvät John Lawton (laulu), Ken Hensley (kitara, kosketinsoittimet, laulu), Mick Box (kitara), Trevor Bolder (basso) ja Lee Kerslake (rummut). Levyn tuottivat Bronze Recordsin johtaja Gerry Bron ja Ken Hensley. Hensley on kertonut nauttineensa työskentelystä lauluntekijä Jack Williamsin kanssa. Myös Mick Box piti levyn tekemisestä. Laulaja John Lawton esiintyi studiossa itsevarmemmin kuin edellisellä albumilla, jolla hän oli laulanut vain kolme viikkoa yhtyeeseen liittymisensä jälkeen.

Musiikki

Jo Fireflylla Uriah Heep oli siirtynyt pehmeämmän rockin suuntaan, mutta Innocent Victim on edeltäjäänsä monimuotoisempi ja hienostuneempi. Levy on sekoitus rockia ja balladeja. Innocent Victimillä yhtye yritti tehdä Yhdysvaltain AOR-markkinoille myyvää musiikkia, joka miellyttäisi myös yhtyeen vanhoja faneja Euroopassa. Yhtyeen single ”Free Me” oli ollut samana vuonna iso hitti Keski-Euroopassa ja Uudessa-Seelannissa, minkä seurauksena yhtye alkoi viedä musiikkiaan enemmän popin suuntaan. Uriah Heep – Easy Livin’ -kirjan kirjoittajan, muusikko Mika Järvisen mukaan Innocent Victim voisi olla minkä tahansa 1970-luvun lopulla aikuisrockia soittaneen yhtyeen levy ja vain kappaleet ”Free ’N’ Easy”, ”Illusion” ja ”Choices” voisivat olla peräisin miltä tahansa muulta Uriah Heepin albumilta.
Albumin tuottaneet Gerry Bron ja Ken Hensley loivat levylle siistin ja radioystävällisen äänimaailman. Mick Box totesi vuosia myöhemmin, että tyylinmuutos oli virhe. Muutoksen vuoksi yhtye menetti fanejaan, jotka pitivät 1970-luvun alussa julkaistuista Demons and Wizards- ja Look at Yourself -albumeista. Musiikillinen suunta aiheutti myös välirikon Ken Hensleyn ja John Lawtonin välille, koska Lawton olisi halunnut Uriah Heepin esittävän popin sijaan raskaampaa rockia. Hensley ei myöskään pitänyt siitä, että Lawton otti Iris-vaimonsa mukaan kiertueille, vaan piti sitä tunkeiluna. Hensley itse on kertonut halunneensa tehdä yhtyeessä kokeiluja ja kehittää sen musiikkia.

»Joten sen (’Free Men’ menestyksen) seurauksena, kun se näytti oikealta suunnalta bändille, ryhdyimme kirjoittamaan omituisia poplauluja. Se ei ole minua. Minä en pysty kirjoittamaan poplaulua edes henkeni uhalla. Minulle ’Free ’N’ Easy’ oli sitä, mistä oli kysymys. Verta, hikeä, tunnetta ja sisua.» 
(John Lawton, Uriah Heepin laulaja 1976–1979)
Ken Hensley kirjoitti albumin kappaleista yksin neljä. Basisti Trevor Bolder kirjoitti yhden kappaleen yhtyeen ulkopuolisen Ian McDonaldin kanssa, ja myös laulaja John Lawton ja kitaristi Mick Box tekivät yhden kappaleen yhdessä. Yhtye käytti levyllä myös ulkopuolista lauluntekijää, yhdysvaltalaista Jack Williamsia, joka oli työskennellyt The Who -yhtyeen Pete Townshendin ja Roger Daltreyn omistamassa kustantamossa. Williams kirjoitti Innocent Victimin kappaleista kaksi sekä yhden ystävänsä Hensleyn kanssa. Yhtye sovitti levyn kappaleet itse.

Tietoa kappaleista

Aloituskappale ”Keep On Ridin’” on Ken Hensleyn ja Jack Williamsin yhdessä kirjoittama melko kevyt keskitempoinen poprockkappale, jota Mika Järvinen vertaa Smokie-yhtyeen materiaaliin. Kappale perustuu perussointuihin D ja G. Ken Hensleyn ”Flyin’ High” jatkaa poptyylisellä linjalla. Trevor Bolderin ja Ian McDonaldin tekemä ”Roller” on keskitempoinen rockkappale, jossa sekoittuvat säkeistöjen funk-tyylinen soitto ja kertosäkeistöjen nopeatempoisempi basson hallitsema rock. Solisti John Lawtonin ja kitaristi Mick Boxin tekemä ”Free ’N’ Easy” on albumin kappaleista selvästi rocktyylisin. Lawton kirjoitti kappaleen alkuperäisen riffin kotinsa eteisessä halvalla Gibson Les Paul –kopiolla ja teki siitä demon. Boxin ehdotuksesta riffiin lisättiin harjoituksissa variaatioita ja soolo-osa. Sovitukseltaan ”Free ’N’ Easy” on osittain kopio yhtyeen kappaleesta ”Easy Livin’”. Kappaleessa on esillä erityisesti Ken Hensleyn soittama slide-kitara. ”Free ’N’ Easystä” tuli suosittu livenumero, jota yhtye on esittänyt konserteissaan hyvin pitkään. Ken Hensleyn kirjoittama ”Illusion” on kertomus unelmoinnista, ja sen sovitus rakentuu kosketinsoittimen ja laulun ympärille.
B-puolen aloittava Ken Hensleyn sävellys ”Free Me” syntyi, kun sessiot olivat käytännössä jo lopussa. Hensley toi studioon demon, jonka oli tehnyt aivan äskettäin kotistudiossaan nopeasti muutaman ystävänsä kanssa. Mick Box on sanonut, että yhtye oli kappaleesta innoissaan ja Gerry Bronin mielestä se kuulosti heti hitiltä. John Lawtonin mukaan kappaleella ei ollut mitään tekemistä Uriah Heepin aiemman materiaalin kanssa, koska se oli yksinkertainen poplaulu. Jack Williamsin ”The Dance” yhdistelee reggaeta ja progressiiviselle rockille tyypillistä melodiaa. Albumin päättävä ”Choices” on niin ikään Jack Williamsin tekemä.
Albumin sessioissa syntyi myös yhtyeen yhdessä tekemä kappale ”The River”, joka ei kuitenkaan päätynyt albumille. Se on kuitenkin julkaistu joillakin CD-versioilla bonuskappaleena.

Kansitaide

Albumin Euroopan-painoksen kannessa on David Shorttin suunnittelema ja taiteilija John Holmesin piirtämä käärme. Mick Boxin mukaan sillä on rumpali Lee Kerslaken silmät. Mika Järvisen mukaan kansi on kaukana levyn musiikista ja ”fontteja myöten se voisi olla jonkun 1980-luvun kakkosdivisioonan kornin heavy metal -yhtyeen tekele”. Alkuperäisen vinyylipainoksen kansi on yksikantinen, ja levyn mukana tuli erillinen liite, jossa oli kappaleiden sanat.
Yhdysvalloissa ja Kanadassa käärmekansi korvattiin kuvakollaasilla yhtyeestä lavalla. Kuvia ympäröi käärmeennahkatehoste. Edellisen kerran kansi oli vaihdettu Pohjois-Amerikassa vuoden 1971 albumilla Look at Yourself. Myös Itä-Saksassa levyn kansikuva oli erilainen. Kyseisessä painoksessa on ruskea kartonkikansi sekä yhtyeestä piirretty kuva, joka on kopioitu edellisen Firefly-albumin avautuvasta sisäkannesta.

Myynti ja julkaisut

Innocent Victim ilmestyi marraskuussa 1977. Länsi-Saksassa albumi nousi listasijalle 15. Levyä myytiin siellä yli miljoona kappaletta, ja se on Saksassa levymyynnillä mitaten yhtyeen menestynein albumi. Britanniassa se oli yhtyeen toinen peräkkäinen albumi, joka ei noussut listalle. Lisäksi Yhdysvalloissa se jäi Uriah Heepin ensimmäisenä studioalbumina Billboard 200 -albumilistan ulkopuolelle. Norjassa Innocent Victim ylsi 13:nneksi ja Uudessa-Seelannissa 19:nneksi. Koska albumi oli suuri menestys Länsi-Saksassa, levy ilmestyi myös Itä-Saksassa, missä sen julkaisi maan ainoa levy-yhtiö Amiga. Kyseisen julkaisun myötä Uriah Heepin musiikki saavutti Itä-Euroopassa Amigan ja mustan pörssin kautta kymmeniä tuhansia ihmisiä. Rock ei ollut kyseisillä alueilla valtavirtaa vielä pitkään aikaan, ja esimerkiksi Innocent Victimin kappale ”Free Me” merkitsi itäeurooppalaisille huutoa vapaudelle.
Britanniassa albumin julkaisi Bronze Records tunnuksella BRON 504 ja Yhdysvalloissa Warner Bros. Records tunnuksella BSK 3145. Alun perin albumi julkaistiin vinyylilevynä, C-kasettina ja 8-raitana. Ensimmäisen CD-version julkaisi Castle Communications Britanniassa vuonna 1991, ja vuonna 1997 ilmestyi Essential-levy-yhtiön julkaisema remasteroitu versio, jolla oli bonuskappaleita. Vuonna 2004 julkaistiin Sanctuary Recordsin remasteroitu Expanded De-Luxe Edition, joka niin ikään sisälsi bonuskappaleita. Lisäksi vuonna 1998 Essential julkaisi Three Classic Albums Vol. 2 -nimisen kolme CD:tä sisältävän erikoisalbumin, jolla oli studiolevyt Firefly, Innocent Victim ja Fallen Angel.