google/wiki40b huggingface dataset:
Mario Álvarez

Ura

Mario siirtyi vuonna 2001 Atlético Madridin reservijoukkueesta Valladolidiin. Kaudeksi 2003–2004 hänet lainattiin Barcelonaan. Hän pelasi joukkueessa vain yhden ottelun 3. joulukuuta 2003 Málagaa vastaan, jonka Barcelona hävisi selvin 5–1 numeroin.
Vuonna 2006 Mario teki sopimuksen Recreativo Huelvan kanssa, jossa hän kuului läpi kauden joukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Andalusialaisseura sijoittautui lopulta kauden päätteeksi kahdeksanneksi. Kauden ainoan maalinsa hän teki 5. marraskuuta 2006 ottelussa Gimnàstic Tarragonaa vastaan.
Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi madridilaisseura Getafeen. Toisella kaudellaan 2008–2009 hän kuului kiistatta joukkueen avauskokoonpanoon ja pelasi kaikkiaan 28 ottelua.
Sanna Antikainen

Koulutus ja työelämä

Antikainen valmistui lähihoitajaksi vuonna 2010 ja on työskennellyt sen jälkeen niin vanhustenhoidon, mielenterveystyön kuin lastensuojelunkin puolella. Vuonna 2015 hän alkoi opiskella sairaanhoitajaksi. ja valmistui kesäkuussa 2019.

Poliittinen toiminta

Antikainen aloitti poliittisen uransa Perussuomalaisissa Nuorissa, jonka Pohjois-Karjalan piiriä oli perustamassa. Vaaleissa 2012 hänet valittiin Outokummun kaupunginvaltuuston jäseneksi. Hän toimi ensimmäisellä valtuustokaudellaan, 2013–2017, kaupungin sivistyslautakunnan jäsenenä. Vaaleissa 2017 hän oli kaupungin toiseksi eniten ääniä saanut ehdokas. Hänet valittiin vaalien jälkeen kaupunginhallituksen toiseksi varapuheenjohtajaksi. 
Antikainen oli ehdolla eduskuntaan ensimmäisen kerran vaaleissa 2015. Hän sai niissä 1 540 ääntä, 11:nneksi eniten Savo-Karjalan perussuomalaisista ehdokkaista. Vaaleissa 2019 hän tuli valituksi saatuaan 5 805 ääntä, eniten Savo-Karjalan perussuomalaisista ja seitsemänneksi eniten vaalipiirin kaikista ehdokkaista. Hänen kaksi kärkiteemaansa olivat maahanmuuttokriittisyys sekä heikompiosaisten asioiden eteenpäin vieminen. 
Kansanedustajuuden ja kaupunginvaltuutetun aseman ohella Antikaisen luottamustehtäviin ovat kuuluneet muun muassa Perussuomalaisten Nuorten Pohjois-Karjalan piirin puheenjohtajuus 2013–2015, Perussuomalaisten Naisten Pohjois-Karjalan piirin puheenjohtajuus vuodesta 2018 ja Pohjois-Karjalan maakuntavaltuuston jäsenyys.

Yksityiselämä

Antikaisella on lastenkotinuoren tausta. Hän asui lastensuojelulaitoksessa 15–17-vuotiaana jouduttuaan isänsä pahoinpitelemäksi. Hänen molemmat vanhempansa kuolivat alkoholiin hänen ollessa 17–18-vuotias.
Antikainen on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.
Sisu E13TP 8×8

Moottori

Sisu E13TP 8×8:n moottorina on iskutilavuudeltaan 13-litrainen Caterpillar-dieselmoottori. Sen teho on 330 kW ja vääntömomentti 2 100 Nm.

Voimansiirto

Vaihteistona on Allison HD 4500SP -automaattivaihteisto. Se on yhdistetty VG 2000/300 -jakovaihteistoon. Ajoneuvossa on myös maasto-ominaisuuksia parantamassa tasauspyörästön lukot.

Varusteet

Sisu E13TP 8×8:n varusteisiin kuuluu vaihtoehtoisesti joko vaihtokorilaiteet, merikontin käsittelylaitteet tai kuormausnosturi. Suomen puolustusvoimien autoissa on lisäksi Brevinin valmistama hydraulinen 150 kilonewtonin vinssi

Liettua

Liettua tilasi vuonna 2005 24 Sisu E13TP -maastokuorma-autoa. Nämä toimitettiin 2007-2009.

Suomi

Toukokuussa 2009 Suomen puolustusvoimat tilasi 60 autoa. Ne toimitettiin toukokuussa 2010. Näistä autoista 40 jää armeijan käyttöön ja loput 20 Suomen nopean toiminnan joukkojen käyttöön. Niitä tullan käyttämään kansainvälisissä kriisioperaatioissa.
Huhtikuussa 2009 Suomen puolustusvoimat tilasi 12 Sisu E13TP -ajoneuvoa jotka toimitetaan vuonna 2014, yhdessä 68 muun Sisu-ajoneuvon kanssa. Näitä kahtatoista ajoneuvoa tullan käyttämään keskipitkän matkan ilmatorjuntatutkien alustoina.
Lisäksi Sisu Defence Oy odottaa tilauksia kahdesta samanlaisesta tutka-ajoneuvosta Viron puolustusvoimilta.
Parikkalan Urheilijat

Parikkalan Urheilijat (PaU) on vuonna 1914 perustettu urheiluseura Etelä-Karjalassa. Seura järjestää ohjattua liikuntaa ja koulutusta sekä valmennusta ja kilpailutoimintaa useissa eri lajeissa. Seuran tavoitteena on kehittää myönteistä suhtautumista liikuntaan ja ohjata etenkin nuoria terveiden elämäntapojen pariin.
Parikkalan Urheilijoilla on omat aktiiviset jaostonsa yleisurheiluun, hiihtoon, soutuun, salibandyyn, voimailuun ja lentopalloon. Yleisurheilussa seura kuuluu Suomen Urheiluliiton seuraluokittelun 1. luokkaan.
Seuran puheenjohtajana toimii Jussi Tuunanen. Olympiahopeaa 1976 voittanut keihäänheittäjä Hannu Siitonen edusti urallaan Parikkalan Urheilijoita.
Juha Karvonen

Juha Ilkka Karvonen (s. 15. heinäkuuta 1943 Vehmersalmi) on lääketieteen ja kirurgian tohtori ja maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Karvonen on ollut Kuopion yliopiston liikuntalääketieteen dosentti vuodesta 1981 lähtien, ja hän on Suomen ensimmäisiä liikuntalääketieteen erikoislääkäreitä. Hän on toiminut Suomen urheiluliiton lääkäriasiantuntijana 1972–1987 sekä McMasterin (1988–1989) ja Edmontonin yliopiston (1993) vierailevana urheilulääketieteen professorina. Kokemuksistaan urheilulääkärinä hän kirjoitti kirjan Väärät kapselit vaasissa kuin juoksija Jolkkosella. Karvonen on julkaissut tieteellisiä artikkeleita ja kirjoja liikuntalääketieteestä ja pohjoiseurooppalaisesta viiniköynnöksen kasvatuksesta. Hän suoritti myös kaikki maatalous- ja metsätieteiden tohtorin opinnot (2013–2017), mutta ei väitellyt tohtoriksi, koska Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellinen tiedekunta ei hyväksynyt suomen kielen käyttöä väitöskirjan valmistelussa ja julkaisussa.
Kuolemainen (Keuruu)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,6 metriä mpy.
Jakso (jaksollinen järjestelmä)

Jaksoiksi kutsutaan jaksollisen järjestelmän vaakarivejä. Jakson numero ilmoittaa, kuinka monta miehitettyä elektronikuorta alkuaineella on. Jaksossa vasemmalta oikealle liikuttaessa alkuaineen järjestysluku eli protonien lukumäärä kasvaa. Samalla metallisuus vähenee ja elektronegatiivisuus kasvaa.
Streicher (laskettelurinne)

Reitti

Streicher alkaa Planai gondolihissin yläasemalta 1 825 metriä merenpinnan yläpuolelta.
Streicher kulkee koko matkan Planai -rinteen vieressä, kiertäen Planain loppujyrkänteen. Streicher kääntyy lopussa viistorinteeseen, jonka lopussa on lähes tasainen osuus.
Streicher loppuu 740 metriä merenpinnan yläpuolella Planet Planain viereen.
Vydeniai

Vydeniai on kylä eteläisessä Liettuassa, Varėnan kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 413 asukasta.
Edina Gallovits-Hall

Tennisura

Heinäkuussa 2007 Gallovits selviytyi finaaliin Barcelonan turnauksessa. Hän voitti Virginia Ruano Pascualin, viidenneksi sijoitetun Lourdes Domínguez Linon, neljänneksi sijoitetun Kaia Kanepin ja semifinaalissa hän voitti Virginie Razzanon 6–3, 6–4. Finaalissa Meghann Shaughnessy oli Gallovitsia parempi erin 6–3, 6–2.
Vuonna 2010 Gallovits voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa nelinpelissä Copa BBVA Colsanitas -turnauksessa Bogotássa, Kolumbiassa. Finaalissa hän ja hänen parinsa Gisela Dulko voittivat Olga Savtšukin ja Nastassja Jakimavan. Syyskuussa 2010 hän voitti Sania Mirzan kanssa Kantonin turnauksen ja helmikuussa 2011 Anabel Medina Garriguesin kanssa uudelleen Bogotán turnauksen.
Tšuvantsit

Tšuvantsit (ven. чуванцы, tšuvantsy) ovat pieni kansa Anadyrin ja Kolyman vesistöalueilla Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa ja Sahan tasavallassa Venäjän kaukoidässä Koillis-Aasiassa. Tšuvantsit ovat yksi Venäjän tunnustamista pohjoisista alkuperäiskansoista. Suurin osa tšuvantseista asuu Tšukotkan alueella. Vuonna 2002 Venäjällä asui 1 087 tšuvantsia.
Tšuvantsit voidaan jakaa kahteen ryhmään. Toinen ryhmä asuu pienissä kylissä tundralla ja heidän pääelinkeinonsa on poronhoito. He myös puhuvat tšuvantsia. Toinen ryhmä ei puhu enää tšuvantsin kieltä eikä harjoita poronhoitoa, mutta he kuitenkin kutsuvat itseään tšuvantseiksi. Heitä asuu muun muassa Markovon kaupungissa Anadyrjoen varrella.

Historia

Tšuvantsit elivät paimentolaisina Anadyrjoen yläjuoksulla ja Anjuj-joen varrella 1600-luvulla. Elinkeinoinaan he harjoittivat metsästystä, kalastusta ja poronhoitoa. Osa tšuvantseista pakeni 1700-luvulla Kolymajoen alueelle tšuktšien hyökättyä heidän alueelleen. Kolyman varsille siirtyneet ovat sittemmin melko paljon venäläistyneet. Anadyrin varsille jääneistä suuri osa puolestaan on sulautunut tšuktšeihin ja korjakkeihin.
Autobianchi A112

Autobianchi A112 on italialaisen Autobianchin vuosina 1969–1986 valmistama kolmiovinen pikkuauto.
A112-malli on etuvetoinen, ja moottori sijaitsee poikittain edessä. Auton mekaniikka on etupäässä peräisin Fiat 127 -pikkuautosta. Moottorina on 903 kuutiosenttimetrin nelisylinterinen rivimoottori, joka kehittää 42 hevosvoimaa kierrosnopeudella 6000. Manuaalinen vaihdelaatikko oli nelivaihteinen. Vuodesta 1978 oli tarjolla myös perusmoottorista suuremmaksi porattu 965 kuutiosenttimetrin kone, jonka vaihdelaatikko muutettiin myöhemmin viisivaihteiseksi.
A112-mallia tehtiin myös urheilullisena Abarth-versiona, ensin 58 ja sitten 70 hevosvoiman moottoreilla. Alle 700 kilogrammaa painava auto ylsi näin yli 150 kilometrin tuntinopeuksiin.
Autobianchi A112 -mallia valmistettiin kuutena eri mallisukupolvena yhteensä 1,25 miljoonaa kappaletta ennen kuin se korvattiin Autobianchi Y10 -mallilla, joka tunnetaan myös nimellä Lancia Y10.
Sauli Häkkinen

Sauli Häkkinen (31. tammikuuta 1921 Lappee – 13. joulukuuta 2006 Espoo) oli suomalainen psykologi. Hän oli Teknillisen korkeakoulun työpsykologian ja työnjohto-opin professori 1971–1984. Hän tutki liikenneonnettomuuksiin vaikuttavia psykologisia tekijöitä ja tapaturma-alttiutta.
Häkkinen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta ja psykologiksi Helsingin yliopistosta. Vuosina 1951–1970 hän toimi Työterveyslaitoksella ja johti sivutoimisesti Taljan, myöhemmin Liikenneturvan, tutkimusosastoa.
Häkkisen liikenteessä tapahtuvaa havainnointia koskevien tutkimustulosten perusteella Suomessa otettiin 1970-luvulla käyttöön yleiset nopeusrajoitukset, tosin viiveellä, sillä vastustus oli joillakin tahoilla hyvin voimakasta. Taitavana tieteen popularisoijana Häkkinen sai tiedonjulkistamispalkinnon 1982.
Erityisistä tieteellisistä ansioistaan Sauli Häkkiselle myönnettiin Human Factors Societyn Fellow-arvo.
Lomonosovin piiri

Lomonosovin eli Kaarostan eli Rampovan piiri (ven. Ломоносовский район, Lomonosovski raion) on paikallinen itsehallintoalue Leningradin alueella Pietarin lounaispuolella. Piiri on perustettu vuonna 1927 ja sen pinta-ala on 1 919,1 neliökilometriä. Asukkaita on (2006) 64 700. Hallinnollinen keskus on Lomonosovin kaupunki, joka kuuluu Pietarin alueeseen.
Piiriin kuuluvat Haisevaisin ja Lepäsin taajamat sekä 13 maalaiskuntaa: Annamoisio, Kaprio, Korpunoi, Kosteritsa, Kuippina, Laakala, Lopuhkina, Orsitsa, Penikkala, Ropsunhovi, Teppola, Vennäin Vuissakka ja Villasi.
Seutu on vanhaa inkerikkojen ja inkerinsuomalaisten asuinseutua. Suomalaiset kuuluivat ennen Hietamäen, Kaprion, Ropsun, Serepetan, Tuutarin ja Tyrön seurakuntiin. Toisen maailmansodan aikana suuri osa Lomonosovin piiristä ei kuulunut saksalaisten miehittämään alueeseen, vaan oli jäänyt erilliseen saartorenkaaseen. Saksalaisten miehitysalueelle jääneet suomalaiset siirrettiin Suomeen, saarroksiin jääneet evakuoitiin Leningradin kautta Siperiaan. Sodan jälkeen vain harvat suomalaiset pääsivat palaamaan koteihinsa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Lomonosovin piirin asukkaista oli 1,0 % suomalaisia.
Erityisherkkyys

Erityisherkkyydellä tarkoitetaan synnynnäistä, hermostollista ominaisuutta. Erityisherkkä ihminen reagoi tavallista herkemmin ulkoisiin ja sisäisiin ärsykkeisiin, sillä hermosto käsittelee aistien välittämää tietoa laajemmin ja syvällisemmin. Erityisherkkyys ei ole sairaus tai diagnoosi. Erityisherkkien ihmisten kokemukset omasta herkkyydestään vaihtelevat. Herkkyydestä voi olla sekä hyötyä että haittaa. Erityisen herkät ihmiset ovat usein luovia, intuitiivisia, pohdiskelevia ja tunnollisia. Toisaalta he kuormittuvat muita helpommin esimerkiksi kiireestä, melusta ja negatiivisesta ilmapiiristä. 
Käsitteen "erityisherkkä" (highly sensitive person, HSP) on kehittänyt psykologian tohtori, psykoterapeutti Elaine Aron, joka on tutkinut erityisherkkyyttä 1990-luvulta alkaen. Ilmiötä voidaan kuvata myös termillä tunne- ja aistiherkkyys. Aronin mukaan noin 15–20 % ihmisistä on hermostoltaan erityisen herkkiä. Herkkyys ilmenee niin aikuisissa, kuin lapsissakin kaikissa kulttuureissa. Ainakin sadalla eläinlajilla on havaittu samankaltaista herkkyyttä.
Suomessa erityisherkkyys on vielä melko tuntematon käsite, laajemmin siitä on alettu puhua vasta vuosien 2013–2014 aikana. HSP – Suomen Erityisherkät ry -yhdistys perustettiin marraskuussa 2013. Sen tarkoituksena on erityisherkkyyttä koskevan tiedon ja ymmärryksen lisääminen Suomessa sekä verkostojen luominen erityisherkille ihmisille.
Empires & Allies

Empires & Allies oli Facebookissa pelattava strategiapeli. Peli julkaistiin kesäkuussa 2011 ja sen kehitti yhdysvaltalainen Zynga. Empire & Allies oli ilmainen, mutta pelaajat pystyivät ostamaan rahalla lisäominaisuuksia. Peli suljettiin 17. kesäkuuta 2013.
Sähköaisti

Sähköaisti on joidenkin, erityisesti vedessä elävien eläinten käyttämä, heikkojen sähkökenttien havaitsemiseen perustuva keino havainnoida ympäristöään. Yleisimmin sähköaisti yhdistetään haihin, mutta sen tiedetään kuuluvan myös muiden kalalajien sekä nokkaeläinten ominaisuuksiin. Sähköaisti määritellään aktiiviseksi tai passiiviseksi sen mukaan, tarvitaanko aistin toimimiseen aistivan eläimen itse tuottamaa sähkökenttää vai ei. Aktiivisen sähköaistin avulla eläin tuottaa ympärilleen sähkökentän, jossa tapahtuvia häiriöitä seuraamalla se kykenee havainnoimaan ympäristöään. Passiivisesta sähköaistista puhutaan, kun eläin ei itse tuota sähkökenttiä vaan kykenee vaistoamaan muiden eläinten ja kohteiden aiheuttamat sähköimpulssit.
Hain sähköaistin mahdollistavan sähköreseptorijärjestelmän kuvasi ensimmäisen kerran italialainen anatomi Stefano Lorenzini 1678. Sähköaistijärjestelmään kuuluva elin, Lorenzinin ampullae, nimettiin hänen mukaansa. Sähköaistin omaavilla eläimillä on ihossaan sähköreseptoreita, jotka reagoivat vastaanottamiinsa sähkömpulsseihin.
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut

Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut ovat joka toinen vuosi järjestettävä koripallon arvokisaturnaus eurooppalaisille naismaajoukkueille. Ensimmäiset naisten EM-kilpailut järjestettiin Italiassa 1938 ja seuraavat sodan jälkeen Unkarissa 1950. Kilpailut järjestettiin parillisina vuosina, kunnes vuoden 1980 Jugoslavian kisojen jälkeen seuraavat EM-kilpailut järjestettiin jo seuraavana vuonna Italiassa. Tuon jälkeen kilpailut on järjestetty parittomina vuosina.
Neuvostoliitto voitti kaikkiaan 21 koripallon naisten Euroopan-mestaruutta, näistä 17 peräkkäin vuosina 1960–1991. Seuraavaksi menestyneimmät maat ovat kolmeen mestaruuteen yltänyt Venäjä ja kahteen mestaruuteen yltäneet Ranska ja Espanja. Venäjän lisäksi entisistä neuvostotasavalloista ovat mestaruuteen yltäneet myös Ukraina ja Liettua. Muut yhden Euroopan-mestaruuden voittaneet maat ovat Italia, Bulgaria, Puola ja Tšekki.
Pikrotoksiini

Ominaisuudet ja vaikutusmekasnimi

Pikrotoksiini on kahden terpeenin, pikrotoksiniinin (C₁₅H₁₆O₆) ja pikrotiinin (C₁₅H₁₈O₇) seos. Molemmat näistä ovat optisesti aktiivisia yhdisteitä. Molemmille yhdisteille on kehitetty asymmetrinen synteesi lähtien karvonista. Pikrotoksiini on myrkyllistä ja pienetkin pitoisuudet voivat aiheuttaa epilepsian kaltaisia kohtauksia ja myoosia. Pikrotoksiini on gamma-aminovoihappo-reseptoreiden Cl⁻-kanavien salpaaja ja ainoastaan pikrotoksiniinilla on tämä vaikutus. Tämän seurauksena reseptorin toiminta ja hyperpolarisaatio estyy. Pikrotoksiinilla on stimulanttivaikutus, minkä vuoksi sitä käytetään vastamyrkkynä barbituraattimyrkytyksissä.
Sinfonia nro 5 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 5 Es-duuri op. 82 on vuonna 1919 valmistunut kolmiosainen teos sinfoniaorkesterille. Sinfonia on yleisilmeeltään valoisa ja luonnonläheinen ja siten täydellinen vastakohta Sibeliuksen neljännen sinfonian introverttisuudelle. Säveltäjä kirjoitti luomistyön aikana päiväkirjaansa:
”Ikään kuin Isä Jumala olisi viskannut mosaiikinpalasia taivaan permannosta ja pyytänyt minua selvittämään, millainen kuvio on ollut.”
Sibeliuksen itsekritiikki alkoi kuitenkin kasvaa, ja teoksen luomisprosessi oli tuskallinen. Säveltäjä laati teoksesta kolme eri versiota. Ensimmäinen versio valmistui vuonna 1915. Sibelius johti version kantaesityksen 50-vuotisjuhlillaan 8. elokuuta. Toinen versio valmistui vuonna 1916. Sibelius johti lopullisen version kantaesityksen 24. marraskuuta 1919. Ensimmäisen levytyksen sinfoniasta tekivät Robert Kajanus ja Lontoon sinfoniaorkesteri vuonna 1932. Helsingin kaupunginorkesteri soitti teosta Helsingissä Sibeliuksen kuollessa. Yleisradio radioi konsertin.
Viidennen sinfonian näennäisestä tyylillisestä ongelmattomuudesta huolimatta säveltäjä ei tinkinyt epäsovinnaisuuden tarpeestaan. Ensimmäinen osa alkaa raukeana ja pastoraalisena, mutta keskivaiheilla päädytään lähes hätkähdyttävän modernilta kuulostavaan, jopa György Ligetin kenttätekniikan mieleen tuovaan taitteeseen. Viidettä sinfoniaa pidetään ainutlaatuisena muotorakenteellisista ratkaisuistaan: ensimmäinen ja nopea toinen osa ovat mestarillisesti yhteen sulautettuja. Finaalissa kuullaan yksinkertaisuudessaan nerokas käyrätorvien keinuva teema, joka huipentaa sinfonian suurenmoisella tavalla. Teoksen loppusivuilla Sibelius tarjoaa yllätyksen. Tavanomaisen koodan sijasta 5. sinfonia päättyy täyden sinfoniaorkesterin kuuteen painokkaaseen, tauoilla erotettuun sointuun, jotka kaikuvat kuin avaruuden keskeltä.
Novgorodin alueen hallinnollinen jako

Historia

Vuonna 1944 Novgorodin alue jakautui Batetskin, Belebjolkan, Borovitšin, Demjanskin, Dregelin, Holmin, Hvoinajan, Kresttsyn, Ljubitinon, Lytškovon, Malaja Višeran, Molvotitsyn, Mošenskojen, Mstan, Novgorodin, Okulovkan, Opetšenski Posadin, Pestovon, Poddorjen, Polan, Soltsyn, Staraja Russan, Šimskin, Tšudovon, Utorgošin, Valdain, Volotin ja Zalutšjen piireihin. Yhteensä piirejä oli 28. Samana vuonna Holmin piiri liitettiin Velikije Lukin alueeseen.
Vuonna 1958 Pihkovan alueeseen kuulunut Holmin piiri liitettiin jälleen Novgorodin alueeseen.
Vuonna 1960 lakkautettiin Opetšenski Posadin piiri ja seuraavana vuonna lakkautettiin Belebjolkan ja Zalutšjen piirit.
Vuonna 1963 lakkautettiin Batetskin, Dregelin, Hvoinajan, Kresttsyn, Ljubytinon, Lytškovon, Malaja Višeran, Molvotitsyn, Mošenskojen, Mstan, Poddorjen, Polan, Šimskin, Tšudovon, Utorgošin ja Volotin piirit. Ljubytinon piiri perustettiin uudelleen jo seuraavana vuonna, Hvoinajan, Kresttsyn, Malaja Višeran, Mošenskojen, Poddorjen, Tšudovon ja Volotin piirit vuonna 1965. Vuonna 1966 muodostettiin Batetskin ja Marjovon piirit, vuonna 1968 Parfinon piiri ja vuonna 1973 Šimskin piiri.
Iso-Britannian Suomalainen Opiskelijayhdistys

Historia

ISO ry täytti 20-vuotta vuonna 2017. Yhdistyksen kunniapuheenjohtaja on Mikko Meriluoto.

Puheenjohtajat

Iso-Britannian suomalaisen opiskelijayhdistyksen puheenjohtaja valitaan vuosittain loka-marraskuussa. Vuosikokous järejestetään Lontoossa.

Puheenjohtajat 2010-luku

Luettelo puheenjohtajista:
2010 Otso Iho, University College London
2011 Hanna Salminen, SOAS
2012 Inka Karppinen, University College London
2013 Anni Keränen, Queen Mary, University of London
2014 Fanni Rintakumpu, SOAS
2015 Henry Nordström, Royal Holloway, University of London
2016 Marianna Richter, SOAS
2017 Iina Rautio, University College London
2018 Topias Kokkinen, London School of Economics
Tosterupin linna

Tosterupin linna on rakennus Ruotsissa Tomelillan kunnassa. Vanhimmat osat linnassa ovat 1300-luvulta ja sen ajan tyyli on suurimmaksi osaksi säilytetty. Linna on ollut Ehrensvärdin suvun hallussa yli 200 vuotta ja se on ehkä vanhin asuttu linna Ruotsissa.
Guineanlahti

Guineanlahti on laaja Atlantin valtameren lahti Afrikan länsirannikolla Liberiassa sijaitsevan Cape Palmasin ja Gabonissa sijaitsevan Cap Lopezin välissä.
Niger-joen suisto erottaa Guineanlahden erillisiksi Bonnyn- ja Benininlahdeksi.
Rantavaltioita edellä mainittujen lisäksi lännestä etelää kohti ovat Norsunluurannikko, Ghana, Togo, Nigeria, Kamerun ja Päiväntasaajan Guinea.
Guineanlahteen virtaavat Nigerin lisäksi Volta ja Ogooué. Suurimmat saaret, Bioko, São Tomé ja Príncipe, kuuluvat tuliperäiseen ”Kamerunin-linjaan” (engl. Cameroon Volcanic Line). Saarista viimeisinä mainitut muodostavat São Tomé ja Príncipen saarivaltion. Kamerunin-linjaan kuuluva Annobónin saari jää lahden etelärajan ulkopuolelle.
Guineanlahden pohjoisrannikko tunnetaan historiallisesti nimellä Ylä-Guinea, itärannikko nimellä Ala-Guinea. Eurooppalaiset kauppiaat ja tutkimusmatkailijat jakoivat Ylä-Guinean rannikon varhain neljään osaan, jotka saivat lännestä itään lueteltuina nimet Pippurirannikko, Norsunluurannikko, Kultarannikko ja Orjarannikko. Näistä nimistä Norsunluurannikko on nykyisinkin käytössä alueella sijaitsevan valtion nimenä. Kultarannikko tunnetaan nykyään maana nimellä Ghana.
2000-luvulla merirosvous on lisääntynyt nopeasti Guineanlahdella. Vuonna 2011 hyökkäyksiä sattui 64, kun vuosikymmen aiemmin niitä ei ollut yhtään. Merirosvous on vaikuttanut etenkin Beniniin, jonka Cotonoun sataman liikenne on laskenut 70 %.
Henrik Henrikinpoika Horn

Henrik Henrikinpoika Horn (ruots. Henrik Henriksson Horn) (22. toukokuuta 1618 Tukholma – 22. helmikuuta 1693 Stade, Saksa) oli Ruotsin sotamarsalkka, hallintomies ja valtaneuvos. Hän oli Henrik Kaarlenpoika Hornin poika.
Hornista tuli henkivartiokaartin vänrikki 1634 ja Kuurinmaan rykmentin eversti 1643. Vapaaherran arvon hän sai 1651. Vuonna 1654 hänet ylennettiin ratsuväen kenraalimajuriksi. Hän kunnostautui Pohjan sodassa Kaarle X Kustaan Puolan sotaretkellä ja osallistui Varsovan taisteluun 1656. Hänestä tuli sotamarsalkka 1665 ja vuonna 1666 hänet nimitettiin Bremen-Verdenin kenraalikuvernööriksi.
Horn nimitettiin vuonna 1674 Suomen kenraalikuvernööriksi, mutta hän ei koskaan astunut virkaan, koska halusi mieluummin palvella sotilaana. Hän johti Ranskan-Hollannin sodan aluksi Bremen-Verdenin puolustusta, mutta joutui luovuttamaan Staden 1676 viholliselle ja palaamaan Ruotsiin. 1677 hänestä tuli Ruotsin laivaston ylipäällikkö ja hän johti Ruotsin laivastoa 1. heinäkuuta käydyssä meritaistelussa, joka päättyi tanskalaisten voittoon. Sodan jälkeen, vuonna 1680 hän palasi Bremen-Verdenin kenraalikuvernööriksi.
Eddie and the Cruisers

Juoni

Toimittaja Maggie Foley haastattelee Eddie and the Cruisers -rock-yhtyeen elossa olevia jäseniä. Yhtyeen muistot palaavat takaisin laulaja Eddie Wilsonista, kun sanoittaja Frank Ridgeway palaa takaisin yhtyeen jäsenten seuraksi. Eddien oletettiin kuolleen auto-onnettomuudessa, mutta epäilyt alkavat kasvaa, kun eräs henkilö etsii yhtyeen viimeisintä ja julkaisematonta levyä.

Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa syyskuussa 1983 ja tuotti avausviikolla 1.4 miljoonaa dollaria ja kaiken kaikkiaan 4.7 miljoonaa dollaria Pohjois-Amerikassa. Se otettiin huonon menestyksen vuoksi pois teattereista kolmen viikon jälkeen ja kaikki mainokset jo ensimmäisen viikon jälkeen.
Vuonna 1984 Eddie and the Cruisers esitettiin HBO televisiokanavalla ja suuren suosion myötä Embassy Pictures päätti julkaista elokuvan viikon verran teattereihin. Se ei kuitenkaan menestynyt lipputuloissa. Sittemmin elokuva nousi kulttimaineeseen VHS myynnin kautta.
Yrjö Nykänen (pormestari)

Yrjö Albin Nykänen (31. toukokuuta 1902 Viipuri – 11. kesäkuuta 1974 Nokia) oli juristi, joka toimi Nokian kauppalanjohtajana ja sai pormestarin arvonimen.

Henkilöhistoria

Yrjö Nykäsen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Albin Nykänen ja Amanda Karoliina Salonen ja puoliso vuodesta 1929 Irja Orasmaa. Nykänen tuli ylioppilaaksi 1921 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1926, varatuomarin arvon hän sai 1929. Hän oli Koiviston kauppalanjohtaja 1930–1933, Viipurin kaupunginsihteeri 1933–1940 ja Nokian kauppalanjohtaja 1940–1965. Pormestarin arvonimen hän sai vuonna 1957.