google/wiki40b huggingface dataset:
Kat Bjelland

Elämä

Bjelland syntyi Salemissa vuonna 1963. Hänen äitinsä Lynne Irene Higginbotham ja isänsä Lyle Bjelland erosivat Katin ollessa nuori. Bjellandin mukaan hänen äitipuolensa pahoinpiteli ja muutoin kaltoinkohteli häntä lapsena, vaikka on sittemmin parantanut käytöstään. Bjelland joutui jatkuvasti kotiarestiin. Kohtelulla oli Bjellandin mukaan iso vaikutus hänen elämäänsä, se esimerkiksi lisäsi hänen luovuuttaan. Pakotettu hiljaa oleminen teki hänestä suorasanaisen aikuisen.
Kat oli hiljainen lapsi. Teini-ikäisenä hänen enonsa David opetti hänet soittamaan kitaraa. Woodburn high schoolissa Bjelland oli suosittu kympin oppilas. Bjelland harrasti cheerleadingiä toimien joukkueensa johtajana. Valmistuttuaan lukiosta Bjelland muutti Portlandiin, jossa osti 19-vuotiaana ensimmäisen kitaransa. Hän oli mukana useissa yhtyeissä nimiltään The Neurotics, The Venarays, Sugar Baby Doll ja vuonna 1985 Pagan Babies (myöhemmin Italian Whorenuns). Sugar Baby Dollissa ja Pagan Babiesissä soitti myös hänen silloinen kaverinsa Courtney Love.
1980-luvun puolivälissä Bjelland muutti Minneapolisiin. Siellä hän tapasi grillijuhlissa Lori Barberon, jonka suostutteli rumpaliksi. Heidän ryhmäänsä vielä liittyi basisti Michelle Leon ja yhdessä he muodostivat Babes in Toylandin vuonna 1987. Yhtyeen ura lähti nousuun ensimmäisen singlen, Dust Cake Boy’ b/w ‘Spit to See the Shinen myötä, josta tuli hitti. Myös Spanking Machine -albumi menestyi hyvin.
Bjellandilla ja Lovella oli riitaisat välit. Bjellandin mielestä Love oli ominut hänen tavaramerkikseen muodostuneen lapsekkuutta ja rivoutta yhdistelevän kinderwhore-tyylin, joka koostui etenkin nukkemaisesta mekosta ja Mary Jane -kengistä.
1990-luvun alussa Bjelland meni naimisiin Stu Spasmin kanssa. Spasmilla oli heroiiniriippuvuus, mikä hidasti albumien tekoa. Vuoden 1995 albumin jälkeen yhtye meni tauolle. Bjelland ja Spasm perustivat Crunt-nimisen alternativerock-yhtyeen, joka jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi. Pari erosi Spasmin riippuvuuden pahennuttua.
Vuonna 1998 Bjelland meni naimisiin rumpali Glenn Mattsonin kanssa. Heidän esikoisensa Henry syntyi vunna 1999. Bjelland ja Mattson kirjoittivat uusia lauluja ja seuraavana vuonna Bjelland perusti uuden yhtyeen, Katastrophy Wifen. Kaksi sen albumeista, Amusia ja All Kneel, saivat ylistävät arvostelut. Vuonna 2001 Babes in Toyland ilmoitti lopettavansa. Se ehti julkaista kolme albumia.
Vuonna 2005 Bjelland vieraili rock-yhtye Jakalopen It Dreams -albumilla.
Bjelland liittyi taas Babes in Toylandiin, kun yhtye teki paluun vuonna 2014.
Bjelland sairastaa skitsoaffektiivista häiriötä. Diagnosoinnin aikaan hän oli pitkään sairaalassa.

Tyyli

Bjellandin kirjoittamien sanoitusten omintakeinen, aggressiivinen ja henkilökohtainen tyyli on innoittanut feminististä Riot Girrrl −punk-liikettä. Laulut ovat tyyliltään aavemaisia. Ne sisältävät ilottomia satuja, maailmanlopun scifitunnelmointia, huumehoureisia, vainoharhaisia ja väkivaltaisia loitsuja, kiroilua, naisen ruumiillisuutta, miesten esineellistämistä, ulvontaa, kielilläpuhumista ja akustista kiertoa. Babes in Toyland soittaa myös kevyempiä cover-kappaleita.
Louis-Claude Daquin

Louis-Claude Daquin (4. heinäkuuta 1694 – 15. kesäkuuta 1772) oli ranskalainen säveltäjä, jonka tuotanto edustaa tyylillisesti barokkimusiikkia ja galantismia. Hän oli myös cembalo- ja urkuvirtuoosi.
Louis-Claude Daquin syntyi Pariisissa juutalaiseen perheeseen, jolla oli italialaisia sukujuuria. Hänen musikaalisuutensa havaittiin varhain, ja jo 6-vuotiaana poika esiintyi Ludvig XIV:n hovissa. Hän oli 12-vuotias päästessään urkuriksi Sainte-Chapelleen.
Daquin sai uransa aikana useita nimityksiä urkuriksi. Hänen säilyneeseen sävellystuotantoonsa kuuluu mm. neljä cembalosarjaa, joulupastoraaleja, kantaatti sekä air à boireja, eräänlaisia juomalauluja.
Kalevi Lahtinen

Sulo Kalevi Lahtinen (1936 – 8. lokakuuta 1981) oli suomalainen basso, oopperalaulaja, laulupedagogi, kuoron- ja orkesterinjohtaja. Lahtinen oli alkuaan kansakoulunopettaja. Hän opiskeli 1959–1961 Lahden musiikkiopistossa Tauno Kaivolan ja 1961–1968 Sibelius-Akatemiassa Oiva Soinin ja Matti Lehtisen oppilaana. Hän suoritti lauludiplomin 1967 ja valmistui musiikinopettajaksi 1968. Hän täydensi opintojaan muun muassa Luganossa (F. Husler) ja Wienissä (D. Buchholz) sekä monien ulkomaisten pedagogien kursseilla.
Lahtisen musiikkiopinnot alkoivat 16-vuotiaana Tuuban soitolla Kouvolan seurakunnan torvisoittokunnassa. Ensimmäisessä virassaan kansakoulun opettajana Lahtinen keräsi Kärkölän pitäjän talojen ullakoilta suojeluskunnan aikaiset torvet, ja ne kunnostettiin. Nuorena ja lahjakkaana muusikkona hän opetti isännille nuottien lukua ja yhteissoittoa. Näin Lahtinen perusti Kärkölän soittokunnan sekä Kärkölän sekakuoron. Hän toimi 1960-luvun alkupuolella myös Kärkölän kirkon kesäkanttorina. Oltuaan useiden koulujen musiikinopettajana hän toimi 1969–1973 Savonlinnan musiikkiopiston yksinlaulun lehtorina ja vararehtorina 1970–1973.
Monipuolinen ja aikaansaava Lahtinen teki uraauurtavaa työtä suomalaisen oopperataiteen puolesta erityisesti Savonlinnan oopperajuhlia edeltäneiden Savonlinnan musiikkipäivien toiminnanjohtajana 1969–1973 sekä Savonlinnan oopperajuhlien toiminnanjohtajana 1970–1972, ennen Martti Talvelaa. Hän toi oopperajuhlille muun muassa ensimmäiset ulkomaiset esiintyjät, ja juhlien jatkuvuuden pelastikin juuri Lódžin suuri ooppera Puolasta. Vuosina 1973–1976 Lahtinen työskenteli Kuopion musiikkiopiston oopperaluokan johtajana ja laulunopettajana sekä Kuopion Orkesterin intendenttinä. Vuodesta 1976 lähtien hän toimi Helsingin konservatorion laulun lehtorina kuolemaansa saakka. Viimeisenä kesänään Lahtinen esiintyi sotapäällikön aseenkantajan roolissa MTV3:n esittämässä viisiosaisessa televisiosarjassa Sotapäällikön poika (pääosissa Leo Lastumäki, Sylvi Salonen ja Jukka-Pekka Palo).
Lahtinen johti ja koulutti muun muassa Lahden Sekakuoroa, Savonlinnan Oopperakuoroa ja Savonlinnan Orkesteria sekä toimi Musiikkiopettajien liiton puheenjohtajana. Oopperalaulajana hän esiintyi Lahdessa, Kuopiossa, Savonlinnan Oopperajuhlilla ja vierailijana Suomen Kansallisoopperassa. Kotimaan lisäksi hän konsertoi muun muassa Ruotsissa ja Puolassa ja esiintyi orkesteri- ja oratoriosolistina sekä eri kuorojen ja yhtyeiden solistina Virossa ja Pohjois-Amerikassa. Lahtinen työskenteli myös maakuntalehtien musiikkiarvostelijana. Lahtinen menehtyi vain 45-vuotiaana sydänkohtaukseen omassa kodissaan.
Kalevi Lahtisella on neljä lasta avioliitosta tekstiili- ja korutaiteilija Helkky-Leena Lahtisen (s. 1937) kanssa. Helkky-Leena Lahtinen on tehnyt koruja Savon­linnan ooppera­juhlilla ja taidetta yksityiskoteihin. Pariskunnan keskimmäinen tytär Eva Humphrey-Lahti on Englannissa asuva kuvataiteilija.
Italian Grand Prix 1984

Aika-ajo

Nelson Piquet ajoi kauden seitsemännen paalupaikkansa. Hän kiersi Monzan 5,8 kilometrin mittaisen radan ajassa 1.26,585. Aika oli uusi rataennätys ja merkitsi 241,15 km/h keskinopeutta. Seuraavat lähtöruudut valloittivat Alain Prost, Elio de Angelis, Niki Lauda ja Teo Fabi. Keijo Rosberg oli aika-ajon kuudes.

Kilpailu

Niki Lauda jäi alussa sijalle kymmenen, mutta sitten hän alkoi ohitella muita. Kauden 14. osakilpailu ratkesi 43. kierroksella, kun kilpailua johtanut Patrick Tambay joutui keskeyttämään kaasupolkimeen tulleen vian vuoksi. Laudan voitto oli hänen uransa 24:s ja kauden viides. MM-sarjassa toisena oleva Alain Prost joutui keskeyttämään ajettuaan kolme kierrosta.
Keijo Rosberg ajoi uransa 80. GP:n ja joutui keskeyttämään. Keskeytys oli viides perättäinen. Ensin Rosbergin autosta hajosi turbo, jolloin moottorin teho putosi. Kahdeksannella kierroksella moottori hajosi lopullisesti. Williamsilla oli melkein valmiina uusi auto. Kukaan ei kuitenkaan tiennyt ajaisiko Rosberg sillä tämän kauden MM-osakilpailuissa, vai jäisikö ajot sillä testiajoihin.
Letši Kurbanov

Karate

Kurbanov saavutti menestystä ensimmäisen kerran 1999 tultuaan kolmanneksi EM-kilpailuissa. Kaksi vuotta myöhemmin Kurbanov voitti raskaansarjan Euroopan mestaruuden Unkarissa. Hän voitti loppuottelussa Sergej Melyukin. Vuosi 2002 oli menestyksekäs, vaikka Kurbanov jäi useimmiten turnauksissa toiseksi. Hän saavutti Euroopan cupin voiton ja Japanin mestaruuden superraskaassasarjassa. Lisäksi Kurbanov sijoittui toiseksi muun muassa All American Openissa ja joukkue MM-kilpailuissa Venäjän kanssa. Hän otti osaa myös 2003 World Openiin, joka käytiin avoimen painoluokan maailmanmestaruudesta. Kurbanovin lopullinen sijoitus oli viides hävittyään viimeisen ottelunsa Ewerton Teixeiralle. Hän saavutti hopeamitalin MM-kilpailuissa 2005 superraskaassasarjassa. Kurbanov hävisi loppuottelussa World Openin tavoin Ewerton Teixeiralle. Maaliskuussa 2005 Kurbanov voitti Ichigekin tapahtumassa käydyn ottelun Ipponilla Alexandre Rodriguesia vastaan toisessa erässä.
Kurbanov osallistui 2010-luvulla muun muassa All American Openiin 2010, jossa hän sijoittui viidenneksi. Kurbanov voitti turnauksessa kaksi ottelua, mutta hävisi kolmannen kamppailunsa Syoki Aratalle tuomariäänin. Kurbanov otteli myös vuoden 2011 World Openissa, jossa hän sijoittui kahdeksan parhaan ulkopuolelle.

Potkunyrkkeily ja vapaaottelu

Kurbanov kokeili myös potkunyrkkeilyä ja vapaaottelua urallaan. Ichigeki järjesti kaikki potkunyrkkeily -tapahtumat, jotka käytiin kyokushin säännöillä nyrkkeilykehässä. Toukokuussa 2004 hän osallistui Japanissa järjestettyyn Kyokushin vs K-1 -tapahtumaan, jossa Kyokushin ottelijat kohtasivat K-1 potkunyrkkeilijät. Kurbanov voitti kamppailunsa minuutissa tyrmäyksellä Big Farmia vastaan.  Kurbanov otteli toiseksi viimeisen potkunyrkkeilyottelun japanilaista Kentaro Tanakaa vastaan, jolle hän hävisi tuomariäänin. Kurbanov otteli uransa päätöskamppailun eteläafrikkalaista Jan Nortjea vastaan. K-1 säännöillä käyty kamppailu päättyi Kurbanovin voittoon hajaäänin.
Kurbanov lopetti kilpauransa 2013, mutta palasi takaisin lokakuussa 2015 vapaaottelussa. Hän kohtasi urallaan 300 vapaaottelua otelleen Travis Fultonin, jonka Kurbanov voitti ensimmäisen erän päätyttyä. Fulton ilmoitti ettei kyennyt enää jatkamaan kamppailua.
Keminmaan lukio

Keminmaan lukio on Keminmaan kunnassa sijaitseva lukio, joka perustettiin vuonna 1975. Kunnan nimi oli vielä tuolloin Kemin maalaiskunta, mutta nimi muutettiin muutama vuosi myöhemmin nykyiseen muotoonsa Keminmaaksi. Sen vuotuinen oppilasmäärä on noin 250 ja sen ylläpitäjänä toimii Keminmaan kunta. Kuten muutkin lukiot, Keminmaan lukio on yleissivistävä koulu, jonka tehtävä on antaa opiskelijalle laaja-alainen yleissivistys ja monipuoliset mahdollisuudet saavuttaa jatko-opintokelpoisuus.
Lauri Ratia

Lauri Ratia (s. 21. toukokuuta 1946) on suomalainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen. Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänelle on myönnetty teollisuusneuvoksen arvo.
Ratia on ollut Lohja-Rudus-konsernin toimitusjohtaja 1994–2006 ja luottamustehtävissä Edita Oyj:n hallituksen puheenjohtajana 2005–2013, VR-Yhtymän hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2008–2011 ja Spondan hallituksen puheenjohtajana 2007–2013. Vuosina 1981–1987 hän toimi Yhdysvalloissa Nokia Inc:n toimitusjohtajana ja sen jälkeen konsernin yrityssuunnittelujohtajana.  Terrafame Oy:n hallituksen puheenjohtaja hän on ollut vuodesta 2015.
Ratia nimettiin Turun telakan hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2013 ja hänellä oli keskeinen rooli Turun telakan pelastamisessa. Sen jälkeen Ratia sai Helsingin Sanomien mukaan ihmepelastajan maineen.
Tammikuussa 2019 vaikeuksissa oleva Stockmann nimitti kriisijohtajana tunnetun Ratian hallituksensa puheenjohtajaksi. Maaliskuussa 2019 Ratia ryhtyi toimitusjohtajan sijaiseksi kun Lauri Veijalainen irtisanoutui.
Kartli-Kakhetin kuningaskunta

Historia

Historiallisesti Kartli oli ollut Georgian merkittävin maakunta, mutta kuningaskunnan syntymisen aikaan Persian hyökkäykset olivat heikentäneet sitä enemmän kuin sen itäistä naapuria Kakhetia. Siksi Kakhetin kuninkaista tuli uuden valtion hallitsijoita ja maan pääkaupungista Telavista Kartli-Kakhetin pääkaupunki. Yhdistyminen ei estänyt Persian valtakuntaa jatkamasta aggressiotaan Georgiaa vastaan, ja persialaiset hyökkäsivätkin maahan 1700-luvun lopussa tuhoisin seurauksin useita kertoja.
Kuningas Erekle II haki suojaa hyökkäyksiä vastaan ja solmi vuonna 1873 Georgijevskin sopimuksen Venäjän keisarikunnan kanssa. Valtion puolustus ja ulkosuhteiden hoito siirrettiin sopimuksella Venäjälle. Erekle onnistui kuitenkin säilyttämään valtionsa sisäisen itsehallinnon.
14. tammikuuta 1798 valtaistuimelle nousi Ereklen vanhin poika Giorgi XII, joka tunnusti 22. helmikuuta 1799 oman poikansa Davitin maan kruununperilliseksi. Samana vuonna Venäjän joukkoja saapui Kartli-Kakhetiin. Keisari Paavali I tunnusti 18. huhtikuuta 1799 maiden välisen sopimuksen kuudennen artiklan mukaisesti Davitin oikeuden nousta Kartli-Kakhetin valtaistuimelle. Giorgin pojat ja veljet alkoivat kuitenkin taistella kruunusta, sillä Erekle II oli muuttanut kolmannen vaimonsa kuningatar Daredžanin vaatimuksesta kruununperimysjärjestystä niin, että tulevien kuninkaiden nuoremmat veljet nostettiin järjestyksessä poikien edelle.
Kamppailun seurauksena Giorgi päätti pyytää Paavalia hyökkäämään Kartli-Kakhetiin, alistamaan Bagrationi-prinssit ja hallitsemaan kuningaskuntaa Pietarista sillä ehdolla, että Giorgin ja hänen jälkeläistensä annettaisiin jatkaa kuningaskunnan nimellisinä hallitsijoina. Käytännössä Giorgi yritti mediatisoida Bagrationi-hallitsijasuvun Romanov-keisarien alaisuuteen. Giorgin pyyntöön vaikutti myös jatkuva Persian aiheuttama uhka.
Paavali hyväksyi tarjouksen alustavasti, mutta muutti mielensä ennen neuvottelujen päättymistä ja antoi 18. joulukuuta 1800 asetuksen, jossa Kartli-Kakheti liitettiin Venäjään ja sen bagratidikuninkaat syöstiin valtaistuimelta. Paavali salamurhattiin hieman myöhemmin. Sanotaan, että hänen seuraajansa Aleksanteri I harkitsi liitoksen perumista, mutta ei kyennyt valitsemaan oikeaa kruununperillistä Bagrationi-suvusta ja päätti pitää asetuksen voimassa 12. syyskuuta 1801. Kuningas Giorgi kuoli 28. joulukuuta 1800 eikä saanut koskaan tietää menettäneensä kruunun. Seuraavaan huhtikuuhun mennessä venäläiset joukot ottivat maan hallinnon haltuunsa, ja helmikuussa 1803 Davit Bagrationi vietiin sotilassaattueessa Tbilisistä Pietariin.
Museoviraston korjauskortisto

Museoviraston korjauskortisto opastaa korjaamaan ja kunnostamaan vanhaa rakennusta oikein ja taloudellisesti. Museoviraston julkaisuja voi tilata postiennakolla tai niitä voi lukea internetissä.
Ernie Wise

Ernie Wise OBE (syntymänimeltään Ernest Wiseman, 27. marraskuuta 1925 – 21. maaliskuuta 1999) oli brittiläinen koomikko, joka muodosti yhdessä Eric Morecamben kanssa komediaduon Morecambe & Wise.
Wisen oikea nimi oli Ernest Wiseman, mutta hän muutti sen lähteäkseen showbisnekseen, johon hän pääsikin nuoressä iässä esiintyessään laulajana musiikkihallissa. Hän syntyi Leedsissä, Yorkshiressa. Hänen isänsä Harry, junarataportieeri, oli myös laulaja ja he esiintyivät yhdessä nimellä Bert Carson and his Little Wonder ("Bert Carson ja hänen pikkuihmeensä"). 1939 hän esiintyi brittikoomikko Arthur Askeyn kanssa tämän Bandwagon-ohjelmassa.
Ernie yhdisti voimansa Eric Morecamben kanssa vuonna 1941, ja heistä tuli yksi suurimmista komediaduoista koskaan. He saivat nimeä radiossa ja siirtyivät televisioon vuonna 1955. Yli kahdenkymmenen vuoden ajan heillä oli säännöllisiä sarjoja ITV:n ja BBC:n kanssa. Heidän tavaramerkkinsä oli tapa jolla he kutsuivat julkimoita ohjelmaansa vain tehdäkseen heistä pilaa.
Seuraten Ericin kuolemaa sydänkohtauksesta 1984, Ernie vietti paljon aikaansa Floridassa ja teki vain satunnaisia esiintymisiä, yleensä muistellen edesmennyttä kumppaniaan, vaikka hän esiintyikin säännöllisesti osanottajana ITV:n versiossa suositusta visailuohjelmasta What's My Line?
Britanniassa Ernie asui luksusasunnossa Thames-joen törmällä Maidenheadissä, Berkshiressa. Hän sai lievän halvauksen joulukuussa 1993, jota seurasi toinen elokuussa 1995. Ernie ilmoitti virallisesti jäävänsä eläkkeelle showbisneksestä kuntonsa heiketessä 70. syntymäpäivänään.
Ernie Wise kuoli sydänkohtaukseen sairaalassa Buckinghamshiressa 73-vuotiaana, lukuisien terveysongelmien seurauksena. Hän kuoli ennen vaimoaan, jonka oli nainut tammikuussa 1953. He eivät saaneet lapsia.
Lauri Honkanen

Lauri Honkanen (s. 4. huhtikuuta 1935 Pertunmaa) on suomalainen Kotkassa asuva kirjailija. Hän on työskennellyt autonkuljettajana ja satamanosturin käyttäjänä sekä toiminut Työväen Sivistysliiton piirisihteerinä. Honkanen kävi kansakoulun ja erilaisia kursseja sekä suoritti aikuiskasvatuksen approbaturin. 
Honkanen on julkaissut runokokoelman ja romaanin sekä useita järjestö- ja paikallishistoriikkeja.
Puhtaus ja vaara

Lika

Lika nousee Puhtaus ja vaara -teoksessa keskeiseksi käsitteeksi. Douglas selittää lian lainaamalla lordi Chesterfieldin lausahdusta: ”Lika on ainetta väärässä paikassa”. Lika loukkaa järjestystä, ja siksi se koetaan usein uhkana. Douglasin mukaan likaan liittyvät toiminnot erotteleminen, puhdistaminen, rajojen vetäminen ja rajojen rikkomisesta rankaiseminen on tapa luoda järjestystä muuten sekavalta tuntuviin kokemuksiin. Lian karttaminen ei ole pelonsekaista tai järjetöntä. Se voi olla luovaa toimintaa. Lian poistaminen on positiivinen yritys järjestää ympäristöä. Lika on myös suhteellista. Esimerkiksi ruoka on puhdasta lautasella, mutta paidalle tipahtaessa se muuttuu liaksi.

Pyhä

Douglas määrittelee pyhän heprean kielen sanan qdš (’Jumalalle erotettu’) perusteella. Pyhä on erilleen asetettu. Se on eheä, kokonainen ja täydellinen. Ihmisillä on taipumus luoda käsityksiä siitä, mikä on pyhää ja arvostettavaa.
Rautainen palkkalaki

Rautainen palkkalaki on saksalaisen Ferdinand Lassallen 1800-luvulla luoma sovellutus teoriasta, jonka mukaan palkat asettuvat aina toimeentulon vähimmäistasolle. Lassalle muotoili sen englantilaisen David Ricardon esittämästä palkkateoreettisesta käsityksestä. Rautaisen palkkalain mukaan palkkojen noustessa matalimman elämiseen riittävän tason yläpuolelle väestö alkaa kasvaa niin nopeasti, että työvoiman määrän kasvun vaikutuksesta palkkataso alenee takaisin sellaiselle tasolle, että työntekijä perheineen tulee vain hyvin niukasti toimeen tai parhaimmillaankin hän saavuttaa vain juuri ja juuri tason, mikä kyseisessä yhteiskunnassa vallitsevan tottumuksen mukaan on tarpeen. Rautainen palkkalaki perustuu olettamukseen, jonka mukaan väestö kasvaa aina nopeammin kuin saatavilla olevien elintarvikkeiden määrä. 1900-luvulla huomattiin, ettei rautainen palkkalaki ollut toteutunut teollistuneissa maissa. Palkkojen nousuun liittyi syntyvyyden aleneminen.
Helsingin juutalainen seurakunta

Helsingin juutalainen seurakunta (ruots. Judiska församlingen i Helsingfors) on rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta, joka on toiminut 1800-luvun lopulta. Jäseniä seurakunnassa on hieman yli 1 100 (vuoden 2015 tilanne) Suomen kaikkiaan noin 1 800 juutalaisesta.
Seurakunnan keskuspaikka on Helsingin Malminkadulla, jossa on synagoga (valmistui 1906) ja seurakuntakeskus (valmistui 1961). Sen yhteydessä toimii juutalainen päiväkoti, koulu, kirjasto ja vanhainkoti. Seurakunta ylläpitää kahta juutalaista hautausmaata, joista uudempi on 1890-luvulla valmistunut Helsingin juutalainen hautausmaa. Seurakunnalla on myös juutalainen lihakauppa Kosher Deli. Seurakunnan yhteydessä toimii kerhoja ja yhdistyksiä, muun muassa Hazamir-kuoro, ja seurakunta julkaisee viisi kertaa vuodessa ilmestyvää HaKehila-lehteä.
Seurakunnan puheenjohtajana toimii Ya­ron Nad­bor­nik. 
Seurakunnan katto-organisaationa toimii Suomen Juutalaisten Seurakuntien Keskusneuvosto, johon kuuluu yhdeksän jäsentä, näistä kuusi Helsingistä.
Calixthe Beyala

Calixthe Beyala (s. 1961) on Pariisissa asuva, ranskaksi kirjoittava kamerunilainen kirjailija. Hän vietti nuoruutensa Kamerunin suurimmassa kaupungissa Doualassa ja muutti Ranskaan vuonna 1978. 
Beyalan tuotannosta on suomennettu romaani Assèze afrikkalainen . Teoksen taustana ovat itsenäistyneen afrikkalaisen valtion ongelmat, kuten korruptio sekä poliittinen epävakaus ja väkivalta. Romaanin päähenkilönä on nainen, joka elää näiden tapahtumien keskellä. Beyalalle Afrikka on kaoottinen ja toivonsa menettänyt.
Andrew Birkin

Andrew Birkin (s. 1945) on brittiläinen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja. Hän on ollut mukana käsikirjoittamassa muun muassa elokuvia Kuningas Daavid (1985, ohj. Bruce Beresford), Ruusun nimi (1986, ohj. Jean-Jacques Annaud), Jeanne d’Arc (1999, ohj. Luc Besson) ja Parfyymi (2006, ohj. Tom Tykwer). Birkinin omia pitkän elokuvan ohjauksia ovat Polttava salaisuus (1988), Suolaa ihollamme (1992) ja The Cement Garden (1992), jonka ohjauksesta hänet palkittiin parhaan ohjauksen Hopeisella karhulla Berliinin elokuvajuhlilla 1993. Birkin tunnetaan myös kirjailija J. M. Barrien tuotannon asiantuntijana.

Elämä ja ura

Birkin syntyi vuonna 1945 näyttelijä Judy Campbellin ja entisen brittiupseerin David Birkinin pojaksi. Hänen kahdesta nuoremmasta sisarestaan toinen on näyttelijä-laulaja Jane Birkin. Kotioloja on kuvattu rakastaviksi sekä luovuutta ja vapautta arvostaviksi. Andrew Birkin kävi Harrow’n poikakoulua ja kiinnostui siellä valokuvauksesta ja kaitafilmauksesta.
Birkin aloitti elokuvauransa 20th Century Foxin Lontoon-toimiston lähettinä ja pääsi pian Stanley Kubrickin suosioon ja mentoroitavaksi. Birkin työskenteli Kubrickille elokuvan 2001: Avaruusseikkailu ja toteutumatta jääneen hankkeen Napoleon parissa ja eteni lähetistä kuvauspaikkajärjestäjäksi ja apulaisohjaajaksi. 1970-luvulla Birkin teki käsikirjoitus- ja taustatutkimustyötä tuottaja David Puttnamille, mutta niistäkin hankkeista suurin, natsiaiheinen Inside the Third Reich, jäi toteutumatta.
Birkinin ensimmäinen tuotantoon päässyt käsikirjoitus oli BBC:n kolmituntinen minisarja The Lost Boys (1978), joka kertoo Peter Panin kirjoittajasta J. M. Barriestä ja tätä inspiroineista viidestä Llewelyn Daviesin perheen pojasta. Sarja voitti Royal Television Societyn palkinnon. Birkin oli tutustunut aiheeseen jo ollessaan mukana käsikirjoittamassa Peter Pan -musikaalia, jonka pääosissa esiintyivät Mia Farrow ja Danny Kaye. Birkin työsti materiaalista myös kirjan J M Barrie & the Lost Boys.
Ohjaajana Birkin debytoi lyhytelokuvalla Sredni Vashtar (1981), joka perustuu Sakin eli Hector Hugh Munron tarinaan ja sai Bafta-palkinnon ja Oscar-ehdokkuuden. 1980-luvulla Birkin ohjasi myös elokuvan Polttava salaisuus (1988) ja toimi yhtenä elokuvan Ruusun nimi käsikirjoittajista. Hänen tunnetuin ja myös viimeiseksi jäänyt ohjauksensa on filmatisointi Ian McEwanin romaanista Sementtipuutarha (The Cement Garden, 1992), jolla hän voitti parhaan ohjaajan palkinnon Berliinin elokuvajuhlilla 1993.
Vihollisen keskellä

Juoni

Yhdysvaltalainen hävittäjä ammutaan alas Bosnian sodan aikana. Lentäjä teloitetaan serbien toimesta, mutta navigaattori onnistuu pakenemaan ja pelkää joutuvansa vangiksi. Kun aika on valumassa vähiin, hänen päällikkönsä aloittaa dramaattisen pelastusoperaation, joka sotii Nato-direktiivejä vastaan.
Suvi-Pinx

Suvi-Pinx oli vuosina 1970–2007 järjestetty suomalaisen nykytaiteen kesäkatselmus. Se pidettiin Sysmän Suopellossa Päijänteen rannalla. Näyttelyn suojelijana toimi Pentti Arajärvi.
Suvi-Pinxin perustivat vuonna 1969 Jorma ja Margit Savolainen yhdessä poikansa Erkki Savolaisen kanssa Sysmän Suopellon vanhaan kansakouluun.   
Suvi-Pinx oli alkuvaiheessa Suomen suurin kesäkulttuuritapahtuma, jolla oli huomattava merkitys Sysmän kunnan talous- ja kulttuurielämälle. Näyttelyt keräsivät parhaina kesinä 30 000 kävijää ja loppuvuosina vielä 4 000 – 5 000 kävijää.  Vuonna 2006 Suvi-Pinxiin osallistui 11 taidemaalaria, 16 taidegraafikkoa ja 35 kuvanveistäjää, ja teoksia oli esillä lähes 400.  
Suvi-Pinx oli erityisesti 1970- ja 1980-luvuilla turistien, toimittajien ja julkkistenkin suosima vierailukohde.   
Erkki Savolainen laajensi toimintaa musiikin suuntaan: kesäviikonloppuisin nuoret taiteilijat soittivat Suvi-Pinxissä pienimuotoisia klassisen musiikin konsertteja. Hän järjesti Suvi-Pinxiin ensimmäiset neuvostonykytaiteen myyntinäyttelyt länsimaissa 1988–1989. Hän teki myös yhteistyötä englantilaisten ja ranskalaisten galleristien kanssa.   
Sysmän kunta osti Pinx Oy:n omistaman 1,7 hehtaarin kiinteistön syksyllä 2013. Alue sijaitsee keskeisellä Ilola-Päijätsalo-Suopelto-kehittämisalueella. Sinne tulee kahvila ja uimaranta, jotka palvelevat veneilijöitä, mökkeilijöitä ja sysmäläisiä..