google/wiki40b huggingface dataset:
GeoGuessr

Pelin idea

Pelin tarkoitus on muille näyttää erilaisia paikkoja maailmalla. Käyttäjät voivat ostaa myös premium-jäsenyyden, ja siten pystyy luomaan muun muassa uusia karttoja, joita muut voivat pelata.
Jukka-Pekka Seppo

Ura

Seppo aloitti jääkiekon pelaamisen kotikaupunkinsa Vaasan Sportin riveissä, josta hänet valittiin Suomen joukkueeseen nuorten EM-kilpailuihin 1986. Kilpailut sujuivat erinomaisesti sillä hänet valittiin tähdistökentälliseen. Samana kesänä Philadelphia Flyers varasi Sepon NHL:ään toisella kierroksella ja syksyllä 1986 Seppo siirtyi pelaamaan Tapparan joukkueeseen, jossa hän voitti uransa ainoan Suomen-mestaruuden.
Vuonna 1987 Sepolla oli runsaasti edustustehtäviä maajoukkueessa, sillä hän pelasi MM-kultaa voittaneessa Suomen joukkueessa nuorten MM-kilpailuissa, aikuisten MM-kilpailuissa sekä Kanada-cupissa. Noihin aikoihin Seppo pelasi Suomessa Vaasan Sportin riveissä I-divisioonaa. Kaudeksi 1988–1989 Seppo siirtyi HIFK:n riveihin, jossa pelasi viisi kautta. Viimeisen kerran Seppo edusti Suomea jääkiekon arvoturnauksessa kevään 1989 MM-kilpailuissa.
HIFK-kausiensa jälkeen Seppo pelasi vielä SM-liigaa HPK:n sekä TuTon riveissä, jossa pelatessaan sijoittui liigan pistepörssin viidenneksi kaudella 1994–1995. 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun Seppo kiersi pelaamassa Euroopassa muun muassa Saksassa, Tšekissä ja Italiassa. Hän teki paluun SM-liigan HIFK:n riveihin kesken kauden 2001–2002 ja pelasi 24 ottelua. Pelaajauransa jälkeen Seppo on toiminut muun muassa Vaasan Sportin valmennusryhmässä.
Orofernes

Orofernes II (muinaiskreikaksi Oρoφέρνης) oli Kappadokialainen usurpaattori. Hänen isänsä oli Ariarathes IV. Oroferneen veli Ariarathes V nousi Kappadokian kuninkaaksi noin vuonna 163 eaa. Ariarathes ei suostunut avioliittoon seleukidikuninkaan Demetrios I:n siskon Laodike V:n kanssa, minkä jälkeen Demetrios alkoi kannattaa Orofernestä, joka nousi kapinaan veljeään vastaan. Rooman senaatti määräsi veljekset jakamaan kuningaskunnan keskenään, mutta Pergamonin kuningas Attalos II auttoi Ariarathes V:a palaamaan valtaistuimelleen vuonna 158 eaa. Orofernes pakeni seleukidien luokse, mutta hänet vangittiin.
Justizpalast

Justizpalast (suom. Oikeuspalatsi) on oikeus- ja hallintorakennus saksalaisessa Münchenin kaupungissa, Baijerissa. Se on rakennettu vuosina 1890–1897 müncheniläisen arkkitehdin Friedrich von Thierschin piirustusten pohjalta uusbarokkiseen tyyliin. Rakennus sijaitsee Münchenin keskusta-alueella, ja sen pääjulkisivu on suunnattu Karlsplatz-aukiolle. 67-metrisen lasikupolin omaava rakennus on Baijerin osavaltion oikeusministeriön käytössä.
Reggae Suomessa

Reggae on soinut Suomessa 1970-luvulta lähtien. Suomessa on esitelty reggaeta radio-ohjelmissa (Tero Kasken Roots & Culture, Kompostiradio), painetuissa julkaisuissa (Cool Runnings) sekä jamaikalaisten yhtyeiden esiintymisissä.
Suomalaisten muusikoiden reggaen historia ulottuu niin ikään 1970-luvulle asti. Alle on listattu eri vuosikymmenillä vaikuttaneita suomalaisia reggaeorkesteita ja sound systemejä.

1970-luku

Varsinaisia reggae- yhtyeitä ei Suomessa vielä 1970-luvulla ollut, vaikka Donna-yhtyeen musiikkia kuvattiin "korpireggaeksi."
Yhtye teki 1976 ensimmäisenä suomalaisena reggae - levytyksenä pidetyn kappaleen "Muinainen Kaunotar", joka oli yhtyeen oma sävellys Kimmo Koskimaan runoon. Royals yhtye levytti albumilleen Spring '76 Johnny Nashin ohjelmistosta lainatun kappaleen "You Can't Go Halfway." Mikko Alatalo sai reggae- tyylisestä kappaleestaan "Saara" hitin niin ikään 1976.

2000-luku

2000-luvun alussa perustettiin uusia kokoonpanoja, ja reggae toi itsensä tietoisuuteen pitkälti Soul Captain Bandin ensilevyn Jokaiselle Tulta saaman radiosoiton ja hyvän myynnin ansiosta. Erityisen tunnetuksi tuli Soul Captain Bandin kappale "Taistelun arvoinen", jota soitettiin Radiomafiassa tehosoitossa vuonna 2001. 
Muita vuosituhannen alun suosittuja ja aktiivisia yhtyeitä olivat mm. Dashing Waves sekä Jatavi.
Diana Baumrind

Diana Baumrind (s. 23. elokuuta 1927 New York, Yhdysvallat) aloitti 1960-luvulla tutkimuksen vanhempien kasvatustyylin vaikutuksesta lasten psykososiaaliseen käyttäytymiseen. Baumrind jakoi kasvatustyylit kolmeen eri tyyppiin: määräävään, sallivaan ja auktoriteettiin perustuvaan.
Määräävää kasvatustyyliä käyttävien vanhempien sana on laki ja he osoittavat lapsille todella niukasti myönteisiä tunteita ja hoivaa. Tutkimusten perusteella voidaan sanoa, että määräävästi kasvatetut lapset ovat tottelevaisia, mutta eivät onnellisia.
Sallivaa kasvatustyyliä käyttävät vanhemmat eivät pidä lapsiaan kurissa ja vaativat heiltä vähän. Myöhemmin Baumrind on jakanut sallivan kasvatuksen hemmotteluksi ja laiminlyönniksi. Hemmottelevat vanhemmat hyväksyvät helposti lapsen toiveet ja impulssit. Tutkimusten perusteella hemmotelluilla lapsilla on vaikeuksia kontrolloida käyttäytymistään. Laiminlyövät vanhemmat eivät ota lapsen mielipiteitä huomioon, eivätkä ole kiinnostuneita lapsen tekemisistä.
Auktoriteettiin perustuva kasvatus on paras mahdollinen. Lapsille asetetaan rajat ja säännöt, mutta vanhemmat kuuntelevat kuitenkin lapsenkin mielipiteitä asioista ja keskustelevat yhdessä asioista, eli säännöt ovat lähinnä demokraattisesti päätettyjä. Vanhemmat kannustavat lapsiaan. Tutkimusten mukaan näin kasvatetut lapset ovat tyytyväisiä itseensä ja tulevat hyvin muiden kanssa toimeen.
Wired (Jeff Beckin albumi)

Uudelleenjulkaisut

Levy on julkaistu uudelleen CD-muodossa sarjassa 5xCD Original Album Classics. Julkaisija on Sony BMG Music Entertainment, vuosi 2008 ja luettelotunnus Epic 88697302772. Ko. sarjassa Beckin albumit on julkaistu remasteroimattomina ja alkuperäisillä kansikuvilla.
Psi (mittayksikkö)

psi (engl. pounds per square inch, ’paunaa (naulaa) neliötuumaa kohti’, tunnuksena myös lbf/in²) on vanha angloamerikkalaisissa maissa käytetty paineen yksikkö. Yksikkö psi on yhä käytössä muun muassa Yhdysvalloissa.
1 psi on 6,894 76 kPa eli 0,068 947 6 bar
Mercedes-Benz SL-sarja

Mercedes-Benz SL-sarja (saks. Sport Leicht) on vuodesta 1954 valmistettu ylellisten urheiluautojen mallisarja. Ensimmäinen malli oli lokinsiipiovistaan tunnettu 300 SL, viimeisin malli on vuodelta 2001.

Mercedes-Benz 300SL (1952–1963)

Mercedes-Benz 300SL (W198) on kaksipaikkainen lokinsiipiovinen, vuodesta 1957 avomallinen urheiluauto.
Vuoden 1954 New York Auto Showssa esitelty 300SL perustui yhtiön aiempiin menestyksekkäisiin W194 kilpa-autoihin.
Max Hoffmanin lanseeraama malli oli tunnettu paitsi vuosien 1955–1957 välillä valmistetusta lokinsiipiovisesta coupe -mallistaan, myös siitä että se oli ensimmäinen polttoaineenruiskutuksella varustettu sarjatuotanto-auto.
SLS AMG on uudelleen 2009 julkaistu lokinsiipiovinen auto. Tämän auton valmistus lopetettiin 2014.

SL-sarja keräilykohteena

Euroopassa, mm. Saksassa ja Sveitsissä on omat SL-malliin vihkiytyneet klubinsa. Vanhimmat alkuperäiset SL-mallit ovat todellisia keräilykappaleita. Malleja on ainakin: *SL 190 * SL 350 * SL 450
Suomessa vuosittain uusia SL-malleja rekisteröidään keskimäärin alle 10 kappaletta. Sitäkin enemmän käytettyinä SL-mallia on tuotu viime aikoina enemmänkin.
Huomioitavaa on että 90-luvun SL-moottorivaihtoehtoja on ainakin 300, 300-24 V ja 500. N. vuodesta 1994 alkaen myös 280, 320. Tavanomaisesti erityisesti Suomen markkinoilla valtaosa autoista on automaattivaihteisia. Erikoisuus joissain käytetyissä malleissa on "Kindersitze" todella pienet takaistuimet tilapäiseen kuljetukseen.
Suomessa käytettyjä SL-malleja ei vuosilta 1996-1999 juuri ole mainittavia määriä markkinoilla. Todennäköisesti tämä johtuu siitä että, SLK-malli on yleistynyt vuodesta 1997 alkaen. Huomattavaa on kuitenkin että kyseessä on teknisesti ja tyylillisesti täysin eri auto. Uutena SL on myös noin kaksi kertaa kalliimpi kuin SLK. SL on tehty tarkoitukseen suunnitellulle urheilualustalle.
Saksan vikatilastojenkin muukaan SL-malleissa on katsastuksissa ilmennyt suhteellisen vähän vikoja. Todennäköisesti tämä johtuu siitä, että autot ovat usein ns. kolmoisautoina tai niillä muuten ajetaan vähän sekä se että autojen omistajat ovat usein jossain määrin autoharrastajia. Sääntö ei ole kuitenkaan poikkeukseton, vaan kunnossa, kilometrien määrässä ja niiden luotettavuudessa voi olla suuriakin eroja. Nämä seikat näkyvät erityisesti tämän tyypin hinnoittelussa. Toisaalta myös varaosatkin ovat melko kalliita.
Graani

Graani on vanha massan mittayksikkö. Sanan kantasanana on latinan granum ’jyvä’, ja se on alun perin vastannut yhden viljanjyvän painoa. Graani oli määritelty Ruotsissa eri tavaroille eri tavoin, ja sen paino on vaihdellut 50 ja 65 milligramman välillä. Jalokivien ja helmien painona se oli ¹⁄₄ karaattia, kullan ja hopean painona ¹⁄₁₂ karaattia eli 811,999 mg. Ennen metrijärjestelmän käyttöönottoa apteekkitavaroiden graani oli ¹⁄₂₀ krupulaa eli ¹⁄₆₀ drakmaa, eri aikoina välillä 60,0–62,1 mg. Yksi unssi (29,69 g) vastasi 280 graania. Saksassa tavallisin oli Nürnbergin graani, joka oli ¹⁄5 760 naulaa eli 62,1 mg.
Anglosaksisissa mittayksiköissä graani (engl. grain) on yhtä kuin ¹⁄7 000 naulaa eli 64,79891 milligrammaa. Vaikka käytössä on erilaisia anglosaksisia naulan määritelmä (avoirdupois ja troy), graanin massa on yksiselitteinen. Avoirdupois-naula vastaa 7 000 graania ja troy-naula 5 760 graania. Avoirdupois-unssi vastaa 437,5 graania ja troy-unssi puolestaan 480 graania.
Saastaa suusta

Vastaanotto

Debyytti sai medialta osittain ristiriitaisen vastaanoton. Moni arvostelija kehui yhtyeen massasta eroavaa tyyliä mutta näki silti osan levyn ratkaisuista liian radikaaleina. Levy saikin yleisesti parempia arvosanoja vaihtoehtomusiikkiin erikoistuneissa medioissa perinteisten valtavirtaan suuntautuneiden medioiden sijaan.
Paljakka (laskettelukeskus)

Paljakka on laskettelukeskus Puolangan kunnassa. Se sijaitsee Paljakkavaaran läheisyydessä sijaitsevan 340 metriä korkean Teeriharjun rinteellä, noin tunnin ajomatkan päässä maakunnan pääkaupungista Kajaanista pohjoiseen.

Matkailuyhdistys

Paljakan toimintaa kehittää matkailuyhdistys Puolanka-Paljakka. Yhdistys toimii kaikkien alueen matkailuyritysten edunvalvojana. Yhdistyksen puheenjohtajana toimii Juha Haanela. Jäsenyrityksiä yhdistyksessä on 25. Aikaisempi Hiihtokeskus Paljakka Oy on vuoden 2014 jälkeen ollut Hiihtokeskus Ukkohalla-Paljakka Oy. Paljakan rinnetoimintaa johdetaan nykyisin osittain Ukkohallasta käsin sekä sen toimintaa toteutetaan yhteistyössä Ukkohallan rinnetoiminnan kanssa vuoden 2014 viimeisimmän konkurssin jälkeen omistajanvaihdoksen myötä. Hiihtokeskus on suosittu matkailukohde varsinkin etelästä matkaavien turistien keskuudessa.

Master Plan

Paljakan matkailualueen kehittämistoimet on kirjattu vuonna 2008 laadittuun Master Plan -suunnitelmaan. Tavoitteina on kehittää matkailun ympärivuotisuutta, reitistöjä ja palveluja. Talviaktiviteetit ja luonnossa liikkuminen ovat keskeisiä vetovoimatekijöitä.

Paljakan luonnonpuisto

Laskettelukeskuksen läheisyydessä sijaitsee Paljakan luonnonpuisto, jossa on koskematonta vaaraluontoa.
Friedrichshafen FF 49

Valmistus

Toukokuussa 1917 esitelty Friedrichshafen FF 49c muistutti suuresti Friedrichshafen FF 33j:tä. Konetyyppien välissä on kuitenkin Friedrichshafen FF 49, jota valmistettiin neljätoista kappaletta. Perusmalli osoittautui kuitenkin alitehoiseksi, joten siihen asennettiin 240 hevosvoiman Benz Bz IV -moottori. Tehon parannus osoittautui onnistuneeksi ja rakenteiden vahvistamisen jälkeen saatiin aikaiseksi luotettava ja toimintavarma lentokone. Ulkonäöltään kone muistutti FF 33j:tä ollen kuitenkin merkittävästi suurempi. Ohjainten tasapainottaminen paransi käsiteltävyyttä ja vähensi lentäjän työkuormaa, mikä oli merkittävä etu pitkillä partiomatkoilla. Tähystäjällä oli käytössään konekivääri samoin kuin radiolähetinvastaanotin. Koneen valmistus jatkui sodan päättymiseen, mihin mennessä oli valmistettu kaikkiaan 235 lentokonetta.
Erityinen pommikoneversio valmistettiin tunnuksella FF 49b. Se oli muuten identtinen, mutta lentäjä siirrettiin takaohjaamoon ja tähystäjällä ei ollut konekivääriä. Versiota valmistettiin ainoastaan 25 kappaletta.

Suomen ilmavoimat

Suomen ilmavoimille ostettiin helmikuussa 1918 Saksasta kahdeksan lentokonetta, joista kaksi oli FF 49C-tyyppiä, saksalaiselta tunnukseltaan 1749, suomalaiselta F18 (myöh. C.59/18) ja vastaavasti 1750, F22 (myöh. C.72/18 ja 2A300). Edellinen saapui höyrylaiva Virgolla Vaasaan 20. huhtikuuta 1918 ja jälkimmäinen kesällä 1918. Lisäksi Tallinnan saksalaiselta lentoasemalta ostettiin 26. marraskuuta 1918 kaksi FF 49C- ja yksi FF 49B-kone. C-mallit olivat saksalaisilta tunnuksiltaan 1807, suomalaisilta C.82/18 (myöh. 2B306) ja 1810, C.85/18 (myöh. 2C302). B-malli oli saksalaiselta numeroltaan 1546 ja suomalaiselta tunnukseltaan C.84/18 (myöhemmin 2B307). Friedrichshafen FF 49-koneet, jotka saivat Suomessa lempinimen "Fredrika", olivat käytössä vuoteen 1923.

Puolan meri-ilmavoimat

Danzigista ostettiin 1920 neljä vesilentokonetta: Friedrichshafen FF 33E, Friedrichshafen FF 33L, Friedrichshafen FF 49b ja Lübeck-Travemünde F4. FF 49 tuhoutui kuitenkin onnettomuudessa jo vuonna 1921.

Tanskan laivasto

Laivasto vastaanotti toukokuussa 1919 viisi FF 49 -konetta, jotka saivat tanskalaisen tyyppimerkinnän H.B.II. Laivasto toteutti hankinnan yhteistoiminnassa julkistentöidenministeriön kanssa, mikä halusi tutkia ilmakuljetusten mahdollisuutta postinjakelussa. Koneet olivat palveluksessa vuoteen 1926.
Ro-66 (1926)

Palvelus

Alus tuhoutui 17. joulukuuta 1941 kolaroituaan Ro-62:n kanssa lähellä Wakea ja se poistettiin alusluettelosta 15. tammikuuta 1942.
Rudolf Reichling

Poliitikko

Hän oli kunnallispoliitikko ja toimi myös valtakunnan poliitikassa ollen muun muassa Sveitsin liittokokouksen kansallisneuvoston jäsenenä 1975–1991 ja sen puheenjohtajana 1987–1988.

Urheilija

Reichling oli soutaja ja edusti Seeclub Zürichiä. Hän osallistui vuoden 1948 kesäolympialaisiin Lontoossa ja sai miesten perämiehellisessä nelikossa hopeaa.
Carlinhos Brown

Carlinhos Brown (s. 23. marraskuuta 1962, Salvador da Bahia) on brasilialainen muusikko Salvador da Bahiasta. Hänen musiikkinsa on sekoitus brasilialaista-, rock- ja soul musiikkia. Musiikille on tyypillistä rytmikkyys sekä karibialaiset ja afro-brasilialaiset musiikkityylit.
Laitahyökkääjä (amerikkalainen jalkapallo)

Pelipaikan englanninkielisten nimitysten merkityksiä

Englanninkielinen nimitys wide receiver on laitahyökkääjän yleisnimitys. Wideout on wide receiver -termin synonyymi, jota erityisesti englanninkieliset toimittajat käyttävät tiedotusvälineissä.
Laitahyökkääjää voidaan kutsua myös muilla englanninkielisillä nimityksillä, jolloin viitataan lähinnä laitahyökkääjän sijoittumiseen hyökkäyksen aloitusryhmityksessä.

End

End oli 1950-luvulle saakka käytetty yleisnimitys laitahyökkääjästä ja tarkoitti samaa kuin nykyään wide receiver, laitahyökkääjä. Amerikkalaisen jalkapallon tärkeimmät hyökkäysstrategiat perustuivat vuosisadan alussa enimmäkseen juoksupeleihin, jolloin end oli lähinnä juoksupeleissä blokkaava pelaaja ja harvemmin heittojen vastaanottaja. Poikkeuksiakin kuitenkin oli: eräs NFL:n historian menestyneimmistä laitahyökkääjistä, Don Hutson, pelasi vuosina 1935-1945, mutta osa hänen laitahyökkääjänä tekemistään ennätyksistä kesti 1990-luvulle saakka.

Flanker

Flanker on laitahyökkääjä, joka ryhmittyy aina noin yhden jaardin verran aloituslinjan taakse.

Split End

Split End on laitahyökkääjä, joka ryhmittyy aina aloituslinjan tasalle ja on hyökkäysmuodostelman uloin pelaaja eli siten aina lähinnä kentän jompaakumpaa sivurajaa.

Slot receiver

Slot receiver on laitahyökkääjä, joka ryhmittyy jaardin verran aloituslinjan taakse, mutta aloitusmuodostelman leveyssuunnassa melko lähelle, usein muutaman jaardin päähän hyökkäyksen linjasta. Slot receiver voi siten käyttää nopeuttaan hyväkseen ja juosta esimerkiksi puolustusmuodostelman keskelle hitaampien tukimiesten taakse nopeita kuvioita (heittopeleissä nk. ristiinjuoksukuvio engl. crossing route).
Kaitokudō

Kaitokudō oli varhainen kauppakoulu Osakan kaupungissa, Japanissa. Se perustettiin virallisesti vuonna 1726, ja sen voimakkain luova kausi kesti noin sata vuotta. Koulu vaikutti opetuksen ja liiketoiminnan moraalisten periaatteiden kehitykseen.
Koulu suljettiin vuonna 1869, ja avattiin uudelleen 1916. Koulu paloi toisen maailmansodan pommituksissa.
Chantal Chawaf

Chantal Chawaf (s. 1943 Pariisi, Ranska) on ranskalainen kirjailija ja feministi. Hänen kirjojaan on julkaistu vuodesta 1974 lähtien.
Chawaf syntyi Pariisissa toisen maailmansodan aikana. Hän on opiskellut taidehistoriaa ja antiikintutkimusta École du Louvressa. Hän matkusteli ja asui joitakin vuosia Euroopassa, Lähi-idässä ja Pohjois-Amerikassa.
Vuonna 1974 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Éditions des Femmes'illa, joka on Antoinette Fouquen MLF:n (ranskalainen feminismiliike) yhteyteen perustama kustantamo. Chawafin ensimmäinen kertomus, Retable: la rêverie, aloitti écriture fémininen. Muita tähän suuntaukseen kuuluvia kirjoja ovat Cercoeur (1975) ja Maternité (1979).
Chawafin kirjojen teemat käsittelevät muun muassa äiti-tytär-suhdetta sekä yrityksiä toteuttaa sanojen mahdollisuus vapauttaa naisen alitajunta, epäintellektualisoida naisen vartalo ja antaa ääni sisäiselle kokemukselle. Chawafin syntymää ja elämän antamista koskevat kirjoituksena ovat johtaneet hänen viimeisimmissä kirjoissaan nyky-yhteiskunnan ekokritiikkiin.
Chawaf on matkustellut paljon Yhdysvalloissa, missä hänen töitään on käännetty ja tutkittu yliopistoissa. Hän on kirjoittanut useita romaaneja, yhden näytelmän ja kaksi esseetä, ja työskentelee toimittajana ranskalaisella kustantajalla.
Mämminiemi

Mämminiemi on Päijänteen Ristinselkään idästä pistävä niemi Toivakassa. Siellä on Jyväskylän kaupungin ulkoilu-, veneily- ja virkistysalue. Mämminiemen aikaisempi nimi on ilmeisesti ollut Mäntykallioniemi.
Silvio Barbato

Silvio Barbato (11. toukokuuta 1959 – 1. kesäkuuta 2009) oli italialaissyntyinen kapellimestari ja säveltäjä. Hänen perheensä muutti Brasiliaan isän työn perässä vuonna 1970. Barbato opiskeli orkesterinjohtoa Brasiliassa Cláudio Santoron ja sävellystä Italiassa Azio Corghin johdolla. Hän pyrki itse tekemään Santoron musiikkia tunnetummaksi, sillä tämä ei elämänsä aikana saavuttanut laajaa mainetta Brasilian ulkopuolella. Barbatolla oli myös filosofian tohtorin arvo Chicagon yliopistolta.
Barbato esiintyi Brasiliassa ensi kertaa 25-vuotiaana, jolloin hän johti Toscan esityksen. Puccinin lisäksi hän johti muun muassa Berlioz'n, Bellinin, Verdin ja Villa-Lobosin teosten esityksiä. Barbato toimi Brasílian kansallisteatterin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuosina 1989–1992 ja sai uuden nimityksen samaan virkaan vuonna 1999. Luiz Fernando Malheiron erottua vuonna 2002 protestiksi hallituksen rahoituksen leikkauksien takia Barbato seurasi häntä Rio de Janeiron Teatro Municipalin johdossa.
Barbato oli Villa-Lobos: Uma Vida di Paixão -elokuvan (2000) musiikillinen ohjaaja. Elokuva sai Cinema Brazil Grand Prizen parhaasta musiikista.
Barbato kuoli lento-onnettomuudessa Air Francen lennolla 447 Rio de Janeirosta Pariisiin. Säveltäjänä Barbaton tuotantoon kuului kaksi esitettyä oopperaa; kolmannen käsikirjoitus katosi lennon mukana.
Pahan sanansaattajat

Juoni

Elokuva kertoo Solomonin perheestä, joka muuttaa kiireisestä Chicagosta maalle syrjäiselle alueelle Pohjois-Dakotaan. Pian perheen 16-vuotias tytär Jess alkaa kuitenkin nähdä outoja näkyjä ja kummituksia. Vanhemmat eivät usko Jessin kertomuksiin, mutta hänen hiljainen pikkuveljensä Ben näkee samoja asioita kuin Jesskin. Henget käyvät koko ajan väkivaltaisemmiksi ja Jess joutuu sen seurauksena vaaralliseen yhteenottoon. Hän yrittää varoittaa vanhempiaan, mutta turhaan. Vanhemmat luulevat Jessin vain haluavan takaisin kaupunkiin, eivätkä kuuntele tämän varoituksia.
Leo Matis

Leo Matis (8. kesäkuuta 1927 Mikkeli – 29. heinäkuuta 2006 Espoo) oli suomalainen televisiotoimittaja. 
Syksyllä 1967 Yleisradion televisiotoimittajat Hannu Karpo, Pekka Holopainen ja Leo Matis tutkivat poliisin tehokkuutta tekemällä murron kultasepänliikkeeseen. Murron jälkeen pakomatka päättyi kun Karpo ajoi pakoauton viereisen liikkeen näyteikkunasta sisään. Oikeudessa syytteet toimittajia vastaan hylättiin.  Samana vuonna toimittajat tekivät myös dokumentin Marraskuun liikkeen asunnottomille alkoholisteille järjestämästä itsenäisyyspäivän vastaanotosta.
Milla Ollikainen

Milla Ollikainen (s. 1974 Haapajärvi) on suomalainen kirjailija. Hän opiskeli toimittajaksi Jyväskylän yliopistossa. Ollikainen voitti Like Kustannuksen ja Suomen dekkariseuran Rikos kannattaa -kirjoituskilpailun 2012. Ollikainen on asunut vuosina 2001−2012 Kolarissa, jossa hän työskenteli Luoteis-Lappi-lehden päätoimittajana. Hänen esikoisteoksensa Veripailakat (2013) samoin kuin seuraava, Vesiraukka (2014), on dekkari, ja niiden tapahtumat sijoittuvat Ylläkselle. 
Ollikaisen puoliso on kirjailija Aki Ollikainen, ja heillä on kaksi lasta. He asuivat Sammatissa Eeva Joenpellon kirjailijakodissa toukokuun loppuun vuonna 2015.
Väylä

Kolmannen sukupolven väylät

Kolmannen sukupolven väylä on nimitys nykyisille tietokoneen suorittimen, keskusmuistin ja oheislaiteväylän välisille laiteväylille. Näitä ovat mm. HyperTransport ja QuickPath. 
AMD:n Infinity Fabric on kehitysaskel HyperTransport-väylästä.
Näihin ei liitetä suoraan ulkoisia laitteita, vaan laajennuskortit liitetään hitaampaan PCI Express väylään.

SBus

SBus on Sun Microsystemsin kehittämä 64-bittinen väylä, jolla korvattiin työasemissa aiemmin käytetty VMEbus väylä.
Väylää on käytetty mm. framebuffer näytönohjaimille sekä ethernet-liitännöille.
Väylä on esitelty SPARCstation 1 työaseman yhteydessä vuonna 1989.

Kiintolevyt

Yleisimmät liitäntätavat kiintolevyille ovat SCSI (Small Computer System Interface) ja IDE (Integrated Drive Electronics). SCSI:lla on laajempaakin käyttöä, siihen on perinteisesti liitetty skannereita ja ulkoisia massamuisteja ennen lennossa kytkettävien USB 2.0 ja Firewire -väylien yleistymistä. SCSI on erittäin monipuolinen ja on edelleen pääasiallinen liitäntätapa vakavammassa palvelinkäytössä.
Kuluttajatasolla SATA (Serial ATA), sarjamuotoiseen tiedonsiirtoon perustuvat väylä, on korvaamassa IDE-liitäntäiset kiintolevyt.
SAS (Serial Attached SCSI) on palvelinympäristöissä käytetty liitäntäväylä.

Muita

Jotkut valmistajat ovat käyttäneet emolevyillään portteja, joihin voidaan liittää valmistajan modeemi tai verkkokortti. Tällaisia ovat muun muassa ACR, AMR, ASUS MediaBus ja CNR.
Vanhemmissa Macintosh-tietokoneissa käytettiin ADB-väylää (Apple Desktop Bus) näppäimistöjen ja hiirten liittämiseen sekä NuBus-väylää laajennuskorteille. Uudemmissa malleissa USB- ja PCI-väylä korvasivat nämä väylät.
Sun Microsystemsin valmistamissa vanhemmissa koneissa on käytetty SBus-väylää, se jäi käytöstä siirryttäessä 64-bittisiin suorittimiin.
Amiga-tietokoneet käyttivät Zorro-väylää, joka tuki osoiteavaruuden automaattista konfiguraatiota (Autoconfig-toimintoa) ilman jumppereita ennen ISA-väylän Plug and Play ominaisuutta.
Digital Equipment Corporation (DEC) käytti TURBOchannel-väylää useissa DEC Alpha -suoritinta käyttävissä tietokoneissa.
TV Tokyo

Historia

Japan Science Promotion Foundation perusti TV Tokyon 12. huhtikuuta vuonna 1964. Neljä vuotta myöhemmin 1. heinäkuuta vuonna 1968 perustettiin Tokyo Channel 12 Production, Ltd. (株式会社東京12チャンネルプロダクション, Kabushiki Kaisha Tōkyō 12 Channeru Purodakushon). Lokakuussa vuonna 1973 yhtiön nimeksi vaihdettiin Tokyo Channel 12, Ltd. (株式会社東京12チャンネル, Kabushiki Kaisha Tōkyō 12 Channeru), ja tällöin uudelle kanavalle siirrettiin vastuu televisiolähetyksistä. 
Vuonna 1983 yhdessä TV Osakan ja TV Aichi asema loi Mega TON Network (メガTONネットワーク, Mega TON Nettowāku) -verkon. Joulukuussa vuonna  1985 päätoimiston sijainti siirrettiin Shibakoenista Toranomoniin. 12. joulukuuta vuonna 1999 avattiin studio Tennozun saarelle.  25. kesäkuuta vuonna 2003 luovuttiin aseman englanninkielisestä nimestä Television Tokyo Channel 12, Ltd. Sen tilalle tuli uusi muoto TV TOKYO Corporation. Vuonna 2004 TV TOKYO juhlisti 40. vuosipäiväänsä.
Martti J. Korhonen

Martti Juhani Korhonen (s. 29. toukokuuta 1935) on entinen sotkamolainen pesäpalloilija
Martti Korhonen on voittanut Suomen mestaruuden ja Pesäpallon Maakunta Cupin 1963 ja ollut Maakunta Cupin loppuottelussa lisäksi 1964. Kainuun piirinmestaruuksia on kaikkiaan parikymmentä poikien ja miesten sarjoissa.