google/wiki40b huggingface dataset:
Munakoiso

Munakoiso viljelykasvina

Kasvia on viljelty esihistoriallisina aikoina Intiassa ja Kiinassa. Eurooppaan se näyttää tulleen keskiajan alussa. Nykyisin munakoisoja tuodaan Suomeen lähinnä Hollannista ja Espanjasta.
Kasvatus aloitetaan 8–10 viikkoa ennen istutusta ulos terassille tai kasvihuoneeseen. Altapäin tuleva lämpö on tärkeää taimikasvatukssa. Mullan lämpö saisi olla 23–24 °C. Myös myöhemmin munakoiso viihtyy yli 20 °C asteen lämpötilassa. Munakoiso ei pidä juuriston häirinnästä, joten juuripaakku olisi saatava istutettaessa mahdollisimman ehjänä maahan. Kasvi ei pidä myöskään seisovasta vedestä.

Munakoiso ruoanlaitossa

Ravintona munakoisoa käytetään muun muassa muhennettuna ja täytettynä. Kreikkalainen musaka ja turkkilainen pyörtynyt imaami ovat kuuluisia perinteisiä munakoisoruokia.
Munakoisoviipaleet oli aiemmin välttämätöntä suolata ennen käyttöä kitkeryyden poistamiseksi. Nykylajikkeilla suolaus ei tuoreilla hedelmillä ole yleensä tarpeen, mutta suolauksen voi halutessaan tehdä. Suolan annetaan seistä munakoisoviipaleen päällä neljännestunnin verran, ja pinnalle nousseet pisarat pyyhitään pois talouspaperilla.
Vaalea, sienimäinen sisus on maultaan mieto. Myös siemenet voidaan syödä.
Buck Henry

Buck Henry Zuckerman (s. 9. joulukuuta 1930) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän syntyi New Yorkissa.
Henrystä tuli tärkeä esiintyjä useissa televisiosarjoissa, ja hän juonsi Saturday Night Liveä useita kertoja. Hän on vielä 2000-luvulla esiintynyt muun muassa The Daily Show’ssa.
Henry oli yksi Miehuuskokeen (1967) käsikirjoittajista. Hän esiintyi näyttelijänä muun muassa Miloš Formanin elokuvassa Taking off – otetaan hatkat (1971) ja elokuvassa Gloria – gangsteriheila (1980), ja ohjauksia ovat Taivas saa odottaa (1978) sekä Kyllä, herra presidentti! (1980).
Henry on kaksinkertainen Oscar-ehdokas (1968, 1979). Hän voitti Bafta-palkinnon 1969 ja Emmyn 1967.
Perttu Heimolainen

Bernhard (Perttu) Heimolainen (7. elokuuta 1896 Nuijamaa – 12. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen tykistöupseeri ja eversti.

Opinnot

Heimolainen kävi alemmat kouluasteensa Nuijamaalla ja Lappeenrannassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1914. Kadettikoulun hän kävi vuosina 1919–1921 ja Kenttätykistön Ampumakoulun vuonna 1922. Hän suoritti myös Teknillisen korkeakoulun Sotakorkeakouluun valmistavan kaksivuotisen kurssin ja Sotakorkeakoulun sotateknillisen osaston kaksivuotisen kurssin. Vuonna 1927 hän suoritti kieliopintomatkan Ranskaan.

Ennen toista maailmansotaa

Heimolainen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Luutnanttina hän toimi Aunuksen retkellä 1919 patterinkomentajana. Heimolainen palveli KTR 3:ssa nuorempana upseerina ja patterin päällikkönä 1921–1925. Taistelukoulussa hän opetti 1929–1932. Jyväskylän ja Mikkelin suojeluskuntapiirin yleisesikuntaupseerina hän toimi 1932–1934. Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin esikunnan päällikkönä hän oli 1934–1935. Puolustusministeriössä sotatalousosaston toimistoesiupseerina hän palveli 1935–1936.
Heimolainen kuului suomalaisiin äärioikeistolaisiin aktivisteihin, jotka tukivat vuonna 1935 vapsiliikkeen Virossa suunnittelemaa vallankaappausta. Heimolainen hankki epäonnistuneeseen kaappaushankkeeseen tarkoitetut käsikranaatit ja dynamiitit sekä muitakin aseita. Juuri suomalaiset kranaatit johtivat myöhemmin viranomaiset Suomessa toimineen avustajaverkoston jäljille ja Heimolainen pidätettiin 17. joulukuuta 1935. Hän ilmiantoi kuulusteluissa muut osalliset. Tapaus katkaisi Heimolaisen upseerinuran. Suoritettuaan vankeustuomionsa hän ryhtyi 1936 Akateemisen Karjala-Seuran piirisihteeriksi.

Talvisota

Heimolainen kutsuttiin talvisodan kynnyksellä palvelukseen reserviläisenä 9. lokakuuta 1939 ja hänet sijoitettiin Puolustusministeriön ampumatarvikeosastolle, mistä hänet komennettiin rintamalle 2. helmikuuta 1940 juuri perustetun Kenttätykistörykmentti 21:n komentajaksi. Sittemmin hän toimi 3. helmikuuta 1940 alkaen Vuosalmen taisteluissa 2. divisioonan tykistökomentajana sodan loppuun saakka.

Välirauha

Heimolainen otettiin ylimääräisenä vakinaiseen palvelukseen talvisodan jälkeen ja hänet sijoitettiin 10. heinäkuuta 1940 alkaen komentajaksi 7. prikaatin patteristoon. Hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1941 kurssinjohtajaksi Tykistökouluun.

Jatkosota

Jatkosodan alla Heimolainen määrättiin 18. kesäkuuta 1941 Kenttätykistörykmentti 15:n komentajaksi ja samalla 2. divisioonan tykistökomentajaksi ja hän toimi tässä tehtävässä koko sodan ajan.

Sodan jälkeen

Jatkoodan jälkeen Heimolainen palveli KTR 3:ssa 1945–1947. Vuodesta 1947 eteenpäin hän opetti Sotakorkeakoulussa. Heimolainen oli Vapaussodan Invaliidien Liiton viimeinen puheenjohtaja 1983–1987. Järjestö lopetti toimintansa marraskuussa 1987 jolloin sen tehtävät luovutettiin Vapaussodan Invalidien Muistosäätiölle.

Ylennykset

vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1927, majuri 1934, everstiluutnantti 1941, eversti 1944
Etinamaatti

Etinamaatti (1-etynyylisykloheksyylikarbamaatti, kauppanimet Valamin ja Valmid) on eräs lääkeaine. Sitä on käytetty unilääkkeenä eli hypnoottina. Aine kuuluu tertiäärisiin karbinoleihin. Annostelumuotona on ollut kiinteä jauhemainen, joka on suljettu lääkekapseleihin. Etinamaatti on ollut Suomessa lääkityskäytössä vielä 1970-luvulla, muttei juurikaan tuosta myöhempänä. Lääkkeen yliannostelu tai sekakäyttö eli yhdistely sedatiiveihin on saattanut olla vaarallista eli elimiä vaurioittavaa ja jopa kuolettavaa. Huomattavan suuri yliannos on aiheuttanut vaikeita kouristuksia.
Etinamaatti kehiteltiin korvaamaan barbituraatteja. Aineen patentoi Schering-lääkeyhtiö vuonna 1957. Lopulta sen terapeuttinen indeksi osoittautui huomattavan kapeaksi, eikä se osoittautunut olemaan riittävän turvallinen substituutti eli korvaava lääke. Etinamaattia muistuttaa kaksi vastaavaa ainetta, jotka ovat: etklorvynoli (Arvynol ja Placidyl) ja metyyliparafynoli/metyylipentinoli (Dormison).
Etinamaatin kemiallinen kaava on C₉H₁₃NO₂, moolimassa 167,21 g/mol ja CAS-numero 126-52-3.
Vihermalawintonkija

Koko ja ulkonäkö

Vihermalawintonkija on pääosin ruskea ja siinä on mustia pystyraitoja. Koirailla on usein sininen vivahde toisin kuin naarailla. Vihermalawintonkijan suurin tavattu pituus on 19,5 senttimetriä. Akvaariossa se kasvaa tavallisesti 20 senttimetrin mittaiseksi.

Elinympäristö ja levinneisyys

Laji elää makeissa, trooppisissa vesissä. Vihermalawintonkijaa on tavattu Malawista, jossa se elää kotoperäisenä Njassajärvessä. Se on pohjakala. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.

Ravinto ja elintavat

Vihermalawintonkijan ravintoa ovat hyönteisten toukat. Vihermalawintonkija ei ole kovin aggressiivinen ja niitä voi pitää monta samassa akvaariossa.
Kätkemisrikos

Kätkemisrikos määritellään Suomen rikoslain 32 luvun 1§:ssä toiminnaksi, jossa joku kätkee, hankkii, ottaa huostaansa tai välittää toiselta rikoksella saatua omaisuutta. Teon tunnusmerkistö poikkeaa eräiltä osin rahanpesusta, josta on samassa rikoslain luvussa säädetty erikseen rangaistukset. Teon maksimirangaistus on yksi vuosi ja kuusi kuukautta vankeutta. Törkeässä tekomuodossa, jolloin kyseessä on erittäin arvokas omaisuus, maksimi on neljän vuoden vankeus.
Harpala

Harpala (ven. Га́рболово, Garbolovo) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Lempaalan harjuilla neljä kilometriä Kuivaisista koilliseen. Kylässä on 3 600 asukasta (vuonna 2010).
Harpalan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1800-luvun puolivälissä sen asukkaat olivat ortodoksisia inkerikkoja. Harpalan kartanon yhteydessä toimi Pietarin löytölastenhuoneen sairaala ja rautasulattamo. Vuonna 1838 rakennettiin kivinen tsasouna. Myöhemmin seudulla oli useampia kartanoita.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Harpalan sairaalan ja sovhoosin yhteydessä asui 19 venäläistä ja 16 inkerinsuomalaista. Samana vuonna perustettiin Harpalan suomalainen kyläneuvosto, johon kuului 516 venäläistä, 360 suomalaista ja 21 muiden kansallisuuksien edustajaa. Vuonna 1935 paikkakunnalle alettiin rakentaa puna-armeijan varuskuntaa. Vuosikymmenen lopussa seudun suomalaisväestö karkotettiin muualle Neuvostoliittoon.
Nykyään Harpala on Kuivaisin kunnan suurin asutuskeskus. Se koostuu viisi- ja kolmikerroksisista asuintaloista. Kylän pohjoispuolella sijaitsee varuskunta-alue.
Kylästä on linja-autoyhteydet Gruzinon rautatieasemalle, Devjatkinon metroasemalle ja Seuloskoihin. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, poliklinikka ja posti. Mikittalaan johtavan tien risteyksessä on toisen maailmansodan aikainen sotilashautausmaa ja muistomerkki.
Pacatianus

Tiberius Claudius Marinus Pacatianus (hallitsijanimeltään Imperator Tiberius Claudius Marinus Pacatianus pius felix Augustus, k. 248) oli roomalainen sotilas ja usurpaattori, joka julistautui Rooman keisariksi Moesian tai Pannonian provinssissa luultavasti huhtikuussa 248. Laillinen Rooman keisari oli tuolloin Philippus Arabs.
Pacatianuksen aikaisempi elämä ja ura ovat osittain hämärän peitossa. Hän saattoi olla sama Claudius Marinus, joka mainitaan yhdessä tämän isän Claudius Sollemnius Pac(atianuksen?) kanssa Bostrasta löytyneessä piirtokirjoituksessa. Sen mukaan Claudius Sollemnius oli Arabia Petraean provinssin maaherra keisari Severus Alexanderin aikana ja myöhemmin Syria Coelen maaherra. Pacatianus saattaa olla myös sama henkilö, joka mainitaan toisessa Bostrasta löytyneessä piirtokirjoituksessa, jossa kerrotaan tämän äidin olleen eräs Cornelia Optata A[...] Flavia ja sisko Pacata. Keskiajalla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Zonaraksen mukaan Pacatianus kuului Rooman armeijaan Tonavalla. Hän saattoi olla centurio, sotilastribuuni tai legioonan legaatti. Monet nykyajan historioitsijat ovat päätelleet Pacatianuksen kuuluneen senaattiin ja hallinneen monia Tonavan provinsseja. Zonaras kertoo myös, että Pacatianus ei ollut hallitsijan arvoinen, mistä on päätelty, että hän ei ollut armeijan komentaja vaan saattoi olla alemman arvoasteen upseeri.
Kapinan tarkka syy on epävarmaa, mutta tiedetään että Tonavan alue oli tuohon aikaan toistuvasti goottien hyökkäyksien kohteena. Alueen roomalaisissa joukoissa oli suurta levottomuutta. 400-luvun lopulla ja 500-luvun alussa eläneen itäroomalaisen historioitsijan Zosimoksen mukaan Rooman armeijassa oli useita kurinpito-ongelmia. Pacatianuksen kapinan ajankohta tiedetään kolikoista. Se on luultavasti alkanut huhtikuussa 248, kun Pannonian tai Moesian joukot huusivat Pacatianuksen keisariksi. Hän saattoi ottaa Viminaciumissa sijainneet rahapajan haltuunsa, sillä ei tiedetä yhtään kolikkoa, joka olisi lyöty Philippus Arabsille Viminaciumissa vuonna 248/249.
Philippus lähetti senaattori Gaius Messius Quintus Deciuksen kukistamaan Pacatianusta, jonka omat joukot kuitenkin murhasivat pian kapinan alun jälkeen. Syytä tähän ei tiedetä. Pacatianus saattoi epäonnistua goottien hyökkäyksien torjumisessa.
Cesar Romero

Cesar Julio Romero Jr. (15. helmikuuta 1907 New York – 1. tammikuuta 1994 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten Jokerin roolista 1960-luvun Batman-televisiosarjassa. Romeron vanhemmat olivat kuubalaisia.

Ura

1930-luvulla Cesar Romero tuli tunnetuksi lukuisten musikaalien ja romanttisten komedioiden latinorakastajana. 1940-luvulla hän näytteli useissa Cisco Kid -elokuvissa pääosassa. Romero leimautui hurmurirooleista niin, että hänen oli vaikea saada muunlaisia rooleja. Iän karttuessa ja värielokuvien tulon myötä Romeron oli yhä vaikeampi saada elokuvarooleja.
Pieniin rooleihin tyytymään joutunut Romero löysi uuden uran televisiosta. Hän näytteli television lännensarjoissa meksikolaisrooleja ja sai pientä suosiota televisiosarjasta Zorro (1959). Täysosumaksi osoittautui vuosien 1966–1968 Batman-sarja, vaikka Romero aluksi epäröikin ottaa vastaan Jokerin roolia. Cesar Romero ei suostunut ajamaan pois tavaramerkikseen muodostuneita viiksiä, vaikka Jokerilla ei niitä ole. Lähikuvista voikin huomata, että Romeron esittämällä Jokerilla on valkoiseksi maalatut viikset. Kun huomattiin, että Romero oli hyvä lapsille suunnatussa televisiosarjassa, hän pääsi näyttelemään Disneyn perhe-elokuviin ”pahista”. Vielä vanhalla iällään Romero pääsi nauttimaan suosiosta, kun hän sai roolin suositusta television saippuasarjasta Viinitila Falcon Crest (1985–1987).
Cesar Romero vieraili urallaan lukuisissa televisiosarjoissa, muun muassa Tyttökullat, Murhasta tuli totta, Magnum, Charlien enkelit ja Bonanza. Monien kriitikoiden mielestä Cesar Romeron paras elokuvasuoritus oli espanjalaisen Meksikon-valloittajan Hernán Cortésin rooli elokuvassa Kastilian valloittaja (Captain from Castile, 1947). Romero sai urallaan yhden Golden Globe -ehdokkuuden. Se tuli miessivuosasta elokuvasta Jos mies vastaa (If a Man Answers, 1962).
Hindaste järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 56 hehtaaria, ja järvi on 1,4 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järveen tai pikemminkin järveä ympäröivälle suokaistaleelle laskee kymmenen metsä- tai pelto-ojaa. Suokaistaleella sijaitsee neljä sinne kuroutunutta pienempää lampea. Sen laskujoki on Veskijõgi (Tullmurru jõgi), joka on suoraksi kaivettuna johdettu Veskijärveen. Järven valuma-alueen laajuus on 6,2 neliökilometriä.
Järvi on luodattu, ja sen keskisyvyys on yksi metri ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00056 kuutiokilometriä eli 0,56 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä, ja rannat ovat joko suota tai ruovikkoa. Järvi on autio, mutta sinne johtaa muutama polku.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei järven mataluudesta johtuen lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (viroksi makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistavat. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Elisabeth Haavisto

Elisabeth Haavisto (s.1953) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan  Edvin Laineen elokuvista Akaton mies (1983) ja Akallinen mies (1986). Hän on myös näytellyt teatterissa ja levyttänyt iskelmämusiikkia.
FS Agosta (S620)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1997.
A-Teens

Historia

Niklas Berg perusti ryhmän vuonna 1998 nimellä ABBA Teens. Myöhemmin nimeksi vaihdettiin A*Teens alkuperäisten ABBA-jäsenten Björn Ulvaeusin ja Benny Anderssonin pyynnön johdosta.
Vuonna 1999 he alkoivat äänittämään esikoisalbumia The ABBA Generation, jonka sisältö koostui ABBAn cover-kappaleista. Albumi julkaistiin ruotsissa 25. elokuuta 1999 ja yhdysvalloissa 11. toukokuuta 2000. Esikoisalbumi nousi parhainmillaan Billboard 200-listalla sijalle 71. Vuoteen 2001 mennessä albumia on myyty yli 6 miljoonaa kappaletta.
26. helmikuuta 2001 julkaistulla Teen Spirit -albumilla oli omaa musiikkia ABBAn cover-kappaleiden lisäksi. Albumi kohosi Billboard 200-listalla parhainmillaan sijalle 50.
Vuonna 2002 he aloittivat työstämään albumia Pop 'Til You Drop!, joka julkaistiin pelkästään yhdysvalloissa 18. kesäkuuta 2002. Albumi kohosi Billboard 200-listalla parhainmillaan sijalle 45. Myöhemmin albumi on julkaistu yhdysvaltojen ulkopuolella suuren kysynnän johdosta.
28. tammikuuta 2003 yhtye julkaisi New Arrival nimisen neljännen albumin.
Vuonna 2004 Greatest Hits-levyn julkaisun jälkeen yhtyeen jäsenet ilmoittivat pitävänsä parin vuoden tauon. Myöhemmin ilmoitettiin yhtyeen lopettaneen kokonaan.

Soolourat

Syyskuussa 2004 Dhani Lennevald julkaisi ensimmäisen singlensä "Girl Talk" Ruotsissa, jossa se myi kultaa. Vuoden 2006 alussa myös Marie Serneholt julkaisi singlen "That's the Way My Heart Goes", joka on julkaistu myös Enjoy The Ride -albumilla. Keväällä 2006 häneltä ilmestyi single "I Need A House" samalta albumilta.
Michale Graves

Michale Graves (oik. Michael Emanuel, s. 21. maaliskuuta 1975 Dumont, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko.
Graves tuli tunnetuksi Misfitsin solistina vuosina 1995–2000. Hän lauloi albumeilla American Psycho, Famous Monsters ja Cuts from the Crypt sekä kirjoitti muun muassa laulut ”Saturday Night”, ”Dig Up Her Bones”, ”Shining”, ”The Haunting”, ”Fiend Club”, ”This Island Earth” ja ”Fiend Without a Face”. Hänellä on soolouran lisäksi useita muita yhtyeprojekteja (Gotham Road, Lost Boys). Hän on esiintynyt myös muutamissa elokuvissa ja vieraillut muiden yhtyeiden levyillä.
Pyhän Marian maa

Pyhän Marian maa eli Maarianmaa (myös Marianmaa, lat. Terra Mariana, vir. Maarjamaa) oli alue, johon kuului Latvia ja Viro. Katolinen kirkko julisti vuonna 1202 Latvian ja Viron alueen Pyhän Marian maaksi. Aluetta pidettiin yhtä tärkeänä kuin Palestiinaa, johon ristiretket kohdistuivat. Myös Pyhän Marian maalle järjestettiin ristiretkiä ja kirkon tavoitteena oli liittää alue kokonaan kristinuskoon.
Lauri Nuutinen

Lauri Nuutinen (1699 Liperi – 1763) tuli tunnetuksi järvenlaskijana.
Nuutinen sai vuonna 1729 asuakseen kaksi autiotilaa Enon Aittovaarasta. 1741 hän ryhtyi kaivamaan laskuojaa Sarvingissa sijainneesta Sarvinginjärvestä Jakojärveen, joka oli paljon alempana järviä erottavan hiekkaharjun toisella puolella. Naapurit avustivat ensin Nuutista, mutta lopettivat sen ja Nuutinen jäi yksin hankkeessaan. Hän sai silti syyskuussa 1743 valmiiksi neljäkymmentä syltä pitkän, viisi syltä syvän ja kolme syltä leveän laskuojan. Kun Nuutinen avasi laskuojan, kaksi peninkulmaa pitkä Sarvinginjärvi tyhjeni melkein kokonaan murrettuaan järviä erottavan hiekkaharjun.
Aluksi vihastuneet naapurit vangitsivat Nuutisen. Myöhemmin järvenlaskun muodostamasta vesijättömaasta syntyneistä hyvistä heinäpelloista syntyi riitaa. Nuutisen oikeudet järven laskun tuloksiin tunnustettiin 1756, kun hän sai omistukseen paitsi koko kuivatun alueen, myös 50 vuoden verovapauden ja 1 000 riksin palkinnon.
Nuutinen innostui järvenlaskuista ja kuivatti myöhemmin useita pienempiä järviä, mutta viranomaiset keskeyttivät 1760 hänen yrityksensä kuivattaa suuri Viinijärvi.
Keltainen lehdistö

Termin alkuperä

Nimitys ”keltainen lehdistö” tulee Richard F. Outcaultin sarjakuvasta The Yellow Kid (”Keltainen poika”), jota pidetään usein maailman ensimmäisenä sarjakuvana. Sarjakuva ilmestyi 1800–1900-lukujen taitteessa kahdessa yhdysvaltalaisessa sanomalehdessä, Joseph Pulitzerin New York Worldissä ja William Randolph Hearstin New York Morning Journalissa, joita pidetään nykyaikaisen sensaatiolehdistön ensimmäisinä edustajina.
Keltaritariyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Keltaritariyökkösen etusiivet ovat pohjaväriltään ruskeanharmaat ja voimakaskuvioiset. Varsinkin siiven kärkiosassa musta, ruskeavarjosteinen ulompi poikkiviiru tekee selkeästi erottuvan ja jyrkästi mutkittelevan kuvion. Sisempi poikkiviiru on myös musta, selvästi erottuva ja sen tyvipuolella on ruskeaa varjostumaa, joka vaalenee tasaisesti kohti siiven tyveä. Ruskea, vaaleareunainen munuaistäplä erottuu poikkiviirujen välissä hyvin, kuten myös sen vieressä oleva kolmiomainen, vaalea, mustareunainen täplä. Siiven keskiosassa on etureunan puolella mustahkoa varjostumaa, jonka sisäpuolelta siipi on varsin vaalea. Takasiivet ovat räikeän keltaiset ja niiden keskiosassa tummanruskea vyö tekee lenkin. Siiven ulkoreuna on myös suurelta osin tummanruskea. Siipiväli on 51–60 mm.
Keltaritariyökköstä ei voi sekoittaa takasiipiensä keltaisen värin vuoksi mihinkään muuhun ritariyökköseen. Sen sijaan Suomessakin esiintyy useita muita yökköslajeja, joiden takasiivet ovat kirkkaan keltaiset tummalla kuvioinnilla. Näistä lajin erottaa helposti suuremman kokonsa sekä etu- ja takasiipien kuvioinnin avulla.

Levinneisyys ja lentoaika

Keltaritariyökkösen palearktinen levinneisyys ulottuu Lounais-Euroopasta Japaniin. Suomessa laji oli pitkään kaakosta ja etelästä satunnaisesti vaelteleva etelärannikon harvinaisuus, jonka ensimmäinen havainto on vasta vuodelta 1932. Se on kuitenkin levinnyt 2000-luvun aikana erittäin voimakkaasti pohjoiseen ja länteen, samalla kun havaitut yksilömäärät ovat kasvaneet räjähdysmäisesti. Nykyisin sitä voi tavata Vaasa–Kajaani-linjan eteläpuolella, joskin idempänä laji lienee edelleen hieman yleisempi. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta syyskuun alkuun huipun ollessa elokuun puolivälissä.

Elinympäristö ja elintavat

Laji viihtyy rehevissä metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Erityisesti paikoilla joissa kasvaa tuomea. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat hyvin syötille, mutta joissain määrin myös valolle. Muna on talvehtiva vaihe.

Ravintokasvi

Toukka käyttää ravinnokseen pääasiassa tuomea (Prunus padus), mutta myös muutamia muita lehtipuita.
Väinämöisen kiellot

Muita Väinämöisen opetuksia

Kaikki Väinämöisen opetukset eivät olleet kieltoja, osa oli suosituksia tai toteamuksia. Osa Väinämöisen opetuksista elää yhä sananlaskuina.
»Sano vanha Väinämöini: Paremp' ois omalla moalla

juuva vettä ropehesta, ennen kuin moalla vierahalla

juuva tuopista olutta.»
(SKVR:I1 38a)
Almedalsveckan

Almedalsveckan on vuosittain Ruotsissa Visbyn kaupungissa järjestettävä poliittinen ja yhteiskunnallinen keskustelutapahtuma. Sen perinteinen ajankohta on ollut heinäkuun alku. Vuodesta 2009 lähtien Almedalsveckan on pidetty viikolla 27. Tapahtuma on toiminut esikuvana Porissa vuonna 2006 ensimmäistä kertaa järjestetylle Suomi-areenalle.
Almedalsveckan sai alkunsa vuonna 1968 silloisen opetusministerin Olof Palmen Visbyssä sijaitsevassa Almedalin puistossa pitämästä puheesta. Muiden puolueiden puheenjohtajat osallistuivat alun perin sosiaalidemokraattien järjestämään keskustelutapahtumaan ensimmäistä kertaa 1981. Vuosien kuluessa Almedalsveckanista on kasvanut viikon mittainen keskustelufoorumi, jossa on keskustelijoiden lisäksi tuhansia vierailijoita sekä useita satoja median edustajia. Suurimpien puolueiden puheenjohtajat saavat kukin pitää tapahtumassa yhden puheen. Eri päivinä pidettävissä puheissä kuullaan usein merkittäviä poliittisia linjauksia. Poliitikkojen lisäksi Almedalsveckaniin osallistuu runsaasti eri kansalaisjärjestöjen edustajia sekä eri alojen lobbareita. Vuonna 2012 tapahtuma käsitti lähes 1 500 keskustelutilaisuutta, joihin osallistui yli 17 000 politiikan sekä muiden yhteiskunnallisten alojen aktiivia.
François Kamano

François Kamano (s. 1. toukokuuta 1996 Conakry) on guinealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on Ranskassa pelannut Bastian joukkueessa vuosina 2014–2016 sekä Bordeaux'ssa vuodesta 2016.
Kamano pelasi Guinean maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa tammikuussa 2015 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Kamerunia vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 22 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia, joista yhden Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 Madagaskaria vastaan.
Kanadanvuokko

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen kanadanvuokko kasvaa 30–70 cm pitkäksi. Varsi on pysty, yläosastaan haarainen ja tiheäkarvainen. Juurakko on vankka. Pitkäruotisia aluslehtiä on tavallisesti kaksi kappaletta. Lehden lapa on munuaismainen, 3–5-jakoinen, liuskat 2–3-halkoisia, hampaisia ja suippoja. Ruodittomat varsilehdet ovat vastakkain tai kolmen kiehkurana. Varsilehdet ovat aluslehtiä pienempiä. Kukat ovat yksittäin varren tai haarojen päissä. Kukkaperä on pituudeltaan jopa 12 cm pitkä. Kukat ovat 2–4 cm leveitä. Kehä on teriömäinen, valkoisia kehälehtiä viisi kappaletta. Suomessa kanadanvuokko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmistössä on karvaisia, 8 mm pitkiä otakärkisiä pähkylöitä. Kanadanvuokko on myrkyllinen kasvi.

Levinneisyys

Kanadanvuokko on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta. Lajin levinnyt Eurooppaan villiintyneenä koristekasvina. Suomessa kanadanvuokko on harvinainen viljelyjäänne, jota voi tavata eri puolilla Etelä- ja Keski-Suomea Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö

Villiintynyttä kanadanvuokkoa voi tavata puistoissa, pientareilla ja teidenvarsilla.

Käyttö

Kanadanvuokkoa kasvatetaan Euroopassa koristekasvina.