google/wiki40b huggingface dataset:
Tämä maa on minun (vuoden 1976 elokuva)

Vastaanotto

Elokuva tuotti kaksi Oscar-palkintoa, Haskell Wexlerille kuvauksesta ja Leonard Rosenmanille musiikista, sekä ehdokkuuden neljässä muussakin kategoriassa. Golden Globessa elokuva sai neljä ehdokkuutta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Millefiori

Millefiori (ital. 'tuhat kukkaa') on koristelasia, joka tehdään lasitangon kappaleista, joita on sulatettu yhteen lasiesineiksi, tai katkotut moniväriset lasilankatangot on sulatettu ja kiinnitetty mosaiikin tapaan lasiesineen pintaan.
Yukan Club

Yukan Club on japanilainen, Nippon Television Networkin 10-osainen tv-draama/komediasarja. Päähahmoja ovat: Shochikubai Miroku, Kikumasamune Seishiro, Bido Granmarie, Kenbishi Yuri, Hakushika Noriko ja Kizakura Karen. Yhdessä he muodostavat Yukan Clubin ja selvittävät mysteereitä. Sarjan tunnuskappale on KAT-TUN-yhtyeen esittämä kappale Keep the faith. Jin Akanishi, KAT-TUN-yhtyeen jäsen, esiintyy yhdessä sarjan päärooleista.
Yleistys

Yleistys  tarkoittaa joidenkin yksittäisten asioiden tai ilmiöiden käsittämistä ryhmäksi eli joukoksi, jonka jäsenillä on samankaltaisia piirteitä. Yleistys koetaan usein kielteiseksi, kun sillä muodostetaan liian samansisältöinen kuva kaikista jonkin ryhmän jäsenistä vain pienen otoksen perusteella.
Perliitti (vulkaaninen tuhka)

Perliitti valmistetaan raemaisena vulkaanisesta kivestä noin tuhannen asteen kuumuudessa, jolloin sen tilavuus kasvaa 10–20 kertaiseksi. Perliitti on kevyttä ja ulkonäöltään valkoista ainetta jonka raekoko on yleensä 1–5 millimetriä.

Perliitin käyttö kasvualustoissa

Perliittiä voidaan käyttää kasvien mullassa ilmavuuden lisäämiseen. Perliitti on inaktiivista, eli ravinteita pidättämätöntä ja pH-arvoltaan neutraalia, sekä puhdasta taudeista, tuholaisista ja rikkakasveista. Perliitti lisää mullan huokoisuutta ja ilmavuutta, mutta sillä on huono vedenpidätyskyky. Haittapuolina perliitin käytölle ovat huonekasvien lehtien mahdollinen ruskistuminen fluoridipalon (engl. Fluoride burn) vaikutuksesta, ja sen pölyn aiheuttama hengitysteiden ärsyyntyminen. Puutarhakäyttöön perliittiä myyvät hyvinvarustetut puutarhaliikkeet. Puutarhakäytössä perliitti on ominaisuuksiltaan vermikuliitin vastakohta.
Perliitti on eräs yleisimmistä väliaineista hydroviljelyssä.
Koiran selkäytimen ontelotauti

Koiran selkäytimen ontelotauti eli syringomyelia tarkoittaa, että selkäydinneste pakkautuu selkäytimen sisälle muodostaen nesteontelon, mikä aiheuttaa selkäydinvaurioita.
Sairaus johtuu yleensä koiralle ulkonäkösyistä jalostetusta lyhyestä kallosta. Ahdas kallo johtaa Chiarin epämuodostumaan, jossa pikkuaivot eivät mahdu kalloon vaan ne työntyvät ulos kallosta selkäydinkanavaan, mikä häiritsee selkäydinnesteen kiertoa. Samalla ne painavat aivorungon tuntotumakkeita.
Syringomyeliaa aiheuttavat useat geenit ja se periytyy noin 81 % todennäköisyydellä. Sairaus todetaan magneettikuvauksella. Ensisijaisena hoitomuotona on yhdistelmälääkehoito. Siihen kuuluu kipulääkitys ja lääke, jolla alennetaan aivoselkäydinnesteen tuotantoa. Myös leikkaus on mahdollinen. 20 % sairastuneista koirista oireilee niin pahasti, että ne lopetetaan. Noin joka neljäsosalla oireet pysyvät samanlaisina tai helpottavat ja lopuilla oireet pahenevat ajan mittaan.

Oireet

Chiarin epämuodostumaan tai syringomyeliaan sairastuneista koirista noin 35 % saa näkyviä oireita. Ensimmäiset oireet havaitaan koiran ollessa 6 kk - 6 vuoden ikäinen. Oireet voivat ajan myötä edetä hitaasti, nopeasti tai pysyä ennallaan. Koiralle aiheutuu suurta hermokipua etenkin kaularankaan ja lopulta liikkumishäiriöitä. Kaula- tai selkäranka saattaa kääntyä mutkalle ja koiralla voi olla jalkojen heikkoutta tai koordinaatiohäiriötä. Sairastunut koira voi raapia päätään, niskaansa tai kaulaansa etenkin lenkillä toispuoleisesti koskematta ihoaan (nk. ilmakitararaapiminen). Koira saattaa olla yliherkkä kosketukselle, hinkata päätään maahan tai äännellä kivusta vaihtaessaan asentoaan äkillisesti. Asiaan perehtymätön omistaja ei välttämättä tajua, ettei pakonomainen rapsuttaminen välttämättä ole harmiton tapa, vaan kivuista kielivä oire.

Yleisyys

Yleisin selkäytimen ontelotauti on cavalier kingcharlesinspanielilla, mutta sitä esiintyy myös muille lyhytkalloisilla tai -kuonoisilla roduilla. Sairautta esiintyy ainakin bichon frisellä, bostoninterrierillä, brysselingriffonilla, chihuahualla, kiinanpalatsikoiralla, kingcharlesinspanielilla, kääpiömäyräkoiralla, kääpiöpinserillä, kääpiö- ja toyvillakoirilla, maltankoiralla, mopsilla, pomeranianilla, ranskanbulldoggilla, shih tzulla, staffordshirenbullterrierillä ja yorkshirenterrierillä.
Suomen cavaliereista 68 % vapaaehtoisiin kartoituksiin osallistuneista sairastaa ontelotautia ja 94 % sille altistavaa Chiari-epämuodostumaa. Sairauden levinneisyys johtuu myös jalostukseen olennaisesti kuuluvasta sisäsiittoisuudesta, mikä aiheuttaa perinnöllisen muuntelun kapeutta. Esimerkiksi koko cavalier-rotu periytyy kuudesta koirayksilöstä, joista kaksi sairasti ontelotautia tai chiari-epämuodostumaa.
M/S Nils Holgersson

Käyttöhistoria

19. elokuuta 2000 alus laskettiin vesille ja Brirgitte Oetcker kastoi sen. Alus oli tarkoitus luovuttaa jo helmikuussa 2001, mutta 2. helmikuuta tehdyn koeajon vuoksi, jonka aikana aluksen koneissa ilmeni vikaa, luovutus lykkääntyi. Jälleen 28. kesäkuuta aluksella tehtiin koeajo. Viimein 16. heinäkuuta alus luovutettiin TT-Linen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle. 23. heinäkuuta alus aloitti liikennöinnin Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Travemünden välillä. 16. maaliskuuta 2002 aluksen koneisiin tuli vikaa ja Nils Holgersson ajoi karille, mutta vauriot jäivät vähäisiksi. 28. heinäkuuta–5. syyskuuta 2002 välisen ajan alus oli Lloyd Werftin telakalla Bremerhavenissa, jossa aluksen koneongelmia korjattiin.
Jälleen maaliskuussa 2006 alus meni Aker Yardsin Helsingin telakalle, jossa aluksen koneistoa kunnostettiin. 7. huhtikuuta alus palasi takaisin liikenteeseen ja teki yhden matkan Trelleborgin ja Saksan Rostockin välillä. 8. huhtikuuta Nils Holgersson palasi reitille Trelleborg–Travemünde.
Pelle Svensson

Per Oskar ”Pelle” Svensson (s. 6. helmikuuta 1943 Sollefteå) on ruotsalainen asianajaja ja entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on tullut tunnetuksi Juha Valjakkalan (nyk. Nikita Joakim Fouganthine) asianajana ja tapauksesta kirjoittamastaan kirjasta Utan nåd, joka aiheutti suuren kohun Ruotsissa. 
Painissa Svensson on olympiahopeamitalisti Tokion olympialaisista 1964 sarjassa alle 97 kg sekä maailmanmestari vuosilta 1970 ja 1971. Hän on moninkertainen Ruotsin mestari vuosilta 1962–1974.
Boeing 377

Pregnant Guppy

Pregnant Guppy oli Boeing 377 -koneen käytön loppumisvuonna 1963 Boeing 377 -koneesta modifioitu rahtilentokone.
Sane (Pallene)

Maantiede

Sane sijaitsi Pallenen eli nykyisen Kassándran niemen länsirannikolla Poteidaian ja Menden kaupunkien välissä. Niemi luettiin antiikin aikana osaksi Traakiaa, ei Khalkidikea, sillä viimeksi mainittu alue käsitti antiikin aikana vain osan siitä myöhemmin nimensä saaneesta Chalkidikín niemimaasta. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen Saneen idempänä Akten niemellä eli nykyisellä Áthoksen niemellä.

Historia

Sane tunnetaan pääasiassa Herodotokselta, joka mainitsee sen Menden ohella ja sanoo sen osallistuneen laivoilla ja joukoilla Kserkseen sotaretkeen persialaissodissa vuonna 480 eaa. Pallenen Sanen mainitsevat myös Strabon ja Pomponius Mela, millä perusteella sitä ei tarvitse olettaa samaksi kaupungiksi kuin Akten Sane, vaikka tätäkin on joskus esitetty. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Sanios (Σάνιος), Sanaios (Σαναῖος) ja Sēnaios (Σηναῖος). 
Sanen paikalta nykyisen Sanín kylän läheltä on löydetty jäänteitä asutuksesta geometrisella ja arkaaisella kaudella. Tämä lisäksi kaupungin arvioidaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Deloksen meriliittoon 400-luvulla eaa. kuulunut Sane tulkitaan yleensä Akten Saneksi.
Puna-armeijan muistomerkki (Olomouc)

Puna-armeijan muistomerkki (tšek. Památník Rudé armády) on muistomerkki puna-armeijalle. Puna-armeijan muistomerkki sijaitsee Olomoucin kaupungissa Olomoucin puistossa Määrin maakunnassa Tšekissä. Muistomerkki valmistui 15. heinäkuuta 1945, jolloin oli kulunut 68 päivää toisen maailmansodan päättymisestä Euroopassa. Muistomerkin suunnitteli arkkitehti Jaroslav Kovar Olomouc. Tyyliltään muistomerkki edustaa sosialistista realismia.
Abelin–Ruffinin lause

Viidennen ja korkeamman asteen yhtälöt

Esimerkiksi yhtälöä x⁵ - x + 1 = 0 ei voida ratkaista juurilausekkeiden avulla. Joitakin viidennen asteen yhtälöitä sen sijaan voidaan, esimerkiksi x⁵ - x⁴ - x + 1 = 0. Évariste Galois kehitti teorian sille, mitkä polynomiyhtälöt voidaan ratkaista juurilausekkeiden avulla:  ne ja vain ne joiden Galois'n ryhmä on ratkeava. Kolmannen- ja neljännen asteen yhtälön ratkaisukaavojen perusteella ovat symmetriset ryhmät S₂, S₃ ja S₄ ratkeavia, mutta Sₙ ei ole kun n≥5. Ryhmien ratkeavuus voidaan kuitenkin osoittaa helpommin ryhmän kompositiojonon avulla kuin ratkaisukaavan perusteella.

Historiaa

Lauseen todisti ensimmäisenä Paolo Ruffini vuonna 1799, mutta hänen todistuksensa sisälsi pienen aukon. Ruffini todistus perustui permutaatioryhmiin. Lauseelle esitti todistuksen myös Niels Henrik Abel vuonna 1824. Évariste Galois tutki ongelmaa syvällisemmin, ja hänen mukaansa onkin nimetty Galois'n  teoria, johon myös Abelin-Ruffinin lause kuuluu.
Mollijärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,6 metriä mpy.
Jorma Korvola

Jorma Niilo Johannes Korvola on suomalainen kemisti ja emeritusprofessori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa kemian apulaisprofessorina 1974–1999. Hänen erikoistumisalansa oli orgaaninen kemia.

Akateeminen ura

Jorma Korvola opiskeli kemiaa Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon. Akateemisen uransa Korvola aloitti 1968 Jyväskylän yliopistossa orgaanisen kemian assistenttina. Hän siirtyi tuolloin Helsingistä Jyväskylään. Assistentin viran ohella hän alkoi valmistella väitöskirjaansa. Korvola väitteli tohtoriksi 1972 Jyväskylän yliopistossa. Hänen orgaanisen kemian alaan liittyvä väitöskirjansa (Grignard additions of methylmagnesium iodide to fenchone and dehydrofenchone: configurations of 1,2,3,3-tetramethylnorbornan-2-ols and 1,2,3,3-tetramethyl-5-norbornen-2-ols) käsitteli metyylimagnesiumijodidin Grignard-reaktioita. Koejärjestelyssä orgaaniset yhdisteet reagoivat Grignardin reagenssin kanssa muodostaen alkoholeja.
Korvola nimitettiin marraskuussa 1974 kemian apulaisprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon opetusalanaan orgaaninen kemia. Ennen häntä kyseistä apulaisprofessuuria oli 1967–1973 hoitanut FT Pentti Mälkönen. Professorina Korvola sai vastuulleen mm. orgaanisen kemian oppilaslaboratorion toiminnan. Opettajana hän usein motivoi opiskelijoitaan yllättävillä ja haastavilla kysymyksillä.
Vuonna 1980 Korvola oli mukana perustamassa Suomen Kemian Seuran (SKS) massaspektrometriajaostoa. Hän istui sen johtoryhmässä toimikauden 1981–1982.
Apulaisprofessorikaudellaan Korvola toimi useaan otteeseen Jyväskylän yliopiston kemian laitoksen johtajana. Hän johti laitosta syyskuussa 1976, vuosina 1982–1986 sekä 1988–1997. Korvola on osallistunut myös tiedekuntansa (matemaattis-luonnontieteellinen tdk) johtotehtäviin. Hän toimi tiedekunnan dekaanina 1990–1993. Hänen dekaanikauttaan varjostivat 1990-luvun laman aiheuttamat supistukset tiedekunnan määrärahoissa, ja niiden vuoksi henkilöstöä oli lomautettava sekä tutkimus- ja opetusvälinehankintoja leikattava. Silti tiedekunnassa tehtiin merkittäviä investointeja tutkimuslaitteistoihin. Merkittävimpiä hankkeita olivat syklotroni, fysiikan laitoksen työpaja Ylistönrinteelle ja kemian laitoksen käyttöön hankittu ICP-laitteisto.
Korvola toimi sittemmin vielä tiedekuntansa varadekaanina 1993–1996. Viimeisinä virkavuosinaan apulaisprofessorina hän vastasi orgaanisen kemian laudatur-opetuksesta. Hän jäi eläkkeelle virastaan vuonna 1999.

Tutkimusura

Kemistinä Korvola tutki orgaanisten yhdisteiden kemiallisia ominaisuuksia. Hän tarkasteli aineiden rakennetta mm. röntgendiffraktion ja NMR-spektroskopian avulla. Tutkimustensa tuloksista Korvola on laatinut (yhteistyössä tutkimusryhmänsä muiden kemistien kanssa) useita tieteellisiä tutkimusartikkeleita, joita on julkaistu arvostetuissa kemian alan lehdissä ja julkaisuissa.

Tunnustukset

Tieteellisistä ansioistaan Korvola on saanut Suomalaisten Kemistien Seuran (SKS) ansiomitalin vuonna 1991.
Tornion ensimmäinen kirkko

Tornion ensimmäinen kirkko on vuonna 1647 valmistunut ja vuonna 1682 tulipalossa tuhoutunut kirkko Torniossa. Kirkko rakennettiin vuosina 1642–1647 30-vuotisen sodan lopulla ja perustamistyöt tehtiin "omin voimin". Ammattiapua saatiin kuitenkin vuonna 1644 seinien salvostöihin, holvaukseen, paanotukseen, tornin rakentamiseen sekä sisustustöihin. Pohjalaisesta mestarista ei ole varmaa tietoa, mutta epäillään että hän olisi "Herman Juse ifrån Limingo" eli nykyisen kirkon rakentajan Matti Joosepinpoika Härmän isä. Tornion ensimmäinen kirkko paloi 27. heinäkuuta 1682, palo syttyi salamaniskusta.

Muistomerkki

Kirkolle kehiteltiin Torniossa pitkään muistomerkkiä, ja vuonna 2001 se toteutettiin. Muistomerkin suunnitteli Martti Porkka, ja sen toteutti Länsi-Lapin Ammatti-instituutin Tervolan käsi- ja taideteollisuusosasto. Muistomerkin rahoittajissa oli mukana myös yksityisiä, kuten vanhan perinteen mukaan aina kirkkojenkin rakentamisessa ja kaunistamisessa.
Kulmakivi-teemaa arkkitehti Matti Porkka kuvaa näin: "Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on nyt kulmakivi. Herralta se on tullut, ja se on ihmeellinen meidän silmissämme." (Ps. 118:22,23/Matt.42). Kulmakivi rakennuksessa tarkoittaa perustuksessa, seinien liittymäkohdassa olevaa nurkkakiveä. Sillä tarkoitetaan myös, kuten tässä tapauksessa, holvausmuuraukseen liittyvää kaariaukon ylintä kiilakiveä, johon rakenteen puristusvoimat kohdistuvat. Jos tämä kulmakivi otetaan pois, rakennelma sortuu.
Balalaikka

Balalaikka (ven. балала́йка) on Venäjältä peräisin oleva kielisoitin. Sen kaikukoppa on kolmionmuotoinen ja siinä on tavallisesti kolme tai kuusi kieltä. Sitä käytetään lähinnä venäläisessä kansanmusiikissa. Balalaikkoja tehdään eri kokoisina. Nykyisin käytössä ovat korkeimmasta matalimpaan piccolobalalaikka, primabalalaikka, secondobalalaikka, alttobalalaikka, bassobalalaikka ja kontrabassobalalaikka. Yleisin on primabalalaikka, jonka kielet viritetään sävelille e-e-a eli kaksi alinta kieltä ovat samassa vireessä. Balalaikkaa soitetaan joko sormin tai plektralla.
Balalaikkaa soitetaan monesti eräänlaisissa balalaikkaorkestereissa, joihin kuuluu useita erilaisia balalaikkoja. Balalaikkaorkesterien historia juontaa juurensa 1880-luvulle, jolloin venäläinen Vasili Andrejev esitteli balalaikkasoitinyhtyeen Pietarissa. Vuonna 1897 Andrejev perusti balalaikoista, domrista ja gusleista koostuvan orkesterin. Siitä lähtien on ollut olemassa balalaikkaorkestereja, jotka soittavat sekä kansan- että taidemusiikkia.
Eduard Tubin sävelsi balalaikalle konserton. 
Tunnetuimpia suomalaisia balalaikansoittajia on ollut venäläissyntyinen Ivan Putilin. Helsingissä toimii vuonna 1910 perustettu Helsingin balalaikkaorkesteri, joka soittaa alkuperäisillä venäläisillä kansansoittimilla venäläistä kansanmusiikkia, romansseja sekä viihde- ja klassista musiikkia sekä antaa alan koulutusta.
Suomalaisen laulaja-lauluntekijä Litku Klemetin instrumentti on balalaikka.
Yläpuolinen indeksointipilkku

Yläpuolinen indeksointipilkku, lyhyesti myös indeksointipilkku tai pilkku, on matematiikassa, luonnontieteissä ja kielitieteessä käytettävä merkki.

Käyttö

Unicode-standardin mukaan tarkkeenomaisia indeksointipilkkuja käytetään kielitieteessä ja muita matematiikassa, luonnontieteissä sekä erilaisissa tekniikkaan liittyvissä asioissa. Tosin ulkoasultaan ne ovat keskenään samanlaisia kuin merkit, joiden Unicode-arvot ovat 02B9 ja 2032 sekä 02BA ja 2033.

Mittayksiköt

Indeksointipilkkuja käytetään myös eräiden pituuden ja kulman, joskus ajankin mittayksiköiden tunnuksina. Pituusmerkintänä yläpuolinen indeksointipilkku (2032) ja kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku (2033) tarkoittavat jalkoja ja tuumia, eli merkintä 3′ 5″ tarkoittaa kolmea jalkaa ja viittä tuumaa. 
Kulman yksikkönä yläpuolinen indeksointipilkku tarkoittaa kulmaminuuttia eli asteen kuudeskymmenesosaa ja yläpuolinen kaksinkertainen indeksointipilkku kulmasekuntia eli kulmaminuutin kuudeskymmenesosaa. Esimerkiksi merkintä 10° 3′ 5″ tarkoittaa kymmentä astetta, kolmea kulmaminuuttia ja viittä kulmasekuntia. 
Toisinaan käytetään indeksointipilkkuja myös aikayksiköiden, minuutin ja sekunnin, merkintöinä, jolloin 3′ 5″ tarkoittaa 3 min 5 s. Tämä merkitsemistapa ei ole SI-järjestelmän eikä  nykyisten standardien mukainen, mutta sitä näkee usein käytettävän esimerkiksi äänilevyissä osoittamassa kappaleiden kestoaikaa.
Kolminkertaista yläpuolista indeksointipilkkua (2034) käytetään Ranskassa ja Sveitsissä ilmaisemaan ranne- ja taskukellojen koneiston kokoa. Yksikköä kutsutaan nimellä ligne, ja sen vaihtoehtoinen tunnus on L. Yksi ligne on 2,2558291 millimetriä.

Kielitiede

Kielitieteessä yläpuolisia indeksointipilkkuja käytetään translitteroinnissa ja ääntämisasun esittämisessä. Niistä on tarkoitettu kielitieteelliseen käyttöön tarkkeenomainen yläpuolinen indeksointipilkku (02B9) ja tarkkeenomainen kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku (02BA). Näistä ensiksi mainittu on ISO 9 -standardin mukainen translitteraatio kyrilliselle kirjaimelle ь ja jälkimmäinen kirjaimelle ъ. Englanninkielisissä sanakirjoissa, joissa ääntämisasua ei ilmaista IPA-merkein, ilmaistaan painollinen tavu sen perään sijoitetulla tarkkeenomaisella yläpuolisella indeksointipilkulla. Esimerkiksi sanan syllabification ääntämisasu voidaan ilmaista merkinnällä /si-labʹ-ə-fi-kayʹ-shən/. Normaali IPA:n mukainen esitys on /sɪˌlæbəfɪˈkeɪʃən/.
Sisko Wilkama

Sisko Elna WIlhelmiina Wilkama (o.s. Brummer; 9. lokakuuta 1893 Joutsa – 12. kesäkuuta 1983) oli suomalainen pedagogi.
Wilkaman vanhemmat olivat Joutsan kirkkoherra, rovasti Fredrik Alexander Brummer (1848–1904) ja Wilhelmina Jaatinen. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi 1916 hän toimi opettajana Sörnäisten kristillisessä kansanopistossa sekä Lappeenrannassa ja Nurmijärven yhteiskoulussa.
Wilkaman vuonna 1938 valmistuneen väitöskirjan aiheena oli Naissivistyksen periaatteiden kehitys Suomessa 1840–1880. Pedagogis-aatehistorialliseksi luonnehtimassaan väitöstyössään hän tarkasteli ensimmäisen yhteiskoulun perustamiseen 1883 vaikuttaneita aatteellisia, yhteiskunnallisia ja pedagogisia virtauksia. Hänen toinen teoksensa oli 1950 ilmestynyt Oppikoulu ja lasten vanhemmat. 
Wilkama kirjoitti ylioppilaaksi 1911, valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja lisensiaatiksi (väitellyt) 1938. Hän oli Helsingin kristillisen kansanopiston opettaja ja johtaja 1918–1920, Lappeenrannan yhteiskoulun opettaja 1923–1928, Nurmijärven yhteiskoulun opettaja ja johtaja 1930–1932, 1935–1939 ja 1940–1951, vanhempi lehtori vuodesta 1951, Imatran yhteiskoulun opettaja 1939–1940. Hän oli osaltaan vaikuttamassa Marja-Liisa Vartion kirjalliseen kehitykseen.
Wilkama kirjoitti Kotilieteen runsaasti artikkeleita perhe- ja kasvatusasioista.
Sisko Wilkaman puoliso 1918–1953 oli eversti Oskar Wilkama.
Pomorit

Kulttuuri

Pomoreilla on omintakeinen lauluperinteensä. Turjan piirin keskuksessa Umbassa pidetään kolmen vuoden välein kansainvälinen folklorefestivaali, viimeksi kesäkuussa 2005.
Kari Wihlman

Kari Jorma Juhani Wihlman (s. 18. helmikuuta 1966 Helsinki) on Väyläviraston eli Väylän (vuoden 2018 lopuun asti Liikennevirasto) pääjohtaja. Aiemmin hän toimi Liikenteen turvallisuusvirasto Trafin pääjohtajana viraston perustamisesta 1.1.2010 – 31.12.2017. Sitä ennen Wihlman on toiminut muun muassa Ajoneuvohallintokeskuksen ylijohtajana vuosina 2008–2009.
Kari Wihlman kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1985. Koulutukseltaan hän on varatuomari ja sotilasarvoltaan yliluutnantti.
Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Wihlmanille 6.12.2016 Suomen Leijonan komentajamerkin. Vuonna 2018 Kari Wihlmanille myönnettiin liikenneturvallisuusalan ansiomitali.
Nicéphore Niépce

Joseph Nicéphore Niépce (7. maaliskuuta 1765 – 5. heinäkuuta 1833 Saint-Loup-de-Varennes) oli ranskalainen keksijä. Parhaiten hänet tunnetaan valokuvauksen pioneerina. Hän työskenteli myös pumppujen sekä varhaisten polttomoottoreiden kanssa tehden niihin parannuksia.

Elämä

Joseph Nicéphore Niépce syntyi varakkaaseen perheeseen Ranskan Chalon-sur-Saônessa 1765 ja sai keskiluokkaisen kasvatuksen. Hän toimi jonkin aikaa opettajana ja palveli armeijassa, mutta palasi 1800-luvun alussa kotiseudulleen hoitamaan sukutilaansa. Yhdessä Claude-veljensä kanssa hän omisti vapaa-aikansa tieteellisille harrastuksille. Valokuvaus ei ollut hänen pääasiallinen mielenkiintonsa kohde, sillä hän kulutti veljensä kanssa lopulta koko perintöomaisuutensa polttomoottorin kehittämiseen. Pyreolophore-niminen keksintö, jonka veljekset kehittivät ja patentoivat 1807, oli tarkoitettu potkuritoimiseksi laivan voimanlähteeksi. Claude muutti lopulta Englantiin markkinoimaan polttomoottoria, ja Niépce jäi Ranskaan. Hän viehättyi 1813 Ranskaan saapuneesta litografiasta, koska oli itsekin jo pitkään haaveillut keksivänsä jonkinlaisen kuvanmonistusmenetelmän. Niépce alkoi vakavasti tutkia camera obscuran avulla saatujen kuvien pysyvää kiinnittämistä kemiallisella reaktiolla vuoden 1816 tienoilla. Camera obscuraa hän käytti aluksi, koska oli epävarma piirtäjänä. Erilaisten kemiallisten kokeiluiden jälkeen hän lopulta onnistui kehittämään ja kiinnittämään maailman ensimmäisen oikean valokuvan vuoden 1826 tienoilla. Hän nimesi keksimänsä menetelmän heliografiaksi.
Koska oli jatkuvassa rahapulassa, hän matkusti 1827 Englantiin veljensä luokse Kewiin lähelle Lontoota, jossa tapasi kasvitieteilijä Charles Bauerin. Bauer suositteli häntä kääntymään Kuninkaallisen seuran puoleen keksintönsä rahoittamiseksi. Kuninkaallinen seura kuitenkin palautti Niépcen anomuksen ja valokuvamateriaalin takaisin, koska ei voinut ottaa kantaa keksintöön, jonka yksityiskohtia Niépce ei ollut halukas paljastamaan ulkopuolisille.
Niépce palasi Ranskaan, jossa sai kohta kuulla veljensä menehtyneen sairauteen. Niépce jatkoi tutkimuksiaan heliografian parissa ja solmi yhteistyösopimuksen Louis Daguerren kanssa 1829. Niépce kuoli 1833, minkä jälkeen Daguerre ja Niépcen poika Isidore jatkoivat menetelmän kehittämistä. Parivaljakko julkaisi parannetun valokuvausmenetelmän Ranskan tiedeakatemian edessä 1839. Daguerren menetelmä sai nimen dagerrotypia, ja Niépcen elämäntyö jäi lopulta unohduksiin. Vasta 1952 valokuvahistorioitsija ja kriitikko Helmut Gernsheim löysi jo kadonneeksi luullun Niépcen ottaman valokuvan, jolloin Niépcen maine ja ansiot valokuvauksen edelläkävijänä palautettiin maailman tietoisuuteen.
HMS Beachampton

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Vernonin koulutuslaivueeseen Portsmouthiin. Alus muutettiin partioalukseksi 1971 ja se myytiin romutettavaksi 10. toukokuuta 1985.