google/wiki40b huggingface dataset:
U-Foesit

U-Foesit ovat Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroistojoukkio, joka altisti itsensä tahallaan kosmiselle säteilylle, josta Ihmeneloset saivat voimansa. Palattuaan rakettimatkaltaan maapallolle, itseään U-Foeseiksi kutsuva nelikko iski Kostajia vastaan.
Myöhemmin U-Foesit vainosivat suurimmaksi osaksi Hulkia, koska juuri Bruce Banner ohjasi heidän aluksensa maahan. U-Foesit uskovat, että varman kuoleman sijaan pidempiaikainen altistuminen säteilylle olisi vain lisännyt heidän voimiaan. U-Foesien ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Incredible Hulk -lehden numerossa #254 (joulukuussa 1980).
Läpi 80-luvun joukkio työskenteli pääasiallisesti omien motiiviensa ajamina, mutta suostuivat toisinaan työskentelemään toisille rikollisille, kuten Hulkin arkkiviholliselle Johtajalle. Joukkio nähtiin viimeksi pakenemassa Lautalta, superrikollisten vankilasta.
Intiansavikka

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen intiansavikka kasvaa alalajista riippuen 20–100 senttimetriä korkeaksi. Väriltään se on vaihtelevan vihreä. Vain kasvin nuoret osat ovat jauhoisia. Varsi on pysty tai koheneva, usein vain tyviosastaan kohenevasti haarova ja kova. Väriltään varsi vaihtelee oliivinvihreästä sinertävänvihreään ja on puna- tai vihreäraitainen. Lehtihangat ovat tavallisesti punaisia. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtilavan muoto vaihtelee useimmiten soikeahkosta pitkulaiseen ja matalahampaisesta ehytlaitaiseen sekä on kooltaan 3–6 cm. Väriltään lehtilapa vaihtelee oliivinvihreästä sinivihreään ja on usein punalaitainen. Kukinto on pitkälti lehdetön ja muodoltaan tähkämäinen. Kukinnon sykeröt ovat tiheitä ja melko pieniä. Heteitä on tavallisesti viisi kappaletta. Suomessa intiansavikka kukkii elo-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 1–1,2 mm pitkä, ympärykseltään soikeahko, tylppäreunainen ja pinnaltaan sileä tai hieman säteen suuntaan uurteinen.
Pohjoismaista intiansavikasta tunnetaan kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan lähinnä koon ja lehtien värin ja muodon perusteella. Alalajeista suurikokoisin on isointiansavikka (ssp. strictum), joka kasvattaa 30–100 cm korkean pystyn varren. Tyviosasta kohenevat haarat ovat pitkiä. Lehdet ovat tavallisesti oliivinvihreitä, 3–6 cm pitkiä ja matalahampaisia ylimpiä, ehytlaitaisia lehtiä lukuun ottamatta. Pysty tai kohenevartinen preeriasavikka (ssp. glaucophyllum) kasvaa puolestaan 20–70 cm korkeaksi ja sen haarat ovat kohenevia. Lehdet ovat sinivihreitä ja niiden lehtilapa on tavallisesti 3–6 cm pitkä ja lähes tai täysin ehytlaitainen kaikissa lehdissä.
Aikaisemmin myös rannikkosavikka (C. striatiforme) luokiteltiin intiansavikan alalajiksi (ssp. striatiforme).

Levinneisyys

Intiansavikka on maailmalla laajalle levinnyt laji. Alalajeista isointiansavikka on alun perin kotoisin Kaakkois-Euroopasta ja Aasiasta, preerisavikka puolestaan Pohjois-Amerikasta. Suomessa intiansavikkaa on tavattu satunnaisesti muutamin paikoin eri puolilla maata Oulun korkeudelle saakka. Alalajeista preeriasavikka on Suomessa harvinaisempi ja sitä kasvaa vain Etelä-Suomessa.

Elinympäristö

Intiansavikka on Suomassa uustulokas, jota on tavattu erilaisilla joutomailla ratapihoilla, satamissa, myllyillä ja kaatopaikoilla.

Käyttö

Intiansavikka kelpaa muiden savikkalajien tapaan myös ihmisravinnoksi.
Marta Torrejón

Marta Torrejón (s. 27. helmikuuta 1990) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Espanjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 90 maaottelua, mikä on maajoukkueen ennätys. Maaottelumaaleja hän on tehnyt yhdeksän.
Torrejón edustaa kotimaassaan FC Barcelonaa.
Iivo Härkönen

Iivo Härkönen (25. elokuuta 1882, Suistamo – 28. elokuuta 1941, Helsinki) oli kirjailija, opettaja ja karjalaisen kansanperinteen kerääjä.

Henkilöhistoria

Härkösen vanhemmat olivat talollinen Ivan Härkönen ja Matrona Jyrkinen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1906 ja toimi opettajana Suistamolla 1901–1902, Salmissa 1906–1907 sekä Helsingissä 1907–1908 ja 1915–1920. Vuodesta 1908 Härkönen työskenteli myös toimittajana muun muassa Savon Sanomien päätoimittajana 1912–1913 ja Karjalan Lehden toimittajana 1913–1914. Hän oli Karjalan sivistysseuran sihteeri, toimistonjohtaja ja aikakauslehden toimittaja vuosina 1906–1938, Itä-Karjalan toimituskunnan osastonjohtaja ja kansliapäällikkö 1918–1922, pakolaistoimikunnan sihteeri kouluhallituksessa 1922–1924 sekä Suomen kirjailijaliiton sihteeri 1920–1941 ja rahaston hoitaja 1924–1941.
Härkönen kuului karjalaiseen runonlaulajasukuun ja hän teki runonkeruumatkoja Karjalaan ja Aunukseen vuosina 1900–1903. Karjalan kumbuzil on hänen karjalannoksensa Valter Juvan sanoituksesta suomalaiseen kansansävelmään Karjalan kunnailla.
Härkönen oli naimisissa Ida Lindholmin kanssa vuosina 1905–1919. Avioeron jälkeen hän meni uudestaan naimisiin Valborg Sarlinin kanssa 1920.
Saksan 17. panssaridivisioona

Perustaminen

Wehrkreis VII perusti divisioonan 1. marraskuuta 1940 27. jalkaväkidivisioonan joukoista.

Palvelus

Toukokuussa 1941 divisioona siirrettiin Keskisen armeijaryhmän 2. panssariryhmän XLVII panssariarmeijakunnan keskitysalueelle operaatio Barbarossaa varten. Divisioonankomentajan Hans-Jürgen von Arnim haavoittui pahoin 24. kesäkuuta ja hänen sijallaan ollut Karl Ritter von Weber haavoittui kuolettavasti Smolenskin eteläpuolella 17. heinäkuuta.
Divisioonan joukot ylittivät Bugin jatkaen etenemistä kohti Minskiä kohdatakseen 3. panssariryhmän. Se osallistui Bialystok-Minskin taisteluun, jossa divisioona tuhosi 9. heinäkuuta Orshassa yli 100 neuvostopanssaria. Taistelun jälkeen divisioona ylitti Orshan eteläpuolella Dneprin ja se osallistui elo-syyskuussa Smolenskin eteläpuolella puolustustaisteluihin. Lokakuussa divisioona osallistui Moskovan taisteluun vallaten Bryanskin 15. lokakuuta. Divisioona keskitettiin Oreliin, mistä se jatkoi edelleen kohti Tulaa. Neuvostojoukkojen aloitettua vastahyökkäyksen 5. joulukuuta divisioona ryhmittyi puolustukseen sekä aloitti vetäytymisen 8. joulukuuta päätyen 120 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Divisioona ryhmittyi puolustukseen Orelin länsipuolelle, missä se pysyi kesään 1942 saakka.
Jules Sylvain

Jules Sylvain, oik. Axel Stig Hansson, (11. kesäkuuta 1900 Tukholma – 29. lokakuuta 1968 Castiglione della Pescaia, Italia) oli ruotsalainen viihdemuusikko ja -säveltäjä.
Stig Hansson oli näyttelijäperheen poika. Hänen isänsä oli Axel Hansson ja äitinsä Suomessakin vaikuttanut Valborg Hansson. Hansson aloitti uransa 18-vuotiaana kahvilapianistina. Hieman myöhemmin hän ryhtyi säveltämään lauluja Ernst Rolfin ja Karl Gerhardin suosittuihin revyyohjelmiin nimimerkillä Jules Sylvain. Uransa aikana Hansson käytti lähes kolmeakymmentä salanimeä, joita olivat Jules Sylvainin lisäksi muiden muassa Nick Layton, Einar Björke, Willy Bramsen, Otto Herrmann ja Peter Lebedjeff. Hanssonin sävellykset julkaisi hänen oma kustannusliikkeensä Edition Sylvain. 1930-luvulla Hansson oli Svensk Filmindustrin hovisäveltäjä, ja hän laati myös viisi elokuvakäsikirjoitusta. Vuonna 1943 esitettiin Tukholman oopperassa hänen operettinsa Zorina.
Hanssonin ensimmäinen suurmenestys oli valssi "Vintergatan", jonka Sven-Olof Sandberg levytti vuonna 1927. Levyä myytiin kaikkiaan yli satatuhatta kappaletta. Suomeksi laulun levytti Georg Malmstén nimellä "Tähtivyö". Uuden version valssista teki vuonna 1960 Tapio Rautavaara nimellä "Linnunrata". Monet muutkin Hanssonin sävelmät tulivat suosituiksi Suomessa, kuten esimerkiksi "Tangokavaljeeri", "Lentäjän valssi" ja "Luutnantin sydän". Suomessa Hanssonin sävellyksiä ovat Malmsténin ja Rautavaaran lisäksi levyttäneet muiden muassa Matti Jurva, Hannu Hovi, Henry Theel ja Olavi Virta, myöhemmin myös Reijo Kallio, Topi Sorsakoski, Pirkka-Pekka Petelius ja Solistiyhtye Suomi.
Luonteeltaan levoton Hansson kyllästyi perin pohjin ruotsalaiseen byrokratiaan ja muutti vuonna 1947 Fidži-saarille, jossa hän ryhtyi banaaninviljelijäksi. Hirmumyrskyn tuhottua viljelykset hän siirtyi viisi vuotta myöhemmin asumaan Mallorcalle, jossa hän viihdytti muusikkona ruotsalaisia matkailijoita. Elämänsä viimeiset vuodet hän asui Italiassa.
Werwolf

Werwolf (”Ihmissusi”) oli natsien 1944 luoma suunnitelma vastarintayksiköstä, joka jatkaisi taistelua miehittäjiä vastaan mahdollisen tappion tullessa.
Werwolfin toimintataktiikka lainattiin neuvostopartisaaneilta. Werwolf-yksiköiden suunniteltuna tehtävänä olisi harjoittaa sabotaasia, salamurhia ja muuta häirintää vihollisen miehittämillä alueilla. Tähän tarkoitukseen suunniteltiin mielikuvituksellisia räjähteitä ja aseita. Taistelijat oli tarkoitus kouluttaa toimimaan kuin erikoisjoukot kuristuslankoineen ja vaimennettuine aseineen. Jäsenet värvättiin lähinnä Hitler-Jugendin joukosta.
Tunnukseksi ryhmittymä sai erään hakaristiä edeltäneistä natsitunnuksista, Susikoukun jota muun muassa hollantilaiset natsit käyttivät loppuun asti kunniamerkeissään ja vyönsoljissa.
Sodan jälkeen Werwolfin toiminta oli varsin aikaansaamatonta, lukuun ottamatta muutamaa salamurhaa ja siviiliväestön pelottelua. Suurin osa piilotettuihin bunkkereihin sijoitetuista Hitler-Jugendin jäsenistä antautui liittoutuneille heti mahdollisuuden tultua.
John Morley

John Morley, Morley of Blackburnin varakreivi (24. joulukuuta 1838 Blackburn – 23. syyskuuta 1923 Wimbledon) oli brittiläinen Liberaalipuoluetta edustanut poliitikko ja elämäkertoihin erikoistunut kirjailija.

Poliittinen ura

Morley valmistui 1859 lakimieheksi, mutta siirtyi pian sanomalehdentoimittajaksi. Hän julkaisi 1867–1882 Fortnightly Review -lehteä ja toimi 1880–1883 Pall Mall Gazetten päätoimittajana. Hän oli parlamentin alahuoneessa vuosina 1883–1895 Newcastlen ja 1896–1908 Montrose Burghsin edustajana. Morley toimi 1886 Irlannin asiain ministerinä William Gladstonen kolmannessa hallituksessa ja toimi pääministerin oikeana kätenä valmisteltaessa Irlannin itsehallintolakia (home rule), joka tosin ei mennyt läpi parlamentissa. Hän toimi uudelleen Irlannin ministerinä vuosina 1892–1895. Tämän jälkeen Morley keskittyi vuosikymmeneksi lähinnä kirjallisiin töihinsä, mutta liberaalien palattua oppositiokauden jälkeen takaisin valtaan hän toimi Intian asioiden ministerinä Henry Campbell-Bannermanin ja Herbert Henry Asquithin hallituksissa joulukuusta 1905 marraskuuhun 1910.
Vuonna 1909 säädetty Intian hallintoa uudistanut Indian Councils Act tunnetaan myös nimellä Morleyn–Minton reformi, sillä se perustui Morleyn ja Intian varakuninkaana toimineen Minton jaarlin yhteistyöhön. Uudistuksen myötä Intian valtakunnalliseen ja paikallishallintoon luotiin osittainen kansanedustus, joskin äänioikeus jäi hyvin rajalliseksi. Morleyn ja liberaalien toiveena oli luoda edellytykset brittiläistyylisen parlamentarismin kehittämiselle Intiassa, mutta Minto halusi säilyttää brittiviranomaisilla veto-oikeuden kaikkeen lainsäädäntöön Intiassa. Morley myös nimitti ministeriön yhteydessä toimineeseen Intian asioiden neuvostoon kaksi intialaista edustajaa, yhden muslimin ja yhden hindun. Morley sai päärinarvon 1908 ja siirtyi 1910 valtakunnanneuvoston lordipresidentiksi (Lord President of the Council). Hän vastusti Britannian liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja erosi protestina hallituksesta elokuussa 1914.

Teokset

Morleyn tunnetuin kirjallinen teos oli vuonna 1903 ilmestynyt kolmiosainen William Gladstonen virallinen elämäkerta The life of William Ewart Gladstone. Hän julkaisi elämäkerrat myös Edmund Burkesta (1867 ja 1879), Voltairesta (1872), Rousseausta (1873), Diderot’sta ja ensyklopedisteista (1878), Richard Cobdenista (1881), Ralph Waldo Emersonista (1884), Robert Walpolesta (1889) ja Oliver Cromwellista (1900). Morleyn muita teoksia olivat On Compromise (1874), Studies in Literature (1891), Critical Miscellanies (1908) ja kaksiosainen muistelmateos Recollections (1917). Vuonna 1921 ilmestyivät vielä viisitoistaosaiset kootut teokset (Works).
Wojciech Szczęsny

Ura

Szczęsny siirtyi Arsenaliin Legia Varsovasta vuonna 2006. Hän teki ensiesiintymisensä seuran ykkösjoukkueessa 22. syyskuuta 2009 Englannin liigacupin ottelussa West Bromwichia vastaan. 20. marraskuuta Szczęsny lainattiin kuukaudeksi Englannin ykkösliigan Brentfordiin. Lainaa jatkettiin kuitenkin lopulta toukokuun loppuun asti, ja Szczęsny pelasi ykkösliigaa yhteensä 28 ottelun verran. Kaudella 2010–2011 Szczęsny teki läpimurron Arsenalin ykköstorjujaksi kun aikaisempi ykköstorjuja Łukasz Fabiański loukkantui. Hän pelasi kaudella kaikki kilpailut mukaan lukien 24 ottelua. Kaudella 2011–2012 hän oli Arsenalin ykkösmaalivahti.
9th Wonder

Elämäntarina

9th Wonder aloitti uransa tekemällä sample-pohjaisia hiphop-taustoja North Carolinan yliopiston taukohuoneesta käyttäen musiikkiohjelmaa nimeltä FL Studio. Tämän jälkeen hänestä on tullut yksi amerikkalaisen hiphopin (varsinkin itärannikon) kuuluisimpia tuottajia. Nousevana tuottajana hän teki kokonaisen remix-albumin Nasin God's Sonista.
9th Wonder käyttää biiteissään yleensä vanhoja soul-sampleja (muun muassa Al Green ja Curtis Mayfield).
Wellsin tuomiokirkko

Historia

Arkeologisissa kaivauksissa paikalta on löydetty Rooman valtakunnan aikainen mausoleumi. Ine Wessexläinen rakennutti paikalle ensimmäisen kirkon piispa Aldhelmin pyynnöstä vuonna 705, ja se omistettiin Pyhälle Andreakselle. Kaksisataa vuotta myöhemmin piispanistuin siirrettiin Sherbornesta Wellsiin. Nykyisen kirkon rakentaminen alkoi 1100-luvulla, ja se oli suurilta osin valmis käyttöönoton yhteydessä vuonna 1239.
Katedraaliin on haudattu useita piispoja.
Rottajahti

Rottajahti eli rotanpyydystys on ilmataistelutaktiikka, jota käytettiin toisen maailmansodan loppujaksolla. Sitä käytettiin saksalaisten suihkukäyttöisiä Me 262 -hävittäjäpommittajia vastaan.
Menetelmää käyttivät lähinnä Hawker Tempestillä lentäneet liittoutuneiden pilotit. Perusajatus oli olla väijymässä laskeutuvia Me 262 -koneita, jolloin ne olivat pitkässä lentokentän lähestymisessään otollisia saaliita. Suihkukoneiden lentotukikohdat olivat ennalta tiedusteltuja.
Rajoitettua menestystä toki saavutettiinkin, mutta taistelutaktiikan vastapainoksi saksalaiset lisäsivät tukikohtien ilmatorjunta-aseistusta. Lisäksi Me 262 -koneiden palatessa taistelulennolta, lähetettiin pari nopeita, kuten Focke-Wulf Fw 190 D-9 -tyypin koneita lakisuojapartioksi palaaville suihkukoneille.
Ignatius Chama

Ignatius Chama (s. 12. elokuuta 1957) on sambialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mansan hiippakuntaan 12. elokuuta 1984 ja nimitettiin Mpikan hiippakunnan piispaksi 17. heinäkuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicolas Girasoli, jota avustivat George Cosmas Zumaire Lungu ja James Mwewa Spaita.
Suomen Liikunta ja Urheilu

Suomen Liikunta ja Urheilu ry (lyhenne SLU) oli vuosina 1993–2012 toiminut suomalaisten liikuntajärjestöjen katto- ja palvelujärjestö. SLU muodostui urheilun ja liikunnan järjestörakenteen uudistuksen seurauksena. Rakennemuutoksessa SVUL (Suomen Valtakunnan Urheiluliitto) lakkautettiin ja TUL (Työväen Urheiluliitto), Suomen Palloliitto ja CIF (Centralidrottsförbundet) menettivät keskusjärjestöaseman.
SLU, Nuori Suomi ja Suomen Kuntoliikuntaliitto päättivät vuosikokouksissaan kesäkuussa 2012 uuden järjestön perustamisesta, toimintojen siirtämisestä uuteen järjestöön ja vanhojen järjestöjen yhdistystoiminnan lakkauttamisesta. Toiminnot ja henkilökunta siirtyivät uuteen järjestöön, Valoon vuoden 2013 alussa ja sen lakattua edelleen Olympiakomiteaan 1.1.2017.

SLU-yhteisö

SLU:n yli 130 jäsenjärjestössä oli jäseninä yli 1,1 miljoonaa suomalaista. Yhdessä jäsenjärjestöjensä kanssa SLU muodosti SLU-yhteisön. 
SLU:ssa työskenteli hieman yli 50 ihmistä. SLU:n henkilöstön osaaminen liittyi liikunta- ja urheilupolitiikkaan, seurojen ja jäsenjärjestöjen tuntemukseen ja tarpeisiin sekä verkostotyöhön.
SLU:n jäsenjärjestöinä olivat muun muassa 76 lajiliittoa, 15 SLU-aluetta, neljä erityisryhmien liikuntajärjestöä sekä valtakunnallisia liikuntajärjestöjä (Työväen Urheiluliitto TUL, kahdeksan ruotsinkielistä järjestöä, neljä koululais- ja opiskelijajärjestöä, kaksi kuntoliikuntajärjestöä, Suomen Olympiakomitea, Suomen Paralympiakomitea ja Nuori Suomi) sekä 17 tukijäsenjärjestöä.

Liikunnan ja Urheilun Maailma -verkkolehti

Suomen Liikunta ja Urheilu julkaisi Liikunnan ja Urheilun Maailma -nimistä verkkolehteä, jonka artikkelit käsittelivät liikuntakulttuuria ja -politiikkaa. LUM ilmestyi joka toinen viikko lukuun ottamatta kesäkautta.
Keniankottarainen

Levinneisyys

Keniankottaraista tavataan Keniassa ja Tansaniassa. Lajin on kuvattu olevan harvinainen. Sen levinneisyysalue on kuitenkin laaja ja kannankehitys stabiili, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Coloretto

Valmistelut

Jokaiselle pelaajalle arvotaan yksi aloitusväri, joka ei saa olla sama kahdella pelaajalla. Aloituskortti ei myöskään voi olla "+2"-kortti tai jokeri. Pakka sekoitetaan ja asetetaan ylösalaisin pöydälle. Lopetuskortti laitetaan 15. alimmaiseksi pakkaan. Pöydälle asetetaan niin monta rivimerkkiä kuin on pelaajia.

Pelin päättyminen

Peli päättyy sen kierroksen loppuun, jonka aikana pakasta on vedetty lopetuskortti.
Matti Halmesmäki

Matti Veikko Iisakki Halmesmäki (s. 22. toukokuuta 1952 Lapua) on suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja. Hän on ollut Kesko Oyj:n pääjohtaja ja konsernijohtoryhmän puheenjohtaja vuodesta 2005. Halmesmäki on myös Elinkeinoelämän keskusliiton hallituksen jäsen. Vuorineuvoksen arvonimen hän sai 5. joulukuuta 2008.

Ura

Halmesmäki valmistui ylioppilaaksi Lapuan yhteislyseosta vuonna 1971, ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1975 ja kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1976. Vuonna 1977 hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta. Varatuomari hänestä tuli vuonna 1977. Halmesmäki on opiskellut myös Harvardin yliopistossa ja International Institute for Management Developmentissa Sveitsissä.
Kesko Oyj:n palveluksessa Halmesmäki on ollut eri tehtävissä vuodesta 1980. Hän aloitti Keskon lakimiehenä (1980–1981) edeten kirjanpitopäälliköksi (1982–1985) ja talousosaston johtajaksi (1985–1989). Vuonna 1989 Halmesmäestä tuli Keskon hallituksen jäsen. Hän eteni edelleen talousjohtajaksi (1989–1993), maatalous- ja rautaryhmän johtajaksi (1993–1995) ja erikoistavararyhmän johtajaksi (1995–1996). Vuosina 1996–1997 Halmesmäki toimi Tukon toimitusjohtajana, mutta palasi takaisin Keskon erikoistavarakaupan johtoon vuosiksi 1997–2000 ja Rautakeskon ja Maatalouskeskon toimitusjohtajaksi vuosiksi 2000–2005 ennen siirtymistään Keskon toimitusjohtajan tehtävään.
Kesko Oyj:n toimitusjohtajaksi ja Kesko-konsernin pääjohtajaksi Halmesmäki nimitettiin 1. maaliskuuta 2005 alkaen. Keskon konsernijohtoryhmään Halmesmäki nousi 1. tammikuuta 2001. Halmesmäellä on ollut runsaasti luottamustoimia. Halmesmäki jäi eläkkeelle vuonna 2015. Häntä seurasi Keskon pääjohtajana Mikko Helander.
Halmesmäki herätti paheksuntaa tammikuussa 2011 kutsumalla pääministeri Mari Kiviniemeä ”kokovartaloministeriksi” edustavan vartalonsa takia. Hän pahoitteli kommenttiaan myöhemmin.

Yksityiselämä

Halmesmäki on siirtänyt kirjansa Portugaliin välttääkseen verojen maksamisen Suomeen.
Boaz Mauda

Boaz Mauda (בועז מעודה, s. 23. huhtikuuta 1987) on israelilainen laulaja. Hän voitti Pop Idolia muistuttavan laulukilpailun, Kokhav Noladin, viidennen tuotantokauden vuonna 2007. Hän edusti maataan vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa.
A-segmentti

A-segmentti (arkikielessä usein kaupunkiauto tai miniauto) on kaikista pienin autojen kokoluokka eurooppalaisessa kokoluokituksessa. Yleensä luokan pituusrajana on 3,7 metriä, mutta autojen koon kasvu on johtanut siihen, että jotkin mallit ovat jo ylittäneet tämän rajan. 
A-segmentin osuus koko Euroopan myynnistä on noin 10 prosenttia, joka on segmenttien lukumäärä (9) huomioon ottaen suuri luku. Suomessa A-segmentin myyntiosuus sen sijaan on vähäinen.
A-segmentin autoja ovat esimerkiksi Ford Ka, Fiat 500 ja Peugeot 108.
Kaliforniantikka

Koko ja ulkonäkö

Kaliforniantikka on kooltaan pieni tikka, vain noin 15–17 senttimetrin pituinen. Väritykseltään se on mustavalkoinen. Uroksella on punainen laikku päälaellaan.

Levinneisyys

Kaliforniantikka on yleinen tikkalaji Kaliforniassa ja sen levinneisyysalue ulottuu myös Kalifornian niemimaan pohjoisosiin Meksikossa.
Itämerentorni

Yleistä

Rakennuksessa työskentelee noin 600 henkilöä (2004). Rakennuksen matalassa osassa on kolme sisäpihan ympärille kiertyvää viisikerroksista toimistosiipeä sekä työterveysasema. Tornitalossa on toimistotiloja ja ylimmässä kerroksessa sijaitsee neuvottelutiloja ja saunaosasto. Pohjakerroksessa sijaitsevat aulatilat ja neuvottelutilat. Keskellä rakennusta on lähes tuhannen neliömetrin suuruinen katettu lämmin sisäpiha. Rakennuksen kahdessa kellarikerroksessa sijaitsevat tekniset tilat, varastot ja sosiaalitilat. Maan alle on myös rakennettu 370 paikkainen parkkihalli.
Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Etera ja Suomen itsenäisyyden juhlarahasto myi rakennuksen vuonna 2012 Exilion Capital Oy:lle yhteensä 85 miljoonan euron hintaan. Kaupan yhteydessä toimistotornin tilat jäivät edelleen SITRA:n käyttöön. Matalammassa rakennuksen osassa toimii S-market Ruoholahti.

Runkorakenne

Rakennuksen runko koostuu teräspilareista ja -palkeista sekä teräsbetonisesta välipohjaelementeistä. Kellarikerrokset on toteutettu paikallavalaen. Välipohjat ja Itämerentorin toritason kansi ovat jälkijännitettyjä paikallavalurakenteita. Galleria on katettu jännemitaltaan 30-metrisellä, kaarevalla teräs-lasirakenteella. Pihaa reunustavat lasiseinäiset toimistotilat siroine paalumaisine teräs-lasiseinineen.

Julkisivu

Rakennuksen julkisivuna on käytetty kaksoisjulkisivurakennetta. Valintaan päädyttiin kaupunkikuvallisten ja arkkitehtonisten syiden lisäksi pyrkimys saada säästöä LVI-tekniikan investoinneissa ja energiankulutuksessa. Lisäksi haluttiin vähentää ulkoseiniin ja sen yksityiskohtiin kohdistuvaa sään vaikutusta, pienentää hoito- ja ylläpitokustannuksia sekä parantaa melusuojaa ja tietoturvaa.
Päämateriaalina käytettiin COR-TEN-terästä, joka toimii linkkinä alueen vanhojen teollisuusrakennusten tiiliarkkitehtuurin ja hight-tech-rakennusten välillä. Materiaalin käyttöä puolsivat myös sen ekologiset ominaisuudet, kuten täydellinen kierrätettävyys. Päälimmäiset teräspinnat ovat 1,5 mm:n COR-TEK-kasetteja ja sisemmät levyt 1,0 mm:n paksuisia, pieniaaltoista poimulevyä. COR-TEN-terästä on julkisivun säleiköissä, muototeräksissä, vesipellityksissä, kasettien kiinnitysorsissa sekä osittain kantavissa pilareissa. Tornin julkisivussa on käytetty myös haponkestävää terästä, jonka tarkoitus on keventää julkisivun ilmettä.
Ulkoseinät on rakennettu termorankarakenteisista, nauhamaisista kevytelementeistä, jotka on tuettu holvien välisiin INP-rankoihin. Lasituksena on käytetty 6–8 mm:n karkaistua lasia ja kaarevassa osassa laminoitua lasia. Käytetyt lasilevyt ovat kooltaan keskimäärin 2692 x 855 mm. Yhden lasilevyn paino on noin 30 kg. Ikkunoissa on kiinteät ikkunat, joiden tuuletusaukot avautuvat 925 mm leveään välitilaan, jossa on painovoimainen tuuletus. Ikkunoihin on asennettu moottoroidut kaihtimet. Kaksoisjulkisivun huolto tapahtuu vesikatolle asennetuista ulokepalkkeista käsin.