google/wiki40b huggingface dataset:
Mustakaapukutoja

Levinneisyys

Mustakaapukutojaa tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin on kuvattu esiintyvän paikallisesti ja kausittaisesti. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Barbara Helsingius

Barbara Christina Elisabeth Helsingius-Koski (o.s. Helsingius; 27. syyskuuta 1937 Helsinki – 9. maaliskuuta 2017 Espoo) oli suomalainen miekkailija sekä folk- ja laulelmamusiikin esittäjä, säveltäjä ja sanoittaja. Hän levytti musiikkia 1960-luvun puolestavälistä lähtien suomeksi, ruotsiksi, englanniksi ja norjaksi. Helsingius esiintyi urallaan ympäri maailmaa, etenkin Pohjoismaissa ja Yhdysvalloissa.

Ura

Ennen muusikonuraansa Helsingius valmistui voimistelunopettajaksi. Hän osallistui miekkailijana Rooman olympialaisiin 1960 ja maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1965 Suomen joukkueessa. Opiskellessaan pedagogiikkaa Stanfordin yliopistossa Yhdysvalloissa Helsingius kiinnostui amerikkalaisesta folk-tyyppisestä musiikista ja hänen ensimmäinen levynsä vuodelta 1966 onkin suomen kielellä laulettua folkkia. Helsingius päätti opiskelunsa Asla-stipendiaattina Stanfordissa Master of Arts -tutkintoon vuonna 1963.
Helsingius avioitui amerikansuomalaisen Henry ”Hank” Kosken kanssa ja asui vuosina 1969–1975 Oslossa, jossa Koski työskenteli diplomaattina Yhdysvaltain suurlähetystössä. Vuonna 1975 perhe muutti Suomen Espooseen.
Helsingius toimitti useita laulukirjoja, joista viimeisin, Songs Finland Sings, on vuodelta 2000 ja sisältää hänen englanniksi kääntämiään suomalaisia lauluja. Näistä suurin osa on julkaistu myös kahdella samannimisellä CD-levyllä. Sanoituksia hän teki noin 700 neljällä kielellä.
Helsingius työskenteli Ylen englanninkielisessä Radio Finlandissa toimittajana vuosina 1978–2007.
Kaivannon kanava

Kaivannon kanava sijaitsee Kangasalla Längelmäveden ja Roineen välissä Keisarinharjusta ja Vehoniemenharjusta muodostuvan harjujakson matalimmalla kohdalla. Aikaisemmin näiden järvien pinnat olivat harjujakson takia eri tasossa, mutta 1800-luvun alussa alettiin paikalle suunnitella rakennettavaksi kanavaa. Kanavan päätyöt olivat valmistuneet syksyllä ja huhtikuussa 1830 raotettiin kanavan portteja varovasti. Kun vedentuloa kasvatettiin, murtuivat kanavan rakenteet. Kanavan rakenteet tuhoutuivat ja kannas kanavan ympäriltä huuhtoutui veden mukana. Tämän seurauksena kanava oli muuttunut avoimeksi salmeksi ja Längelmäveden vedenpinta aleni noin kaksi metriä Roineen tasolle. 
Kanavan yli on nykyään Lahteen vievän valtatie 12:n silta ja paikalla on kioski. Kanavalla järjestetään talvisin mm. avantouimareiden uintitapahtumia, Kaivannon kanavan yliuinteja.
Keväisin taas pidetään perinteinen kuoretapahtuma, jonka idea perustuu siihen, että kanavasta on pyydetty suurilla haaveilla (lipoilla) kutemaan nousevia kuoreita.
Tämän kalastusmuodon huippukausi on lyhyt ja se ajoittuu aikaan jäidenlähdön ja koivun lehteentulon välillä.
Kaivannon kanavan luoteispuolella sijaitsee vuonna 1963 avattu Kaivannon sairaala, joka on Pirkanmaan sairaanhoitopiirin B-mielisairaala.
Volgan–Itämeren vesitie

Volgan–Itämeren vesitie (ven. Волго-Балтийский водный путь, Volgo-Baltijski vodnyi put) on Volgan ja Itämeren yhdistävä vesireitti ja kanavajärjestelmä Venäjällä. Se johtaa Volgalta Rybinskin tekojärven, Šeksnajoen, Valkeajärven, Kovža- ja Vytegrajokien kautta Äänisjärvelle sekä Syvärijoen, Laatokan ja Nevajoen kautta Suomenlahdelle. Reitin pituus on noin 1100 kilometriä. Ääniseltä on yhteys Vienanmeren–Itämeren kanavan kautta Vienanmerelle.
Aikaisemmin Marian kanavajärjestelmänä (ven. Мариинская водная система, Mariinskaja vodnaja sistema) tunnettu keinotekoinen vesireitti valmistui vuonna 1810. Vuonna 1828 avattu Vienanjoen kanava yhdisti sen Suhona- ja Vienanjokien kautta Vienanmereen. Valkeajärven, Äänisen ja Laatokan eteläpuolitse kaivettiin tasapohjaisten alusten liikennöintiä helpottaneet kanavat, kuten Laatokan kanava.
Aikansa teknisenä saavutuksena huomattava ja taloudellisesti merkittävä Marian kanavajärjestelmä osoittautui vanhentuneeksi 1900-luvun alussa, joten sitä alettiin suunnitella korvattavaksi uudella. Järjestelmän rakennustyöt kestivät 1960-1964 ja sen nimenä oli V. I. Leninin Volgan–Itämeren vesitie aina Neuvostoliiton loppuun saakka.
Volgan–Itämeren vesitie käsittää viisi sulkujärjestelmää, joista neljä sijaitsee vedenjakajan pohjoispuolella ja yksi Šeksnalla. Sitä pitkin voivat kulkea 5000 tonnin alukset. Vesireittiä käytetään tavaraliikenteessä sekä Pietarista Volgalle suuntautuvassa risteilymatkailussa. Matka Tšerepovetsista Pietariin kestää 2,5–3 vuorokautta.
Romney, Hythe and Dymchurch Railway

Onnettomuudet

3. syyskuuta 2003 rautatiellä tapahtui onnettomuus, jossa juna törmäsi puomittomalla, varoitusvaloin varustetulla tasoylikäytävällä henkilöautoon ja suistui raiteilta. Junan veturinkuljettaja, 31-vuotias Kevin Crouch, kuoli turmassa. Junan matkustajat saivat vähäisiä vammoja. Auton kuljettajana ollut nuori nainen oli ajanut radalle varoitusvalosta piittaamatta tai niitä huomaamatta. Rautatien johto lupasi järjestää tapahtuneesta täydellisen tutkinnan. Autoa kuljettanut nainen pidätettiin myöhemmin, ja häntä syytettiin kuolemantuottamuksesta, mutta hän selvisi 500 punnan sakoilla, jotka hän sai varomattomasta ajotyylistä.
Toinen tasoristeysonnettomuus tapahtui 10. heinäkuuta 2005. Onnettomuudessa kuoli rautatieyhtiön johtajan Danny Martinin vaimo, veturinkuljettaja Suzane Martin, kun Martinin kuljettama juna törmäsi henkilöautoon ja veturi kaatui hänen päälleen. Auton kuljettajana ollut 20-vuotias mies oli ilmeisesti ajanut tasoristeykseen varoitusvaloista piittamatta.
Tammikuussa 2006 julkaistussa tiedonannossa ilmoitettiin, että onnettomuusalttiisiin tasoristeyksiin Burmash Roadille, Battery Roadille ja Botolph’s Bridge Roadille asennetaan puomilaitteet. Puomilaitteet maksavat noin 90 000 puntaa kappale. Myös rautatien muihin tasoristeyksiin asennetaan myöhemmin puomilaitteet.
Lynsay Sands

Lynsay Sands (s. Leamington, Ontario) on kanadalainen kirjailija. Hän kirjoittaa historiallista sekä paranormaalia romantiikkaa.
Hänen kirjallista tuotantoa ei ole tällä hetkellä saatavilla suomeksi.
Malmbergin kaivos

Malmbergin rautakaivos toimi Kiskossa Varsinais-Suomessa vuosina 1670–1866. Kaivoksesta louhittiin yhteensä 15 070 tonnia rautamalmia jonka rautapitoisuus oli keskimäärin 24% ja parhaimmillaan noin 40%.
Kaivos sijaitsi Pyymäessä Määrjärven pohjoisrannalla ja sen tuottamaa rautamalmia käytti viiden kilometrin päässä sijainnut Antskogin ruukki. Koska Malmbergin malmi oli kupari- ja rikkipitoista siitä valmistettu rauta oli kuumahaurasta ja niinpä ruukki hankki valtaosan rautamalmistaan Ruotsista ja Malmbergin malmia käytettiin vain lisänä. 1800-luvulla menetelmät kehittyivät niin että myös Malmbergin malmista saatiin kelvollista rautaa.
Malmi louhittiin aluksi kuumentamalla kalliota avotulella ja sitten jäähdyttämällä kuumennut kivi nopeasti vedellä. 1800-luvun alussa siirryttiin käyttämään mustaruutia kiven räjäytyksiin. Malmbergin alueella oli seitsemän kaivoskuilua joista syvimmät Långa grufvan ja Lilla grufvan ulottuivat 60 metrin syvyyteen. Malmi kuljetettiin talvella jäitse ja kesällä proomuilla kaivokselta Antskogin ruukille.
Kaivos suljettiin kannattamattomana 1866 kun rautamalmin tuontitullin poisto teki kotimaisen vuorimalmin kilpailukyvyttömäksi ruotsalaisen malmin kanssa. Kaivosalueen rakennukset hävisivät vähitellen ja kaivoskuilut täyttyivät vedellä. Viimeiset pysyvät asukkaat lähtivät Malmbergin alueelta 1950-luvulla ja lähistön pelloille istutettiin kuusia. Vuonna 1992 Fiskarsin omistama entinen kaivosalue saneerattiin hakkaamalla alueelle kasvanut puusto pois.
Puukarin Pysäkki

Majatalo Puukarin Pysäkki on erikoistunut karjalaiseen ruokaperinteeseen. Puukarin Pysäkki sijaitsee Valtimolla, Pohjois-Karjalassa n. 8 km pohjoiseen kirkonkylältä, valtatie 6:n  varrella. Se on Puukarin kylällä. Hirsisen päärakennuksen lisäksi pihapiirissä ovat Pihapirtti ja Vierastalo Rinteelä. Majatalo tarjoaa paitsi majoitustilaa, myös paikan kokous- ja koulutustilaisuuksille.
Massiivinen monen pelaajan verkkopeli

MMOG eli Massively Multiplayer Online Game (suora suom. massiivinen monen pelaajan verkkopeli), yleisemmin vain MMO, suomeksi usein myös massiivimoninpeli, on internetin välityksellä tietokoneilla tai pelikonsoleilla pelattava videopeli, johon osallistuu samanaikaisesti erittäin suuri määrä pelaajia.
MMO-peleissä on samassa pelimaailmassa yhtäaikaisesti merkittävästi suurempi määrä pelaajia ja pelaajien hahmoja kuin tavallisissa moninpeleissä, joissa luku voi yltää joihinkin kymmeniin pelaajiin. Pelistä riippuen MMO:ssa voi olla mukana satoja, tuhansia tai jopa kymmeniätuhansia samanaikaisia osallistujia, jotka toimivat samassa pelimaailmassa ja samalla palvelimella eli serverillä.
MMO-pelien osuudeksi koko pelialan myynnistä on arvioitu vuonna 2013 noin 21,2 %. Euroopassa, Lähi-idässä ja Aasiassa MMO-pelaajia oli yhteensä 208 miljoonaa ja Yhdysvalloissa 79 miljoonaa. Kaikkiaan MMO-myynnin arvioitiin olleen noin 14,9 miljardia yhdysvaltain dollaria vuonna 2013.
MMO-pelien on ennustettu nousevan maailman toiseksi suurimmaksi pelisegmentiksi. Aasian ja Tyynenmeren alueen osuudeksi MMO-myynnistä arvioitiin noin 64 %. Myös Itä-Euroopan kehittyvillä markkinoilla odotettiin kovaa kasvua. Suurimmat keskiverto-ostokset tekivät kuitenkin pelaajat Euroopassa ja Lähi-Idässä.
Joitakin MMO-pelejä voi pelata myös mobiililaitteilla kuten älypuhelimella, mihin viittaavat termit Mobile MMOG, MMMOG ja 3MOG.
MMO-pelien alalajityyppejä ovat muun muassa roolipelit eli massiiviset monen pelaajan verkkoroolipelit (MMORPG) ja strategiapelit eli massiiviset moninpelattavat reaaliaikaiset strategiapelit (MMORTS).

Ominaispiirteet

MMO-pelejä voi pelata yleensä vain pelin julkaisijan palvelimella. Tästä syystä niihin ei yleensä ole modeja.
Perinteisesti MMO-pelit ovat poikenneet muista peleistä myös hinnoittelultaan, sillä jokaisen pelaajatilin on täytynyt maksaa kuukausimaksua korvauksena palvelinten käytöstä. Käytäntö on kuitenkin väistymässä kovan kilpailun, teknologian kehittymisen ja halventumisen sekä uusien ilmaisliiketoimintamallien vuoksi.

Hinnoittelu

Viime vuosien trendi tietokoneilla pelattavissa MMO-peleissä on ollut Free-to-play eli F2P-malli, joissa itse pelin aloittaminen ei maksa mitään, mutta pelaaja voi pelaamisen aikana käyttää pelissä rahaa erilaisten virtuaalisten tuotteiden ja etuisuuksien hankkimiseen. Aiemmin tietokoneilla pelattavissa MMO-peleistä oli yleensä maksettava sekä pelin ostohinta että kuukausimaksu. Viime aikoina tätä mallia käyttäneet suuret MMO-julkaisut eivät enää ole menestyneet, ja ne on jouduttu muuttamaan ilmaiseksi pelattaviksi peleiksi, joissa on pelin sisäisiä ostoja eli mikrotransaktioita. Tällaisia kuukausimaksuissa epäonnistuneita suuren budjetin MMO-pelejä ovat olleet esimerkiksi RIFT, Star Wars: The Old Republic jaThe Secret World. Guild Wars 2 julkaistiin ilman kuukausimaksua, mutta peli täytyi ostaa tavallisen pelin hinnalla. War Thunder ja World of Tanks ovat puolestaan esimerkkejä ilmaiseksi pelattavista MMO-peleistä.
Internet-selaimissa toimivissa peleissä ei tyypillisesti ole aloitusmaksuja, vaan niiden liiketoimintamalli perustuu niin ikään mikrotransaktioihin.
Samuel Morey

Samuel Morey (23. lokakuuta 1762, Hebron, Connecticut, Yhdysvallat - 17. huhtikuuta 1843, Fairlee, Vermont, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen keksijä.

Keksintöjä

Morey kehitti muun muassa höyrylaivoja, Robert R. Livingstonin toimesta.
Alexander Knaifel

Alexander Knaifel (ven. лекса́ндр Аро́нович Кна́йфель, 28. marraskuuta 1943 Taškent, Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen säveltäjä.
Knaifel oli aluksi sellisti, mutta hermotulehdus pakotti hänet vaihtamaan alaa. Hän ryhtyi säveltäjäksi ja opiskeli Boris Arapovin johdolla Leningradissa 1964-1967. Knaifel jäi asumaan kaupunkiin, jossa hän on siitä saakka toiminut freelance-säveltäjänä ja musiikkitoimittajana.
Jo ensimmäisistä töistään lähtien Knaifel alkoi vältellä virallisia sääntöjä musiikin estetiikalle. Hän liittyi joukkoon avantgarde-säveltäjiä, joka syntyi 1960-luvulla. Moskovassa samanhenkisiä aikalaisia olivat muun muassa Alfred Schnittke, Sofia Gubaidulina ja Edison Denisov, Kiovassa Valentin Silvestrov sekä Tallinnassa Arvo Pärt. Knaifel ei kuitenkaan hylännyt perinteitä täysin, vaan otti vaikutteita myös Wienin toisesta koulukunnasta ja Dmitri Šostakovitšilta. Knaifelin sävellykset ovat ennen kaikkea erittäin intensiivisiä ja ilmaisuvoimaisia. Hän tutkii erilaisten sävellystekniikoiden ja rikkaiden äänimaailmoiden mahdollisuuksia.
Knaifelin sävellystyyli muuttui 1970-luvulla. Hänen tuotantovaihtinsa hidastui ja hän keskittyi laajempiin ja rakenteisempiin töihin. Hänen työidensä musiikillinen materiaali kehittyi säästeliäämmäksi ja työt keskittyivät äänen rooliin päättävässä roolissa sävellysten etualalla. 1990-luvulla hänen työnsä saivat voimakkaita uskonnollisia vaikutteita, liikkuen filosofian, psykologian ja esoteerisuuden rajamailla.
Knaifelin tuotanto käsittää lukuisia kokonaisuuksia sisältäen teatterimusiikkia, symfonisia sävellyksiä, elokuvamusiikkia, kamarimusiikkia ja laulumusiikkia. Hänen töitään ovat esittäneet muun muassa Mstislav Rostropovitš, Gennadi Roždestvenski sekä Aleksei Ljubimov.
Motiivi (musiikki)

Motiivi on musiikissa yleensä rytminen tai melodinen, lyhyt musiikillinen aihio.
Julius Nepos

Julius Nepos (noin 430–480) oli Länsi-Rooman keisari vuosina 474–475 ja samalla myös Länsi-Rooman viimeinen laillinen keisari. 
Nepos oli Itä-Rooman keisari Leo I siskontyttären mies ja hänen isänsä Nepotianus oli ollut magister militum vuosien 458-461 tienoilla. Vuonna 474 Leo lähetti Nepoksen kukistamaan Glyceriusta jonka magister militum Gundobad oli julistanut keisariksi. Glycerius antautui Nepokselle ja hänestä tehtiin Salonan piispa. Rooman senaatti vastusti Neposta tämän Itä-Rooman yhteyksien takia, mutta hänet kruunattiin Roomassa Zenon lähettilään läsnä ollessa. Hän oli keisari, mutta hänen valtansa rajoittui vain Italiaan ja Dalmatiaan, koska Välimeren saaretkin olivat joutuneet vandaalien haltuun. 
Nepoksella ei ollut kovinkaan paljon sotilaallista voimaa, minkä vuoksi neuvottelut olivat hänen ainoa keinonsa visigootteja ja vandaaleja vastaan. Hän saikin neuvottelujen visigoottien kuninkaan Eurikin kanssa avulla säilytettyä valtakunnallaan jonkinlaisen jalansijan nykyisen Provencen alueella, muun Gallian ollessa käytännössä menetetty. Sen sijaan neuvottelut vandaalien kanssa sujuivat huonommin, sillä Nepoksen oli tunnustettava tosiasiat ja virallisesti todeta Pohjois-Afrikan, Sisilian, Sardinian, Korsikan ja Baleaarien kuuluvan vandaaleille.
Nepos teki virheen nimittäessään erään Orestesin patriciukseksi. Orestes karkotti 28. elokuuta 475 Nepoksen ja julisti oman poikansa keisariksi.  Romulus Augustus oli Oresteksen ja erään roomalaisen naisen poika.
Nepos pakeni Dalmatiaan jossa hän jatkoi hallitsemista keisarina. 4. syyskuuta 476 Odovakar valtasi Ravennan, tappoi Orestesin ja syrjäytti Romuluksen. Itä-Rooman keisari Zenon hyväksyi että Odovakar olisi Italian uusi hallitsija, arvonimeltään dux eli herttua. Näin Länsi-Rooman keisarius lakkasi.
Vuonna 479 Nepos yritti kaapata takaisin vallan Italiassa. Nepoksen aikeista ei kuitenkaan tullut mitään. Hänen omat sotilaansa tappoivat hänet, joko 25. huhtikuuta, 9. toukokuuta tai 22. kesäkuuta vuonna 480. Erään lähteen mukaan syrjäytetty keisari Glycerius taas yritti kostaa Nepokselle ja olisi ollut osallinen Nepoksen murhassa.
Rafael del Riego

Rafael del Riego y Flórez (9. toukokuuta 1784 – 7. marraskuuta 1823) oli espanjalainen kenraali ja liberaali poliitikko.
Del Riego syntyi Santa Maria de Tuñasissa, Asturiassa. Oviedon yliopistosta valmistumisensa jälkeen vuonna 1807 hän muutti Madridiin, jossa hän liittyi armeijaan. Espanjan itsenäisyyssodan aikana vuonna 1808 Ranska otti hänet vangiksi Escorialiin, josta hän myöhemmin karkasi.
Marraskuun 10. päivänä hän osallistui Espinosa de los Monterosin taisteluun, jossa hänet jälleen kerran otettiin vangiksi. Kolme päivää myöhemmin hänet lähettiin Ranskaan, ja hänet lopulta vapautettiin. Hän matkusti ympäri Englantia ja Saksaa, ja vuonna 1814 palasi Espanjaan liittyen jälleen armeijaan everstiluutnanttina.
Kuuden vuoden absolutismin aikana hän liittyi vapaamuurareihin ja liberaaleihin salaliitossa kuningas Ferdinand VII:tä vastaan. Vuonna 1819 kuningas muodosti 10 pataljoonaa taistelemaan eteläamerikkalaisia vastarintaliikkeitä vastaan. Riego otti Asturian pataljoonan komennon. Kuitenkin Cádiziin saapumisen jälkeen hän aloitti muiden upseerien kanssa kapinan 1. tammikuuta 1820, ja vaati vuoden 1812 perustuslain palauttamista. Tätä konfliktia kutsuttiin Espanjan sisällissodaksi, 1820–1823. Riegon joukot marssivat Andalusian kaupunkien läpi kuninkaallisvastaisen kansannousun syntymisen toivossa, mutta paikallinen väestö oli lähinnä väliinpitämätöntä. Kansannousu kuitenkin aloitettiin Galiciassa, josta se nopeasti levisi ympäri Espanjaa. 7. maaliskuuta 1820 Madridin kuninkaallinen palatsi piiritettiin kenraali Ballesteroksen alaisten sotilaiden toimessa, ja 10. maaliskuuta kuningas suostui palauttamaan perustuslain.
Vuonna 1823 Ranskan armeija hyökkäsi Espanjaan ja palautti Ferdinand VII:n absoluuttiseen valtaan. Del Riego vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Madridissa.
Erdmann Neumeister

Erdmann Neumeister (12. toukokuuta 1671 Uichteritz – 18. elokuuta 1756 Hampuri) oli saksalainen luterilainen pappi, joka tunnetaan erityisesti kantaattien ja oratorioiden librettojen kirjoittajana. Hän toimi vuodesta 1715 aina vuoteen 1755 asti Hampurin Jakobikirchen pääpastorina. Muiden säveltäjän ohella Johann Sebastian Bach on säveltänyt viisi Neumeisterin tekstiä (kantaatit BWV 18, BWV 24, BWV 28, BWV 59, ja BWV 61).
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi, virsi 47 Jeesus, kirkas tähteni.( Suom. Elias Lönnrot 1874. Virsikirjaan 1886. Uud. ja säk. 5 komitea 1937, 1984). Ruotsin kirkon virsikirjassa on myös yksi hänen kirjoittama virsi, virsi 69 Nimeen Jeesuksen sain kasteen. (Suom. Anna-Maija Raittila 1998).
Sarikolin kieli

Sarikolin kieli on Sinkiangin alueella Kiinassa puhuttu iranilainen kieli. Kiinassa sitä nimitetään ”tadžikin kieleksi”, vaikka todellisuudessa se on varsin kaukana Tadžikistanissa puhutusta tadžikista.
Vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan Kiinassa oli 33 200 tadžikkia, joista suurin osa puhuu sarikolia ja loput vahania. Suurin osa sarikolin puhujista asuu Taškurganin tadžikkien autonomisessa piirikunnassa Sinkiangin eteläosassa. Heitä on myös Pakistanin hallitsemassa Kashmirissa lähellä Kiinan rajaa.
Sarikoli luetaan pamirilaisten kielten ryhmään. Se toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Kiinassa asuvien puhujien sivistyskielenä toimii uiguuri.
Palupera

Entinen kunta

Kunta sijaitsi maakunnan koillisosassa Valgan koillis- ja Tarton lounaispuolella. Kunnassa oli arviolta 1 044 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 123,29 neliökilometriä.
Kuntaan kuului 14 kylää: Astuvere, Atra, Hellenurme, Lutike, Makita, Miti, Mäelooga, Neeruti, Nõuni, Palupera, Pastaku, Päidla, Räbi ja Urmi.

Väestö

Vuonna 2011 Paluperan kunnassa oli 1 373 asukasta, joista 1 275 (92,9 %) oli virolaisia, 75 (5,5 %) venäläisiä ja 24 (1,7 %) muita kansallisuuksia.
Íñigo López Montaña

Seurajoukkueura

López aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 Atlético Madridin reservijoukkueesta, joka pelasi Segunda División B:ssä. Sieltä López siirtyi vuodeksi toiseen madridilaisseuraan San Sebastián de los Reyesiin, josta hän jatkoi matkaansa Alcorcóniin. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan joukkueessa 35 ottelua ja teki niissä viisi maalia.
Kaudella 2009–2010 López palasi joukkueen avauskokoonpanoon, pelattuaan edellisellä kaudella vain viidessä sarjaottelussa. Hän teki kauden aikana myös kunnioitettavat seitsemän maalia puolustajana. Kausi muistetaan myös historiallisesta ottelusta Real Madridia vastaan, joka tunnetaan myös nimellä Alcorconazo, jossa Alcorcón kaatoi madridilaisjätin Copa del Reyn ensimmäisessä osaottelussa numeroin 4–0. Joukkue eteni lopulta otteluparista jatkoon yhteismaalein 4–1.
Kesällä 2010 hän siirtyi Granadaan, joka pelasi Segunda Divisiónissa. López teki ensimmäisellä kaudellaan joukkueessa neljä maalia pelaamassaan 28 ottelussa.
Glenn Whelan

Glenn Whelan (s. 13. tammikuuta 1984 Dublin, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa englantilaisseura Aston Villaa. Aiemmin hän on edustanut muun muassa Sheffield Wednesdayta ja Stoke Cityä.
Whelan on pelannut Irlannin maajoukkueessa 85 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuodesta 2008 alkaen. Hän kuului maajoukkueeseen EM-kilpailuissa 2012 ja 2016.
Sexy and I Know It

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Venicessä, Los Angelesissa. Video sai ensiesityksensä LMFAOn VEVO-kanavalla 16. syyskuuta 2011. Musiikkivideon viimeinen kohtaus on tarkoitettu kunnianosoituksena Michael Jacksonin ”Thriller”-kappaleen musiikkivideolle. 31. joulukuuta 2011 video poistettiin YouTubesta, sillä video sisälsi YouTuben sääntöjä rikkovaa nudismia tai seksuaalista sisältöä. Video kuitenkin palautettiin jo seuraavana päivänä takaisin palveluun, mutta ikärajoitettuna.
Stamnos

Stamnos oli pulleavartaloinen pohjaa kohti kapeneva viinin sekoitus- ja säilytysastia. Siinä oli kaksi vaakasuoraa korvaa ja lyhyt kaula, sekä kansi.
Edna St. Vincent Millay

Edna St. Vincent Millay(1892-1950) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kirjailija. Hän sai Pulitzerin palkinnon kokoelmastaan The Harp-Weaver, and Other Poems (1922). Millay oli vähävaraisen perheen lahjakas lapsi, ja julkaisi ensimmäisen runonsa lastenlehdessä neljäätoistavuotiaana. Hän pääsi Vassar Collegeen opiskelemaan lahjoittajan taloudellisen tuen avulla, ja suoritti kanditutkinnon vuonna 1912. Valmistuttuaan hän asettui asumaan Greenwich Villageen ja seurusteli aikansa radikaalien kuten John Reedin ja  Eugene O'Neillin kanssa.
Millay kirjoitti satiirisia kertomuksia lehtiin salanimellä Nancy Boyd. Vanity Fair-lehti palkkasi hänet Euroopan-kirjeenvaihtajakseen. Hän matkusti Ranskaan vuonna 1921, ja lehti maksoi hänelle kuukausipalkkaa runojen tai kertomusten kirjoittamisesta.
Vaikka hänen elämänsä oli radikaalia, hänen runonsa olivat perinteisen muotoisia balladeja ja sonetteja.
Ranco Antonio Accordions

Ranco Antonio Accordions on italialainen harmonikanvalmistaja Vercellissä, joka valmistaa pianoharmonikkoja, kromaattisia näppäinharmonikkoja sekä diatonisia harmonikkoja. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1890.

Historia

Guido Deiron mukaan Ranco valmisti ensimmäisen pianoharmonikkansa tämän aloitteesta vuonna 1905. Deiro oli kierrellyt Saksassa, Sveitsissä ja Italiassa esitellen yhtiön näppäinharmonikkoja ja nähnyt kiertueillaan pianoharmonikan. Rancon on kerrottu myös kannustaneen Guido Deiroa muuttamaan Yhdysvaltoihin vuonna 1908 esitelläkseen yhtiön harmonikkoja Seattlen Alaskan-Yukon-Pacific Exposition -messuilla vuonna 1909.
Vuoden 2002 tienoilla Ranco Antonion harmonikkoja jakeli Master Sound -niminen yhtiö. Nykyisin tuotemerkin alla olevat harmonikat tuottaa ja jakelee Polverini.
Kangaskynsisammal

Tuntomerkit

Kangaskynsisammal kasvaa noin 4–15 senttimetriä korkeaksi. Vaalea tai ruskehtava juurtumahapsisto peittää varren ylös asti. Lehdet ovat kellan- tai vaaleanvihreät, suorat ja harittavat. Ne kasvavat noin 7–10 mm pitkiksi ja suoriksi, eivät kynsimäisiksi, kuten monilla muilla kynsisammalilla on tapana kasvaa. Lehdissä on vankka keskisuoni ja ne ovat etenkin kuivina voimakkaasti poikittaisryppyiset.

Mikroskooppiset tuntomerkit

Kangaskynsisammalen lehtisolut ovat sileät. Sillä on kaksinkertaiset tyvinurkkasolut, jotka eivät ulotu keskisuoneen. Solut pitkulaiset lehden keskiosassa, lehden kärkiosassa solut ovat taas lyhyemmät ja mutkalaitaiset.

Levinneisyys

Kangaskynsisammalta kasvaa koko Suomessa, mutta pohjoisessa niukemmin. Maailmalla sitä kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla.

Elinympäristö

Kangaskynsisammalta kasvaa tuoreissa ja kuivissa kangasmetsissä ja korvissa humuksella, hiekkamaalla, lahoilla puilla, kivillä ja kallioilla.
Giresunin maakunta

Giresun maakunta (turk. Giresun) on maakunta pohjoisessa-Turkissa Mustanmeren rannalla. Giresun maakunnan pääkaupunki on Giresun.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 426 686.