google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Mark Richman

Peter Mark Richman (s. 16. huhtikuuta 1927) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen Pennsylvanian pääkaupungissa Philadelphiassa.
Richman on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Onnellisen laakson kansa (1956), The Murder Men (1961), The Crimebusters (1961), Friday the 13th. Part VIII – Jason Manhattanilla (1989) ja Mies ja alaston ase 2½ (1991). Hänellä on ollut rooleja myös televisiosarjoissa (Dynastiassa) sekä vakituisessa osassa että vierailevana esiintyjänä, esimerkkinä Star Trek: The Next Generation. 
Richman on keskittynyt myös maalaamiseen ja kirjoittamiseen.
Richard Pococke

Richard Pococke (1704–1765) oli englantilainen arkeologi ja egyptologi. Hän oli yksi ensimmäisistä Kuninkaiden laaksoa nykyaikana tutkineista ihmisistä.

Lapsuus ja opiskelu

Richard Pococke syntyi Southamptonissa Englannissa vuonna 1704. Hänen isänsä, joka oli myös nimeltään Richard, oli southamptonilaisen kansakoulun rehtori. Käytyään kansakoulunsa Southamptonissa Pococke siirtyi opiskelemaan Corpus Christi Collegeen Oxfordissa. Vuonna 1731 hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi.

Työura

Pococke piti paljon matkustelusta. Ensimmäisen ulkomaanmatkansa jälkeen hän ei enää halunnut palata toimistotyöhönsä Irlannissa. Vuonna 1737 hän lähti pitkälle matkalle tutkimaan mm. Egyptiä. Hän piti koko matkansa ajan varsin yksityiskohtaista päiväkirjaa löydöistään ja kokemuksistaan. Lopulta Pococke palasi Englantiin vasta 1742, jolloin hän julkaisi matkastaan kertovan kirjan (A Description of the East and of Some Other Countries).
Matkansa aikana Pococke teki varsin perusteellista tutkimusta Sakkaran ja Dahshurin pyramideista. Pococke oli myös yksi ensimmäisistä nykyajan ihmisistä, jotka tutkivat Kuninkaiden laaksoa. Hän kartoitti useita hautoja, vaikkakin hänen laatimansa piirrokset ovat usein enemmänkin taiteellisia kuin tieteellisiä.
Richard Pococke kuoli yllättäen vuonna 1765. Juuri ennen kuolemaansa hänet valittiin Meathin läänin piispaksi.
Ammoniumnitriitti

Valmistus ja käyttö

Ammoniumnitriittiä muodostuu hieman ilmakehässä ammoniakin, typenoksidien ja veden reagoidessa. Teollisesti yhdistettä valmistetaan johtamalla typpimonoksidin ja -dioksidin seosta ammoniakkia ja ammoniumkarbonaattia sisältävään vesiliuokseen. Reaktiossa lämpötila pidetään välillä 0–5 °C ja pH välillä 8–9. Laboratoriomittakaavassa yhdistettä voidaan syntetisoida bariumnitriitin ja ammoniumsulfaatin vesiliuosten välisellä reaktiolla ja sivutuotteena muodostuva veteen liukenematon bariumsulfaatti suodatetaan pois.
Ammoniumnitriitti voidaan käyttää laboratoriomittakaavassa puhtaan typen valmistamiseen. Muita yhdisteen käyttökohteita ovat muiden nitriittien valmistus ammoniumnitriitin ja metallien hydroksidien välisellä reaktiolla, kuumavesikattiloiden veden ja höyryn passivointi sekä käyttö onttojen puhaltamalla valmistettujen kumiesineiden valmistuksessa.
Tetrametyylisilaani

Ominaisuudet ja valmistus

Tetrametyylisilaani on huoneenlämpötilassa väritön ja herkästi haihtuva neste. Se ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste on kemiallisesti inertti ja hajoaa vasta noin 600 °C lämpötilassa. Rikkihappo hapettaa sen hitaasti heksametyylidisiloksaaniksi.
Ensimmäisen kerran tetrametyylisilaania valmistivat Charles Friedel ja James Crafts vuonna 1865 dimetyylisinkin ja piitetrakloridin välisellä reaktiolla. Nykyään pääasialliset valmistusmenetelmät perustuvat piin ja kloorimetaanin reaktioon tai trimetyylikloorisilaanin ja metyylimagnesiumkloridin väliseen reaktioon.

Käyttö

Tetrametyylisilaanin tärkein käyttökohde on toimia sisäisenä standardiyhdisteenä NMR-spektrometriassa mitattaessa ¹H-, ¹³C- ja ²⁹Si-spektrejä. Yhdisteen neljä hiiliatomia ja 12 vetyatomia ovat kaikki keskenään samanlaisessa kemiallisessa ympäristössä, jolloin niiden spektri on selkeä singletti. Tälle singletille on sovittu kemialliseksi siirtymäksi 0 ppm ja muita kemiallisia siirtymiä verrataan siihen. Tetrametyylisilaani on myös kemiallisesti reagoimatonta ja voidaan spektrin mittaamisen jälkeen poistaa helposti haihduttamalla. Yhdiste on veteen liukenematonta, joten vesiliuoksissa käytetään vertailuyhdisteinä hiili- ja protoni-NMR-mittauksissa 2,2-dimetyyli-2-silapentaani-5-sulfonihappoa tai deuteroitua trimetyylisilyylipropaanihappoa. Hiili-NMR-mittauksissa voidaan käyttää myös dioksaania vertailuyhdisteenä. 
Yhdistettä käytetään myös hiukkaskiihdyttimissä ionisaatiokammioiden täytekaasuna, lentokoneiden polttoaineissa ja orgaanisessa kemiassa koproportioitumisreaktioissa.
Viimeinen laakso

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Hintikka sanoo elokuvan koostuvan lähinnä Cainen ja Sharifin ”joutavasta uskonnollisesta pölötyksestä” ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa kaksi tähteä neljästä.
Bennet

Bennet on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 831 ja vapaaherrallinen suku numero 154. Suku on lähtöisin Skotlannista, missä William Bennet toimi kuningas Jaakko I:n ministerinä. Hänen poikansa James (Jacob) muutti Ruotsiin, missä kohosi Turun läänin ratsuväen majuriksi ja aateloitiin vuonna 1675.  Hänen poikansa kenraalimajuri Wilhelm Bennet korotettiin vapaaherraksi vuonna 1719. Hänen mainitaan olleen kuningas Kaarle XII:n urheimpia sotureita. Hän myös toimi Malmön komendanttina.
Wakatake (1922)

Palvelus

Vuonna 1938 aluksen etummainen savuhormi varustettiin savuohjaimella ja aluksen painolastimäärää kasvatettiin, jolloin sen uppouma kasvoi 1 113 tonniin. Samanaikaisesti aluksen nopeus laski 31 solmuun.
Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Kuren laivastoalueen alaiseen 13. hävittäjäviirikköön, jonka muut alukset olivat Kuretake ja Sanae. Viirikön tehtävänä oli sukellusveneiden torjunta Japaninmerellä, Bungonsalmessa ja Kuyshun länsirannikolla. Alus liitettiin 10. huhtikuuta 1942 viirikön mukana vasta muodostettuun Lounaisen alueen laivaston 1. pinta-alussaattajaviirikköön, jonka osana alus suojasi saattueita laivaston alueella.
Alus oli 30. maaliskuuta 1944 Palaulla, kun se joutui Yhdysvaltain laivaston TF38:n lentokoneiden hyökkäyksen maaliksi. Se tuhoutui hyökkäyksessä pyrkiessään suojaan Babelthaupin saaren edustalta.
Matemaattis-luonnontieteellisten alojen akateemiset

Matemaattis-luonnontieteellisten alojen akateemiset eli MAL. (entinen Suomen Matemaatikko-, Fyysikko- ja Tietojenkäsittelytieteilijäliitto SMFL) on vuonna 1961 alun perin Matemaatikkoliittona perustettu ammatillis-aatteellinen järjestö, jonka jäseninä on akateemisen koulutuksen saaneita matematiikan, fysiikan ja tietojenkäsittelyn ammattilaisia sekä näiden alojen korkeakouluopiskelijoita. Edunvalvonnan ja koulutus- ynnä muiden tilaisuuksien järjestämisen lisäksi yhdistyksen tarkoituksena on "edistää matemaattis-luonnontieteellistä sivistystä sekä näiden tieteenalojen hyväksikäyttöä ja ammattitaidon arvostusta".
MAL kuuluu Tekniikan Akateemisten Liittoon (TEK), joka puolestaan on AKAVAn toiseksi suurin jäsenjärjestö. Varsinaisen MAL:n jäsenten edunvalvonnan hoitaa TEK, johon SMFL yhdistyi vuonna 1983. MAL on myös Suomen fyysikkoseuran yhteisöjäsen. Vuoteen 1999 järjestön nimi oli Suomen Matemaatikko- ja Fyysikkoliitto, ja vuosina 1999–2010 Suomen Matemaatikko-, Fyysikko- ja Tietojenkäsittelytieteilijäliitto SMFL.
MAL:n hallituksen puheenjohtaja toimikaudella 2017–2019 on Pirjo Silius-Miettinen.
MAL jakaa vuosittain Pro gradu -palkinnon Suomen yliopistojen parhaasta matematiikan tai fysiikan alan opinnäytetyöstä.
Nansen-passi

Historia

Nansenin passi liittyy Venäjän vallankumoukseen, jonka jälkeen vuosina 1918–1938 kotimaastaan pakeni kommunistihallinnon pelossa 1,4 miljoonaa venäläistä. Heidän tarkoituksenaan oli jättäytyä Venäjän naapurimaihin ja odotella tilanteen mahdollista selkiytymistä Venäjällä. Niin ei käynyt, vaan Venäjä sulki lähteneiltä paluutien vuonna 1923.
Tilanne oli pakolaisten kannalta huono erityisesti Konstantinopolissa (nykyinen Istanbul), jossa sinnitteli satatuhatta pakolaista. Kansainliitto perusti pakolaisten auttamiseksi vuonna 1921 Nansenin kansainvälisen pakolaistoimiston, jonka johtoon tuli norjalainen tutkimusmatkailija Fridtjof Nansen. Pakolaiskomissio auttoi noin puolta miljoonaa pakolaista palaamaan kotiin, mutta leireille jäi vielä suuret määrät venäläisiä, jotka tuskin koskaan palasivat kotiin.
Ongelman ratkaisemiseksi luotiin Nansenin passi. Sen avulla pakolainen saattoi todistaa henkilöllisyytensä, joten pääsy eri maihin helpottui. 
Nansen-passista tuli menestys, ja 1920-luvulla venäläiset pakolaispatoumat Saksassa, Puolassa ja Turkissa olivat purkautuneet länteen. Yksin Ranska otti vastaan yli 400 000 venäläistä paikkaamaan työvoimapulaansa.
Vuonna 1933 Nansenin passin saanti laajennettiin  myös armenialaisille, assyrialaisille ja turkkilaisille pakolaisille 
Nansenin kuoleman jälkeen 1930 passin myöntäminen siirtyi Nansenin kansainväliselle pakolaistoimistolle, joka toimi Kansainliiton alaisuudessa. 
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto suljettiin vuonna 1938, jonka jälkeen passin myöntäminen siirtyi Kansanliiton pakolaisasiain päävaltuutettun toimistolle, jonka toimisto sijaitsi Lontoossa.
Yhdistyneiden Kansakuntien aikana solmittiin vuonna 1951 pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus. Sen mukaan valtio, joka on ottanut vastaan pakolaisia, myöntää pakolaisille erityisen matkustusasiakirjan, joka nykyisin vastaa Nansenin passia.
Seppo Hovi

Seppo Johan Hovi (s. 29. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen pianisti, televisiojuontaja ja musiikkineuvos.
Seppo Hovin isä oli saksofonisti-viulisti Onni Hovi, joka soitti saksofonia muun muassa Toivo Kärjen studioäänityksissä. Hovi on esiintynyt julkisuudessa nuoresta pojasta asti. Hän oli yhdeksänvuotiaana pyytänyt isältään päästä pianotunneille. Hänelle tarjottiin viulua, joka oli isän toinen soitin, mutta Hovi ilmoitti haluavansa pianon. Hovi opetteli pianon rinnalle myös hanurin soiton. Pianon ja hanurin avulla on hänen mukaansa ollut mahdollista rakentaa ohjelma melko pienellä ryhmällä tai joskus yksinkin.

Uran alkuvaiheet

Esiintymiskokemusta Hoville karttui jo kansakoulussa, kun opettaja Väinö Mäkelä (kirjailija Hannu Mäkelän isä) sai lahjakkaan oppilaansa mukaan runonlausuntaan. Oppikoulussa musiikinopettaja Kalervo Hämäläinen teki radioon rapsodioita, joissa lapset esiintyivät, Seppo Hovi lausujana. Siitä avautui tie Yleisradion lastenohjelmiin.
Hovi pääsi esiintymään Yleisradion Lasten Radioon 1950-luvun lopulla ja esiintyi 1960-luvulla lasten radiokuunnelmissa.
Lapsiääniä alettiin tarvita Yleisradiolla 1950-luvun lopulla, erityisesti kuunnelmissa, joissa aikuiset olivat siihen asti esittäneet myös lapsiroolit. Tuolloin vielä aluillaan olevan television ohjelmien lapsiosiin saatiin esiintyjät Ylen Lasten Radiosta, Seppo Hovi heistä yhtenä. Tuleva pianisti pyydettiin kerran jopa kuuluttajaksi; 12-vuotiaan pojan jouluaatto 1958 kului Teija Sopasen sijaisena.

Muusikon ura

Hovi opiskeli klassista pianonsoittoa koko kouluajan Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla. 17-vuotiaana Hovi edusti Helsinkiä pohjoismaisissa kulttuurikisoissa jazz-pianossa vuonna 1964. Hovi toimi Dannyn ja Kirkan kiertueurkurina vuosina 1968–1970. Hovi oli myös Juice Leskisen yhtyeen urkurina heidän ensimmäisellä levyllään. Hän kävi opettajakorkeakoulun ja valmistui opettajaksi vuonna 1974. Hän oli luokanopettajana helsinkiläisillä musiikkiluokilla vuoteen 1987 asti.

Tv-ura

Hovi aloitti televisiouransa 12-vuotiaana vuonna 1958 Teija Sopasen sijaisena televisiokuuluttajana. 1980-luvun alussa Hovia pyydettiin juontamaan TV1:n musiikkiohjelmia, kuten Laulunlyömiä. Sen jälkeen hän teki MTV3:lla 16 vuotta ohjelmia, joita olivat esimerkiksi Seppo Hovin seurassa, Tenavatähti, Karuselli ja BumtsiBum!.

Nykyään

Nykyään Hovi tekee töitä monen eri musiikkityylin parissa. Hän on soittanut Antti Sarpilan, Pentti Lasasen ja Erik Lindströmin jazzbändissä. Eniten Hovi tekee konsertteja oopperalaulajien kanssa pianistina, kapellimestarina ja juontajana.
Seppo Hovilla on kaksi poikaa, Janne ja Ville, jotka kumpikin ovat muusikoita.
Hovi asuu Helsingin Pakilassa.
Samettisimput

Lajit ja anatomia

Samettisimppujen heimoon kuuluu 18 sukua ja 48 lajia. Ne ovat pienikokoisia kaloja jotka jäävät tyypillisesti alle 5 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat suuripäisiä ja hieman litteähköjä kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat erikoistuneet suomut, jotka tekevät kalan ruumiista samettimaisen, pitkä, silmän yläpuolelta alkava selkäevä, kookkaat rintaevät, piikikäs pää ja suurehko pyöreä pyrstöevä. Väriltään samettisimppulajit ovat tyypillisesti rukean-, punaisen- tai vihreänkirjavia ja selästään vatsaa tummempia.

Levinneisyys ja elintavat

Samettisimppulajeja tavataan indopasifiselta merialueelta trooppisista vesistä. Ne elävät matalista vesistä aina noin 500 metrin syvyyteen. Heimon kalat elävät kivikkoisilla alueilla tai runsaan vesikasvillisuuden joukossa.
Irma Kerppola-Sirola

Irma Helena Kerppola-Sirola (s. 9. maaliskuuta 1930 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja kirjailija.

Henkilöhistoria

Kerppola-Sirolan isä oli professori William Kerppola ja äiti Irja Herlin. Hänen puolisonsa vuodesta 1955 on lääketieteen tohtori Kari Erkki Olavi Sirola. Kirjailija Harri Sirola oli heidän poikansa. Kerppola-Sirola tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1951. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1961. Lääkärin uransa alkuvuosina Kerppola-Sirola toimi HYKSin palveluksessa.

Kirjallinen tuotanto

Kerppola-Sirola on käsitellyt teksteissään paljon kuolemaa, jopa itsemurhaa. Hän kirjoitti kolumneja Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen vuosina 1983–1985, niitä on julkaistu teoksessa Sirola, Sirola, Sirola (Vesl, 2011).
Juho Raappana

Juho Raappana (25. syyskuuta 1869 Rantsila – 13. syyskuuta 1923 Oulu) oli suomalainen asianajaja ja toimittaja. Hänet tunnetaan muun muassa sanomalehti Kalevan sekä viikkolehti Nyyrikin perustajana. 
Raappanan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Raappana ja Brita Liisa Pekkala. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1891. Raappana toimi lehtimiehenä Oulussa ja hän oli toimittajana Kaiku-lehdessä ja sitten perustamansa Kalevan päätoimittajana vuodet 1899–1904 kunnes joutui eroamaan lehden jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin. Asianajajana Raappana toimi kotikaupunkinsa Oulun lisäksi myös Kemissä. Raappana oli naimisissa Maria Loviisa Steniuksen kanssa.  Heidän poikansa oli kenraali Erkki Raappana.
Seittitakiainen

Ulkonäkö ja koko

Seittitakiainen kasvaa 50–120 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat suuret, kolmiomaiset ja aaltoilevareunaiset. Lehtiruodit ovat punertavat. Kukinnossa on vaaleaa seittiä. Kukat ovat purppuranväriset, siemenkehto harmahtavanvihreä ja piikkinen.

Levinneisyys

Seittitakiaista tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa, Etelä-Ruotsissa, Itä-Euroopassa ja Venäjällä. Se on Suomessa muinaistulokas.

Elinympäristö

Seittitakiainen viihtyy tienvarsilla ja pihoilla.

Käyttö

Takiaisen juurta voi syödä keitettynä. Sen lehtiä on käytetty rohdoksena.
Carl Magnus Jägerhorn

Carl Magnus Jägerhorn af Spurila (21. toukokuuta 1730 – 28. huhtikuuta 1782 Oulu) oli Ruotsin vallan aikana Suomessa elänyt maaherra sekä everstiluutnantti.

Sotilas- ja hallinnollinen ura

Carl Magnus Jägerhorn syntyi vuonna 1730 Hans Christer Jägerhorn af Spurilan ja Gertrud Helena von Köhlerin perheeseen. 13-vuotiaana hän aloitti pitkän sotilasuran, alkujaan henkikaartin vapaaehtoisena 12. helmikuuta 1743. Hän jatkoi Uudenmaan rakuunarykmentin korpraalina 1747 ja nousi nopeasti armeijassa saavuttaen furiirin arvon vuonna 1749, kersantin 1750 sekä kornetin 1750. Sittemmin luutnantin 1760 ja kapteenin arvon vuosina 1762 saavuttanut Jägerhorn nousi majuriksi 1771 ja ylennettiin viimein vuonna 1772 everstiluutnantiksi, ilmeisesti kiitokseksi siitä, että oli avustanut Jakob Magnus Sprengtportenia Viaporin valloituksessa 16. elokuuta 1772 Kustaa III:n vallankumouksessa.
Siviiliviroissa Jägerhorn nimitettiin Oulun läänin ensimmäiseksi maaherraksi läänin muodostamisen yhteydessä 20. kesäkuuta 1775. Tästä virasta hänet vapautettiin vuonna 1782. Sotilasuransa aikana Jägerhorn osallistui Pommerin sodan Fehrbellinin ja Stenhagenin taisteluihin vuosina 1758 ja 1759.
Jägerhorn sai kuninkaallisen miekkaritarikunnan ristin vuonna 1770 ja kuninkaallisen Portugalilaisen Pyhän Isabellan ristin vuonna 1776. Hän myös omisti Puotilan kartanon Helsingissä.
Jägerhorn meni naimisiin Råtunassa Uppsalassa 30. joulukuuta 1760 vapaaherratar Anna Antoinetta von Kochenin kanssa (Ruotsin vapaaherrallinen suku numero 206), joka oli hovikansleri vapaaherra Johan Henrik von Kochenin ja Maria Antoinetta Hildebrandin tytär.
Jägerhornin sisko Hedvig Juliana Jägerhorn af Spurila oli vara-amiraali Carl Olof Cronstedtin äiti. Carl Olof Cronstedt, Suomenlinnan komendantti, syntyi Puotilan kartanossa Helsingin pitäjässä.
Viron Suomen-instituutti

Viron Suomen-instituutti eli Viro-instituutti Suomessa (vir. Eesti Instituut Soomes) on Viron instituutin Suomen toimipiste Helsingissä, ensimmäinen Viron ulkomaille perustama kulttuuriedustusto. Sen tarkoituksena on esitellä virolaista kulttuuria Suomessa.
Viron Suomen-instituutti avattiin 10. lokakuuta vuonna 1995 Helsingissä Mariankadulla, Baltia-keskuksessa, jossa instituutin toimitilat olivat vuoteen 2010 asti. Viro-instituutti järjestää konsertteja, näyttelyjä, kirjallisuusiltoja, luentoja ja muita kulttuuritapahtumia eri puolilla Suomea. Nykyään instituutin toimitilat ovat syksyllä 2010 avatussa Eesti Maja - Viro-keskuksessa, jossa pitävät majaa myös muut Suomen suuret Viro-toimijat. Helsingissä instituutin pääasiallisena tehtävänä on virolaisen kulttuurin ja Viron kulttuuripolitiikan tunnetuksi tekeminen Suomessa sekä maiden kulttuurisuhteiden kaikkinainen edistäminen. Instituutti panostaa erityisesti nuorten keskuudessa tehtävään työhön tarjoten mm. tietopaketteja kouluille ja tietoja opiskelumahdollisuuksista Virossa. Lisäksi instituutti pyrkii palvelemaan Suomessa asuvia virolaisia. Vuonna 2009 käynnistyi Viro-instituutin, Viron suurlähetystön ja Archimedes-säätiön yhteisvoimin Viro käy koulua -projekti Suomen peruskouluissa, lukioissa sekä korkeakouluissa. Projektin tavoitteena on tuoda Viroa lähemmäksi suomalaisia nuoria ja välittää tietoa eteläisestä naapurimaasta.

Julkaisut

Viro-instituutin 15. juhlavuoden kunniaksi vuonna 2010 ilmestyi kaksikielinen juhlakirja Imede aeg – Ihmeiden aika. Kirja kuvaa Viron kehitystä uudelleenitsenäistymisen jälkeisinä kahtena vuosikymmenenä. Tämän lisäksi kirjassa on runsaasti kuvitettu katsaus instituutin tapahtumista viidentoista vuoden ajalta.
Viro-instituutti alkoi julkaista vuonna 2015 virolaisen kirjallisuuden antologiaa nimeltään Nippernaati, jonka päätoimittajana toimii suomentaja Sanna Immanen.

Viro-instituutin ystävät ry.

Vuonna 1996 Viron Suomen-instituutille perustettiin tukiyhdistys Viro-instituutin ystävät ry. (VIY). Siihen voivat liittyä sekä yksityishenkilöt että yhteisöt, jotka ovat kiinnostuneita Viron ja Suomen kulttuuriyhteyksien tukemisesta. VIY:n tarkoituksena on tukea aatteellisesti ja taloudellisesti instituutin toimintaa sekä edistää virolaisen kulttuurin tuntemusta ja harrastusta yhteistyössä muiden Virosta kiinnostuneiden tahojen kanssa Suomessa.
Haagin lapsikaappaussopimus

Haagin lapsikaappaussopimus (yksityisoikeuden alaa koskeva yleissopimus kansainvälisestä lapsikaappauksesta, engl. Hague Convention on the Civil Aspects of International Child Abduction, ransk. La Convention sur les aspects civils de l'enlèvement international d'enfants) on valtioiden välinen kansainvälinen yleissopimus, joka on solmittu Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssissa 25. lokakuuta 1980. Sopimuksen tarkoituksena on turvata asuinpaikkavaltiostaan luvattomasti toiseen valtioon viedyn lapsen palautus lapsen asuinpaikkavaltioon eli siihen valtioon, jossa lapsi tosiasiallisesti asui ennen kaappausta. Sopimus koskee myös tapauksia, jossa luvallisesti toisessa maassa vieraillut lapsi jätetään palauttamatta takaisin asuinmaahansa.
Lapsikaappaussopimuksen perusteella ei oteta kantaa siihen, kumman vanhemmista tulisi olla lapsen huoltaja. Lapsen huollosta sovitaan lapsen asuinpaikkavaltiossa sen jälkeen, kun lapsi on palautettu sinne.
Kansainvälisiä lapsikaappauksia koskee myös toinen sopimus, nimittäin lasten huoltoa koskevien päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja lasten palauttamisesta tehty eurooppalainen yleissopimus eli Euroopan Neuvoston eli Luxemburgin sopimus. Käytännössä kansainvälisiin lapsikaappauksiin sovelletaan pelkästään Haagin sopimusta, johon on liittynyt yli 90 valtiota.

Haagin yleissopimuksen soveltamisen edellytykset

Jotta Haagin sopimusta voidaan soveltaa, tulee asuinpaikkamaastaan kaapatun lapsen olla alle 16-vuotias. Sekä lapsen kaappausta edeltäneen asuinvaltion että valtion, johon hänet on viety, tulee molempien olla Haagin sopimukseen sitoutuneita valtioita. Lapsen palautuksen hakijalla joko yksin tai toisen henkilön kanssa tulee olla oikeus määrätä lapsen asuinpaikasta ja hakijan on pitänyt myös olla todellisuudessa käyttänyt lapsen huoltoon liittyviä oikeuksia. Lapsen poisviemisen on täytynyt tapahtua ilman palautusta hakevan suostumusta.

Valtion oikeus olla palauttamatta lasta

Valtio voi kieltäytyä palautuksesta, jos riittävän kypsäksi arvioitu lapsi vastustaa palautusta tai jos palautusta haetaan vasta pitkän ajan kuluttua kaappauksesta ja lapsi on sopeutunut uuteen ympäristöön tai jos palautus uhkaisi lapsen terveyttä.

Vastuullinen viranomainen

Kukin sopimusmaa päättää, mikä viranomainen toimii siellä keskusviranomaisena, joka avustaa palautushakemuksen tekijää. Keskusviranomainen selvittää lapsen olinpaikan, edistää sopuratkaisun syntyä, neuvoo hakemuksen tekemisessä, välittää sen vieraaseen maahan ja pitää yhteyttä sen maan vastaavaan viranomaiseen ja ottaa selvää kyseisen maan lainsäädännöstä.

Kustannukset

Keskusviranomaisten neuvonta- ja avustuspalvelut ovat hakijalle maksuttomia. Haagin sopimuksen periaate on ollut lisäksi, ettei hakijalle tulisi kustannuksia oikeusavusta, jota hän tarvitsee vieraassa maassa. Useat sopimusvaltiot ovat kuitenkin tehneet tähän varaumia, eikä maksuton oikeusapu välttämättä toteudu. Päätöksen pakkotoimeenpanosta voi lisäksi tulla kustannuksia kuten myös matkakustannuksia.
Enkelit ja demonit

Juoni

CERNin ydintutkija löydetään murhattuna. Hänen rintakehäänsä on poltettu pahamaineisen veljeskunnan illuminatin tunnus. Robert Langdon kutsutaan paikalle ja lennätetään X-33 avaruuslentokoneen prototyypillä Italiaan. Tarinassa X-33 on lentokone, joka kykenee 15-kertaiseen äänennopeuteen. 
Pian havaitaan 250 milligrammaa antimateriaa kadonneeksi. Määrä vastaa viiden kilotonnin ydinlatausta. Langdon parinaan biofyysikko Vittoria Vetra jäljittää antimateriaa ympäri konklaaviin valmistautuvaan Vatikaania. Samaan aikaan neljä vaalin suosikkeina pidettävää kardinaalia on kadonnut. 
Aikaa on alle vuorokausi, jonka jälkeen antimaterian suojana olevan antimaterialoukun suojaus pettää, ja seuraa räjähdys.

Elokuva

Vuonna 2003 Sony osti kirjailija Dan Brownilta elokuvaoikeudet kirjoihin Da Vinci -koodi ja Enkelit ja demonit. Heti Da Vinci -koodin ilmestymisen jälkeen kuvaukset aloitettiin helmikuussa 2008 ja elokuvan Suomen ensi-ilta oli 13.5.2009.
Erkki Solja

Erkki Solja (s. 1954) on suomalaisen liima- ja lakkatuotteiden alan osakeyhtiö Kiilto Family Oy -konsernin toimitusjohtaja.
Hän on mukana mm. Liikesivistysrahaston Kannatusyhdistys ry:ssä, Kemianteollisuus ry:ssä ja Keskinäinen Vakuutusyhtiö Kalevan hallintoneuvostossa.
Hän on Itävallan kunniakonsuli vuodesta 1997.