google/wiki40b huggingface dataset:
Vuorileijonan varjo

Vuorileijonan varjo on Taru Väyrysen ja hänen miehensä Tarmo Väyrysen kirjoittama fantasiakirjasarja. Sarjaa on ilmestynyt vuodesta 1996 alkaen kymmenen osaa. Sarjan neljäs osa Jääsilmä palkittiin Topelius-palkinnolla vuonna 1998.

Lyhyt kuvaus

Kirjasarja alkaa Sirpin rauhaa rakastavasta saarivaltiosta, jota Vuorimaan sotilasvalta uhkaa. Sarja kuljettaa lukijaa useiden hahmojen mukana ympäri fiktiivistä, joskin tutuntuntuista maailmaa, keskittyen henkilöhahmojen yksityselämän lisäksi politiikkaan ja sodankäyntiin. Kirjoissa on paljon syvällistä pohdintaa uskonnosta sekä ihmisyydestä.
Viirivehkat

Ulkonäkö ja koko

Kukkien väri on yleensä valkoinen tai kellanvalkoinen. Kukinnan loputtua suojuslehti muuttuu vihreäksi.

Elinympäristö

Luonnonvaraiset kasvit ovat kosteikkokasveja. Näin ollen viirivehkat tarvitsevat paljon kastelua ja kostean ilman. Kasvit viihtyvät valoisalla paikalla, mutta sietävät myös varjoa.

Käyttö

Viirivehkoja käytetään huonekasveina. Kukinnan loputtua tehtävän mullan vaihdon yhteydessä kasvia voidaan jakaa.
Kvanttimekaaninen harmoninen värähtelijä

Kvanttimekaaninen harmoninen värähtelijä on kvanttimekaaninen systeemi, jonka potentiaalienergia on suoraan verrannollinen tasapainoasemasta mitatun etäisyyden neliöön. Tässä suhteessa se on analoginen klassiselle harmoniselle värähtelijälle. Lähellä tasapainoasemaa mielivaltaisen muotoinen potentiaali voidaan approksimoida harmoniseksi värähtelijäksi.  Tätä ominaisuutta kvanttimekaanisten potentiaalien käsittelemisessä tarvitaankin.

1-ulotteinen värähtelijä

Klassinen harmoninen värähtelijä kuvaa voimaa , missä  on vakio ja  poikkeama tasapainoasemasta. Merkitään nyt , missä  on kulmanopeus ja  massa, niin saadaan potentiaaliksi .
Skandinavienkai

Skandinavienkai on yksi Lyypekin sataman viidestä terminaalista. Terminaali sijaitsee Travemündessa, Travejoen varrella, ja sitä operoi Lübecker Hafen-Gesellschaft. Pinta-alaa alueella on 650 000 m² ja syvyyttä terminaalilla on yli 9,5 metriä. Terminaali on erikoistunut ro-ro- ja autolauttaliikenteeseen ja siellä on yhteensä 11 laituria. Laiturien yhteispituus on 2 000 metriä. Vuonna 2005 terminaalista lähtevästä ja sinne saapuvasta lastista yli kolmannes oli Suomen-liikennettä ja sen osuus Lübecker Hafen-Gesellschaftin kautta kulkevasta vuosittaisesta tavaramäärästä oli melkein 70 prosenttia. Terminaali työllistää 135 ihmistä.
Skandinavienkai palvelee enimmäkseen ruotsalaisia ja suomalaisia aluksia, kuten Finnlinesin matkustajarahtilaivoja (M/S Finnstar, M/S Finnmaid, M/S Finnlady, M/S Transeuropa ja M/S Finnhansa).
Terminaalin toimisto- ja palvelurakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Pekka Salminen.
Azzedine Alaïa

Azzedine Alaïa (26. helmikuuta 1940 Tunis, Tunisia – 18. marraskuuta 2017 Pariisi, Ranska) oli tunisialaissyntyinen muotisuunnittelija, joka oli suosionsa huipussa 1980-luvulla.
Alaïa opiskeli muotoilua École des Beaux-Artsissa Tunisissa. Valmistuttuaan hän pääsi töihin vaatesuunnittelijan assistentiksi mutta alkoi pian vaatettaa omiakin asiakkaitaan. Vuonna 1957 Alaïa muutti Pariisiin työskennelläkseen muodin parissa. Hän teki töitä Guy Larochelle kahden kauden ajan ja Thierry Muglerille aina 1970-luvun loppuun asti. Vuonna 1980 Alaïa lanseerasi ensimmäisen valmisvaatekokoelmansa ja sai tuolloin Ranskan kulttuuriministeriöltä vuoden suunnittelijan tunnustuksen. Vuoteen 1988 mennessä Alaïa oli avannut liikkeet jo Beverly Hillsiin, New Yorkiin ja Pariisiin. 
Alaïa tunnettiin taidokkaasti valmistetuista tyköistuvista vaatteistaan. Hän oli suosiossa erityisesti 1980-1990-luvulla. 2000-luvulla hän oli yhteistyössä italialaisen Pradan ja sveitsiläisen Richemontin kanssa. Muun muasa Michelle Obama on käyttänyt hänen suunnittelemiaan vaatteita.
Sinikorvaluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 20 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään vihreä, kellanvihreä alapuolelta ja siipien alapeitinhöyhenistä. Otsa, päälaki ja silmän takaosa ovat punaiset (naaraalla otsa on vihreän ja punaisen kirjava), silmästä niskaan ulottuu punavioletti vyö, niska harmaansininen, korvan peitinhöyhent vaalean sinivihreät, poskilaikut vihreät (naaraalla kellertävät) ja rintahöyhenten reunat tummemmat tehden viiruisen vaikutelman. Pyrstö on päältä vihreä ja alta kellertävä, nokka oranssi, iiris oranssi ja koivet siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta otsassa on vähemmän punaista, nokka on ruskehtava ja iiris ruskea.

Esiintyminen

Sinikorvaluri esiintyy Timorilla ja läheisellä Wetarin saarella Indonesiassa.
Sinikorvalurin kanta on silmälläpidettävä.

Elinympäristö

Sinikorvalurit elävät metsissä aina 1 500 metrin korkeudelle saakka.

Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto

Sinikorvalurit liikkuvat tavallisesti perhekunnittain tai pienissä parvissa. Ne syövät kukkia, siitepölyä, mettä, hedelmiä ja hyönteisiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – karsinnat

Olympialaisiin paikan varmistaneet urheilijat

Jos maasta yli kolme urheilijaa on rikkonut karsintarajan, joutuu maa määrittämään ketkä kolme urheilijaa osallistuvat kyseiseen lajitapahtumaan.

Miehet

Karsintaraja on 2:11.30.
Lee Cheon-su

Lee Cheon-su (hangul 이천수, hanja 李天秀, kirjoitetaan myös Lee Chun-Soo; s. 9. heinäkuuta 1981) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän pelasi seuratasolla muun muassa Espanjassa ja Alankomaissa.
Lee oli yksi Etelä-Korean maajoukkueen kantavia voimia vuoden 2002 MM-kisoissa ja vuoden 2004 kesäolympialaisissa. MM-kisojen jälkeen Lee siirtyi Espanjaan Real Sociedadin joukkueeseen. Hän oli ensimmäinen korealainen pelaaja Primera Divisiónissa. Heikon kauden jälkeen hänet lainattiin Numanciaan, josta hän palasi takaisin kotimaahansa Ulsanin joukkueeseen. Koreassa Lee johdatti Ulsanin maansa mestaruuteen vuonna 2005 ja hänet valittiin K-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kesällä 2007 hän siirtyi Alankomaiden pääsarjassa, Eredivisiessä pelaavan Feyenoordin joukkueeseen.
Lee kuului Etelä-Korean joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa ja pelasi avauskokoonpanossa joukkueen jokaisessa kolmessa ottelussa.
Choeung Ek

Choeung Ekin kuoleman kentät sijaitsevat noin 17 kilometriä Kambodžan pääkaupunki Phnom Penhistä etelään. Punaisten khmerien hallinnon aikana tuhansien Tuol Slengissä olleiden vangin elämä päättyi, kun heidät kuljetettiin teloitettaviksi Choeung Ekin kuolemankentille. Kyse oli raa’asta teurastuksesta: kallisarvoisia luoteja säästääkseen vanginvartijat yleensä hakkasivat vangit kuoliaaksi lapioilla tai hakuilla ennen kuin viskasivat ruumiit valtaviin joukkohautoihin. Joukkohautoja on alueelta löydetty kaikkiaan 129 kappaletta. Vuonna 1998 uhrien muistolle pystytettiin paikalle muistokappeli, stupa. Muistokappelin keskellä on lasivitriinien takana esillä yli 8 000 uhrin pääkallot.
Paikalla oli alkujaan puutarha ja kiinalainen hautausmaa.
Tapahtumat ovat olleet aiheena Roland Joffén ohjaamalle elokuvalle Kuoleman kentät.
Stepan Baranovski

Stepan Baranovski (1818–1893) oli venäläinen opettaja ja tutkija. Hän toimi kimnaasinopettajana Venäjällä vuodesta 1836 ja oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden ylimääräinen professori vuodesta 1844, vakinainen 1853–1862. Tällöin hän siirtyi takaisin Venäjälle. Suomessa asuessaan hän toimi myös venäjän kielen opetuksen tarkastajana ja sai aikaan sen, että venäjästä tuli 1863 vapaaehtoinen oppiaine. Hän kirjoitti eri aiheista, myös ruotsiksi. Hän oli raittiustoiminnan edistäjä, ja hänen aloitteesta syntyi komitea, joka julkaisi liiallista alkoholinkäyttöä vastustavia kirjasia. Lisäksi hän suunnitteli muun muassa sukellusveneen ja muita keksintöjä. Hän sai Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvon 1860 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1862. Sittemmin hän oli vuosina 1867–1869 Länsi-Siperian koulujen tarkastaja. Hän toimi myöhemminkin Suomen hyväksi muun muassa oikaisemalla Venäjän lehtien antamia vääriä tietoja Suomesta.
Brenna Harding

Ura

Brenna Harding esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa vuonna 2004 pitkäaikaisen australialaisen lastensarjan Play Schoolin videopätkässä. Tuolloin hän esiintyi lesboparin lapsena, ja hallituksen ministerit syyttivät ohjelmaa politikoinnista. Hardingin ehkä tunnetuin roolisuoritus on australialaisdraamassa Puberty Blues (2012–2014), jossa hän näytteli nuorta päähenkilöä Sue Knightiä. Vuonna 2013 hän oli roolisuorituksestaan ehdolla parhaan nuoren näyttelijän AACTA-palkinnon saajaksi, ja hän voitti Logie-palkinnon palkintosarjassa ”Most Outstanding New Talent”.
Vuonna 2015 Harding esiintyi Kotiin takaisin -draamasarjan kolmannella tuotantokaudella.
Evald Jakku

Ludvig Evald Jakku (sukunimi myöh. Kaukonen; 23. marraskuuta 1877 Laihia – 1968?) oli suomalainen näytelmäkirjailija joka kirjoitti 1900-luvun alussa muutamia suosittuja seuranäytelmiä. Jakku käytti nimimerkkejä Evald J ja L.E.J.
Jakkun kuolinvuosi ei ole tiedossa vaan hänet julistettiin kuolleeksi Helsingissä vuonna 1968.
Anna Gottlieb

Maria Anna Josepha Francisca Gottlieb (29. huhtikuuta 1774 Wien – 1. helmikuuta 1856 Wien) oli itävaltalainen sopraano. Hän loi Paminan roolin Mozartin Taikahuilussa ollessaan 17-vuotias. Jo vuonna 1786, kahdentoista vuoden iässä, hän oli luonut Barbarinan roolin Figaron häissä. 
Myös Gottliebin vanhemmat, Johann Christoph Gottlieb (1737–1798) ja Anna Maria Theiner (1745–1797), olivat näyttelijöitä ja laulajia.
Comrat

Talous

Kaupunki on merkittävä viiniteollisuuden keskus.
Wolfgang Puck

Wolfgang Johannes Puck (syntyjään Wolfgang Johannes Topfschnig, 8. heinäkuuta 1949) on itävaltalais-yhdysvaltalainen julkkiskokki, ravintoloitsija ja liikemies. Puckin ravintoloita, catering-palveluita, keittokirjoja ja Puckin nimeä käyttäviä tuotteita hallinnoi hänen yhtiönsä Wolfgang Puck Companies.
Sun Ming Ming

Sun Ming Ming (s. 23. elokuuta 1983 Harbin, Kiina) on kiinalainen koripalloilija, joka on tällä hetkellä maailman pisin ammattilaiskoripalloilija. Ming Ming on 236-senttinen ja 160-kiloinen ja pelaa seuratasolla Fuerza Regian joukkueessa, Méxicon liigassa

Nuoruus

Ming Ming oli kärsinyt nuorena liiallisesta kasvuhormonista, jonka takia hän ylitti reilusti yli kiinalaismiesten keskipituuden. Liiallisen kasvuhormonin takia Ming Mingille kehittyi kasvain, kasvain saatiin poistettua ennen Mingin koripallouraa. Sun oli seitsemänvuotiaana 180cm pitkä ja neljätoistavuotiaana 195cm. Sun käytti liian pieniä kenkiä, koska Kiinasta ei löytynyt tarpeeksi suuria. Tästä aiheutui jalkojen epämuodostuminen. Yhdysvalloissa hänelle tehtiin kenkiä jalkamuotin mukaan.
Haapaniemen sotakoulu

Haapaniemen sotakoulu, myöh. Haapaniemen kadettikoulu, Haapaniemen topografikunta, Haapaniemen kenttämittauskoulu oli vuonna 1779–1819 toiminut kadettikoulua vastaava oppilaitos. Koulu toimi aluksi Kuopiossa, mutta siirtyi seuraavana vuonna Rantasalmelle Haapaniemen ratsutilalle. Koulun perustajana pidetään Georg Magnus Sprengtportenia, jolla oli ollut sotilasvirkatalossaan Ristiinan Brahelinnassa vuodesta 1777 yksityinen upseerikoulu. Hän teki aloitteen Haapaniemen perustamiseksi. Alkuun koulusta valmistui upseereita vain Savon prikaatia varten, mutta toiminta laajentui 1782 käsittämään koko Suomen.
Koulun toiminta oli keskeytyksissä vuosien 1788-1790 ajan, mutta jatkoi toimintaansa sen jälkeen vuoteen 1808, jolloin oppilaat siirrettiin kersantin arvoisina liikekannalle pantuihin joukkoihin. Tuolloin koulun oli läpäissyt 210 oppilasta. Tunnetuin koulun johtajista oli everstiluutnantti Samuel Möller (johtajana 1783–1788 ja 1791–1799). 
Sodan päätyttyä koulu jatkoi toimintaansa nimellä Haapaniemen topografikunta, ja 1816 se laajentui kadettikouluksi. Koulussa sattui tulipalo 1818, jolloin koulu siirrettiin Haminaan ja se sai nimekseen Suomen kadettikoulu. Koulun sijaintipaikalle Haapaniemeen pystytettiin 1931 muistokivi.
Osittain kaksikerroksisessa päärakennuksessa oli yläkerrassa oppilaiden asuntoja ja alakerrassa opetustilat ja opettajien asuntoja. Palaneen rakennuksen paikalle rakennettiin 1871 nykyinen hirsinen rakennus.
Kun koulun toiminta oli päättynyt, Haapaniemi annettiin vuokralle. Vuokraviljelijöinä toimivat 1800-luvulla muiden muassa kapteeni M. H. Swartz, kruununvouti Cajander ja K. Forss. Vuonna 1901 tilan osti Tuomas Kankkunen, jonka suvulla tila oli vielä 1990.
Robert Bloch

Robert Albert Bloch (5. huhtikuuta 1917 Chicago – 23. syyskuuta 1994 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen kauhu- ja jännityskirjailija. Bloch syntyi saksanjuutalaiseen sukuun, mutta juutalaisuus ei ollut läsnä hänen kotonaan tai kasvatuksessa. 
Huivi (1947) on Blochin esikoisromaani. Noir-jännitysromaani kertoo aloittelevasta ja lopulta Hollywoodiin päätyvästä kirjailijasta, joka murhaa rakastajattariaan punaisella huivilla. 
Psyko (1959) on Alfred Hitchcockin ohjaaman elokuvaversion vuoksi se teos, josta Bloch tuli kuuluisaksi. Psyko II (1982) on edeltäjäänsä heikompana pidetty jatko-osa.
Kauhu-7 (1963) on epätasaisena pidetty novellikokoelma. Teos julkaistiin Suomessa taskukirjana ja on nykyisin keräilyharvinaisuus. Novellissa ”Teurastaja tähtien takaa” Bloch tapattaa verisesti Lovecraftia muistuttavan hahmon Cthulhu-taruston jumalan kynsissä. On arveltu, että teoksen takakansiteksti oli ensimmäinen kerta, kun Lovecraft mainittiin Suomessa ja suomeksi, mutta joitakin Lovecraft-suomennoksia löytyy lukemistolehdistä 50-luvulta.
Kauniita unia – parempia painajaisia (1960) on toinen novellikokoelma, joka julkaistiin myös kioskikirjasarjassa lyhennettynä versiona. Kokoelman viimeinen novelli ”Majakka” (1953) perustuu Edgar Allan Poen keskenjääneeseen tarinaan.
Mercedes-Benz C-sarja (W203)

Mercedes-Benz W203 (2000–2006)

Mercedes-Benz W203 esiteltiin kesällä 2000 neliovisena sedanina, farmarimalli (S203) saapui seuraavana vuonna.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä W203 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Alkuvuonna 2004 W203 koki kevyen kasvojenkohotuksen, jossa se sai pieniä uudistuksia sekä ulko- että sisäpuolella.
Suolaleinikki

Ulkonäkö ja koko

Suolaleinikki kasvaa vain 5–15 cm pitkäksi. Pitkärönsyinen, hento varsi on rento ja lähes kalju. Kasvin pituuteen nähden sen lehtiruodit ovat pitkiä, peräti 5–15 cm pituisia. Lehden lehtilapa on 0,7–1,5 cm leveä, pyöreähkö, hertta- tai tylppätyvinen ja nyhälaitainen. Varret ovat lehdettömiä ja tavallisesti 1–3-kukkaisia. 6–10 mm leveissä kukissa on kaksi kehäkiehkuraa. Terälehdet ovat mesikuopallisia, kapeita ja pituudeltaan verholehtien mittaisia. Suomessa suolaleinikki kukkii heinä-elokuussa. Pitkänomainen hedelmä koostuu noin 1,5 mm pitkistä, pitkittäisharjuisista ja lyhytotaisista pähkylöistä.

Levinneisyys

Suolaleinikin kaksiosainen päälevinneisyysalue kattaa toisaalta suurimman osan Pohjois-Amerikkaa pohjoisimpia ja kaakkoisimpia osia lukuun ottamatta. Pohjois-Amerikasta laji on levinnyt myös Meksikoon ja Etelä-Amerikkaan. Toinen päälevinneisyysalue on Keski- ja Itä-Aasiassa, jossa lajin levinneisyys on varsin mantereinen. Sitä kasvaa muun muassa Venäjän Kaukoidässä, Itä- ja Etelä-Siperiassa sekä Pohjois- ja Keski-Kiinassa. Euroopassa suolaleinikki on hyvin harvinainen tulokaslaji, jota on tavattu vain Romaniassa, Etelä-Norjassa ja -Ruotsissa sekä Suomessa. Pohjoismaiden havainnot lajista ovat kaikki merenrannoilta, Romanian esiintymien ollessa sisämaasta. Eurooppaan laji on tullut Pohjois-Amerikasta.
Suomessa suolaleinikki on vakinaistunut uustulokas, jota kasvaa Pohjanlahden rannikolla lähinnä Porin ja Kristiinankaupungin välisellä alueella.

Elinympäristö

Suomessa suolaleinikki on merenrantaniittyjen kasvi. Siellä se viihtyy erityisesti painanteissa matalaruohoisilla kohdilla. Päälevinneisyysalueillaan laji on pääasiassa sisämaan laji.
Kuhjasaaret

Maantietoa

Saari on 680 metriä pitkä, 400 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12,6 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja mantereen välissä Suomennurmen kulmakunnalla. Noin 100 metriä leveä Kuhjansalmi erottaa sen mantereesta, joka on Käiväränniemen kärki. Saari on länsiosastaan Virmailanselälle avoimella kohtaa ja on sen aallokolle alttiina. Kuhjasaaret on muodostunut kahdesta saaresta, jotka ovat aivan toisissaan kiinni niin, että ne voidaan käsittää nykyään yhdeksi saareksi. Saarenosien välinen kannas on vain muutama metri leveä, mutta se on vapaasti käveltävissä. Saaren itäinen osa on matalampi kuin sen läntinen osa, missä matala mäki yltää noin 97,5 metrin korkeuteen merenpinnasta eli se kohoaa 19 metrin korkeuteen Päijänteestä. Läntinen saarenosa on kallioinen ja itäinen on metsäinen saarenosa. Saaressa on kannaksen tuntumassa vapaa-ajan asunto.

Luontoarvoja

Lähes koko saari muodostaa luonnonsuojelualueen, josta puuttuu vain saarenosien välisen asunnon tontin alue. Alue kuuluu Päijänteen kansallispuistoon, jonka alueet muodostavat yhdessä Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Historiaa

Museovirasto sai ilmoituksen saaressa olevasta kiviröykkiöstä, joka sijaitsee itäisen saarenosan luoteisrannassa. Röykkiötä tutkittiin pintapuolisesti vuonna 1989. Sen koko on 9×8 metriä ja korkeus puoli metriä ja vaikuttaa siltä, että sitä olisi hieman levitelty. Röykkiö on tutkijoiden mukaan tyypillinen lapinraunio. Röykkiön alusta on kalliota, josta on hyvä näkymä Päijänteelle. Läheisellä Vähällä Paatsalolla on myös lapinraunio.
Lain mukaan

Juoni

Elokuvan kehyskertomuksena on oikeudenkäynti, jossa Ville Toikkaa syytetään yrityksestä murhata patruuni Oppman. Tapauksen taustalla on Villen vaimon Maria Toikan ja patruunin välille syntynyt suhde Villen ollessa Kajaanin-reissulla. Kun Ville palaa, tilanne paljastuu hänelle, ja suuttuneena hän käy patruunin kimppuun. Oikeus tuomitsee Villen kuritushuoneeseen. Patruuni saapuu Marian luokse juhlistamaan ratkaisua.

Vastaanotto

Aikalaisarvioissa elokuvassa nähtiin paitsi laadukasta näyttelijäntyötä, myös paljon puutteita, varsinkin sen ajankuvauksessa, 1800-luvun miljöön luomisessa. Käsikirjoitusta toisaalta kiitetään dramaattisena tarinana, toisaalta kuitenkin todetaan, että tapahtumat ja luonnekuvat jäivät epämääräisiksi.
FS Dévastation (1855)

Palvelus

Dévastation päällikkönään capitaine de fregate De Montaignac de Chauvance lähti 10. elokuuta Cherbourgista siipiratasfregatti Albatrosin hinaamana Mustallemerelle. Alukset saapuivat Algeriin, josta ne jatkoivat matkaa 31. elokuuta. Ne saapuivat Maltalle 6. syyskuuta ja Beicosiin Strelitzanlahdelle 16. syyskuuta. Se matkasi Beicosista Kamieshiin 21.-22. syyskuuta. Alus osallistui sisaralustensa Laven ja Tonnanten kanssa Kinburnin linnakkeen tulittamiseen 17. lokakuuta. Dévastation oli ankkurissa 800 metrin päässä linnakkeesta aloittaen tulitoiminnan kello 09.06 ja neljän  tunnin aikana se ampui 1 265 ammusta, joista 82 kranaatteja. Alukseen osui 72 laukausta, joista 31 panssariin ja 41 kannelle. Osumat surmasivat kaksi ja haavoittivat kahtatoista miehistönjäsentä. Alus palasi heinäkuussa 1856 Touloniin.
Alus määrättiin vuonna 1859 sotatoimiin Italiaa vastaan, mutta se saapui sisaraluksineen Venetsiaan vasta vuorokautta rauhanteon jälkeen. Alus viipyi Adrianmerellä kesä-heinäkuun. Vuonna 1866 alus oli Toulonissa tykistökoululaiva Louis XIV:n emälaivana, jolloin sen aseistuksena oli kuusi 19 senttimetrin, kaksi 24 senttimetrin, kolme 16 senttimetrin M1860 ja yksi 22 senttimetrin tykki. Alus poistettiin alusluettelosta Toulonissa 9. toukokuuta 1871 ja se myytiin romutettavaksi seuraavana vuonna.
Silmälläpidettävä laji

Silmälläpidettävä laji on eliölaji, jonka populaatio on taantunut tai huomattavan harvalukuinen. Silmälläpidettäviksi luokitellaan myös huonosti tunnettuja lajeja ja lajeja, joiden elinympäristöt ovat uhattuina tai vähentyneet. Sen uhanalaisuusluokitus Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n punaisessa listassa on NT, Near Threatened.
Vuoden 2000 uhanalaisarvioinnissa luokiteltiin Suomen eliöistä silmälläpidettäviksi kahdeksan nisäkäslajia, 37 lintulajia, yksi matelijalaji ja kuusi kalalajia eli kaikkiaan 15 % selkärankaisista. Näiden lisäksi silmälläpidettäviin luokiteltiin 6,7 % selkärangattomista, 7,7 % putkilokasveista, 12 % itiökasveista ja 5,8 % sienistä. Esimerkkejä Suomessa silmälläpidettävistä lajeista ovat ilves ja vaskitsa.
Uusi Nainen

Uusi Nainen oli suomalainen kulttuuri- ja mielipidelehti, joka ilmestyi vuodesta 1944 vuoteen 2008. Uusi Nainen oli alun perin Suomen Naisten Demokraattisen Liiton (SNDL) lehti, mutta ilmestyi loppuaikoinaan sitoutumattomana. 
Uusi Nainen ilmestyi alun perin kuukausittain, mutta vuosina 2003–2008 enää seitsemän numeroa vuodessa.

Historiaa

Uusi Nainen -lehden perusti vuonna 1945 SDNL, jolla sen julkaisuoikeudet olivat vuoteen 1990 saakka. Vuoden 1977 alkupuoliskolla Uuden Naisen nettolevikki oli lähes 80 000 kappaletta, mikä teki siitä kuudenneksi suurimman suomalaisen naistenlehden Kotilieden, Annan, Jaanan, Me Naisten ja Eevan jälkeen. Uusi Nainen sai vuonna 1977 valtion tiedonjulkistamispalkinnon ensimmäisenä naistenlehtenä.
Vuonna 1982 Uusi Nainen muuttui järjestölehdestä omaksi osakeyhtiökseen, joka myytiin Kansan Uutisille 1986, mutta lehtien yhteistyö ei ottanut toimiakseen. Vuonna 1990 Uusi Nainen -lehden toimitus ryhtyi SDNL:n kanssa puuhaamaan irrottautumista Kansan Uutisista. Entinen kansanedustaja Ulla-Leena Alppi oli keskeinen henkilö sen takana, että lehden julkaisemista varten perustettiin Palmikot -niminen yhdistys. Vuosina 1997–2003 lehteä julkaisi Osuuskunta Onnen Oma.
Eleutherai

Maantiede

Eleutherai sijaitsi Kithairon-vuoren (nyk. Kithairónas) rinteellä solassa, josta johti tie Attikan rannikon Eleusiista Boiotian Thebaan. Paikka tunnetaan nykyisin nimellä Gyftókastro (Γυφτόκαστρο). Kaupunki oli rakennettu kukkulalle.

Historia

Eleutherai kuului alun perin Boiotian alaisuuteen. 500-luvun eaa. loppupuolelta se kuului Ateenan alaisuuteen ja Attikaan, mutta siitä ei kuitenkaan koskaan tullut yhtä sen demoksista. Kaupunki linnoitettiin alun perin suunnilleen 400-luvun eaa. puolessa välissä, ja linnoitusta laajennettiin sen nykyiseen mittaan noin 330–300 eaa. Se oli osa Ateenaa ympäröinyttä puolustuslinnoitusten ketjua.
Kreikkalaisessa mytologiassa Eleutheraita pidettiin Dionysoksen synnyinpaikkana. Kaupungista oli peräisin Dionysos Eleuthereuksen kultti ja kulttipatsas, joka siirrettiin Peisistratoksen käskystä Ateenan Akropoliin etelärinteeseen Dionysos Eleuthereuksen pyhäkköön kaupungin tultua Ateenan alaisuuteen. Eleutheraista oli kotoisin kuvanveistäjä Myron. Kaupunki säilyi asuttuna varhaiskristilliselle kaudelle saakka.
Eleutherain alueella on suoritettu melko vähän arkeologisia kaivauksia, mutta aluetta on siivottu kasvillisuudesta.

Rakennukset ja löydökset

Kaupunki oli ympäröity muurilla, jota on säilynyt nykyaikaan suhteellisen hyvin. Muurin kokonaispituus on noin 860 metriä, ja se ympäröi alueen, jonka pituus on noin 300 metriä ja leveys noin 100 metriä. Muurin paksuus on noin 2,6 metriä. Siinä oli useita torneja, jotka olivat kolmikerroksisia ja joissa oli ampuma-aukot katapulteille. Kuusi pohjoissivun kahdeksasta tornista on säilynyt parhaiten. Muurissa oli myös neljä porttia, joista pääportti sijaitsi länsisivulla, yksi portti itäsivulla ja kaksi pohjoissivulla.
Kaupungin alueelta on löydetty Dionysos Eleuthereukselle omistetun temppelin rauniot. Temppeli oli rakennettu 300-luvulla eaa. ja sen pohjan koko on noin 16,6 x 8,8 metriä. Muihin löydöksiin kuuluu asuinrakennusten jäänteitä arkaaiselta varhaiskristilliselle kaudelle, sekä kahden varhaiskristillisen basilikakirkon perustukset.
Sirijus Klaipėda

Historia

Seura perustettiin vuonna 1973 nimellä FK Sirijus (Syrius).
Vuonna 1995 klubi joutui konkurssiin.

Jalkapallo

A Lygassa 1991-1995.

Saavutukset

Seura on voittanut Liettuan mestaruuden kuudesti: 1990.
Lucius Annaeus Cornutus

Lucius Annaeus Cornutus (m.kreik. Ἀνναῖος Κορνοῦτος) (ensimmäinen vuosisata) oli roomalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän vaikutti keisari Neron aikana.

Elämä

Cornutus oli kotoisin Leptis Magnasta, Libyasta. Hän asui kuitenkin suurimman osan elämästään Roomassa. Hänet tunnetaan parhaiten runoilija Persiuksen opettajana ja ystävänä. Hän korjasi tämän kirjoittamia satiireja tämän kuoleman jälkeen, mutta antoi ne sitten Caesius Bassukselle toimitettavaksi tämän erityisestä pyynnöstä. Keisari Nero karkotti hänet Roomasta noin vuonna 66 tai 68, koska hän halvensi epäsuorasti keisarin näkemystä roomalaisten sankarillisesta historiasta. Tämän jälkeen hänestä ei tiedetä mitään.