google/wiki40b huggingface dataset:
Japaninhuppurastas

Tuntomerkit

Japaninhuppurastas on 23 cm pitkä. Koiraalla on musta pää ja rinnan yläosa, oranssinpunainen rinnan alaosa ja kyljet sekä valkoinen vatsa. Selkäpuoli on tummanruskea. Naaraalla on ruskea pää ja valkoinen kurkku, jossa on mustia viiruja.

Levinneisyys

Japaninhuppurastasta tavataan kotoperäisenä Japanissa. Lajia esiintyy pääasiassa Izusaarilla, mutta osa kannasta muuttaa talveksi Honshuun ja Shikokulle. Lajia tavataan harvinaisena myös Yakushiman ja Tokaran saarilla. Japaninhuppurastaskannan kooksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi ja sen suurimpia uhkia ovat pesiä ryöstävät siperiankärppä ja paksunokkavaris sekä kissat.
Kongō-luokka (ironclad)

Valmistus ja muutostyöt

Alusten suunnittelusta vastasi Sir Edward Reed, ja se pohjautui Venäjän keisarikunnan laivaston General Adremiralista ja Britannian kuninkaallisen laivaston Gem-luokan risteilijöistä saatuihin kokemuksiin. Komposiittirunkoinen Kongō ja teräsrunkoinen Hiei tilattiin osana vuoden 1875 laivasto-ohjelmaa. Alukset olivat parkkitakiloituja, mutta niiden huippupurjeet oli poistettu vuoden 1895 muutostöiden yhteydessä. Alukset kykenivät 10 solmun nopeudella höyrykonein matkaamaan 3 100 merimailia. Samoin vuoden 1895 muutostöiden yhteydessä aluksille lisättiin yksi naulan tykki ja vuonna 1903 kaksi kolmen tuuman ja kaksi 2,5 naulan tykkiä sekä kuusi konekivääriä.
Pan’s Labyrinth

Juoni

Elokuvan juoni etenee kahdella tasolla: Sisällissodan jälkeisen Espanjan väkivaltaisessa todellisuudessa, sekä fantasiamaailmassa, jossa fauni antaa tehtäviä tytölle nimeltä Ofelia.
Päähenkilö, Ofelia, on nuori tyttö, joka matkustaa raskaana olevan äitinsä kanssa syrjäiselle myllylle, jota Francon joukot pitävät tukikohtanaan. Ofelian isä on kuollut sodan aikana. Pysähdystauolla Ofelia poimii metsäpolulta vanhan kivimuistomerkin sirpaleen, johon on kaiverrettu silmä. Hän löytää kivipaaden, johon on kuvattu kasvot. Ofelia asettaa puuttuvan sirpaleen paikoilleen, jolloin kivikasvojen suusta lentää esiin hyönteinen. Satuja rakastava Ofelia kutsuu hyönteistä keijuksi. 
Perillä myllyssä Ofelia ja hänen äitinsä tapaavat tukikohtaa johtavan julman ja kylmäkiskoisen kapteeni Vidalin, jonka lasta Ofelian äiti odottaa. Ofelia näkee taas hyönteisen, joka johdattaa hänet myllyn lähistöllä olevan ikivanhan labyrintin luo. Yöllä hyönteinen vie Ofelian labyrinttiin, jossa tyttö tapaa ensimmäisen kerran vanhan faunin, labyrintin herran. Fauni kertoo, että Ofelia on maanalaisen valtakunnan prinsessa ja hänen on suoritettava kolme tehtävää päästäkseen takaisin omaan valtakuntaansa.
Lopussa kapteeni Vidal ampuu Ofelian saadakseen poikansa takaisin. Kolmas tehtävä oli vuodattaa viattoman verta päästäkseen maanalaiseen valtakuntaan. Ofelia vuotaa omaa vertaan portin päälle, jolloin katsojalle jää epäselväksi pääsikö Ofelia koskaan valtakuntaansa vai jäikö hän kuolleena maan päälle.

Arvioita

Helsingin Sanomien (2011) Timo Peltosen mukaan del Toron ”loistavalla tyylitajulla ja suurella mielikuvituksella käsikirjoittama ja ohjaama Pan’s Labyrinth...on mestariteos.” Hänen mielestään teos saa satumaailman vaikuttaman aidosti kiehtovalta ja houkuttelevalta: samalla se siirtää todellisen maailman kauhut vellomaan sen sisuksiin.
RN Etruria (1891)

Palvelus

Alus upotettiin 13. elokuuta 1918.
Koripallon alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut

Historia

Ensimmäisen kerran turnaus järjestettiin vuonna 1979, jolloin kisojen mestaruuden voitti Yhdysvallat. Turnaus järjestettiin vuoteen 2007 asti neljän vuoden välein, jonka jälkeen kilpailut on pidetty kahden vuoden välein.
Labūnava

Labūnava on kylä Kėdainiain kunnallispiirissä, Kaunasin läänissä, keskisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 939 asukasta.
Kalvoproteiini

Integraaliset kalvoproteiinit

Integraaliset kalvoproteiinit ovat lujasti kalvoon kiinnittyneitä ja ne pystytään irrottamaan vain aineilla, jotka rikkovat proteiinien hydrofobiset vuorovaikutukset kalvon kanssa. Integraaliset proteiinit ovat joko kalvon hydrofobiseen osaan työntyviä tai kalvon läpäiseviä. Ne kiinnittyvät tavallisesti hydrofobisella α-kierteellä. Lisäksi tunnetaan kalvoon ankkuroituva β-tynnyrirakenne, joka on ulospäin hydrofobinen.

Perifeeriset kalvoproteiinit

Perifeeriset kalvoproteiinit ovat yhteydessä kalvoon toisten proteiinien välityksellä tai ne voivat ankkuroitua solukalvoon proteiineihin kiinnityneillä lipideillä. Ne voidaan yleensä irrottaa vahvoilla suolaliuoksilla tai pH:ta muuttamalla. Proteiineihin liittyneet perifeeriset kalvoproteiinit kiinnittyvät integraalisten kalvoproteiinien hydrofiilisiin osiin sekä kalvolipidien polaarisiin päihin ionisidoksilla ja vetysidoksilla. Lipidien avulla kalvoon kiinnittyvillä perifeerisillä kalvoproteiineilla kiinnittyminen on kuitenkin heikompaa kuin integraalisilla kalvoproteiineilla. Lipidiankkureina voivat toimia eräät rasvahapot, kuten palmitiinihappo ja myristiinihappo sekä isoprenoidit (farmesyyli tai geranyyli).  
Perifeeriset kalvoproteiinit muodostavat säikeisen verkoston solukalvon sisäpuolelle, joka antaa mekaanisen tuen kalvolle. Ne voivat toimia myös integraalisten kalvoproteiinien ankkureina. Perifeeriset kalvoproteiinit toimivat lisäksi entsyymeinä sekä transmembraanisten signaaleiden välittäjinä.
Tony Randall

Tony Randall (26. helmikuuta 1920 – 17. toukokuuta 2004) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Randall tuli tunnetuksi etenkin kolmesta yhteisestä elokuvasta Rock Hudsonin ja Doris Dayn kanssa, näiden pikkutuhmien komedioiden nimet olivat: Kaikki alkoi puhelimesta, Rakkaani, tule takaisin ja Älä lähetä kukkia. Tämän lisäksi hän näytteli mm. Marilyn Monroen tähdittämässä elokuvassa Lemmenloukku ja Woody Allenin elokuvassa Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä. Tämän lisäksi hän loi näyttävän uran TV:ssä: hän näytteli vuosina 1970–1974 tv-sitcomissa Odd Couple, vuonna 1976 taas pyöri ohjelma Tony Randall Show. Vuonna 2003 hänellä oli sivurooli elokuvassa Vähät rakkaudesta: Ewan McGregorin ja Renée Zellwegerin tähdittämä nykyversio Rock Hudsonin ja Doris Dayn seksikomedioista.
Hän oli elämänsä aikana kaksi kertaa naimisissa ja toisesta avioliitoista tuli kaksi lasta.
Johanneksen leipäpuu

Johanneksen leipäpuu on Matti Ijäksen ohjaama suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1994. Sen on käsikirjoittanut Juha Lehtola Martti Joenpolven novellin "Johanneksenleipäpuu" pohjalta. Näytelmän pääosaa, yrittäjä Johannes Rantasta, esittää Sulevi Peltola.
Johanneksen leipäpuu esitettiin ensimmäisen kerran televisiossa 2. toukokuuta 1994.
Nurmon seurakunta

Historia

Nurmon seurakunta perustettiin jo vuonna 1765 Lapuan rukoushuonekunnaksi. Vuonna 1816 Nurmo sai oman kappalaisen ja sen myötä sen status muuttui kappeliseurakunnaksi. Omaksi kirkkoherrakunnakseen Nurmo erotettiin Lapuasta vuonna 1879. Vuonna 2008 Nurmon kunnan liittyessä osaksi Seinäjoen kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Seinäjoen kappeliseurakunta.

Toimipaikat

Nurmon seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1779 valmistunut Antti ja Kaapo Hakolan rakentama Nurmon kirkko joka siis nyt toimii kappeliseurakunnan kirkkona.
Viiksitimali

Koko ja ulkonäkö

Pituus 14–16 cm, paino 14–16 g.
Helppo tuntea vaaleanruskeasta yleisväristä ja pitkästä pyrstöstä. Juhlapukuisella koiraalla on harmaa pää ja leveä musta viiksijuova, josta juontui sen entinen nimi partatiainen. Naaras on yksivärisempi. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta sen selkä ja pyrstön reunat ovat laajalti mustat. Nuorella naaraalla on musta nokka, nuorella koiraalla keltainen. Kaikilla viiksitimaleilla on täydellinen sulkasato elo–lokakuussa, minkä jälkeen ikäluokkia ei pysty erottamaan toisistaan.
Ääni on hauska ja napakka ”ping” tai ”pshing”. Myös surisevia ja napsahtavia ääniä on. Laulu on yksinkertainen lyhyt säe.
Käyttäytymiseltään viiksitimali on hyvin sosiaalinen. Poikueet kerääntyvät loppukesällä suuriksikin parviksi järviruovikoihin ja lennähtelevät tiiviinä ryhminä ruovikon yllä.
Vanhin suomalainen rengastettu viiksitimali on ollut 3 vuotta 2 kuukautta 26 päivää vanha. Vanhin eurooppalainen viiksitimali oli brittiläinen, 6 vuotta 5 kuukautta vanha.

Levinneisyys

Parimäärä Suomessa: 200–500 paria pääasiassa Etelä- ja Lounais-Suomen rannikolla. Esiintyy laikuttaisesti eri puolilla Eurooppaa ja Aasiaa. Länsi-Euroopassa pesii 200 000 – 300 000 paria. Kovien talvien jälkeen kanta voi romahtaa mutta hyvinä pesimävuosina palaa nopeasti ennalleen. Vanhat pesimäpaikat voivat tyhjentyä lähes täysin joinain talvina.
Viiksitimali levisi Suomeen vasta 1980–1990-lukujen taitteessa ja kotiutui nopeasti pesimälajistoon. Ennen kolonisaatiota se oli suurharvinaisuus.
Osaksi paikkalintu, mutta osa linnuista vaeltaa syksyisin ja keväisin.

Elinympäristö

Viiksitimalin elinympäristönä ovat merenlahtien ja järvien laajat ruovikot. Harvoin sitä nähdään muunlaisessa ympäristössä.

Lisääntyminen

Viiksitimali on tehokas lisääntymään, koska se tekee useita suuria poikueita vuoden aikana. Sitä paitsi nuoret viiksitimalit voivat alkaa lisääntyä jo ensimmäisenä elinvuotenaan, mikä takaa populaatioiden säilymisen ja runsastumisen. Suomessa tällainen lisääntyminen on kuitenkin melko epätodennäköistä.
Pesä on noin metrin korkeudelle järviruokoihin sidottu pussimainen tai suppilomainen kori. Munintaa tapahtuu toukokuusta alkaen, ja pari voi pesiä kolmasti kesän aikana. Munia on 4–8, kermanvaaleita tummanruskein pilkuin ja täplin. Haudonta-aika 10–13 vrk, molemmat puolisot voivat hautoa.

Ravinto

Hyönteiset ja hämähäkit. Talvella järviruo’on siemenet.
Olli Heinonen (kemisti)

Olli Heinonen on suomalainen radiokemisti, joka työskenteli YK:n kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) johtoryhmässä ja sittemmin Harvardin yliopiston asiantuntijatehtävissä.
Heinonen on väitellyt radiokemiasta Helsingin yliopistolla. Vuodesta 1983 alkaen hän työskenteli tutkijana VTT:llä. Vuosina 1999–2005 hän toimi erilaisissa johtotehtävissä IAEA:n ydinainevalvonnan osastolla. Vuonna 2005 Heinonen valittiin ydinainevalvonnan johtajaksi ja IAEA:n apulaispääjohtajaksi.
Heinonen erosi IAEA:n apulaispääjohtajan paikalta elokuun alusta 2010. ja siirtyi Harvardin yliopistoon kansainvälisiin asioihin keskittyvän Belfer Centerin asiantuntijatehtäviin.
Leppävaaran Sisu

Leppävaaran Sisu (LeSi) on vuonna 1923 perustettu espoolainen urheiluseura, jonka lajeja ovat yleisurheilu, ryhmäliikunta, suunnistus, hiihto, kuntolentopallo ja shakki. Seura järjestää yhdessä Espoon Akilleksen kanssa Espoorastit-kuntosuunnistusta sekä yhdessä Viipurin Urheilijoiden kanssa vuosittain Länsiväyläjuoksun.
Suunnistaja Marita Ruoho, aitajuoksija Jarmo Ikävalko, korkeushyppääjä Veli-Pekka Kokkonen ja keihäänheittäjä Seppo Hovinen ovat edustaneet seuraa.
Salibandyn miesten Suomen Cup 2018–2019

5. kierros ja liigakierros

5. kierroksen ja liigan cup-kierroksen voittajat etenevät 6. kierrokselle

Finaali

Suomen Cupin finaali pelattiin Tampere Areenalla 16.2. yhdessä naisten finaalin kanssa.

Aluefinaalit

Aluefinaaleissa pelaavat vastakkain jokaisen alueen cupissa pisimmälle edenneet 2.-6. divisioonan joukkueet. Aluefinaalin voittaja saa 1 000 €. Kaudella 2018–2019 kaikki aluefinaaliin päässeet joukkueet pelaavat |II-divisioonassa
Etelä
Itä
Kaudella 2018–2019 ei pelata Itä-Suomen aluefinaalia.
Länsi
Pohjoinen
Sortanlahti

Sortanlahti (ven. Влади́мировка, Vladimirovka) on lahti Laatokan rannalla. Se oli myös Pyhäjärveen kuuluva kylä ja on edelleen Konevitsaan kulkevien laivojen lähtösatama. Sortanlahti sijaitsee Käkisalmen piirissä, hiekkatien päässä noin 35km Käkisalmesta etelään. Nykyisin se on Sakkolan maalaiskuntaan (ven. Громово, Gromovo) kuuluva maaseututaajama.
Sortanlahti oli jo Suomen kaudella satamana tärkeä. Ruostuneiden laivanromujen vierestä lähtee vuorolaiva Konevitsaan kerran viikossa, ja matka saarelle kestää noin tunnin. Joissakin laivoissa on ongelmia: aallot voivat kastella matkustajia, eivätkä kaikki matkustajat ehkä saa suojaa sateen sattuessa.
Suomen kaudelta periytyvä 325-metrinen aallonmurtaja on säilynyt, mutta Neuvostoliiton-aikainen rakennuskanta ei. 
Talvisodan aikana Sortanlahti toimi Karjalan kannaksen lohkon esikuntana.
Matka maan keskipisteeseen

Matka maan keskipisteeseen (ransk. Voyage au centre de la Terre) on Jules Vernen vuonna 1864 kirjoittama kirja, joka kertoo Maan keskipisteeseen tähtäävästä tutkimusmatkasta.

Juoni

Hampurilainen mineralogian professori Otto Lidenbrock on löytänyt Islannin kansalliseepokseen kuuluvan, Snorri Sturlusonin kirjoittaman Heimskringla-saagan alkuperäisen riimukäsikirjoituksen. Käsikirjoituksen välissä on alkemisti Arne Saknussemmin kolme vuosisataa aikaisemmin riimuilla ja yksinkertaisella salakirjoituksella laatima kertomus laskeutumisesta Maan keskipisteeseen; teksti on helppo tulkita, koska Lidenbrock arvaa oikein sen olevan kirjoitettu latinaksi.
Professori haluaa kulkea Saknussemmin jalanjäljillä, joten hän matkustaa Islantiin kirjan kokijahahmona toimivan veljenpoikansa Axelin kanssa. Islannissa he laskeutuvat yhdessä islantilaisen oppaansa Hansin (vuoden 1917 suomennoksessa Hannu) kanssa Snæfellsjökull-tulivuoren kraatteriin Saknussemin ohjeita noudattaen. Matkan varrelta löytyy todisteita edellisestä matkasta, mm. erääseen kallioseinään riimukirjaimin kaiverrettu Arne Saknussemmin nimi. 
Pitkän ja vaivalloisen laskeutumisen päätteeksi seurue saapuu syvällä maan alla sijaitsevalle merelle, joka saa nimen Lidenbrockin meri. He ylittävät meren kivettyneestä puusta rakennetulla lautalla, jonka purjeet tehtiin varustukseen kuuluvista huovista. Merimatkan aikana he näkevät muinaisia eläimiä, esimerkiksi keskenään taistelevan plesiosauruksen ja ichtyosauruksen.
Merellä puhjenneen ukkosmyrskyn aikana retkikunta rantautuu; rantahietikolta löytyy pahasti ruostunut keskiaikainen aatelistikari ja läheisestä kallioseinämästä löytyy kyseisellä tikarilla kaiverrettu Saknussemmin monogrammi. Sen viitoittama reitti johtaa syvälle luolaan, mutta tien tukkeena on kallionlohkare. Lohkare räjäytetään, ja räjähdyksen seurauksena merestä syöksyy hyökyaalto luolan sisään vieden lautalle paenneet matkalaiset mukanaan.
Luolan sisällä matka jatkuu hallitsemattomasti ylöspäin jatkuvasti lämpenevän veden ja sen hävittyä laavan mukana, kunnes lopulta seurue kohoaa takaisin maanpinnalle Strombolin kraatterista Italiassa.
Professorista tulee seikkailun jälkeen Saksan kuuluisin tiedemies ja Axelista omien sanojensa mukaan "maailman onnellisin mies" sen jälkeen, kun hän on nainut Lidenbrockin kasvattityttären, Graubenin.
Micky Moody

Micky Moody (s. 30. elokuuta 1950 Middlesbrough) on englantilainen rock-kitaristi, joka on vaikuttanut muun muassa Whitesnake-yhtyeessä.
Alexander Keyserling

Alexander Friedrich Michael Lebrecht Nikolaus Arthur Keyserling, Keyserlingin kreivi (15. elokuuta 1815 Kabillen Kuurinmaa – 8. toukokuuta 1891 Raikküla Viro) oli saksalainen geologi, paleontologi, kasvi- ja eläintieteilijä.
Keyserling kuului varakkaaseen baltiansaksalaiseen sukuun. Hän oli Venäjän geologisen tutkimuksen perustajia. Hän ja hänen sukunsa olivat keisari Nikolai I:n ystäviä ja perhetuttuja. Keyserling suoritti monia tutkimusretkiä Venäjän eri puolilla.
Keyserling nimesi ja kuvaili lintuja, muun muassa pyiden suvun Tetrastes vuonna 1840 yhdessä Blasiuksen kanssa.
PFK Krylja Sovetov Samara

Historia

Krylja Sovetov perustettiin vuonna 1942. Ensimmäisen ottelunsa se pelasi Neuvostoliiton cupissa 30. heinäkuuta 1944. Cupin puolivälierässä se hävisi Moskovan Lokomotiville maalein 1-5.
Ensimmäisessä ottelussaan Neuvostoliiton kakkosliigassa se kohtasi 4. heinäkuuta 1945 Gorkin Torpedon lukemiin 1-1 päättyneessä ottelussa. Seuran ensimmäinen ottelu korkeimmalla sarjatasolla oli 21. huhtikuuta 1946 Alma-Atassa Leningradin Zenitiä vastaan, minkä se hävisi maalein 1-2. Neuvostoliiton aikoina seura pelasi 48 kautta Neuvostoliiton liigassa ja osallistui cup-kilpailuun yhtä monta kertaa. Venäjän liigassa ja cupissa se on maan uudelleenitsenäistymisen jälkeen ollut mukana joka vuosi.
Joukkueen ensimmäinen ottelu eurokentillä oli 6. heinäkuuta 2002 Intertoto-cupin ottelu latvialaista Dinaburgia vastaan, minkä se voitti 3-0.
Viljakirva

Koko ja ulkonäkö

Viljakirva on kiiltäväpintainen ja hieman päärynänmuotoinen. Siivettömät yksilöt ovat väriltään vihreitä tai punertavan ruskeita ruskean värimuodon ollessa selvästi yleisempi. Raajat ovat pitkät ja vaaleankeltaiset, mutta reiden, säären ja nilkan kärkiosat ovat mustat. Tuntosarvet ovat mustat ja likimain ruumiin pituiset. Takaruumiin kärjessä on vaalea ja teräväkärkinen cauda. Vaharauhasputket ovat mustat ja noin 1,5 kertaa caudan pituiset. Siivekkäillä yksilöillä on tummat poikkijuovat takaruumiissaan, minkä lisäksi vihreiden yksilöiden keskiruumis on punertavan ruskea. Koiraat ovat aina siivekkäitä. Ruumiin pituus 1,3–3,3 mm.
Kromosomiluku 2n=18.

Levinneisyys

Viljakirvan levinneisyys kattaa Euroopan, Afrikan, Lähi-Idän, Keski- ja Etelä-Aasian sekä Amerikat. Suomessa siitä on havaintoja koko maasta Enontekiön Lappia lukuun ottamatta.

Elinympäristö ja elintavat

Viljakirva elää erityisesti heinäkasveilla, mutta joissain määrin myös sara- ja vihviläkasveilla. Kirvan taloudellisesti merkittävään ravintokasvivalikoimaan kuuluvat muiden muassa vehnä, ohra, ruis, kaura hirssi ja maissi. Laji elää pääasiassa ravintokasvin yläosien lehdissä ja etenkin tähkässä. Se ei muodosta suuria kirvakolonioita eikä elä liitossa muurahaisten kanssa. Varsinaista ravintokasvinvaihtoa ei tapahdu, mutta siivellisiä kirvayksilöitä syntyy pitkin kesää ja nämä lentävät valtaamaan uusia elinpaikkoja DNA-tutkimukset ovat osoittaneet eräiden viljakirvapopulaatioiden erikoistuneen vain tiettyihin ravintokasveihin, esimerkiksi vehnään.
Eräissä lähteissä mainitaan isännänvaihto, jossa primääri-isäntänä ovat vatukat (Rubus) ja sekundääri-isäntinä heinäkasvit.
Lajilla esiintyy kaksi elinkaareltaan poikkeavaa populaatiota. Suurin osa kirvoista kuuluu populaatioon, joka on anholosyklinen eli tuottaa ainoastaan neitseellisesti lisääntyviä naaraita ja yksilöt talvehtivat nymfi- tai aikuisvaiheessa. Yksilömäärältään pienempi populaatio on holosyklinen, jolloin syksyisin alkaa syntyä myös koiraita, jotka parittelevat naaraiden kanssa, naaraat munivat ja munat ovat talvehtiva vaihe. Neitseellisesti lisääntyvät naaraat elävät 30–60 vuorokautta ja tuottavat sinä aikana 20–40 elävänä syntyvää poikasta. Munivat naaraat tuottavat 6–12 munaa. Entisen Neuvostoliiton alueella viljakirva tuottaa vuodessa 14–20 sukupolvea. Lajille suotuisimmat olosuhteet ovat 16–20 °C:n lämpötila ja 65–80 % ilmankosteus.
Suomessa viljakirvan aiheuttama sadonalenema on pahimmillaan 20 % luokkaa. Kirvojen kemiallinen torjunta ei ole tarpeen juuri koskaan.

Ravintokasvit

Viljakirvan ravintokasveja ovat heinäkasvit (Poaceae) sekä monet muut yksisirkkaiset. Joskus laji kelpuuttaa jopa eräät kaksisirkkaiset luten lutukan (Capsella bursa-pastoris).
Kumbh Mela

Kumbh mela (Devanagari: कुम्भ मेला) on kolme kuukautta kestävä hindujen pyhiinvaellusjuhla. Tapahtuma järjestetään kolmen vuoden välein joko Allahabadin, Haridwarin, Ujjainin tai Nashikin kaupungissa, jotka ovat valikoituneet juhlapaikoiksi, koska tarinan mukaan niiden alueille putosi pisara kuolemattomuuden nektaria jumalien ja demonien taistelussa jumalallista nektaria sisältävästä ruukusta. Kerran 12 vuoden jaksossa pidetään Allahabadissa maha kumbh mela. Tähän maailman suurimpaan joukkokokoontumiseen osallistuu jopa kymmeniä miljoonia ihmisiä. Hindujen uskomuksen mukaan Gangesissa kylpiessään kylpijä puhdistuu synneistä ja vapautuu elämän ja jälleensyntymän kierteestä. Kylpiessä puhdistutaan itse, mutta voidaan tehdä myös "pyhä kastautuminen" niiden ystävien ja sukulaisten puolesta, jotka eivät osallistu pyhiinvaellukseen.
Peuramaa

Peuramaa (ruots. Hjortlandet) on kylä Kirkkonummella. Peuramaa sijaitsee 30 minuutin ajomatkan päästä Helsingistä, vain 2 kilometriä Tolsasta etelään Porkkalan suuntaan.
Peuramaalla sijaitsee monitoimikeskus, johon kuuluvat laskettelukeskus Peuramaa Ski, golf Peuramaa Golf sekä hevostilat Peuramaa Horse.

Peuramaa Ski

Peuramaa Ski on yksi Uudenmaan suosituimmista laskettelukohteista. Ykköskohderyhmä Peuramaa Skille on lapsiperheet. Siellä sijaitsee muun muassa Suomen pisin mattohissi. Peuramaa Skillä on neljä erilaista rinnettä, leveä päärinne, jyrkkä kisarinne, leppoisa aurinkorinne sekä taitajille viettävä keskirinne. Peuramaa Skillä on vuokraamo, josta voi vuokrata talviurheiluvälineitä. Vuokraamosta löytyy myös kamapörssi, huolto, testikeskus ja skishop.
Peuramaa Skissä on myös hiihtokoulu, joka on suunnattu lapsille. Se sisältää lasten alkeis- ja jatkokurssit sekä suksilla että lumilaudalla. Se tarjoaa myös yksityistunteja.
Peuramaa Skin rinneravintola sijaitsee laskettelurinteiden alapuolella. Rinneravintolassa on myös erillinen kabinettitila, jota voi varata erilaisiin tilaisuuksiin, esimerkiksi lasten syntymäpäiväjuhlia varten.

Peuramaa Golf

Peuramaa Golf Hjortlandet (PGH) sijaitsee laskettelukeskuksen läheisyydessä. Se sisältää kolme eri kenttää; kaksi 18 reikäistä kenttää Porkkalan, Vanhan Peuran sekä par-3 kentän Pikku Peuran.
Peuramaa Golfiin kuuluu myös harjoittelualueet, halfway-housen sekä ravintolan, Ravintola Peura.

Peuramaa Horse

Peuramaa Horse on hevostila, joka sijaitsee laskettelukeskuksen ja golfin välissä. Peuramaa Horse sisältää monia erilaisia palveluja, muun muassa hevosten koulutusta, ratsastustunteja, hevosen kuntoutusta ja muuta. Peuramaa Horse tarjoaa myös uniikin ympäristön erilaisten tilaisuuksien, juhlien ja kokousten järjestämiseen. Ratsutilan upeat maisemat, Aktia Maneesi, kabinetti- ja kokoustila sekä edustusluokan sauna voidaan varata käyttöönne joko yhdessä tai erikseen.
Vuonna 2008 Peuramaa Horse- tiloilla kuvattiin Tallitähdet- televisiosarjaa, joka esitettiin syksyllä 2008 Yle TV2- kanavalla.
Francesco Negri

Francesco Negri (26. maaliskuuta 1623 Ravenna Italia – 1698) oli katolinen pappi ja ensimmäinen italialainen tutkimusmatkailija, joka matkusti Nordkappiin.
Negri valmistui papiksi, mutta omistautui työssään luonnontieteille. Olaus Magnuksen 1500-luvun pohjoisten kansojen historiateos Historia de gentibus septentrionalibus ja Carta marina vaikuttivat Negriin niin, että hän lähti kesäkuussa 1663 eli 40-vuoden ikäisenä Danzigista Tukholman kautta Tornioon ja edelleen Inarinjärvelle. Palattuaan Tukholman kautta Kööpenhaminaan hän lähti lokakuussa Bergeniin ja Trondheimiin ja saapui ensimmäisenä italialaisena laivalla Nordkappiin. Ravennaan Negri palasi 1666 ja aloitti ahkeran kirjeenvaihdon matkakokemuksistaan, muun muassa Johannes Schefferuksen ja Toscanan suurherttuakunnan Cosimo III de’ Medicin kanssa.
Negrin kirja Matka Pohjolaan eli Viaggio settentrionale ilmestyi postuumisti 1700 ja siitä otettiin toinen luvaton lisäpainos seuraavana vuonna. Kirjassa on kahdeksan kirjettä, joista puolet käsittelee Norjaa. Teoksesta ei kuitenkaan tullut samanlaista suosikkia kuin Giuseppe Acerbin noin sata vuotta myöhemmin ilmestyneestä pohjoisen matkakirjasta, mahdollisesti koska se painottuu luontoon eikä niinkään pohjoisessa asuvien ihmisten elämään. Acerbi ei myöskään omassa teoksessaan mainitse edeltäjäänsä.