Sam Cooke

Ura

Cooke aloitti uransa gospelmusiikin parissa kotikaupungissaan Chicagossa, ensin yhdessä sisarustensa kanssa ja sitten Highway QC's -nimisessä lauluyhtyeessä. Loppuvuodesta 1950 hänet valittiin maineikkaan, jo 1930-luvulla perustetun Soul Stirrers -lauluyhtyeen uudeksi solistiksi Cooken omiinkin esikuviin kuuluneen R. H. Harrisin erottua yhtyeestä. Monet pitävät Cooken yhdessä Soul Stirrersin kanssa Specialty-merkille vuosina 1951-56 tekemiä levytyksiä hänen parhaana tuotantonaan.
Cooke oli jo 1950-luvun alkupuolella suosittu etenkin nuoremman mustan gospel-yleisön keskuudessa, mutta vähitellen hän alkoi kaivata suurempiin ympyröihin. Hänen ensimmäinen pop-singlensä ”Lovable” (Specialty, 1956) julkaistiin taiteilijanimellä Dale Cook, koska arveltiin, ettei gospel-yleisö olisi hyväksynyt maallisen musiikin esittämistä. Hämäys ei kuitenkaan onnistunut, ja Cooke levytti sittemmin maallistakin musiikkia omalla nimellään. Suuri kaupallinen läpimurto tapahtui vuonna 1957, jolloin hänen ensimmäinen losangelesilaisella Keen-merkillä ilmestynyt kappaleensa ”You Send Me” ylsi Billboard-lehden pop-listan ykköstilalle.
Ajan tapaan Cooken merkittävin tuotanto koostui pääasiassa singleistä. Hän saavutti vuosina 1957–1965 yhteensä 29 top 40 -sijoitusta Billboardin pop-listalla ja lisäksi muita sijoituksia rhythm & blues -listalla. Cooken menestyneimpiä levytyksiä olivat muun muassa ”Wonderful World”, ”Chain Gang”, ”Twistin' the Night Away”, ”Having a Party”, ”Bring It On Home to Me”, ”Another Saturday Night” ja ”Good Times”, jotka olivat kaikki myös hänen omia sävellyksiään.
Toisin kuin singlet, Cooken alkuperäiset LP-levyt oli yleensä suunnattu valkoisille viihdemusiikin ystäville. Poikkeuksia ovat kuitenkin muun muassa vuonna 1963 levytetty bluesvaikutteinen Night Beat ja vasta 1980-luvulla postuumisti julkaistu Live At the Harlem Square Club, joka eroaa tunnelmaltaan merkittävästi Cooken vielä eläessä julkaistusta valkoisen viihdeyleisön ehdoilla toteutetusta Live at the Copa -LP:stä.
Useimmista aikalaisartisteista poiketen Cooke pyrki saamaan uransa ja tuotantonsa omaan valvontaansa. Hän perusti yhdessä ystävänsä J. W. Alexanderin kanssa Kags Music -nimisen musiikkikustantamon ja myös levy-yhtiön SAR Recordsin, jolle pian levytti joukko sittemmin merkittävän uran luoneita artisteja, kuten Johnnie Taylor ja Bobby Womack (jälkimmäinen osana The Valentinos -yhtyettä). Cooken omat levyt julkaistiin kuitenkin vuodesta 1960 lähtien suurella RCA-merkillä. Vuonna 1963 Cooken uusi manageri Allen Klein neuvotteli hänelle uuden levytyssopimuksen, joka antoi hänelle poikkeuksellisen laajan taiteellisen vapauden.
Cooke kuoli vain 33-vuotiaana epäselvissä olosuhteissa. Tapaus on edelleen kiistanalainen, mutta hänet ampui oikeuden päätöksen mukaan losangelesilaisen Hacienda Motelin johtaja Bertha Franklin, jonka mukaan Cooke oli uhkaillut häntä ja hän oli toiminut itsepuolustukseksi. Oikeus katsoi tapahtuneen olleen justifiable homicide eli hätävarjeluksessa tehty tappo. Tapahtuman ympärille on sittemmin kehitelty monenlaisia salaliittoteorioita.
Cooken kuoleman jälkeen julkaistiin vielä joitakin aiemmin levytettyä materiaalia sisältäviä singlejä, joista etenkin kappaleen ”Shake” kääntöpuolena julkaistu varhainen protestilaulu ”A Change Is Gonna Come” on jäänyt elämään yhtenä mustien kansalaisoikeusliikkeen symboleista. Cooke oli jo eläessään tärkeä roolivaikuttaja monille mustille gospel- ja soul-muusikoille, ja hänen laulujaan on levitetty runsaasti myös rock-musiikin piirissä.
Cookesta on tehty dokumentti Lady You Shot Me: Sam Cooken tarina (Lady You Shot Me: Life and Death of Sam Cooke, Saksa 2017).