google/wiki40b huggingface dataset:
Lionel Zinsou

Varhaisvaiheet ja koulutus

Lionel Zinsoun isä syntyi Beninissä, joka silloin tunnettiin nimellä Dahomey. Zinsoun setä Émile Zinsou oli Dahomeyn presidentti vuodesta 1968 vuoteen 1969.
Zinsou on valmistunut École Normale Supérieuresta ja London School of Economicsista.

Ura

Zinsou kehitti läheisen yhteistyön Ranskan sosialistisen poliitikon Laurent Fabiusin kanssa ja työskenteli Fabiusin alaisuudessa 1980-luvun puolivälissä, kun viimeksi mainittu oli hallituksessa. 
Zinsou oli Rothschildsin pankkiirikumppani ennen kuin hän liittyi sijoitusrahasto PAI Partnersiin vuonna 2008. Hän oli myös Beninin presidentin Yayi Bonin erityisavustaja  vuosina 2006–2011. 
Vuonna 2013 hänen rahoittamansa Zinsou-säätiö avasi Ouidahissa, Beninissä Etelä-Afrikkaa lukuunottamatta Saharan eteläpuolisen Afrikan ensimmäisen nykytaiteen museon.
Presidentti Yayi Boni nimitti Zinsoun Beninin pääministeriksi vuonna 2015 yhdessä 27-jäsenisen hallituksen kanssa, ja antoi hänelle vastuun taloudellisesta kehityksestä. Pääministerin virkaa ei ole mainittu Beninin vuoden 1990 perustuslaissa, eikä Yayi Bonin presidenttikaudellakaan perustuslain tultua voimaan juuri ketään virassa pidetty. Zinsou nimitettiin alle kymmenen kuukautta ennen presidentin toisen kauden päättymistä, ja koska viimeksi mainittu on kieltäytynyt hakemasta uudelleenvalintaa, jotkut katsoivat, että nimitys oli merkki siitä, että Zinsou oli hänen valittu seuraajansa. 
Zinsou ilmoitti 1. joulukuuta 2015, olevansa ehdokkaana Cowry Forces for an Emerging Benin -puolueessa vuoden 2016 presidentinvaaleissa.  Hän sanoi keskittyvänsä maatalouden rahoittamiseen ja auttamaan epävirallisia työntekijöitä saamaan virallisen työpaikan.
Vieraillessaan Djougoussa Luoteis-Beninissä joulukuussa 2015 Zinsoun helikopteri putosi urheilusstadioniin. Hän ei vahingoittunut.
Kesäkuussa 2017 Zinsou nimitettiin Terra Novan puheenjohtajaksi.
Somon Air

Historia

Somon Air perustettiin vuonna 2008 ja se aloitti lentotoiminnan 5. helmikuuta 2008 vuokratulla Boeing 737 -koneella. Nykyisin yhtiön laivasto koostuu kahdesta Boeing 737-800 -koneesta, joiden lisäksi Somon Air on tilannut kaksi Boeing 737-900ER -konetta, jotka tultaneen toimittamaan yhtiölle vuoden 2011 puolivälissä.
Historia on minut vapauttava

La historia me absolverá (”Historia on minut vapauttava”) on nimitys puheelle, jonka kuubalainen vallankumouksellinen Fidel Castro piti oikeudenkäynnissään 16. lokakuuta 1953. Castro oli joutunut oikeuden eteen, koska hän oli heinäkuussa johtanut hyökkäystä Moncadan parakeille.
Neljä tuntia kestäneessä espanjankielisessä puheessaan Castro tuomitsi jyrkästi Kuuban presidentin Fulgencio Batistan ja puolusti omia vallankumouksellisia tekojaan. Puheen lopussa hän sanoi: ”Tuomitkaa minut. Sillä ei ole väliä. Historia tulee armahtamaan minut”. Seuraavana päivänä Castro tuomittiin 15 vuodeksi vankeuteen, mutta hänet armahdettiin jo vuonna 1955 yleisen armahduksen yhteydessä. Castro kokosi pian uuden kapinallisjoukon, joka lopulta syöksi Batistan vallasta vuonna 1959.
Valkokulmapingviini

Koko ja ulkonäkö

Valkokulmapingviinin tunnistaa helposti leveästä valkoisesta raidasta päässä. Aikuisten yksilöiden koko on 75–90 cm. Koiras painaa 5,5–8 kiloa ja naaras 5–7,5 kiloa.

Levinneisyys

Laji pesii useilla Etelämannerta ympäröivillä alueilla. Suurimmat yhdyskunnat ovat Falklandinsaarilla, Etelä-Georgialla ja Kerguelen-saarilla. Pienempiä yhdyskuntia on Macquariensaarella, Heard-saarilla, Eteläisillä Shetlandsaarilla ja Antarktiksen niemimaalla.

Lisääntyminen

Valkokulmapingviinien pesät ovat yleensä noin 20–25 cm halkaisijaltaan olevia kivirenkaita. Naaras munii kaksi noin 500 gramman painoista munaa. Sekä koiras että naaras osallistuvat haudontaan vaihtaen vuoroa päivittäin. Poikaset kuoriutuvat 34–36 päivän haudonnan jälkeen. Pesässä poikaset olevat noin 30 päivää, jonka jälkeen muodostavat poikasryhmiä. Saatuaan aikuismaisen höyhenpeitteen 80–100 päivän ikäisenä poikaset ovat valmiit lähtemään merelle.

Ravinto

Laji syö pääasiassa äyriäisiä kuten krillejä sekä kaloja.
Jörg Immendorff

Jörg Immendorff (14. kesäkuuta 1945 – 28. toukokuuta 2007) oli saksalainen taidemaalari. Immendorff kuului saksalaiseen niin sanottuun Junge Wilde -liikkeeseen. Hänen tunnetuimpiin maalauksiinsa kuuluu vuonna 1977 aloitettu 16-osainen sarja Cafe Deutschland. Hänelle myönnettiin Bundesverdienstkreuz-ansiomitali vuonna 1998.
Immendorff opiskeli Düsseldorfin taideakatemiassa Joseph Beuysin johdolla. Hänestä tuli vuonna 1989 professori Städelschulessa (Frankfurt am Main) ja vuonna 1996 Düsseldorfin taideakatemiassa, josta hänet oli aiemmin opiskelijana erotettu.
Elokuussa 2003 Immendorff jäi kiinni kokaiinin hallussapidosta ja seksin ostosta. Hänet tuomittiin sakkoon ja yhdentoista kuukauden ehdolliseen vankeuteen. Viimeisinä vuosinaan Immendorff istui ALS-lihasrappeumataudin johdosta pyörätuolissa kykenemättömänä maalaamaan.
Juovakorallimonni

Ulkonäkö ja koko

Juovakorallimonni kasvaa 35 cm pitkäksi. Sen värityksenä ovat ohuet, valkoiset tai vaaleankeltaiset pitkittäisjuovat hyvin tummanruskealla pohjalla. Vaaleahkot viikset erottuvat hyvin. Aivan nuoret yksilöt ovat mustia, ja kalan kasvaessa suureksi juovat hiukan himmenevät.

Levinneisyys ja elinympäristö

Juovakorallimonneja tavataan Indopasifisella merialueella Etelä-Japanista Australiaan ja Afrikan rannikolle ulottuvalla alueella, myös Punaisellamerellä. Aikuiset yksilöt saattavat ajoittain käydä makeavetisissä joissa tai ainakin jokisuiden murtovesissä. Yleensä juovakorallimonnit pysyttelevät koralliriuttojen lähellä, ja tonkivat syötävää pohjahiekasta.

Käyttäytyminen

Nuoret juovakorallimonnit muodostavat noin sadan yksilön parvia, jotka suojautuvat painautumalla tiiviiksi palloksi toisiaan vasten. Aikuisenakin kalat ruokailevat yhdessä. Ne kutevat kesällä matalaan veteen kivikkopohjalle pesään, joka koiras rakentaa.
Juovakorallimonneja voi pitää meri- tai murtovesiakvaariossa, mutta niitä pitää olla ainakin viiden yksilön parvi. Kalan selkäruodon piikkien pistosta voi saada tuskallisen myrkytyksen.
EGA

Tekniset ominaisuudet

Standardi EGA-näytönohjain sisälsi 16 kilotavua ROM-muistia, jolla laajennettiin tietokoneen BIOS-piiriä muun muassa grafiikkafunktioilla. Tämän lisäksi standardit grafiikkakortit sisälsivät 64 kilotavua perusmuistia, joka oli juuri riittävästi kaksiväri-korkearesoluutiotilan hallitsemiseksi. EGA-grafiikkakorteista tehtiin markkinoille myös kloonikortteja, jotka saattoivat sisältää jopa 256 kilotavua perusmuistia standardin 64 kilotavun sijaan sekä standardin ulkopuolisia grafiikkatiloja, kuten 640×400, 640×480 ja 720×540. Tämän lisäksi kloonikortit tarjoilivat myös muita standardin ulkopuolisia ominaisuuksia kuten näytön automaattitunnistusta sekä 400-viivaisen lomitetun näyttötilan CGA-monitoreille.

Väripaletti

Jokainen kortin 16 väristä pystyi saamaan oman RGB-värikoodin EGA:n väripalettijärjestelmässä, joka mahdollisti värien valitsemisen valmiista 64 värin paletista. Tuki uniikeille väreille oli mukana aina 640×350 pikselin resoluutioon asti. 
Lisäksi EGA sisälsi 16-väritilan CGA:n 640×200 pikselin sekä 320×200 pikselin grafiikkatiloille. Näissä tiloissa ei ollut kuitenkaan mahdollisuutta valita värejä, vaan värit olivat samat kuin CGA:ssa. Vaikka EGA tarjosi tuen CGA:n grafiikkatiloille, ei EGA ollut 100 % yhteensopiva CGA-standardin kanssa.
Alice DeeJay

Alice DeeJay oli alankomaalainen eurodance-kokoonpano joka oli aktiivisena vuosina 1999–2002. Kokoonpanon muodostivat tuottajat Pronti (oik. Sebastiaan Molijn), Kalmani (Eelke Kalberg) ja DJ Jurgen sekä naisvokalisti Judith Anna Pronk. Yhtyeen saavutettua menestyksensä sen jäsenet ilmoittivat projektin päättämisestä. Nykyään Pronk toimii freelancer-meikkitaiteilijana ja kampaajana.

Kaupallinen menestys

Alice DeeJay julkaisi singlen Better Off Alone heinäkuussa 1999. Britanniassa se myi platinaa ja kohosi Britannian singlelistan kakkoseksi. Muita singlelista TOP 20:een yltäneitä kappaleita olivat Will I Ever, The Lonely One ja Celebrate Our Love, mutta nämä eivät enää kohonneet rakettimaisesti listan kärkeen Better Off Alonen tavoin.
Polyteekkarifilmi

Arvioinnit

Uusi Suomi arvioi Polyteekkarifilmiä: "Emme erehtyne väittäessämme, että polyteekkarien kelpo filmi muodostuu menetykseltään yhdeksi tämän näytäntökauden suurimmista." Kovin menestyksellinen elokuva ei kuitenkaan ollut: se aiheutti ylioppilaskunnalle 125 000 markan tappion (noin 35 000 euroa vuoden 2006 rahassa). Seuraavan kerran teekkarit tekivät kokoillan elokuvan vasta 1960-luvun alussa. Se oli Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran Yö vai päivä (1962).

Huomioita

Elokuva kuvattiin talvella 1924 ympäri Helsinkiä, kuten Korkeavuorenkadun paloaseman tornissa. Unioninkadulla suurkirkon tienoilla kuvattiin puolestaan teekkarien reklaamikulkuetta.
Enemmistö Polyteekkarifilmin esiintyjistä oli teekkareita ja heidän tyttöystäviään. Ammattilaisurheilijoita elokuvassa edustivat tuolloin 27-vuotias juoksijalegenda Paavo Nurmi sekä pikaluistelija Clas Thunberg, ensimmäinen yleisurheilun suomalainen olympiavoittaja Verner Järvinen ja taitoluistelijapariskunta Ludovika ja Walter Jakobsson.
Käsikirjoittaja Viljo Castrénista tuli sittemmin Teknillisen korkeakoulun vesirakennuksen professori. Toinen käsikirjoittaja Rafael Roos taasen työskenteli kuvaajana omassa lyhytelokuvavalmistamossaan ja valokuvaamossaan Foto-Roosissa. Polyteekkarifilmin televisioesitysoikeus on Yleisradiolla.
Holiday Club Katinkulta

Holiday Club Katinkulta on Holiday Clubin omistama lomakohde Sotkamossa Kainuussa. Katinkulta on Holiday Clubin niin sanottu lippulaivakohde, jota on kehitetty kaikista kohteista eniten. Holiday Club on käyttänyt Katinkultaa markkinoidessaan sanontaa Pohjoismaiden monipuolisin lomakohde.

Historiaa

Katinkullan perustivat Seppo Lindeman oman kotitilansa maille yhdessä Seppo Juurikon kanssa. Viikko-osakkeita tarjoavan lomakylän rakentaminen aloitettiin 1989 ja avajaisia vietettiin 1991, lamavuosien ja pankkikriisin kynnyksellä. Pankin vetäydyttyä lupaamastaan rahoituksesta Katinkullan rakennuttajayhtiö Rantakatin Lomakylä Oy teki konkurssin lokakuussa 1992. Yhtiö ei päässyt yrityssaneeraukseen ja joutui Skopin omistukseen. Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenal myi Katinkullan vuonna 1998 Lomapörssille, joka oli nykyisen Holiday Club Resorts Oy:n edeltäjä.

Palvelut

Holiday Club Katinkullassa on suuri hotellisiipi sekä loma-asuntoja. Vuonna 2012 valmistui lisäksi uusi Villas-siipi. Katinkullan kolme ravintolaa ja kolme baaria sijaitsevat klubirakennuksessa: à la carte -ravintolat Easy Kitchen ja Maisemaravintola, pizzaravintola Classic Pizza, allasbaari Spa Café ja yökerho Night Cat.
Katinkullan rakennuksessa sijaitsee R-Kioski.
Katinkulta Areena on alueen suuri tapahtumahalli, jossa esiintyy erilaisia artisteja ja jossa järjestetään erinäisiä tapahtumia.
Pyynikin rinteessä

Kirjan tapahtumat

Kalle on päässyt opiskelemaan Tampereen teknillisen koulun huoneenrakennuksen opintosuunnalle tarkoituksenaan valmistua rakennusmestariksi. Kallen on kuitenkin jätettävä opinnot heti aluksi sikseen, kun kotipitäjästä Taivalkoskelta saapuu murheellinen tieto, Kallen veli Manne on saanut surmansa puukotuksen uhrina. Matka Taivalkoskelle on aikaisempia raskaampi ja vielä raskaampaa on nähdä Kallen vanhempien Riitun ja Herkon kärsimys. Hautajaisten ja muiden selvittelyjen jälkeen alkaa lähes epätoivoinen takaa-ajo saavuttaa muut kurssitoverit opinnoissa.
Paneeli

Paneeli on yleisnimike toisiinsa ponttiliitoksin yhdistettäville verhouskappaleille. Paneeli on valmistettu yleisimmin puusta höyläämällä. Paneeleita voidaan valmistaa myös puukuitumateriaaleista kuten mdf:stä, tai vaikkapa muovista suulakepuristamalla. Yleisimmät puupaneelimateriaalit ovat mänty ja kuusi, mutta käytännössä paneeli voidaan valmistaa mistä tahansa sahatavarana saatavilla olevasta puulajista. Puupaneeleita voidaan käsitellä lakkaamalla, vahaamalla, öljyämällä ja maalaamalla. Puupinnan sävyä voidaan myös muuttaa petsaamalla tai pintakäsittelemällä sävytetyillä lakoilla, öljyillä tai vahoilla. Puukuitupaneelit ovat joko maalattuja tai pinnoitettuja laminoimalla.
Paneelia käytetään yleisimmin rakennusten ulkoverhouksissa, sekä kattojen ja seinien sisäverhouksissa. Yleinen paneelin käyttötapa on ns. puolipaneeli, joka tarkoittaa sisäseinän paneloimista pystyyn n. 1 000–1 200 mm:n korkeudelle lattiasta.
Puupaneelit luokitetaan koon, puumateriaalin, pinnanlaadun, oksaisuuden, käyttötarkoituksen, ponttityypin ja profiilin mukaan. Esimerkiksi merkintä 15×95 STV/OK tarkoittaa 15 mm paksua, 95 mm leveää oksaista kuusipaneelia, jonka tarkennus STV tarkoittaa sisäpaneeli-täyspontti-vinokantti. HS 18×120 UYS tarkoittaa taas 18 mm paksua, 95 mm leveää hienosahattua paneelia, jonka tarkenne UYS tarkoittaa Ulkopaneeli-yksinkertainen pontti-suora kantti. Ulkoverhouspaneelit ovat yleensä kuusipaneeleita mäntyä paremman kosteudenkeston takia.
Paneelien yleisimmät leveydet Suomessa ovat 95 ja 120 mm. Pituudet noudattavat yleisiä sahatavaramittoja, toisin sanoen paneelien pituudet ovat tyypillisesti 1 800–6 000 millimetriä, 300 millimetrin välein.
Suomessa käytössä olevista paneeleista ja profiileista on olemassa RT-kortteja. 2006 aikana on julkaistu EN-sarjan standardi, jossa on määritetty muun muassa paneelien mittatoleransseja.
Micropolis

Micropolis (Eläintarhan skeittipuisto) on skeittari ja maisema-arkkitehtiylioppilas Janne Saarion suunnittelema luonnonkivestä ja betonista rakennettu rullalautailualue Helsingissä, Eläintarhan urheilukentän kupeessa, osoitteessa Nordenskiöldinkatu 20.
Osin ympäristötaideteokseksi suunniteltu alue avattiin 25. elokuuta 2006 ja sen toteuttivat yhteistyössä Helsingin kaupungin liikuntavirasto, nuorisoasiainkeskus ja rakennusvirasto. Micropoliksen pinta-ala on 3 600 m² ja sen kokonaiskustannusarvio oli 538 000 euroa, josta sponsorirahaa on 12 000 euroa. Hankkeen sponsorina on toiminut GSM Rocket Europe (Element Europe).
Alue sisältää laajan katuskeittausalueen ja maahan upotetun, syvenevän ja kiemurtelevan poolin (altaan) eli snake run -kourun. Puistossa on käytetty erilaisia kiviä, tiiliä ja graniittia sekä kuitubetonia snake runin osalta. Alueen pintamateriaalina on käytetty tiiviisti ladottuja betonikiviä, joiden saumat aiheuttavat skeitattaessa hieman tärinää, mutta kestävät toisaalta luonnonolojen ja skeittauksen kuluttavia voimia.
Alue on Suomen mittakaavassa poikkeuksellinen skeittipuisto, sillä se on rakennettu alusta pitäen kiinteäksi, eikä skeittipuistolle tyypillistä vaneria ole käytetty ollenkaan. Tämä vähentää Saarion mukaan skeittauksesta aiheutuvaa melua ja lisää puiston kestävyyttä – Saarion mukaan jopa sadaksi vuodeksi eteenpäin. Puistolle tyypillistä ovat isoista kivipaasista rakennetut ledget, joita voi käyttää myös penkkien tapaan istumiseen, sekä nurmikon toisistaan eristämät alueet, joita yhdistävät erilaiset kivipaasista rakennetut esteet, joita hyväksi käyttäen voi liukua aukkojen yli. Alueelle on rakennettu myös korkeuseroja ja portaita, joita ei yleensä suomalaisissa rullalautailupuistoissa näe.
Saarion mukaan ympäristötaideteoksen ja skeittipuiston lisäksi alue on tarkoitettu myös tavalliseksi puistoksi, johon voi istahtaa seuraamaan lajin osaajia ja kenties saada ensituntuma lajiin.
Skeittipuisto Micropolis sai kunniamaininnan Vuoden ympäristörakenne -kilpailussa 2008. Palkitut ovat suunnittelija Janne Saario, pääurakoitsija Rakennustaito Hirvonen Oy ja rakennuttajana ja tilaajana Helsingin kaupungin puolesta liikuntavirasto, rakennusviraston katu- ja puisto-osasto ja nuorisoasiainkeskus.
Philip S. Lee

Philip S. Lee (kiin. 李紹麟), C.M. (s. 1944 Hongkong) on Kanadassa sijaitsevan Manitoban provinssin varakuvernööri. Hän syntyi ja vietti nuoruutensa Hongkongissa, vuonna 1962 hän muutti Kanadaan opiskellakseen University of Manitobassa. Vuosien 1967–1972 välillä Lee toimi Winnipegin kaupungin tutkivana kemistinä, erikoisalanaan vesijohtoveden laadun tarkkailu. Lee meni naimisiin vaimonsa Anitan kanssa 1968 ja heillä on kolme tytärtä: Margaret, Mabel ja Malinda.
Lee tunnetaan aktiivisena toimijana Winnipegin kiinalaiskulttuurin edistämisessä. Leelle myönnettiin City of Winnipeg Community Service Award vuonna 1984. Hän toimi Kanadan monikulttuurisuus neuvostossa vuosina 1984–1988, jossa suorittamasta työstään hän sai Winnipegin kaupungilta tunnustuksen 1990. Kanadan liittovaltion 125. juhlavuonna 1993 hänelle myönnettiin kunniamerkki hänen työstään. Vuosina 1995–1999 hän toimi Winnipegin sinfoniaorkesterin johtajana. Order of Canada nimitti Leen 'Companion' jäsenekseen vuonna 1999. Kanadan pääministeri Stephen Harper nimitti Leen manitoban varakuvernööriksi 19. kesäkuuta 2009, virkaanastumispäivänä 1. heinäkuuta 2009 hänestä tuli provinssin 24. varakuvernööri.
Liikola

Liikola oli Kivennavan pitäjän kylä Kivennapa-Kanneljärvi maantien varressa. Liikolassa oli talvisodan alkaessa parikymmentä taloa. Kylää kutsuttiin myös Keski-Voipeelaksi tai Hyyteläksi, jotta sitä ei sekoitettaisi pitäjänrajan toisella puolella olevaa Kanneljärven Liikolaan. Tuota Kanneljärven Liikolaa, joka oli selvästi suurempi kylä, kutsuttiin samasta syystä Turkkilaksi. Kivennavan Liikola oli yksi Kolmikyläksi nimitetyn kylärykelmän kokonaisuudesta. Muut olivat Voipiala eli Etu-Voipeela ja Kaukolempiälä eli Perä-Voipeela. 
Nykyisin näistä kolmesta kylästä asutusta on vain Kaukolempiälässä. Liikolan kohdalla on peltoaukea ja tienristeys. Risteyksestä lähtevä pitkähkö hiekkatie johtaa pellon halki ja metsän läpi yksittäiselle maatilalle, mutta Liikolan kylän kohdalla asutusta ei ole.
Bill Gatesin asunto

Suunnittelu

Kartano on moderni ja edustaa Pacific Lodge -tyyliä. Kartanossa on muun muassa suuri yksityinen kirjasto kupumaisella katolla. Asunnossa on myös muun muassa 16-metrinen uima-allas, jossa on vedenalainen äänen toisto, 230 m² kuntosali, 93 m² ruokailutila, sekä lämmitetyt lattiat ja ajoväylät. Vierailla on myös pinssit, jotka laitteisto tunnistaa, ja säätää huoneen musiikin, ilmastoinnin ja valaistuksen vieraan toiveiden mukaisesti.
Unssi

Unssi (lat. uncia, kahdestoistaosa; lyhenne oz.), on vanha painomitta, joka on edelleen käytössä brittiläisiä yksiköitä käyttävissä maissa. Kansainvälisesti käytetty Avoirdupois-unssi on noin 28,35 grammaa. 16 unssia (oz) = 1 pauna (lb) eli avoirdupois-naula.
Useimmissa Euroopan maissa on ollut Rooman valtakunnan perua käytössä naulaa ja unssia vastaavat painon yksiköt. Roomalainen naula (libra) oli massaltaan noin 327 g ja roomalainen unssi (uncia) 27,75 g. Viimeinen Suomessa standardoitu naula oli massaltaan n. 425 g ja sitä vastaava unssi 35,4 g.
Apteekkimittana naula eli libra oli 12 unssia eli 356,247 g. Yksi unssi (29,687 g) jakaantui 8 drakmaan (tunnus ʒ).

Troy-unssi

Troy-unssi oli alun perin ranskalaisen Troyesin kaupungin naulan prototyypin kahdestoistaosa. Troy-mittayksiköitä käytettiin jalometallien, jalokivien, kemikaalien, apteekkitavaroiden ja muiden arvotavaroiden punnitsemisessa. Jalometalleja, kuten kultaa ja hopeaa, mitataan vieläkin yleisesti troy-unsseissa, joka on nykyään määritelty 31,1034768 grammaksi. Kultaunssi ja hopeaunssi tarkoittavat troy-unssia. Troy-unssi on hyväksytty jalo­metallien massan yksiköksi Suomessakin voimassa olevassa mitta­yksikkö­asetuksessa, joka määrittelee sen suuruudeksi 31,10 grammaa.
12 troy-unssia = 1 troy-pauna (troy pound)

Unssit kuitujen ja kankaiden tiheyden määrittelyssä

Unssia käytetään mittayksikkönä myös tekstiiliteollisuudessa määriteltäessä kuitujen ja kankaiden tiheyttä. Yleisesti käytetty yksikkö on unssia neliöjaardia kohti, joka lyhennettynä ilmaistaan vain luvulla sekä sanalla unssi tai lyhenteellä oz. Esimerkiksi "kahdeksan unssin" materiaali on siis materiaalia, josta leikatun neliöjaardin kokoisen kappaleen massa on 8 unssia.
Tällä tavoin unssit ovat käytössä esimerkiksi nyrkkeilyhansikkaiden mitoituksessa. Mitä pienempi on unssiluku, sitä kevyempi on käytetty materiaali ja sitä vähemmän suojaava hansikas.  Yleiset harjoitteluhansikkaat voivat vaihdella 14 ja 20 unssin välillä, mutta säkki-, amatööri- ja ammattitaisteluhansikkaat vaihtelevat 8 ja 10 unssin paikkeilla.
M/S Katarina

M/S Katarina (alun perin M/S Aranda) on merenkulun opetuksen koululaiva, joka on Kymenlaakson ammattikorkeakoulun ja Etelä-Kymenlaakson ammattiopiston käytössä Kotkassa.

Historia

Alus rakennettiin Neuvostoliitolle sotakorvauksena luovutetun S/S Arandan tilalle kelirikkoalukseksi ja matkustajalaivaksi Turun saaristoon. Uusi Aranda valmistui vuonna 1953 Helsingissä ja se oli huomattavasti suurempi kuin ensimmäinen Aranda.
Alusta käytettiin avovesiaikana merentutkimusaluksena, ja se kävi vuonna 1957 Huippuvuorilla. Uusi Aranda saavutti mainetta tutkimusaluksena. Lopulta se siirrettiin vuonna 1974 päätoimisesti niihin tehtäviin yhteysaluskaluston parannuttua riittävästi. Alus myytiin, kun uusi moderni tutkimusalus Aranda valmistui vuonna 1989. Vuodesta 1989 lähtien alus on toiminut merenkulun opetuksen koululaivana Kotkassa nimellä M/S Katarina.
Aluksen pituus on 52,8 metriä, leveys 10,5 metriä, uppoama 1 100 tonnia, syväys 4,8 metriä ja se on varustettu 1 320 hv dieselsähkökoneistolla ja yhdellä keulapotkurilla.
Hoechst

Historiaa

Alun perin yritys perustettiin nimellä Meister, Lucius & Co. perustajiensa Wilhelm Meisterin ja Eugen Luciuksen mukaan. Adolf Brüningin tultua kolmanneksi yhtiömieheksi nimi piteni muotoon Meister, Lucius & Brüning, kunnes vuonna 1880 yritys muutettiin osakeyhtiöksi ja nimettiin sijaintialueensa Höchstin mukaan nimellä Farbewerke Hoechst Aktiengesellschaft.
Hoechst oli Bayerin ja BASFin ohella vuosina 1925–1945 osa IG-Farben-kartellia, joka tuli toisen maailmansodan aikana surullisenkuuluisaksi keskitysleirien myrkkykaasun toimittajana. Liittoutuneiden lakkautettua IG-Farbenin 1945  Hoechst-yhtiö perustettiin uudelleen 1951.
Vuonna 1970 Hoechst hankki osake-enemmistön saksalaisesta Cassella Farbewerke Mainkur AG:sta, joka oli myös ollut natsivuosina osa IG-Farbenia. Vuonna 1974 yrityksen nimi lyheni muotoon Hoechst AG.
Vuonna 1987 Hoechstin Yhdysvalloissa toiminut tytäryhtiö hankki omistukseensa sikäläisen tekokuituvalmistaja Celanesen ja syntyi tytäryhtiö Hoechst Celanese.
1990-luvun puolivälissä Hoechstin monimutkaiseksi paisunutta hierarkista rakennetta alettiin järkeistää, ja noin 120 liiketoimintayksikön määrää karsittiin 35:een maailmanlaajuisesti tulovastuiseen yksikköön.
Vuonna 1998 Hoechst yhdisti kaiken teollisuutta palvelevan kemianteollisuutensa Celanese-yhtiöksi, joka seuraavana vuonna listattiin itsenäisenä yrityksenä Frankfurtin ja New Yorkin pörsseihin. Hoechstin lääketeollisuutta vahvistettiin ostamalla amerikkalainen Marion Merrell Dow ja ranskalainen Roussel Uclaf, joista syntyi tytäryhtiö Hoechst Marion Roussel.
Vuonna 1999 Hoechst fuusioitui ranskalaisen Rhône-Poulencin kanssa Strasbourgiin päämajansa perustavaksi Aventis-yhtiöksi, josta tuli maailman toiseksi suurin kemianyhtiö Novartiksen jälkeen. Vuonna 2004 ranskalainen Sanofi osti Aventiksen.

Hoechst Suomessa

Holger Bergenheim perusti Suomeen vuonna 1951 Oy Hoechst Fennica Ab:n, joka toi aluksi maahan lähinnä lääkevalmisteita. Toiminta laajeni 1960-luvulla käsittämään väriaineita, teollisuuskemikaaleja, muoviraaka-aineita, keinokuituja, kosmetiikkaa ja kirjapainoalan tarvikkeita. Yrityksellä oli myös omaa valmistusta, joka oli alkanut vuonna 1967 valojäljennöspaperin valmistamisesta saksalaisen Kalle AG:n lisenssillä. 1970-luvulla alettiin valmistaa lisenssillä lääkkeitä, ponne- ja kylmäkaasuja sekä reprografisia kemikaaleja. 1980-luvulla Hoechst Fennican maahantuontivalikoima kasvoi yhä, kun mukaan otettiin muun muassa hitsauslaitteet ja hitsauskaasuvalmisteet. Yhtiössä työskenteli 1970-luvun lopussa lähes 180 ihmistä ja vuonna 1990 noin 200.
Hoechst Fennicalla oli Tuusulassa lääketehdas, joka lakkautettiin 1992.
Hoechst Fennican toimitusjohtajina toimivat muun muassa Per-Erik Örthén 1962–1982, Kaarlo Vahevaara 1990–1994 ja viimeisenä Carl-Georg von Rège, Hoechstin Tanskan tytäryhtiön varatoimitusjohtaja. Hoechst AG osti Oy Hoechst Fennica Ab:n, joka pilkottiin 1996 pienemmiksi yhtiöiksi.