Kolikkopeli

Kolikkopeli (engl. arcade game) on viihdelaite, jonka käynnistäminen edellyttää kolikolla maksamista. Kolikkopelejä sijoitetaan yleensä ravintoloihin, pubeihin, huoltoasemille ja kolikkopelihalleihin (engl. arcade). Kolikkopeleillä tarkoitetaan suomen kielessä yleensä kolikoilla toimivia videopelejä. Erikseen ovat erilaiset elektro-mekaaniset peliautomaatit. 
Varhaiset kolikkopelejä muistuttavat laitteet olivat kolikolla toimivia koneita, jotka ennustivat maksajan tulevaisuutta tai soittivat mekaanista musiikkia. Ensimmäiset kolikoilla toimivat flipperit tulivat markkinoille 1930-luvulla. Ne olivat mekaanisia 1970-luvun lopulle asti, jolloin elektroniset flipperit yleistyivät.

Historia

Ensimmäinen sarjatuotettu kaupallinen videopeli oli vuonna 1971 julkaistu Computer Space, jonka kehittäjät perustivat myöhemmin yhtiön nimeltä Atari.
Vuonna 1972 perustettu Atari käytännössä loi videopeliteollisuuden Pong-nimisellä pelillä, joka oli ensimmäinen kaupallisesti menestynyt videopeli. Videopelejä alkoi 1970-luvun lopussa ilmestyä julkisille paikoille yhä enemmän. Tunnetuimpia varhaisia pelejä olivat Space Invaders (1978), Galaxian (1979), Pac-Man (1980), Battlezone (1980) ja Donkey Kong (1981). Kolikkopelit olivat yleensä teknisesti selvästi edellä kotikäyttöön myytyjä pelilaitteita.
1980-luku oli kansainvälisesti kolikkopelien ja pelihallien kulta-aika, jolloin niiden suosio oli suurimmillaan. 
Vuoden 1983 videopelilama vaikutti myös kolikkopeleihin: uudet pelit eivät myyneet koska markkinat olivat täynnä; vanhat pelit eivät vielä olleet poistuneet. Jokainen peli oli myös oma laitteistonsa, joka teki niistä kalliita operaattoreille. Muun muassa Atari päätyi tekemään järjestelmälaitteistoa, jossa pelin operaattori ostaisi kabinetin kerran ja pelit erikseen kabineettiin.
1980-luvun lopussa kolikkopelit menettivät suosiotaan kotitietokoneiden ja pelikonsolien kehittyessä. Silti vielä 1990-luvun alussa julkaistiin joitain menestyneeksi osoittautuneita kolikkopelejä kuten Street Fighter II (1991) ja Mortal Kombat (1992). 
Monet kotitietokoneiden myydyimmistä peleistä olivat muunnoksia suosituista kolikkopeleistä. Ne olivat yleensä teknisesti alkuperäisversioitaan heikompia, sillä kolikkopeleissä voitiin käyttää viimeisimpiä suorittimia sekä grafiikka- ja äänipiirejä, ja laitteistokokoonpano voitiin räätälöidä kulloisenkin pelin tarpeisiin. Lisäksi muunnokset kotitietokoneille tehtiin usein hutaisten. 1980-luvun jälkipuoliskolla 16-bittisten tietokoneiden pelit ylsivät parhaimmillaan aikansa kolikkopelien tasolle, mutta useimmat pelasivat kotona yhä 8-bittisillä tietokoneilla tai konsoleilla. 1990-luvun alussa japanilainen SNK toi kolikkopelijärjestelmänsä Neo-Geon sellaisenaan kotikonsolimarkkinoille. Neo-Geo oli muihin kotikoneisiin nähden ylivoimainen, mutta sen pelit olivat kalliita eikä laite yleistynyt.
1990-luvun puolivälissä tietokoneiden 3D-kiihdyttimet ja konsolien 3D-piirit kavensivat entisestään teknistä välimatkaa kolikkopeleihin, mikä vähensi kolikkopelaamisen mielekkyyttä. 1990-luvun lopulla kolikkopelihalleihin perustunut pelikulttuuri hiipui, ja useimmat pelihallit esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Suomessa suljettiin. Sen sijaan Japanissa kotikonsolien ja kolikkopelien kilpailu jatkui vielä tasaväkisenä.
Vaikka esimerkiksi Yhdysvalloissa on vieläkin runsaasti pelihalleja, Suomessa pelihallikulttuuri on surkastunut. Toisaalta Suomeen ei alun perinkään syntynyt samankaltaista pelihallikulttuuria kuin Yhdysvaltoihin, vaan pelaaminen oli kotikeskeisempää. Pelikoneita on enää lähinnä elokuvateattereiden tai muiden palveluiden ohessa. Maahantuodut pelit ovat yleensä ralli- tai ammuskelupelejä tai flippereitä. Nykyisin pelihallissa pelaaminen on suosituinta Japanissa, missä markkinat yhä suorastaan kukoistavat.
Vanhat kolikkopelit ovat saaneet uusia ystäviä emulaattoriohjelmien kautta. Niillä vanhoja kolikkopelejä on muunnettu kotitietokoneella pelattaviksi. Tunnetuin emulaattori on avoimen lähdekoodin MAME (lyhenne sanoista Multiple Arcade Machine Emulator).