google/wiki40b huggingface dataset:
Martti Raive

Martti Raive on suomalainen Oulusta kotoisin ollut matkakirjailija.
Raive julkaisi vuonna 1948 kirjan Kanootilla Oulusta Helsinkiin jossa hän kuvasi kesällä 1931 tekemäänsä melontamatkaa Oulusta Helsinkiin. Raive oli keuhkosairas ja lääkäri oli suositellut hänelle ulkoilmaelämää. Hän löysi halkovajan takaa polttopuiksi menossa olleen vanhan kajakin rungon, kunnosti sen ja verhoili rungon vehnäjauhosäkeistä saadulla kankaalla. Raive varmisti kajakin kelluvuuden kolmen tyhjän pirtukanisterin avulla ja hän veisti myös lähes kolmimetrisen melan itse. Hänellä oli matkavarusteina kamera, muistiinpanovihko, pelastusliivinä käytetty korkkivyö, koulukartta, juomapullo, linkkuveitsi sekä siimaa ja koukkuja. Kajakin korjaamista varten Raive varasi kaksi liimatuubia ja palan kangasta. Hänellä oli lisäksi pieni apupurje mukana matkantekoa helpottamaan. Matkan rahoituksen Raive hoiti postikortteja myymällä.
Pari kuukautta kestänyt matka alkoi juhannuksen alla Oulusta. Raive teki matkaa vaihtelevissa olosuhteissa yöpyen matkan varrella taloissa, mökeissä, luotsituvissa ja kalamajoissa. Päivämatkat olivat keskimäärin muutaman kymmenen kilometrin mittaisia. Matkan varrella Raive muun muassa joutui toimimaan kätilönä Vaasan saariston kalastajamökissä, tapasi Pyhäjoella talossa yöpyessään kansanrunoilija Matti Viinamaan ja joutui keskelle pirtun salakuljettajien ja merivartijoiden tulitaistelua.
Algerine-luokka (tykkivene, 1880)

Suunnittelu ja valmistus

Kuninkaallisen laivaston pääsuunnittelija Nathaniel Barnaby suunnitteli alukset vuonna 1879, ja ne muistuttivat vuoden 1875 Condor-luokan aluksia. Niihin oli kuitenkin lisätty takakansi, koska etu- ja takakannen rakenteiden oli todettu tekevän aluksilla palvelemisen miellyttävämmäksi tropiikissa. Rakenteet mahdollistivat miehistön levon kansilla.
Alusten köli, perän rakenteet ja kaaret olivat rautaa, mutta ne oli puuverhoiltu. Näin saatiin valmistuskustannuksia laskettua, ja samalla mahdollistettiin aluksen huoltaminen siirtomaissa ilman telakkarakenteita. Luokka oli viimeinen metalli-puurakenteinen sotalaivaluokka kuninkaallisessa laivastossa.

Voimanlähde

Alusten voimanlähteenä oli kaksisylinterinen kompound-höyrykone. Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyn valmistamiin HMS Rambleriin ja HMS Rangeriin asennettiin John Elder and Companyn toimittamat höyrykoneet, jotka tuottivat 690 ja 760 hevosvoimaa yhteen akseliin. Harland and Wolffin valmistamaan HMS Algerineen 750 ihp:n höyrykoneen toimitti Laird Brothers. Kone kuljetti alusta 10,5 solmun nopeudella.
Luokan alukset oli parkkitakiloituja, mikä mahdollisti purjeiden käytön pienemmällä miehistöllä. Kaukaisilla laivastoasemilla, joissa hiilitäydennys ei ollut mahdollista, aluksen kapteenilla oli mahdollista pystyttää mesaanimasto ja siten lisätä purjehdusnopeutta.

Aseistus

Tykkiveneet oli suunniteltu käyttämään yhtä seitsentuumaista ja kahta 64-paunaista rihlattua, suustaladattavaa tykkiä. Tykkien lisäksi aluksilla oli kaksi konekivääriä sekä kunnialaukaustykki. Seitsentuumainen tykki vaihdettiin myöhemmin kahteen viisituumaiseen, 40 cwt:n takaaladattavaan BL-tykkiin.
Tutkimusalukseksi muutettu HMS Rambler aseistettiin ainoastaan neljällä 20 naulan takaaladattavalla BL-tykillä, yhdellä konekiväärillä ja kunnialaukaustykillä.
Sähköpyörätuolisalibandy

Sähköpyörätuolisalibandy tai lyhyemmin SPT-salibandy on salibandystä sovellettu vammaisurheilulaji sähköpyörätuolia käyttäville. Sähköpyörätuolisalibandy on lähes ainoa vaikeavammaisille soveltuva joukkueurheilumuoto sähköpyörätuolijalkapallon lisäksi.
Peli on lähtöisin 1970-luvulta Saksasta, jossa sähköpyörätuolin käyttäjät pelasivat ulkona tennispallolla sekä jääkiekkomailoilla.

Erot tavalliseen salibandyyn verrattuna

Sähköpyörätuolisalibandyssa mailat ovat tavallisia salibandymailoja lyhyempiä ja kevyempiä. Myös pyörätuoliin kiinnitettyä mailaa, T-stickiä käytetään. Maalivahdin ja vähintään yhden kenttäpelaajan on käytettävä T-stickiä. Kenttäpelaajia on neljä ja maalivahti. SPT-salibandykenttä on 24–30 metriä pitkä ja 14–18 metriä leveä. Maali on 250 senttimetriä leveä ja 20 senttimetriä korkea. Palloa ei saa kohottaa yli 20 senttimetrin. Peli kestää 2 × 15 minuuttia.

Kilpailutoiminta

Laji tuli Suomeen vuonna 1993. Maajoukkuetoiminta käynnistettiin vuonna 1998. Lajin harrastajamaita on ainakin 20. EM- ja MM-kilpailuissa pelaa noin 10 maata . Vuonna 2011 Suomessa on 10 joukkuetta, viisi SM-sarjassa ja viisi Finlandia-sarjassa. Näiden joukkueiden ohella on joitakin joukkueita eri harrastuspiireissä.
Kansainvälisiä kilpailuja on pelattu myös käsikäyttöisillä pyörätuoleilla. Sähköpyörätuolisalibandyn harjoituksissa on pelattu myös käsikäyttöisellä pyörätuolilla.
Pyruvaattikarboksylaasi

Rakenne

Pyruvaattikarboksylaasia esiintyy organismeissa kahta muotoa. Näistä yleisempi, bakteereissa, sienissä ja eläimissä esiintyvä on α₄-muoto. Se on tetrameeri, joka koostuu neljästä samanlaisesta yksiköstä. Nämä yksiköt ovat kooltaan noin 120–130 kDa. Kussakin yksikössä on eri tehtäviä hoitavat alayksikkönsä. Pyruvaattikarboksylaasin tarvitsema prosteettinen ryhmä on biotiini, joka on sitoutunut entsyymiin lysiiniaminohapon välityksellä. Arkkien pyruvaattikarboksylaasi on rakenteeltaan erilainen, α₄β₄-tyyppiä. Sen alayksiköt koostuvat kahdesta polypeptidiketjusta, jotka ovat liittyneet yhteen tetrameeriksi. Tämän pyruvaattikarboksylaasin muunnoksen polypeptidiketjuista toiseen on sitoutunut biotiini ja toinen siirtää karboksyyliryhmän.

Toiminta

Reaktion ensimmäisessä vaiheessa ATP:n ja magnesiumionin (joissakin tapauksissa myös sinkki- tai mangaani-ioni) muodostama kompleksi reagoi vetykarbonaatti-ionin kanssa muodostaen karboksifosfaattia ja ADP-molekyylin. Karboksifosfaatti karboksyloi biotiinin, jolloin syntyy karboksibiotiinia. Seuraavaksi karboksibiotiinin karboksyyliryhmä vapautuu hiilidioksidina ja entsyymin sisältämä kysteiinitiolaattirakenne deprotonoi palorypälehapon muodostaen enolaatin. Enolaatti reagoi hiilidioksidin kanssa, jolloin muodostuu oksaloetikkahappoa.
Erityisesti α₄-tyyppinen pyruvaattikarboksylaasi on allosteerisesti säädelty. Jotta biotiini karboksyloituisi, täytyy läsnä olla riittävä konsentraatio asetyylikoentsyymi-A:ta, joka sitoutuu entsyymiin. Tämän jälkeen asetyylikoentsyymi-A ei enää vaikuta entsyymin toimintaan. Asparagiinihappo on entsyymin allosteerinen inhibiittori. α₄β₄-rakenteen omaava pyruvaattikarboksylaasi ei tarvitse asetyyli-koentsyymi-A:ta toimiakseen.
Paitsi glukoneogeeneesissä pyruvaattikarboksylaasilla on tärkeä rooli myös adipogeneesissä ja haimasaarekkeen ja astrosyyttien toiminnalle.

Pyruvaattikarboksylaasin puutos

Eräät harvinaiset autosomien kautta resessiivisesti periytyvät mutaatiot aiheuttavat toimimattoman pyruvaattikarboksylaasin tuotantoa. Tämä johtaa eriasteiseen laktiseen asidemiaan. Pohjoisamerikkalaisen fenotyypin (tyypin A puutos) potilailla puutoksesta aiheutuva sairaus ilmenee vakavana noin 12 vuoden iässä. Asidemia on yleensä lievä ja tyypillisiä oireita ovat oksentelu. Potilaat ovat usein myös henkisesti vakavasti taantuneita. Tyypin B (ns. ranskalainen fenotyyppi) pyruvaattikarboksylaasin puutoksesta kärsivät saavat oireita jo muutaman tunnin kuluttua syntymästään, ja osa potilaista kuolee muutaman kuukauden kuluttua. Kolmas, tyypin C fenotyyppi on harvinainen. Tässä laktinen asidemia on lievä ja potilaat ovat usein henkiseltä tasoltaan normaalisti kehittyneitä.
Tallinn Music Week

Tallinn Music Week on Tallinnassa järjestettävä kaupunkitapahtuma. Se oli alun perin musiikkitapahtuma ja –konferenssi mutta sisältää nykyisin muiden alojen tapahtumia.
Tapahtuman perusti Helen Sildna virolaisen musiikin esittelypaikaksi, ja se järjestettiin ensimmäisen kerran 2009. Edelleen tapahtumaan liittyy paljon musiikkia, kuten vuosittain musiikkialan ammattilaisille suunnattu kaksipäiväinen konferenssiohjelma. Tapahtuman esiintyjät valitaan hakemusten perusteella.
Vuonna 2016 tapahtumassa oli 35  000 kävijää. Yhtyeet ja artistit esiintyvät showcase- ja ilmaiskonserteissa. Esiintymispaikkoina on julkisten tilojen lisäksi myös ihmisten koteja.
Tapahtumissa ovat esillä musiikin lisäksi muun muassa taide ja ruoka. Sen yhteydessä järjestetään eri alojen konferensseja ja keskustelutilaisuuksia. Vuonna 2016 yksi suosittu tapahtuma oli Creativity for Change Forum, jossa etsittiin ratkaisuja globaaleihin ongelmiin, kuten pakolaiskriisiin ja avoimen ja suvaitsevaisen yhteiskunnan rakentamiseen. Keskustelijoiden joukossa oli muun muassa filantrooppi, liikemies Hamdi Ulukaya
Tapahtumassa on vuosittain myös suomalaisia esiintyjiä.
HMS Hind (U39)

Palvelus

Alus romutettiin joulukuussa 1958.
Christ Church (Oxford)

Ruokasali

Kuningas Kaarle I asui Christ Churchissa Englannin sisällissodan aikana 1642–1646. Hänen parlamenttinsa kokoontui collegen ruokasalissa. Ruokasali on tullut tunnetuksi myös toimimalla Tylypahkan noita- ja velhokoulun ruokasalin mallina Harry Potter -elokuvissa. Ruokasaliin johtavassa portaikossa on kuvattu kohtauksia kahteen ensimmäiseen Potter-elokuvaan.

Tom Quad

Collegen piha (Tom Quad) on peräisin kardinaali Wolseyn ajalta. Sisällissodan jälkeen college palkittiin lojaalisuudestaan Stuartin hallitsijasuvulle, jolloin Tom Quad voitiin viimeistellä. Collegen oma alumni Christopher Wren sai vuonna 1682 suunnitellakseen kellotornin, joka nykyään tunnetaan nimellä Tom Tower. Tornin sisällä oleva kello nimeltä Great Tom on antanut nimen sekä kellotornille että pihalle.
NHL:n varaustilaisuus 2008

Varausvuorojen arvonta

Varausvuorojen arvonnassa, jossa päätettiin viiden huonoimmin sijoittuneen joukkueen varausjärjestys, Tampa Bay Lightning voitti. Tampa Bay siis saa varata ensimmäisenä. Seuraavana varaavat Los Angeles Kings, Atlanta Thrashers, St. Louis Blues ja New York Islanders. Loput varausvuorot menevät runkosarjan sijoitusten mukaan.
Loudguns

Historia

Yhtyeen perusti kitaristi Sami Pilve vuonna 2009 keskeytettyään koulunkäynnin. Pilve pyysi yhtyeeseensä mukaan basisti Marku Sirénin. Yhdessä he alkoivat työstää materiaalia yhtyeen ensimmäiselle levylle. Lopulliseen kokoonpanoon liittyivät lisäksi Lassi Vääränen, Heikki Kokko, Akseli Kaasalainen ja Rolf Pilve, joka soitti rummut yhtyeen ensimmäiselle albumille, muttei jäänyt vakituiseksi jäseneksi kiireidensä takia. Hänen tilalleen tuli rumpali Jussi Kallava. Debyyttialbumi Broken Highway julkaistiin vuonna 2011.
Bändi keikkaili ja promotoi itseään kiertäen Suomea, kunnes julkaisi heinäkuussa 2014 toisen albuminsa Sunset Runawayn. Tämän albumin avulla yhtye sai levytyssopimuksensa Rock It Up Records/City of Lights Recordsin kanssa. Samana vuonna yhtyeen jäsenet Heikki Kokko ja Jussi Kallava lähtivät bändistä. Heidät korvasivat Henri Saarinen ja Toni Lehmusoksa.
Alkuvuodesta bändi julkaisi netissä musiikkivideon toisen albuminsa kappaleelle Loud 'n' Proud. Kyseisen vuoden lopussa yhtye ilmoitti kotisivuillaan laulaja Lassi Vääräsen jättävän bändin. Solisti kertoi perusteeksi lähtemiselle ajanpuutteen. Loudguns ei ole onnistunut vielä löytämään uutta laulajaa. Bändi julkaisi uuden singlen "Who Needs a Heaven" digitaalisesti 23. lokakuuta 2015. Lassi Vääränen laulaa yhä lähtönsä jälkeen julkaistulla singlellä.
Loudguns eli pitkää hiljaiselon aikaa etsiessään uutta laulajaa. Vuoden 2016 huhtikuussa yhtyeen levymerkki City Of Lights Records ilmoitti uudelleenjulkaisevansa yhtyeen omakustanteisesti julkaistun debyytin Broken Highway. Samoihin aikoihin basisti Markus Sirén jätti yhtyeen.
Bändin piti esiintyä syyskuussa 2016 Kiirarock -festivaaleilla Tampereella, mutta esiintyminen peruttiin arveltavasti puutteellisen kokoonpanon vuoksi. Sen sijaan yhtye julkaisi uuden laulajansa nimen. Vääräsen korvaisi Olli Kärki.
Loppuvuodesta yhtye meni Astral Studioon nauhoittamaan uutta singleä joka olisi osa tulevaa Revolution Days albumia. Single "Billie the Queen / These Dreams" julkaistaan 3. helmikuuta 2017.
Ford Cargo

Ford Cargo on kuorma-automalli, jonka valmistus alkoi Euroopassa vuonna 1981. Cargon suunnitteli Patrick Le Quément.¨Cargoa oli aluksi saatavana 6-15 tonnin kokonaispainoluokissa ja mallivalikoimaan kuului viisi moottoria 58 kW:sta (79hv) 129 kW:iin (175hv),seitsemän vaihteistoa ja 18 akselivälivaihtoehtoa. Nyt uuden Cargon voi valita jopa 57 tonnin kokonaispainoluokassa.
Ford myi Euroopan ja Australian kuorma-auto-osastot Ivecolle 1986 ja Pohjois-Amerikan kuorma-auto-osaston Daimlerille vuonna 1997 (Fordin kehittämiä kuorma-autoja myydään nimellä Sterling).
Cargon tuotanto jatkui kuitenkin Brasiliassa, Argentiinassa, Intiassa (Ashok Leyland) ja Turkissa (Otosan). Myös Daimlerin tytäryhtiö Freightliner jatkoi Cargon valmistusta nimellä Freightliner Cargo. Ashok Leyland on entisen Leylandin osa, joka osti Cargon toimiluvat Ivecon lopetettua Ford Cargon valmistuksen 1993.
Ford Otosan on Fordin ja Otosanin yhteisyritys. Otosan on turkkilainen Fordin maahantuoja, joka valmistaa kaikki Transit-pakettiautot Euroopan markkinoille sekä Ford Cargoa Euroopan ja Venäjän markkinoille.
Helsingin eurooppalainen koulu

Helsingin eurooppalainen koulu (ESH) on Eurooppa-koulujärjestelmään akkreditoitu koulu. Se on Opetushallituksen ylläpitämä koulu. Opetus jakaantuu kaksivuotiseen esikouluun, viisivuotiseen alakouluun ja seitsemänvuotiseen yläkoulu-lukioon. Koulussa on kolme kieliosastoa (suomenkielinen, englanninkielinen ja ranskankielinen).
Koulussa noudatetaan Eurooppa-koulujen opetussuunnitelmaa. Päättötutkintona on European Baccalaureate (EB) -tutkinto.
Kuumoduuli

Rakenne

Kuumoduuliin kuului kaksi osaa: laskeutumisosa (descent stage), joka sisälsi laskeutumiseen tarvittavan polttoaineen sekä moottorin, laskeutumistelineet ja erilaisia Kuussa tarvittavia työkaluja. Laskeutumisosa jäi Kuun pinnalle. Paineistettu nousuosa (ascent stage) oli tarkoitettu kahdelle astronautille. Nousuosassa oli Kuuhun laskeutumiseen tarvittava avioniikka ja tietokone. Kuumoduulin seinä oli paikoin vain kahden foliokerroksen paksuinen. Tämä riitti, koska alusta käytettiin vain avaruudessa.

Lennon alkuvaiheet

Laukaisussa kuumoduuli sijaitsi Saturn V -kantoraketin kolmannen osan (S-IVB) päässä kapselissa, jonka yläpuolella sijaitsi komento- ja huoltomoduuli.

Telakoituminen

Aluksen päästyä Kuuhun vievälle radalle komento- ja huoltomoduuli irrotettiin kapselista, käännettiin ympäri ja kiinnitettiin kuumoduulin nousuosan päässä olevaan telakoitumisaukkoon. Tunnelin kautta miehistö pääsi siirtymään myös kuumoduuliin. Kiinnittymisvaihetta kutsuttiin telakoitumiseksi.

Laskeutuminen ja nousu Kuusta

Aluksen päästyä Kuun kiertoradalle kuumoduuli irrottautui komentomoduulista ja kaksi miehistön jäsentä laskeutui sillä Kuun pinnalle. Nousu tapahtui pelkällä nousuosalla, jolla telakoiduttiin takaisin kiertoradalla odottaneeseen komentomoduuliin.
Trifona

Trifona (v:sta 1930 myös Petsamo, ven. Трифоново, Trifonovo) on kylä Petsamon kaupunkikunnan länsiosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Trifona sijaitsee Petsamonvuonon länsirannalla Trifonajoen ja Trifonavaaran välissä olevalla Trifonanniemellä. Trifona sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan pohjoisosassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Trifonasta muodostettiin Petsamon kyläkunta. Trifona sijaitsi noin viisi kilometriä Petsamon kirkonkylän Parkkinan pohjoispuolella. Petsamonvuonon vastarannalla sijaitsi Porovaaran kylä.

Kyläkuva

Jäämerentie kulki Trifonan läpi Parkkinasta Liinahamariin. Trifonan piti alun perin olla Jäämerentien päätepiste, mutta Tie- ja vesirakennushallitus päätti jatkaa tietä Trifonasta kahdeksan kilometriä pohjoiseen Liinahamariin. Trifonassa oli Petsamon metsänhoitajan virkatalo, kansakoulu, useita myymälöitä, Norjan konsulaatti, tulli, satama, posti, puhelinkeskus ja Ruijan matkailijakoti. Trifona kuului Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuodelta 1921 kirkonkylän eli Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan piirin pohjoisosa erotettiin omaksi Vuonokylän koulupiiriksi. Vuonokylän kansakoulu sijaitsi Trifonassa. Koulu toimi aluksi vain alakouluna, vuonna 1931 siitä tuli supistettu ja vuonna 1936 täydellinen kansakoulu.
Ahkiolammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Elänteen valuma-alueella (35.37), jonka Haapaojan valuma-alueeseen (35.374) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 111,4 metriä mpy.
Perinneruoka

Perinneruoka on ruokaa, jonka sisältöön, valmistamiseen, tarjoiluun ja syömiseen liittyvä tieto, tapa ja osaaminen on siirtynyt sukupolvelta toiselle.
Perinneruoat ovat tärkeä osa monien juhlapyhien, esimerkiksi joulun ja pääsiäisen viettoa. Ruoan merkitys juhlassa oli entisaikaan erityisen suuri, koska ravintoa ei aina ollut riittävästi.
Tietyn alueen keittiön määrittelevät kolme päätekijää: perusraaka-aineet, valmistustavat ja tavallisimmat mausteet. Tiettyyn kulttuuriin kasvaneet ihmiset suosivat tottumustensa mukaista ruokaa ja mieltävät tietyt ravinnoksi kelpaavat raaka-aineet epämiellyttäviksi, jos niitä ei tunneta tai pidetä hyväksyttävinä kyseisessä kulttuurissa. Ruokakulttuurit ovat syntyneet ravinnon hankintatapojen, ruoanvalmistustapojen ja nauttimistapojen yhteisvaikutuksena.
Perinneruoat eivät aina ole kovin alkuperäisiä siinä mielessä, että ne olisi keksitty kyseisellä alueella. Monet suomalaiset maaseudun ruokalajit ovat muunnelmia herrasväen vastaavista, jotka taas ovat usein peräisin Suomen ulkopuolelta. Esimerkiksi savolainen alatoopi ei välttämättä ole kovinkaan lähellä ranskalaista esikuvaansa. Nykyisin tarjottavat perinneruoat ovat myös nykyihmisen makuun ja nykyajan valmistustapoihin sopeutettuja. Esimerkiksi muikun ja monien muiden pilaantuvien elintarvikkeiden perinteinen säilömistapa oli hapattaminen, joka ei vastaa nykymakua.

Suomen pitäjäruoat

Suomessa toteutettiin vuosina 1984–1988 suuri pitäjäruokaprojekti, jota johti tv-kokkina tunnetuksi tullut Jaakko Kolmonen innostuttuaan savolaisen kotiseutuneuvos Bertta Räsäsen alkuperäisajatuksesta. Keskeisesti mukana oli myös Marttaliitto. Jokaiselle kunnalle, myös sodissa rajan taa Karjalaan jääneelle, valittiin yksi tai useampi vain sille tyypillinen ruokalaji. Joistakin ruoista tuli kilpailua kuntien välille: muurinpohjaletut hyväksyttiin kahden kunnan nimikkoruoaksi, klimppisoppa yli kolmenkymmenen. Projektin myötä syntyi vuonna 1988 julkaistu kirja Kotomaamme ruoka-aitta: Suomen, Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat.
Sabiinitarten ryöstö

Sabiinittarien ryöstö on roomalaisessa mytologiassa tarina siitä, miten Rooman varhaishistoriassa kaupungin asukkaat ryöstivät itselleen morsiamet kaupunkiin vierailemaan kutsuttujen sabiinilaisten keskuudesta.
Tarinan mukaan Roomassa ei sen perustamisen jälkeen ollut tarpeeksi vaimoja, eivätkä naapurikansojen naiset vapaaehtoisesti menneet naimisiin sen kansalaisten kanssa. Siksi kaupungin perustaja Romulus päätti ottaa viekkaudella, mitä ei muuten saanut. Hän valmisteli juhlalliset kisat merenjumalan Neptunuksen kunniaksi ja kutsui naapureita tulemaan niihin. Kisoihin tulikin suuri joukko naapureita, varsinkin sabiinilaisia. Sovitusta merkistä Rooman nuorukaiset sivalsivat kesken kisojen miekkansa ja ryöstivät suuren joukon nuoria naisia.
Kolme vuotta myöhemmin sabiinilaiset päättivät kostaa ryöstön. Naisten loukatut isät valmistautuivat taisteluun. Sabiinilaiset marssivat suurena joukkona Rooman alueelle. Siitä syttyneen taistelun aikana roomalaisten pakolla vaimoiksi ottamat sabiinilaiset naiset juoksivat hiukset sekaisin ja vaatteet revittyinä isiensä ja miestensä väliin ja taivuttivat rukouksillaan ja kyyneleillään heidät lopettamaan sodan. Naisten aloitteesta solmittiin valtioliitto, jonka mukaan roomalaiset ja sabiinilaiset liittyivät yhdeksi kansaksi, jonka hallituspaikaksi tuli Rooma. Sata sabinalaista sijoitettiin senaattiin, ja Romuluksen piti ottaa hallituskumppaniksensa sabiinien kuningas Tatius. Pian Tatius kuitenkin surmattiin eräässä kapinassa, ja tarinan mukaan senaattorit murhasivat Romuluksen.
Aihe on kiinnostanut monia taiteilijoita etenkin renessanssin aikana. Peter Paul Rubens maalasi siitä taulun 1630-luvun lopussa. Hänen versiossaan tausta on antiikin ajalta, mutta naiset ovat pukeutuneet 1600-luvun flaamilaisnaisten asuihin. Italiassa työskennelleen flaamilaisen Giambolognan tunnetuin työ on Firenzen Loggia dei Lanziin sijoitettu marmoriveistos tästä aiheesta, ja Giambolognan oppilas teki aiheesta myös pronssiversion. Nicolas Poussinin maalaus on Louvressa.
Kuiskaaja

Kuiskaaja on teatterin työntekijä, joka syöttää teatteriesityksen tai oopperan harjoituksissa ja näytöksissä tekstiä esiintyjille, jos nämä unohtavat vuorosanansa. Kuiskaaja voi istua yleisön eturivissä tai lavasteisiin sijoitetussa paikassa. Kuiskaajan täytyy pysyä tarkasti kärryillä kaikista tekstiin tulleista muutoksista, joten hän on aktiivisesti läsnä koko näytelmän tekemisen prosessissa alusta loppuun.
Oskar Freysinger

Elämäkerta

Freysinger opiskeli saksankielisessä koulussa Sionissa, ja myöhemmin hän opiskeli saksalaista kirjallisuutta ja filosofiaa sekä ranskankielistä kirjallisuutta saaden loppututkinnon 1985.
Freysinger on opettanut Lycée-Collège de la Plantassa vuodesta 1987.
Vuodesta 1997 vuoteen 2001 hän kuului Sveitsin kristillisdemokraattiseen puolueeseen.
Hän on ollut Sveitsin kansanpuolueen kansanedustajana vuodesta 2003 lähtien.
Carl Ditters von Dittersdorf

August Carl Ditters von Dittersdorf (2. marraskuuta 1739 – 24. lokakuuta 1799) oli itävaltalainen säveltäjä ja viulisti.
Dittersdorf syntyi Wienissä (jossa hänet tunnettiin Carl Ditterinä). Hän opiskeli viulunsoittoa Giuseppe Tranin johdolla ja otti sävellystunteja Giuseppe Bonnolta. Dittersrorf palveli useissa hoveissa Kapellmeisterina (musiikista vastaava henkilö). Hän kuoli Neuhofissa Böömissä.
Dittersdorfin teoksia esitetään nykyään harvoin, mutta aikanaan hän oli hyvin tunnettu. Häntä pidetään klassismin aikakauden merkittävänä säveltäjänä. Muutaman italiankielisen opera buffa -tyyppisen oopperan jälkeen hän sävelsi lukuisia saksankielisiä Singspielejä, tunnetuimpana Der Apotheker und der Doktor vuodelta 1786 (tunnetaan nykyään paremmin nimellä "Doktor und Apotheker"). Tämä ooppera saavutti suuren menestyksen jo Dittersdorfin elinaikana, ja sitä esitettiin oopperataloissa ympäri Eurooppaa. 
Dittersdorfin tuotanto käsittää myös noin 110 sinfoniaa, oratorioita, kantaatteja, konserttoja (muun muassa kaksi kontrabassolle ja yksi alttoviululle), kamarimusiikkia, pianokappaleita ja muita teoksia. Hänen muistelmansa, Lebenbeschreibung, julkaistiin Leipzigissa 1801.