google/wiki40b huggingface dataset:
Jean-Paul Belmondo

Ura

Belmondo oli pariisilaisen kuvanveistäjän Paul Belmondon (1898–1982) poika. Hän oli koulussa villi ja kiinnostunt vain urheilusta. 16-vuotiaana sairastettu tuberkuloosi pakotti hänet luopumaan haaveista tulla ammattinyrkkeilijäksi.
Belmondo aloitti näyttelijänuransa teatterissa 1953. 1950-luvun loppupuolella hänellä oli pieniä elokuvarooleja. Hänen läpimurtoroolinsa oli Jean-Luc Godardin Viimeiseen hengenvetoon (A bout de souffle, 1960), mikä teki hänestä johtavan ranskalaisen uuden aallon tähden. Elokuvalla Mies Riosta (L’homme de Rio, 1965) hän aloitti menestyksekkään uran niin komedioissa kuin toimintaelokuvissakin.
Belmondon suurimpia menestyselokuva ovat olleet 9-kasvoinen mies (L'incorrigible, 1975), Flic ou voyou (1979), Le Professionnel (1981), Ässien ässä (L'As des as, 1982) ja Kova kyttä, (Le Marginal, 1982). 
Belmondolle myönnettiin Ordre National du Mériten komentajan kunniamerkki vuonna 1994 ja Kunnialegioonan komentajan arvomerkki vuonna 2007.

Yksityiselämä

Jean-Paul Belmondo on ollut naimisissa kaksi kertaa. Elodie Constantinin kanssa vuosina 1952–1967 ja Natty Belmondon kanssa vuosina 2002–2008. Hänellä oli pitkät rakkaussuhteet näyttelijättärien Ursula Andressin ja Laura Antonellin kanssa. Hän on neljän lapsen isä. Hänen poikansa, Paul Belmondo (s. 1963) on entinen Formula 1 -kuljettaja.
Sitruunahemppo

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11–13 cm ja paino 11–14 g. Vihervarpusta muistuttava pieni peippolintu, jonka siivellä on 2 keltaista juovaa. Niskassa ja kaulassa harmaata, yläperä kellanvihreä. Pyrstö on kokonaan tumma. Nuori lintu on melko yksivärisen harmaanruskea. Laulu muistuttaa tiklin ja vihervarpusen viserrystä.
2 alalajia tunnetaan. Nimialalaji citrinella esiintyy mantereella, corsicana Korsikassa ja Sardiniassa. Corsicana on vähemmän vihertävä kuin citrinella.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä.

Esiintyminen

Euroopan ja samalla koko maailman populaatio on kooltaan 250 000–280 000 paria eli 500 000–640 000 yksilöä. Pääosa pesii Espanjan vuoristoissa ja loput enimmäkseen Sveitsissä. Tavattu Suomessa kerran, 17.5.–2.7.1995 Kirkkonummella.

Elinympäristö

Vuoristoiset havumetsät.

Lisääntyminen

Pesä on puussa. Munia on tavallisesti 4, joita naaras hautoo noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä 17–18 päivän ikäisinä. Pesii usein kahdesti kesässä.

Ravinto

Syö siemeniä, poikasaikana myös selkärangattomia eläimiä.
Mimmi Lounela

Mimmi Lounela on suomalainen lapsinäyttelijä. Hän on näytellyt elokuvassa Risto Räppääjä (2008) Riston ystävää Nelli Perhosta, televisioelokuvassa Enon opetukset (2011) sekä Roba-televisiosarjassa.
Ivan Samoilovytš

Ivan Samoilovytš (ukr. Іван Самойлович; k. 1690 Tobolsk, Venäjä) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1672–1687.
Hodorkivissa tuntemattomana ajankohtana syntynyt Samoilovytš palveli vuosina 1668–1672 Dneprin itäpuolisen Ukrainan hetmanina Venäjän suojeluksessa toimineen Demjan Mnohohrišnyin alaisuudessa. Mnohohrišnyin tultua syrjäytetyksi Konotopissa pidetty kasakoiden yleiskokous valitsi Samoilovytšin uudeksi hetmaniksi kesäkuussa 1672. Hän pyrki yhdistämään koko vanhan hetmanaatin alueen valtansa alle ja aloitti vuonna 1674 taistelun Dneprin länsipuolista Ukrainaa Osmanien valtakunnan suojeluksessa hallinnutta hetmani Petro Dorošenkoa vastaan, mikä johti Venäjän–Turkin sotaan. Samoilovytšista tuli koko Ukrainan hetmani, kun Dorošenko vuonna 1676 antautui hänelle. Samoilovytšin vastalauseista huolimatta Venäjä kuitenkin palautti vuoden 1686 ”ikuisessa rauhassa” Dneprin länsipuoliset alueet Puola-Liettualle.
Samoilovytšin valtakauden lopulla Ukraina alkoi vähitellen toipua raunioitumisen ajan sisäisestä alennustilasta. Hän pyrki kehittämään hetmanin asemaa entistä selvemmin perinnöllisen monarkin kaltaiseksi, mutta itsevaltainen hallinto sai monet kasakkaylimystöön kuuluneet kääntymään häntä vastaan. Venäjän–Turkin sodan yhteydessä vuoden 1687 Krimin-sotaretkellä kärsityt vastoinkäymiset saivat Venäjän antamaan tukensa Samoilovytšin vastaiselle salaliitolle. Juonen taustalla vaikutti Venäjän hovin tärkein neuvonantaja Vasili Golitsyn, joka oli Samoilovytšin vihamies. Kolomak-joen rannalla heinäkuussa 1687 kokoontuneessa kasakoiden yleiskokouksessa Samoilovytšia syytettiin väärinkäytöksistä ja maanpetoksellisesta yhteistyöstä Krimin kaanin kanssa, mikä oli todennäköisesti tekaistu syytös. Venäläiset vangitsivat hänet ja hänen seuraajakseen valittiin salajuoneen osallistunut kasakkakomentaja Ivan Mazepa. Samoilovytš karkotettiin Siperian Tobolskiin, jossa hän kuoli kolme vuotta myöhemmin.
Haken

Historia

Koulukaverukset Richard Henshall, Ross Jennings ja Matthew Marshall perustivat Hakenin vuonna 2007. Kokoonpano täydentyi Peter Jonesilla, johon kaverukset tutustuivat internetfoorumilla. Myös Jonesin läheinen ystävä Raymond Hearne liittyi yhtyeeseen. Kun vielä To-Meran kitaristi Tom MacLean liittyi yhtyeeseen soittamaan bassoa päästiin viimein biisien tekoon ja Haken nauhoitti kolme raitaa sisältävän demon. Uusien biisien myötä he tekivät Lontoossa klubikeikkoja, ja palaute oli erittäin kannustavaa.
Vuonna 2008 Jones ja Marshall erosivat yhtyeestä keskittyäkseen toisiin projekteihin. Koesoiton kautta Hakeniin löydettiin Linear Spheren ja Anchorheadin kitaristi Charlie Griffiths. Kosketinsoittajan paikka täydennettiin Diego Tejeidalla.
Vuonna 2009 Haken pääsi Ison-Britannian kiertueelle soittamaan lämmittelijäyhtyeeksi King's X:lle. Myöhemmin samana vuonna yhtye rupesi säveltämään debyyttialbumiaan Aquarius. Kirjoitusprosessin aikana levy-yhtiö Laser's Edge otti yhteyttä Hakeniin ja he solmivat levytyssopimuksen Laser's Edgen alaisuudessa toimivalle Sensory Recordsille. Aquarius julkaistiin Sensory Recordsin kautta maaliskuussa 2010.
Toisen albuminsa Visions Haken julkaisi vuonna 2011. Kesäkuun 20. vuonna 2013  Haken ilmoitti uuden albumin julkaisupäivän. Levy-yhtiö Inside Out Music julkaisi albumin The Mountain 2.9.2013. Levyn miksasi ja masteroi ruotsalainen Jens Bogren, jonka työn jälkeä voidaan kuulla myös mm. Opethin, Katatonian tai James La Brien tuotannosta. 
Syyskuussa 2013  Tom MacLean ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Hänen viimeinen keikkansa yhtyeen riveissä oli Prog Stage Festival Israelissa lokakuussa 2013.  Uutta basistia etsittiin kuumeisesti, ja monen hakijan joukosta päädyttiin valitsemaan indianalaissyntyinen muusikko Conner Green. Uusi basisti otti hyvin nopeasti haltuunsa Hakenin musiikin ja toi silti omat mausteensa bändin soittotyyliin. Tästä ja keikkakokemuksista innostuneena Haken halusi tehdä tällä kokoonpanolla bändin ensimmäisistä demobiiseistä uudet ajanmukaiset versiot. Ensimmäiset maistiaiset julkaistiin syyskuussa 2014 ja samalla ilmoitettiin, että biiseistä julkaistaan EP Restoration, ja että levy tulee ulos  27.10.2014.
Svartlösan kihlakunta

Svartlösan kihlakunta (ruots. Svartlösa härad) oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 445,08 neliökilometriä ja asukasluku 42 091 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Nacka, Saltsjöbadenin kauppala, Huddinge, Botkyrka, Salem ja Grödinge.
Kihlakunnan tuolloista kunnista Nacka ja Saltsjöbadenin kauppala kuuluvat Nackan kuntaan, Huddinge muodostaa Huddingen kunnan, Salem Salemin kunnan sekä Botkyrka ja Grödinge yhdessä muodostavat Botkyrkan kunnan.
Helvi Ojala

Helvi Maria Ojala (ent. Päätalo, myöhemmin Moilanen, 16. elokuuta 1918 – 9. maaliskuuta 2003) oli kirjailija Kalle Päätalon ensimmäinen vaimo. Hän syntyi Turun lähellä Karinaisten Kyrössä. Perheeseen kuului muurari-isä Juho, äiti Sanni ja neljä lasta. Näistä Toivo (s. 1923) esiintyy myös Iijoki-sarjassa. 1936 perhe muutti Tampereelle. 1938 Helvi sai töitä osuuskaupan myyjänä Messukylässä. Hän rupesi kirjoittelemaan Kallen kanssa kesällä 1943. Heidät esitteli yhteinen tuttava (kirjoissa Heikinkallio). He tapasivat ensimmäisen kerran elokuussa 1943, kun Kalle oli lomalla Siiranmäen vankileiriltä, jonne hänet oli komennettu talousaliupseeriksi. Kihloihin he menivät 13.12.1943.
Kalle kotiutettiin jatkosodasta marraskuussa 1944. Hän ja Helvi saivat pian asunnon Kustaa Lehtosen talon yläkerrassa Messukylässä. Se oli puolitoistakerroksinen puutalo. 1948 hän vaihtoi työpaikkaa Uudenkylän Voiman myymälään. Kesällä 1951 Helvi ja Kalle muuttivat Taivalkoskelle, josta Kalle oli ottanut työn kunnan rakennusmestarina. Sieltä hän palasi seuraavan vuoden syyskesällä. Hän työskenteli sen jälkeen linja-auton rahastajana. 
Avioliitto oli vaikeuksissa Kallen naisseikkailujen takia. Se oli sota-ajan avioliitto, joka oli solmittu nopeasti montakaan kertaa tapaamatta ennen kihlausta. Kalle ei ollut vielä kypsä avioliittoon, häneltä oli jäänyt nuoruus kesken isän sairauden ja sodan vuoksi . 1953 Kalle valvoi Vesilahdella keskuskoulun rakentamista. Tällöin hän tutustui nuoreen Annaan, jonka saattoi raskaaksi. Tämä lopulta sai Helvin hakemaan eroa.
Toisen miehensä Helvi tapasi Taivalkosken aikana. Veikko Moilanen toimi siellä osuuskaupan autokuskina. Heidät vihittiin helmikuussa 1958. Veikko Moilanen kuoli 1978.
Iijoki-sarjassa Helvi Ojala esiintyy nimellä Laina Puronen. Päätalo ylipäätään käytti Tampereen-ajoista puhuessaan henkilöistä muunnettuja nimiä. Helvin toisesta miehestä Veikko Moilasesta hän käytti kuitenkin oikeaa nimeä. Helvin henkilöllisyys paljastui Iijoki-sarjan viimeisissä osissa. Tosin innokkaimmat Päätalo-fanit olivat selvittäneet sen jo aiemmin. Iijoki-sarjan kuvaus Laina Purosesta ei ole mairitteleva: hän oli usein pahalla tuulella eikä suvainnut alkoholia.
Kaarlo Kramsu

Henkilötietoja

Kramsun vanhemmat olivat merimies, talonomistaja Antti Kramsu ja Brita Liisa Anglén. Tultuaan ylioppilaaksi 1874 hän opiskeli Helsingin yliopistossa filosofiaa, historiaa ja suomen kieltä kuitenkaan valmistumatta. Kramsu oli toimittajana useissa lehdissä eri paikkakunnilla, Oulun Wiikko-Sanomissa hän oli 1879, Oulun Lehdessä 1880–1881, turkulaisessa Aurassa 1885–1886, Rauman Lehdessä 1886–1889 ja porilaisessa Satakunnassa 1890–1891. Hän toimi myös Rauman kaupunginvaltuuston sihteerinä ja opettajana.  
Hän sairastui henkisesti vuonna 1891. Yksinäistä, velkoja pakoilevaa ja ajoittain ryypiskelevää runoilijaa ahdisti sairaus, paralysia. Hän kuoli Kuopion Niuvanniemen mielisairaalassa 39 vuoden ikäisenä.

Kirjallinen tuotanto

Kramsu muistetaan isänmaallisista balladeistaan ja lohduttomista tunnelmarunoistaan, jotka heijastelevat tekijänsä yksinäistä ja levotonta elämää. Hänen laajin nuijasota-aiheinen runonsa on balladi Hannu Krankasta. V. A. Koskenniemi pitää Kramsun Ilkka -runoa kuuluisimpana historiallisena balladinamme. Runoilijan päälähteenä on ollut Yrjö-Koskisen Nuijasota-teos.
Eino Leino kirjoitti Kramsun runoudesta teoksessaan Suomalaisen kirjallisuuden historia seuraavasti:
"Kaarlo Kramsun runotar on synkkäpukuinen, traagillinen impi, jonka kasvoilla syvä ja totinen elämäntuska kuvastuu. Hän on kansallisuusaatteesta innostunut, mutta sekään ei tuota hänelle täyttä lohdutusta. Hän näkee senkin traagillisessa valaistuksessa. Hän näkee historiallisen ristiriidan herran ja talonpojan, samoin yleisinhimillisen ristiriidan pikkusielujen ja suurten johtajien välillä. Hänen oma tunne-elämänsä on karu, miehekäs ja yksinkertainen. Hänen sielullinen yksinäisyytensä on ääretön ja siksi seisoo hän niin yksin myös Suomen kirjallisuudessa."
Kramsua onkin pidetty Suomen synkimpänä runoilijana.

Suomennokset

Kramsu suomensi Frederick Marryatin romaanin Merirosvo (1921).
Vodkamartini

Vodkamartini on cocktail, joka valmistetaan sekoittamalla vodkaa ja kuivaa vermuttia, ja tarjotaan cocktail-lasissa oliivin tai sitruunankuorenpalan kanssa.
Elokuvien James Bond tilasi vodkamartininsa aina ”ravistettuna, ei sekoitettuna”. Hänen erityismieltymyksensä vodkamartiniin johtui pääosin siitä, että Smirnoff-tislaamo omisti elokuviin tuotesijoitteluoikeuden. Elokuvassa Kuolema saa odottaa (2002) Bond vaihtoi vodkamerkkinsä Absolut Vodkasta Finlandia Vodkaan. Ian Flemingin romaaneissa Bond joi nimeltä mainitsematonta venäläistä tai puolalaista vodkaa.
Tommy Joe Ratliff

Elämäkerta

Ratliff kasvoi Burbankissa, Los Angelesissa. Ratliffin perheeseen kuuluu hänen äitinsä, Dia Ratliff ja siskonsa Lisa. Hänen isänsä Ron kuoli vuonna 2010. Ratliff on ateisti. Hänellä on lukuisia tatuointeja, joista ensimmäisen hän otti 20-vuotiaana. Hänellä on muun muassa hihatatuointi, joka sisältää kauhuelokuvien hahmoja, Depeche Mode -tatuointi ja kaksi horoskooppitatuointia. Ratliff kärsii korkeanpaikankammosta sekä unettomuudesta ja kertoo pelkäävänsä suuria nopeuksia. Ratliff nähtiin muutama vuosi sitten yhdessä Liz Anne Hillin kanssa, mutta kertoi heidän eronneen uskonnollisista syistä. Ratliff osaa soittaa koskettimia, bassoa, kitaraa ja rumpuja.

Ura

Monen yhtyeen jälkeen Ratliff ryhtyi Adam Lambertin basistiksi. Lambertin The Glam Nation Tour (GNT), joka alkoi 6. kesäkuuta ja päättyi 16. joulukuuta 2010, oli Ratliffille ensimmäinen maailmankiertue. Alun perin hän haki kitaristin paikkaa, ja Monte Pittmanin lähdettyä yhtyeestä vuonna 2012 hän siirtyikin Lambertin kitaristiksi. Ratliff oli mukana myös Lambertin toisella maailmankiertueella, We Are Glamily Tour (WAG). Ratliff kirjoittaa musiikkia yhdessä Brian Londonin kanssa, joka soittaa koskettimia Lambertille. Heiltä on tulossa albumi.
Today You Die

Juoni

Harlan Banks on huippuvaras, joka päättää lopettaa uransa ja asettua elämään vaimonsa kanssa rauhallista elämää. Hän päättää kokeilla uutta uraa kuljettajana, ja saa ajettavaksi rahoilla lastattua autoa määrättyyn paikkaan. Matkalla joku on kuitenkin antanut vihjeen poliiseille, jotka yllättävät heidät matkan aikana. Jouduttuaan pidätetyksi ja sitä myöten vankilaan Banks päättää kostaa häntä huijanneille tahoille.
Higon provinssi

Higo (jap. 肥後国, Higo no kuni) oli Japanin provinssi, joka kattoi nykyisen Kumamoton prefektuurin alueen Kyūshūn saarella. Sitä ympäröivät Chikugon, Bungon, Hyūgan, Ōsumin ja Satsuman provinssit.
Muromachi-kaudella Higoa hallitsi Kikuchi-klaani, mutta klaani menetti alueen hallinnan Sengoku-kaudella, jolloin Shimazu sekä muut ympäröivät klaanit valtasivat osansa provinssista. Toyotomi Hideyoshin vallattua Kyūshūn, osia Higosta siirtyi ensin Sasa Narimasan ja sittemmin Katō Kiyomasan haltuun. Kato joutui pian luopumaan läänityksestä, ja tämä annettiin edelleen Hosokawa-klaanille. Sengoku-kaudella Higo oli merkittävä kristinuskon keskittymä Japanissa.
Brad De Veluwe

Kaksi- ja kolmivuotiskaudet

Uransa kaksivuotiaana aloittanut Brad De Veluwe nousi eurooppalaiselle huipulle kolmivuotiskaudellaan vuonna 2011. Se voitti suuria ikäluokkakilpailuja Suomen lisäksi Ruotsissa, Norjassa sekä Italiassa. Ori saavutti ykkössijat muun muassa Suomen tärkeimmässä kolmivuotiaiden ikäluokkakilpailussa Kriteriumissa sekä Ruotsissa ravatussa E3-finaalissa.
Arvokkaimman voittonsa Brad De Veluwe juoksi marraskuussa Milanossa, jolloin se voitti Euroopan suurimman kolmivuotiskilpailun Gran Premio Orsi Mangellin. Voittoaika 11,6aly oli uusi ikäluokan Suomen ennätys. Hevonen teki kauden aikana myös kolme muuta Suomen ennätystä eri matkoilla.
Suurkilpailuvoitot herättivät suurta kiinnostusta suomalaisessa mediassa. Valmentaja Tuomas Korvenoja sekä omistajan edustaja Anders Ingman vierailivat Milanon kilpailun jälkeen muun muassa MTV3:n Huomenta Suomi -ohjelmassa. TV2:n Sisu-urheiluohjelma puolestaan seurasi Brad De Veluwen ja Korvenojan valmistautumista Kriteriumiin. Suomen Hippoksen järjestämässä yleisöäänestyksessä Brad De Veluwe valittiin vuoden hevoseksi 2011.

Nelivuotiskausi

Talvehdittuaan Ruotsissa Brad De Veluwe aloitti nelivuotiskautensa voitokkaasti huhtikuussa 2012. Heinäkuun alussa ori voitti Halmstadissa Sprintermästaren-kilpailun uudella nelivuotiaiden tuhannen metrin ratojen maailmanennätysajalla 09,7a. Syyskuussa Brad De Veluwe saavutti toisen suuren ikäluokkakilpailun Derbyn ykkössijan Vermossa. Myöhemmin syyskuussa se voitti Gelsenkirchenissä UET Grand Prix -kilpailun toisena suomalaissyntyisenä hevosena Jexpress Dahlian jälkeen.

Viisivuotiskausi

Brad De Veluwe aloitti viisivuotiskautensa maaliskuun lopussa 2013 voittamalla Vermossa järjestetyn perinteisen Helsinki-ajon. Sen ohjastajana toimi poikkeuksellisesti Mika Forss, koska Tuomas Korvenoja oli loukannut kätensä laskettelurinteessä tapahtuneessa onnettomuudessa. Kausi jatkui Seinäjoen Prix d’Etain Royalin sekä Vermon Finlandia-ajon kakkossijoilla.
Finlandia-ajon myötä hevonen sai kutsun Elitloppetiin. Sen karsintalähdössä juostu kolmas sija takasi paikan samana päivänä juostuun finaaliin, jossa Brad de Veluwe oli neljäs. Loppukauden aikana se juoksi Suur-Hollola-ajossa ja Ruotsissa Hugo Åbergs Memorialissa ja Jubileumspokalenissa. Kausi päättyi Vincennesin radalla juostuun 5-vuotiaiden Euroopan mestaruuteen, jonka finaalissa ori sijoittui toiseksi.
Brad De Veluwe ei kilpaillut kesällä 2014 jalkavamman vuoksi. Syksyllä 2014 se muutti Ruotsiin Reijo Liljendahlin valmennukseen. Vamma uusiutui keväällä 2015.
Töölön ala-asteen koulu

Töölön ala-asteen koulu on Helsingissä Taka-Töölön kaupunginosassa sijaitseva peruskoulun luokat 1–6 käsittävä koulu. Koulussa on kaksikielisiä suomi-englanti-luokkia sekä erityistä tukea tarvitsevien oppilaiden luokkia. Lukuvuonna 2011–2012 koulussa oli noin 350 oppilasta.
Rakennus jossa koulu toimii valmistui vuonna 1905 ja sen suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer.

Kaksikielinen opetus

Töölön ala-asteella on kaksikielistä opetusta kielillä suomi-englanti. 1. luokalta alkavaan kaksikieliseen opetukseen haetaan soveltuvuuskokeella. Kaksikieliselle luokalle haettaessa oppilaan ei tarvitse osata yhtään englantia. Englanninkielisen opetuksen määrä kasvaa luokalta toiselle siirryttäessä ja 6. luokalla tarkoitus olisi, että opetusta on 50 % suomeksi ja 50 % englanniksi.
Celestinus I

Pyhä Celestinus I (k. 1. elokuuta 432) oli paavina 10. syyskuuta 422 – 27. heinäkuuta 432. Hän oli syntyisin Campagnasta Italiasta ja mahdollisesti keisarillista sukua. Hän oli aktiivinen puhdasoppisuuden puolustaja ja pyrki kitkemään pelagiolaisuuden. Celestinus lähetti Palladiuksen käännyttämään irlantilaisia; pyhä Patrik jatkoi tätä lähetystyötä. Useita osia liturgiasta liitetään Celestinukseen, mutta hänen tarkasta osuudestaan niiden laadinnassa ei ole varmoja todisteita.
Hadithan verilöyly

Hadithan verilöylyssä ryhmä Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaita 19. marraskuuta 2005 surmasi 24 irakilaista siviiliä; miehiä, naisia ja lapsia. Haditha (حديثة) on irakilainen piirikunta ja kaupunki Anbarin maakunnassa, Bagdadista noin 240 kilometriä luoteeseen. Piirikunnassa asuu noin 90 000 henkeä. Alkuperäisen tiedon mukaan surmansa saaneet olisivat kuolleet pommiin tai taistelussa, mutta toukokuussa 2006 on tullut ilmi tietoja, joiden mukaan sotilaat olisivat teloittaneet siviilit. Tekoa verrattiin Yhdysvalloissa ja muuallakin maailmassa Vietnamin sodan aikana vuonna 1968 tapahtuneeseen My Lain verilöylyyn.

Juridiset seuraukset

Tarkoituksellinen siviilinen tappaminen on kielletty YK:n peruskirjan sotalaissa, Haagin sopimuksessa (1899 ja 1907) ja Geneven sopimuksissa. Mitkään näistä eivät koske Yhdysvaltain armeijaa. Merijalkaväen sotilaisiin voidaan soveltaa vain Yhdysvaltain sotilaslakia (Uniform Code of Military Justice).
21.6. 2006 Yhdysvaltain armeija nosti syytteet kahdeksaa sotilasta vastaa. Frank Wutericha, Sanick de la Cruzia, Justin Sharrattia ja Stephen Tatumia syytettiin tapoista (unpremeditated murder). Pataljoonan komentajaa Jeffrey Chessania syytettiin sääntörikkeistä ja välinpitämättömyydestä. Ensimmäisen luokan luutnantti Andrew Graysonia syytettiin oikeuden häirinnästä, velvollisuuksien laiminlyönnistä ja väärästä valasta. Kapteeni Randy Stonea ja kapteeni Lucas McConnellia syytettiin velvollisuuksien laiminlyönnistä.
Kahdeksasta syytetystä kuuden syytteet hylättiin, ja yksi vapautettiin syytteistä.
Merijalkaväen yksikön johtaja ylikersantti Frank Wuterich sai lopulta tammikuussa 2012 90 vuorokautta vankeutta, jota ei kuitenkaan pantu täytäntöön pidätysajan vuoksi. Lisäksi hän sai arvonalennuksen sotamieheksi. Tulonmenetykseen häntä ei kuitenkaan tuomittu.
Kaarlo Lamminheimo

Urho Kaarlo Lamminheimo  (24. tammikuuta 1891 Ilmajoki – 15. lokakuuta 1962) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko sekä kuvanveistäjä.

Henkilötietoja

Lamminheimon vanhemmat olivat pankinjohtaja Kaarlo Fredrik Lamminheimo (ent. Ahlbäck) ja Elisabeth Hantula. Hän opiskeli  Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1911–1913 ja Leipzigin Staatliche Akademie fur Graphische Kurste und Buchgewerbe -koulussa vuonna 1938. Opiskeluun Saksassa sisältyi myös opintomatka Dresdeniin vuonna 1938.

Taiteellinen tuotanto

Lamminheimon taiteellinen tuotanto on laaja ja monipuolinen. Hän teki öljyvärimaalauksia, akvarelleja, grafiikkaa ja puupiirroksia sekä veistoksia ja reliefejä. Lamminheimon on luonnehdittu olleen pohjalainen realisti, jonka teokset on tehty varmalla tyylillä ja värien hallinnalla sekä taitavalla siveltimen käytöllä. Hänen piirustuksissaan on tavallisesti nopein vedoin tavoitettu kohteen olennaisimmat piirteet, ja niissä voidaan nähdä myös pyrkimystä symbolistiseen ilmaisuun. 
Öljyväriteoksissaan Lamminheimo käsittelee erityisen laajasti kotiseutunsa Lapuan lakeuksia ja niiden viljelyä, mutta mukana on myös Lapin maisemia, henkilöaiheita ja muotokuvia. Jotkin hänen teoksistaan pohjautuvat myös kuvitteellisiin aiheisiin. Grafiikalla on Lamminheimon tuotannossa varsin keskeinen sija. Hän teki sekä puupiirroksia että painografiikkaa erilaisin metallikaiverrustekniikoin. Hänen kuivaneulagrafiikkansa ja pehmeäpohjaetsauksensa on tehty huolellisesti perinteisin työskentelymenetelmin, ja teoksille on ominaista viivojen elävyys ja hyvin tutkittu muoto.

Teoksia

Lamminheimon teoksia on runsaasti lapualaisissa yksityiskodeissa. Hän olikin ennen kaikkea paikallinen ja maakunnallinen taiteilija. Hän toimi myös Lapuan yhteiskoulun kuvaamataidon opettajana. Lamminheimon julkisia teoksia ovat Laihialle vuonna 1938 pystytetty Hulmin taistelun muistomerkki, Lapualla Suomen sodan, vanhan kirkon ja menneitten sukupolvien muistomerkit, sankarivainajien muistopatsas, Lapuan tuomiokirkon enkeliveistokset, Lapuan Kauhajärven ja Tiistenjoen kirkon alttaritaulu sekä Lapuan siunauskappelin, keskuskansakoulun ja yhteiskoulun seinämaalaukset, Teuvalla Teuvan yhteiskoulun seinämaalaukset, Kauhavalla siunauskappelin seinämaalaukset ja Karijoella Karijoen kirkon alttaritaulu. Lapuan Kauhajärven kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on Lammiheimon suunnittelema ja paljastettu v. 1950.