google/wiki40b huggingface dataset:
Sierre

Maantiede

Sierre sijaitsee keskisessä Valais’ssa, Rhônen laakson pohjalla, noin 500 metrin korkeudella. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Bernin Alpit ja eteläpuolella Valais’n Alpit.

Kieli

Sierre sijaitsee Valais’n ranskan- ja saksankielisten alueiden rajalla. Nykyisin alueen enemmistökieli on ranska, jota puhui vuonna 2000 80 prosenttia alueen asukkaista. Tilanne on muuttunut olennaisesti 100 vuodessa, sillä vielä 1800-luvun lopulla alueen enemmistökieli oli saksa.

Talous

Sierressä on alumiiniteollisuutta.

Liikenne

Rhônen laaksoa seuraavat eurooppatie E62 (Autobahn A9) sekä valtatie N9 kulkevat Sierren kautta. Sierre on SBB-CFF-FFS:n Geneve-Brig-pääradan varrella. Lisäksi Sierrestä on funikulaariyhteys Crans-Montanan matkailualueelle. Sierrestä lähtee myös yhteensä kymmenkunta linja-autoreittiä lähikyliin ja kaupunkeihin .

Urheilu

HC Sierre on sierreläinen jääkiekkojoukkue.

Kulttuuri

Sierre Blues Festival pidetään vuosittain kesä- tai heinäkuussa.
Matti Haudanmaa

Matti Haudanmaa (5. syyskuuta 1858 Kortesjärvi – 7. tammikuuta 1936 Kortesjärvi) oli suomalainen kansanpelimanni, joka säveltämällään Mutkankiverä-polskalla voitti vuonna 1912 Vaasassa pelimannien Suomen mestaruuden.
Haudanmaan vanhemmat olivat torppari Jaakko Juhonpoika Annola ja Kaisa Matintytär Tyynismaa. Perhe otti käyttöön Haudanmaa -sukunimen muutettuaan sen nimiseen torppaan Kortesjärven Palojärven rannalle 1860-luvun puolivälissä. Vähävaraisen torpan pojalle hankittiin viulu 10-vuotiaana. Noin 15-vuotiaana Haudanmaa alkoi kulkea Juho Kustaa Hepokankaan mukana soittomatkoilla ja oppi tältä erityisesti polkka- ja polska-sävelmiä. Muita opettajia Haudanmaalle oli evijärveläinen Jaakko Hautala, alahärmäläinen Adolf Kustaanpoika Stolt, kuortanelainen Juho Seijari ja lapualainen Heikki Rintala. Haudanmaa soitti paljon häissä. Pelimannikilpailut hän voitti ensimmäisen kerran Alavudella 1907, mikä sai osaltaan Heikki Klemetin kiinnostumaan hänestä. Toivo Kuula tallensi Haudanmaalta yhteensä 30 sävelmää ja käytti niitä myöhemmin hyväksi teoksissaan. Myös pelimanni Antti Sauna-ahon nuottikirjassa vuodelta 1920 on Haudanmaan säveliä. Niitä keräsivät häneltä myös kokkolalainen opettaja Ernst Järvi ja kansanmusiikin tutkija A. O. Väisänen.
Kulkurista kuninkaaksi -nuottikirja sisältää 120:n Haudanmaan säveltämän kappaleen nuotit sekä Haudanmaan elämäkerran. Kirjan ovat toimittaneet Anneli Asplund, Juha Kangas sekä Vesa Tapio Valo. Haudanmaan viulunsoittoa on mukana Järviseudun viulumestarit -levyllä, johon on koottu 1930–1950-luvun arkistoäänitteitä. Kokoelman julkaisi Kansanmusiikki-instituutti vuonna 1997.
Waylon Jennings

Varhaiset vaiheet

Jennings syntyi Littlefieldin pikkukaupungissa Teksasissa Lorene Beatrice Shipleyn ja  William Alvin Jenningsin perheeseen. Hän opetteli kitaransoiton jo kahdeksan vuoden ikäisenä ja perusti ensimmäisen yhtyeensä kaksi vuotta myöhemmin.
Nuorena Jennings työskenteli radion DJ:nä. Hän jätti high schoolin kesken keskittyäkseen musiikkiin. Alkuvuodesta 1959 hän ryhtyi uuden ystävänsä Buddy Hollyn keikkabasistiksi. 3. helmikuuta hän ei lähtenyt Hollyn, Ritchie Valensin ja The Big Bopperin eli J. P. Richardsonin kuolemaan johtaneelle lennolle annettuaan paikkansa The Big Bopperille. Näin Jennings vältti täpärästi kohtalokkaan lento-onnettomuuden. Ennen lennolle lähtemistään Hollyn väitetään toivottaneen Jenningsille tämän bussin jäätymistä paikalleen; Jennings oli vastannut Hollylle toivottamalla, että yhtyeen lentokone putoaa. Jennings kertoi vuonna 1996 julkaistussa omaelämäkerrassaan sanojensa jääneen vaivaamaan häntä vuosiksi niiden käytyä toteen.
Jennings jatkoi työtään radiossa, kunnes sai sooloartistina levytyssopimuksen A&M Recordsilta. Julkaistuaan muutamia hittisinglejä hän siirtyi RCA Victorille ja siirtyi vuonna 1965 Nashvilleen, Tennesseehen.

Myöhempi ura

Vuonna 1969 Jennings solmi neljännen ja viimeisen avioliittonsa, Jessi Colterin kanssa. Avioliitto kesti Jenningsin kuolemaan.
Jenningsin uraa varjosti tuohon aikaan paitsi heikko menestys, myös riippuvuus amfetamiinista. Hän käytti myös kokaiinia, mutta palasi vuonna 1973 musiikkibisnekseen Atlantic Recordsilla. Hän oli 1970-luvulta alkaen yhdysvaltalaisen countrymusiikin suurimpia nimiä.
Soolouransa ohella Jennings kuului jäsenenä The Highwaymen -kokoonpanoon yhdessä Johnny Cashin, Kris Kristoffersonin ja Willie Nelsonin kanssa. Musiikkialan ulkopuolella Jennings tuli tunnetuksi television kertojana.

Viimeiset vaiheet

Jennings oli jo vuonna 1972 toipunut vakavasta hepatiitista. Vaikka hän selvisi kuntoutuksella kokaiiniongelmastaan jo 1980-luvulla, hän kärsi myöhempinä vuosina huomattavista terveysongelmista, kuten kakkostyypin diabeteksesta ja sydänvaivoista.
Jennings jatkoi uraansa läpi 1990-luvun ja piti viimeisen esiintymisensä syksyllä 2001. Hänet valittiin samoihin aikoihin Country Music Hall of Fameen.
Jenningsin vasen jalka amputoitiin 19. joulukuuta 2001. Hän kuoli vajaan kahden kuukauden kuluttua tästä 64-vuotiaana Arizonassa diabeteksen komplikaatioihin. Hänellä on neljä omaa lasta, Waylon Albright (Shooter), Buddy Dean, Terry ja Julie, ja tytärpuoli Jennifer. Waylon Jenningsin äiti kuoli Teksasissa 84 vuoden ikäisenä 22. maaliskuuta 2006.
We Are the Winners

We Are the Winners oli Liettuan edustuskappale vuoden 2006 Eurovision laulukilpailussa. Sen esitti kuusihenkinen yhtye LT United. Kappale oli semifinaalissa viides ja pääsi näin finaaliin, jossa se sijoittui kuudenneksi. Kappaleelle buuattiin yleisöstä niin semifinaalissa kuin finaalissakin. Buuausta kuultiin myös, kun selvisi, että kappale oli päässyt finaaliin ja silloin, kun se sai finaalissa korkeita pisteitä (esim. Irlannilta täydet 12 ja Latvialta 10).
Kappaleessa hoetaan toistuvasti lauseita "We are the winners of Eurovision" ja "Vote for the winners". Kappaleessa kuullaan myös viulusoolo, jonka aikana Euroviisu-esityksessä eräs yhtyeen jäsenistä riehuu lavan etuosassa. Kappaleelle ei ennakoitu kummoisempaa menestystä, ja siitä tulikin yksi kisojen yllättäjistä.
Tunti

Historia

Tunti aikayksikkönä oli käytössä jo 4 000 vuotta sitten Babyloniassa. Aluksi vain päivä jaettiin 12 tuntiin, mutta myöhemmin samoin jaettiin myös yö. Tämän vuoksi päivän ja yön tunnit olivat eri vuodenaikoina eri pituiset. Vanhalla ajalla tunneista käytettiin järjestysnumeroita siten, että päivän ensimmäinen tunti alkoi aina auringonnoususta ja yön ensimmäinen auringonlaskusta. Käytäntö tunnetaan muun muassa Raamatusta, jossa esimerkiksi kuudes tunti (vanhemmassa käännöksessä kuudes hetki) tarkoittaa keskipäivää edeltävää tuntia, nykyisen laskutavan mukaan noin kello 11–12.
Hipparkhos ehdotti ensimmäisenä siirtymistä nykyisen kaltaisiin yhtä pitkiin tunteihin. Hänen aloitteestaan alettiin myös lukea vuorokausi keskiyöstä alkavaksi; aikaisemmin se oli aloitettu eri kulttuureissa auringon noususta tai laskusta. Käytännössä tasapituisiin tunteihin voitiin kuitenkin siirtyä vasta uudella ajalla, kun mekaaniset kellot syrjäyttivät aurinkokellot.
Mekaanisissa kelloissa käytettiin aluksi 24 tunnin kellotaulua, mutta 1500-luvulla vakiintui käyttöön 12-tuntinen, jolloin tuntiviisari tekee kaksi kierrosta vuorokaudessa. Tämän mukaisesti kelloajoista alettiin käyttää numeroita siten, että tuntien numerointi alkaa keskiyön jälkeen 1:stä, kunnes keskipäivällä on kello 12, ja sen jälkeen uudestaan 1:stä, kunnes keskiyöllä on jälleen kello 12. Tarvittaessa aamu- ja iltapäivän tunnit erotettiin toisistaan käyttämällä kelloajan yhteydessä sopivia lyhenteitä, suomessa tavallisimmin ap (aamupäivällä) tai ip (iltapäivällä), joskus myös epp (ennen puoltapäivää) tai jpp (jälkeen puolenpäivän).  Monissa maissa on käytetty latinaan perustuvia lyhenteitä AM (ante meridiem, ennen puoltapäivää) ja PM (post meridiem, jälkeen puolenpäivän).
Vanhan 12 tunnin aikajärjestelmän mukaisia kelloaikojen ilmaisuja käytetään yhä yleisesti puhekielessä, ja muutamissa maissa se on edelleen virallisessakin käytössä.  Useimmissa maissa siirryttiin kuitenkin 1900-luvun alkupuolella nykyiseen merkitsemistapaan, jossa iltapäivän tunneille käytetään lukuja 13–23, keskiyölle vaihdellen lukua 0 tai 24. Esimerkiksi merkintä 15.20 tarkoittaa hetkeä, jolloin vuorokauden alusta on kulunut 15 tuntia 20 minuuttia; vanhan 12-tuntisen järjestelmän mukaan tämä vastaa aikaa 3.20 ip (puhekielessä kahtakymmentä yli kolme).  Suomessa 24 tunnin kelloaikajärjestelmä tuli käyttöön virallisesti ensin rautateillä sekä postilaitoksessa Kulkulaitosministeriön päätöksellä vuonna 1928.
Eksemestaani

Synteesi

Eksemestaanin kehittivät italialaisen Farmitalia-Carlo Erba SpA:n tutkijat. Synteesin lähtöaineina toimivat paraformaldehydi ja dimetyyliamiinihydrokloridi. Syntyvä tuote reagoi boldenonin kanssa ja hapetetaan eksemestaaniksi.

Toimintamekanismi

Aromataasi on entsyymi, joka katalysoi estrogeenihormonien tuotantoa androgeeneista. Rintasyöpä on usein hormoniriippuvainen, eli estrogeenihormonit voimistavat kasvaimen kehittymistä. Eksemestaani on aromataasin inhibiittori, eli se estää sen toiminnan kiinnittymällä entsyymin aktiiviseen kohtaan.
Ensimmäisenä lääkehoitona rintasyöpään on usein tamoksifeeni. Eksemestaanihoito aloitetaan useimmiten muutaman vuoden kuluttua tamoksifeenihoidon aloittamisesta. Liitännäishoito kestää viisi vuotta. Eksemestaanin on todettu pienentävän taudin uusiutumisen ja siihen kuolemisen riskiä jonkin verran paremmin kuin tamoksifeenin.

Haittavaikutukset

Koska ihmisen elimistön estrogeenipitoisuus laskee eksemestaanihoidon vaikutuksesta, kasvaa osteoporoosin ja luunmurtumien riski. Osalla eksemestaanin aineenvaihduntatuotteista on androgeenisiä ominaisuuksia, jotka ehkäisevät luun tiheyden pienentymistä, ja aineen vaikutus luun haurastumiseen on pienempi kuin esimerkiksi letrotsolilla, joka on myös aromataasin estäjä. Riski sairastua osteoporoosiin on kuitenkin suurempi eksemestaania käytettäessä kuin pelkällä tamoksifeenihoidolla.
Mahdollisia sivuvaikutuksia ovat kuumat aallot, huono olo, nivelsärky, väsymys ja unettomuus.
Viipurin saksalainen seurakunta

Viipurin saksalainen seurakunta (saks. Deutsche Gemeinde in Wiborg, ruots. Viborgs tyska församling) oli Viipurissa toiminut saksalainen luterilainen seurakunta, joka perustettiin vuonna 1743. Se lakkautettiin virallisesti muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin vuonna 1950. Seurakunnasta on myös käytetty nimitystä ruotsalais-saksalainen seurakunta. Saksalaisia oli Viipurin väestöstä parhaimmillaan noin 12 % aivan 1800-luvun alkupuolella. Vuonna 1939 heitä oli kaupungin vajaasta 80 000 asukkaasta noin 900.
Ruotsin kuningatar Kristiina antoi luvan saksankielisen seurakunnan perustamiselle Viipuriin jo vuosina 1636 ja 1651. Lopulta se toteutui vasta 1743, kaupungin ollessa osa Venäjän keisarikuntaa, jolloin saksalainen seurakunta erotettiin Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunnasta. Oman kirkon seurakunta sai vuonna 1799, kun se rakensi Paraatikentän laidalle Pietari–Paavalin kirkon. Samaa kirkkoa käyttivät myös Viipurin ruotsinkieliset. Saksalaisella seurakunnalla oli kaupungin muiden seurakuntien tavoin oma hautausmaa-alue Sorvalin ja Ristimäen hautausmailla.
Vuonna 1906 maa- ja kaupunkiseurakunta jaettiin kolmeen osaan, joista yksi oli Viipurin kaupungin ruotsalainen seurakunta. Se jatkoi läheistä yhteistyötä saksalaisen seurakunnan kanssa, Pietari-Paavalin kirkon lisäksi myös kirkkoneuvoston ja taloudenhoidon muodossa. Vuonna 1932 ne rakensivat yhteisen seurakuntatalon.
Daltonin veljekset (Lucky Luke)

Daltonit

Daltonin veljesten pituusjärjestys on käänteinen ikäjärjestykseen nähden. Joukon vanhin, älykkäin ja pienin on Joe Dalton, joka suunnittelee ryöstöt ja vankilapaot. Heikkohermoinen Joe ei useimmiten kestä nuorinta veljestä pitkää, tyhmää ja aina nälkäistä Averellia, joka kyseenalaistaa lähes kaikki Joen ideat.
Keskimmäiset veljekset ovat Jack ja William, jotka ovat Joen käskyläisiä ja "juoksupoikia". Vanhimmissa tarinoissa sarjojen käsikirjoittaja Rene Goscinny ja piirtäjä Morris sekoittivat itsekin kaksi keskimmäistä veljestä, mistä johtuen välillä Jack on lyhyempi välillä taas William. Joskus Jackin ja Williamin  persoonallisuuskin vaihtelee rippuen siitä, mikä "versio" on kyseessä, mutta nykyisin William on vakiintunut kaksikosta pidemmäksi.
Daltonin veljekset pukeutuvat useimmiten keltamustaraidallisiin vanginpukuihin, sillä he pakenevat usein vankilasta ja joutuvat sinne aina pian uudestaan, yleensä Lucky Luken toimittamina. Joskus vapaina ollessaan he pukeutuvat kuitenkin vihreisiin kauluspaitoihin ja mustiin farkkuhousuihin.
Tarinoissa on nähty ja mainittu myös muita Daltoneita kuten Daltonin muori, Daltoneiden isä, sedät Abigel, Patrick, Bill, Henry ja Jim Dalton sekä eno, ainoa rehellinen koko suvussa Marcel Dalton. Daltoneilla on myös neljä lähes saman ikäistä serkkua Bob, Grat, Bill ja Emmett Dalton,

Esiintymiset

Morrisin luomat Daltonit esiintyvät ensi kertaa tarinassa Joss Jamon, jossa heistä puhuttiin nimellä "Daltonin veljesten serkut". Myöhemmin Daltonien esiintyminen Lucky Lukessa vakiintui ja heistä tuli olennainen osa sarjaa.
Sarjakuvien lisäksi Daltonit ovat esiintyneet Lucky Luke -televiosarjoissa, elokuvissa ja omassa Spin-off sarjassaan, jota tehtiin kaksi tuotantokautta.
Bruno Metsu

Pelaajaura

Metsu pelasi urallaan Ranskassa ja Belgiassa. 17 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan Metsu pelasi 250 ottelua Ranskan pääsarjassa ja 152 ottelua toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Metsu aloitti AS Beauvaisen organisaatiossa 1985 ja nousi päävalmentajaksi lopetettuaan pelaajauransa 1987. Metsu valmensi ranskalaisseuroja toukokuuhun 1999 saakka, jolloin hän jätti ASOA Valencen päävalmentajan tehtävät. Tämän jälkeen hän toimi lyhyen aikaa Guinean maajoukkuevalmentajana, kunnes nousi marraskuussa 2000 Senegalin maajoukkueen päävalmentajaksi. Metsu johdatti Senegalin maan historian ensimmäisiin MM-kisoihin Japaniin ja Etelä-Koreaan 2002. Senegal eteni aina puolivälieriin saakka, joissa se hävisi Turkille.
Jätettyään Senegalin maajoukkueen MM-kisojen päätteeksi, Metsu siirtyi Arabiemiraatteihin ja Al Ayn Clubin päävalmentajaksi. Metsu valmensi Al Aynin kahteen Arabiemiraattien mestaruuteen sekä Aasian mestarienliigan voittoon. Hän siirtyi 2004 qatarilaisen Al Gharrafa Dohan päävalmentajaksi. Tuplamestaruuteen päättyneen kauden jälkeen Metsu jatkoi uraansa Saudi-Arabiassa Al Ittihad Jeddan joukkueessa. Kesäkuusta 2006 lähtien hän valmensi Arabiemiirikuntien maajoukkuetta. Metsu johdatti Arabiemiraatit Coupe de Golfen voittoon tammikuussa 2007.
Syyskuussa 2008 Metsu siirtyi Qatarin maajoukkuevalmentajaksi. Hänen johdollaan Qatar ei selvinnyt MM-kisoihin 2010, mutta hän sai silti jatkaa tehtävässään. Metsu luotsasi Qatarin Gulf Cupin välieriin 2009, mutta seuraavana vuonna tie katkesi jo lohkovaiheeseen. Metsun viimeiseksi turnaukseksi Qatarin valmentajana jäi maassa pelatut Aasian mestaruuskisat tammikuussa 2011. Qatarin tie katkesi puolivälierätappioon Japanille ja kisojen jälkeen Metsu sai potkut.
Maaliskuussa 2011 Metsusta tuli Qatar Stars Leaguessa pelaavan Al-Gharrafan uusi päävalmentaja. Metsu sai potkut tehtävästään vuoden urakoinnin jälkeen maaliskuussa 2012.
Huhtikuussa 2012 Metsu oli ehdolla Senegalin maajoukkueen päävalmentajaksi, muttei lopulta tullut valituksi tehtävään. 
Heinäkuussa 2012 Metsu palasi valmennustehtäviin, kun dubailaisseura Al Wasl FC palkkasi hänet erotetun Diego Maradonan seuraajaksi. Metsu jätti seuran henkilökohtaisten syiden vuoksi jo lokakuussa 2012.
Metsulla todettiin paksusuolen syöpä kesällä 2012, ja hän kuoli kotikaupungissaan 14. lokakuuta 2013.
Tsiprasidoni

Haittavaikutukset

Yleisiä sivuvaikutuksia (yhdellä 10−100 käyttäjästä) ovat heitehuimaus, epänormaalit liikkeet (pakkoliikkeet, lihaskankeus tai -jäykkyys, liikkeiden hitaus, vapina, yleinen heikkous ja väsyneisyys), uneliaisuus, levottomuus, päänsärky, ummetus, pahoinvointi, oksentaminen ja ruoansulatushäiriöt, kuiva suu, lisääntynyt syljeneritys ja näön hämärtyminen.
Yhdellä 100−1000 käyttäjästä ilmeneviä haittavaikutuksia ovat rintakipu, kurkkukipu, vatsakipu, muu kipu, puristava tunne kurkussa, epätavallinen kävely, kouristuskohtaukset, katseen jääminen tiettyyn asentoon, kömpelyys, puhehäiriö, puutuminen, pistävä tunne, keskittymisvaikeus, kuolaaminen, jano, voimakas päiväväsymys, uupumus, vaikeus liikkeiden hallinnassa, suonenveto, jäykät tai turvonneet nivelet, nielemisvaikeus, turvonnut kieli, ripuli, piereskely, ruokahalun lisääntyminen, kiihtyneisyys tai ahdistus, painajaiset, sydämentykytys, pyörtymisen tunne ylös noustessa, hengästyneisyys, valoherkkyys, korvien soiminen, kutiseva ihottuma tai akne.
Yhdellä 1000 − 10 000 käyttäjästä ilmenee halvaantumista, sokeutumista yhdestä silmästä osittain tai kokonaan, ajattelun hidastumista, tunteiden puutetta, masennusta, paniikkikohtauksia, leukalukko (kyvyttömyys avata suuta), muutoksia maksassa, veriarvoissa tai sydämen toiminnassa, levottomia jalkoja, pään poikkeavaa asentoa (jäykistyminen sivulle, kierokaula), virtsanpidätyskyvyttömyys, kipua virtsatessa tai virtsaamisvaikeutta, veren alentunut kalsiumpitoisuus, kutinaa silmässä, kuivia silmiä, näköhäiriöitä, vuotavaa nenää, korvakipua, hikkaa, hapon nousemista ruokatorveen, löysiä ulosteita, hiusten tippumista, ihon turpoamista, ihoärsytystä, heikentynyttä tai voimistunutta erektiota, heikentynyttä orgasmia, poikkeavaa äidinmaidonmuodostusta, rintojen kasvua sekä miehillä (gynekomastia) että naisilla, kuumotusta, kuumetta, vähentynyttä tai lisääntynyttä valkosolujen määrää, korkeaa verenpainetta ja ihon hilsetystautia.
Triprasidoni voi aiheuttaa myös veritulppia, mutta sivuvaikutuksen yleisyyttä ei tiedetä.
Osa oireista, kuten kouristukset, vapina, liikevaikeudet ja lihasten liikkumispakko ovat ekstrapyramidaalioireita, jotka johtuvat häiriöstä keskushermoston tiedostamattomia liikkeitä säätelevässä ekstrapyramidaalijärjestelmässä.
Tsiprasidoni eroaa vaikutukseltaan selvästi muista toisen polven psykoosilääkkeistä, eli sen haittavaikuksetkin ovat erilaisia. Tsiprasidonin etu on, että se ei lihota. Se kuitenkin pidentää sydämen johtumisaikaa, minkä takia sitä ei saa käyttää samanaikaisesti muiden johtumisaikaa lisäävien lääkkeiden kanssa.

Annostus

Lääkettä myydään 20, 40, 60 ja 80 mg kapseleina. Kapselit sisältävät liivatetta, eli ne eivät sovi kasvissyöjälle. Lääkkeen määrä puoliintuu 6 tunnissa, minkä takia sitä syödään kahdesti päivässä.
Tabasaranin kieli

Levinneisyys ja puhujamäärä

Tabasarania puhutaan Dagestanin tasavallan Tabasaranin ja Hivin piireissä. Osa tabasaraneista on muuttanut Derbentin piiriin ja tasavallan kaupunkeihin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan tabasaranin puhujia oli Venäjällä 90 700 henkeä, joista 77 000 Dagestanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan tabasarania puhui 128 400 henkeä, joista 112 800 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös tabasarania toisena tai vieraana kielenä puhuvat).
Vuonna 1989 Venäjän tabasaraneista 96,6 % puhui tabasarania äidinkielenään ja 0,3 % toisena kielenä. Vuonna 2002 Dagestanin tabasaraneista 98,8 % osasi tabasarania.
Kansallisuudeltaan tabasaraneista 87,3 % osaa venäjää (64,9 % vuonna 1989). Osa tabasaraneista osaa myös azeria ja lezgiä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 126 100 tabasaranin puhujaa.

Historia ja murteet

Tabasaran kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään, jossa se muodostaa lezgin ja agulin kanssa itäisen alaryhmän. Eri aikoina siihen ovat vaikuttaneet iranilaiset ja turkkilaiset kielet, arabia ja venäjä. Kieli jakautuu etelä- ja pohjoismurteeseen, joissa on molemmissa useita paikallismurteita.

Muoto-oppi

Tabasaranin kieli on tiettävästi maailman runsassijaisin – sen kirjakielessä on 48 sijamuotoa, mutta jossakin sen murteessa jopa 53. Kirjakielen suvuista 40 on paikallissijoja.
Pohjoismurteessa nomineilla on kaksi sukua: järjelliset oliot, sekä järjettömät oliot ja esineet. Etelämurteissa sukuja ei ole. Verbi taipuu persoonissa, luvuissa ja aikamuodoissa. Kieli on ergatiivinen.

Kirjakieli

Tabasaranin kielellä ei ole merkittäviä kirjallisia muistomerkkejä. Ennen Venäjän vallankumousta sille käännettiin muutamia uskonnollisia tekstejä, joissa käytettiin mukautettua arabialaista kirjaimistoa. Kirjakieli syntyi vuonna 1932. Aluksi käytettiin latinalaista kirjaimistoa ja vuonna 1938 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon, jossa Dagestanin muiden kielten tapaan venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat eteläryhmän Nitrikin murteeseen.
Tabasarania käytetään opetusvälineenä koulujen alaluokilla. Ylemmillä luokilla opetus tapahtuu venäjäksi ja tabasarania opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Tabasaraniksi ilmestyy kaksi piirilehteä, naistenlehti Dagustan dišagli, lastenlehti Plazi, kaunokirjallinen aikakausjulkaisu Literaturajin Tabasaran ja islamilainen lehti Assalam. Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Derbentissä toimii tabasaraninkielinen teatteri.

Nykytilanne

Tabasaranin asema kieliyhteisön keskinäisen kanssakäymisen välineenä on vahva ja kieltä voidaan pitää varsin elinvoimaisena.
Ro-38 (1942)

Palvelus

Alus katosi 2. tammikuuta 1944 Gilbertin saarten alueella ja se poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta.
Herbigin–Haron kohde

Herbig-Haro-kohde (HH-kohde) on pieni tähtimäinen kirkas sumu, jollaisia on havaittu T Tauri -tähtien lähellä.
Se on ilmeisesti kaasusuihkupari, joka sinkoutuu vastamuodostuneesta tähdestä napojen suunnassa. Kaasu suihkuaa noin 150 km/s nopeudella. Suihkun törmätessä tähtienväliseen aineeseen se hohtaa hyvin kirkkaana.  Herbig-Haro-kohteita on usein tähtien syntyalueilla.
Kohteet on nimetty George Herbigin ja Guillermo Haron mukaan, jotka havaitsivat niitä toisistaan riippumatta non 50 vuotta sitten.
80 % Herbig-Haro-kohteista on syntyviä tai nuoria kaksoistähtiä. Yli 400 HH-kohdetta on löydetty, mutta niitä oletetaan olevan Linnunradassa jopa 150 000. Varsinaisesti Herbig-Haro-kohde tarkoittaa suihkun aiheuttamaa kirkastumaa tähtienvälisessä aineessa. Herbig-Haro-kohteiden suihkujen "kuumimmat" kohdat ovat yleensä alle 0,5 parsekin päässä keskustähdistään, mutta ne saattavat ulottua jopa yhden parsekin päähän. Herbig-Haro-kohteet ovat useimmiten Bokin globuleiden, tummien kaasumöykkyjen, lähellä keskustähteään. 20–30 % HH-kohteen kaasusta on ionisoitunut, mutta kauempana tämä osuus laskee. Shokkitörmäys tähtienväliseen aineeseen ionisoi monesti taas kaasua, ja nämä kirkkaat suihkujen "päät" hohtavat. Suihkut liikkuvat nopeudella 100–1 000 km/s. Ne syntyvät syntyvän tähden ympärillä nopeasti pyörivän kaasukiekon sisäosissa. 
HH-kohteiden lämpötila on 8 000–12 000 K, tiheys muutamia tuhansia – muutamia kymmeniä tuhansia hiukkasia /cm³. Planetaarisissa sumuissa ja emissiosumuissa on noin 1 000 hiukasta/cm³. Suihkujen massat ovat 1–20 Maan massaa.
Andrew Carnegie

Andrew Carnegie (25. marraskuuta 1835 Dunfermline, Skotlanti – 11. elokuuta 1919 Lenox, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen liikemies ja hyväntekeväisyyden harjoittaja. Hän rikastui perustamansa Carnegie Steel Company -teräsyrityksen kautta ja lahjoitti myöhemmin suuren osan omaisuudestaan hyväntekeväisyyteen perustamalla kirjastoja, kouluja ja yliopistoja. Andrew Carnegie myi omistamansa teräs- ja rautateollisuusyhtiöt J. P. Morganille, ja he perustivat vuonna 1901 United States Steel -yhtiön.

Lapsuus ja nuoruus

Andrew Carnegien isä oli kutomoyrittäjä, jonka yritys joutui vaikeuksiin koneellisen kutomisen yleistyessä. Taloustilanteen huonontuessa edelleen perhe myi omaisuutensa ja lähti siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin, Pittsburghiin, Carnegien tätien luokse. 13-vuotiaana Carnegie sai ensimmäisen työpaikkansa puuvillatehtaassa ja ansaitsi 1,20 dollaria viikossa. Tämän jälkeen hän pääsi kirjoitustaitonsa ansiosta toimistoapulaiseksi ja edelleen 1850 viestipojaksi lennätintoimistoon. Paikallisen yksityisen kirjaston avautuessa Carnegielle tuli tilaisuus opiskella omatoimisesti lisää.