google/wiki40b huggingface dataset:
Keisarinnan uudet (v)aatteet

Sisältö

Niemelä ja Tammisalo väittävät, että naistutkimus täyttää vain yhden tieteellisyyden tunnusmerkin: tutkimus on julkista. Heidän mukaansa naistutkimus ei ole puolueetonta, koeteltavaa (väitteitä ei voi todentaa), arvostelevaa omia tuloksiaan kohtaan, edistyvää eikä riippumatonta ei-tiedollisista perusteista (esimerkiksi poliittisista aatteista).
Niemelä ja Tammisalo väittävät, että naistutkimuksessa vallitsee ”biokielto”, luonnontieteellisten väitteiden ”täyshylkäys”, aatteellinen valvonta ja ”sanamagia”. Viimeksi mainitun he määrittelevät oletukseksi, jonka mukaan biologinen sukupuoli katoaa tai menettää merkityksensä, jos sukupuoli onnistutaan johtelemaan sosiaalisten ilmiöiden maailmasta. Kirjoittajien mielestä sukupuolta ei voida kuitenkaan koskaan palauttaa sosiaaliseksi konstruktioksi eikä myöskään johdella siitä. Niemelä ja Tammisalo ovat tukeutuneet väitteissään muun muassa Noretta Koertgen ja Daphne Patainin feminismiä arvostelevaan teokseen Professing Feminism.
Jussi K. Niemelä on harrastanut sosiobiologiaa itseopiskeluna ja julkaissut aiheesta verkkopamfletin. Osmo Tammisalo on esittänyt teokseen sisältyvää todistelua lisäksi aiemmassa teoksessaan Rakkauden evoluutio (Terra Cognita 2005).

Vastaanotto

Kristina Rolin sanoi Tieteessä tapahtuu -lehden arvostelussaan, että Niemelä ja Tammisalo ohittavat naistutkijoiden käymän tieteenfilosofisen keskustelun eivätkä esitä näyttöä sen väitteen puolesta, että naistutkimus olisi näennäistiedettä.
Filosofi Jukka Hankamäki yhtyi pääosin Niemelän ja Tammisalon esittämään arvosteluun kirjoituksessaan Seksit selviksi, joka on julkaistu hänen kokoelmateoksessaan Filosofiset viuhahdukset. Tosin Hankamäki ei fenomenologisena tieteenfilosofina hyväksy Niemelän ja Tammisalon biologislähtöistä arvostelua, eikä hän pidä naistutkijoita näennäistieteilijöinä. Sen sijaan hän on valmis allekirjoittamaan väitteet feminismin poliittisuudesta ja katsoo, ettei sukupuolta voida pitää eleistä, tyyleistä eikä vaatetuksesta riippuvana asiana, kuten eräät feministit ovat väittäneet. Vaikka sosiaaliseen sukupuoleen (gender) voidaan viitata kuvailtaessa sukupuolen esittämisen monimuotoisuutta, kaksiarvoinen sukupuoliero jää joka tapauksessa voimaan ruumiillisena tosiasiana.
Laura Airola

Laura Airola (s. 1977) on suomalainen viulisti. Airola soittaa viulua Django Collective Helsinki -yhtyeessä. Hän on soittanut myös muun muassa Riku Niemi Orchestrassa ja Mustarastaassa. Lisäksi Airola on soittanut freelance-muusikkona yli sadalla äänilevyllä.
Airola aloitti viulunsoiton 5-vuotiaana. Hän suoritti viulunsoiton A-tutkinnon vuonna 2002 ja valmistui samana vuonna Sibelius-Akatemian esittävän säveltaiteen koulutusohjelmasta musiikin maisteriksi. Airola on toiminut opettajana Pop & Jazz Konservatoriossa, Länsi-Helsingin musiikkiopistossa ja Metropoliassa.
Airola on myös toiminut säveltäjänä ainakin omille yhtyeille.
Herakleia Pontike

Herakleia Pontike (m.kreik. Ἡράκλεια Ποντική, lat. Heraclea Pontica) oli antiikin kreikkalainen kaupunki Mustanmeren etelärannikolla. Kaupungin perustivat megaralaiset ja boiotialaiset 500-luvulla eaa. Herakleialla oli hyvä satama, jonka ansiosta siitä muodostui tärkeä Mustanmeren kaupan keskus. Kaupungin lähellä sijaitsi luola, josta Herakleen kerrottiin laskeutuneen manalaan hakemaan Kerberos-koiraa.
Ensi Somersalo

Ensi Elias Somersalo (sukunimi vuoteen 1906 Sommer; 9. kesäkuuta 1884 Tampere - 29. huhtikuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja kirjailija joka käytti kirjailijanimeä Kapteeni Vähäkäs.
Somersalon vanhemmat olivat tehtaanjohtaja Arthur Sommer ja Lydia Johansson. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1911 ja toimi sitten teollisuuden johtotehtävissä Suomessa ja ulkomailla. Somersalo osallistui Suomen sisällissodassa valkoisten puolella Varkauden ja Tampereen taisteluihin. Hän toimi majuriksi ylennettynä Helsingin komendanttina 1919. Vuodesta 1923 Somersalo oli osakkaana Helsingin Insinööritoimistossa ja toimi sittemmin vielä Oy Systeman palveluksessa myyntitehtävissä.
Skol-Tidning

Skol-Tidning oli Turussa vuosina 1847–1848 ilmestynyt ruotsinkielinen opettajien ammattilehti.
G. E. Eurénin, G. F. Helsingiuksen, C. R. Forsmanin ja vuonna 1848 H. Heikelin toimittama Skol-Tidning vaati kouluun parempia opetusmenetelmiä, syvällisempää opetusta ja yhtenäistä hallintoa. Sen esikuvana oli Saksan uushumanismin värittämä koulujärjestelmä. Lehti ilmestyi kerran kuukaudessa kahden vuoden ajan.
Kolme etsivää ja paholaisen koira

Kolme etsivää ja paholaisen koira on Robert Arthurin kirjoittama 3 etsivää -sarjan teos. Kirjan on suomentanut Annikki Lievonen.

Juoni

Veistos nimeltä Paholaisen koira oli valtavan arvokas omistajalleen, mutta se katosi yllättäen. Sen jälkeen ympäristössä alkoi tapahtua pelottavia asioita. Etsivät joutuvat todistamaan tapauksen yhteydessä, että ihminen voi olla kahdessa paikassa samaan aikaan.
Minekaze (1919)

Palvelus

Aluksen polttoainevarastoja supistettiin 1937-1938 275 tonniin. Lisäksi aluksen runkoa vahvistettiin ja savuhormeihin lisättiin huput.
Vuonna 1941 alus oli Chinkain vartioalueella päällikkönään Wakasugi Jiichi. Alus lähti 5. lokakuuta Chinkaista sukellusveneidentorjuntapartioon Korean ja Japanin välille. Alus siirrettiin 10. huhtikuuta 1942 Sasebon laivastoalueelle, jossa se oli partio- ja saattuetehtävissä. Wakasugi luovutti 25. heinäkuuta aluksen päällikkyyden Gogo Moriolle. Alus lähti 25. syyskuuta Sasebosta saattueetta suojaten Saipanille, Trukiin ja Rabauliin. Alus palasi 12. marraskuuta Saseboon täydennettäväksi ja huollettavaksi. Alus lähti 27. marraskuuta partiomatkalle Itä-Kiinan merelle, mistä se palasi korjauksia varten Saseboon 1. joulukuuta.
Alus lähti 11. huhtikuuta 1943 partiomatkalle Itä-Kiinan merelle. Gogo luovutti aluksen päällikkyyden 18. toukokuuta Imaizumi Masajirolle. Alus liitettiin 1. helmikuuta 1944 saattajavoimien 1. saattajadivisioonaan. Alus lähti 5. helmikuuta Mojista suojaten saattuetta. Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen USS Pogy laukaisema torpedo osui 10. helmikuuta Minekazeen 85 mailia Formosalta pohjoiskoilliseen. Aluksen upotessa sai surmansa 99 miehistönjäsentä mukaan lukien aluksen päällikkö Imaizumi. Alus poistettiin alusluettelosta 31. maaliskuuta.
Hanekindin kihlakunta

Hanekindin kihlakunta (ruots. Hanekinds härad) oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 257,46 neliökilometriä ja asukasluku 7 394 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Vist, Landeryd, Skeda, Slaka, Kärna ja Kaga.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Linköpingin kuntaan.
Lumen kaukokartoitus

Lumen kaukokartoitus on lumipeitteen ominaisuuksien havaitsemista laitteilla, jotka eivät ole kosketuksissa itse lumen kanssa; yleensä mittalaitteet kulkevat satelliittien mukana. Tieto lumen alueellisesta jakaumasta eli peitteestä ja lumipeitteen paksuudesta eli lumen syvyydestä on tärkeä meteorologisissa (kuten lämpötilan ennustaminen) ja hydrologisissa sovelluksissa (kuten tulvien tai vesivoiman tuotannon ennustaminen).

Lumipeite

Lumi sekoittuu helposti pilviin, erityisesti alapilviin, jotka koostuvat vesipisaroista. Lumi on näkyvän valon alueella hyvin heijastavaa, kuten pilvetkin. Myös pitkäaaltoisen lämpösäteilyn alueella lumen ja pilvien kontrasti on usein hyvin pieni. Vaikka yleensä paksut keski- ja yläpilvet ovat yleensä kylmempiä kuin pilvetön pinta, niin talvella tai yöllä alapilvien ja pinnan lämpötilaeroa ei välttämättä ole lainkaan tai pilvet ovat lämpimämpiä kuin pinta.
Lumen erottaminen alapilvistä onnistuu kuitenkin käyttämällä lumen heijastusominaisuuksia lähi-infrapuna-alueella. Oheisessa kuvassa on sama alue Pohjois-Norjasta esitetty tosivärikuvana sekä 1,6 mikrometrin ja 3,8 mikrometrin yksivärikuvina. Pilvien ja lumen kontrasti on selvästi parempi lähi-infrapuna-alueella.
Auringon heijastuvaan valoon perustuvien menetelmien ongelmina on, että pilvet estävät pinnan havaitsemisen ja talvella, jolloin lunta on eniten, päivä on lyhyt ja auringon korkeuskulma on matala.

Lumen syvyys

Lumen syvyyden tai yleensä lumen vesiarvon mittaaminen näkyvän valon tai lämpösäteilyn alueella on hyvin epätarkkaa. Parempiin tuloksiin päästään käyttämällä mikroaaltoaluetta mittaavilla instrumenteilla. Nämä näkevät pilvien lävitse, mutta niiden paikkaerotuskyky on näkyvää valoa ja lähi-infrapunaa käyttäviä instrumentteja heikompi.
Monika Kinnunen

Monika Ann-Kristin Kinnunen (o.s. Rönnholm, s. 18. tammikuuta 1970 Sulva) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Kinnunen voitti 1 500 metrin juoksussa ja 800 metrin juoksussa ulkoradoilla yhteensä kuusi Suomen mestaruutta. Hänellä on nimissään 1 500 metrin 22-vuotiaiden sisäratojen Suomen ennätys 4.14,37. Seuratasolla hän edusti mustasaarelaista IF Femmania ja Lahden Ahkeraa.
Hän meni naimisiin kolmiloikkaaja Janne Kinnusen kanssa 5. lokakuuta 1996.
Taiwaninkoira

Ulkonäkö

Taiwaninkoira luokitellaan fyysisten ominaisuuksiensa perusteella eri muunnoksiin, joita ovat taiya, bunon ja plain. Se on keskikokoinen ja sillä on voimakkaat leuat ja kolmiomainen pää, jossa on pystyt tai puolipystyt korvat. Häntä on suora tai kaareva ja tuuheakarvainen, mutta vatsassa ei ole juurikaan karvoja; häntä lämmittää vatsaa ja voi jopa olla riittävän pitkä karkottamaan hyönteiset kuonosta.

Alkuperä

Taiwanin alkuperäisasukkaat käyttivät alun perin taiwan dogia metsästykseen, mutta nykyään puhdasrotuiset yksilöt ovat erittäin harvinaisia, jopa siinä määrin että eräältä taiwanilaiselta kasvattajalta, Chen Ming-nanilta, meni 10 vuotta löytää neljä jalostukseen sopivaa koiraa. Chenillä oli ollut lapsena taiwan dog ja 1980-luvulla hän aloitti liiketoiminnan, jonka tarkoituksena oli luoda puhdasrotuinen taiwaninkoira. Hän aloitti yksittäisestä pennusta, jonka hän osti alkuasukkaalta 1000 Yhdysvaltain dollarilla. 
Chenin mukaan Taiwanissa on todella paljon katukoiria, joita voi erehtyä luulemaan puhdasrotuiseksi taiwaninkoiraksi, mutta puhdasrotuisella on yleensä vahva suuntavaisto ja hyvä haju-, näkö- ja kuuloaisti. Hänen löytämillään puhdasrotuisilla tehdyt geenitutkimukset osoittivat, että ne olivat sukua eteläjapanilaisille koirille ja ne polveutuivat eteläaasialaisesta metsästyskoirasta.
Taiwaninkoira on melko tuntematon kotimaansa ulkopuolella ja se on rekisteröity sekä Taiwan Kennel Clubiin että International Canine Organizationiin. FCI:n viimein hyväksyttyä sen listoilleen muutama vuosi sitten kansainvälinen tunnustus on kuitenkin tuonut uutta toivoa rodun tulevaisuuden suhteen. Se on sopeutunut Taiwanin epätasaiseen ja tiheämetsäiseen maastoon ja se eli puolivillinä ennen hollantilaisten uudisasukkaiden tuloa. Tästä huolimatta se on mahdollista kouluttaa ja sitä käytetään nykyään metsästys-, vahti- ja seurakoirana ja erilaisten temppujen tekemiseen.
Help Defeat Cancer

Help Defeat Cancer on BOINC-alustalla toimivassa World Community Grid -projektissa ollut hajautetun laskennan projekti. Projektissa hyödynnettiin TMA-tekniikkaa (tissue microarray). Projektin käynnisti IBM vuonna 2006 yhdessä newjerseyläisen yliopiston kanssa. Projektiin kykeni osallistumaan lataamalla IBM:n ylläpitämältä sivustolta maksuttoman sovelluksen, joka käytti tietokoneen ylimääräistä laskenta-aikaa. Projekti on lopetettu nykyään ja se on korvautunut uudemmalla projektilla.
Uuno Epsanjassa

Tuotanto

Elokuva sai alkunsa, kun äänittäjä Pekka Lampela valitti talvella 1984–85 Hei kliffaa hei -elokuvan kuvauksissa ohjaaja Ere Kokkoselle, että aina elokuvien kuvauksissa saa palella. Ere lupasi, että seuraavassa elokuvassa et palele, ja keksi tehdä Turhapuro-elokuvan Espanjassa. 
Elokuvan golf-kohtausta tehtäessä samalla golfkentällä oli pelaamassa näyttelijä Sean Connery. Työryhmä ajatteli kutsua hänet mukaan elokuvaan pieneen cameorooliin, mutta loppujen lopuksi kukaan työryhmän jäsenistä ei iljennyt kutsua ”suurta legendaa” mukaan elokuvaan (joskin Ere Kokkonen mainitsee myöhemmin muistelmissaan, että pyynnöstä huolimatta Connery olisi kieltäytynyt kohteliaasti cameoroolista). Uunon härkätaistelukohtauksissa kokeiltiin aluksi käyttää paikallista näyttelijää, mutta hän ei ollut tarpeeksi turhapuromainen, joten Loiri päätti kokeilla itse. Elokuvassa nähdään myös Loirin Nasse-setä-hahmo sekä porilaisten urheiluautoilijoiden keksintö ”kaksikeulainen auto”. Elokuvaa kuvattiin Hotel Del Golfissa Marbellassa.

Juoni

Elokuvan alussa Uunon vaimo Elisabeth soittaa äidilleen aamuyöstä, että Uunoa ei ole näkynyt koko yönä. Lopulta Uuno palaa kotiin ja kertoo olleensa etsimässä yövahdin töitä, sillä kuka hullu etsisi yövahdin töitä kirkkaassa päivänvalossa?
Uuno saakin lopulta töitä Halpamatkat-matkatoimiston oppaana. Uunon appiukko vuoristoneuvos Tuura ei ehdi saada tärkeään - miljardikauppaan edellyttävään - paperiinsa liikenneministerin allekirjoitusta. Ja lopulta kuullessaan liikenneministerin lähteneen Espanjaan Marbellaan, tämä päättää lähteä vaimonsa Reetan ja tyttärensä Elisabetin kanssa Espanjaan Marbellaan metsästämään allekirjoitusta, ja Tuura iloitsee saavansa olla kaksi ihanaa viikkoa tuhansien kilometrien päässä Uuno Turhapurosta.
Tuuran suunnitelma epäonnistuu pahasti, sillä Uuno onkin matkaoppaana juuri hänen lennollaan ja matkalla. Espanjaan päästyään seurue matkustaa juuri ja juuri kasassa pysyvällä maasturilla lentokentältä hotellille, jossa Tuuralta meinaa pettää hermo, sillä heillä ei olekaan huoneita hotellissa vaan he joutuvat yöpymään hotellin pihassa olevassa teltassa.
Uima-altaalla Uuno huomaa Rosita-nimisen naisen (Satu Silvo), ja yrittää saada aikaan kuuman lomaromanssin. Uuno ei kuitenkaan ota Rositaa uudeksi vaimokseen, vaan palaa Elisabetin luokse, ja yksin häämatkalle vahingossa päätynyt Sörsselssön menee elokuvan lopussa naimisiin Rositan kanssa. Sörsselssön oli periaatteessa naimisissa Suomesta lähtiessään, mutta hänen tuore vaimonsa ei ehtinyt lennolle, ja otti lopulta avioeron.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen sanoo ympäristönvaihdoksen tehneen hyvää Uunolle ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Otmar von Verschuer

Otmar Freiherr von Verschuer (16. heinäkuuta 1896 – 8. elokuuta 1969) oli saksalainen biologi, joka tuli tunnetuksi eugeniikan ja rotuhygienian tutkijana. Verschuer uskoi, että kansallissosialistien haaveileman ”herrarodun” kehittämisessä tarvittaisiin kaksostutkimusta.  
Otmar von Verschuer työskenteli Frankfurtin perinnöllisysbiologian ja rotuhygienian laitoksessa. Hänen tunnetuin oppilaansa oli Josef Mengele, josta tuli myöhemmin Auschwitzin keskitysleirin johtava lääkäri, jota kutsuttiin ”kuolemanenenkeliksi”. Vuonna 1942 von Verschuerinsta tuli Berliinin Antropologian ja perinnöllisyystieteen laitoksen johtaja. Mengele lähti mukaan työskentelemään entisen opettajansa kanssa rotuhygienian parissa.
Sinijärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,6 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Tolkinvuoren koillispuolella maaston painanteessa, jonka vedet tunkeutuvat Sinisillanojaa myöten Tolkinvuoren juurella sijaitsevan kapean laakson kautta Eräjärveen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat soistumassa. Pohjoiset rannat ovat peltomaata ja muuta metsämaata. Järven asutus on haja-asutusta yli kymmenen talon verran ja kauemmaksi rannasta on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Järvenpäästä Mulkoilan kautta kulkevalta kylätieltä.

Vedenaatu

Järven vedenlaatua ei ole tutkittu mittauksin. Järvi on kuitenkin kasvamassa umpeen, mikä johtunee maatalousvaltaisen haja-asutuksen päästöistä. Laskuojan alajuoksulle on rakennettu kolme laskeutusallasta, joiden läpi virtaa puolet ojan vedestä. Viljelijät hakevat altaista ravinteikasta lietettä maanparannusaineeksi. Eräjärven kunnostushankkeen yhteydessä Sinijärven ravinnekuormitusta suunnitellaan vähennettäväksi. Eräs keino olisi laskeutusaltainen laajennus.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,1 metriä mpy. Järveen on johdettu viisi metsäojaa. Järvenlaskuoja on Sinisillanoja, joka laskee Eräjärven Tounamaanlahteen. Laskuojalla pudotusta on 30,1 metriä. Ojan valuma-alueen pinta-ala on 4,45 neliökilometriä ja järven 4,2 km², josta peltomaata on 4,2 %.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli autio, vaikka sen rannoille oli raivattu niittyjä karjan rehun tuottamiseksi. Järven laskuojan yli kulki nykyinen tie, jossa oli laskuojassa silta. Paikkaa kutsutaan edelleen ”Sinisillaksi”. Järven pohjoisosat olivat tuolloin suota.
Vuoden 1957 peruskartassa kulmalla sijaitsi lähes 20 taloa, mutta niiden määrä on enää viisi. Talojen pelomaata sijaitsi jokaisessa ilmansuunnassa, mutta eteläiset pellot on nykyään metsitetty.
Feeniläisyys

Feeniläisyys (engl. fenianism) oli nimitys varsinkin 1860-luvulla Irlannissa, Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa amerikanirlantilaisten keskuudessa toimineille vallankumouksellisille salaseuroille, jotka tavoittelivat Irlannin itsenäisyyttä ja muuttamista tasavallaksi. Näiden järjestöjen jäseniä kutsuttiin feeniläisiksi (fenian). Liike sai nimensä mytologisen Finn mac Cumhaillin johtamasta soturijoukosta, joka tunnetaan nimellä Fianna. Keskeiset järjestöt olivat Irlannissa toiminut Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (Irish Republican Brotherhood, IRB) ja Yhdysvalloissa toiminut feeniläisveljeskunta (Fenian Brotherhood), jotka molemmat perustettiin 1858. IRB:n perusti Irlannissa James Stephens ja feeniläisveljeskunnan New Yorkissa John O’Mahony. He olivat entisiä Nuori Irlanti -liikkeen kannattajia, jotka olivat joutuneet pakenemaan Irlannista vuoden 1848 epäonnistuneen kapinan jälkeen ja tutustuneet toisiinsa Pariisissa. He perustivat organisaationsa samaan aikaan Atlantin vastakkaisille puolilla yhteisestä sopimuksesta, O’Mahonyn toimiessa aloitteentekijänä.
Toiminta oli aluksi aktiivisempaa Yhdysvalloissa, jossa feeniläisveljeskunta teki vuosina 1866, 1870 ja 1871 epäonnistuneita hyökkäyksiä rajan yli brittiläiseen Kanadaan. Tämä aiheutti kitkaa Yhdysvaltain ja Ison-Britannian suhteisiin. Hyökkäyksissä oli mukana paljon Yhdysvaltain sisällissodan veteraaneja. Jo vuoden 1866 retken epäonnistuminen siirsi feeniläisyyden painopisteen takaisin Irlantiin ja 1870-luvulla liikkeen merkitys Amerikassa väheni. Yhdysvaltain feeniläisveljeskunta lakkasi toimimasta vuonna 1886.
Irlannissa feeniläisyyden johtava äänitorvi oli The Irish People -niminen lehti. Vuonna 1865 neljä feeniläisten johtajaa, Charles Joseph Kickham, John O’Leary, Thomas Clarke Luby ja Jeremiah O’Donovan Rossa tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin maanpetoksellisten asiakirjojen julkaisemisesta. Tämän jälkeen Irlannin feeniläiset ryhtyivät suunnittelemaan kansannousua, jota varten kerättiin rahoitusta Yhdysvalloista. Maaliskuussa 1867 käynnistynyt kapina kukistettiin nopeasti. Pelko levottomuuksista Irlannissa sai kuitenkin liberaalin pääministerin William Gladstonen käynnistämään vuonna 1869 Irlantiin kohdistuneen uudistuspolitiikan. Osa feeniläisistä ryhtyi myöhemmin tukemaan rauhanomaista kamppailua Irlannin itsehallinnon eli home rulen puolesta. Alkuperäinen feeniläisliike kuihtui Irlannissa 1870-luvulla, mutta Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan nimeä käytettiin sen jälkeenkin. Uusi IRB oli myös vuoden 1916 pääsiäiskapinan suunnittelun takana. Liike hajosi lopullisesti Irlannin sisällissotaan 1920-luvun alussa.
Etionamidi

Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa etionamidi on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee niukasti veteen ja alkoholeihin ja liukenee hyvin kuumaan asetoniin, dikloorietaaniin ja pyridiiniin. Etionamidi on aihiolääke, joka metaboloituu etionamidisulfoksidiksi. Tämä aineenvaihduntatuote on antibioottinen ja se estää mykobakteereja muodostamasta soluseinäänsä tarvitsemia mykolihappoja. Etionamidi on tehokas erityisesti Mycobacterium tuberculosis-lajia vastaan ja tehoaa myös eräisiin muihin saman suvun lajeihin. Etionamidi annetaan suun kautta tablettina. Sitä käytetään hoidettaessa muille antibiooteille resistenttejä tuberkuloosi-infektioita.

Haittavaikutukset

Tyypillisimmät etionamidin aiheuttamat haittavaikutukset ovat vatsakipu, huonovointisuus, oksentelu, ripuli ja painon aleneminen. Etionamidi läpäisee veri-aivoesteen ja pääsee keskushermostoon. Haittavaikutuksina voi ilmetä huimausta, uneliaisuutta ja heikkoutta. Jopa psykoottisia oireita on raportoitu.
Amerikan Suometar

Amerikan Suometar oli luterilaisen Suomi-Synodin Michiganin Hancockissa vuosina 1899–1962 julkaisema amerikansuomalainen sanomalehti.
Amerikan Suomettaren perustamisen syynä oli muiden amerikansuomalaisten lehtien kriittinen suhtautuminen Suomi-Synodin tarkoitusperiin ja toimintaan. Sen ensimmäinen toimittaja oli N. J. Ahlman. Pappien ja maallikkojen julkaisema lehti siirtyi vuonna 1900 Paimen-Sanomien ja Lasten Lehden tavoin Suomalaisen Luterilaisen Kustannusliikkeen omaisuudeksi. Kristillisessä hengessä toimitetun lehden tarkoituksena oli tukea Suomi-Synodin, sen papiston ja raittiusliikkeen toimintaa, säilyttää ja edistää suomalaista kansallishenkeä, kulttuuria ja opetusta sekä kertoa Suomen, Yhdysvaltojen ja amerikansuomalaisen yhteisön sekä mahdollisuuksien mukaan myös muun maailman tapahtumista.
Lehden tilaajamäärä oli 4 000 vuonna 1903, 5 300 vuonna 1913 ja enimmillään 7 000 vuonna 1917. Sen ilmestymistiheys laajeni viikkolehdestä kolmeen kertaan viikossa vuonna 1913. Toimittajat olivat alkuvaiheessa sivutoimisia ja vaihtuivat useasti. Vuosina 1908–1911 toimittajana työskenteli John Parkkila ja vuodesta 1913 Emil Saastamoinen. Linjaltaan konservatiivinen lehti vastusti sosialisteja ja riiteli jatkuvasti samassa kaupungissa ilmestyneen Työmiehen kanssa. Sen kovin koetus oli Kuparisaaren kaivoslakko vuosina 1913–1914, jolloin Suometarta syytettiin suuryritysten ja lakonmurtajien tukemisesta.
Amerikan Suomettaren levikki keskittyi Yhdysvaltojen Keskilännen valtioihin. Yritykset laajentaa sen tilaajakuntaa maan itärannikolla eivät ilmeisesti koskaan tuottaneet tulosta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kustannusliike perusti haarakonttorin länsirannikolle Oregonin Astoriaan, joka alkoi julkaista erillistä Lännen Suometar -lehteä. Astorian epäonninen lehtiyritys ja Hancockiin perustettu kirja- ja paperikauppa veivät kustannusliikkeen konkurssin partaalle, mutta vuoteen 1958 mennessä se oli jälleen velaton. Viimeisinä vuosinaan Amerikan Suomettaren tilanne heikkeni nopeasti, eikä Suomi-Synodi pystynyt tukemaan sitä rahallisesti. Sen ilmestyminen lakkasi vuoden 1962 lopussa, jolloin kirkkokunta liitettiin Amerikan luterilaiseen kirkkoon. Lehden tilaajaluettelon osti Amerikan Uutiset, josta tuli eräänlainen suomenkielisen kirkollisen toiminnan äänenkannattaja. 
Nimellä Amerikan Suometar on ilmestynyt myös J. W. Lähteen New York Millsissä vuosina 1889–1890 toimittama lehti.
Pohjoinen

Pohjoinen on yksi neljästä pääilmansuunnasta, suunta meridiaania pitkin kohti maapallon pohjoisnapaa.
Nykyisissä kartoissa pohjoinen merkitään tyypillisesti yläreunaan. Kartan koordinaattijärjestelmä ei kuitenkaan ole välttämättä täsmälleen todellisen pohjoissuunnan mukainen, jolloin todellista pohjoissuuntaa kutsutaan napapohjoiseksi ja kartan koordinaatiston ”pohjoissuuntaa” karttapohjoiseksi. Näistä vielä poikkeaa Maan magneettikentän paikallisen suunnan mukainen magneettinen pohjoinen eli neulapohjoinen.

Sanan alkuperä

Sana pohjoinen on sukua sanalle pohja. Uskottiin mahdollisesti, että Manalaan, eli ikään kuin maailman pohjalle pääsi pohjoisen kautta. Eteläisempien suomalaisten näkökulmasta jotakuinkin Pohjoisessa olivat myös Pohjanlahti ja Pohjanmaa, kuten myös myyttinen Pohjola.
Pohjoisella voi sanana olla yhteys myös pohjaan, talon pohjaan, jonne ei tehty ikkunoita. Vrt. etelä.