google/wiki40b huggingface dataset:
Thora Hird

Nuoruus

Thora Hird syntyi Morecambessa vuonna 1911. Hänen isänsä Henry työskenteli managerina Royalty Theatressa ja hänen äitinsä Mary oli näyttelijä. Hird esiintyi ensimmäistä kertaa näytelmässä jo kahden kuukauden ikäisenä. Koulut käytyään Hird työskenteli kymmenen vuoden ajan osuuskaupan kassalla.

Ura

Hird ryhtyi päätoimiseksi näyttelijäksi saatuaan työpaikan Morecamben repertoaariteatterista vuonna 1931. Vuonna 1939 hän tapasi näyttelijä George Formbyn, jonka ansiosta hän sai työpaikan Ealing-studioilta. Seuraavana vuonna Hird teki ensiesiintymisensä valkokankaalla elokuvassa Spellbound, minkä jälkeen hän esiintyi useissa Ealing-studioiden sotapropagandaelokuvissa.
1950- ja 1960-luvulla Hird esiintyi useissa elokuvissa, kuten esimerkiksi elokuvassa Kun hymy hyytyy vuonna 1962, mutta hän ei koskaan saanut pääroolia. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi televisiorooliensa kautta. Vuosina 1960–1964 Hird näytteli Freddie Frintonin kanssa keski-ikäistä pariskuntaa komediasarjassa Meet the Wife. Sen jälkeen hänellä oli päärooli komediasarjassa In Loving Memory, jota tehtiin vuosina 1979–1986.
Vuonna 1986 Hird esiintyi Vielä virtaa -sarjan joulujaksossa roolihahmonaan mekaanikko Wesley Pegdenin vaimo Edie. Hirdin oli alun perin tarkoitus vain vierailla sarjassa, mutta hänestä tuli nopeasti osa sarjan vakiokaartia. Hird näytteli sarjassa kuolemaansa asti.
Hird kirjoitti kolme omaelämäkertaa, Scene and Hird (1976), Is It Thora?: my autobiography 1975–1995 (1996) ja Nothing Like a Dame (2001). Näiden lisäksi hän kirjoitti kirjan Not in the Diary (2000), joka sisälsi hänen mietteitään ja tarinoita kulissien takaa.

Yksityiselämä

Hird oli naimisissa rumpali James Scottin kanssa 57 vuoden ajan tämän kuolemaan 1994 saakka. Pariskunnalla oli yksi tytär, Janette Scott, joka työskenteli myös näyttelijänä.
Hird voitti uransa aikana kolme Baftan televisiopalkintoa. Vuonna 1993 hänet nimettiin Royal Television Societyn kunniagalleriaan, ja vuonna 1998 hän sai elämäntyöpalkinnon British Comedy Awardissa. Vuonna 1983 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi (OBE) ja vuonna 1993 ritarikomentajaksi (DBE).
Hird kuoli 91-vuotiaana aivoverenkiertohäiriön seurauksena näyttelijöiden lepokoti Brinsworth Housessa 15. maaliskuuta 2003.
Simple DirectMedia Layer

Simple DirectMedia Layer (SDL) on lähinnä peliohjelmointiin tarkoitettu ohjelmakirjasto, joka luo yhtenäisen ohjelmointirajapinnan eri ympäristöihin helpottaakseen multimediapohjaisten ohjelmien ohjelmointia. SDL on avointa lähdekoodia: versio 1.2 on julkaistu LGPL-lisenssillä ja versio 2.0 vähemmän ehtoja asettavalla zlib-lisenssillä.
Kirjaston loi Sam Lantinga, joka julkaisi ensimmäisen version vuoden 1998 alussa työskennellessään Loki Softwarella. Hän sai idean siirtäessään Windows-ohjelmistoja Macintoshille. Tämän jälkeen hän siirsi SDL:n avulla Doom-pelin BeOSille. Loki Software oli ensimmäinen useita kaupallisia pelejä Linuxille siirtäneistä yhtiöistä, ja monet sen julkaisut käyttivät SDL:ää.
SDL toimii ainakin Ada, C, C++, C#, Eiffel, Erlang, Euphoria, FreeBASIC, Guile, Haskell, Java, Lisp, Lua, ML, Objective-C, Pascal, Perl, PHP, Pike, Pliant, Python, Ruby ja Smalltalk -ohjelmointikielien kanssa.
Kirjastoon on lisätty tuki Wayland ja Mir -ikkunointijärjestelmille aiemman X Window System tuen rinnalle.

Kuvia

Kuvia Simple DirectMedia Layer -kirjastoa käyttävistä ohjelmistoista.
Portuñol

Portuñol tai Portunhol on espanjan ja portugalin kielten epäjärjestelmällisestä sekoittamisesta usein käytetty nimitys. Portuñolia puhutaan erityisesti Etelä-Amerikassa, portugalinkielisen Brasilian ja sitä ympäröivien espanjankielisten maiden raja-alueella. Nimitys portuñol/portunhol on sanojen português 'portugali' ja español 'espanja' kontaminaatio.
Lonkkahermo

Lonkkahermo (nervus ischiadicus) on ihmisen paksuin hermo.
Stari Grad (Kroatia)

Historia

Stari Gradin alueelta on todisteita illyyrialaisasutuksesta 500–400-luvuilta eaa. Syrakusan tyrannin Dionysios I:sen kreikkalaiset liittolaiset Paroksen saarelta asuttivat Hvarin 384 eaa. He perustivat nykyisen Stari Gradin paikalle Faroksen siirtokunnan. Kreikkalaiset rakensivat kaupunkinsa ympärille muurin. Samalla he jakoivat läheisen tasangon maanviljelystä varten suorakulmion muotoisiin maapalstoihin.
Syrakusan kaatuminen 300-luvun eaa. puolivälissä aiheutti Faroksen siirtokunnan itsenäistymisen omaksi ruhtinaskunnaksi. Roomalaiset tuhosivat kaupungin osittain 219 eaa. Se kuitenkin rakennettiin nopeasti uudelleen. Roomalaiset valtasivat kaupungin pian tämän jälkeen, ja siitä tuli merkittävä roomalainen sotilassatama, josta tehtiin mantereelle sotaretkiä illyyrialaisia ja dalmatialaisia vastaan. Roomalaisaikana kaupunki sai nimekseen Faria, ja se sai municipiumin aseman Augustuksen ja Tiberiuksen aikana.
Ensimmäiset merkit kristinuskosta nykyisestä Stari Gradista löytyy 400- ja 500-luvuilla. Siitä tuli hiippakunnan keskus 1100-luvulla. Venetsialaiset valloittivat kaupungin 1200-luvun puolivälissä ja hallistivat sitä käytännössä keskeytyksettä vuoteen 1797.
Klas Östergren

Klas Östergren (s. 20. helmikuuta 1955 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja kääntäjä. Vuonna 2014 hänet nimitettiin Ruotsin akatemian jäseneksi, mutta hän erosi vuonna 2018 Metoo-kohun vuoksi.
Jo lukioaikoinaan Tukholmassa Östergren työskenteli kirjallisuuslehden toimittajana. Runoilijana 1970-luvun alussa aloittaneen kirjailijan esikoisromaani Attila ilmestyi vuonna 1975, ja sen jälkeen hän on kirjoittanut parikymmentä romaania sekä novelleja ja elokuva- ja televisio­käsikirjoituksia. Östergren nousi Ruotsissa tunnetuksi julkaistuaan vuonna 1980 kulttikirjaksi kohonneen teoksensa Gentlemen, joka suomennettiin vasta 26 vuotta myöhemmin nimellä Herrasmiehet. Siinä päähenkilö nimeltä Klas Östergren saa tehtäväkseen kirjoittaa nykyaikaisen version August Strindbergin läpimurtoteoksesta Punainen huone. Östergren on kirjoittanut romaaneihinsa Herrasmiehet ja Gangsterit (2005) perustuvan televisiosarjan Herrasmiehiä & gangstereita, joka on esitetty Suomessa Yle Fem -kanavalla. Kääntäjänä hän on ruotsintanut monia Henrik Ibsenin draamoja.
Östergren on saanut toistakymmentä kirjallisuuspalkintoa, viimeksi Selma Lagerlöf -seuran palkinnon vuonna 2012. Vuonna 2009 hänen läpimurtoromaaninsa Herrasmiehet pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.

Yksityiselämä

Östergren on asunut 1980-luvun lopulta lähtien Skånen Simrishamnissa. Hän oli naimisissa näyttelijä Pernilla Augustin kanssa 1982–1989, ja heillä on aikuinen tytär. Nykyisen vaimonsa Cilla Östergrenin kanssa hänellä on kaksi poikaa ja tytär.
Östergrenin isä vietti 1900-luvun alussa lapsuuttaan Suomen Turussa, jossa hänen vanhempansa olivat joitakin vuosia töissä kirjapainossa jouduttuaan Ruotsissa ammattiyhdistystoimintansa vuoksi mustalle listalle.
Frostpunk

Juoni

Peli sijoittuu vaihtoehtohistorialliseen vuoteen 1886, jossa Krakataun ja Tamboran purkautuminen sekä auringon himmeneminen muiden tuntemattomien tekijöiden kera aiheuttavat maailmanlaajuisen ydintalven. Tämä puolestaan johti maailmanlaajuiseen viljelykasvien kuolemaan ja miljoonien kuolemaan. Tapahtuma ajoittuu suunnilleen samaan aikaan historialliseen vuoden 1883 Krakataun tulivuorenpurkauksen kanssa, mikä johti ilmaston viilenemiseen. Tästä johtuen brittiläiset viranomaiset rakensivat monia rakennuksia, joita kutsutaan "generaattoreiksi" hiiltä runsaasti sisältävään pohjoiseen. Niiden on tarkoitus toimia kaupunkien keskustana etelästä tuleville ilmastopakolaisille. Pelaaja toimii tällaisen generaattorin ympärille rakennetun kaupungin johtajana, ja tämän tulee hallinnoida resursseja kaupungin selviytymisen varmistamiseksi. Pelissä on tällä hetkellä kolme skenaariota kera yhden lisäskenaarion, minkä saa ilmaisen lisäsisällön kautta. Jokainen skenaario tulee omilla tarinoillaan.

Pelaaminen

Pelaajan hahmo aloittaa muutamalla pienellä tarvikevarastolla, joilla pelaajan tulee rakentaa kaupunkiansa, sekä pienellä selviytyjäjoukolla joka koostuu  työntekijöistä ja insinööreistä. Pelaajan täytyy kerätä hiiltä, puuta ja ruokaa pitääkseen yhteisönsä lämpimänä ja terveenä keskellä jatkuvasti vaihtelevia lämpötiloja. Sää ja poliittiset myllerrykset voivat saada kansalaiset haluttomiksi tekemään töitä. Pelaaja voi käyttää lakeja, kuten lapsityövoiman salliminen tai työntekijöiden pakottaminen vuorokauden kestäviin työvuoroihin, mutta myös kehittää parempaa terveydenhuoltoa esimerkiksi proteeseilla säädelläkseen yhteisönsä tuotteliaisuutta, mikä puolestaan saattaa kasvattaa tyytymättömyyttä. Työpajan rakentaminen antaa pelaajan tutkia teknologioita jotka voivat esimerkiksi tehdä kaupungista tehokkaamman tai mahdollisuuden tiedustella ympäröivää erämaata, josta saattaa löytyä lisää selviytyjiä ja resursseja.

Kehittäminen

Peli paljastettiin elokuussa 2016. Kehittäjät pyrkivät alun perin julkaisemaan pelin loppuvuodesta 2017, mutta pelin julkaisua lykättiin 24. huhtikuuta 2018 asti. Peli tullaan julkaisemaan PlayStation 4:lle ja Xbox One:lle loppuvuodesta 2019.

Vastaanotto

Pelillä on Metacritic-kerääjäsivustolla 84/100 pistettä.

Palkinnot

Peli on ollut ehdolla parhaana strategiapelinä Game Critics Awards:issa.
Peli on ollut ehdolla parhaasta visuaalisesta suunnittelusta Golden Joystick Awards:issa
Peli on ollut ehdolla parhaana strategiapelinä The Game Awards 2018:ssa.

Myynti

Peli myi yli 250 000 kappaletta kolmen päivän sisällä julkaisustaan ja yli 1,4 miljoonaa vuodessa.
Sissinghurst Castle

Sissinghurst Castle on entinen linna ja puutarha Kaakkois-Englannissa Kentin kreivikunnassa sijaitsevassa Sissinghurstin kylässä.

Historia

Ensimmäiset tiedot Sissinghurstista ovat vuodelta 1235, jolloin sen omistajana oli De Saxingherstin suku. Suku kuitenkin kuoli. Myöhemmin Sissinghurst tuli Bakerin suvun haltuun, jotka tulivat hyvin toimeen kuninkaallisen hovin kanssa. Varsinaisen linnan rakennutti rikas aatelinen Sir John Baker 1540-luvulla. Hänen poikansa Sir Richard Baker laajensi linnaa ja rakennutti sen kaksoistornin vuonna 1573 linnassa vierailleen kuningatar Elisabet I:n kunniaksi. Seuraavien omistajien aikana linna alkoi pikku hiljaa rapistua. 1700-luvun puolivälissä käydyn seitsenvuotisen sodan aikana valtio vuokrasi linnan sotavankileiriksi ranskalaisille merisotilaille. Sodan jälkeen linna purettiin, ja siitä jäi jäljelle vain kaksoistorni, pala muuria ja kappalaiselle rakennettu talo linnan vierestä. 1800-luvun alussa kaksoistornin yhteyteen rakennettiin nykyinen talo maanviljelystilan päärakennukseksi.

Sissinghurstin puutarha

1930-luvulla Sissinghurstin tilan ostivat kirjailijapariskunta Vita Sackville-West ja Harold Nicolson. Tila oli tuolloin ränsistynyt. He alkoivat kunnostaa sitä ja rakentaa puutarhaa, josta tuli parinkymmenen vuoden työn jälkeen yksi Englannin kauneimmista. Puutarha on suosittu matkailukohde. Nykyään sen omistaa National Trust, jolle pariskunnan pojat sen lahjoittivat välttyäkseen perintöveroilta.
Sirkuttajaherttu

Levinneisyys

Sirkuttajaherttua tavataan Angolassa, Botswanassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Namibiassa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1930

Vuoden 1930 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Oslossa Norjassa 27. helmikuuta – 1. maaliskuuta. Kisojen menestynein maa oli yhdeksän mitalia kerännyt isäntämaa Norja (kolme kultaa, neljä hopeaa, kaksi pronssia).
Kaori Iida

Kaori Iida (jap. 飯田 圭織, Iida Kaori, s. 8. elokuuta 1981 Sapporo, Hokkaidō) on japanilainen poplaulaja ja idoli. Hän oli yksi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvan Morning Musume -tyttöbändin alkuperäisistä jäsenistä. Yhtye aloitti esiintymisen vuonna 1998. 
Iida esiintyi Morning Musumessa vuoteen 2005 saakka ja lähti sen jälkeen soolouralle. Hän on toiminut näyttelijänä ja esiintynyt televisio-ohjelmissa. Hän liittyi Morning Musumen entisten jäsenten muodostamaan Dream Morning Musume -yhtyeeseen vuonna 2011 ja julkaisi pitkän tauon jälkeen sooloalbumin Ondas vuoden 2016 heinäkuussa.
Ratingen

Historia

Hautalöydöt Ratingenin keskustasta antavat olettaa, että alueella oli pysyvää asutusta jo 500-luvulla eaa. Varhaisin asiakirjamaininta Ratingenista on ennen vuotta 849 muodossa "Hratuga". Keskiajalta alkaen Ratingenin alue kuului ensin Bergin kreiveille ja myöhemmin Bergin ruhtinaskuntaan. Kaupunkioikeudet myönnettiin vuonna 1276. Ratingen oli yksi neljästä Bergin paikkakunnasta, joka koki taloudellisen nousun keskiajan lopulla. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana kasvu tyrehtyi. Liikemies Johann Gottfried Brügelmann avasi alueen ensimmäisen teollisen tuotantolaitoksen, puuvillakehräämön, vuonna 1783. Laitoksesta kasvoi Textilfabrik Cromford, joka on nykyään osa Reinin teollisuusmuseota (Rheinisches Industriemuseum). Napoleonin aikana Ratingenista tuli osa Bergin kaupunkia ja vuonna 1815 se liitettiin Preussin kuningaskuntaan.
Ratingen säilytti itsenäisyytensä vuoden 1929 kuntauudistuksessa. Toisessa maailmansodassa kaupunki kärsi verraten vähän vahinkoja. 1960- ja 1970-luvut olivat nopean kasvun aikaa.

Väestökehitys

Keskiajalla ja Uuden ajan alussa Ratingenissa oli joitain satoja asukkaita. Väkiluku kasvoi hitaasti ja sitä verottivat sodat, kulkutaudit ja nälänhädät. Teollisen vallankumouksen myötä väestön määrä lisääntyi rajusti; vuonna 1850 asukkaita oli viitisen tuhatta, vuonna 1900 noin 10 600 ja vuonna 1950 noin 25 000. Vuonna 1973 asukasluku oli 52 216. Vuoden 1975 kuntaliitos, johon kuului muun muassa Lintorf, kasvatti väkiluvun 85 000:een.

Talous ja liikenne

Ratingen on selviytynyt verraten hyvin teollisuuden rakennemuutoksesta. Perinteisen teollisuuden tilalle on tullut palveluita sekä IT- ja telekommunikaatioyrityksiä. Muun muassa seuraavilla kansainvälisillä yrityksillä on toimipaikka tai pääkonttori Ratingenissa: Vodafone, Asus, Sun Microsystems, Hewlett-Packard, SAP, CEMEX, Tiptel, LogicaCMG, Ball Packaging Europe ja Esprit.
Keskeisen sijaintinsa johdosta Ratingenin liikenneyhteydet ovat hyvät. Düsseldorfin kansainvälinen lentoasema on kaupungin tuntumassa. Lentokentän rautatieasema (Der Bahnhof Düsseldorf Flughafen) sijaitsee aivan kaupungin rajalla. Ratingenin alueella risteävät moottoritiet A 3 (Köln–Oberhausen), A 52 (Düsseldorf–Essen) ja A 44 (Mönchengladbach–Ratingen Ost). Lisäksi valtatie Bundesstraße 1 kulkee kaupungin halki.

Kuuluisuuksia

Ratingenissa syntyneitä tai vaikuttaneita kuuluisuuksia ovat muun muassa kuvanveistäjä Johann Peter Melchior, arkkitehti Emil Fahrenkamp, koomikko Dieter Nuhr sekä iskelmätaiteilija Claudia Jung.
Ruotsin väestö

Syntyvyys ja kuolleisuus

Vuoden 2017 aikana Ruotsissa syntyi elävänä 115 416 lasta ja kuolleita oli 91 972. Syntyneiden enemmyys (luonnollinen väestönkasvu) oli siten 23 444 henkilöä. Syntyneiden määrä ylitti kuolleiden määrän 143 kunnassa ja 147 kunnassa syntyneitä oli vähemmän kuin kuolleita. Kahdessa kunnassa syntyneitä ja kuolleita oli yhtä monta.

Muuttoliike

Vuoden 2011 aikana Ruotsin sisäisessä muuttoliikkeessä (läänien sisäinen ja läänien välinen muuttoliike) 97 kuntaa sai muuttovoittoa ja 191 kuntaa muuttotappiota. Kahdessa kunnassa Ruotsin sisäisen muuttoliikkeen nettomuutto oli 0 asukasta. Läänien osalta 8 lääniä sai muuttovoittoa ja 13 lääniä muuttotappiota.

Sukupuolijakauma

Vuonna 2018 Ruotsin väestöstä miehiä oli 5 142 438 ja naisia 5 087 747 henkeä.
Saimaan ammattikorkeakoulu

Skinnarilan kampus

Saimaan ammattikorkeakoulu ja Lappeenrannan teknillinen yliopisto ovat toimineet syksystä 2011 lähtien yhteisellä kampuksella Lappeenrannassa, Skinnarilan kaupunginosassa. Saimaan ammattikorkeakoulun ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston opiskelijat muodostavat yhdessä yli 8 000 opiskelijan yhteisön ja samalla Kaakkois-Suomen suurimman korkeakoulukampuksen. 
Kampuksella opiskelevat vieri vieressä ammattikorkeakoulun liiketalouden, tekniikan ja sosiaali- ja terveysalan sekä yliopiston tekniikan ja kauppatieteiden opiskelijat. Skinnarilan kampuksen uudisrakennus tarjoaa opiskeluun modernit opetus- ja laboratoriotilat.  
Skinnarilan kampuksella toimii myös ammattikorkeakoulun ja yliopiston yhteinen Lappeenrannan tiedekirjasto. Kirjasto on alueen ainoa tieteellinen kirjasto ja yksi Suomen EU-tallekirjastoista. Kirjasto on tekniikan, kauppatieteiden, sosiaalialan, terveystieteiden, matkailun ja kulttuurin monialainen kirjasto, jonka painetuissa kokoelmissa on kirjoja, lehtiä, kurssikirjoja ja hakuteoksia. Niteitä on noin 150 000. Sähköisissä kokoelmissa on erilaisia tietokantoja 180, e-kirjoja, lehtiä ja hakuteoksia. Lehti­luku­saleihin tulee noin 900 lehteä. Henkilökunnan lukumäärä kirjastossa on 18. Kirjastossa käy noin tuhat asiakasta päivässä. Osa tiloista, muun muassa lukusali, on käytettävissä ympäri vuorokauden. 
Tammikuussa 2017 yliopiston ja ammattikorkeakoulun kielten ja viestinnän opetus keskitettiin yhteiseen kielikeskukseen, joka on osa Saimaan ammattikorkeakoulun organisaatiota. Kielikeskus tuottaa kielten ja viestinnän opetuksen sekä yliopistolle että ammattikorkeakoululle.
Tammikuussa 2018 molempien korkeakoulujen tukipalveluhenkilöstö siirtyi yhteiseet Korkeakoulupalvelut -yksikköön joka toimii osana LUT:n organisaatiota. Korkeakoulupalvelut tuottaa molempien korkeakoulujen tarvitsemat tukipalvelut (esimerkiksi talous- ja henkilöstöhallinnon, viestinnän, tila- ja IT-palvelut ja opiskelijoille suunnatut palvelut).

Opiskelijakunta ja -yhdistykset

Opiskelijoiden edunvalvojana toimii Saimaan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (SAIKO). SAIKOlla on ammattikorkeakoululakiin perustuva asema ja se mm. valitsee opiskelijoiden keskuudesta edustajan ammattikorkeakoulun hallitukseen.
Opiskelijakunnan lisäksi Saimaan ammattikorkeakoulun kampuksilla toimii kolme eri aloja edustavaa opiskelijayhdistystä. Lappeenrannan Insinööriopiskelijat LapIO ry toimii tekniikan alan opiskelijoiden ainejärjestönä, Lappeenrannan korkeakouluopiskelijat sosiaali- ja terveysalalta LaKOSTE ry sosiaali- ja terveysalan opiskelijoiden ainejärjestönä sekä Lappeenrannan Tradenomiopiskelijat LapTOp ry kaupan alan opiskelijoiden ainejärjestönä.
Soanlahti

Kaivostoiminta

Jänisjärven rannalla oli Kintsinniemen dolomiitti-louhos, josta kiveä vietiin vuosikymmenet Värtsilän rautatehtaalle käytettäväksi rautamalmin sulatuksessa. Louhos työllisti useita kymmeniä miehiä. Toinen dolomiittikaivos oli Prolavaarassa, neljä kilometriä edellisestä kaakkoon. Dolomiittivarat ovat erittäin suuret, miljoonia kuutiometrejä. Lehtomäessä sijaitsi 1920-luvulla löydetty kaoliini-kaivos, jonka kaoliinia käytettiin Helsingissä posliinitehtaassa. Jänisjärven pieneltäselältä nostettiin järvimalmia vielä 1920-luvulla.

Vaakuna

Soanlahdella ei ole virallista kuntavaakunaa. 
Soanlahtelaisten seuran viirissä on aaltokoroinen, punainen alaosa, jossa hopeinen seitsenkielinen kannel sekä yläpuolella kuusikoroinen musta lakio hopeisessa kentässä. Tunnuksen on suunnitellut Bo Aurén 1977.
Helsinginseudun soanlahtelaisten seuran viirissä on sinisellä pohjalla aaltokoroinen hopeatyviö sekä liekkikoroinen hopealakio, joiden välissä on hopeinen juokseva jänis. Jänis ja tyviö viittaavat Jänisjärveen, lakio teollisuuteen. Tunnuksen on suunnitellut Jukka Suvisaari 1993.

Kylät

Harsuvaara, Havuvaara, Juttulampi, Kiekua, Koirivaara, Kuikka, Soanlahti (kirkonkylä) 
Kyliksi nimitettiin myös seuraavia kirkonkylän osia: Hartikanvaara, Laaja, Lehtomäki, Pohjoispää, Polvivaara, Prolavaara, Päätyy, Suvipää ja Ypäkkö
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 5 koulupiiriin.
Pikkukipuaja

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 14–15 cm ja paino 14–16,5 g. Pikkukipuaja on punaruskea ja sen päässä ja rinnassa on vaaleita viiruja ja täpliä. Nokka on suora, kapean kartiomainen. Sen pyrstösulat ovat kankeat ja lintu nojaa pyrstöönsä kivutessaan puunrunkoa ja oksia ylös. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Pikkukipuaja on yleinen lintu Keski- ja Etelä-Amerikassa, Etelä-Meksikosta Pohjois-Boliviaan ja Amazonin alueella. Tyynenmeren rannikoilta se kuitenkin enimmäkseen puuttuu. Laji on enimmäkseen paikkalintu, mutta paikallisia vaelluksia voi tapahtua. Lajin elinympäristön laajuus on 7,2 miljoonaa neliökilometriä. Lajista tunnetaan 14 alalajia.

Elinympäristö

Pikkukipuajat elävät alavien maiden sulkeutuneissa metsissä. Niitä ei yleensä tavata vuoristossa kilometriä korkeammalla.

Lisääntyminen

Pikkukipuaja rakentaa kuppimaisen pesänsä tavallisesti puunrungon halkeamaan tai onkaloon. Pesä on yleensä matalalla lähellä maanpintaa, mutta voi olla jopa 6 m korkealla. Naaras munii tavallisesti kaksi valkoista munaa.

Ravinto

Pikkukipuaja etsii ravintonsa puun kuoresta ja kuoren alta naputtelemalla nokallaan kuorta samalla kun se kiipeää runkoa ylöspäin. Ravintona ovat hyönteiset ja hämähäkit.
Elsa von Born

Elsa Maria von Born (20. kesäkuuta 1879 Sarvilahden kartano, Pernaja – 4. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja toimittaja.
Von Bornin vanhemmat olivat maamarsalkka, vapaaherra Viktor Magnus von Born ja taidemaalari Gunnar Berndtsonin sisar Hulda Berndtson. Perheessä oli seitsemän tytärtä ja kaksi poikaa. Elsa von Born pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin privata svenska flickskolan:ista ja meni 1901 naimisiin vapaaherra Gustaf Adolf Silfverhjelmin kanssa.  Sannäsin kartano, jossa Silfverhjelmin pariskunta asui, kuului Gustaf Silfverhjelmin ensimmäisestä avioliitosta syntyneelle tyttärelle. Silfverhjelmit ostivat kartanon 1920, mutta joutuivat jo 1925 luopumaan siitä velkojen hoitokulujen osoittauduttua ylivoimaiseksi hoitaa. Samaan aikaan he myös erosivat, ja Elsa von Bornille jäi vain perintönä saatu huvila Hudön saarella Pernajan saaristossa.
Suomen sisällissodan aikana Gustaf Silfverhjelm oli paikallisen suojeluskunnan päällikkönä. Edellisen vuoden syksyllä oli saksalainen sukellusvene tuonut aseita ja ampumatarvikkeita sekä joukon jääkäreitä Pernajan saariston kautta Suomeen. Tällöin Elsa von Bornin Hudön saaren huvilaa oli käytetty etappipaikkana ja hän oli mukana avustamassa aselastin ja jääkärien pääsyä manner-Suomeen. Elsa von Born joutui tämän vuoksi punaisten pidättämäksi pitkäperjantaina 1918, ja hänet vietiin Porvooseen kuulusteltavaksi.
Elsa von Born aloitti kirjailijan uransa avioeronsa jälkeen, ja hänen esikoisteoksensa Nio Syskon på landet ilmestyi 1931. Von Born kirjoitti kotiseutuaiheista sekä laati paikallishistoriikkeja. Hän kirjoitti myös matkailu- ja kultturihistoriaa käsitelleitä artikkeleita sekä teki henkilöhaastatteluja. Von Born vietti useita talvia Italiassa, ja hän haastatteli muun muassa Benito Mussolinia.
Elsa von Born oli Suomen PEN-klubin varapuheenjohtajana 1935–1937 ja 1938–1945.
Elsa von Born on haudattu Porvoon hautausmaalle Silfverhjelmien hautakappeliin.