google/wiki40b huggingface dataset:
Katō Tomosaburō

Katō Tomosaburō (jap. 加藤 友三郎, 1. huhtikuuta 1861 Hiroshima – 24. elokuuta 1923 Tokio) oli japanilainen amiraali ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä vuosina 1922–1923.
Katōn isä oli Hiroshiman klaaniin kuulunut samurai. Katō aloitti opintonsa keisarillisessa laivastoakatemiassa vuonna 1873. Hän sai vuonna 1886 luutnantin arvon ja meni vuonna 1888 opiskelemaan Isoon-Britanniaan. Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana hän palveli esikuntatehtävissä ja risteilijä Yoshinon päällystössä. Katō yleni komentajakapteeniksi 1895, komentajaksi 1897 ja kommodoriksi 1899. Hän oli 1896–1898 opettajana laivastokoulussa ja sen jälkeen risteilijä Tsukushin päällikkönä. Joulukuussa 1903 hänestä tuli Japanin 2. laivaston esikuntapäällikkö, missä tehtävässä hän oli Venäjän–Japanin sodan puhjetessa seuraavana vuonna. Hänet ylennettiin syyskuussa 1904 kontra-amiraaliksi ja nimitettiin tammikuussa 1905 koko yhdistetyn laivaston esikuntapäälliköksi. Katō oli laivaston komentajan Tōgō Heihachirōn tärkeä yhteistyökumppani ja osallistui Tsushiman meritaisteluun Tōgōn lippulaivalla Mikasalla.
Katōsta tuli vuonna 1906 Japanin apulaismeriministeri. Hänet ylennettiin vuonna 1908 vara-amiraaliksi ja nimitettiin seuraavana vuonna Kuren laivastopiirin komentajaksi. Vuonna 1913 hänestä tuli yhdistetyn laivaston komentaja ja vuonna 1915 hän sai amiraalin arvon. Samana vuonna hänet nimitettiin meriministeriksi Ōkuma Shigenobun toiseen hallitukseen, ja hän jatkoi tässä virassa myös kolmessa seuraavassa hallituksessa. Vuonna 1920 hänet korotettiin paroniksi ja nimitettiin parlamentin ylähuoneen jäseneksi. Katō osallistui talvella 1921–1922 Washingtonin konferenssiin Japanin täysivaltaisena pääkomissaarina.
Pääministeri Takahashi Korekiyon erottua Katō muodosti kesäkuussa 1922 uuden hallituksen, jossa hän toimi pää- ja meriministerinä. Katōn hallitus päätti hyväksyä Washingtonin laivastosopimuksen ja vetää Japanin interventiojoukot pois Siperiasta. Lisäksi se sääti lain valamiehistöjen käyttöönotosta Japanin oikeuslaitoksessa. Katō kuoli äkisti virassa ollessaan vuonna 1923. Hänet ylennettiin postuumisti laivastoamiraaliksi (genshui) ja korotettiin varakreiviksi.
Preussin tiedeakatemia

Akatemian myöhempi historia

Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton sotilashallinto miehitetyssä Saksassa lakkautti akatemian ja perusti sen uudelleen nimellä Saksan Berliinin saksalainen tiedeakatemia (saks. Deutsche Akademie der Wissenschaften zu Berlin ) 1. heinäkuuta 1946. Vuonna 1972 se sai uuden nimen Akademie der Wissenschaften der DDR ('DDR:n tiedeakatemia'). Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen DDR:n tiedeakatemia lakkautettiin ja Berliinin ja Brandenburgin osavaltioiden parlamentit perustivat 1992 uuden akatemian Berlin-Brandenburgischen Akademie der Wissenschaften (BBAW) ('Berliinin-Brandenburgin tiedeakatemia'). Sen rinnalla DDR-akatemian entiset jäset perustivat Leibniz-seuran (Leibniz-Sozietät eli Leibniz-Sozietät der Wissenschaften zu Berlin).
Stubbnäs

Stubbnäs on kylä Kemiönsaaren kunnan Hiittisillä. Kylä sijaitsee Rosalan saaren itälaidalla. Lisäksi Stubbnäsin yhteismaita on hajallaan pitkin Hiittisten saaristoa. Vuonna 2006 Stubbnäsin kylässä oli viisi ympärivuotista asukasta. Kesäasukkaita on huomattavasti enemmän.
Three Imaginary Boys

Tuotanto

Albumi on äänitetty ja miksattu Lontoon Morgan Studiosilla Englannissa, tuottajana oli Chris Parry.
Ardennit

Ardennit on  Belgian ja Luxemburgin metsäinen vuoristoalue, joka ulottuu Ranskaan saakka. Siellä sen mukaan on nimetty Champagne-Ardennen hallintoalue ja Ardennesin departementti.

Maantiede

Suurinta osaa Ardennien aluetta peittävät tuuheat metsät, ja alueen vuorien korkeus on keskimäärin 350–500 metriä, mutta Hautes Fagnesin suoalueella koillisessa Belgiassa korkeus nousee yli 650 metriin. Ardennien alueella on nopeasti virtaavien jokien muodostamia syviä jokilaaksoja. Joista tunnetuin on Maas, jonka laaksossa sijaitsevat alueen merkittävimmät kaupungit Liège ja Namur. Muutoin Ardennien alue on harvakseen asuttua.
Saksan puolella oleva Eifelin alue liittyy Ardenneihin ja on samaa geologista esiintymää, mutta näitä alueita on yleisesti pidetty kahtena eri alueena.

Historia

Ardennien nimi juontuu suuresta roomalaisajan metsästä Arduenna Silva, joka ulottui Reiniltä Sambrejoelle Belgiassa. Nykyinen Ardennit on paljon pienempi alue.
Ardennien strateginen sijainti on tehnyt alueesta Euroopan valtioiden taistelukentän useita kertoja vuosisatojen saatossa, ja alue tai sen eri osat ovat kuuluneet vuorotellen eri valtioille. 1900-luvulla aluetta pidettiin yleisesti sopimattomana laajoihin sotilasoperaatioihin vaikean maastonsa ja kapeiden kulkuväyliensä takia. Kuitenkin sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa saksalaiset suorittivat onnistuneen hyökkäyksen läpi Ardennien iskien Ranskan kevyemmin puolustettuun sivustaan. Ardenneilla käytiin maailmansodissa kolme suurta taistelua: Ardennien taistelu ensimmäisessä maailmansodassa sekä taistelu Ranskasta ja Ardennien taistelu toisessa maailmansodassa. Monet alueen kaupungeista kärsivät pahoja vaurioita näissä sodissa.

Talous

Ardennien jylhä maasto rajoittaa maataloutta, mutta raivatuilla alueilla harjoitetaan viljelyä ja karjanhoitoa. Alueen metsä- ja mineraalivarat ovat huomattavat, ja sekä Liège että Namur ovat teollisuuskeskuksia. Laajoissa metsissä on runsaasti riistaeläimiä. Alueen luonnon kauneus ja sen tarjoamat mahdollisuudet moninaiseen ulkoiluun, kuten metsästykseen, pyöräilyyn, kävelyyn ja melontaan, ovat tehneet siitä tärkeän turistikohteen.
Sydänmailla (yhdysvaltalainen televisiosarja)

Juoni

Vastavalmistunut lääkäri Zoe Hart on miettinyt kaiken valmiiksi – valmistuttuaan luokkansa parhaana hän seuraa isänsä jalanjälkiä sydän- ja rintaelinkirurgian pariin. Kun hänen unelmansa kuitenkin kariutuvat, hän päättää hyväksyä tuntemattomalta tri Harley Wilkesiltä saamansa tarjouksen työskennellä tämän toimipisteessä Bluebellin kaupungissa, Alabamassa. Zoe saapuu pieneen Meksikonlahden rannalla sijaitsevaan kaupunkiin ja saa kuulla Harleyn menehtyneen ja jättäneen toimipisteensä testamentissaan Zoelle.
Pian Zoe kuitenkin oppii, ettei Etelä ole aina niin vieraanvarasta seutua – kaupungin toinen lääkäri, Brick Breeland, ei ole mielissään joutuessaan jakamaan praktiikkansa nuoren ulkopuolisen kanssa. Brickin tytär Lemon on kaunotar, jonka makea ulkokuori paljastuu happamaksi tämän tavatessa Zoen. Zoen ainoat liittolaiset ovat kaupungin pormestari ja entinen jalkapallotähti Lavon Hayes, hänen naapurinsa Wade Kinsella sekä komea asianajaja George Tucker – joka sattuu olemaan Lemonin sulhanen. Zoe ei ole elementissään ja on jo valmis pakkaamaan laukkunsa, mutta yllätysvierailu hienohelmaiselta äidiltään johtaa Zoen jäämään Bluebelliin toistaiseksi, kokeilemaan pikkukaupungissa elämistä sekä itseään etsimään.
Evald Häggblom

Robert Evald Häggblom (6. joulukuuta 1905 Vårdö, Ahvenanmaa – 29. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen Ahvenanmaalla vaikuttanut kansakoulunopettaja, maakuntapoliitikko ja kansanedustaja. 
Häggblomin vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppalaivuri Anders Robert Edvard Häggblom ja Amanda Emilia Sundström. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1929 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista ja toimi opettajana Brändössä Ahvenanmaalla 1929–1969.
Häggblom oli Ruotsalaisen eduskuntaryhmän kansanedustajana 1966–1976 edustaen Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiriä. Hän kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Gunnar Häggblom. Evald Häggblom toimi myös Ahvenanmaan maakuntapäivien varapuhemiehenä ja Åländsk samlingin puheenjohtajana. Hän oli kunnallispolitiikassa Brändön kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja sihteerinä. Häggblom oli lisäksi Saaristoasiain neuvottelukunnan jäsenenä.
Antonio Villaraigosa

Elämä

Antonio Ramon Villar syntyi Boyle Heightsissa, Kaliforniassa 23. tammikuuta 1953 meksikolais-amerikkalaiseen perheeseen. 
Hän on ollut naimisissa Corina Villaraigosan (o.s. Raigosa) kanssa vuodesta 1987. Mennessään naimisiin pari vaihtoi sukunimensä yhdistelmäksi molempien sukunimistä, Villaraigosaksi.
HMS Vixen (1900)

Palvelus

HMS Vixen myytiin 17. maaliskuuta 1921 romutettavaksi.
Puolikuu

Puolikuu on Kuun vaihe, jolloin Aurinko valaisee puolet Maahan näkyvästä kuunpinnasta. Puolikuun aikana auringonvalo tulee Maasta nähden Kuun sivulta, valaisten Kuun puoliksi. Puolikuu näyttää puoliympyrän muotoiselta. 
Puolikuun vaihetta sanotaan usein myös ensimmäiseksi tai viimeiseksi neljännekseksi. Kasvavassa vaiheessa oleva puolikuu on siis ensimmäinen neljännes ja  vaihe on viimeinen neljännes.
Ossip Gabrilowitsch

Ossip Gabrilowitsch (ven. Осип Соломонович Габрилович, Osip Solomonovitš Gabrilovitš; 7. helmikuuta 1878 Pietari – 14. marraskuuta 1936 Detroit) oli venäläis-yhdysvaltalainen pianisti ja kapellimestari. Gabrilowitsch opiskeli Anton Rubinsteinin oppilaana Pietarissa ja sai Rubinstein-palkinnon 1894. Hän jatkoi opintojaan Theodor Leschetizkyn johdolla ja debytoi Berliinissä 1896. Hän teki ensimmäisen Amerikan-kiertueensa vuonna 1900 ja toimi 1904–1918 Münchenissä kapellimestarina. Gabrilowitsch muutti Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuuden hän sai 1921. Hän konsertoi pianistina sekä johti Detroitin sinfoniaorkesteria kuolemaansa 1936 saakka.
Pianistina Gabrilowitschia kiitettiin ennen kaikkea hänen laulavasta soinnistaan ja pianissimoistaan. Hänen soitolleen oli tunnusomaista nyanssien suuri vaihtelu ja musiikillinen eleganssi. Hänen ohjelmistonsa keskittyi romanttiseen pianomusiikkiin, jonka lisäksi hän myös soitti myös W. A. Mozartin konserttoja. Hänellä oli tapana esittää 19 konserttoa peräkkäin neljän konsertin sarjassa. Gabrilowitsch oli myös ensimmäisiä pianisteja, jotka levyttivät kamarimusiikkia.
George William Coleman

George William Coleman (s. 1. helmikuuta 1939 Fall River) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Fall Riverin hiippakuntaan Francis Frederick Reh 16. joulukuuta 1964, ja hänet nimitettiin Fall Riverin piispaksi 30. huhtikuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gabriel Montalvo Higuera, jota avustivat Daniel Anthony Cronin ja Seán Patrick O'Malley.
Ohalatva

Ohalatva (ven. Агала́тово, Agalatovo) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella Ohtajoen rannalla Pietarin kaupungin pohjoispuolella. Kylässä on asukkaita 4 700 ja kunnassa 6 200 henkeä (vuonna 2007).
Vuonna 2006 muodostettu kunta käsittää entisen Vartiamäen volostin. Hallinnollinen keskus on Ohalatvan kylä, jossa asuu suurin osa väestöstä. Lisäksi kuntaan kuuluu 6 muuta kylää: Kasimo (ven. Касимово, Kasimovo), Kaukola (Кавголово, Kavgolovo), Kolessova (Колясово, Koljasovo), Kotnoi (Скотное, Skotnoje), Nakara (Елизаветинка, Jelizavetinka) ja Vartiamäki.
Toiseen maailmansotaan saakka seudulla asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Haapakankaan ja Lempaalan luterilaisiin seurakuntiin. Nykyisin se on pietarilaisten suosima huvila- ja virkistysalue. Ohalatvassa on varuskunta-alue, joka rakennettiin neuvostojoukkojen vetäytyessä DDR:stä.
Runkohuone

Runkohuone on pitkäkirkkotyyppisen kirkon suurin tila, joka on tarkoitettu lähinnä seurakunnalle. Se koostuu yhdestä tai useammasta pitkittäislaivasta.
Johannes Aavik

Johannes Aavik (8. joulukuuta 1880 Pöide, Saarenmaa – 19. maaliskuuta 1973 Tukholma, Ruotsi) oli viron kielen uudistaja.

Uran alkuvaiheet

1888–1902 Aavik kävi koulua saksankielisessä kymnaasissa Kuressaaressa, jossa osallistui nuorten kirjallisuuspiiriin, joka julkaisi käsinkirjoitettua lehteä. Aavik hyödynsi siihen Juhani Ahon kirjoittamia lastuja. 1902 Aavik lähti opiskelemaan Tarton yliopistoon kahdeksi vuodeksi. Tartossa hän tutustui tuleviin nooreestiläisiin, mm. Gustav Suitsiin ja Friedebert Tuglasiin. 1903 Aavit lähti Ukrainaan jatkaan opintoja Nežinin historiallis-kielitieteellisessä instituutissa. Ukrainassa hän kirjoitti 1904 Georg Brandesille ranskankielisen katsauksen viron uudempaan kirjallisuuteen. 1905 kirjoitti Noor-Eestin ensimmäiseen albumiin mm. viron kirjakielen täydentämisen keinoista.

Helsingin yliopistoon

1906 hän siirtyi opiskelemaan Helsingin yliopistoon. Tällöin hän tutustui Juhani Ahoon, jolta pyysi lupaa vironkielisen lastuvalikoiman julkaisemiseen. 1907 Aavik julkaisi Ahon lastuista valikoiman Laastud, Väljavalik I. 1909 ilmestyneessä Noor-Eestin III albumissa oli myös Aavikin kaukokirjallinen teos "Ruth" kirjailijaniemellä J. Randvere. 1910 Aavik valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi; pro gradu -tutkielma oli ranskalaisesta kirjailijasta Paul Bourget'sta. Vuonna 1911 hän julkaisi Villem Grünthalin kanssa toisen valikoiman Ahon lastoja, "Laastud II". 1912 Aavik julkaisi Yksin-teoksen vironnoksen.

Kielenuudistusliike

Aavik oli viron kielenuudistusliikkeen keulahahmo. Hän esitteli liikkeen teoreettiset perusteet vuonna 1924 kirjassaan Keeleuuenduse äärmised võimalused. Hän toi viron kieleen paljon uusia sanoja kansankielestä ja suomesta ja loi yhdyssanoja ja johdoksia, joista osa on edelleen käytössä.
Au (tiedostomuoto)

AU (Audio file format) on Sun Microsystems -yhtiön kehittämä tiedostomuoto, joka tuli tunnetuksi UNIX-käyttöjärjestelmästä.
Tryffeliöljy

Tryffeliöljy on kulinaarisesti käytettävä nykyaikainen ruoka-aine. Sitä käytetään antamaan ruoalle tryffelin maku ja tuoksu. Useimpiin tryffeliöljyihin ei käytetä oikeita tryffeleitä, vaan ne valmistetaan synteettisesti sekoittamalla oliivi- ja rypäleensiemenöljyihin tioeetteriä (2,4-ditiapentaania), joka on yksi lukuisista tryffelien sisältämistä tuoksuaineista. Kuten puhtaiden oliiviöljyjenkin, myös tryffeliöljyjen väri vaihtelee kirkkaasta sameaan ja keltaisesta vihreään.
Tavallisimpia tryffeliöljyn käyttötapoja on tryffeliranskalaisten valmistus. Siinä ranskanperunoihin lisätään tryffeliöljyä, parmesaanijuustoa, pippuria ja joskus muitakin aineksia. Sitä käytetään myös esimerkiksi vatkaamalla valmistettaviin ruokalajeihin, kuten perunamuhennokseen, joihinkin pastaruokiin ja grillattuihin kananmuniin .
Tryffeliöljy on keittiömestareiden ja kulinaristien suosiossa, koska se tarjoaa samantapaisen maku- ja tuoksuelämyksen kuin oikeat tryffelit mutta on näitä hinnaltaan vakaampi ja edullisempi sekä saatavilla kaikkina vuodenaikoina. Tryffeliöljyn markkinoille tulo ja suosion kasvu ovat johtaneet tryffelinmakuisten ruokien tarjonnan lisääntymiseen, kun samaan aikaan oikeat tryffelit ovat hintansa takia karanneet monen kulinaristin ulottumattomiin. Daniel Patterson valitti New York Timesin artikkelissa: ”Niiden yksiulotteinen tuoksu on myös muuttamassa yleistä käsitystä siitä, miltä tryffelin tulisi maistua”. Gordon Ramsay on viitannut tryffeliöljyyn ”keittiömestarin unelmana” mutta toisaalta sanonut valkoisen tryffeliöljyn olevan ”yksi pistävimmistä, naurettavimmista aineksista, joita keittiömestarina olen tuntenut”.
Veronikan kaksoiselämä

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvaa eurooppalaiseksi taide-elokuvaksi parhaimmillaan ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo juonta täysin epäuskottavaksi mutta elokuvaa komeaksi ja antaa sille kaksi tähteä neljästä.
Mekaniikka

Mekaniikka on tieteenala, joka tutkii vuorovaikutuksia ja liikeilmiöitä. Mekaniikka voidaan jakaa statiikkaan ja dynamiikkaan. Mekaniikka voidaan myös jaotella kontinuumimekaniikkaan ja partikkelimekaniikkaan. Klassinen mekaniikka perustuu partikkelimekaniikkaan.
Mekaniikan teoria lähtee aksioomista, joista päätellään lauseita. Mekaniikan teorioihin kuuluu kiinteästi niiden kokemusperäinen testaaminen.
Bluetonguevirus

Esiintyvyys

Bluetonguevirusta esiintyy polttiaisten elinalueilla eri puolilla maapalloa, ja alue on rajoittunut lähinnä 40°N ja 35°S välisille leveysasteille. Tosin viime vuosina virusta on tavattu myös pohjoisempana, minkä syyksi arvellaan ilmaston lämpenemistä. Lämpimämpi ilmasto luo suotuisammat elinolosuhteet polttiaisille myös pohjoisemmilla leveysasteilla. Eri serotyyppejä esiintyy eri osissa maailmaa eri tavoilla jakautuneena. Euroopan alueella esiintyviä serotyyppejä ovat 1, 2, 4, 8, 9 ja 16, ja Pohjois-Euroopassa näistä esiintyy lähinnä serotyyppi 8.  Suomessa virusta ei ole tavattu.
Messukasukka

Messukasukka on kirkollinen vaatekappale ja puku. Sitä käytetään ainoastaan ehtoollisjumalanpalveluksessa, messussa, ja silloinkin sitä käyttää vain liturgi, joka johtaa messua. Kasukka on iso telttamainen kangaskappale, jonka keskellä on kaula-aukko. Yleensä osa sivuista leikataan pois, jotta pappi voi paremmin liikutella käsiään.
Messukasukka on kirkollisista vaatteista arvokkain, joka johtuu siitä että se on yleensä tehty kalliista materiaaleista kuten villasta tai silkistä. Yleensä kasukka on koristeltu kuvioin ja kristillisin symbolein; erittäin vanhoissa kasukoissa voi olla jopa kultaa ja jalokiviä upotettuna tai kiinnitettynä vaatteeseen kirjailuin. Ortodoksisessa kirkossa kasukkaa vastaava liturginen vaate on feloni.

Värit ja historia

Messukasukka seuraa tavallisesti stolan tavoin liturgisia värejä. Kasukoiden kalleuden vuoksi esimerkiksi sivukirkoissa ei kuitenkaan aina ole kaikenvärisiä kasukoita. Myös hyvin vanhat messukasukat ovat yleensä mustia tai punaisia, koska näitä värejä käytetään kirkkovuoden aikana kaikkein harvimmin. 
Kun uskonpuhdistusajan jälkeen uusia kasukoita ryhdyttiin viimein tekemään, käytettiin malleina juuri tämän värisiä kasukoita, jotka olivat säilyneet vähäisen käytön vuoksi. Vuosisadan alkupuolella musta kasukka saattoikin olla juhlallisessa jumalanpalveluksessa ainoa papin pitämä varsinainen jumalanpalvelusvaate mustan papinpuvun päällä. Siksi erityisesti vanhoja ja arvokkaita messukasukoita voidaan käyttää ristiin muiden liturgisten värien kanssa. Jos kirkossa on olemassa erikseen kasukka jokaiselle kirkkovuoden värille, käytetään värin mukaista kasukkaa. Vaikka kasukka yleensä seuraakin liturgisia värejä, etenkin roomalaiskatolisessa kirkossa on tullut nykyään tavaksi käyttää valkoista kasukkaa, jonka päälle laitettava leveä stola edustaa asukokonaisuudessa eli ornaatissa kirkkovuoden aikaa. Tapa on taloudellinen ja mahdollistaa näin kaikkien liturgisten värien hankkimisen pieniin sivukappeleihin ja -kirkkoihin. Tapa on hyvinkin alkuperäisen käytänteen mukainen.
Kasukka tulee latinankielen sanasta casula, joka merkitsee pientä taloa (sananmukaisesti telttaa), ja nimitys johtuneekin sen telttamaisesta ulkonäöstä. Kasukka ei tule juutalaisesta temppelijumalanpalveluksesta, kuten usein luullaan, vaan kirkko on yrittänyt säilyttää antiikin pukuperinnettä.
Yksi kuvio on aina sama: kasukan taakse on kuvattu latinalainen voitonristi muistutukseksi siitä, että Kristus on ehtoollispöydän todellinen valtias, jota pappi vain edustaa.

Kasukan käyttö

Pappi pukee messussa aina alttarilla palvellessaan, pitkäperjantaita lukuun ottamatta, ylleen alban ja pyhäpäivän värin mukaisen stolan. Messua tai jumalanpalvelusta johtava pappi eli liturgi taas laittaa stolan ja alban lisäksi ylleen vielä messukasukan. Liturgin tunnistaa tästä asusta messun johtajaksi, ja hän erottuu näin muista samassa messussa palvelevista papeista. Messukasukkaa ei kuulu käyttää yleisenä juhla-asuna eikä kirkollisissa toimituksissa, ellei niihin liity ehtoollisen vietto.
Martta Horjander

Marjatta "Martta" Horjander (o.s. Hakkarainen, 11. helmikuuta 1930 Säyneinen – 16. joulukuuta 2009 Mänttä) oli suomalainen henkinen opettaja, kirjailija, teosofi ja kristosofi, joka pyrki vuorisaarnan elämänohjeiden käytännöllistämiseen ja rauhanaatteen esille tuomiseen. 1970-luvulla Horjanderin ympärille syntyi Ihmisyyden tunnustajien liike.

Elämä

Martta Horjander aloitti Varkaudessa vuoden 1967 tienoilla sielullisissa vaikeuksissa olevien ihmisten auttamistyön, joka tapahtui välittämällä henkistä parannusvoimaa ja opettamalla. Vuonna 1968 Horjander sairastui, ja toivuttuaan sairaudesta hän koki, että hänellä oli joitakin telepaattisia ja muita yliluonnollisia kokemuksia. Hän koki olleensa myös yhteydessä ns. Ylösnousseisiin Mestareihin (teosofinen käsite), kuten kreivi Saint-Germainiin.
Syksyllä 1974 Horjander alkoi käydä kristosofisissa esitelmä- ja opiskelutilaisuuksissa. Hänen luonaan alkoi käydä myös henkisen tien etsijöitä. Horjander puhui veljeydestä ja henkisestä kulttuurista. Hänellä oli oma visio asuinyhteisöstä. 1970-luvun puolivälissä hän alkoi puhua aiheesta luonaan käyvien kanssa.
Veljeysaatteen innoittamana Horjander ja joukko nuoria vuokrasivat vuonna 1978 Kaavin Ahosenniemellä sijainneen vanhan kansakoulun, jonne he perustivat Ihmisyyden tunnustajiksi nimetyn asuinyhteisön. Vuodesta 1985 yhteisö on toiminut Mänttä-Vilppulassa, jossa sillä on nykyään kolme asuinyhteisöä: Väinölä, Sampola ja Toukola. Horjanderin perustaman yhteenliittymän tarkoituksena on omien sanojensa mukaan "tehdä kasvatus- ja valistustyötä Pekka Ervastin teosofis-kristosofisen elämänymmärryksen käytännöllistämiseksi".

Opetukset

Martta Horjanderille keskeisiä henkisiä opetuksia olivat jälleensyntyminen, karman laki ja aseettomuus. Pekka Ervast oli hänelle tärkein teosofinen opettaja. Horjander halusi uudistaa teosofista liikettä käytännölliseen suuntaan. Hän ei kuitenkaan löytänyt ajatuksilleen kannatusta jo olemassa olevien liikkeiden piiristä, ja katsoi siksi olevansa pakotettu perustamaan uuden teosofisen ryhmittymän. Horjanderin johtoajatus oli, että veljeysihanne tuli viedä aivan käytännön tasolle.
Pyhäjoki (Säkylä)

Pyhäjoki on kylä Säkylässä eteläisessä Satakunnassa. Kylä on Säkylän Pyhäjärven rannalla ja sen läpi virtaa samanniminen joki. Liedosta Euraan johtavan Seututien 204 vanha osuus kulkee aivan kyläkeskuksen läpi ja on nykyään yhdystie 12699.
Jaakob (Jeesuksen veli)

Jaakob oli Raamatun Uuden testamentin mukaan Jeesuksen veli. Perimätiedon mukaan hän oli Jaakobin kirjeen kirjoittaja, Jerusalemin piispa tai patriarkka, ja ensimmäinen Luukkaan evankeliumissa mainituista seitsemästäkymmenestä 
Apostoli Paavali sanoo Jaakobia "seurakunnan tukipilariksi" yhdessä Simon Pietarin ja apostoli Johanneksen kanssa. Joskus häntä on pidetty samana henkilönä kuin Jaakob nuorempi, Jeesuksen opetuslapsi.

Jerusalemin seurakunnan johtaja

Vuoden 40 tienoilla Jaakob saapui Jerusalemiin. Hän kohosi sukulaisuutensa ansiosta nopeasti johtoon Pietarin jälkeen. Jaakob hallitsi Jerusalemin seurakuntaa juutalaisella järjestelmällä, vanhempien neuvostolla. Hän esiintyi mahtihahmona ja toimi vanhoillisena voimana ensimmäisen vuosisadan kristinuskossa.

Kuolema

Jaakobin kerrotaan kärsineen marttyyrikuoleman vuonna 62. Häntä kivitettiin, ja surmanisku annettiin vanuttajan nuijalla. Siksi muun muassa Helsingin tuomiokirkon katolla olevassa apostolia esittävässä veistoksessa hahmolla on nuija kädessään.

Jaakobin luuarkku

Vuonna 2002 nykyisen Israelin alueelta löydettiin niin sanottu Jaakobin luuarkku, johon oli kaiverrettu kirjoitus Jaakob Joosefin poika Jeesuksen veli. Edelleen väitellään onko arkku väärennös vai ei.