google/wiki40b huggingface dataset:
Aarrekammio

Aarrekammio (m.kreik. θησαυρός, thēsauros) oli antiikin kreikkalaiselle arkkitehtuurille ominainen rakennus, jota käytettiin votiivilahjojen säilyttämiseen. Aarrekammioita sijaitsi erityisesti merkittävillä yleiskreikkalaisilla pyhäkköalueilla ja kulttipaikoilla, kuten Delfoissa, Deloksella ja Olympiassa, ja niitä pystyttivät eri kaupunkivaltiot vaurauttaan ja mahtiaan osoittaakseen.
Aarrekammiot näyttivät tyypillisesti pieniltä kreikkalaisilta temppeleiltä. Ne edustivat useimmiten doorilaista tyyliä ja distylos in antis -tyyppiä, toisin sanoen niiden julkisivussa oli kaksi pylvästä. Parhaiten tunnettu esimerkki on Delfoin Ateenalaisten aarrekammio, joka on kunnostettu. Eräät aarrekammiot edustivat joonialaista tyyliä, mutta niissä oli tyypillisten joonialaisten pylväiden sijasta karyatidipylväät. Myös aiolialaista tyyliä edustaneita aarrekammioita tunnetaan. Joissakin temppeleissä, kuten Parthenonissa, aarrekammiona käytettiin takaosan opisthodomosta.
Vincent Pontare

Ura

Opiskeltuaan musiikkia Örnsköldsvikissä Pontare muutti Tukholmaan opiskelemaan musiikkituottajaksi Memusissa.
Hänen debyyttialbuminsa Lucky Thirteen julkaistiin Ruotsissa marraskuussa 2007. Albumin nimivalinnalla hän viittaa syntymäpäiväänsä (13. toukokuuta) ja perinteiseen väitteeseen luvun kolmetoista epäonnisuudesta.
Kun Pontaren ”Don’t Hate on Me” -single oli saavuttanut suuren suosion, hänellä oli aikaa kuvata musiikkivideota kappaleelle ”Miss Blue”. Video kuvattiin Los Angelesissa ja sillä vierailee huippumalli Anine Bing.
Pontare sanoitti ja tuotti suuren osan debyyttialbuminsa kappaleista. Edistääkseen albuminsa myyntiä hän teki kiertueen, joka kattoi yhteensä noin sata konserttia.
Vuonna 2010 Vincent julkaisi toiselta studioalbumiltaan Godspeediltä ensimmäisen singlen, ”Baby Hurricanen”.

Yksityiselämä

Vincent Pontare on  Elizabeth ja Roger Pontaren lapsi. Hänen isänsä on ruotsalainen muusikko, joka otti osaa Eurovision laulukilpailuun kahdesti, vuonna 1994 kappaleella ”Stjärnorna” (duetto Maria Bergmanin kanssa) ja vuonna 2000 kappaleella ”When Spirits Are Calling My Name”. Samassa järjestyksessä mainittuina kappaleet sijoittuivat 13. ja 7. sijalle.
Vincent on viettänyt osan elämästään Yhdysvaltain Tennesseessä. Hänellä on kaksi veljeä. Tällä hetkellä hän asuu Tukholman Vasastanissa.
Vincent alkoi seurustella ruotsalaislaulaja Agnes Carlssonin kanssa vuonna 2009. Pari kihlautui huhtikuussa 2013.
Sinilupiini

Käyttö

Maataloustuotantoon on tähän mennessä jalostettu kolme lajia rehulupiineiksi, sinilupiini, keltalupiini (Lupinus luteus) ja valkolupiini (Lupinus albus). Viljelty sinilupiini muistuttaa ravintoarvoiltaan soijaa. Valkuaisainepitoisuutensa vuoksi se onkin potentiaalinen rehukasvi märehtijöille ja käy jopa ihmisravinnoksi. Luonnonvaraiset lupiinit sisältävät ihmiselle ja eläimille myrkyllisiä alkaloideja.
Samuel Gottlieb Gmelin

Samuel Gottlieb Gmelin (4. heinäkuuta 1744 Tübingen – 27. kesäkuuta 1774 Achmetkend) oli saksalainen lääkäri, kasvitieteilijä, ornitologi ja tutkimusmatkailija.
Samuel Gmelin syntyi 1744 Tübingenissä kuuluisaan luonnontutkijasukuun. Hänen isänsä Johann Conrad Gmelin oli apteekkari ja kirurgi. Hänen setänä Johann Georg Gmelin oli kasvi- ja maantieteilijä. 
Gmelin sai 19-vuotiaana tutkimuksella Arzneygelahrtheit tohtorin arvon Leidenin yliopistossa. Asuessaan Hollannissa Gmelin kiinnostui levistä.
Katariina suuri kutsui Gmelinin vuonna 1766 kasvitieteen professorin virkaan Pietariin. Seuraavana vuonna hän lähti ensimmäiselle tutkimusretkelle Venäjän luonnonhistoriaa tutkimaan. Hän kartoitti Volgan ja Donin sekä Kaspianmeren länsi- ja itärannat. Toisella tutkimusmatkalla sinne hän jäi 1774 tsaitakien vangiksi ja kuoli samana vuonna.
Vuonna 1768 Gmelin julkaisi ensimmäisen meribiologiaa käsittelevän teoksen Historia Fucorum, jossa hän paneutui etenkin leviin ja niiden nimeämiseen Linnén luoman binominimijärjestelmän perusteella. Kirja sisältää yksityiskohtaisia kuvia muun muassa merilevästä. Gmelinin luomat levien nimet eivät kuitenkaan ole enää nykyisin käytössä (Dixon & Irvine, 1970). Hänen retkiensä tulokset on julkaistu Reise durch Russland zur untersuchung der drey natur-reiche teoksessa (1770–1784, 4 osaa). Peter Simon Pallas kustansi sarjan viimeisen osan.
Vaikka Gmelin oli kasvitieteilijä, hän nimesi ja kuvaili myös lintuja, muun muassa arosuohaukan, mustaleppälinnun, kiinankottaraisen ja taigasirkun.
Toisella tutkimusmatkallaan Kaukasuksella Gmelin joutui Khan Amir Hamsan vangiksi ja kuoli Achmetkendissä epäinhimillisen kohtelun takia 29-vuotiaana.
Gmelin muistomerkki on Dagestanissa Kajakent-nimisessä kylässä.
Moritz Rabinowitz

Moritz Moses Rabinowitz (20. syyskuuta 1887 Rajgrod, Puola – 27. helmikuuta 1942 Sachsenhausen, Saksa) oli menestyvä norjalainen liikemies. Hän joutui keskitysleirille juutalaisen syntyperänsä tähden ja menehtyi siellä.
Moritz Rabinowitz muutti Norjaan Bergeniin vuonna 1909. Vuonna 1911 hän siirtyi Haugesundiin, jossa avasi pienen vaatekaupan. Hänen liikeideansa on myydä laatuvaatteita kohtuuhintaan norjalaiselle maanviljelijä- ja työväestölle. Hän ryhtyi tuomaan Saksasta miestenvaatteita ja kenkiä. Hän avasi liikkeitä myös Bergeniin, Stavangeriin, Saudaan, Egersundiin ja Kristiansandiin. Haugesundin keskustaan ilmestyi vielä 1938 hänen moderni vaateliikkeensä Condor. Vuonna 1940 hänelle työskenteli jo 140 työntekijää.
Rabinowitz käytti yhteyksiään ja omaisuuttaan yhteisöllisesti. Jouluisin hän hankki uudet kengät orpokotien lapsille ja lähetti joululahjoja vankiloihin jaettavaksi vangeille, sekä jakoi lahjoja myös merimiesunionin ja sinisen ristin joulujuhlissa. Talvisodan sytyttyä Rabinowitz puhui Suomen tukemisen puolesta ja järjesti vaatekeräyksiä apupakettien lähettämiseksi Suomeen.
Moritz Rabinowitz oli niin ikään yhteiskuntakriitikko. Vuonna 1933 häneltä ilmestyi kriittinen kirja Hitleristä ja kansallissosialismista. Hän kirjoitti poleemisia artikkeleita myös Haugesunds Avis -nimiseen paikallislehteen. Kun saksalaiset miehittäessään Norjan saapuivat Haugesundiin, he olivat hyvin tietoisia tämän antinatsistisista kannanotoistaan. Rabinowitz oli haluton pakenemaan, mutta suostui lähtemään Åkrafjordeniin, jossa hän piileskeli saaressa kuusi kuukautta, mutta joutui vangituksi. Hän menehtyi perheineen keskitysleireillä.
Rabinowitzin vaiheita käsittelevä elokuva Mannen som elsket Haugesund esitettiin Haugesundin filmifestivaaleilla. Hänen kohtalonsa oli melkoisen unohdettu Norjassa. Sanonta, joka kuuluu suomeksi suunnilleen: Tiedätkös vitsin, se on Rabinovitsi, jäi kansan suussa eloon.
James Root

Muut yhtyeet

Jim Root esiintyi myös Slipknot-laulaja Corey Taylorin perustamassa ja melodista rockia ja metallimusiikkia soittavassa Stone Sourissa josta hän poistui vuonna 2013. Ennen Slipknotiin liittymistä hän soitti yhtyeessä Atomic Opera. Root myös soitti rytmikitaraa John 5:n  albumilla Devil Knows My Name.

Yksityiselämä

Jim Rootin lempinimi on "The Peach"´, joka johtuu elokuvasta "James And The Giant Peach". Nykyään Root seurustelee Lacuna Coilin -yhtyeen toisen laulajan Cristina Scabbian kanssa.
Maalaiskomedia

Maalaiskomediat kesäteatterissa

Maalaiskomedian kolme ensimmäistä osaa on sovitettu myös kesäteatterinäytelmiksi. Vain muutaman huijarin tähden nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 2002 Pyynikin kesäteatterissa Jukka Mäkisen dramatisointina ja ohjauksena, minkä jälkeen sitä on esitetty useissa kesäteattereissa ympäri Suomea. Peräkamaripojat ja Mooseksen perintö ovat toistaiseksi olleet harvemmin esitettyjä.
Maalaiskomedian neljäs osa on sovitettu myös kesäteatterinäytelmäksi ja sitä on esitetty ainakin Oulussa kesällä 2009.

Kuvauspaikat

Turpeisen baari ja huoltamo, Jortikan kauppa ja Kylmälehdon hautaustoimisto sijaitsevat Vesilahden Narvassa.
Pappila sijaitsee Vesilahden Rautialassa. Kunnantalo ja kirkko ovat Suodenniemellä. Poliisiasema ja kivisilta sijaitsevat Kämmenniemessä. Mooseksen perinnössä esiintyvä Koulu sijaitsee Pinsiössä. Hakkaraisen tila on Teiskon Isossa-Koverossa ja maisemat ovat eripuolilta Pirkanmaata. Fräntilän maatilamatkailuyritys on Ruoveden Jäminkipohjassa sijaitseva Jämingin matkailutila. Eerolan lomatilalla on kuvattu Sulanderin kotimaisemat. Mielosen mökki on Kurussa Näsijärven rannalla.
 Tanssilava Kesähillevi on Pirkkalassa sijaitseva Haikan lava.
Destructor (1886)

Valmistus

Alus tilattiin J & G Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin 14. marraskuuta 1886. Alus laskettiin vesille 7. elkuuta 1886 ja otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1887.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. tammikuuta 1908. Alus asetettiin myyntiin joulukuussa 1911 ja se romutettiin.
Dornier Do X

Rakenne

Dornier Do X:llä oli duralumiinista tehty runko, siivet oli tehty teräsvahvisteisesta duralumiinikehikosta ja vahvasta kankaasta joka oli pinnoitettu alumiinimaalilla. Alun perin koneen voimanlähteenä oli kaksitoista 525 hevosvoiman Siemens Jupiter tähtimoottoria (6 veti, 6 työnsi). Koneen moottorit kuitenkin ylikuumentuivat testilennoilla, ja moottorit vaihdettiin kahteentoista 610 hevosvoiman vesijäähdytteisiin Curtiss Conqueror 12-sylinterisiin mäntämoottoreihin. Kuitenkin se pääsi matkalla ainoastaan 500 m:n korkeuteen, mikä oli tarpeellista Atlantin ylityksissä. Kone oli suunniteltu kuljettamaan pitkillä matkoilla 66 ja lyhyemmillä sata matkustajaa. Loistelias majoitus muistutti linjalaivojen loisteliaisuuksia. Pääkannella oli tupakointisalonki, ruokailuhuone ja penkit 66 matkustajalle. Penkeistä sai sängyt yölentoa varten. Matkustajatilojen takaosassa oli täysin sähköinen keittiö, WC:t ja matkatavaratilat. Ohjaamo, navigaatiotilat, koneiden tarkkailuhuone ja radiohuoneet olivat yläkannella. Alimmalla kannella oli polttoainetankit ja yhdeksän vesitiivistä osastoa.

Käyttöönotto

Dornier Do X:n valmistuttua se laskettiin vesille ensimmäiselle testilennolleen 12.heinäkuuta 1929. 21. lokakuuta kone kuljetti testinä 169 ihmistä, joista 150 oli matkustajia (pääasiallisesti konetta rakentaneita työläisiä ja heidän perheenjäseniään sekä harvoja lehtimiehiä) ja 10 miehistön jäsentä sekä 9 eräänlaista "salamatkustajaa". Lento rikkoi maailmanennätyksen kyydissä olleiden ihmisten määrällä. Ennätys pysyi Do X:llä 15 vuotta. Kone otti vauhtia 50 sekuntia ennen hidasta nousua ainoastaan 200 metrin korkeuteen. Koneen koosta johtuen, aina kun konetta kaarsi vasemmalle tai oikealle, matkustajia pyydettiin kasaantumaan joukkioksi aina vain toiselle puolelle jotta käännösten teko helpottuisi. Se lensi 40 minuuttia täyttä vauhtia (170 km/h) ennen laskeutumistaan Bodenjärveen. 
Do X nousi ilmaan Friedrichshafenista Saksasta 3. marraskuuta 1930 ohjaajanaan Friedrich Christiansen, aloittaen transatlanttisen testilennon. Do X:n reitti kulki Alankomaihin, Isoon-Britanniaan, Ranskaan, Espanjaan ja Portugaliin. Matka katkesi Lissaboniin 29. marraskuuta 1930, kun siiven päällystekangas teki kontaktin kuuman pakokaasuputken kanssa aiheuttaen tulipalon joka tuhosi suuren osan toisesta siivestä. Kuuden viikon odotuksen Lissabonin satamassa jälkeen kun uudet osat vaihdettiin tuhoutuneiden tilalle, Do X jatkoi matkaansa pitkin länsi-Afrikan rannikkoa ylittäen Atlantin Etelä-Amerikkaan (missä miehistö vastaanotettiin sankareina paikallisissa saksalaisissa yhteisöissä). Do X jatkoi pohjoiseen Yhdysvaltoihin New Yorkiin 27. elokuuta 1931. Siellä kone ja miehistö olivat seuraavat yhdeksän kuukautta koska koneen moottorit tarkastettiin ja huollettiin.
Paluumatka alkoi 21. toukokuuta 1932 New Yorkista jatkuen Newfoundlandiin ja sieltä Azoreille ja lopulta Berliiniin 24. toukokuuta jolloin kone oli saanut suosionosoitusta noin 200 000 ihmiseltä.
Bruce Oreck

Bruce J. Oreck (s. 3. tammikuuta 1953 New York) on yhdysvaltalainen diplomaatti, joka toimi Yhdysvaltain Suomen-suurlähettiläänä syksystä 2009 heinäkuuhun 2015. Hänen seuraajansa oli Charles C. Adams Jr. 
Oreck syntyi ja kasvoi New Yorkissa. Hän on asunut myös New Orleansissa ja Boulderissa, Coloradossa.
Oreck on kiinteistösijoittaja ja ympäristöasioihin erikoistunut juristi ja liikemies. Hän on perustanut ilmaston lämpenemistä kiihdyttävien hiilidioksidipäästöjen vähentämiseen tähtäävän Zero Carbon Initiative -järjestön. Oreck  työskenteli lakimiehenä yli 25 vuotta ja edusti monia amerikkalaisia suuryrityksiä. Hän on myös kirjoittanut useita kirjoja verotuksesta. Presidentti Barack Obama nimitti hänet suurlähettilääksi Helsinkiin.
Oreck on pitkäaikainen kehonrakennuksen harrastaja, ja hän on voittanut useita Coloradon mestaruuksia. Hän on harrastanut myös miekkailua, soutamista ja juoksua sekä mineraalien keräilyä.
Suurlähettiläskautensa jälkeen Oreck on asunut osittain Suomessa ja toiminut osa-aikaisena luennoitsijana Aalto-yliopistossa. Hänellä on asunto Helsingissä ja useita asuntoja ympäri maailman.
Vuonna 2018 Oreck osti Vallilan konepaja-alueen Helsingissä. Kauppahinta oli 11 miljoonaa euroa.
Klardžeti

Klardžeti (georg. კლარჯეთი) oli maakunta antiikin ja keskiajan Georgiassa. Nykyisin se kuuluu Turkin koillisosassa sijaitsevaan Artvinin maakuntaan. Klardžeti, viereinen Taon alue ja useat muut pienemmät maakunnat muodostivat laajemman alueen, jolla oli yhteinen historia ja kulttuuri ja joka tunnetaan nykyään nimellä Tao-Klardžeti.

Varhaishistoria

Klardžetin läpi virtaa Tšorokhi-joki (turk. Çoruh). Se ulottuu Arsiani-vuorijonolta länteen Mustallemerelle päin ja keskittyi aiemmin tärkeän linnoitetun Artanudžin kauppakaupungin ympärille (nykyinen Ardanuç). Se rajautui Šavšetiiin ja Nigaliin pohjoisessa ja armenialais-georgialaiseen Tajkin tai Taon maakuntaan etelässä. Alue vaastaa suurin piirtein klassisten lähteiden Kholarzenea (m.kreik. Χολαρζηνή, Καταρζηνή) ja luultavasti varhaisempien urartulaisten kirjoitusten Kaţarzaa tai Quturzaa.
Klardžeti oli yksi Kartlin kuningaskunnan (kreikkalaisten ja roomalaisten kirjoittajien Iberian) lounaisimmista maakunnista. Kartli ilmestyi Kaukasian poliittiselle kartalle 200-luvulla ennen ajanlaskun alkua ja sitä hallitsi keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan Parnavaziani-dynastia. 100-luvulta eaa. 200-luvulle jaa. Iberia ja viereinen Armenian kuningaskunta taistelivat Klardžetista ja joistakin sen lähialueista, ja maakunta siirtyi edestakaisin valtiolta toiselle. Kun Iberia jaettiin 370-luvulla Rooman ja Persian valtakuntien kesken, Klardžeti siirtyi edellisen haltuun, muttei tiedetä, tuliko siitä Rooman provinssi vai vasallivaltio. Iberia vaikuttaa saaneen maakunnan takaisin haltuunsa noin vuonna 485, kun Khosroiani-kuningas Vakhtang I meni naimisiin Helena-nimisen roomalaisen prinsessan kanssa. Sen jälkeen Klardžeti pysyi Vakhtangin nuorempien poikien ja heidän Roomaa kannattavien jälkeläistensä hallinnassa. He muodostivat guaramidien hallitsijasuvun ja hallitsivat Klardžetia ja Džavakhetia noin vuoteen 786 saakka, kunnes heidän alueensa siirtyivät nousevan Bagrationi-sukulaisdynastian haltuun.

Bagratidien kausi

Bagratidien kaudella alue koki taloudellisen ja kulttuurisen nousukauden. Artanudžista kerätyt verot olivat merkittävä tekijä hallitsijasuvun valtaannousussa. Klardžeti oli hylätty arabien hyökkäyksen jälkeen, mutta nyt se asutettiin uudelleen ja siitä tuli huomattava kristityn kulttuuri keskus. Georgialainen munkki Grigol Khandzteli (759–861) aloitti Klardžetissa laajamittaisen luostariliikkeen.
Vuoden 870 tienoilla Klardžetista tuli perinnöllinen läänitysalue yhdelle Georgian bagratidien kolmesta sukuhaarasta. Haara tunnettiin keskiajan vuosikirjoissa Klardžetin hallitsijoina (georg. კლარჯნი ხელმწიფენი, Klardžni khelmtsipeni) ja se joutui lopulta yhdistyneen Georgian ensimmäisen kuninkaan Bagrat III:n syrjäyttämäksi vuonna 1010. Klardžeti ei koskaan täysin toipunut seldžukkien hyökkäyksistä myöhemmin 1000-luvulla ja taantui edelleen mongolien ja Timur Lenkin hyökkäysten jälkeen 1200- ja 1300-luvuilla. Kun Georgian kuningaskunta jakautui osiin 1400-luvulla, Klardžeti siirtyi Samtskhen ruhtinaiden haltuun. He menettivät alueen osmaneille vuonna 1551.
Karl Gustav Bonuvier

Karl Gustav Bonuvier (21. syyskuuta 1776 Tukholma – 1858 Hamina) oli ruotsalaissyntyinen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Bonuvier aloitti taiteellisen uransa Ruotsissa ja siirtyi sittemmin Suomeen, missä hän edisti paikallista näyttämötaidetta. Yhdessä puolisonsa kanssa hän oli keskeinen välittäjä vietäessä teatteri-ilmaisua kohti kustavilaista tyylittelyä ja romantiikan liioittelua, jotka olivat tyypillisiä 1800-luvun ensimmäisten vuosikymmenten aikana.

Ura

Bonuvier näytteli tukholmalaisessa Carl Stenborgin seurueessa 1796–1799, jossa hänen roolejaan oli muun muassa rakastaja Dumaniantin kappaleessa Den dubbla intrigen. Sen jälkeen hän työskenteli nelisen vuotta Johan Petter Lewenhagenin seurueessa, mitä seurasi työrupeama parissa muussa teatteriryhmässä.
Vuonna 1812 Bonuvier liittyi puolisonsa Maria Christina Wibomin kanssa Carl Gottfried Seuerlingin lesken Margaretha Seuerlingin seurueeseen. He muuttivat Suomeen ja vuonna 1813 Bonuvier ryhtyi seurueen johtajaksi. Bonuvier asui Turussa vuosina 1813–1827. Hän rakennutti kaupungin vanhan, rappeutuneen teatteritalon tilalle uuden talon, joka valmistui 1817 ja tuhoutui Turun palossa kymmenen vuotta myöhemmin. Vaikka kenraalikuvernööri Fabian Steinheil puolisoineen suosi teatteria, hanke oli riskialtis, sillä esitysaikoihin liittyneet vaatimukset olivat tiukkoja.
Bonuvier seurueineen näytteli paitsi Turussa, myös muualla Suomessa. Ohjelmisto sisälsi muun muassa August von Kotzebuen ja August Wilhelm Ifflandin näytelmiä. Seurueen näyttelijöistä jälkimaineeltaan kuuluisimpia oli Maria Silfvan. Turun palo syyskuussa 1827 järkytti Bonuvierin taloudellista pohjaa. Uransa loppuvaiheessa hän näytteli muun muassa Lambertin ja Carl Wilhelm Westerlundin seurueissa.

Perhe

Karl Gustav Bonuvier oli vanhempiensa Peter Bonnevierin ja Anna Elisabet Klisnickin esikoinen. Peter Bonnevier työskenteli kuningatar Loviisa Ulriikan hovipalvelijana. Bonuvierin ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä Ulrica Sofia Björling (1778–1809). Jäätyään leskeksi hän avioitui näyttelijä Maria Christina Wibomin (1787–1825) kanssa. Hänellä oli neljä tytärtä.
Giovanni Bottesini

Giovanni Bottesini (22. joulukuuta 1821 – 7. heinäkuuta 1889) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli aikanaan myös suuri kontrabassovirtuoosi ja sävelsikin soittimelle laajan ohjelmiston, johon kuuluu muun muassa useita konserttoja. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa oopperoita. Hänen kamarimusiikkituotantoonsa lukeutuu esimerkiksi yksitoista jousikvartettoa. Hän johti Aidan ensiesityksen Kairossa vuonna 1871.
Alex Hintze

Alex tai Alexander Hintze (12. syyskuuta 1846 Viipuri – 21. syyskuuta 1924 Heinola) oli suomalainen toimittaja ja urheilun vaikuttajahenkilö. 
Hitze on tunnettu Sporten: tidning för manligt idrott -lehden päätoimittajan työstään. Sporten oli ensimmäinen suomalainen urheilulehti. Hintze vaikutti muutenkin laajasti ja monipuolisesti urheiluun, muun muassa perustamalla useita urheiluseuroja. Ensimmäisen niistä, hiihtoseuran, hän perusti jo koululaisena Helsingissä. 
Koulunkäynnin jälkeen Hintze matkusteli ja opiskeli kieliä ja perehtyi urheilun yhteydessä myös kalastukseen, metsästykseen ja ammuntaan: vuonna 1869 hän oli yksi Helsingin Ampujayhdistyksen perustajista. Vuonna 1875 Hintze siirtyi opettajaksi Kuopioon ja jo samana vuonna siellä pidettiin hänen järjestämänsä soutukilpailut. 
Hintze palasi kuitenkin takaisin Helsinkiin ja alkoi toimittaa vuodesta 1881 Sporten-lehteä, aluksi taiteilija Frans Mexmontan kanssa, mutta jo vuoden kuluttua yksinään. Hän toimitti lehteä vuoteen 1893 saakka. Hänen perustamansa Sportklubben i Helsingfors -seura järjesti Helsingin ensimmäiset hiihtokilpailut. Luovuttuaan Sporten-lehdestä Hintze siirtyi Tidskrift för jägare och fiskare -lehden toimittajaksi.
Hintze oli toimelias ja teräväkielinenkin henkilö, joka ehti aloittaa ja vaihtaa tehtäviä monta kertaa mutta puolusti silti aina todellisia aatteellisia urheiluintressejä, kuten hän itse asian ilmaisi.
Robert Earl Hughes

Robert Earl Hughes (1926-1958) pitää hallussaan rinnanympäryksen maailmanennätystä. Hänen rinnanympäryksensä oli 315 senttimetriä. Robertin vanhempien mukaan hänen kolmen kuukauden iässä sairastamansa hinkuyskä johti umpierityshäiriöön ja sitä kautta tavattomaan lihomiseen. Robert painoi kuusivuotiaana 92 kg, kymmenvuotiaana 171 kg ja 25-vuotiaana 406 kilogrammaa. Helmikuussa 1958 hieman ennen kuolemaansa Robert painoi 484 kilogrammaa. Hänen vyötärönsä ympärys oli 310 senttimetriä ja hauisten ympärysmitta 102 senttimetriä.
Mount Tarawera

Vuoden 1886 purkaus

Juuri puolenyön jälkeen 10. kesäkuuta 1886 aamulla sarja pieniä maanjäristyksiä vavisutti Rotoruan aluetta. Kello 1:30 aamulla tapahtui suurempi maanjäristys mitä seurasi purkauksen ääni. Kello 2:30 mennessä aamulla Mount Taraweran kolme vuorenhuippua olivat purkautuneet syösten kolme toisistaan erottuvaa savu- ja tuhkapatsasta tuhansien metrien korkeuteen taivaalle. Kello 3:30 aamulla Rotomahanajärven pohja purkautui räjähdysmäisesti. Purkaus kuultiin Blenheimissa asti ja tuhkapilven vaikutuksia havaittiin ilmassa etelässä aina Christchurchissa asti, yli 800 kilometrin päässä. Aucklandissa jotkut kuvittelivat tulivuorenpurkauksen ääntä ja välähtelevää taivasta venäläisten sotalaivojen hyökkäykseksi.
Tulivuorenpurkauksen uskotaan surmanneen yli 120 henkeä ja se mm. hautasi alleen maorikylä Te Wairoan. Usean tulivuorta ympäröivän järven muoto muuttui purkauksessa suuresti. Purkaus tuhosi myös Uuden-Seelannin tärkeimmän turistikohteen, luonnon kahdeksantena ihmeenä pidetyn Tarawerajärvellä sijainneen Pink and White Terracesin.
Purkauksen legendoihin liittyy myös aavekanootti. Yhdeksän päivää ennen purkausta Terracesista palaava turisteja täynnä oleva alus näki heitä lähestyvän sotakanootilta näyttävän veneen joka katosi näkyvistä muutaman sadan metrin päässä.
Stig Selin

Stig Selin (s. 23. heinäkuuta 1945 - k. 1. elokuuta 2013) oli suomalainen kitaristi. Hän kuului The Islanders -yhtyeen ensimmäiseen kokoonpanoon vuosina 1963–1964 ja soitti yhtyeessä kitaraa.
Ruotsin kuninkaallinen musiikkiakatemia

Ruotsin kuninkaallinen musiikkiakatemia (ruots. Kungliga Musikaliska Akademien) on Tukholmassa sijaitseva yksi Ruotsin kuninkaallisista akatemioista. Kuningas Kustaa III perusti sen vuonna 1771. Akatemia on itsenäinen järjestö, jonka tavoitteena on edesauttaa ja tukea musiikin taiteellista, tieteellistä, koulutuksellista ja kulttuurillista kehitystä. Se myöntää apurahoja ja jakaa vuosittain maineikasta Polar Music Prize -palkintoa.
Akatemian vanha talo Blasieholmenin pohjoisrannalla (Nybrokajen 11) on Johan Fredrik Åbomin suunnittelema ja valmistunut 1878. Akatemian hallinto toimii nykyisin viereisellä tontilla, Blasieholmstorgin puolella niin sanotussa Ulkoministerihotellin talossa (Blasieholmstorg 8).
Vesa Tuomi

Vesa Jarmo Tuomi (s. 24. lokakuuta 1946) on suomalainen muusikko, jonka pääinstrumentteja ovat harmonikka ja kosketinsoittimet. Hän valmistui musiikin teorian ja säveltapailun opettajaksi Sibelius-Akatemiasta ja työskenteli Tampereen konservatoriossa 39 vuotta. Vuonna 1989 Tuomi voitti Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun teoksellaan ”Rannalla”, joka on julkaistu Arja Korisevan tuplaplatinaa myyneellä esikoisalbumilla Arja Koriseva. Kappale julkaistiin myös tangomarkkinoiden omalla platinalevyrajan ylittäneellä julkaisulla Tangokuningatar ja kuningas, jolla sen esittää niin ikään Arja Koriseva. Sanoitus on Tuula Heikkilän tekemä.
Leena-Kaisa Mikkola

Leena-Kaisa Mikkola on suomalainen diplomaatti. Hän oli Suomen suurlähettiläs Tel Avivssa 1. syyskuuta 2011–30. elokuuta 2016. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1992. Tätä ennen Mikkola työskenteli Suomen Punaisessa Ristissä.  
Ennen suurlähettilään tehtäväänsä Mikkola oli yksikön päällikkönä ulkoministeriön poliittisella osastolla EU:n yhteisen ulko-ja turvallisuuspolitiikan yksikössä, jossa hän oli vuodesta 2007.
Mikkola on työskennellyt eri tehtävissä ministeriössä poliittisella osastolla, lehdistö- ja kulttuuriosastolla sekä Eurooppa-osastolla. Suomen ulkomaanedustustoissa hän on työskennellyt Budapestissa, Ateenassa, Canberrassa ja EU-edustustossa Brysselissä.