Erkki Lappalainen

Erkki Veikko Henrikki  Lappalainen (3. joulukuuta 1946 Eno – 15. lokakuuta 2010 Tukholma) oli ruotsinsuomalainen runoilija ja lausuja, yksi poetry slamin eli lavarunouden uranuurtajista.

Tehdastyöläisestä runoilijaksi

Erkki Lappalainen syntyi Pohjois-Karjalassa Enon Majoinvaarassa pienviljelijäperheen esikoisena. Muutaman vuoden ajan tukkimetsässä työskenneltyään hän kävi Äänekosken Mieskotiteollisuuskoulun metallityönlinjan ja valmistui hiojaksi. Vuonna 1964 Lappalainen muutti Turkuun ja työskenteli Wärtsilän laivatelakalla pyöröhiojana.   Hän kävi kansakoulun Sikressä ja kansalaiskoulun Kaltimossa. Vuonna 1970 hän siirtyi Ruotsiin Finspångiin, jonne turbiinitehdas Stal-Laval oli keskittänyt tuotantonsa.  Seuraavana vuonna Lappalainen hakeutui Biskops-Arnön kansankorkeakouluun opiskelemaan ruotsin kieltä ja yhteiskunnallisia aineita. Huonetoveriksi osunut runoilija Eric Fylkeson lausui runojaan oppilastovereilleen ja herätti Lappalaisen kiinnostuksen runoihin. Lappalainen jatkoi opintojaan Marieborgin kansankorkeakoulussa ja aloitti siellä omien runojen kirjoittamisen ja niiden esittämisen. Ryhtyessään kirjoittamaan ruotsiksi hän halusi välittää uuden siirtolaisen tuntoja ruotsalaisille. Erkki Lappalainen opiskeli myös Tanskassa Den reijsende höjskolenissa vuonna 1975 ja myöhemmin Oriveden opistossa 
Marieborgin ajasta kertovat runot ilmestyivät esikoiskokoelmana Jag ville så gärna säga det vuonna 1975.Kouluttauduttuaan draamapedagogiksi Tukholman yliopistossa Lappalainen toimi kirjoittamisen ohella jonkin aikaa myös näyttelijänä katuteatterissa nimeltä Jordcirkus. Saatuaan apurahan hän julkaisi Boklagetin kustantamana vuonna 1977  toisen runokokoelmansa Mina tårar på ditt ansikte, joka sisältää rakkausrunojen ohella runoja kokemuksista teollisuusympäristössä.
Lappalainen siirtyi vuonna 1979 kirjoittamaan kulttuuritalo Kapsylenista saamaansa työskentelytilaan ja muutti myöhemmin sinne myös asumaan. Jo sitä ennen hän oli kirjoittanut tekstin katuoopperaan Mullvadsoperan (”Myyräooppera”), jonka tarkoituksena oli vastustaa Mullvadenin asuinkorttelin purkamista. Ooppera esitettiin keväällä 1978 Jordcirkusin keräämien kahdensadan henkilön voimin.  Lappalainen julkaisi yhdessä Micke Bergin kanssa Mullvadenin tapahtumiin liittyvän kirjan I Mullvaden levde vi, joka ilmestyi Boklagetin kustantamana vuonna 1979.  Atomivoimaa vastustava massaooppera Energioperan, jonka ryhmässä kirjoitettu teksti perustui Lappalaisen ideaan, esitettiin vuonna 1980 muun muassa Sergelin torilla. Oopperaan osallistui kolmesataa esiintyjää ja katsojia se sai kaikkiaan viisitoistatuhatta. 
1980-luvulla Erkki Lappalainen kiinnostui kristinuskon tulosta pohjoiseen ja selvitti suhdettaan uskontoon kirjoittamalla suomenkieliset näytelmät Kansalainen vastaan kirkko (1983), Henkien tanssi (1985) ja Jeesusko niitä seitoja polki (1987).

Estradirunoilija ja kansainvälinen toimija

Lappalainen perusti vuonna 1985 kulttuuritalo Kapsylenissa toimineeseen kahvilaan Kafe 44:ään joidenkin runoilijakollegoiden kanssa kerran viikossa järjestettävän Poeternas Estradin (Runoilijoiden estradi), työpajan, jossa runoilijat esittivät runojaan yhdistäen niitä musiikkiin, tanssiin ja näyttämötaiteeseen.  
Kirjoittamisen ohella Erkki Lappalainen esitti runojaan ja teki lukuisia kiertueita ja matkoja ulkomaille mm.  Italiaan Bolognaan avantgardistien festivaaliin, Yhdysvaltoihin, Neuvostoliittoon, Viroon ja Valko-Venäjälle  Minskissä hän myös teki kuoroteoksen paikalliselle kuorolle.
Vuonna 1992 Lappalainen osallistui USA:n matkallaan runokilpailuihin ja toi sieltä Ruotsiin poetry slam -lavarunouskilpailut. Ensimmäiset lavarunouden Ruotsin mestaruuskisat hän järjesti vuonna 1995 Tukholmassa. Hän juonsi Tukholmassa kerran viikossa pidettäviä lavarunousiltoja yhteensä 12 vuotta. Kirjailija Johan Wretman järjesti hänen muistokseen yhteistyössä Kapsylenin ja Kafe 44:n kanssa Ruotsin Poetry Slam Gand Prix’n, johon osallistui 32 runoilijaa, joukossa lavarunouden vuoden 2010 kanadalaiden maailmanmestari.
Erkki Lappalaisen painettuna julkaistu tuotanto käsittää runoja, näytelmiä, oopperalibrettoja ja lastenkirjallisuutta. Vielä suurempi osa hänen teoksistaan on saanut ensi-iltansa kirjailijan itsensä estradiesityksenä. Lappalaisen runouteen liittyvät 1990-luvulla ilmestyneet runovideot Stone and Water ja Hiljaisuus on ohjannut Igor Glazistov. Stone and Water perustuu runoon, jonka Lappalainen kirjoitti 1980-luvulla ns. sukellusvenejahdin (U 137 -sukellusveneselkkaus) innoittamana. 
Lappalainen oli esiintyvien runoilijoiden järjestön International Organisation of Performing Poets (IOPP) ja sen Ruotsin osaston IOPP Svenska Avdelningen perustajajäsen ja toimi niissä myös puheenjohtajana.

Avantgardisti

1980-luvun puolella Erkki Lappalainen alkoi edetä runoissan kokeilevaan suuntaan. Moniosainen runoelma Barnet och soldaten, jota Lappalainen pääteoksenaan esitti jo Bolognassa vuonna 1986, ilmestyi Nordanin kustantamana vuonna 1988. Sinfonia i:lle ja kahdelle h:lle sai ensi-iltansa Poeternas Estradilla Tukholmassa vuonna 1988 ja Lappalainen esitti sen myös Pärnun jazzfestivaaleilla. Teoksessa on i-kirjainten lisäksi kaksi h-kirjainta lopussa. Samaa pelkistyksen ja toiston kautta edustaa myös teos TTT, joka sai ensi-iltansa Poeternas Estradilla Tukholmassa 1988 ja joka ilmestyi ntamon kustantamana vuonna 2008.Runoilija on siinä halunnut käyttää kirjainta kuten säveltäjä nuotteja, aikaan rytmittämällä.
Lappalaista on luonnehdittu underground-runoilijaksi ja hänen runojensa on sanottu edustavan avantgardea, minimalismia ja uusfuturismia. Itse hän piti runojensa lähtökohtana alistumattomuutta valtarakenteisiin ja sodan taustavoimien paljastamista.Yksi hänen esikuvistaan runoilijana oli Vladimir Majakovski.Erkki Lappalainen oli Ruotsin kirjailijaliiton sekä Suomen Maakuntakirjailijat ry:n jäsen. 
Kirjailija asui kesät kesäpaikallaan Enon Majoinvaarassa kirjoittaen suomeksi ja muun osan vuodesta Tukholmassa kirjoittaen ruotsiksi. Enossa hän esiintymisien ohella rohkaisi  ja auttoi paikallisia runoilijoita julkaisemaan yhteiskokoelman Arkiunia.