google/wiki40b huggingface dataset:
We Are the Physics

Historia

Yhtye aloitti vuonna 2005 nimellä We are the Physics Club and Therefore Everything We Say Is Fact. Bändi listaa musiikillisiksi esikuvikseen mm. seuraavia yhtyeitä: Polysics, Ex Models, Devo ja Buddy Holly. Yhtye sai omien sanojensa mukaan alkunsa vahingossa. Yhtyeessä vaikuttavat kolme Michaelia (laulaja, kitaristi ja rumpali), sekä kaimojen keskellä bassoa soittava Chris.
We are the Physics julkaisi kaksi singleä One Records -yhtiöllä, kunnes kirjoitti sopimuksen lontoolaisen This Is Fake DIY:n kanssa vuonna 2008. Uuden levytyssopimuksen saatuaan bändi julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa, We are the Physics Are OK at Music. Tällä hetkellä uusi levy on työn alla, osaa kappaleista on jo kuultu livenä.

Keikat

We are the Physics on kiertänyt keikkalavoja ahkerasti klubeille Isossa-Britanniassa. Näkyvyyttä he ovat niittäneet myös lämmittelybändinä, kiertäen suuriakin saleja yhdessä 30 Seconds to Marsin, Art Brutin, Polysicsin sekä You Say Party! We Say Die!n kanssa. Keikoilla We are the Physics tarjoilee energistä livemeininkiä höystettynä bändin omaperäisellä jammailulla.
Suomessa We are the Physics teki kolmen keikan minikiertueen kesällä 2007, selviydyttyään yhteiskiertueesta 30 Seconds to Marsin kanssa. Vierailullaan skotlantilaiset soittivat Helsingin Semifinalissa, Mikkelin Jurassic Rockissa sekä Jyväskylän Lutakko liekeissä -tapahtumassa.
2-vinyylipyridiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 2-vinyylipyridiini on väritöntä nestettä, jolla on sille ominainen pistävä haju. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Se polymeroituu itsestäänkin helposti, minkä vuoksi sen joukkoon lisätään polymeroitumista estäviä aineita. 2-vinyylipyridiinin vinyyliryhmä on voimakkaasti elektrofiilinen johtuen pyridiinirenkaan typpiatomin aiheuttamasta induktiivisesta efektistä. Yhdiste reagoi monien nukleofiilien, esimerkiksi halogeenien, kanssa additioreaktioilla. Vinyyliryhmä voidaan pelkistää vedyttämällä etyyliryhmäksi. 2-vinyylipyridiini ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Sille altistumisesta voi seurata pääkipua, yskää, huonovointisuutta, kurkkukipua ja hermostuneisuutta. Iholle joutuessaan se voi aiheuttaa syövytysvammoja.
Blood Father

Juoni

Ex-vanki tapaa jälleen hänen 16-vuotiaan tyttärensä ja yrittää suojella häntä huumekauppiailta, jotka yrittävät tappaa hänet.
Fosfolipaasi D

Fosfolipaasi D on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi fosfolipidien fosfodiesterisidosten hajottamista ja tuotteina muodostuu alkoholijohdannainen ja fosfatidihappo. Entsyymi voi myös katalysoida fosfatidyyliryhmän siirtoa alkoholijohdannaiselta toiselle. Fosfolipaasi D on osa signaalinvälitysmekanismeja soluissa ja on tärkeä useissa proseisseissa soluissa esimerkiksi aineiden kuljetuksessa ja solujen erikoistumisessa. Entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin soluissa. Fosfolipaasi D:n EC-numero on EC 3.1.4.4.

Toiminta

Rakenteeltaan fosfolipaasi D on monomeeri ja se eristettiin ensimmäisen kerran kasveista. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 105–120 kDa. Fosfolipaasi D hydrolysoi useita fosfolipidejä esimerkiksi fosfatidyylikoliini, fosfatidyyliseriiniä ja fosfatidyylietanoliamiinia. Hydrolyysin lisäksi entsyymi voi katalysoida myös siirtoreaktioita, joissa se siirtää fosfatidyyliryhmän alkoholijohdannaiselta toiselle. Kalsiumionit aktivoivat fosfolipaasi D:n toimintaa. Ihmisen entsyymi on katalyyttisesti aktiivinen niitä ilmankin, mutta esimerkiksi monien kasvien entsyymit tarvitsevat kalsiumioneja ollakseen katalyyttisesti aktiivisia. Ollakseen aktiivinen eukaryoottien fosfolipaasi D tarvitsee toisen proteiinin ADP-ribosylaatiotekijän. Fosfolipaasi D:n katalysoiman reaktion tuotteen fosfatidihappo ja esimerkiksi koliini osallistuvat monien biologisten prosessien säätelyyn.
Fosfolipaasi D:n katalysoima reaktio on mekanismiltaan kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa subtraatti ja entsyymi muodostavat fosfatidyylientsyymikompleksin ja alkoholijohdannainen vapautuu. Toisessa vaiheessa nukleofiilinen yhdiste kuten vesi tai toinen alkoholijohdannainen reagoi tämä kompleksin kanssa muodostaen fosfatidihappoa tai uuden fosfolipidin. Tätä siirtoreaktiota voidaan hyödyntää teollisestikin valmistettaessa ominaisuuksiltaan räätälöityjä fosfolipidejä.
Ján Figeľ

Ján Figeľ (s. 20. tammikuuta 1960 Vranov nad Topl’ou) on slovakialainen poliitikko, joka toimi 2004-2009 Euroopan unionin komission koulutuksesta, kulttuurista ja monikielisyydestä vastaavana komissaarina.
Figeľ opiskeli vuosina 1978–1983 Košicen teknillisessä yliopistossa tehoelektroniikkaa. Vuosina 1983–1992 hän oli ZPA Prešovin tehoelektroniikan tutkimus- ja kehitystoiminnan tutkija, jonka jälkeen Figeľistä Slovakian tasavallan kansallisneuvoston jäsen. Figeľ oli ulkoministeriön valtiosihteeri 1998–2002 ja hän toimi Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen talous- ja kehityskomitean jäsenenä 2003–2004. Vuonna 2004 Figeľ oli Euroopan komission yritystoiminnasta ja tietoyhteiskunnasta vastaavana henkilönä.
RN Italia

Palvelus

Vuosina 1905-1906 aluksen alkuperäiset kuusi savuhormia supistettiin neljään ja aluksen silmiinpistävä keskusmasto korvattiin kahdella lyhemmällä, joista toinen asennettiin etummaisen savuhormin eteen ja toinen neljännen savuhormin taakse. Alus poistettiin palveluksesta 1. kesäkuuta 1914 ja se poistettiin alusluettelosta 4. kesäkuuta. Ammiraglio di Saint Bon hinasi 20. huhtikuuta 1915 aluksen Brindisin ulkosatamaan kelluvaksi patteriksi. Alus palautettiin alusluetteloon 23. toukokuuta ja palvelukseen 1. kesäkuuta. Se oli kelluvana patterina aina 16. joulukuuta 1917 saakka. Joulukuussa alus lähti Brindisistä La Speziaan muutettavaksi kauppalaivaksi, jonka aseistuksena olisi takakannelle asennetut kaksi 4,7 tuuman tykkiä. Alus poistettiin  palveluksesta 13. tammikuuta 1921 ja se poistettiin alusluettelosta 16. marraskuuta 1921.
Ksenon

Fysikaaliset ominaisuudet

Ksenon on hajuton, väritön ja mauton kaasu. Sen sulamispiste on 161,3 Kelviniä ja kiehumispiste 165,1 Kelviniä. Tiheys on 5,88 g/l, ja se on neljä kertaa raskaampaa kuin ilma. Ksenonin lämmönjohtavuus on hyvin huono ja sen höyrystymisen entalpia matala.

Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet

Ksenon on normaalioloissa inertti jalokaasu, mutta tarpeeksi voimakkaiden reagenssien kanssa se reagoi. Linus Pauling ennusti vuonna 1933, että XeF₆ olisi syntetisoitavissa. Ensimmäinen ksenonyhdiste tehtiin 1962, kun englantilainen Neil Bartlett valmisti ksenonplatinafluoridia. Myöhemmin on luotu muitakin ksenonfluoridiyhdisteitä esimerkiksi di-, tetra- ja heksafluoridit. Siltä tunnetaan myös oksidit XeO₃ ja XeO₄, jotka ovat räjähtäviä. Ksenonille tunnetaan yli 80 yhdistettä, jossa kaikissa on osallisena happea tai fluoria. Helsingin yliopistossa on tehty HXeH, HXeOH ja HXeCCH, jotka ovat stabiileja 40 Celsius-asteeseen saakka. Tunnetaan myös erittäin vahvasti hapettavia perksenaattisuoloja, jotka sisältävät perksenaattianionin (XeO₆⁴⁻), jossa ksenonin muodollinen hapetusluku on +VIII. Ne ovat kuitenkin melko stabiileja.
Ksenon on myrkytön, mutta monet sen yhdisteet ovat myrkyllisiä niiden hapettavien ominaisuuksien takia. Suurina pitoisuuksina se voi syrjäyttää ilmasta hapen.

Historia

Vuonna 1898 William Ramsay ja Morris Travers nesteyttivät ilmaa ja tutkivat sitä spektrofotometrisin keinoin. He olivat onnistuneet eristämään ilmasta neonin, argonin ja kryptonin ja onnistuivat lopulta eristämään myös ksenonin. Sana xenon on kreikan kielen sana ja tarkoittaa vierasta.

Esiintyminen ja eristäminen

Ksenonia on 90 miljardisosa ilmakehän ilmasta. Tämä on myös ainut kaupallinen lähde ksenonille, ja sitä tuotetaan vuosittain noin tonni. Ksenon erotetaan ilmasta jakotislauksen avulla. Ksenonia on myös 30 ppt maankuoressa. 100 grammaa ksenonia maksaa noin 90 euroa.

Käyttö

Ksenonilla on hyvin vähän kaupallista merkitystä. Sitä käytetään jonkin verran valaistuksessa, sillä se tuottaa sinertävää valoa. Ksenonia käytetään solariumlampuissa ja ajovaloissa. Ksenonvalo on hyvin kirkas, jolloin sitä voidaan hyödyntää valokuvauksessa. Ksenonia käytetään kaarilampuissa tuottamaan ultraviolettivaloa.
Ksenonia käytetään myös radioaktiivisuuden havainnoinnissa. Ksenonin isotooppia ¹³⁵Xe käytetään neutronien absorboimiseen, jolloin ydinreaktiot pysähtyvät.
Ksenonia voidaan käyttää lasereissa, joita voidaan hyödyntää dermatologiassa. Ksenonin isotoopeilla ¹²⁷Xe ja ¹³³Xe on lääketieteellinen sovellus. Näitä kahta isotooppia käytetään tutkimaan verenvirtausta sekä ilman virtausta keuhkoissa.
Ksenonin yksi käyttökohde on polttoaineena satelliittien ionimoottoreissa. Ksenon on hyvä aine tähän tarkoitukseen, sillä se ei ole reaktiivinen.
Viimsi

Sijainti

Viimsi sijaitsee Tallinnan koillis- ja pohjoispuolella Viimsin niemellä sekä muutamalla Suomenlahden saarella mukaan lukien Naissaari, Prangli ja Aksi.

Kylät ja taajamat

Viimsiin kuuluu kaksi pienkauppalaa (vir. alevik), Haabneeme ja Viimsi, sekä 20 kylää.

Väestö

Vuonna 2011 Viimsin kunnassa oli 18 533 asukasta, joista 15 726 (84,9 %) oli virolaisia, 2 151 (11,6 %) venäläisiä ja 633 (3,4 %) muita kansallisuuksia.

Liikenne

Maan suurin tavarasatama, Muugan satama, sijaitsee osittain Viimsissä.

Muuta

Ylivieska on Viimsin ystävyyskunta.
Atte Saunamäki

Ura

Saunamäki on edustanut koko uransa turkulaista TuToa SM-liigassa, jääkiekon I-divisioonassa ja Mestiksessä. Saunamäki oli loukkaantuneena pahan polvivamman takia koko kauden 2003–2004, eikä pelannut peliäkään. Hän pelasi TuTon edustusjoukkueessa kaudesta 1995–1996 alkaen, ja oli viimeinen liigavuosilta jäljellä ollut pelaaja. Hän oli "TuTo-hengen" ruumiillistuma, "käsite Mestiksessä ja esimerkillinen pelaaja joukkueen nuorisokaartille". Saunamäki tunnettiin voimapelaajana, joka usein kunnostautui pudotuspeleissä – kaudella 2006–2007 Saunamäki oli TuTon paras pistemies pudotuspeleissä. Saunamäki on pelannut urallaan myös kaksi B-maaottelua. Uran loppumisesta ei ole tullut virallista päätöstä, mutta kaudella 2007–2008 Saunamäki ei pelannut.
Ammatiltaan Saunamäki on talonmies.
Panu Tuomi

Panu Tuomi (s. 30. kesäkuuta 1968 Tampere) on suomalainen runoilija. Tuomi debytoi runoilijana 1995 kokoelmalla Iris, ja häneltä on vuoteen 2005 mennessä ilmestynyt kuusi runoteosta kahden vuoden välein. Tuomi opiskeli Tampereen yliopistossa 1991–1995 yleistä kirjallisuutta, filosofiaa ja taidehistoriaa, mutta jättäytyi Iriksen ilmestyttyä vapaaksi kirjailijaksi. Tuomi mainitsee hengenheimolaisikseen  Eeva-Liisa Mannerin, Anna Ahmatovan, Dylan Thomasin ja Franz Kafkan.
Kuumala

Kuumala on kylä Länsi-Halikossa Hajalan taajamassa. Se sijaitsee aivan rantaradan tuntumassa, ja muodostuu nykyään Kuumalan maatilasta sekä muutamasta omakotitalosta. Kylä sijaitsee metsäisen mäen itärinteellä, ja kyläalueen maasto laskee tasaisena itään Lokkilanjoen laaksoon.
Kuumala edustaa Halikon vanhinta pysyvää asutuskantaa. Kylä on asutettu viimeistään 1200-luvulla, joskin kirjalliset lähteet kylästä alkavat vasta 1500-luvulta. Kuninkaantie on toiminut alusta alkaen kylän pohjoisrajana, ja sen varrelle on kehittynyt ajan saatossa asutusta. Kylän myöhäisempi asutus on syntynyt Hajalan osuuskaupan vastaisen Kuumalantien varrelle.
Kuumalan itäosissa on ollut paljon lähteitä, jotka synnyttivät ennen Lokkilanjokeen laskevan puron. Purossa on ollut kaksi myllyä, mutta nykyään puro ja myllyt ovat hävinneet ja alue on kynnetty miltei Lokkilanjokeen saakka.
Saljut 1

Historiaa

Saljut 1 -avaruusaseman kehitystyö lähti liikkeelle jo vuonna 1969, jolloin avaruuteen suunniteltiin sotilaallista  Almaz-avaruusasemaa. Avaruusaseman kylkeen maalattiin sen suunniteltu nimi Zarya. Pian ennen laukaisua kuitenkin todettiin kiinalaisilla olevan kehitteillä samanniminen sotilaallinen avaruusalus. Maailman ensimmäiselle avaruusasemalle päätettiin siten antaa nimeksi Saljut.

Avaruusasema ja sen rata

Rakenteeltaan Saljut 1 oli  lieriömäinen, jonka sivuilla olivat aurinkopaneelit. Sen pituus oli 14,4 m ja halkaisija 4,15 m. Avaruusaseman kokonaismassa oli 18500 kg. Se laukaistiin Maata kiertävälle radalle noin 200 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 51,6 astetta. Myöhemmin rataa nostettiin noin 300 km korkeuteen. Avaruusaseman kiertoaika maapallon ympäri oli 88,5 minuuttia.

Telakoinnit

Saljut 1 -avaruusasemalle laukaistiin sen ensimmäinen miehistö 22. huhtikuuta 1971 eli pian avaruusaseman laukaisun jälkeen. Miehistöä kuljettanut Sojuz 10 -alus telakoitui avaruusasemaan 24. huhtikuuta. Telakointiportti ei suostunut yrityksistä huolimatta avautumaan. Sojuz 10 -alus oli kiinnittyneenä avaruusasemaan 5,5 tuntia. Aluksen miehistöineen piti palata takaisin Maahan 24. huhtikuuta 1971.
Avaruusasemalle laukaistiin uusi miehistö Sojuz 11 -aluksen mukana 6. kesäkuuta 1971. Tällä kertaa telakointi onnistui ja miehistö ehti olla avaruusasemalla 23 päivän ajan. Sojuz 11 -alus irtautui avaruusasemasta 29. kesäkuuta 1971. Paluun yhteydessä sen miehistö kuoli moduulin venttiilivian vuoksi.

Toiminnan päättyminen

Saljut 1 -avaruusaseman alasajoa alettiin valmistella syyskuussa 1971. Ilmakehän kitka alkoi pakottaa avaruusaseman rataa yhä alemmas. Saljut 1 tuhoutui ilmakehässä Tyynen Valtameren yläpuolella 11. lokakuuta 1971.
FN Browning M1903

Husqvarna m/1907

Saksalaisten otettua FN:n tehtaan haltuunsa vuonna 1914 pistoolien toimitukset Ruotsin armeijalle katkesivat. Tämän seurauksena Husqvarna Vapenfabrik aloitti lisenssivalmistuksen mallinimellä Husqvarna m/1907, valmistaen asetta vuosien 1917–1942 välillä 93 960 kappaletta.

Käyttö Suomessa

Suomen sisällissodan peruina M1903-pistooleja kertyi puolustusvoimien haltuun alle 100 kappaletta, lähinnä maassa olleita venäläisjoukoilta takavarikoituina. Ne pysyivät varastoituina jatkosotaan asti, jolloin ne yhdessä talvisodan ruotsalaisilta vapaaehtoisilta jääneiden 860 Husqvarna m/1907 -pistoolien kanssa jaettiin etulinjan joukoille nimikkeillä 9,00 pist/07 FN ja 900 PIST 07 FN.
Martti Viitanen

Martti Juho Viitanen (5. tammikuuta 1913 Oulujoki – 22. tammikuuta 1980) toimi Rafael Paasion 1. hallituksen sisäasiainministerinä 27. toukokuuta 1966 ja 30. marraskuuta 1967 välisen ajan sekä myöhemmin Paasion 2. hallituksessa 23. helmikuuta 1972 – 4. syyskuuta 1972. Puoluekannaltaan Viitanen oli sosiaalidemokraatti. Koulutukseltaan Viitanen oli oikeustieteen kandidaatti. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.
Viitanen jäi eläkkeelle Vaasan läänin maaherran virasta lokakuun alussa 1977.
Karl Herman Pankakoski

Karl Herman Pankakoski (Hällström) (17. kesäkuuta 1881 Sortavala – 10. joulukuuta 1967 Hämeenlinna) oli luonnontutkija sekä Sortavalan seminaarin johtaja ja luonnonhistorian ja maantiedon opettaja.
Karl Herman Pankakosken vanhemmat olivat Sortavalan kaupunginlääkäri, myöhemmin piirilääkäri ja lääkintöneuvos Herman Adolf Hällström ja Olga Maria Karolina Hjerppe. Hänen puolisonsa oli Selma Sofia Kristiina Europaeus. 
Pankakoski, tuolloin Hällström, kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1899 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi v. 1903. Sen jälkeen hän toimi luonnonhistorian ja maantiedon opettajana, ensin Porissa ja Tampereen yhteiskoulussa vuoteen 1907 sekä vuonna 1906 assistenttina yliopiston maantieteen laitoksella tutkien perinnöllisyystiedettä. Hän julkaisi aiheesta myös kirjan. Sortavalan seminaarin luonnontieteiden lehtoriksi hän tuli vuonna 1911 ja jatkoi opetustyötä myös tultuaan valituksi seminaarin varajohtajaksi vuonna 1926. Johtajana hän aloitti vuonna 1935 toimittuaan sitä ennen vuosina 1934–1935 v.t. johtajana. Hän opetti samalla vuosina 1921–1935 Sortavalan tyttökoulussa. Hän suomensi itse ja vaimonsa kanssa luonnontieteeseen liittyviä kirjoja. ja avusti muun muassa Luonnon ystävä -lehteä
Pankakoski oli syvällisesti perehtynyt Laatokan Karjalan luontoon ja maantieteeseen ja tunnettu etevänä ja pidettynä opettajana, joka ymmärsi nuorisoa. Hän oli Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1926–1928 ja toimi Raja-Karjalan säätiön hallituksessa.
Pankakosken johtajakautta Sortavalan seminaarissa rasittivat talvisota ja jatkosota, jotka merkitsivät seminaarin evakkomatkoja sisämaan opettajaseminaarien suojaan. Seminaari pääsi jälleenrakentamaan Pankakosken johdolla Sortavalaan jatkosodan vuosina 1942–1944, mutta vuonna 1944 seminaari evakuoitiin Sortavalasta lopullisesti. Pankakoski sijoitettiin Raaheen, jonne seminaarin naisosasto oli siirretty Raahen seminaarin yhteyteen.
Pankakoski vietti viimeiset vuotensa Tyrvännön Lepaalla ja kuoli siellä 86 vuotiaana.
Gla

Historia

Gla rakennettiin LH IIIA2 -kaudella 1300-luvun eaa. loppupuolella. Se oli todennäköisesti Theban ja Orkhomenoksen kaupunkien perustama ja niiden alaisuudessa. Se sijaitsi Orkhomenoksen minyalaisten linnoituksen rakentamisaikaan osittain kuivattaman Kopaisjärven (Kopaḯda) koillisrannalla. Se toimi alueen hallinnollisena ja maanviljelyyn liittyneen varastoinnin keskuksena. Linnoituksen tehtävänä on todennäköisesti ollut järven kuivatuksen seurauksena maanviljelyn käyttöön muutetun tasangon ja sen kanavien hoitaminen.
Gla tuhoutui Theban ja Orkhomenoksen tavoin tulipalossa LH IIIB2 -kaudella eli noin 1220–1200 eaa., todennäköisesti vihollisten hyökkäyksen seurauksena. Hyökkäyksen seurauksena paikka raunioitui ja autioitui, sillä sitä ei muiden keskusten tavoin asutettu uudestaan edes pienemmässä mittakaavassa.
Alueen arkeologiset kaivaukset on suoritettu vuonna 1893 André de Ridderin johdolla, vuosina 1955–1961 Ioánnis Threpsiádiksen johdolla sekä vuosina 1981–1983 ja 1990–1991 Spýros Iakovídiksen johdolla.

Rakennukset ja löydökset

Glan linnoitus oli rakennettu saareketta muistuttavalle kukkulalle, joka sijaitsee noin 20–40 metriä muuta tasankoa korkeammalla. Linnoituksen pinta-ala on noin 20 hehtaaria. Näin se on ollut noin kymmenen kertaa suurempi kuin Tiryns ja noin seitsemän kertaa suurempi kuin Mykene. Koko kukkula on ollut ympäröity noin 2,8 kilometriä pitkällä ja enimmillään noin 5 metriä korkealla ja 5,50–5,80 metriä paksulla muurilla. Muurissa on neljä porttia, joiden yhteydessä on ollut torneja. Linnoituksessa on ollut palatsi, jossa on ollut poikkeuksellinen megaronin kaltainen melathron-huone sekä muun muassa varastorakennuksia. Muureista on säilynyt laajoja osia.
Vercorsin kapina

Maquisardit

Maquisit (Maquis) olivat aseistautuneita metsiin ja vuoristoihin vetäytyneitä vastarintaryhmiä, joiden jäseniä kutsuttiin nimellä maquisard. Päivää ennen liittoutuneiden Normandian maihinnousua Lontoossa maanpaossa ollut Vapaan Ranskan hallitus viestitti Vercorsin alueen asukkaille, että näiden tulisi nousta aseisiin saksalaisia joukkoja vastaan hidastaakseen näiden pääsyä Normandiaan, jonne maihinnousu oli suunnattu. Myös useat muut Ranskan vastarintaliikkeen osastot saivat samanlaisia kutsuja maihinnousun kynnyksellä. Charles de Gaulle piti BBC:ssä radiopuheen, jossa hän kertoi ”Ranskan alppien vuorikauriin astuvan esiin” (le chamois des Alpes bondit). Tämä oli merkkinä yli 4 000 Vercorsin maquisardille. Vercorsin sotilasjohtajan everstiluutnantti Huetin johtamat maquisardit aloittivat ylänköalueen haltuunoton. Jo alkuvuonna 1943 tehdyn suunnitelman mukaan ylängön piti toimia maahanlaskualueena liittoutuneiden apujoukoille, jotka tulisivat katkaisemaan saksalaisten pääsyn alueelta. Vapaan Ranskan päämaja hyväksyi suunnitelman, jolle annettiin nimi Montagnards (vuoristolaiset).

Saksalaisten vastatoimet

Saksalaiset aloittivat vastatoimet ja valtasivat 13.–15. heinäkuuta Saint-Nizierin, joka tarjosi helpon pääsyn ylängölle. Samaan aikaan maquisardit odottivat Montagnardsin toimeenpanoa. Suunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu ja sissit jäivät oman onnensa nojaan. 14. heinäkuuta liittoutuneet pudottivat alueelle yli tuhat säiliötä ase- ja ammustarvikkeita. Saksalaiset vastasivat kostopommituksilla Vassieuxin kylään. Kuusi päivää kestäneet pommitukset vaativat 35 uhria ja tuhosivat puolet kylän rakennuksista. Saksalaiset pitivät kaikkia ylängön kulkureittejä hallussaan estäen pääsyn pois.
21. heinäkuuta saksalaiset aloittivat hyökkäykset ylängölle. Samaan aikaan 400 miehen joukko laskeutui ylängölle liitokoneissa. Joukko kuului Sonderverband Jungwirthiin, maahanlaskujoukkojen kurinpidolliseen yksikköön. Vassieuxissa saksalaiset osoittivat suurta julmuutta sekä vangittuja maquisardeja että siviiliväestöä kohtaan kiduttaen, raiskaten ja tappaen. Pelkästään kylässä kuoli 120 vastarintaliikkeen jäsentä ja 82 siviiliä. Kun Vercorsin taistelu oli ohi ranskalaiset olivat menettäneet 840 henkeä.
Esitystaide

Esitystaide on nykyteatterin, performanssin ja muiden esittävän taiteen eri perinteiden välimaastossa vaikuttava taiteen muoto. Termi "esitystaide" on syntynyt 2000-luvulla.
Erilaisille esityksille yhteistä on muun muassa yleisökontakti, käsitteellisyys ja elämyksen korostaminen. Esitystaiteessa etsitään teatterillisen kohtaamisen uusia muotoja.

Esitystaiteen taustaa

Esitystaiteen taustalla on nykyteatterin eri muodot, performanssi ja elävä taide.
Kuten esitystaiteessa, monissa nykyteatterin muodoissa teoksen lähtökohtana ei ole enää draamateksti ja näytelmä. Esitystaiteen taustalla vaikuttanut performanssi sai alkunsa 1960-luvulla, sen innoituksena oli muun muassa toimintamaalaus, käsitetaide, happeningit, videotaide ja taiteen esineellisyydelle vaihtoehtoja etsivä taide.
Performanssitaide syntyi USA:ssa 1970-luvulla, 1980-luvun puolivälissä taas sai alkunsa elävä taide eli Live Art Britanniassa. Termi pyrki kattamaan laajempaa aluetta, ja se muistuttaa esitystaidetta.

Esitystaide Suomessa

Teatterikorkeakoulussa aloitti 2001 Esitystaiteen ja -teorian maisteriohjelma, ja myös Turun Taideakatemia avasi samansuuntaisen koulutusohjelman. Vuonna 2010 aloitettiin koulutus myös Satakunnan ammattikorkeakoulussa.
Suomessa toimii (2012) noin 150-300 esitystaiteilijaa. Tapahtumia, klubeja ja festivaaleja järjestetään aktiivisesti. Esitystaiteen kenttä on myös järjestäytynyt. Helsinkiin avattiin 2011 esitystaiteen keskus. Alan tiedotuskeskus Presentaatio on toiminut vuodesta 2008, vuotta aiemmin alkoi ilmestyä Esitys-lehti.
Vaahtokarkki

Vaahtokarkki on makeinen, joka valmistetaan yleensä liivatteesta, sokerista, vedestä, maissista ja siirapista.
Pohjois-Amerikassa, Britanniassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa on tapana paistaa vaahtokarkkeja nuotion äärellä.
Jacques Houdek

Biografia

Jacques Houdek (syntymänimeltään Željko Houdek) syntyi 14. huhtikuuta Zagrebissa, Kroatiassa. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Slavoniasta. Lopetettuaan musiikkikoulun Houdek kävi Berklee College of Music -koulua Bostonissa. Vuonna 2004 hän voitti Porin-palkinnon parhaana uutena artistina. Hän saavutti myös ensimmäisen sijan festivaali MC:ssä vuonna 2004, ja voitti maineikkaan BH Radio -festivaalin parhaana kroatialaisena esiintyjänä vuonna 2005. Vuonna 2006 Houdek meni naimisiin Brigita Krkačin kanssa. Parilla on kaksi lasta: tytär Sofija ja poika David.
Houdek voitti toisen Porin-palkinnon vuonna 2008 parhaana miesesiintyjänä. Hänen albuminsa "Idemo u zoo" voitti myös Porin-palkinnon parhaana albumina lapsille vuonna 2009, ja hän itse voitti Porin-palkinnon parhaana miesesiintyjänä vuonna 2012.
17. helmikuuta 2017 ilmoitettiin, että Jacques Houdek tulisi edustamaan Kroatiaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa Kiovassa, Ukrainassa.