google/wiki40b huggingface dataset:
Elina Salo

Ura

Teatterikoulun vuosina 1955–1958 käynyt Elina Salo näytteli Suomen Filmiteollisuuden elokuvissa 1950-luvun puolivälistä saakka. Ensimmäinen muistettavampi rooli Salolla oli Maunu Kurkvaaran elokuvassa Patarouva (1959). Vuosikymmenen vaihteen tienoilla hän sijoittui useina vuosina ensimmäiselle sijalle Elokuva-Aitta-lehden järjestämissä ”Suomen suosituin elokuvanäyttelijätär” -äänestyksissä. Sittemmin hän on ollut niinkin erityyppisten ohjaajien kuin Aarne Tarkaksen, Matti Kassilan, Risto Jarvan ja Aki Kaurismäen luottonäyttelijöitä. Tuolloin Salo teki mieleenjääneet roolit muun muassa Kassilan ohjaamassa klassikossa Komisario Palmun erehdys (1960) sekä sitä seuranneessa Kaasua, komisario Palmu! -elokuvassa.
Alkuaikojen yksiulotteisten farssien ja pirteiden tyttöroolien jälkeen Salon vahva näyttelijäpersoonallisuus pääsi kunnolla esiin suomalaisen elokuvan ”uuden aallon” myötä muun muassa Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran esikoiselokuvassa Yö vai päivä (1962) sekä etenkin Jarvan elokuvassa Työmiehen päiväkirja (1967).
Näiden vahvojen elokuvaroolien rinnalla Salo teki myös uraa teatterin puolella, muun muassa Intimiteatterin ja vuodesta 1967 lähtien myös Lilla Teaternin riveissä.
1970-luvulle tultaessa Elina Salon elokuvaura hiljeni, ja muutaman vuoden ajan hän teki vain pieniä sivurooleja. Rooli runoilija L. Onervana Jaakko Pakkasvirran Eino Leino -elokuvassa Runoilija ja muusa (1978) käynnisti taas uuden aktiivisemman suhdanteen. Tämän myöhäisemmän kauden merkittäviä tapauksia ovat olleet myös lukuisat taiten tehdyt luonneroolit Aki Kaurismäen elokuvissa. Sydäntäsärkevä osasuoritus rouva Sjöholmina elokuvassa Kauas pilvet karkaavat (1996) palkittiinkin Jussi-palkinnolla. Vuonna 2009 Salolle myönnettiin arvostetun ranskalaisen Ordre des Arts et des Lettres -ritarikunnan komentajamerkki. Salon viimeisin elokuvatyö on Clairen rooli elokuvassa Le Havre vuonna 2011. Tästä roolista hän sai jälleen parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon.
Salo on näytellyt kaikkiaan yli 70 elokuvassa ja vaatimattomien sivuroolien ohella hän on tehnyt monia merkittäviäkin osia, niin draamoissa kuin komedioissa.
Elina Salo on ollut pitkään myös lastenohjelmien rakastetuimpia televisioääniä. Hänet kuullaan Pikku Myyn ääniroolissa animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita sekä elokuvassa Muumipeikko ja pyrstötähti. Kyseistä roolia Salo on esittänyt aiemminkin Lilla Teaternin Muumi-näytelmissä sekä Vivica Bandlerin ohjaamassa ruotsinkielisessä televisiosarjassa Muumipeikko (1969).
Näyttelijänuran lisäksi Elina Salo on levyttänyt musiikkia, joista suurin osa on lastenlauluja. Yksi tunnetuimpia hänen esittämiään kappaleita on vuonna 1979 levytetty ”Lähdetään Korkeasaareen”.

Yksityiselämä

Elina Salo oli naimisissa Pertti Maisalan kanssa vuosina 1963–1976, ja heillä on tytär Saara (s. 1964). Elina Salo asuu pääasiassa Ranskassa ja hänelle on myönnetty  ranskalainen Arts et Lettres -ritarikunnan korkein kunniamerkki.
Sirkulaattori

Sirkulaattori on sekoittimella varustettu vedenkuumennuslaite. Vesihauteeseen upotettavan sirkulaattorin avulla veden lämpötila voidaan pitää tarkasti halutunlaisena. Sekoitin nopeuttaa lämmön siirtymistä ja auttaa pitämään sen hauteessa tasaisena.
Ammattikeittiöissä sirkulaattoria käytetään matalalämpökypsennyksen työvälineenä. Kypsennettävät raaka-aineet vakumoidaan tyhjiöpakkauslaitteella ja vakumoidut pussit laitetaan kypsymään vesihauteeseen, jonka lämpötila pidetään sirkulaattorin avulla halutunlaisena.
Sirkulaattoria käytettäessä kypsennysajat ovat yleensä pitkiä ja lämpötilat matalia. Menetelmän ansiosta raaka-aineen ominaiset maut ja aromit saadaan hyvin esille. Tyhjiöpakkauksen ansiosta raaka-aineissa ei tapahdu kypsennyksen aikaista nesteen eikä makujen häviämistä. Sirkulaattorin avulla voidaan myös tehostaa keittiön prosesseja keskittämällä valmistus suurempiin eriin ja erilleen tarjoiluhetkestä. Useimmissa sirkulaattoreissa lämpötilaa voidaan säätää asteen kymmenesosan tarkkuudella. Tarkan lämpötilanohjauksen ansiosta valkuaisten hyytymistä voidaan kontrolloida hallitusti ja saada sille näin haluttu rakenne. Sirkulaattorilla kypsennettyjä ruokia voidaan tarjoilla välittömästi kypsennyksen jälkeen tai jäädyttää ja kylmävarastoida myöhempää käyttöä varten. Usein sirkulaattorilla kypsennetyille lihatuotteille tehdään ruskistus esimerkiksi parilalla ennen tarjoilua.
Termiä sirkulaattori (engl. circulator) käytetään myös radio- tai mikroaaltotekniikassa.
Hr. Ms. Jacob van Heemskerck (F812)

Palvelus

Alus myytiin 2005 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Almirante Latorre.
Tmutarakan

Tmutarakan (ven. Тмутарака́нь) on Tamanin niemimaalla Mustaanmerta ja Asovanmerta yhdistävän Kertšinsalmen rannalla sijainnut muinaisvenäläinen kaupunki, joka oli vahvimmillaan 900–1000-luvuilla. Se sijaitsi nykyisen Tamanskajan kylän lähellä.
Ennen ajanlaskun alkua paikalla oli sijainnut kreikkalainen Hermonassan siirtokunta. 700–800-luvulla paikalla oli kasaarien valtakuntaan kuulunut Tamatarhan asutus. Sen jälkeen kun Kiovan ruhtinas Svjatoslav Igorevitš oli vuonna 965 hävittänyt kasaarien valtakunnan, paikalle syntyi Tmutarakanin kaupunki, josta tuli samannimisen ruhtinaskunnan keskus, huomattava kauppapaikka ja satama. Kaupunki toimi venäläisten ruhtinaskuntien, Pohjois-Kaukasian kansojen ja Bysantin välittäjänä. Asukkaina oli venäläisiä, kreikkalaisia, armenialaisia sekä nykyisten adygejen ja osseettien esi-isiä. Ruhtinas Mstislav Vladimirovitšin aikana vuonna 1023 rakennettiin Jumalansynnyttäjän kirkko, josta tuli myöhemmin Tmutarakanin hiippakunnan keskus. Kumaanien hyökkäysten takia Tmutarakanin ruhtinaskunnan yhteydet muuhun Venäjään katkesivat, ja se menetti itsenäisyytensä.
Vest Buss

Vest Buss on norjalainen linja-autojen jälleenmyyjä ja entinen korivalmistaja. Se on Iveco Busin virallinen maahantuoja Norjassa ja Ruotsissa.
Keskinen talousalue

Keskinen talousalue (ven. Центральный экономический район, Tsentralnyi ekonomitšeski raion) on yksi Venäjän 12:sta talousalueesta. Siihen sisältyy Brjanskin alue, Ivanovon alue, Kalugan alue, Kostroman alue, Moskovan liittovaltiokaupunki, Moskovan alue, Orjolin alue, Rjazanin alue, Smolenskin alue, Tulan alue, Tverin alue, Vladimirin alue ja Jaroslavlin alue. Alueen pinta-ala on 483 000 km² ja väkiluku on 30,5 miljoonaa (2002). Väestötiheys on 62 as./km² ja kaupungistumisaste 83 %.
Hrvoje Šarinić

Hrvoje Šarinić (17. helmikuuta 1935 Sušak – 21. heinäkuuta 2017 Zagreb) oli kroatialainen poliitikko.

Lapsuus ja aikuisuus

Šarinić syntyi Sušakissa nykyisessä Kroatiassa. Šarinić kävi Zagrebin yliopiston ja muutti Ranskaan asumaan. Siellä hän asui 24 vuotta, kunnes tuli takaisin Kroatiaan.

Nousu pääministeriksi

Šarinić liittyi Kroatian demokraattiseen liittoon jäseneksi vuonna 1992, jolloin samana vuonna hänestä tuli pääministeri. Jugoslavian hajoamissotien seurauksena Šarinić erosi virastaan ja hänen seuraajaksi tuli Nikica Valentić.

Eron jälkeen

Šarinićista tuli hallituksen virallinen edustaja vuonna 1995. Šarinić ylennettiin poliitikoksi Kroatian demokraattisessa liitossa vuonna 1998. Šarinić liittyi Demokraattiseen puolueeseen vuonna 2000.
Chris Bristow

Kuolema

Chris Bristow kuoli Belgian Grand Prix -kilpailussa vuonna 1960. Kahdennellakymmenennellä kierroksella Bristowin auto, joka oli tulossa mäen alla olevaan kaarteeseen, syöksyi ulos radalta ja pyörähti ympäri. Bristow viskautui ulos autostaan ja hänen päänsä irtosi piikkilangan viillettyä. Auton tuulilasista löytyneet höyhenet antoivat aiheen olettaa, että Bristow menetti autonsa hallinnan linnun iskeydyttyä tuulilasiin. Viisi kierrosta myöhemmin Alan Staceyn auto syöksyi ulos radalta ja kuljettaja sai surmansa.
Project Zero

Taustatarina

Sarjan pelien aaveenmetsästyslaitteet on kehittänyt 1800-luvun lopulla elänyt japanilainen okkultisti Kunihiko Asou. Hänen keksintöjään ovat muun muassa camera obscura, peleissä käytetty henkiä vahingoittava kamera, ja sielukiviradio, jolla voi kuunnella kuolleiden ajatuksia ja muistoja sielukristalleista.
Project Zero 3:n mukaan Ason lukuisat keksinnöt levisivät aikojen saatossa ympäri Japania, ja ne ovat nyt arvokkaita keräilyesineitä.

Project Zero II: Crimson Butterfly (2003)

Nuoret kaksossiskot Mio ja Mayu Amakura ovat luonnossa lapsuudenaikaisella leikkipaikallaan, kun Mayu huomaa hohtavan karmiinin perhosen ja alkaa seurata tätä yksin syvemmälle metsään. Mio huolestuu ja lähtee Mayun perään. Kaksoset joutuvat kirottuun kylään, jonka suuressa seremoniassa kuolleet asukkaat elävät yhä kuolinpäiväänsä kituvina aaveina. Unenomaisessa transsissa hortoilevasta Mayusta huolehtivalle Miolle selviää vähitellen kaksosten ennaltamäärätty rooli kylän salaisessa rituaalissa.
Peli julkaistiin Playstation 2:lle vuonna 2003 Japanissa ja NTSC-alueella. 2004 se ilmestyi myös PAL-julkaisuna, ja siitä tehtiin paranneltu Xbox-versio, ”Director’s Cut”, jossa on lisää sisältöä ja grafiikkaparannuksia.

Real: Another Edition (2004)

Real: Another Edition on vain Japanissa julkaistu kännykkäpeli, jossa pelaajat etsivät aaveita puhelimensa sisäänrakennetulla kameralla. Se ilmestyi vuonna 2004.

Project Zero 3: The Tormented (2005)

Rei Kurosawa, 23-vuotias freelance-valokuvaaja, saa työkseen kummitelluksi väitetyn talon kuvaamisen. Hänen kuollut kihlattunsa ilmestyy kuviin. Rei alkaa nähdä toistuvia unia, joissa hän seuraa kuollutta kihlattuaan vanhan kartanon sisään. Rein herätessä hänen iholleen on ilmestynyt tatuointi, joka laajenee päivä päivältä. Hän seikkailee unissa yhä pidemmälle kartanossa, ja todellisuuden ja unimaailman raja alkaa hämärtyä.
Project Zero 3 julkaistiin vain PlayStation 2:lle. Japanissa ja NTSC-alueella se julkaistiin vuonna 2005 ja PAL-versiona 2006.

Project Zero: Mask of the Lunar Eclipse (2008)

Vuosia ennen pelin tapahtuma-aikaa rikollinen kaappaa viisi pientä tyttöä (Ruka Minazuki, Misaki Asou, Madoka Tsukimori, Marie ja Tomoe) ja pitää heitä panttivankeina Rougetsu-saarella. Etsivä Chōshiro Kirishima kuitenkin pelastaa tytöt. Kymmenen vuotta tämän jälkeen kaksi heistä (Marie ja Tomoe) kuolevat oudosti, ja loput tytöistä palaavat saarelle selvittämään tapahtumia. Myös Chōshiro Kirishima palaa saarelle Rukan äidin pyynnöstä.
Tecmo kehitti pelin yhteistyönä Grasshopper Manufacturen kanssa. Se julkaistiin Japanissa Wiille vuonna 2008

Nintendo on ilmoittanut, ettei peli ole tulossa NTSC- tai PAL-alueille, mutta peliin ilmestyi myöhemmin fanien tekemä englanninkielinen käännös.
Kihlakunnankatselmus

Kihlakunnankatselmus on aiemmin Suomessa ja Ruotsissa käytössä ollut katselmus, jonka suoritti kihlakunnanoikeuden tuomari ja lautakunta. Tällaisella kiinteistön tarkastuksella pyrittiin selvittämään tilusriita tai rajamerkkiriita, jos riitaantuneet maanomistajat eivät pystyneet keskenään sopimaan tiluskatselmuksesta. Kihlakunnankatselmus päättyi erityisen katselmustuomion julistamiseen, jossa määrättiin myös katselmuksen kustannusten maksajista.
Kihlakunnankatselmuksesta säädettiin vuoden 1734 lain maakaaren 14 luvussa. Alkuaan katselmus oli pidettävä valpurinpäivän (1. toukokuuta) ja pyhäinpäivän (1. marraskuuta) välillä tai muuna aikana maan ollessa paljaana, jos kaikki siihen suostuivat. Myöhemmin kihlakunnankatselmuksia pidettiin kaikkina vuodenaikoina, kunhan maa siihen soveltui, vaikka riitaisat asianosaiset eivät asiasta pystyneetkään sopimaan. Katselmustuomioon voi hakea muutosta hovioikeudesta (aiemmin laamanninkäräjiltä). Jos riita koski kihlakuntien välistä rajaa, niin hovioikeus määräsi pyynnöstä ulkopuolisen kihlakunnan tuomarin ja lautakunnan tutkimaan ja ratkaisemaan asian. Läänien tai maakuntain välisen rajariidan ratkaisi tuomari, jonka kuningas määräsi tehtävään käskynhaltijan esityksestä.
Kihlakunnankatselmusta koskevat oikeussäännökset kumottiin Suomessa lailla maakaaren voimaanpanosta (541/1995). Se määräsi, että uusi maakaari (540/1995) tuli voimaan vuoden 1997 alussa, jolloin myös vanhat säädökset kumoutuivat.
Rallin maailmanmestaruussarja

Autot

MM-sarjan tehdasautot ovat turboahdettuja 1,6-litraisia nelivetoisia tuotantoautoihin pohjautuvia WRC-luokan autoja. Aikaisemmin kilpailtiin A-ryhmän ja B-ryhmän kalustolla, mutta kauden 1986 jälkeen B-ryhmä kiellettiin ja vuodesta 1997 lähtien WRC-autot korvasivat terävimmällä huipulla A-ryhmän kaluston. Vuonna 2011 WRC-autojen moottorikoko pieneni 1,6 litran kokoon aiemmasta 2-litraisesta. Super 2000 -luokan autot ovat 2-litraisia vapaastihengittävällä moottorilla varustettuja nelivetoisia, jotka sijoittuvat suorituskyvyltään jonnekin N-ryhmäläisten ja WRC-kaluston väliin. Nykyisten N-ryhmäläisten ja Super 2000 -luokan autojen korvaajiksi on nousemassa R5- sekä RRC-luokan autot, molemmissa luokissa autot ovat 1,6-litraisella turboahdetulla moottorilla varustettuja nelivetoisia.

Osakilpailut

Kaudella 2018 MM-sarjassa on 13 eri puolilla maapalloa ajettavaa sora-, asfaltti- ja lumikilpailua.
Viime vuosina osakilpailujen määrää on lisätty ja kalenteriin on tullut lukuisia uusia osakilpailuita, joiden tieltä monet perinteiset rallit kuten Safari-ralli ja Sanremon ralli ovat saaneet väistyä. Vuodeksi 2008 kalenterista poistuivat Norjan, Portugalin ja Irlannin rallit. Tilalle tulivat Jordanian ralli ja kalenteriin palasi Turkin ralli.
Tšuvassian lippu

Tšuvassian lippu on Venäjään kuuluvan Tšuvassian tasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön 29. huhtikuuta 1992. Lipun on suunnitellut António Martins. Lipussa on kahta väriä: violettia ja keltaista. Lipun keskellä on violetti Elämän puu, joka kuvaa kansallista elpymistä. Sen yläpuolella on kolme violettia aurinkoa kuvaavaa kahdeksankärkistä tähteä. Tämä aurinkosymboli on hyvin yleinen kaikilla Volgan alueen kansoilla.
Teneriffanpaulio

Varsi, oksat ja lehdet

Teneriffanpaulio kasvaa noin metrin korkeaksi. Sillä on puutuneet varret. Sen lehdet ovat harmaanvihreät, kapeat, neulasmaiset ja mehevät.

Kukat ja hedelmät

Teneriffanpaulion kukat ovat 10–20 kukan ryhmissä. Kukkien väri on punertavansininen tai valkoinen. Teneriffanpaulion kukat ovat hyönteispölytteiset. Hedelmä on litu jossa olevat pienet siemenet sinkotuvat kauas lidun auetessa.

Levinneisyys

Teneriffanpauliota ei kasva muualla kuin Teneriffalla ja sielläkin vain Punta de Tenon rinteillä 50–200 metrin välisellä vyöhykkeellä. Se muodostaa tiheän pensaikon yhdessä tyräkkien ja muiden kuivuuteen sopeutuneiden kuivakkokasvien kanssa. Espanjan punaisessa kirjassa laji on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Peltorusojuuri

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen tai ylitalvinen peltorusojuuri kasvaa 15–45 cm korkeaksi. Kasvin juuri on punavioletti ja värjäävä. Varsi on harvaan karkeakarvainen ja yläosasta vähähaarainen. Harmaakarvaiset lehdet ovat kapean vastapuikeita tai puikeita ja vain keskisuoni erottuu lehdestä selvästi. Kukkien tukilehdet ovat lehtimäisiä. Kukat ovat väriltään kellanvalkoiset ja yläosasta sinertävät, joskus myös kokonaan sinertäviä. Kukan teriö on kapean suppilomainen ja 6–8 mm pitkä. Peltorusojuuri kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Kasvin hedelmykset ovat harmaanruskeita ja nystermäpintaisia.

Levinneisyys

Peltorusojuuri on länsieurooppalais-keskisiperialainen kasvi, jonka tarkkaa alkuperäistä esiintymisaluetta ei tiedetä. Se on levinnyt koko Eurooppaan Islantia ja mantereen pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu läpi Venäjän Keski-Siperiaan saakka. Lisäksi sitä tavataan Pohjois-Afrikassa ja satunnaisesti monin paikoin Aasiassa. Ihmisen mukana laji levinnyt Australiaan ja laajalle alueelle Pohjois-Amerikan itäosiin. Eteläiseen Suomeen peltorusojuuri on levinnyt viljelykasvien mukana ainakin jo keskiajalla, minkä vuoksi se on muinaistulokas. Pohjanmaalla ja Pohjois-Suomessa laji on uustulokas, jonne se on tullut muun muassa saksalaisten sotilaiden mukana. Lajia on esiintynyt satunnaisesti suurimmassa osassa Suomea, mutta nykyään se on hyvin harvinainen ja kadonnut suurimmasta osasta Suomea. Viime aikoina peltorusojuurta on tavattu vain Ahvenanmaalta ja Etelä-Suomesta. Esimerkiksi Keski-Suomesta tunnetaan noin 50 peltorusojuuren kasvupaikkaa, mutta viimeisin havainto lajista on maakunnasta vuodelta 1976.

Elinympäristö

Peltorusojuuri kasvaa viljapelloilla, kyläkallioilla, satamissa ja lastauspaikoilla. Vielä 1900-luvun alkupuolella sitä tavattiin runsaasti varsinkin ruispelloilla rikkakasvina, joihin se levisi siemenviljan mukana. Uusien siemenlajikkeiden ja viljelymenetelmien käyttöön otto, viljan puhdistusmenetelmien tehostuminen sekä viljantuonnin väheneminen idästä ovat olleet pääsyynä peltorusojuuren taantumiseen Suomessa.

Käyttö

Nimensä peltorusojuuri on saanut sen juurista saatavasta punaisesta väriaineesta, alkanniinistä, jota on käytetty mm. kosmetiikassa huulipunana ja poskivärinä. Tähän käyttötarkoitukseen viittaa myös lajin ruotsinkielinen nimi sminkrot. Kasvin lehtiä on myös käytetty teenä.
Riemukaari (Pariisi)

Riemukaari  (ransk. Arc de Triomphe) on yksi Pariisin kuuluisimmista nähtävyyksistä. Napoléon Bonaparte aloitti sen rakentamisen vuonna 1806. Napoléon syöstiin kuitenkin vallasta ja rakennelma valmistui vasta 1836. Sen suunnitteli arkkitehti Jean Chalgrin, joka kaiverrutti siihen Napoléonin sodissa taistelleiden kenraalien nimet. Ulkopuolella sitä koristavat monet kohokuvat kuvastamassa aikaisempia taisteluita, joissa Napóleon oli mukana. Myöhemmin Riemukaaren alle on sijoitettu ensimmäisessä maailmansodassa taistelleen tuntemattoman sotilaan hauta.
Riemukaari sijaitsee Pariisin länsiosassa Place Charles de Gaulle -nimisellä aukiolla (ent. Place de l’Étoile, Tähtiaukio).  Aukio on samalla liikenneympyrä, josta lähtee 12 leveää puistokatua säteittäisesti eri suuntiin. Kuuluisin niistä on itäkaakosta, Place de la Concordelta Riemukaarelle johtava Avenue des Champs-Élysées, johon nähden riemukaari on kohtisuorassa. Sen suorana jatkeena Riemukaaren toisella puolella on Avenue de la Grande Armée, joka johtaa (nimeään välillä vaihtaen) La Défenselle. Molemmat kadut ovat osa Pariisin halki kulkevaa Axe historique -kaupunkiakselia, joka kulkee siten myös Riemukaaren läpi. Aukion alla sijaitsee Pariisin metron risteysasema Charles de Gaulle-Étoile.
Alkujaan Riemukaari sijaitsi Pariisin rajalla ja oli porttina aiemmin 1780-luvulla rakennetulla kaupunginmuurilla, jonka kohdalla nykyisin on Pariisin keskimmäinen bulevardien kehä. Nykyisen kaltaiseksi Riemukaaren ympäristö rakennettiin Napoleon III:n aikana, jolloin rakennettiin myös useimmat aukioilta alkavat puistokadut.
Riemukaari on keskimmäinen Pariisin kolmesta riemukaaresta, jotka sijaitsevat kaikki samalla kaupunkiakselilla. Keskustan puoleisessa päässä on 1808 valmistunut Arc de Triomphe du Carrousel ja La Défensessä 1989 rakennettu moderni Grande Arche.

Attika

Attika on koristeltu 30 kilvellä ja gladiuksella. Kilpiin on kaiverrettu vallankumouksen ja imperiumin suuret taistelut: Valmy, Jemappes, Fleurus, Montenotte, Lodi, Castiglione, Rivoli, Arcole, Pyramides, Aboukir, Alkmaer, Zurich, Heliopolis, Marengo, Hohenlinden, Ulm, Austerlitz, Iena, Friedland, Somosierra, Essling, Wagram, Moskowa, Lützen, Bautzen, Dresde, Hanau, Montmirail, Montereau ja Ligny.

Tuntemattoman sotilaan hauta

Riemukaaren alla on tuntemattoman sotilaan hauta. Muistomerkissä lukee: Ici repose un soldat français mort pour la patrie 1914–1918 (”Tässä lepää tuntematon ranskalainen sotilas; kuollut isänmaan puolesta 1914–1918”).
Yhdystie 2470

Yhdystie 2470 on tie, joka kulkee Kokemäen Peipohjasta Sastamalan Kiikoisiin. Tien pituus on 31 kilometriä.

Tien kulku

Tie saa alkunsa Kokemäen Peipohjassa sijaitsevasta valtatien 2 ja yhdystien 2140 eritasoliittymästä. Ensin tie sivuuttaa Haanmäen kaupunginosan sekä ylittää Tampere-Pori-radan. Tämän jälkeen tie sivuuttaa noin kilometrin matkalta Suokkaan teollisuusaluetta, jonka aikana se myös kohtaa yhdystien 2463 risteyksen. Tästä tie jatkuu vajaan kilometrin verran kunnes se saapuu Teljänportin liikenneympyrään ja kääntyy kohti pohjoista. Sen jälkeen tie sivuuttaa Tulkkilan kaupunginosan sen länsipuolelta sekä ylittää Vuolteen siltaa pitkin Kokemäenjoen.
Pian ylityksen jälkeen tie kohtaa yhdystien 2440 risteyksen. Seuraavan 1,5 kilometrin verran tie sivuaa vielä Kokemäen keskustan pohjoisimpia osia, kunnes se ohittaa Kakkulaistentien risteyksen ja saapuu taajama-alueen ulkopuolelle. Tästä tie jatkuu noin viiden kilometrin verran, jonka jälkeen se ohittaa yhdystien 2475 risteyksen. Sen jälkeen tien jatkuu profiililtaan mutkaisena ja kumpuilevana noin kuuden kilometrin verran, kunnes se ylittää Kauvatsanjoen sekä ohittaa yhdystien 2481 risteyksen.
Tämän jälkeen tie jatkuu profiililtaan mutkaisena noin 5 kilometrin verran kunnes se ylittää Piilijoen sekä ohittaa samannimisen paikan. Seuraavan viiden kilometrin mutkaisen osuuden jälkeen tie saapuu Jaaraan, jossa se kohtaa peräkkäin sekä Porintien ja Jaaranraitin risteykset. Seuraavaksi tie jatkuu kohtalaisen suorana noin 600 metrin verran päättyen lopulta kantatien 44 risteykseen Sastamalan Kiikoisiin.
Valtatien 2 eritasoliittymästä Teljänportin liikenneympyrään asti tien nimi on Satakunnantie. Teljänportin liikenneympyrästä aina Jaaran tienristeyksiin asti tie kulkee nimellä Kauvatsantie ja tästä lopun matkaa kantatielle 44 nimellä Jaarantie.
Trietanoliamiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trietanoliamiini on väritöntä siirappimaista nestettä. Usein epäpuhtaudet värjäävät tuotteen kellertäväksi. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja alkoholeihin ja niukemmin dietyylieetteriin ja hiilivetyihin. Trietanoliamiini on heikko emäs. Yhdiste reagoi happojen kanssa muodostaen joko suoloja tai estereitä. Eräät siirtymämetallit kuten kromi, koboltti, nikkeli, rauta ja kupari muodostavat komplekseja trietanoliamiinin kanssa. Yhdiste voidaan hapettaa nitrilotrietikkahapoksi.
Klemen Pretnar

Seuraura

Pretnar on HK Bledin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset miesten pelinsä vain 16-vuotiaana Interligassa ja Slovenian pääsarjassa kaudella 2002–2003. Kesken seuraavan kauden 2003–2004 Pretnar siirtyi Bledin A-nuorista Triglav Kranjin riveihin. Kaudella 2005–2006 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja, paras syöttäjä ja Pretnar jakoi Kranjin sisäisen pistepörssin toisen sijan Tim Jurajevčičin kanssa. Hän pelasi joukkueessa Slovenian pääsarjaa kauteen 2008–2009 saakka, jolloin Pretnar siirtyi kesken kauden samassa liigassa pelaavan HD mladi Jesenicen riveihin.
Kaudeksi 2009–2010 Pretnar siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan slovenialaisjoukkue HK Jesenicen riveihin. Hänen tulokaskautensa toi siellä 51 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4. Pretnar edusti Jeseniceä kevätkaudella myös Slovenian pääsarjassa, jossa joukkueen kausi päättyi mestaruuteen, kuten myös seuraava kausi 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän oli Jesenicen tehokkain puolustaja EBEL:ssä tehoilla 2+12=14.
Pretnar siirtyi kaudeksi 2012–2013 jatkamaan EBEL-uraansa try-outin kautta vuoden mittaisella sopimuksella Villacher SV:n joukkueeseen. Hän pelasi siellä kolme kautta, jonka jälkeen Pretnar siirtyi kaudeksi 2015–2016 Vienna Capitalsin riveihin. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi sieltä Valko-Venäjän Ekstraligan Junost Minskiin.

Maajoukkueura

Pretnar edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2013 ja 2015. Pretnar pelasi myös I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010 voittaen B-lohkon kultaa sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti kultaa.
Pretnar pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon hopeaan ja jälkimmäinen A-lohkon pronssiin. Hän jakoi myös vuoden 2006 turnauksessa Slovenian sisäisen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +4. Pretnar pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2004.