google/wiki40b huggingface dataset:
Keijo Elio

Keijo Elio (8. tammikuuta 1934 Viipuri – 7. joulukuuta 2010 Tampere) oli suomalainen upseeri, lentäjä, kasvatustieteilijä ja professori. Hän palveli upseeriksi valmistuttuaan ilmavoimien eri osastoissa, viimeiseksi Satakunnan lennostossa, josta hän jäi eläkkeelle 1975 esikuntapäällikön tehtävistä everstiluutnanttina. Hän oli ilmavoimien kunniatuomioistuimen vakinainen jäsen ja Upseeriliiton Pirkka-Hämeen osaston puheenjohtaja.
Elio teki kasvatustieteilijäuransa enimmäkseen Tampereen yliopiston kasvatustieteen laitoksella mutta toimi paitsi Tampereen yliopiston, myös Jyväskylän yliopiston dosenttina.
Strontiumkloridi

Käyttö

SrCl₂:a käytetään ilotulitteissa punaisen värin lähteenä ja pienissä määrin lasinvalmistuksessa sekä metallurgiassa.
Brubaker – kiveäkin kovempi

Brubaker – kiveäkin kovempi on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut vankilaan sijoittuva draamaelokuva, joka perustuu Thomas Murtonin kokemuksiin yrityksistään parantaa vankien oloja Arkansasin vankilanjohtajana. Elokuvan pääosia esittävät Robert Redford, Yaphet Kotto, Jane Alexander, Murray Hamilton, David Keith, Morgan Freeman, Matt Clark, Tim McIntire ja Richard Ward. Nicolas Cage tekee elokuvassa pienen cameoroolin, joka oli hänen ensimmäinen elokuvaesiintymisensä. Elokuvan on ohjannut Stuart Rosenberg, ja se voitti Golden Reel Award palkinnon parhaasta äänityksestä.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi pitää erityisesti Redfordin vakuuttavasta roolityöstä ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Marko Tuomainen

Pelaajaura

Tuomainen aloitti uransa Kuopion Kalpassa, jossa debytoi SM-liigassa kaudella 1989–1990. Vuosina 1991–1995 hän pelasi Pohjois-Amerikan NCAA-yliopistosarjan joukkueessa Clarkson University Golden Knights ja oli mukana nuorten MM-kisoissa 1992. Vuonna 1992 Edmonton Oilers varasi Tuomaisen NHL:ään yhdeksännellä kierroksella varausnumerolla 205. Edmontonissa Tuomainen pelasi kuitenkin vain neljä ottelua kaudella 1994–1995 ja seuraavat vuodet kuluivatkin AHL:ssä Cape Breton Oilersissa ja Hamilton Bulldogsissa. 
Kaksi seuraava kautta Tuomainen pelasi Suomessa HIFK:ssa ja nousi samalla maajoukkueen vakiomiehistöön. Tuomainen oli mukana MM-kisoissa 1998, 1999 ja 2000. Näistä kahdessa ensimmäisessä Tuomainen oli voittamassa MM-hopeaa ja vuoden 2000 kisoissa pronssia. Vuoden 1999 MM-kisoista Tuomainen muistetaan ratkaisumaalistaan jatkoajalla välierässä Ruotsia vastaan. SM-liigassa kaudella 1998–1999 Tuomainen oli jäähytilaston ykkönen (173 jäähyminuuttia). Samalla kaudella Karjala-turnauksessa hänet valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi ja Sweden Hockey Gamesissa all stars -miehistöön.
Vuoden 1999 hyvin sujuneiden kisojen jälkeen (12 ottelua, neljä maalia ja kaksi syöttöä) Tuomainen palasi NHL:ään, nyt Los Angeles Kingsiin. Kaudesta 1999–2000 muodostui Tuomaisen NHL-uran paras: 63 ottelussa 9 maalia ja 8 maalisyöttöä, sekä yksi playoffs-ottelu. Seuraavalla kaudella peliaikaa ei juuri löytynyt ja pääosa kaudesta kului AHL:n Lowell Lock Monstersissa, jossa syntyi 59 ottelussa 28 maalia ja 39 syöttöä. Kaudella 2001–2002 Tuomainen oli mukana vain yhdessä NHL-ottelussa, uusi seura oli New York Islanders. Muuten kausi meni farmissa AHL:n Bridgeport Sound Tigersissa (76 ottelua, 11 maalia ja 34 syöttöä).
Kaudella 2002–2003 Tuomainen palasi SM-liigaan, tällä kertaa Espoon Bluesiin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Vuodet 2004–2009 hän pelasi Sveitsissä. Joukkueina olivat Lausanne HC, SCL Tigers (Langnau), EHC Biel ja SC Langenthal. Kauden 2009–2010 Tuomainen pelasi Italiassa ja seuraavan kauden 2010–2011 Mestiksen KooKoossa. Tuomainen ei pelannut missään kauden 2011–2012 alussa, mutta harjoitteli ahkerasti Mestis-joukkueen mukana. Tammikuussa hän teki ottelukohtaisen sopimuksen Mestiksen Kiekko-Vantaan kanssa. Hän pelasi kevään aikana yhteensä 15 ottelua Mestiksen runkosarjassa ja pudotuspeleissä. Ottelut jäivät hänen aktiiviuransa viimeisiksi, sillä hän ilmoitti kauden jälkeen lopettavansa uransa. Tuomainen ilmoitti kuitenkin jatkavansa Kiekko-Vantaassa apulaisvalmentajana.
Petit Saint Vincent

Historiaa

Vuonna 1962 Yhdysvaltojen ilmavoimien palveluksesta vapautuneet Haze Richardson ja Doug Terman aloittivat veneiden chartertoiminnan Karibianmerellä. Sen puitteissa he tapasivat ohiolaisen H. W. Nicholsin, joka etsi sopivaa saarta eksklusiivisen lomaparatiisin perustamiseksi. He löysivät lopulta asumattoman Petit Saint Vincentin saaren ja onnistuivat ostamaan sen viereisellä Petite Martiniquen saarella asuvalta rouvalta ja perustivat kolmistaan yhtiön saaren kehittämiseksi.
Saaren arkkitehdiksi löytyi ruotsalainen Arne Hasselqvist, joka oli mukana myös läheisen Mustiquen saaren suunnittelussa. Vähitellen muut yhtiökumppanit myivät saaren kokonaan Haze Richardsonin omistukseen.
Vuonna 2010 Richardson myi saaren Robin Patersonille ja Philip Stephensonille, jotka ovat jatkaneet lomaparatiisin ylläpitoa ja kehittämistä.
Lentoyhtiöallianssi

Lentoyhtiöallianssi on kahden tai useamman lentoyhtiön tekemä sopimus yhteistyöstä. Yhteistyön laajuus vaihtelee eri allianssien välillä. Kolme suurinta allianssia ovat Star Alliance, SkyTeam ja Oneworld. Ensimmäinen suuri ja edelleen toimiva allianssi, SkyTeam, perustettiin 1989, kun Northwest Airlines ja KLM aloittivat code sharingin laajassa mittakaavassa.
Lentoyhtiöille allianssista on etuja, kun ne saavat laajemman ja optimoidun kohdeverkoston. Ne toteutetaan usein code sharing -sopimuksilla. Monet allianssit ovat aloittaneet pelkällä code sharing -verkostolla. Ne saavat myös kustannussäästöjä yhteistyöllä, joka koskee muun muassa lipputoimistojen, lippuvarausten, huoltojen, catering-palveluiden, maahenkilökunnan ja investointien jakamista.
Lentomatkustajan hyötyjä voivat olla halvemmat hinnat, enemmän vuoroja tietyllä reitillä, enemmän kohdemaita ja -kenttiä ja paremmat kanta-asiakasohjelman edut, mutta matkustajille siitä voi olla myös haittoja kuten korkeammat hinnat ja mahdollisesti vähemmän vuoroja sellaisilla reiteillä, joilla ei ole kilpailua eri allianssien kesken.
Korpimetso

Lisääntyminen

Kun naarasmetso eli koppelo ei jostakin syystä löydä parittelukumppanikseen metsokoirasta, se voi toisinaan kulkeutua teerien soitimelle ja paritella teerikukon kanssa. Seurauksena syntyy poikueellinen korpimetsoja. Perinteisesti kaikkien korpimetsojen on katsottu olevan koppelon ja koirasteeren jälkeläisiä, mutta uusien DNA-määritysten perusteella osalla yksilöistä olisikin ollut emona naarasteeri.
Korpimetsojen esiintyminen vaihtelee lintukantojen mukaan. Jos jommankumman lajin kanta on heikko, todennäköisyys korpimetsojen syntymiseen nousee.
Koiraspuoliset korpimetsot tulevat soidintamaan pääsääntöisesti teerien soidinpaikoille, ja yrittävät aktiivisesti osallistua soidinmenoihin. Vaikka ne ovat kookkaampia kuin teeret, ne eivät kuitenkaan pääse soidinalueen parhaille paikoille suon tai pellon keskelle, vaan joutuvat kiertelemään sen reunamilla. Koska naarasteeret valitsevat kumppaninsa huolella ja suosivat vain soitimen keskellä oleilevia koiraita, huonoilla paikoilla oleilevat ja poikkeavasti käyttäytyvät korpimetsot eivät pääse parittelemaan. Tämä lienee yleisin syy siihen, että korpimetsoja on pidetty lisääntymiskyvyttöminä. Viimeaikaisissa tutkimuksissa on kuitenkin saatu tuloksia, joiden mukaan korpimetsot eivät välttämättä ole steriilejä. Tarhaoloissa on saatu syntymään korpimetson astumia jälkeläisiä.

Elintavat

Korpimetso on ravinnonkäytöltään metson ja teeren välimuoto, joskin hieman lähempänä metsoa. Toisinaan se hakoo männyissä metson tapaan. Erään tutkitun yksilön kuvussa oli männynneulasia ja koivun urpuja sekä katajan ja variksenmarjan marjoja.

Ulkoiset piirteet

Korpimetsojen ulkonäkö vaihtelee hieman yksilöittäin. Tyypillisellä koiraalla on lievästi lovipäinen pyrstö, ja sen siiven tyvellä on valkoinen täplä. Korpimetsokoiraat ovat hieman suurempia kuin teerikukot: painavin Suomessa metsästetty yksilö painoi 2,70 kilogrammaa.
Naaraspuolista korpimetsoa on vaikea erottaa metso- ja teerinaaraasta pelkän ulkonäön perusteella, ja varma määritys voidaan toisinaan tehdä vain DNA-testien avulla. Tunnistamisen haasteellisuus ja metsästyksen yleinen painottuminen koiraslintuihin aiheuttavat sen, että korpimetsokoiraita tunnetaan paljon enemmän kuin naaraita.
Korpimetsokoiraiden soidinääni on möreää ja soinnitonta korinaa tai murinaa, joka ei muistuta metson eikä teeren ääniä.
Myrkkykaktukset

Tuntomerkit

Myrkkykaktukset ovat matalia, pallomaisia ja usein tiiviinä ryhminä kasvavia kaktuksia. Niiden juuret ovat pitkiä ja sukkulan muotoisia. Varsi on tavallisesti litteän pallomainen, sini- tai kellanvihreä, satunnaisesti punertava, vain 2-7 cm korkea ja 4-12 cm leveä. Varren kyhmyt (podariot) ovat matalia ja pyöreitä tai kyttyrämäisiä, usein pystyriveiksi järjestäytyneitä. Areolit sijaitsevat yleensä riveissä kyhmyjen päissä, ja niissä on pehmeiden, keltaisten tai valkeahkojen karvojen muodostamat tupsut; piikit puuttuvat. Kukat sijaitsevat kasvin keskustassa ja kukkivat päivisin. Muodoltaan ne ovat suppilomaisia, väriltään valkoisia, vaaleanpunertavia, kellertäviä tai satunnaisesti punaisia. Kukan läpimitta vaihtelee 1-2,2 cm. Pohjus on suomuton ja karvaton. Hedelmän muoto vaihtelee nuijamaisesta pitkänomaiseen ja se on aluksi mehevä ja vaaleahkon punainen, myöhemmin ruskehtavan valkoinen ja kuiva, paljaspintainen, avautumaton ja enintään kahden sentin pituinen. Siemenet ovat mustia, päärynän muotoisia ja kyhmyisiä.

Levinneisyys

Myrkkykaktusten levinneisyys ulottuu Chihuahuan aavikon kalkkikivialueille Teksasiin ja Meksikon pohjois- ja keskiosiin. Niitä tavataan 1800 metrin korkeuteen saakka.
Kantonin televisiotorni

Kantonin televisiotorni (kiin. 廣州塔) on Kantonin kaupungissa Guangdongin maakunnassa Kiinassa sijaitseva televisiotorni. Tornia alettiin rakentaa vuonna 2005 ja torni valmistui vuonna 2010. Torni on 459,2 metriä korkea ja antennin kanssa 600 metriä korkea. Tornissa on kuusi hissiä. Tornissa on myös ravintola. Rakennuksen arkkitehtina toimi hollantilainen Mark Hemel.
FS De Grasse (D612)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 5. toukokuuta 2013.
Sergei Šoigu

Sergei Kužugetovitš Šoigu (ven. Сергей Шойгу, s. 21. toukokuuta 1955, Tšadanaa) on venäläinen poliitikko. Hän on ollut vuodesta 1991 Venäjän kansalaissuojelun, hätätila-asioiden ja luonnononnettomuuksien selvityskomitean johdossa, vuodesta 1994 hätätilaministeri, sittemmin Moskovan alueen kuvernööri ja vuodesta 2012 puolustusministeri. Šoigu on sotilasarvoltaan armeijakenraali sekä Venäjän federaation sankari.
Šoigu on etnisesti tuvaani. Hän on opiskellut Krasnojarskin polyteknillisessä instituutissa rakennusinsinööriksi. Hän työskenteli rakennusprojekteissa oli myös vuodesta 1988 Abakanin NKP:n keskuskomitean toinen sihteeri ja piirintarkastaja. Vuonna 1990 hän muutti Siperiasta Moskovaan ja pääsi 1991 pelastusjoukkojen johtoon, josta tuli 1991 valtionkomitea ja 1994 ministerinvirka, jota hän on hoitanut siitä lähtien yhtäjaksoisesti.
Šoigu saavutti näkyvyyttä hoitaessaan erilaisia pelastustoimia, kuten tulvien, maanjäristyksien ja terrori-iskujen selvittämistä. Hän on kerännyt mainetta myös ulkomailla hätätilaministeriön hoitaessa apua Kiinan maanjäristysalueille ja hurrikaanituhojen koettelemaan Kuubaan. Hänelle myönnettiin 1999 Venäjän federaation sankarin kunniamerkki.
Šoigusta tuli 1999 yksi Putinin hallitusta kannattavan Yhtenäisyys-puolueen johtajista. Hän oli puolueen listan kärjessä Aleksandr Karelinin kanssa. Puolue sai toiseksi eniten ääniä duuman vaaleissa kommunistisen puolueen jälkeen. Šoigu piti paikkansa ministerinä, eikä liittynyt duumaan, jossa Boris Gryzlov valittiin parlamenttiryhmän johtajaksi. Yhtenäisyys yhdistyi Isänmaa – Koko Venäjä -puolueen kanssa Yhtenäiseksi Venäjäksi 2001.
Suoukonkorento

Ulkonäkö ja koko

Suoukonkorento on ulkonäöltään hyvin samankaltainen kuin siniukonkorento, ja 1920-luvulle asti ne laskettiinkin yhdeksi lajiksi.
Koiraalla on takaruumiinsa 3. jaokkeen selkäpuolella leveämpi vaalea kuviointi kuin siniukonkorennolla. Enimmäkseen koiras on tumma, ja sinistä väriä on vain vähän. Naaraalla puolestaan on leveät, päistään pyöreät ja sivulta katsoen kapeat perälisäkkeet. Lajin keskiruumiin sivuilla on useimmiten kolme yksittäistä laikkua sivujuovien välissä. Laikuista ylin on pitkämäinen, keskimmäinen pienikokoinen ja alimmainen kolmion muotoinen. Sivujuovat ovat kohtalaisen kapeat. Korennon kasvoissa oleva musta vaakasuora sauma on tasaisen leveä, mutta voi myös kaveta silmän vieressä, kuten siniukonkorennolla.
Lentävän koiraan tuntomerkkeihin kuuluu takaruumiin asento. Koiras nimittäin pitää lennossa takaruumistaan suorana ja yläviistossa asennossa eikä taivuta sitä päädystä alaspäin, kuten siniukonkorento ja isoukonkorento.
Suoukonkorennon takaruumis on 48–56 mm pitkä ja takasiipi 41–46 mm pitkä.

Elintavat

Lajin lentoaika eli aikuisten yksilöiden esiintymisaika on kesäkuun puolivälin vaiheilta syyskuun loppuun. Päälentoaikaa ovat heinäkuun loppupuolisko ja elokuu.

Levinneisyys ja elinympäristö

Suoukonkorentoa elää Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Keski-Euroopassa suoukonkorentoa tavataan paikoittaisena. Lajin alalajeista subarctica-nimialalaji on kuvattu Pohjois-Amerikassa, kun taas eurooppalaiset yksilöt kuuluvat alalajiin Aeshna subarctica elisabethae. Suomessa laji esiintyy jokseenkin harvinaisena, ja yksilömäärä on pieni.
Suoukonkorento elää soiden lammilla ja avosoiden rimmillä.
Sähkörauskut

Taksonomia

Vanhimmat sähkörauskuihin kuuluvien lajien fossiileista on ajoitettu eoseenikauden alkupuolelle. Nykyään eläviä lajeja on 22 kahdessa suvussa. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon Torpedininae, johon kuuluvat Torpedo-suvun lajit ja Hypninae, johon kuuluu ainoastaan yksi laji, lautasrausku (Hypnos monopterygium). Toisinaan lautasrausku luokitellaan kuuluvaksi omaan heimoonsa Hypnidae.

Anatomia

Suurin sähkörauskulaji voi kasvaa noin 180 cm mittaiseksi, mutta yleensä kalat jäävät alle metrin kokoisiksi. Rintaevät ovat leveät ja antavat ruumiille kiekkomaisen muodon. Päästä kiekko on yleensä melko suora. Rintaevissä on munuaisen muotoiset sähköelimet, jotka voivat sysisähkörauskulla (Torpedo nobiliana) tuottaa jopa 220 V jännitteen. Torpedo-suvun lajeilla selkäeviä on kaksi, joista etummainen on selvästi takimmaista kookkaampi. Pyrstö on melko paksu ja pyrstöevä kookas. Lautasrauskulla pyrstö on hyvin lyhyt ja selkäevät pienet. Lajien hampaat ovat pienet ja teräväkärkiset. Sähkörauskut lisääntyvät ovovivipaarisesti.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sähkörauskuja tavataan lauhkeista ja lämpimistä vesistä. Ne elävät Atlantissa Välimeri mukaan luettuna, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Lajit elävät pääasiassa matalissa vesissä rannikolla tyypillisesti pohjalla. Joitakin lajeja tavataan 360 metrin syvyydestä. Sähkörauskulajit elävät hiekkaisilla ja mutaisilla pohjilla, jonne ne voivat kaivautua väijymään saalista. Kalojen ravinto koostuu pienistä kaloista ja selkärangattomista eläimistä. Saaliinsa ne tainnuttavat sähköiskulla. Toisinaan niitä saadaan trooleilla sivusaaliina, mutta lajeilla ei ole kaupallista merkitystä.
Luzizila Kiala

Luzizila Kiala (s. 19. marraskuuta 1963) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Uijen hiippakuntaan 23. elokuuta 1992 ja nimitettiin Sumben hiippakunnan johtoon 21. toukokuuta 2013. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emílio Sumbelelo, jota avustivat Almeida Kanda ja Vicente Carlos Kiaziku.
Kiala asetettiin virkaansa 8. syyskuuta 2013.
Simone Signoret

Elämä ja ura

Hänen vanhempansa olivat ranskalaisia, ja Simone syntyi Saksassa mutta kasvoi kaksivuotiaasta asti Ranskassa. Hän liikkui teini-ikäisestä asti Pariisin intellektuelleissa piireissä. Juutalaisen isänsä takia hän ei saanut työlupaa joten hän alkoi käyttää äitinsä tyttönimeä. Hän toimi avustajana elokuvissa natsien miehittämässä Ranskassa. 
Hänestä tuli toisen maailmansodan jälkeen yksi ranskalaisen elokuvan kirkkaimmista tähdistä. Hän tuli tunnetuksi sensuaalisten naisten rooleista. Sen lisäksi hän näytteli englanninkielisissä elokuvissa, joista vuonna 1959 valmistuneessa Tilaa huipulla (Room at the Top) hän sai parhaan naispääosan Oscarin. Rakastajattaresta Signoret sai parhaan naispääosan Bafta-palkinnon.
Hän oli naimisissa kaksi kertaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Yves Allégret vuosina 1944–1949, ja avioliitosta syntyi tytär Catherine. Toisen avioliiton hän solmi Yves Montandin kanssa 1951. Tämä avioliitto kesti aina Signoret'n kuolemaan asti. Hän kuoli haimasyöpään 64-vuotiaana.
Kotka Nyheter

Kotka Nyheter oli Kotkassa ja Loviisassa vuosina 1897–1971 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden perusti Kotkan kunnalliselämässä valta-asemansa menettänyt ruotsinkielisten ryhmittymä, joka oli tyytymätön suomenmielisten omistaman Kotka-lehden kirjoitteluun. Kotikaupunkinsa lisäksi Pyhtäälle ja Kymijoen tehdaspaikkakunnille levinnyt Kotka Nyheter oli linjaltaan ruotsinmielinen ja perustuslaillinen. Vuosina 1899–1904 se oli neljästi viranomaisten lakkauttamana. Ruotsinkielisen lehden rinnalla kustannusyhtiö Kotka Tryckeri Ab julkaisi suomenkielisiä Kotkan Uutisia.
Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt yhtiö siirtyi vuonna 1917 kirjapainon faktorin K.I. Forsmanin ja myöhemmin tämän perillisten omistukseen. Vuodenvaihteessa 1944–1945 se myytiin loviisalaiselle Östra Nylands Tidnings- & Tryckeri Ab:lle. Tämän jälkeen Kotka Nyheter ilmestyi Östra Nylandin osapainoksena, jonka erotti päälehdestä vain nimiö. Vuodesta 1971 alkaen Kotka Nyheter esiintyi mainintana Östra Nylandin nimiössä. Vuonna 2015 Östra Nyland ja Borgåbladet yhdistyivät ja viimeinen jäänne Kotka Nyheter -lehdestä, maininta nimiössä jäi historiaan.
Lehti ilmestyi kahdesti ja loviisalaislehden osapainoksena kolmesti viikossa. Sen levikki oli 400–600 kappaletta.
Silverado

Juoni

Mestariampuja Emmett (Scott Glenn) ja hänen kirkasotsainen pikkuveljensä Jake (Kevin Costner) sekä Emmettin vanha ystävä Paden (Kevin Kline) ja heidän uusi tuttavansa Mal (Danny Glover) päätyvät sattumoisin samaan seurueeseen ja saapuvat lopulta kaikki kaupunkiin nimeltä Silverado. Pikkukaupunkia hallitsee häikäilemätön karjatilallinen Ethan McKendrick (Ray Baker) yhdessä korruptoituneen ja öykkärimäisen sheriffi Cobbin (Brian Dennehy) kanssa. Nelikko ei alistu Silveradossa vallitsevaan hirmuvaltaan, vaan aloittaa taistelun vääryyttä vastaan.

Arvostelut

Silverado sai yleisesti myönteisiä arvosteluja. Tietokirjailija Olle Bergmanin mukaan Silverado on Kalpean ratsastajan ohella 1980-luvun merkittävimpiä lännenelokuvia.
Elokuvauutisten kriitikko antaa elokuvalle kolme tähteä ja kirjoittaa arvostelussaan: "Silverado on loppujen lopuksi hyvin yksinkertainen, mustavalkoinen ja hieman lapsellinen tarina sankareista ja roistoista. – Värikkään saati yllätyksellisen juonen sijaan elokuva keskittyy kertomaan näiden miesten keskinäisistä suhteista (ja kunnioituksesta) sekä taistelusta oikeuden ja amerikkalaisuuden puolesta aivan samaan tapaan kuin lukuisat muutkin lännenfilmit."
Kim Mai Guest

Biografia

Kim Mai Guest syntyi Los Angelesissa, mutta vietti lapsuutensa Indianassa. Hän aloitteli uraansa vuonna 1997 ja sai ensimmäisen ääniroolinsa vuotta myöhemmin animesarjassa Battle Athletes, jossa hänen ääniroolinsa oli kuuluttaja. Samana vuonna Guest sai ehkä hieman yllättäen Mei Lingin roolin videopelissä Metal Gear Solid. Alun perin hahmon rooliin oli kaavailtu toista näyttelijää, mutta hänen viimeinen koe-esiintyminen meni pieleen, jonka myötä tuolloin vielä kokematon Guest sai kyseisen roolin. Tämän jälkeen hän on tehnyt useita rooleja videopelien parissa ja dubbauksia animesarjoihin. 2000-luvulla Guest on tehnyt myös alkuperäisiä äänirooleja muun muassa Ben 10, Avatar, Codename: Kids Next Door ja Justice League animaatioihin.
Bergenin raitiotieliikenne

Historia

Vuonna 1894 tehtiin päätös rakentaa raitiotie Bergeniin ja rakentaminen aloitettiin vuotta myöhemmin. Liikennöinti aloitettiin vuonna 1897. Bussiliikenteen nousu ajoi raitiotien 1960-luvulla tilanteeseen, jossa sen liikennöinti päätettiin lakkauttaa. Kaupungissa aloitettiin vuonna 1994 kuitenkin museoraitiotien toiminta.
Bergenin ilmansaasteiden sekä liikenneruuhkien myötä keskustelu raitiotiestä käynnistyi uudestaan 2000-luvun alussa. Liikennöinti aloitettiin uudestaan vuonna 2010 ja verkoston toinen osuus otettiin käyttöön vuonna 2013. Raitiotie rahoitettiin suurilta osin kaupungin tietulleilla. Verkoston uusin laajennus ulottuu Bergenin lentoasemalle asti ja on määrä avata vuonna 2016. Lisäksi suunnitteilla on laajentaa verkostoa kaupungin pohjoisosiin.
Djermat

Djermat (myös zarmat, zermat) ovat songhaiden sukukansa Länsi-Afrikassa. He asuvat etupäässä Djibon, Arbindan ja Dorin seuduilla Burkina Fasossa sekä Nigerjoen varrella ja Dosson seudulla Nigerissä. Pienempiä ryhmiä on luoteis-Nigeriassa, Beninin ja Ghanan pohjoisosissa sekä Norsunluurannikolla. Kansan kokonaismääräksi arvioidaan 3,5 miljoonaa.
Djerman kieli kuuluu nilosaharalaisiin songhaikieliin. Kansan pääelinkeino on maanviljely ja tärkein viljelykasvi hirssi. Lisäksi harjoitetaan vähäisessä määrin karjanhoitoa sekä käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Djermojen uskonto on synkretistinen sekoitus islamia ja animismia. Ranskan siirtomaavallan ajasta lähtien heillä ollut johtava asema Nigerin politiikassa ja hallinnossa.
Akatsuki

Lento

Luotaimen oli tarkoitus asettua Venuksen kiertoradalle joulukuussa 2010, mutta ratamanööveri epäonnistui, kun luotaimen päämoottori toimi venttiilivian vuoksi vain 3 minuuttia aiotun 12 sijaan. Epäonnistumisen vuoksi Akatsuki lensi Venuksen ohi radalla jolla se osui uudestaan lähelle planeettaa joulukuussa 2015.  Vaikka luotain joutui aiottua lähemmäksi Aurinkoa ja kärsi sen vuoksi ylikuumenemisesta, se on vikaantunutta päämoottoria lukuun ottamatta toimintakunnossa, ja suoritti 11. lokakuuta 2015 onnistuneen ratamuutoksen.
Akatsukin palatessa Venuksen lähelle joulukuussa 2015 JAXAn suunnitelmana oli käyttää ratamanööveriin päämoottorin sijaan luotaimen ohjausmoottoreita rikkinäisen päämoottorin sijaan. Lisäksi jos jarrutus ei ensimmäisillä ohjausmoottoreilla onnistuisi, voitaisiin luotain pyöräyttää ympäri käyttäen sen toisen puolen ohjausmoottoreita. 9. joulukuuta 2015 00:51 Suomen aikaa luotain saapui sopivalle kohdalle, ja ensimmäisiä ohjausmoottoreita käyttämällä Akatsuki saatiin asettumaan Venuksen kiertoradalle. Ratamanööveri onnistui ja luotain asettui soikealle radalle noin 440 000 km x 400 km ja kolme astetta kallelleen suhteessa päiväntasaajan. Kiertoaika on 13 Maan vuorokautta ja 14 tuntia.

Radalla

Huhtikuussa 2016 tehdyn ratamanööverin jälkeen rata on kaukaisimmillaan noin 400 000 km ja lähimmillään noin 1000 km planeetan pilvistä. Kun Akatsuki aloitti havaintotoimintansa, se oli ainoa Venuksen radalla oleva luotain. Havainnoissaan Akatsuki keskittyy suunnitellusti kaasukehän havannointiin viidellä kamerallaan. Yhdellä kameralla pyritään saamaan ensimmäistä kerta kuva Venuksen salamoista, kahdella infrapunakameralla kuvataan pilviä, ultraviolettikameralla kartoitetaan kaasukehän kaasuja ja yhdellä infrapunakameralla pyritään havaitsemaan aktiivisia tulivuoria.