Hilma Granqvist

Nuoruus ja opinnot

Granqvist pääsi ylioppilaaksi vuonna 1911 Svenska Fortbildningsläroverketistä ja sai samalla kansakoulunopettajan pätevyyden. Hän täydensi opettajaopintoja Tammisaaren seminaarissa, josta valmistui 1914. Vuonna 1918 hän kirjoittautui Helsingin yliopistoon, josta valmistui 1921 filosofian kandidaatiksi opiskeltuaan käytännöllistä filosofiaa, pedagogiikkaa, historiaa, germaanista filologiaa ja ruotsin kieltä. Pro gradussaan Granqvist käsitteli uskonnon ja modernin maailmankatsomuksen välistä jännitettä. Työssään hän arvosteli luterilaista uskonpuhdistusta siitä, että se oli jättänyt kirkollisista sakramenteista pois ihmiselle psykologisesti tärkeät ripin ja pyhimysten kunnioituksen. Myös kirkon oli Granqvistin mukaan uudistuttava ja seurattava aikaansa, jotta se ei jäisi jälkeen yhteiskunnassa. Hän vastusti kirkon ja valtion yhteyttä.

Väitöskirja ja tutkijanura

Granqvist aloitti käytännöllisen filosofian lisensiaatintutkimuksensa Gunnar Landtmanin ohjauksessa. Aiheena olivat Vanhan testamentin naiset. Hän laski muun muassa, kuinka monta ammattia naisilla Vanhassa testamentissa oli. Hän pyrki esittämään, etteivät naisen rooleina olleet vain synnyttäjä ja äiti, toisin kuin 1900-luvun alun naisten asemaa koskevassa yhteiskunnallisessa keskustelussa oletettiin.
Jatkotutkimustaan varten Granqvist matkusti Saksaan keräämään arkistoaineistoa ja opiskeli samalla yleistä etnologiaa ja itämäisten uskontojen historiaa. Tutkimussuunnitelmat kuitenkin muuttuivat hänen osallistuttuaan Palestiinassa saksalaisille teologeille tarkoitetulle arkeologian kurssille. Hän päätti palata Palestiinaan tutkimaan ”konkreettisten ihmisten todellista arkielämää”. Hän lähti Palestiinaan vuosiksi 1925–1931 tekemään etnografista kenttätyötä.
Helsingin yliopisto ei kelpuuttanut Granqvistin jatkotutkimusta väitöskirjaksi, vaan se oli yliopiston asiantuntijoiden mielestä käsittelyltään ”kapea”. Åbo Akademin professori Edvard Westermarck oli työhön tyytyväinen, olihan hän itse tutkinut 1900-luvun alussa vastaavia aiheita Marokossa. Niinpä Granqvist väitteli tohtoriksi vuonna 1932 Åbo Akademissa tutkielmallaan Marriage Conditions in a Palestinian Village I. Teoksen toinen osa valmistui vuonna 1935.
Helsingin yliopisto suhtautui Granqvistiin jälleen nurjasti, kun hän haki yliopiston dosentuuria muutama vuosi väitöksen jälkeen. Nyt hänet kyllä todettiin päteväksi, mutta ongelma syntyi siitä, etteivät yliopiston professorit osanneet päättää tai pystyneet päättämään eivätkä määrittelemään, millä alalla hän olisi pätevä. Todennäköisesti sukupuolensa vuoksi Granqvist ei saanut virkaa myöskään Tammisaaren opettajaseminaarin johtajana. Sen sijaan hän opetti hetken aikaa psykologiaa käsiteollisuuskoulussa, kirjoitti artikkeleita sekä suomalaisiin että ruotsalaisiin lehtiin ja piti esitelmiä työväenopistoissa ja Suomen Yleisradiossa.
Granqvist ei varsinaisesti osallistunut aikansa naisasialiikkeen toimintaan, mutta piti monia tasa-arvoa korostavia esitelmiä. Jo 1940-luvulla hän kehotti naisia pyrkimään ennemmin presidentiksi kuin presidentin puolisoksi. 
Yksi Granqvistin kiinnostuksen kohteita oli uskonnon asema modernisoituvassa maailmassa. Hänen mukaansa modernin ajan ihmisen tuli omaksua tieteellinen maailmankuva, mutta myös ymmärtää uskontoja historiallisina kulttuuri-ilmiöinä. Tutkimuksissaan palestiinalaisesta Artasin kylästä hän pyrki tekemään paikallisten ihmisten elämästä ymmärrettävää ja korosti toisenlaisen elämäntavan sisäistä järkiperäisyyttä.
Granqvistin suomen- ja ruotsinkieliset aineistot ovat Åbo Akademin käsikirjoitusarkistossa. Valokuvia ja englannin-, saksan- ja arabiankielisiä aineistoja on talletettu British Museumiin Lontooseen.

Elämänkaarisarja

Granqvist kirjoitti etnografisen tutkimustyönsä pohjalta kaikkiaan viisi teosta, jotka käsittelevät Artasin kylän elämää 1920-luvulla. Kahta avioliittotapoja käsittelevää teosta seurasivat lapsuutta käsittelevät teokset ja kansainvälistä tunnustusta saaneet Birth and Childhood in Arabian Village (1947) sekä Child Problems Among the Arabs (1950). ”Elämänkaarisarjan” päättää Muslim Death and Burial (1965).

Tutkimustyö Palestiinassa

Palestiinassa Granqvistin tutkimustyö perustui osallistuvaan havainnointiin ja haastatteluihin. Haastattelujen perusteella hän tallensi tarkkaan Artasin kylän avioliittojen historiaa ja tapoja, loi niistä taulukoita ja esitti kylän avioliittojen ja sukujen historian noin sadan vuoden ajalta. Tutkimuksissa Granqvistia avusti kolme paikallista naista, mikä helpotti sekä kerätyn aineiston muistiinmerkintää että sen tulkitsemista. Väitöskirjassaan hän esittää keskeisenä väitteenä, että morsiusmaksun maksaminen ei ole vaimon ostamista vaan osa yhteisöllisten suhteiden järjestelyä, paikallisperinteitä ja islamilaista kulttuuria. Hän perustelee väitettään sillä, että aviomiehellä ei ole yksinvaltaa vaimoonsa vaan tämä pysyy aina osana isänsä sukua. Sisarusten väliset suhteet säilyvät avioliitoista huolimatta tärkeinä ja pitkäaikaisina. Avioliitto oli Granqvistin mukaan tärkeä kylän sosiaalisia suhteita järjestävä instituutio, jonka piirissä myös naisilla oli valtaa.
Granqvistin kokoama arabiankielinen aineisto on yhä historiallisesti arvokas ja huolellisesti järjestelty kokonaisuus. Granqvist keräsi paikallisia kertomuksia, uskomuksia, sanalaskuja ja kansanihmisten perusteluja toimilleen. Hän myös valokuvasi tutkimustensa aikana paljon, yhteensä noin tuhannen kuvan verran. Valokuvissakin näkyy Granqvistin asenne tutkittavia kohtaan: hän pyrki kuvaamaan heidät aktiivisina oman elämänsä toimijoina sen sijaan, että olisi esittänyt heidät kiintoisina antropologisina tutkimuskohteina. Esimerkiksi kuvattujen henkilöiden nimet on kirjattu muistiin.
Granqvist keskittyi vain yhden kylän tutkimiseen, ja näin hän erosi silloisesta antropologiasta, joka etsi kulttuureille yleisinhimillistä selitystä ja oli kiinnostunut yleispätevistä kulttuuri-ilmiöistä. Hän edusti Britanniassa kehittynyttä uutta antropologian suuntausta paitsi painottaessaan kenttätutkimusta, myös siten, että hän pyrki ymmärtämään vieraita kulttuureja niiden omilla ehdoilla. Tältä osin hän oli Suomessa aikaansa edellä.
Granqvistin genealogisten taulukoiden avulla voi Artasin kylän väestönkehityksestä vuosina 1860–1926 muodostaa tarkan kuvan. Taulukot ovat sittemmin olleet pohjana väestörekisterille aina vuoteen 1990 asti, jolloin Palestiinassa aloitettiin väestönlaskenta.