google/wiki40b huggingface dataset:
Knut Tallqvist

Knut Leonard Tallqvist (16. maaliskuuta 1865 Kirkkonummi – 16. elokuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen seemiläisten kulttuurien tutkija ja Helsingin yliopiston itämaiden kirjallisuuden professori. Hän oli tunnettu erityisesti assyriologian tutkijana.

Henkilöhistoria

Tallqvistin vanhemmat olivat rovasti Johan Stefan Tallqvist ja Johanna Sofia Rindell. Knut Tallqvistin vanhempi veli Josef Verner Tallqvist (1862–1960) oli Helsingin yliopiston kansantalous– ja tilastotieteen ylimääräinen professori 1920–luvulla. Tallqvist pääsi ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta 1883 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1887, maisteriksi ja lisensiaatiksi 1890 ja tohtoriksi 1894. Hän opiskeli 1888–1889 Saksassa ja teki 1893–1895 tutkimusmatkan Syyriaan, Palestiinaan ja Egyptiin.
Tallqvist toimi Helsingin yliopiston assyriologian ja seemiläisten kielten dosenttina 1891–1899, itämaiden kirjallisuuden professorina 1899–1933, historiallis–kielitieteellisen osaston dekaanina 1920–1930 sekä historiallis–kielitieteellisen laitoksen esimiehenä 1904–1935. Hän oli yliopiston filosofisen tiedekunnan promoottori 1932 ja sai Lundin yliopiston kunniatohtorin arvon 1918.
Tallqvist oli Suomen Tiedeseuran puheenjohtaja 1912–1913 ja seuran hallituksen jäsen vuodesta 1923. Hän oli Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsen vuodesta 1917 ja valtuuskunnan varapuheenjohtaja vuodesta 1936. Tallqvist kuului myös Suomen itämaisen seuran perustajiin ja toimi seuran puheenjohtajana 1917–1949. Tallqvist oli Suomalais-ugrilaisen seuran ja Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland -yhdistyksen kunniajäsen.
Tallqvist oli naimisissa 1895–1939 Irene Bäckströmin (k. 1939) kanssa. Heillä oli kolme lasta, Georg Nathanael Tallqvistista (s. 1903) tuli kirurgiaan ja urologiaan erikoistunut lääkäri.
Aš al-Malik

Aš al-Malik (arab. نشيد وطني سعودي‎, suom. Kuninkaallinen tervehdys) on Saudi-Arabian kansallislaulu. Sen sanoituksen kirjoitti Ibrahim Khafaji vuonna 1935 ja musiikin sävelsi Abdul Rahman al-Khatib. Kappale valittiin Saudi-Arabian kansallislauluksi vuonna 1950.
Daniela Tjeder

Daniela Tjeder (s. 20. kesäkuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa Helsingin Jalkapalloklubissa ja Suomen maajoukkueessa.
Hyökkäyksessä ja keskikentällä pelaava Tjeder aloitti uransa HooGeen ja EBK:n juniorijoukkueissa. Vuonna 1999 hän siirtyi FC Espooseen, jossa hän voitti parhaimmillaan pronssia ja oli kaudella 2003 Naisten Liigan maalikuningatar. Syksyllä 2005 Tjeder pelasi Barryn yliopiston joukkueessa Yhdysvalloissa ja keväällä 2006 espanjalaisessa Levante UD:ssa. Kesällä 2006 hän siirtyi HJK:iin, jossa hän on voittanut Suomen cupin kolmesti sekä kahdesti SM-hopeaa ja kerran SM-pronssia.
Maajoukkueeseen Tjeder nousi ensi kerran vuonna 2005 ja hän on pelannut uransa aikana kaikkiaan 6 maaottelua.
Marraskuussa 2017 Daniela Tjederistä tuli ensimmäinen naispelaaja, joka on edustanut Suomea A-maajoukkuetasolla sekä futsalissa että jalkapallossa.
Kakuichi Mimura

Jalkapallomaajoukkue

Kakuichi Mimura edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1955. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1956.
Lyhyen kantaman tiedonsiirto

Standardit

Eurooppalaista standardia DSRC:lle on kehittänyt CEN (Euroopan standardisoimisjärjestö) 1990-luvun alusta lähtien. Erimielisyyksien takia standardin kehitys hidastui ja lähes pysähtyi. Ratkaisu lopullisista standardeista saavutettiin kuitenkin 8.1.2003. Kompromissiratkaisu ei kuitenkaan takaa yhteentoimivuutta, koska standardi sisältää kaksi eri ryhmien tukemaa määrittelyä. CEN:n standardi määrittelee OSI-mallin fyysisen kerroksen (L1), siirtoyhteyskerroksen (L2) ja sovelluskerroksen (L7). EU:n komissio jatkaa työtään yhteentoimivuuden aikaansaamiseksi valmistelemalla direktiiviä. Myös IEEE ja ISO kehittävät omia standardejaan.

Tekniikka

DSRC:n käyttämä taajuus jakautuu 5,795 - 5.925 GHz:n alueelle maanosasta riippuen. Euroopassa käytössä oleva alue on 5,795 - 5,815 GHz, Japanissa 5,77 - 5.85 Ghz ja Yhdysvalloissa 5,85 - 5,925 GHz. Yhteyden kantama on jopa kilometrin verran ja se vaatii näköyhteyden. Pienin mahdollinen etäisyys laitteiden välillä on noin 15 metriä. Tiedonsiirtonopeus on 6 - 27 Mbps.
Käytössä oleva protokolla perustuu IEEE 802.11 -standardiin. Tämä mahdollistaa sovelluskehityksen ilman varsinaisia DSRC-laitteita. Käytössä olevan 5 gigahertsin taajuusalueen takia järjestelmän testaaminen vaatii IEEE 802.11a -laitteiston.

Toiminta

DSRC-laitteet viestivät keskenään radiosignaaleilla. Liikennevälineissä olevat laitteet viestivät tienvarsilaitteiden tai toisissa liikennevälineissä olevien laitteiden kanssa. Tienvarsilaitteet voidaan lisäksi kytkeä toisiinsa joko radiolinkeillä tai kaapeloinnilla. Tällöin liikenteestä DSRC:n avulla kerättyä tietoa voidaan välittää laajemmalle alueelle.
M/S Nordgard

Käyttöhistoria

Alus valmistui vuonna 1999 alankomaalaiselta Petersin telakalta. 20. joulukuuta 2006 alus liittyi Boren laivastoon ja samalla nimi muuttui nykyiseen muotoon. Aikaisempi nimi oli Liamare.
Lauantainvastaisena yönä 5. tammikuuta 2008, aluksen ollessa puutavaralastissa Skotlannin edustalla Pohjanmerellä, joutui se kovaan myrskyyn. Aallot olivat yli yhdeksänmetrisiä. Myrskyn vuoksi puutavaralasti pääsi liikkumaan, joka aiheutti alukselle kallistuman. Aluksen alankomaalainen miehistö taisteli kallistumaa vastaan päivänsarastukseen asti ja kaatumisen estämiseksi miehistö irrotti osan lastista ja pudotti sen mereen. Myöhemmin samana päivänä tilanne oli ohi ja Nordgard pääsi jatkamaan matkaa.
Wall End

Historia

Wall End tunnetaan keskiajalta pienenä, erillisenä kylänä East Hamin laidalla tai liepeillä Barkingiin vievän tien varrella. Kylä sai nimensä siitä, että se oli East Hamin lopussa (end) ja sen kohdalla oli Rodingjoen tulvien leviämistä estävä patopenger (wall).
1800-luvun alusta tunnetaan alueen ensimmäinen Duke’s Head -pubi Barking Roadin ja St Olave’s Roadin risteyksestä. 1800-luvun puolessavälissä Wall Endissä oli noin 20 taloa. Suurin osa nykyisistä rakennuksista valmistui 1880–1910. Suuren kasvun aikana Duke’s Head rakennettiin uudelleen laajennettuna vuonna 1900. Pubi suljettiin vuonna 2010; alueen kulttuuriin ei enää kuulunut pubissa käynti.

Väestö

Wall Endissä asuu Lontoon alueista eniten srilankalaisia. Alueen etninen jakauma on (2011): 10 % valkoisia brittejä, 8 % muita valkoisia, 21 % intialaisia, 14 % pakistanilaisia, 10 % bangladeshilaisia, 19 % muita aasialaisia, 11 % mustia, 3 % kuuluu useaan etniseen ryhmään ja 4 % muihin etnisiin ryhmiin kuuluvia. Asukkaista 43 prosenttia kokee itsensä britiksi, 53 % ei, 15 % taas kokee itsensä englantilaiseksi ja 82 % ei.
Wall Endin asukkaista 47 % puhuu äidinkielenään englantia, 12 % tamilia, 6 % bengalia, 6 % urdua, 3 % pandžabia, 2 % malajalamia ja 2 % gudžaratia. 34 % on muslimeja, 29 % kristittyjä, 23 % hinduja, 4 % sikhejä ja 4 % uskonnottomia.
Alueen aikuisväestön työttömyysaste on 28 prosenttia.
Phoenix Marie

Elämä

Marie syntyi Arizonassa ja kasvoi Kaliforniassa. Hän harrastaa urheilua ja lukee sarjakuvia. Erityisesti Marvelin julkaisemia. Marie keksi myös esiintyjänimensä Phoenixin mukaan. Hän työskenteli ennen aikuisviihdealaa talouspäällikkönä moottoripyöräliikkeissä.

Ura

Hänen uransa aikuisviihteen alalla sai alkunsa vuonna 2006 Los Angelesissa eräässä yökerhossa, jossa kysyttiin Marien kiinnostusta alaa kohtaan. Hän suostui kysyntään rahan vuoksi ja löysi pian itselleen agentin LA Direct Modelsista. Aluksi Marie esiintyi alastonmallina, sekä eri internetsivustoilla ennen siirtymistään elokuvien pariin, joissa hän on esiintynyt noin 200 kertaa. Hän on toiminut myös Penthousen mallina ja oli kuukauden Penthouse Pet marraskuussa 2010.
Albert Schäffle

Albert Schäffle (24. helmikuuta 1831 Nürtingen, Württemberg – 25. joulukuuta 1903 Stuttgart) oli saksalainen taloustieteilijä, sosiologi ja poliitikko. Hän toimi Itävallan kauppaministerinä vuonna 1871.
Schäffle toimi vuodesta 1860 poliittisen taloustieteen professorina Tübingenin yliopistossa ja vuodesta 1868 Wienin yliopistossa. Hän oli myös edustajana Württembergin maapäivillä 1862–1865 sekä 1868 Saksan tulliliiton tulliparlamentissa (zollparlament). Vaikka Schäffle tunnettiinkin radikaaleista mielipiteistään, hänet kutsuttiin helmikuussa 1871 kauppaministeriksi Karl Siegmund von Hohenwartin johtamaan Itävallan hallitukseen. Schäfflestä tuli hallituksen vahva mies ja hän laati suunnitelman itsehallinnon luomisesta Böömille säätämällä niin sanotut perusartiklat (fundamentalartikeln). Sekä saksankieliset itävaltalaiset että unkarilaiset vastustivat suunnitelmaa ja seurauksena Hohenwartin hallitus joutui eroamaan saman vuoden lokakuussa. Sen jälkeen Schäffle asettui Stuttgartiin ja omistautui sosiologiselle ja taloustieteelliselle tutkimustyölle.
Schöflle käsitteli laajassa tuotannossaan muun muassa kapitalismia ja sosialismia. Hän kritisoi liberaalia kapitalismia ja pangermanistisia ajatuksia. Hänen teoksillaan on sanottu olleen suuri vaikutus tuon ajan Saksassa vallinneisiin yleisiin käsityksiin sosialismista, vaikka hän ei itse ollutkaan kyseisen aatteen kannattaja. Schäfflen päätyönä pidetään vuosina 1875–1878 neljässä osassa ilmestynyttä teosta Bau und leben des sozialen körpers. Sosiologina hänellä oli suuri vaikutus varsinkin saksalaisella kielialueella. Schäfflen teoksissaan esittämät ajatukset vaikuttivat myös lainsäädäntöön sekä Itävallassa että Saksassa. Kaksiosaiset muistelmat ilmestyivät hänen kuolemansa jälkeen.
Guess

Yrityksen alku

Ouarzazatessa syntyneet Marcianon veljekset muuttivat Kaliforniaan vuonna 1977 ja perustivat Guessin vuonna 1981 Jordache-vaateyrityksen omistaneen Nakashin perheen taloudellisen tuen avulla. Yrityksen ensimmäinen tuote oli ”Marilyn”-nimiset farkut (malli #1015). Tavaratalot ja muotikriitikot suhtautuivat vastahakoisesti uusiin kivipestyihin farkkuihin, mutta kun Bloomingdale’s-tavaratalo suostui ottamaan myyntiin kaksi tusinaa paria housuja palveluksena veljeksille, farkut myytiin nopeasti loppuun.
Guessin mainoskampanjat aloitettiin vuonna 1982, ja vuonna 1985 mainoksiin tuli mukaan yrityksen tavaramerkiksi noussut mustavalkoisuus. Mainokset ovat voittaneet lukuisia Clio-palkintoja. Niissä on ollut mukana useita laajalti tunnettuja supermalleja, joista monet nousivat kuuluisuuteen juuri mainoskampanjoiden kautta.
Alanne (järvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 67 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 9,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Pitkälänojan valuma-alueeseen (35.788) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 89,9 metriä mpy.
Carl August Standertskjöld (1855–1935)

Carl August ”Adi” Standertskjöld (5. maaliskuuta 1855 Tula, Venäjän keisarikunta – 7. maaliskuuta 1935 Helsinki, Suomi) oli suomalainen vapaaherra ja teollisuusjohtaja, joka perusti Enson puuhiomon ja paperitehtaan Jääskeen.
Standertskjöldin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Carl August Standertskjöld vanhempi ja Fanny Augusta Nykopp. Hän syntyi Tulassa, jossa hänen isänsä vuokrasi Venäjän valtion kivääritehdasta. Standertskjöld kävi vuosina 1869–1871 keisarillisen  paašikoulun Pietarissa ja opiskeli vuosina 1873–1876 puunjalostusta ja paperinvalmistusta Hannoverin teknillisessä opistossa Saksassa. Hän oli vuodesta 1876 isänsä perustaman Inkeroisten puuhiomon teknillisenä johtajana ja vuosina 1885–1887 sen johtajana. Vuonna 1887 Standertskjöld osti J. G. Litzeniltä Vuoksen rannalla Jääskessä sijainneen Pelkolan kartanon, jonka mukana hän sai omistukseensa puolet läheisen Räikkölänkosken vesivoimasta. Hän rakennutti kosken luo puuhiomon, joka valmistui vuonna 1889. Samana vuonna hän perusti Enso Träsliperi Aktiebolag (Enson Puuhiomo Oy) -osakeyhtiön, jossa hän oli enemmistöosakas. Standertskjöld keksi yritykselle nimen Enso sanan ”ensi” muunnelmana korostaakseen sitä, että kyseessä oli ensimmäinen Vuoksen vesivoimaa käyttävä yritys.
Standertskjöldin tehtaan ympärille syntyi Enson tehdasyhdyskunta. Tehtaan tuotannon kasvattamiseksi Vuoksi padottiin tehtaan kohdalla vuosina 1897 ja 1907. Tehdas valmisti kartonkia ja puumassaa ja oli vuosisadanvaihteesta alkaen yksi alansa suurimpia toimijoita Euroopassa. Vuodesta 1907 puuhiomon yhteydessä oli myös paperikone. Standertskjöld oli yhtiönsä toimitusjohtaja sekä vuosina 1889–1903 ja 1906–1911 myös hallituksen puheenjohtaja. Hän myi lopulta yhtiön ja tehtaan vuonna 1912 Aktiebolaget W. Gutzeitille.
Standertskjöld oli vapaaherrallisen Standertskjöld-suvun edustajana valtiopäivien aatelissäädyssä vuosina 1882, 1885 ja 1894–1906. Hän oli Pohjoismaiden Osake-Pankin hallintoneuvoston puheenjohtaja vuosina 1889–1891. Standertskjöld omisti Koiskalan kartanon Nastolassa 1880–1893 ja Brödtorpin kartanon Pohjassa 1912–1916. Viimeiset vuotensa Standertskjöld asui sukutalossaan Helsingin Pohjoisrannassa. Hänen kotinsa oli 1920–1930-luvulla Helsingin seurapiirielämän keskus ja tunnettu ylellisistä talvijuhlistaan.
Standertskjöldin puoliso oli vuodesta 1876 hänen pikkuserkkunsa Anna Matilda Augusta Standertskjöld. Heillä oli kuusi lasta. Kenraalimajuri Harry Alfthan oli Standertskjöldin vävy. Standertskjöldin veljiä olivat kartanonomistaja Herman Standertskjöld-Nordenstam, ratsumestari Carl Henrik Johan Standertskjöld ja tilanomistaja Emil Standertskjöld, joista kaksi viimeksi mainittua olivat myös Enso-yhtiön suurosakkaita.
Johan Väänänen (jääkäri)

Johan Oskar Väänänen (1. lokakuuta 1890 Mäntsälä – 10. joulukuuta 1932) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan ratsujoukoissa.

Perhe ja opinnota

Väänäsen vanhemmat olivat työnjohtaja Juho Väänänen ja Aurora Tuppuri. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Olga Peiposen kanssa.
Väänänen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaista yhteiskoulussa vuonna 1912 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla syyslukukauden 1912. Sotilaskoulutusta hän sai Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssilla vuonna 1928.

Jääkäriaika

Väänänen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1916, josta hänet myöhemmin siirrettiin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Väänänen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kornetiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 3. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Karjalankannaksella.
Anne Enright

Anne Enright (s. 11. lokakuuta 1962) on irlantilainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu neljä romaania, tietokirja, novelleja ja esseitä.
Enright syntyi Dublinissa. Hän oli RTÉ:n tuottaja ja ohjaaja kuuden vuoden ajan, mutta on vuodesta 1993 omistautunut täyspäiväiselle kirjoittamiselle. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma The Portable Virgin (1991), toi kirjoittajalleen irlantilaisen kirjallisuuden Rooney-palkinnon. 
Enright on aiemmin ollut ehdolla Costa Book Awardin saajaksi. Hänelle myönnettiin 16. lokakuuta 2007 Booker-palkinto romaanista The Gathering; teos oli julkaistu saman vuoden toukokuun 3. päivänä.
Hän on Royal Society of Literaturen jäsen.
Forever Changes

Uudelleenjulkaisu

Levy on julkaistu uudelleen vuonna 1987 ja vuonna 2001 siitä on tehty remasteroitu ja laajennettu CD-versio. Tämän tuotantoyhtiö on Elektra Entertainment Group ja tuottajina ovat toimineet Andrew Sandoval ja Bill Inglot sekä vastaavana tuottajana Gary Stewart. Inglot on vastannut myös äänituotannosta. Remasteroinnin ovat tehneet Dan Hersch ja Inglot DigiPrep–studiossa.
Valmistusta ja markkinointia on hoitanut losangelesilainen Rhino Entertainment Company. Euroopassa levyä on valmistanut Saksassa Warner Music Manufacturing Europe.
Diskografiaa koskevat tiedot ovat Gary Petersonilta ja Sandovalilta ja muuta tutkimusta on tehnyt Daniel Goldmark. Projektin muita johtajia ovat olleet Shawn Amos ja Sheryl Farber. Lisensointia on hoitanut Wendi Cartwright ja projektiapulaisina ovat toimineet Amy Utstein ja Randy Perry.
Graafisesta suunnittelusta on vastannut Rachel Gutek ja valokuvia on saatu Ronnie Haranin lisäksi Michael Ochsilta ja Bryan MacLeanilta.
CD-levyn mukana on 24-sivuinen vihkonen. Siinä on Andrew Sandovalin saatesanat, joissa hän luonnehtii Loven musiikkia ääniraidaksi tai musiikilliseksi postikortiksi Los Angelesin katuelämästä. Albumin nimen mukaisesti yhtyeen musiikki on alati vaihtelevaa, kappaleiden rakenne on epätavallinen – niissä on esimerkiksi vähän toistoja.
Varsinaisen historiikin levystä on tehnyt Ben Edmonds Deep Research -yhtiöstä, ja siinä ääneen pääsevät Arthur Lee, Jac Holzman, Bryan MacLean, Bruce Botnick ja Ken Forssi.
Rhinon kiitoslistalla ovat Steve Poltorak, Mike Harrison, Mike Randle, David Housden, Bill Allerton, Mark Easter, Randy Poe, Elizabeth McKee, Doug Erb, Bill Small, Randy Poe ja Steve Hoffman.
Ben Edmondsin kiitoslistalla ovat Love-aiheista lehteä The Castle toimittava David Peter Housden sekä John Tobler, Harvey Kubernik, Barney Hoskyns, Kevin Delaney, Robert Dean Leslie ja Harold Bronson.

Singlet

Albumilta huhtikuussa 1968 julkaistu editoitu single "Alone Again Or" / "A House Is Not a Motel" (Elektra EK-45629) oli Yhdysvaltain pop-listalla sijalla #123. Singlen uusintapainos (Elektra EK-45700) oli listasijalla #99 elokuussa 1970, kun Elektra julkaisi kokoelma-albumin Love Revisited.
Vuoden 2001 uudelleenjulkaisun viimeiset kappaleet ovat peräisin singleltä "Your Mind and We Belong Together" / "Laughing Stock" (Elektra EK-45633) kesäkuulta 1968. Single jäi tämän kokoonpanon viimeiseksi. Singlen on tuottanut Arthur Lee ja äänittänyt John Haeny 30. tammikuuta 1968 Sunset Sound Recorders –studiossa.
Lorainin piirikunta

Maantiede

Lorainin naapuripiirikuntia ovat Cuyahoga idässä, Medina kaakossa, Ashland etelässä, Huron lounaassa ja Erie lännessä sekä Eriejärven pohjoispuolella Kanadan Chatham-Kent.

Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 301 356 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 87,1%, mustiin (8,9%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (1,0%).
Kotitalouden mediaanitulo on 52 194 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 13,6% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Piikki (kasvitiede)

Piikit ovat kasveissa erikokoisia ja -vahvuisia rakenteita, jotka yleensä suojaavat kasvinosaa tai koko kasvia kasvinsyöjiltä. Kasvien piikit ovat lajista riippuen erikokoisia sekä erivahvuisia, ja ne voivat olla kehittyneet eri solukoista. Piikit voivat olla esimerkiksi kovia emergenssejä eli solukkokarvoja, kuten ruusuilla (Rosa), tai muuntuneita lehtiä tai lehden osia. Riippuen siitä, missä kasvinosassa piikkejä esiintyy, voidaan niitä kutsua myös nimellä oka, ora tai ota. Tämä näkyy myös monien kasvilajien nimissä, kuten esimerkiksi ota-apila (Trifolium squarrosum), oratuomi (Prunus spinosa), okakataja (Juniperus oxycedrus).
Useilla kaktuksilla (Cactaceae) piikit ovat piikkimäisiksi muuntuneita lehtilapoja, ja piikikkäillä, kaktuksia muistuttavilla tyräkeillä (Euphorbia) piikit ovat piikkimäisiksi muuntuneita lehtien korvakkeita. Myös akaasioiden (Acacia) piikit ovat piikkimäisiksi muuntuneita lehtien korvakkeita. Kuivassa ilmastossa, kuten aavikoilla, kaktuksien ja tyräkkien piikit pienentävät myös veden haihtumista kasvista ja toimivat kosteuden tiivistymispintoina.
Mimmu Tihinen

Mimmu Tihinen (s. 1964 Kiiminki) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut runoja, novelleja sekä lasten- ja nuortenkirjoja. 
Tihisen nuortenromaani Sokerista, kukkasista oli Topelius-palkintoehdokkaana vuonna 2006. Tihinen sai ensimmäisen palkinnon Selkokeskuksen nuorille suunnattujen selkokirjojen kirjoituskilpailussa vuonna 2012 käsikirjoituksella Kello tuhat. Kariston lastenromaanin kirjoituskilpailussa vuonna 2014 Tihisen ja Aira Savisaaren yhdessä kirjoittama käsikirjoitus Ponku ja Peetu sai jaetun toisen palkinnon.
Luís Figo

Seurajoukkueet

Seurajoukkueista Figo pelasi kotimaassaan Sportingissa, josta hän siirtyi Kataloniaan Barcelonaan vuonna 1995. Siellä hän pelasi viisi kautta, kunnes hän siirtyi Barçan veriviholliseen Real Madridiin vuonna 2000. Siirto herätti Barcelonan kannattajissa suurta raivoa ja Figoa kutsuttiin juudakseksi. Figo oli ensimmäinen Real Madridin niin sanotuista galáctico-hankinnoista. 

Vuonna 2005 Figo päätti siirtyä italialaiseen Interiin ajauduttuaan riitoihin valmentaja Vanderlei Luxemburgon kanssa. Heinäkuussa 2007 Figon piti siirtyä puolitoistavuotisella sopimuksella saudiarabialaiseen Al-Ittihadiin, mutta päättikin jäädä italialaisseuraan vielä kahdeksi vuodeksi. Viimeisessä ottelussaan ammattilaisurallaan Figo sai kantaa kapteenin nauhaa, jonka hän sai joukkueen kapteenilta argentiinalaiselta Javier Zanettilta. Figo kertoi pelin jälkeen:

»En tiedä mitä teen huomenna. Ehdottomasti menen lomalle perheeni kanssa, mutta olen aina yhteydessä Interiin, koska he antoivat minulle paljon näinä neljänä vuotena ja sitä on mahdotonta unohtaa. En uskonut että pysyisin niin kauan tässä joukkueessa. En koskaan unohda vaikutelmaa, jonka sain ensimmäisenä päivänä tänne saapuessani, joukkueen presidentin vaikutelma, joukkuekavereiden vaikutus. Inter auttoi minut voittosykliin erityisten ihmisten kanssa.»

Maajoukkue

Figo pelasi Portugalin maajoukkueessa 127 ottelua ja teki niissä 32 maalia. Hänestä tuli kaikkien aikojen eniten Portugalin maajoukkueessa esiintynyt pelaaja, kun hän ohitti Fernando Couton kesällä 2005 Slovakiaa vastaan pelatun pelin jälkeen 111:stä maajoukkuepelillään. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 1991 ja on pelannut vuosien 1996, 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa sekä vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa. Hän lopetti maajoukkueuransa 2006 MM-kilpailujen jälkeen.

Yksityiselämä

Figo avioitui ruotsalaisen mallin Helen Svedinin kanssa viuonna 1996 ja heillä on kolme tytärtä, myös mallina toimiva Daniela (s. 1999), Martina (s. 2002) ja Stella (s. 2004). He asuvat Sollefteåssa Ruotsissa.
Ruth Wegelius

Ruth Alice Margaretha Wegelius (21. tammikuuta 1915 Helsinki – 8. kesäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja lasten leukemian hoidon uranuurtaja.
Wegeliuksen vanhemmat olivat insinööri Thor Freywind Wegelius ja Agda Alice Allenius. Wegelius tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1943. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1948 ja sai lastentautien erikoislääkärin pätevyyden 1951. Sota-aikana Wegelius palveli kenttä- ja sotasairaalassa, sotien jälkeen hän työskenteli Arvo Ylpön johtamassa Lastenklinikassa.
Wegelius perehtyi lastenhematologiaan Yhdysvalloissa 1948 ja hoiti lasten veritauteja Lastenklinikalla apulaislääkärinä ja -opettajana. Marian sairaalassa hän työskenteli 1953–1956 ja sitten Auroran sairaalassa apulaisylilääkärinä. Vuonna 1967 hänestä tuli Auroran sairaalan lastenosaston ylilääkäri, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1978. Ensimmäinen Wegeliuksen hoitama pysyvästi parantunut leukemiapotilas, 12-vuotias tyttö, diagnosoitiin vuonna 1959. Wegelius oli lasten leukemiaryhmän eli myöhemmän Lastenhematologian ja onkologian yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja ja sittemmin yhdistyksen kunniajäsen ja -puheenjohtaja.
Lastentautiopin dosentti Helsingin yliopistossa Wegeliuksesta tuli 1956, professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1975.