google/wiki40b huggingface dataset:
Tunturilampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammen ympäristö sisältyy Renkajärvestä Rengon kautta Tunturivuorelle ja siitä edelleen kaakkoon jatkuvaan harjujakson jäätikköjokimuodostumaan. Lampi on ilmeisesti syntynyt Jokiharjun eteläpuolella olevaan loivaan painaumaan, jota Renkajoki on käyttänyt . Lampi on Renkajoen matala läpivirtausjärvi, joka on voimakkaasti ruohottunut. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannat ovat pohjoisrantojen harjunrinnettä lukuun ottamatta suomaata. Lammella on yksi saari ja lammella on yksi rantamökki, jonn johtaa tie.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen yläosan valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,3 metriä mpy. Sillä on kaksi tulouomaa Onkilammesta, joka sijaitsee Jokiharjun pohjoispuolella. Siihen laskee lyhyt kuivatusoja läntiseltä suolta. lammen eteläpäässä Renkajoki jatkaa matkaansa ensin Myllykylän läpi ja sitten eteenpäin Tuomistoon.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammen nimi kirjoitettiin ”Tunduri lampi” ja siihen sille oli piirretty vain itäpuolinen tulo-oja. Lammen luusuassa sijaitsi torppa eikä Myllykylää ollut muuten olemassa paitsi vartijankoskessa ollutta myllyä. Lammella oli vuoden 1956 peruskartassa kaksi tulo-ojaa ja sen laskuoja kututtiin kartassa ”Rengonjoeksi”. Nimi oli vuonna 1979 nykyinen Renkajoki.
Nokia XL

Nokia XL 4G

LTE -versio julkaistiin Kiinassa heinäkuussa 2014.
Bung

Bung on Kamerunissa puhuttava lähes hävinnyt kieli. Sillä oli vuonna 1997 jäljellä enää kolme puhujaa. Ei ole tiedossa, kuinka laajalla alueella bungia on puhuttu, mutta sitä käytettiin ainakin Boungin kylässä Adamawan tasangolla. Kielen sanojen perusteella bung on läheistä sukua kwanjan kielen kanssa. Se saattaa tosin johtua myös siitä, että kwanjasta on tullut johtava kieli alueella, jolla bungia vielä puhutaan. Bung on isolaattikieli.
Charles Campbell (kanadalainen soutaja)

Charles A. Campbell (s. 2. heinäkuuta 1914) on kanadalainen entinen soutaja. Hän edusti seuratasolla torontolaista Argonaut Rowing Clubia. Campbell osallistui Berliinin olympialaisissa 1936 yksikkökilpailuun, jossa hän sijoittui neljänneksi.
Pakilan työväentalo

Pakilan työväentalo on huvila, jonka Pakilassa toimineet työväenyhdistykset ostivat käyttöönsä vuonna 1917. Työväentalo oli 1930-luvulla valtion takavarikoimana niin sanottujen kommunistilakien nojalla.
Länsi-Pakilassa sijaitseva Pakilan työväentalo on toiminut vuodesta 1994 lähtien pääasiassa Pakilan nuorisotalona, mutta jossain määrin myös työväentalona.
Helsingin kaupungin mukaan Pakilan työväentalo on kaupunkikuvallisesti arvokas rakennus. Työväentalon kerrosala on 560 neliömetriä.
Kōka

Maantiede

Kōka on laaja kaupunki, joka syntyi vuonna 2004, kun Kōkan, Minakuchin, Tsuchiyaman, Kōnanin ja Shigarakin kunnat yhdistyivät uudeksi Kōkan kaupungiksi. Suuri osa kaupunkia on maaseutumaista, ja maasto vaihtelee vuoristosta laajoihin Yasugawan ja Somagawan jokilaaksoihin. 
Suurin osa alueen palveluista ja teollisuuslaitoksista on keskittynyt valtateiden numero 1 ja 307 tuntumaan.

Shigaraki

Alueen suurin nähtävyys on keramiikkatuotteiden keskittymä Shigarakin taajamassa. Shigarakin keramiikalla (jap. 信楽焼, Shigaraki-yaki) on kautta Japanin tunnettu ominaispiirteensä. Kaupungissa asuu alan merkittäviä taiteilijoita, ja siellä on alan koulutusta.

Kōkan ninja-kylä

Ninja-kulttuuria ja perinteisiä kamppailulajeja vaalitaan Kōkalaisessa kylässä Kōkaryu Ninjussa.

Minakuchin linna

Minakuchin linna on alun perin vuonna 1585 rakennettu linna, joka sittemmin raunioitui, mutta on rakennettu uudelleen ja avattu yleisölle 1991.

Liikenne

Kōkaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kusatsu-linja, Ōmi-rautateiden päälinja ja Shigaraki-kōgen-rautateiden Shigaraki-linja.
D’Vorah

D’Vorah on kuvitteellinen hahmo Mortal Kombat -pelisarjassa. Hahmo teki ensiesiintymisensä Mortal Kombat X -pelissä.

Taustaa

D'Vorah on naishahmo ja hyönteisen ja ihmisen risteytys, joka omaa lentokyvyn sudenkorentomaisilla siivillään. D’Vorah on Kytinn niminen rotu, jonka kotirealm Arnyek niminen saari yhdistyi Outworldin kanssa. D’Vorah nähdään Kotal Kahnin palvelijana Mortal Kombat X -pelissä. D’Vorah avusti Reptilea ja Ermacia syrjäyttämään Mileenan vallasta tappamalla Barakan. D’Vorah oli myös taistellut Raidenia vastaan, mutta hävisi kamppailun. D’Vorah avusti Cassien tiimiä jäljittämään Mileenan ja kukisti hänet taistelussa tuoden hänet Kahnin eteen. D’Vorah tappoi Mileenan sylkemällä lihaa syöviä hyönteisiä tämän suuhun. Tämän jälkeen D’Vorah paljastui Quan Chin kaksoisagentiksi ja varasti Shinnokin amuletin tuoden tämän Quan Chille juuri ennen kuin Scorpion ehti tappaa hänet. Shinnokin vapauduttua D’Vorah vangitsi Johnny Cagen. Cassie onnistui pelastamaan isänsä kukistettuaan D’Vorahin taistelussa. Shinnokin kukistuttua D’Vorah vangittiin. Hänen kohtalonsa jäi tämän jälkeen tuntemattomaksi.
Mortal Kombat 11-pelissä D'Vorah liittoutui Kronikan kanssa tämän luvattua pelastamaan hänen kansansa. D'Vorah vei Kronikan eri aikajanoista tuomat Shao Kahnin, Barakan, Kollectorin ja Erron Blackin turvaan pesäänsä. Shao Kahn suuttui D'Vorahille kuultuaan tämän tappaneen Mileenan, mutta D'Vorah sai puhuttua Shao Kahnin liittoutumaan Kronikan puolelle. D'Vorah taisteli Kotal Kahnia ja Jadea vastaan, mutta hävisi heille. Myöhemmin D'Vorah kidutti Kharonia yrittäen saada hänet Kronikan puolelle, mutta tulevaisuuden Scorpion taisteli D'Vorahia vastaan voittaen hänet. Myöhemmin D'Vorah haavoitti myrkkypistimellään Scorpionia kuolettavasti, mutta menneisyyden Scorpion katkaisi D'Vorahin pistimet, jonka jälkeen D'Vorah pakeni. Hänen kohtalonsa tämän jälkeen jäi tuntemattomaksi.
Mooses Egyptissä

Mooses Egyptissä (ital. Mosè in Egitto, tunnetaan myös ranskalaisilla nimillä Moïse et Pharaon tai Le Passage de la Mer Rouge) on Gioacchino Rossinin säveltämä, alun perin kolminäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa uudelleen rakennetussa Napolin Teatro San Carlossa 5. maaliskuuta 1818.
Libreton oopperaan kirjoitti A. L. Tottola ja se oli sekoitus Raamatun kertomuksesta Mooseksen teoista sekä Francesco Ringhierin rakkausnäytelmää L'Osiride. Libretistin uskonnollista ja maallista aineistoa sekoittava libretto oli eräänlainen pseudo-oratorio.
Pariisilainen yleisö oli nähnyt ja kuullut teoksen jo aiemmin, Pariisin oopperan Théâtre de l'Académie Royale de Musiqueen tehtynä esityksenä sekä myös Théâtre des Italiensin sovituksena. Tämän jälkeen Rossini teki teoksestaan uuden version Pariisin oopperaan varten ja muunsi se nelinäytöksiseksi ja lisäsi siihen myös baletin esitykset. Uudistettu teos sai ensi-iltansa 26. maaliskuuta 1827. Tällöin oopperan nimenä oli Moïse et Pharaon, ou Le Passage de la Mer Rouge. Teos oli käännetty italiasta ranskaksi ja sen tekstiä oli lisätty, tämän tehtävän suorittivat Luigi Balocchi ja Victor Joseph Etienne de Jouy, joka toimi toisena käsikirjoittajana myös Rossinin oopperaan Wilhelm Tell
Metalliteollisuus

Metalliteollisuus tarkoittaa metalleja jalostavia ja metallituotteita tuottavia tuotannollisen teollisuuden sektoreita, joihin lukeutuvat mm. perusmetalliteollisuus, autoteollisuus, konepajateollisuus ja lentokoneteollisuus.
Sanalla "metalliteollisuus" voidaan tarkoittaa myös Teknologiateollisuus ry:tä (ent. Metalliteollisuuden keskusliitto ry), joka on metalli- ja elektroniikkateollisuuden alojen suomalainen työnantajaliitto.

Historiaa

Metalliteollisuus alkoi Suomessa 1600-luvulla ruukkiteollisuutena, johon kuului metallien perusteollisuutta ja metallituotteiden valmistamista. Teollistumisen alettua 1800-luvulla syntyi konepajateollisuus ja ruukkien yhteyteen perustettiin konepajoja, joiden tuotteina oli esim. rautatiekalustoa, laivoja ja erilaisia koneita. Konepajat ja telakat syrjäyttivät ruukit 1900-luvun vaihteessa.
Sukellustaulukot

Sukellustaulukot ovat lääketieteellisin keinoin laadittuja sukellusohjeita. Niihin on merkitty valmiiksi etukäteen lasketut suurimmat sukellusajat syvyyksissä 0–51 metriin sekä vaadittavat turvapysähdykset. 
Kun ihminen tai yleensä lämminverinen olento hengittää ilmaa paineessa, ilman sisältämä happi palaa hiilidioksidiksi ja typpi imeytyy vereen. Määrätyn rajan jälkeen typpeä imeytyy liikaa: jos silloin paine alenee eli sukeltaja nousee liian nopeasti pintaan, vereen imeytynyt typpi alkaa kuohua muodostaen kuplia, jotka voivat tukkia hiussuonia ja hermosolmukkeita aiheuttaen mm. sisäisiä verenvuotoja sekä halvauskohtauksia. 
Tätä tilaa kutsutaan sukeltajantaudiksi. 
Sukeltajantaudin voi estää oikealla menettelytavalla; sukellus suunnitellaan huolellisesti: kun tiedetään suurin haluttu syvyys, se etsitään sukellustaulukosta ja samalla nähdään mikä on suurin sallittu alttiinaoloaika eli aika suurimmassa syvyydessä ennen nousuun lähtöä. Juuri pinnasta lähdettäessä asetetaan sukeltajankellon aikarenkaan merkki - oman tottumuksen mukaan - osoittamaan joko lähtö- tai paluuaikaa. Kun alttiinaoloaika lähestyy täyttymistään, aloitetaan nousu vauhdilla enintään 10 metriä/minuutti. Lisäksi jos sukellus on ollut yli 10 metrin syvyyteen tehdään 3 metrin syvyydessä viiden minuutin turvapysähdys. Syvemmillä sukelluksilla on omat tarkkaan lasketut turvapysähdyksensä. 
Kohtuullisen hyvä nyrkkisääntö on "Ei yli 50" -sääntö: sen mukaan sukellusaika ja syvyys eivät saa ylittää lukua 50 eli 10 metriä - 40 minuuttia, 15 metriä - 35 minuuttia, j.n.e. Tämä laskutapa matalissa syvyyksissä jopa alittaa sukellustaulukkojen ajat ja on siis kohtuullisen turvallinen. 
Sukellustaulukoina käytettiin aiemmin Yhdysvaltain laivaston kehittämiä US Navy -taulukoita, mutta ne aiheuttivat välillisesti liikaa ongelmia, koska ne oli kehitetty käyttäen koehenkilöinä huippukuntoisia miehiä. Siksi taulukot uusittiin noin vuonna 1985, ja niitä on tarkastettu pari kertaa sen jälkeen.
Sukellustietokoneen suosion kasvaessa taulukot ovat tahtoneet jäädä taka-alalle, joskin on havaittu että sukeltajantaudit ovat lisääntyneet samassa suhteessa.
ISO 3166-2:AU

ISO 3166-2:AU on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Australialle. ISO 3166-2:AU on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kuuden osavaltion ja kahden territorion koodit.
Forssan VPK

Forssan Vapaaehtoinen Palokunta Ry eli lyhyesti Forssan VPK on perustettu vuonna 1882. Se on vapaaehtoistoimin toimiva sopimuspalokunta Forssassa.

Historia

Forssassa, Forssa Osakeyhtiön kehruutehtaan ylimmässä kerroksessa syttyi laaja tulipalo 12. elokuuta 1882. Palon laajentuessa huomattiin ettei kylässä ole lainkaan palokuntaa. Silloin syntyi ajatus perustaa Forssaan oma palokunta, Forssan Vapaaehtoinen Palokunta.
Hankkeen alkuunpanija, palokunnan ensimmäinen puheenjohtaja ja ylipäällikkö oli kauppaneuvos Axel Wilhelm Wahren, joka oli Forssa-Yhtiöiden perustaja. Perustamishanketta lämpimästi kannatti silloinen Forssan osakeyhtiö, joka luovuttikin käyttöön sen ensimmäisen palokaluston. Palokunnassa oli aluksi kolme osastoa: sammutus-, korjaus- ja vesiosasto. Palokunnan jäsenmäärä oli alkuun 374 miestä, myöhemmin paljon yli 400 miestä.
Forssan VPK toimi Forssa Osakeyhtiön ja myöhemmin Finlaysonin ainoana tehdaspalokuntana vuoteen 1958 asti. Silloin tehtaalle perustettiin oma palokunta, Finlaysonin tehdaspalokunta. Finlaysonin tehdaspalokunnan loputtua 1980-luvulla toimi Forssan VPK edelleen Finlaysonin alueen ainoana tehdaspalokuntana. Tämä tehdaspalokuntatoiminta loppui vuonna 2009, jolloin Forssan VPK muutti pois Finlaysonin tehdasalueelta.
Forssan Vapaaehtoisella Palokunnalla oli palokunnantalo uudessakylässä. Talo hankittiin vuonna 1914, mutta se paloi Forssan suurpalossa 26. kesäkuuta 1929. Tontti myytiin Forssan kauppalalle 1960 ja siitä saaduilla rahoilla ostettiin palokunnan ensimmäinen uusi paloauto, Mercedes-Benz LF-322, vuosimallia 1961.
Palokunnan nuoriso-osasto on toiminut vuosina 1938–1944, alun perin poikaosastona ja uudelleen 1963 alkaen.

Forssan VPK nykyisin

Forssan VPK toimii yhtenä Kanta-Hämeen pelastuslaitoksen sopimuspalokuntana. Hälytysosaston vahvuus on kymmenkunta miestä ja naista. Yhdistyksessä toimii myös varhaisnuorten ja nuoriso-osasto. Palokunnan käytössä on Scania 93M -sammutusauto ja Ford Tourneo -miehistönkuljetusauto.
Yhdysvaltain ensimmäinen nainen

Nimitys

Nimitystä ”ensimmäinen nainen” (engl. First Lady) alettiin käyttää Yhdysvalloissa sisällissodan jälkeen, ensimmäisenä Ulysses S. Grantin vaimosta Julia Grantista. Aiemmin presidentin vaimosta käytettiin muita nimityksiä, kuten Lady Washington, Rouva Presidentti, presidentitär (presidentress) sekä tasavallan kuningatar tai demokraattinen kuningatar.

Asema ja historia

Yhdysvaltain ensimmäisten presidenttien vaimot olivat vielä näkymättömiä maan politiikassa. Ensimmäisen naisen rooli muuttui aiempaa näkyvämmäksi ja poliittisesti merkittävämmäksi 1900-luvun alussa. Edith Roosevelt oli miehensä Theodore Rooseveltin (presidenttinä 1901–1909) neuvonantaja. Hän oli myös ensimmäinen, joka palkkasi itselleen omaa henkilökuntaa. Edith Wilson toimi käytännössä jonkin aikaa maan johtajana miehensä Woodrow Wilsonin saatua sairauskohtauksen 1919. Eleanor Roosevelt määritteli ensimmäisen naisen roolin uudelleen vuosina 1933–1945: hän antoi haastatteluja, piti lehdistötilaisuuksia ja ajoi poliittisia tavoitteitaan monella alueella. Jacqueline Kennedy nousi ihailluksi tyyli-ikoniksi 1960-luvun alussa. Lady Bird Johnson, Betty Ford, Rosalynn Carter ja Hillary Clinton olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ensimmäisiä naisia, ja etenkin Carter ja Clinton myös poliittisesti aktiivisia ja vaikutusvaltaisia. Hillary Clinton on ensimmäinen Yhdysvaltain ensimmäisistä naisista, joka on valittu poliittiseen virkaan, kun hänet valittiin New Yorkin senaattoriksi 2000. Hän toimi Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 2009–2012, ja hän on pyrkinyt kahdesti presidentiksi.
Thomaz Bellucci

2008

Wimbledonissa 2008 Bellucci selviytyi toiselle kierrokselle voitettuaan Igor Kunitsynin lukemin 7–6(5), 7–6(5), 3–6, 6–2. Toisella kierroksella hän hävisi Simon Stadlerille lukemin 6–3, 3–6, 1–6, 7–6(5), 6–8. Bellucci edusti maataan kaksinpelissä kesäolympialaisissa 2008, mutta hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa slovakialaiselle Dominik Hrbatýlle 6–2, 4–6, 2–6. Yhdysvaltain avoimissa 2008 Bellucci selviytyi toiselle kierrokselle voitettuaan Oscar Hernándezin. Toisella kierroksella hän hävisi Juan Martín del Potrolle.

2009

Helmikuussa 2009 Bellucci selviytyi ensimmäisen kerran ATP-turnauksen loppuotteluun, Costa do Sauípen ATP-turnauksessa. Turnauksen puolivälierissä hän voitti entisen maailmanlistan ykkösen Juan Carlos Ferreron, välierissä Frederico Gilin. Loppuottelun hän hävisi espanjalaiselle Tommy Robredolle lukemin 3–6, 6–3, 4–6.
Heinä-elokuussa 2009 Bellucci voitti Gstaadin ATP-turnauksen. Turnauksen puolivälierissä saksalainen Nicolas Kiefer joutui luovuttamaan ottelun Belluccille ollessaan voitolla numeroin 6–3, 0–1. Välierissä Bellucci voitti venäläisen Igor Andrejevin numeroin 6–4, 7–5. Loppuottelussa hän voitti saksalaisen Andreas Beckin numeroin 6–4, 7–6(2).
Yhdysvaltain avoimissa 2009 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Lu Yen-hsunin, mutta hävisi toisella kierroksella Gilles Simonille.

2010

Ranskan avoimissa Bellucci voitti kolmannella kierroksella Ivan Ljubičićin, mutta hävisi neljännellä kierroksella Rafael Nadalille 6–2, 7–5, 6–4. Aiemmin hän oli jäänyt Ranskan avoimissa avauskierrokselle. Wimbledonissa hän pääsi kolmannelle kierrokselle asti, mutta hävisi sitten kuudenneksi sijoitetulle Robin Söderlingille. Yhdysvaltain avointen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Tim Smyczekin, mutta hävisi toisella kierroksella Kevin Andersonille.

2011

Australian avoimissa hän voitti Ricardo Mellon, mutta hävisi toisella kierroksella viisieräisen ottelun Jan Hernychille.
Mark Bright

Yksityiselämä

Brightin isä oli gambialainen ja äiti englantilainen. Brightin vaimo oli näyttelijä Michelle Gayle. He menivät naimisiin 2001, mutta erosivat 2007. Heillä on poika nimeltä Islah. Brightin harrastuksia on golf, ratsastus ja moottoripyörät.
Laakakorvasieni

Koko ja tuntomerkit

Väriltään ruskea ja muodoltaan maljamainen. Vanhana maljamaisuus katoaa. Kelpaa syötäväksi sellaisenaan, mutta sientä ei pidä sekoittaa raakana tappavan myrkylliseen korvasieneen. Laakakorvasieni ei kuitenkaan ole aivomainen, kuten korvasieni. Laakakorvasieni kasvaa Etelä- ja Keski-Suomessa. Lakki 6-12 senttiä leveä. Malto ohutta, vaaleaa ja haurasta. Jalka vaaleahko, tukeva ja lyhyt.
Il Colosso di Roma

Juoni

Elokuva perustuu Titus Liviuksen esittämään Rooman tarunomaiseen varhaishistoriaan. Roomalaisten karkottama tyranni Lucius Tarquinius Superbus piirittää kaupunkia etruskikuningas Porsennan tuella. Roomalaisten sankari Gaius Mucius tunkeutuu etruskien leiriin tappaakseen Porsennan, mutta erehtyy henkilöstä ja jää kiinni. Rohkeuttaan osoittaakseen hän ojentaa oikean kätensä tuleen ja saa lisänimen Scaevola (”vasenkätinen”).
Porsenna on valmis rauhanneuvotteluihin, ja roomalaiset lähettävät etruskien panttivangeiksi joukon tyttöjä, joiden joukossa on Muciuksen morsian Cloelia. Tarquinius kaappaa Cloelian ja vangitsee Porsennan sekä tämän pojan Arunten. Ratkaisevassa taistelussa roomalaiset voittavat etruskit ja Mucius surmaa Tarquiniuksen.

Tuotanto

Il Colosso di Roma on sujuva, mutta varsin tavanomainen historiallinen pukudraama, jossa jännitystä luovat atleettisen Gordon Scottin tähdittämät taistelukohtaukset. Sen on käsikirjoittanut sävyltään antikommunistisista roomalaiselokuvistaan tunnettu Remigio Del Grosso. Osa kuvamateriaalista on lainattu Ferronin vuonna 1961 valmistuneista Troijan urhoista. Samaa aihetta ovat käsitelleet Vittorio Cottafavi ja Carlo Ludovico Bragaglia Cloelian tarinaan keskittyvässä elokuvassa Hurjat barbaarit (Les vierges de Rome, 1961). Ferroni puolestaan kuvasi samaan aikaan ja osin samalla näyttelijäkunnalla toisen Rooman varhaishistoriaan perustuvan tarinan Coriolano, eroe senza patria (”Coriolanus, sankari ilman isänmaata”, 1965).

DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla ranskalaisten Editions Fabbrin ja Studio Canalin sekä yhdysvaltalaisen Image Entertainmentin laadultaan tyydyttävinä DVD-julkaisuina, joista jälkimmäinen kantaa nimeä Hero of Rome (”Rooman sankari”). Entertainment Worldin saksalainen DVD sisältää myös italian- ja englanninkieliset ääniraidat.
Natriumtiosulfaatti

Käyttö

Tärkein natriumtiosulfaatin käyttökohde on valokuvauksessa kiinnitekemikaalina. Se reagoi valottumatta jääneen hopeahalogenidin, esimerkiksi hopeabromidin kanssa muodostaen liukoisen bistiosulfaattoargentaatti(I) -kompleksi-ionin. Muita käyttökohteita ovat titraukset analyyttisessä kemiassa, kloorin poistaminen valkaistusta sellusta ja jätevesistä, lämmönvarastointilaitteistoissa sekä erilaisissa prosesseissa apuaineena. Yhdistettä voidaan käyttää myös syanidin aiheuttaman myrkytyksen hoidossa. Rodanaasientsyymi katalysoi tiosulfaatti- ja syanidi-ionien välistä reaktiota, jossa muodostuu vähemmän myrkyllinen ja munuaisten kautta elimistöstä poistuva tiosyanaatti-ioni.
HMS Comet (1910)

Palvelus

Alus upposi 6. elokuuta 1918 Itävalta-Unkarin laivaston sukellusveneen torpedoimana.
Paul Olsson

Svante Paul Olsson (11. syyskuuta 1890 Helsinki – 24. lokakuuta 1973 Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen puutarha-arkkitehti. Hän oli tiettävästi ensimmäinen alan korkeakoulutuksen saanut suomalainen. Paul Olssonin isä Svante Olsson oli ruotsalainen puutarhuri, joka oli muuttanut Suomeen vuonna 1889 tultuaan valituksi Helsingin kaupunginpuutarhurin virkaan.

Henkilöhistoria

Helsingissä lapsuutensa viettänyt Olsson opiskeli 1900-luvun alkuvuosina Saksassa ja valmistui puutarha-arkkitehdiksi vuonna 1911 Bad Köstritzin puutarhaopistosta. Opintojensa ohella hän oli useiden nimekkäiden keskieurooppalaisten puutarhureiden palveluksessa. Palattuaan Suomeen Olsson työskenteli yhdessä isänsä kanssa ja suunnitteli sekä Helsingin kaupungin että yksityisten omistamia puutarhoja ja puistoja. Vuosina 1913-1920 hän oli isänsä alaisena Helsingin apulaiskaupunginpuutarhurin virassa.
Olssonilla oli suuri vaikutus suomalaiseen puutarha- ja puistosuunnitteluun. Hänen ansiostaan alettiin rakentaa englantilais- ja saksalaistyylisiä muotopuutarhoja. Aiemmin puistot olivat olleet lähinnä ylemmille säädyille tarkoitettuja maisemapuistoja, joissa oli esitelty eksoottisia lajikkeita. Olssonin suunnittelemat puistot sisälsivät myös pergoloita, koristepatsaita- ja lampia sekä erilaisin materiaalein päällystettyjä käytäviä.
Vuonna 1920 Olsson perusti oman puutarha-arkkitehtuuriroimiston Helsinkiin sekä taimitarhan Kauniaisiin. Vuosien kuluessa siitä kasvoi maan suurin taimistoliike, joka toimi hänen poikansa johdolla aina 1980-luvun lopulle saakka.  Olssonin toimisto suunnitteli useita yksityispuutarhoja ympäri maata. Suurin osa niistä on kuitenkin tuhoutunut vuosikymmenten kuluessa. Olssonin tunnetuimmat työt ovat Naantalin Kultaranta, jonka hän suunnitteli yhdessä isänsä kanssa vuonna 1915 sekä Hietaniemen hautausmaa Helsingissä.
Vuonna 1946 Olsson julkaisi teoksen Trädgårdskonst i Finland, joka ilmestyi vuotta myöhemmin suomennettuna nimellä Suomen puutarhataidetta.
Jalkaväkirykmentti 16 (jatkosota)

Keskittäminen

Rykmentti keskitettiin osana 19. divisioonaa Kiteelle, josta se aloitti hyökkäyksensä kohti Laatokkaa 10. heinäkuuta 1941.
Keskityskuljetuskäsky saapui rykmenttiin 25. kesäkuuta ja seuraavana päivänä siirtyi junakuljetuksena rykmentin esikunta sekä kolonna Lapualta, toisessa junassa 13. ja 14. komppania Ähtäristä, ja sitten pataljoonat omilta perustamispaikoiltaan kukin kahdella junalla. Junat purettiin Putikossa, paitsi II pataljoona Kulennoisissa ja III pataljoona Punkasalmella. Rykmentti koottiin ensimmäisen kerran Putikosta pohjoiseen Enonlahden ja Naaralahden välille.
Ensimmäinen hyökkäyskäsky annettiin rykmentille jo 29. kesäkuuta, mutta se peruutettiin jo muutaman tunnin kuluttua. Sille annettiin kuitenkin käsky siirtyä uudelle ryhmitys alueelle marssien reittiä Kissala-Kesälahti-Hummonselkä-Kontiovaara-Puhos-Päätye. Marssin aikana määrättiin uudeksi ryhmitysalueeksi Kiteenlahden alue Kiteellä.

Lakkauttaminen

Rykmentti nimettiin 16. prikaatiksi 28. marraskuuta 1941 - 25. toukokuuta 1942, mutta ei koskaan toiminut prikaati kokoonpanossa. Joukoista muodostettiin 19. prikaati 1. tammikuuta 1944.
Luoksepääsemättömyyden napa

Luoksepääsemättömyyden napoja

Pohjoisnavan luoksepääsemättömyyden napa sijaitsee Pohjoisen Jäämeren siinä kohdassa (84°03′N, 174°51′W ), mistä on pisin matka kaikkiin maamassoihin.
Etelämantereen luoksepääsemättömyyden napa on mannerjäätikön keskustassa 600 km päässä Vostok-tutkimusasemasta ja koska se on mantereen keskellä, se on vaikeimmin saavutettava kohde Antarktiksella. Sen sijainnille on useita koordinaatteja, riippuen siitä mitataanko jäätikön vai mantereen reunasta. Yleensä viitataan Neuvostoliiton Luoksepääsemättömyyden navan tukikohtaan, jonka koordinatit ovat 82°06′S, 54°58′E  (toiset lähteet antavat sijainniksi 83°06′S, 54°58′E ) Neuvostoliitolla oli vuonna 1958 muutama mökissä asuva mies tekemässä siellä säähavaintoja. Rakennukset ovat yhä paikallaan ja navan sijainnin osoittaa Vladimir Leninin Moskovaa kohti katsova rintakuva. Paikka on suojeltu historiallisena kohteena.
Helmer Salmo

Helmer Frithiof Salmo, vuoteen 1905 Sundström, vuoteen 1930 Salonen  (11. toukokuuta 1903 Perniö – 14. syyskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen arkeologi.

Henkilöhistoria

Salmon vanhemmat olivat työmies Johan Kustaa Sundström ja Maria Lovisa Lindberg. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1931–1933 oli Eva Alina Joselin ja toinen vuodesta 1935 Hillevi Tellervo Rytkönen. Salmo tuli ylioppilaaksi 1924 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928 ja lisensiaatiksi 1939. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1950.  Salmo teki työuransa Suomen kansallismuseossa. Hän  toimi Muinaistieteellisen toimikunnan historiallisen osaston amanuenssina vuodesta 1928, raha- ja mitalikokoelman hoitajana vuodesta 1930, historiallisen osaston intendenttina vuodesta 1933, esihistoriallisen osaston intendenttinä vuodesta 1938 ja osaston johtajana 1948–1969. Kotiseutu-lehden toimitussihteeri Salmo oli 1926–1934.