google/wiki40b huggingface dataset:
William Wyler

William Wyler (alk. Wilhelm Weiller; 1. heinäkuuta 1902 Mülhausen, Elsass-Lothringen, Saksa – 27. heinäkuuta 1981 Los Angeles, Yhdysvallat) oli tuottelias elokuvaohjaaja, joka tunnettiin pikkutarkkuudestaan ja vaativuudestaan. Hän teetti kymmeniä ottoja lähes kaikista elokuviensa kohtauksista ja halusi ylipäätään hallita tarinaa, muuta työryhmää ja kuvausympäristöä. Asenne ei ollut lopulta haitaksi, sillä hän saavutti sekä suuren yleisön että kriitikoiden suosion.
Wylerille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1976.

Uran alkuvaiheet

Wyler, syntyjään Wilhelm Weiller, syntyi tuolloin Saksalle kuuluneessa Elsassin maakunnassa Mülhausenin kaupungissa. Hän oli Universal Picturesin perustajan Carl Laemmlen sisarenpoika. Sukulaissuhteesta oli hänelle hyötyä, sillä hänestä tuli 1925 Universalin nuorin ohjaaja. Pian hän osoitti olevansa pätevä elokuvantekijä, ja 1930-luvun alussa hänestä tuli Universalin merkittävimpiin kuuluva ohjaaja. Tämän ajan tuotoksia ovat The Love Trap, Hell's Heroes, ja Tom Brown of Culver.
Myöhemmin Wyler teki sopimuksen Samuel Goldwynin kanssa ja ohjasi elokuvat Nämä kolme, Tukkikuningas, Miksi miehet vaihtavat vaimoa?, Varjojen kadut, Jezebel, Humiseva harju, Kirje, Lännen mies ja Nainen ei armoa antanut.

Toinen maailmansota

Vuosina 1942–1945 Wyler palveli majurina Yhdysvaltojen armeijan ilmavoimissa ja ohjasi dokumentin The Memphis Belle. Hän ohjasi myös kaksi toisen maailmansodan tunnelmia kuvaavaa keskeistä elokuvaa. Rouva Miniver (1942) on tarina keskiluokkaisesta englantilaisesta perheestä sopeutumassa sotaan Euroopassa. Se auttoi amerikkalaisyleisöä sopeutumaan sota-ajan elämään ja osaltaan vahvisti Yhdysvaltain tukea briteille. Parhaat vuodet (1946) kertoo kolmesta kotiin palaavasta veteraanista ja heidän sopeutumisestaan siviilielämään. Elokuva hahmotti rintamalle joutumattomille veteraanin palaamisen ongelmia. Wyler sai molemmista elokuvista parhaan ohjaajan Oscar-palkinnon. Molemmat palkittiin myös parhaan elokuvan Oscar-palkinnolla.

Uran loppuvaiheet

1950- ja 1960-luvuilla Wyler ohjasi vielä muutamia merkkiteoksia. Loma Roomassa (1954) esitteli Audrey Hepburnin suurelle yleisölle ja toi Hepburnille ensimmäisen Oscar-palkinnon. Ben-Hur (1959), hollywoodilaisen suurelokuvan klassikko, toi Wylerille kolmannen ohjaaja-Oscarin. Ben-Hur sai yhteensä yksitoista Oscaria.
Viimeisen elokuvansa Wyler ohjasi vuonna 1970. Terveysongelmien takia hän ei sen jälkeen enää työskennellyt ohjaajana. Hän kuoli vuonna 1981, ja hänet haudattiin Glendaleen Kaliforniaan.
Heramaanjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria. Se on 900 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä ja se on erämaajärvi, jonka rannat ovat kallioista havupuumetsää. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven etelärannalle on rakennettu maja, jonka omistaja on Kangasalan reserviupseeriyhdistys. Majaa voi vuokrata.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Vesijärven lähialueeseen (35.731) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,1 metriä mpy. Järvi laskee Heramaanojana ensin Palojärveen ja sen jälkeen vielä Vähäjärveen, josta se laskee Vähäjärvenojana Vesijärveen Lihasulan Hepolahdessa.

Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järvi esiintyy erämaajärvenä, jonka nimenä on ”Haramajärvi”. Järvestä on piirretty puro Palojärvelle ja puron alajuoksulle on merkitty niittyjä. Myös Heramaanjärven länsipäässä on niittyjä, mutta asutusta ei ole lähelläkään. Vuoden 1954 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin ”Heramajärvi” ja sinne johti kärrypolku Koiviston talolta. Järvi oli tuolloin autio, mutta seuraavassa vuoden 1958 kartassa oli nykyiselle paikalle rakennettu kolme rakennusta. Tilanne säilyi vuosia samanlaisena, kunnes vuoden 1975 kartassa oli rakennuksille rakennettu uusi tie idästä Säynäjärvelle johtavalta tieltä. Tähän karttaan oli järven nimeksi merkitty nykyinen ”Heramaanjärvi”.

Luontoarvoja

Järvi on lähes luonnontilainen ja hyvin karu. Järvi on merkitty hyväksi urheilusukelluskohteeksi hyvän näkyvyyden ja erämaisuutensa takia. Vesi on kirkasta ja näkyvyyttä voi olla tilanteesta riippuen 4–10 metriä. Kaarinanpolku ohittaa järven ja on eräs sen kohteista. Järven rantoja kiertää polkuja rantaa seuraten.
Lihasulan säätiö on liittänyt vuonna 2016 järvenrannat ja niiden lähiympäristön luonnonsuojelualueeksi Metso-ohjelman mukaisesti. Itse järvi ei ole suojelualueena.
Pajujärvi (Jämsä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 154,5 metriä mpy.
Fazer Liqueur Fills

Fazer Liqueur Fills on Fazerin alkoholilla täytetty suklaakonvehtimakeinen, jonka valmistus on aloitettu vuonna 1900. Vuonna 1986 sen nimi Liköörikonvehti muutettiin Bartenderiksi, ja vuodesta 1996 nimi on ollut nykyinen Fazer Liqueur Fills. 
Tummalla suklaalla päällystetyn sokerikuoren sisällä on rommin, punssin, maraschinon tai Cherry Brandyn makuista likööriä.
Juri Norstein

Juri Norstein (ven. Юрий Борисович Норштейн, s. 15. syyskuuta 1941) on venäläinen animaattori, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on tehnyt suurimman osan elämäntyöstään animaatiostudio Sojuzmultfilmin palveluksessa. Norsteinin kuuluisin elokuva on vuonna 1979 valmistunut Satujen satu, joka valittiin Los Angelesissa vuonna 1984 kaikkien aikojen parhaaksi animaatioelokuvaksi.
Norstein varttui Moskovassa, ja käytyään kaksivuotisen animaattorikurssin hän pääsi töihin Sojuzmultfilmiin. Norstein toimi aluksi kokeneempien animaattorien apulaisena ja sai odottaa useita vuosia, ennen kuin hänen annettiin ohjata omia elokuvia.
Norstein käyttää elokuvissaan monitasokameraa, minkä ansiosta niissä on vahva syvyysvaikutelma. Norstein on pysytellyt uskollisesti pala-animaatiotekniikassa, eikä käytä elokuvissaan tietokoneita apuna. Hän tekee elokuvansa yhdessä vaimonsa Francesca Jarbusovan kanssa. Norsteinin ohjaamat elokuvat ovat runollisia ja surumielisiä, ja niiden rytmi on useimpiin nykyanimaatioihin verrattuna rauhallinen. Värit ovat yleensä murrettuja ja hillittyjä.
Vuonna 1981 Norstein aloitti Nikolai Gogolin novelliin Päällystakki pohjautuvan animaatioelokuvan teon. Hän työskentelee elokuvan parissa edelleen.
Suomessa Norsteinin elokuvia on esitetty muun muassa Suomen elokuva-arkistossa ja Tampereen lyhytelokuvajuhlilla. Niitä ovat Kerženetsin taistelu (Ivan Ivanov-Vanon kanssa 1971), Kettu ja jänis (1973), Haikara ja kurki (1974) ja Siili sumussa (1975).
Göteborgin kaupunginteatteri

Göteborgin kaupunginteatteri (ruots. Göteborgs Stadsteater) on Ruotsin merkittävimpiä teattereita ja maan vanhin kaupunginteatteri. Teatteri aloitti toimintansa vuonna 1918.
Teatteri toimi aluksi vuonna 1916 valmistuneella Lorensbergsteatern-näyttämöllä, mutta siirtyi vuonna 1934 omaan uuteen teatteritaloon, joka sijaitsee Götaplatsen-torilla Göteborgin keskustassa. Rakennuksen suunnittelija oli arkkitehti Carl Bergsten, joka antoi talon julkisivuille uusklassisen yleissävyn maustettuna ripauksella Art Decoa ja funktionalismia. Arvostelijoiden mukaan rakennus oli epäonnistunut sekoitus vanhentunutta ja uutta tyyliä. Talon sisätilat, erityisesti aulat ja portaikot, ovat kuitenkin saaneet kiitosta sekä yleisöltä että kriitikoilta. Teatteritalolle on tehty mittava peruskorjaus 2000-luvun vaihteessa, jossa muun muassa suuren näyttämön salin permantoa kohotettiin ja se yhdistettiin salin ensimmäiseen parveen. Samalla talon näyttämötekniikka uudistettiin kokonaan.
Teatterin suuren näyttämön saliin mahtuu peruskorjauksen jälkeen noin 600 katsojaa, ja samassa talossa on myös pienempi, 220-paikkainen Studio-näyttämö. Lisäksi kaupunginteatteriin kuuluu erillinen Backa Teater-näyttämö, joka toimii Lindholmenin kaupunginosassa Hisingenin saarella.
Teatterin taiteellisena johtajana on toiminut vuodesta 2006 lähtien ohjaaja-näyttelijä Anna Takanen.
Drown (elokuva)

Juoni

Leniä pidetään Surf Lifesaving -klubin parhaana hengenpelastajana, aivan kuten hänen isäänsäkin taannoin. Lenin valta-asema kuitenkin murtuu, kun klubiin liittyy nuorempi Phil, joka on lisäksi homoseksuaali. Lenillä itsellään on tunteita uutta tulokasta kohtaan ja alkaa kiusata tätä. Kun Phil voittaa vuosittain järjestettävän kilpailun parhaasta hengenpelastajasta, he lähtevät juhlistamaan voittoa baarikierrokselle, joka päättyy rannalle, jossa Len päättää hankkiutua Phillistä eroon tukahduttaakseen homoseksuaaliset tunteensa.
Reidar Hedman

Lennart Reidar Armas Hedman (17. kesäkuuta 1896 Vanaja – 26. lokakuuta 1961 Tullinge, Tukholman lääni, Ruotsi) oli suomalainen kasvattaja, eugeenikko ja äärioikeistolainen poliitikko. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri. Hän oli opiskellut perinnöllisyystiedettä Helsingin yliopistossa Harry Federleyn ohjauksessa.
Reidar Hedman oli isänsä Edvin Hedmanin perustaman Perttulan tylsämielisten kasvatuslaitoksen, ensimmäisen suomenkielisen kehitysvammalaitoksen, johtaja 1927–1944. Hedman oli erikoistunut eugeeniikkaan ja rotuhygieniaan ja kannatti kokonaisvaltaista pakkosterilisointiohjelmaa henkisesti kehitysvammaisille.
Hedman uskoi, että ihmisen älykkyys oli kaiken henkisen elämän pohja, eikä sitä voinut kohottaa esimerkiksi koulutuksen avulla.

Politiikka

Hedman kuului Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) perustajiin. 
Jatkosodan aikana hän oli eräs pääasiallisista värväreistä suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan. Hän edusti IKL:n kansallisosialistista siipeä, joka kritisoi IKL:n johdon passiivisuutta sodan aikana ja vaati sen väistymistä radikaalimpien voimien tieltä. Hedmanin mukaan IKL:n olisi pitänyt radikalisoitua avoimesti kansallisosialismia kannattavaksi. 
Hedmanin kannattajia IKL-poliitikoista olivat muun muassa Hämeen Sanomien päätoimittaja Aarne Kauhtio, Yrjö Saarinen, Kustaa Jussila ja Hilja Riipinen. Hedman ei kuitenkaan saanut kenttäväkeä riittävästi taaksen johdon syrjäyttämiseksi. Tappionsa jälkeen Hedman vetäytyi syrjään IKL:n toiminnasta, ja suuri osa hänen kannattajistaan palasi tukemaan puolueen johtoa.
Vuoden 1944 Moskovan välirauhan jälkeen Hedman siirtyi Saksaan, jossa hän luennoi eugeniikasta suomalaisille Saksaan jääneille SS-miehille.
Hedman kuoli Ruotsissa vuonna 1961.
Taloushallinnon ammattilaiset

Taloushallinnon ammattilaiset ry, aikaisemmalta nimeltään Tilitoimihenkilöt ry, eli TITO on vuonna 1985 perustettu tilitoimistoissa työskentelevien oma ammattiyhdistys. Se toimii perintä-, tili- ja talouskonsultointi- sekä tilintarkastus- ja kirjanpitotoimistojen palveluksessa olevien toimihenkilöiden ammattijärjestönä.
Taloushallinnon ammattilaiset on puoluepoliittisesti sitoutumaton ja kuuluu Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTOon ja sitä kautta toimihenkilökeskusjärjestö STTK:hon.

Jäsenyys

Taloushallinnon ammattilaisten jäseniksi liitytään Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTOn kautta. Yhdistyksen jäsenet kuuluvat halutessaan myös Erityisalojen Toimihenkilöiden Työttömyyskassaan.
Jäsenien käytössä ovat toimihenkilöliitto ERTOn palvelut, esimerkiksi maksuton lakimies- ja oikeusapu. ERTOlla ja Taloushallinnon ammattilaisilla on myös tarjottavanaan paljon jäsenetuja.
Taloushallinnon ammattilaiset järjestää jäsenilleen koulutus-, esitelmä- ja neuvottelutilaisuuksia sekä edistää jäsentensä ammatillista jatko- ja täydennyskoulutusta. Lisäksi yhdistys edistää jäsentensä alueellista yhteistoimintaa.
Taloushallinnon ammattilaisten jäseneksi voivat liittyä kirjanpitäjät, laskenta-assistentit, veroneuvojat, palkanlaskijat, toimistovirkailijat, reskontranhoitajat, atk-tallentajat, tradenomit, merkonomit tai muun laskenta-alan koulutuksen saaneet.

Edunvalvonta

Taloushallinnon ammattilaiset ajaa jäsentensä ammatillisia, oikeudellisia, sosiaalisia ja taloudellisia etuja. Se tekee esityksiä ja aloitteita, antaa lausuntoja jäsentensä palkkauksen, oikeudellisen, sosiaalisen tai ammatillisen aseman parantamiseksi sekä valvoo jäsenistöä koskevien sopimusten ja työelämään liittyvien lakien noudattamista.

Organisaatio

Taloushallinnon ammattilaiset ry:n hallitukseen kuuluu puheenjohtajan lisäksi 6-8 varsinaista jäsentä sekä henkilökohtaiset varajäsenet puheenjohtajaa lukuun ottamatta. Hallituksen jäsenet toimivat myös ERTOn edustajistossa ja liittohallituksessa sekä muissa ERTOn toimielimissä.
Syyskokouksessa valitaan hallituksen jäsenet ja päätetään tulevasta toiminnasta.
GNV Azzura

M/S Wasa Star oli Vaasanlaivojen (Oy Vasa-Umeå Ab) aikarahtaama matkustaja-autolautta, joka liikennöi Vaasa-Sundsvall ja Vaasa-Uumaja linjaa vuosina 1981-1982.

Käyttöhistoria

Rederi Ab Gotland tilasi lokakuussa 1978 aluksen Landskronalta Öresundsvarvet Ab telakalta, alus olisi sijoitettu Nynäshamn-Visby-Oskarshamn linjalle. Laivan ollessa vielä keskeneräinen sai Vaasanlaivat aikarahtaussopimuksen tehtyä aluksen tilaajan kanssa. Ennen valmistumista laiva maalattiin Vaasanlaivojen väreihin ja alus valmistui 24. kesäkuuta 1981. Alus nimettiin muodollisesti Gotland nimiseksi. (Gotland ei ole koskaan ollut laivan virallinen nimi) Laiva kastettiin ja rekisteröitiin Wasa Star nimiseksi 25. kesäkuuta 1981. 
Alus lähti rakentajatelakalta kohti Vaasaa ja teki neitsytmatkansa 1. heinäkuuta 1981 Vaasa-Sundsvall välillä. Laiva ajoi karille helmikuussa 1982 Holmsundissa. Laiva sai vuodon kolmeen pohjatankkiin ja joutui käymään Kielin telakalla Saksassa korjattavana. Toukokuussa 1982 laiva saapui Naantaliin takuutelakoinnille. 31. elokuuta 1982 laiva teki viimeisen matkansa Vaasasta-Sundsvalliin ja otetiin pois liikennekäytöstä. 
Toukokuussa 1983 laiva vuokrattiin Kreikkaan (Karageorgis Line) yritykselle. Heinäkuussa 1983 laivan vuokrannut yritys ei maksanut aluksesta vuokrarahoja joten se takavarikoitiin aluksen omistajan toimesta Kreikassa ja alus palautettiin takaisin omistajalle myöhemmin Landskronassa heinäkuussa 1983. 
Alus myytiin Norjaan A/S Larvik-Frederikshavnferjen, Larvik varustamolle 29. elokuuta 1983. Alus sai uuden nimen Peter Wessel maaliskuussa 1984. Alus aloitti liikennöinnin Larvik-Frederikshavn linjalla maaliskuussa 1984.
Syyskuussa 1988 alus saapui Blohm & Voss telakalle Hampuriin pidennettäväksi 22.5 metrillä. 
Lokakuussa 1996 alus aikarahdattiin Color Line varustamolle jatkoi liikennöimistä samalla linjalla. Alus liikennöi myös Larvik-Hirtshals linjalla.
Lokakuussa 2007 alus myytiin Italiaan Mediterranean Shipping Company (Aliscafi Snav) varustamolle. Alus sai uuden nimen Snav Toscana ja aloitti liikennöinnin Civitavecchia - Palermo linjalla kesäkuussa 2008. Alus liikennöi myös muita varustamon reittejä vuosina 2008-2012. 
Helmikuussa 2014 alus vuokrattiin hotellilaivaksi Sochiin olympialaisten ajaksi. Alus palasi liikennöimään Välimerelle olympialaisten jälkeen.
Helmikuussa 2017 aluksen konehuoneessa syttyi tulipalo ja laiva jouduttiin hinaamaan Palermoon korjauksia varten.
Huhtikuussa 2017 korjaukset valmistuivat ja laiva sai uuden nimen GNV AZZURA, asetettiin liikennöimään Bari-Durres välille.
Mare Kandre

Mare Ingrid Kandre (27. toukokuuta 1962 Söderala, Hälsingland – 24. maaliskuuta 2005 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija.
Kandre eli lapsuutensa ja nuoruutensa Göteborgissa. Hänen vanhempansa ovat diplomi-insinööri Olof Hansson ja virolaissyntyinen fysiologi Tiiu Hansson, omaa sukua Kandre.
Lukuisia kirjallisuuspalkintoja voittaneen Kandren romaanit ovat saaneet huomiota myös Ruotsin ulkopuolella. Romaaneiden lisäksi myös hänen novelleissaan ja lyhytproosassaan kuvataan usein lasten, etenkin tyttöjen, aikuiseksi kasvamista. Keskiössä ovat naisen roolin tarkastelu sekä traumatisoituneet ja syrjäytyneet, yhteiskunnan odotuksien suhteen poikkiteloin asettuneet henkilöt.
Kandren kerrontatavassa on vahva metafyysinen ulottuvuus, jota runollinen kieli ja kuvaamistapa korostavat. Eksistentiaaliset kysymyksenasettelut nivoutuvat ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin aiheisiin. Tuotannon keskeistä tematiikkaa on naisen rooliin sopeutuminen, sisäinen vieraantuminen ja viettien merkitys. Kandre debytoi 22-vuotiaana romaanilla I ett annat land, minkä myötä häntä alettiin kutsua kirjalliseksi ihmelapseksi. Kandren kolmatta romaania Bübins unge on verrattu Kafkaan ja Dostojevskiin. Aliide, Aliide on puolestaan palkittu lapsuuskuvaus.
Kandren viimeiseksi jäänyt romaani Xavier on myös suomennettu (suom. Hannimari Heino, 2014, Eithe). Ennen kirjailijanuraansa Mare Kandre oli mukana Global Infantilists -nimisessä yhtyeessä. Mare Kandren muistoksi on vuodesta 2006 lähtien jaettu Mare Kandre -palkinto, joka myönnetään Kandren hengessä kirjoittavalle kirjailijalle.
Tūmatauenga

Māori-mytologiassa, Tū tai Tūmatauenga (Māori: 'vihaisen kasvon Tū') on sodan, metsästyksen, viljelyn, kalastuksen ja ruoanlaiton jumala. Sodan jumalana kaikki sotajoukot omistettiin hänelle, ja häntä kohdeltiin kaikella kunnioituksella. Yleisesti häntä pidetään alkuperäisten jumalien, Ranginuin ja Papatūanukun poikana. 
Uuden-Seelannin maavoimien Māorinkielinen nimi on Ngāti Tūmatauenga ('Tūmatauengan heimo'). Uusiseelantilainen thrash metal -bändi Alien Weaponry viittaa Tūmatauengaan sodan jumalana kappaleessaan Kai Tangata ('syödä ihmisiä'); kannibalismi oli osa Māorien sodankäyntiä.

Luomistarinat

Perinteisen luomiskertomuksen mukaan kaikki taivaan isä Ranginuin ja maaäiti Papatūanukun lapset joutuivat elämään pimeässä maailmassa vanhempiensa tiukan syleilyn välissä. Eräänä päivänä lapset olivat saaneet tarpeekseen pimeydestä, ja he alkoivat suunnitella vanhempiensa erottamista, jotta he saisivat valoa omaan maailmaansa. Tūmatauenga neuvoi veljiään tappamaan vanhempansa, mutta he päätyivät toteuttamaan Tānen sopuisampaa neuvoa, ja sen sijaan pakottivat vanhempansa erilleen. 
Te Arawa -versiossa Tūmatauenga pohtii Tānen tekoa vanhempiaan erottaessaan ja rakentaa ansoja saalistaakseen lintuja, Tānen lapsia, jotka eivät voi enää lentää vapaana. Seuraavaksi hän punoo verkkoja saalistaakseen Tangaroan lapsia, ja kaivaa maata napatakseen veljensä Rongon ja Haumia-tiketiken, kasaten nämä kaikki koriin syömistä varten. Tūmatauenga oli Ranginuin ja Papatūanukun lapsista ainoa joka taisteli Tāwhirimāteaa vastaan. Tūmatauenga ei onnistunut Tāwhirimātean kukistamisessa, mutta sai hänet vetäytymään. Tāwhirimātea jätti jälkeensä hänen hallitsemat myrskyt ja hurrikaanit jotka nykypäivänäkin hyökkäävät ihmiskuntaa kohtaan, merkkinä hänen suuttumuksestaan veljiensä tekoja kohtaan. (Grey 1971: 7-10). 
Vaikka Ranginui ja Papatūanuku eivät olleet muodoltaan ihmisiä, heidän lapsensa olivat. Ihmiskunta - Tūn jälkeläiset - lisääntyi ympäri maan, Māuin ja hänen veljiensä sukupolveen asti (Gray 1956: 8-11, Tregear 1891: 540). 
Tūmatauengan teot veljiään kohtaan toimivat esimerkkeinä ihmisille. Koska Tūmatauenga päihitti veljensä, ihmiset voivat - suoritettuaan asianmukaiset rituaalit - tappaa ja syödä lintuja (Tānen lapset), kalaa (Tangaroan lapset), kasvattaa ja viljellä kasveja ruoaksi (Rongon ja Haumia-tiketiken lapset) sekä yleisesti käyttää luonnonantimia hyödykseen. Tūmatauenga on myös sodankäynnin perustaja, ja ihmiset sotivat koska Tūmatauenga näytti esimerkkiä. Kun sotilaille suoritetaan rituaali ennen taistelua, tai kun vauva vannotaan tulevaan rooliin taistelijana, kutsutaan rituaalissa Tūmatauengaa heidän avukseen. Taisteluissa ensimmäisen kaatuneen sotilaan ruumis tarjottiin Tūmatauengalle. Vaikka Tūmatauenga on sodan perustaja, sodan aikana saatettiin pyytää apua myös voimakkailta paikallisilta jumalhahmoilta, kuten Kahukura, Maru tai Uenuku (Orbell 1998: 185-186).
Halu (romaani)

Juoni

Kirja kertoo Jim Heronista, jonka erikoisalaa on kosto ja jolle synti on täysin vieras käsite. Kaikki muuttuu, kun hänestä tulee langennut enkeli ja hänelle annetaan tehtäväksi pelastaa seitsemän ihmissielua seitsemältä kuolemansynniltä. Kirjan toinen päähenkilö on Vin di Pietro, kovapintainen liikemies, joka on kiinnostunut vain rahan tekemisestä. Kun demoni alkaa jahdata hänen sieluaan, hän joutuu kyseenalaistamaan kaikki aiemmat uskomuksensa.
Keltinmäen koulu

Keltinmäen koulu on peruskoulun kuusi ensimmäistä luokkaa käsittävä koulu (niin sanottu alakoulu) Jyväskylän Keltinmäessä osoitteessa Keltinmäentie 11. Koulun rehtori on Sirpa Orell.
Lukuvuonna 2016–2017 Keltinmäen koulussa on noin 400 oppilasta. Koulussa on 18 yleisopetuksen luokkaa ja neljä erityisopetuksen luokkaa.
Kristittyjä vastaan

Historia

Porfyrios oli uusplatonilainen filosofi ja perinteisen hellenistisen uskonnon puolustaja. Hän oli merkittävä Plotinoksen ajatusten popularisoija ja uskontokriitikko. Kristittyjä vastaan kokoaa yhteen useamman teoksen, jotka Porfyrios kirjoitti paitsi kristinuskoa vastaan myös yleiseksi uskontokritiikiksi. Teokset kirjoitettiin joskus 200–300-lukujen vaihteessa. Kirjoituspaikka oli mahdollisesti Byzantion, tai sitten Porfyrioksen muiden teosten tavoin Sisilia.
300-luvun alussa monet kristityt kirjailijat kirjoittivat Profyrioksen teoksia vastaan. Näihin kuuluvat muun muassa Arnobius, Lactantius, Eusebios, Hieronymus, Augustinus ja Makarios Magnesialainen. Eusebios mainitsee Porfyrioksen kritiikin teoksissaan Praeparatio evangelica ja Demonstratio evangelica, ja on mahdollista, että hän kirjoitti teokset juuri vastauksiksi Porfyriokselle. Omissa teoksissaan Eusebios vastaa arvosteluun ja pyrkii kumoamaan Porfyrioksen argumentit. Augustinuksella suuri osa Jumalan valtiosta vaikuttaa vastaavan Porfyrioksen esittämään kritiikkiin.
Porfyrioksen uskontokriittisten teosten kopiot poltettiin keisari Theodosius II:n aikana vuonna 448, minkä seurauksena ne eivät ole säilyneet nykyaikaan kokonaisina. Bysanttilaisena aikana niistä kiersi kuitenkin samanniminen lyhennelmä. Sen kautta alun perin erilliset teokset saivat yhteisen nimen Kristittyjä vastaan, ja ne alettiin nähdä yhtenä teoksena vasta noin vuoden 1000 tienoilla.

Sisältö

Teosten uskotaan koostuneen kolmesta osasta, joista ensimmäinen oli yleistä filosofista uskontokritiikkiä, ja toinen ja kolmas osa pitivät sisällään muun muassa Raamatun teksti- ja historiallista kritiikkiä. Kristinuskon lisäksi Porfyrios arvosteli myös muita uskontoja, kuten zarathustralaisuutta. Ensimmäinen osa tunnetaan erikseen myös nimellä Oraakkeleiden filosofia (Peri tēs ek logiōn filosofias, Περὶ τῆς ἐκ λογίων φιλοσοφίας eli De philosophia ex oraculis haurienda). Se koostui kolmesta kirjasta. Lactantius vaikuttaa tunteneen juuri tämän osan nimellä Kristittyjä vastaan. Loppuosat eli varsinainen Kristittyjä vastaan koostui viidestätoista kirjasta. Ne vaikuttavat olevan sama kuin Eusebioksen ja Hieronymuksen tuntema Kristittyjä vastaan.
Porfyrios kritisoi kristinuskoa useilla perusteilla. Osa kritiikistä perustuu Jeesuksen tekojen ja opetusten arvosteluun; ja osa apostoleiden ja evankelistojen arvosteluun henkilöinä, kuten syytöksiin heidän uskonsa heikkoudesta, syytöksiin valehtelusta, tai motiivien ja älynlahjojen kyseenalaistamiseen. Osa kritiikistä perustuu puolestaan Vanhan testamentin ja Uuden testamentin tekstikritiikkin, kuten kohtiin, jotka vaikuttavat ristiriitaisilta. Porfyrios vaikuttaa lukeneen tekstejä paljon ja tuntevan ne hyvin. Esimerkiksi katkelmassa 15 hän huomauttaa, ettei kertomuksesta Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta ole olemassa yhtä versiota, vaan eri evankeliumien kuvaukset poikkeavat toisistaan. Siksi hän kysyy, oliko ristiinnaulittuja siis useita, vai yhden ristiinnaulitun kärsimys niin epäselvä, etteivät sen paikalla nähneet tienneet, miten se pitäisi kuvata. Tästä Porfyrios päättelee, ettei muihinkaan samojen henkilöiden kirjoittamiin kuvauksiin voi luottaa.