google/wiki40b huggingface dataset:
Katto

Vesikatto

Vesikatto on rakennuksen katon ylin kerros. Vesikaton on tarkoitus suojata rakennuksen sisäosia ulkoapäin tulevalta vesi- ja lumisateelta, sekä muilta sään vaihteluilta.
Rakenteellisesti vesikatto jaetaan kuormitusta vastaanottavaan, lämpöä eristävään ja rakennusrunkoa jäykistävään yläpohjarakenteeseen, sekä sadevedeltä suojaavaan vesikatteeseen.
Vesikaton muoto on keskeinen tekijä rakennuksen massoittelussa eli ulkomuodon kolmiulotteisessa sommittelussa. Muoto vaikuttaa suuresti myös sadeveden johtamiseen pois kattopinnalta.
Harja- ja aumakatoissa rakennuksen harja on vesikaton ja samalla rakennuksen korkein kohta, josta vedet virtaavat alaspäin. Auma on katon harjaan liittyvä kalteva kolmiomainen päätyharja. Harjalta lähtevää yhtenäistä kaltevaa kattopintaa nimitetään lappeeksi. Erisuuntaisten lappeiden yhtymäkohdassa on joko sisätaite (sisäjiiri, kuvetaite) tai ulkotaite (ulkojiiri, selkätaite).
Tasakatoissa ei normaalisti ole harjaa eikä lappeita, vaan katto on sadevesien johtamiseksi hieman kallistettu sen keskeisillä kohdilla olevia kattokaivoja kohti. Kattokaivoista vesi johdetaan viemäreillä rakennuksen läpi sadevesiviemäreihin.
Räystäs on katon osa, joka ulottuu ulkoseinän ulkopinnan ulkopuolelle. Räystäs on tyypillinen korkeille kattomuodoille, kuten harja-, auma- ja kupolikatoille. Rakennuksen räystäiltä sadevesi johdetaan räystäskouruin ja sadevesisyöksyin rakennuksen ulkopuolisiin sadevesikaivoihin. Myös tasakattoisessa rakennuksessa voi olla räystäät, mutta tällöin sadevesi on johdettu kattokaivojen kautta. Kaikissa rakennuksissa ei välttämättä ole räystäitä lainkaan.

Sisäkatto ja alakatto

Sisäkatto on huonetilan yläpinta eli laipio ja tyypillisesti yläpohjarakenteen alapinta. Monikerroksisissa rakennuksissa alemman kerroksen kattopinnan ja ylemmän kerroksen lattiapinnan välinen rakennusosa on nimeltään välipohja.
Sisäkatto voi olla suora eli vaakasuuntainen tai vino, jolloin se tavallisimmin mukailee rakennuksen vesikaton muotoa. Asuintiloihin verrattuna julkisissa tiloissa sisäkatto on rikkaammin muotoiltu esimerkiksi erilaisin pintarakentein. Teollisuustiloissa sisäkatto on usein palkkikatto tai ylöspäin levenevien pilarien kannattama ns. sienipilarikatto. Kasettikatto on sisäkatto, jossa on nelikulmaisia koristeltuja syvennyksiä eli kasetteja. Sisäkaton muodolla on hyvin keskeinen asema tilan hahmottamisessa.
Alakatto on sisäkatossa oleva erillinen alaslasku. Tyypillisesti alakatot ovat LVI- ja sähköteknisten asennusten peittämiseen tehtäviä kotelointeja. Akustisesti vaativissa huonetiloissa voidaan käyttää ääntä vaimentavaa akustiikka-alakattoa.

Viherkatto

Viherkatoiksi kutsutaan vakiintuneen käytännön mukaan kattoja, joiden päällä on kasvillisuutta. Edelleen näillä katoilla tulee olla kasvillisuuden edellyttämät tekniset alusrakenteet, esimerkiksi juurisuojaus.
Helsingin Raamattukoulu

Helsingin Raamattukoulu on luterilaisen kirkon piirissä toimiva Raamattukoulu (virallisesti organisoitunut säätiöksi). Säätiön tarkoituksena on edistää ja ohjata Raamatun opiskelua ja tuntemusta sekä kouluttaa sopivia henkilöitä palvelemaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntia. Säätiö tekee myös kristillissosiaalista työtä.
Helsingin Raamattukoulun toiminta on alkanut 1951, kun koulun perustaja sisar (myöhemmin opetusneuvos) Kerttu Vainikainen aloitti Diakonissalaitoksella raamattutunnit. Helsingin Raamattukouluyhdistys perustettiin vuonna 1953, josta muodostettiin nykyinen Helsingin Raamattukoulusäätiö vuonna 1961.
Petit Palais

Petit Palais on Pariisissa Ranskassa sijaitseva museo. Se rakennettiin Pariisin maailmannäyttelyä varten vuonna 1900. Arkkitehtina toimi Charles-Louis Girault. Nykyään rakennuksessa toimii Pariisin kaupungin taidemuseo (ransk. Musée des Beaux-Arts de la Ville de Paris).
Museon nykyiset näyttelyt jakautuvat kolmeen osaan: Dutuit-kokoelma, johon kuuluu teoksia keskiajalta ja renessanssin aikakaudelta, Tuck-kokoelma, johon kuuluu huonekaluja 1700-luvulta, ja Pariisin kaupungin kokoelma, johon kuuluu ranskalaisten taiteilijoiden, kuten Jean Auguste Dominique Ingres'n, Eugène Delacroix'n ja Gustave Courbet'n teoksia.
Puolipyöreää sisäpihaa ympäröivä rakennus on samannäköinen kuin lähellä oleva Grand Palais. Sen joonialaiset pylväät, sisäänkäynti ja kupoli taas muistuttavat joen toisella puolella olevaa Invalidikirkkoa.
Taloudenhoidosta

Taloudenhoidosta (lat. Oeconomica) on Aristoteleen taloudenhoitoa käsittelevä tutkielma. Se käsittelee ensisijaisesti kotitaloutta, joka oli Aristoteleelle perheen, palvelijoiden ja orjien yhteisönä eräänlainen valtio pienoiskoossa. Samassa Aristoteles kirjoittaa perheen asioista yleisemminkin. Hän muun muassa käsittelee harmoniaa, joka tulisi vallita aviomiehen ja vaimon välillä, käyttäen esimerkkinä Odysseuksen ja Penelopen avioliittoa. Toisena keskeisenä teemana on orjan ja isännän välinen suhde.
Martti Santavuori

Martti Jaarli Olavi Santavuori, vuoteen 1906 Sandberg, (11. marraskuuta 1901 Merikarvia – 8. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, suomentaja ja ammattiupseeri. Hän oli erikoistunut kuvaamaan historiallisissa romaaneissaan muun muassa sodankäyntiä.

Henkilöhistoria

Santavuoren vanhemmat olivat kanttori Frans Niklas Santavuori ja Maria Josefina Sved. Hänen puolisonsa 1927–1936 oli Rauha Maria Luukko ja vuodesta 1943 Kaino Orvokki Halme. Santavuori oli Suomen sisällissodan puhjetessa 16-vuotias ja liittyi vapaaehtoisena sotilaaksi valkoiseen armeijaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1921 Seinäjoen yhteiskoulusta, minkä jälkeen hän kävi kadettikoulun vuosina 1922–1924 ja sotakorkeakoulun 1937–1939. Santavuori ylennettiin everstiluutnantiksi 1942. Puolustusvoimien upseerina hän toimi 1924–1947, opettaen loppuvaiheessa sotahistoriaa sotakorkeakoulussa. Sen jälkeen hän palveli eri siviilitehtävissä vuoteen 1955, josta alkaen toimi vapaana kirjailijana.

Kirjallinen tuotanto

Kirjailijana Santavuorelle oli rakas lajityyppi erityisesti historiallinen romaani. Nuorukaisena kokemaansa sisällissotaa hän käsitteli romaanissa Lähtö (1962). Santavuoren monipuolisen kirjailijanuran tunnetuin teos lienee silti dokumenttiromaani Suomen kuningas (Karisto, 1965). Ensimmäiset teoksensa 1930-luvun alkupuolella hän julkaisi salanimellä Olavi Uoma. Santavuori kirjoitti myös useita tietoteoksia ja suomensi yli 30 kirjaa. Vuosina 1958–1964 hän toimi Suomen kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Sutlepa meri

Maantietoa

Järven pinta-ala on 203 ha (hehtaaria), ja se on 2,7 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Saaria on kolme ja niiden yhteispinta-ala on 3,1 ha. Järveen laskee muutama oja, joista huomattavimpia ovat Võimerin laskuoja, Kulani kraavi ja oja Nooarootsin kirkon suunnalta. Järven laskuojaa ei ole nimetty. Järven valuma-alueen laajuus on 18,8 km² (neliökilometriä).
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0024 km³ (kuutiokilometriä) eli 2,4 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 11,8 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa merenrantakosteikkoa tai -heinikkoa ja paikoin suota. Asutusta ei liielmälti ole. Järvi kuuluu suojelualueeseen.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (viroksi rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)).
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (viroksi halotroofne tai soolatoiteline, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.
Järvelle tehtiin vasta 2007 ensimmäinen eliöstön tilaa kartoittava tutkimus osana laajempaa 20 Viron rannikkojärven kartoitusta.
Tutkija (televisiosarja)

Tutkija (saks. Der Ermittler) on saksalainen television rikossarja, jota Suomessa esitti Yle TV2. 
Sarjan tapahtumat sijoittuvat Hampuriin. Päähenkilönä on rikosylikomisario Paul Zorn, jota esittää Oliver Stokowski.
Toiminnan sijasta sarjassa keskitytään enemmän Zorniin ja hänen tapaansa ratkaista rikoksia. Vaikka Zornin isä ja isoisä olivat poliiseja, Zorn ryhtyi poliisiksi omasta kiinnostuksestaan. Zorn työskentelee mieluiten yksin ja käyttää hyvää huomiokykyään, vaistoaan ja ihmistuntemustaan.
Sarjaa valmistettiin vuosina 2000–2005. Kakkonen esitti saksalaissarjasta kaikki 29 jaksoa. Viimeisessä jaksossa Paul Zorn menehtyy rikollisen luoteihin, jakso nähtiin Suomessa 3. helmikuuta 2007.
Sarja palkittiin parhaana sarjana ja parhaan miesnäyttelijän palkinnolla Saksassa vuonna 2001.
Haukilahden koulu

Peruskoulu

Haukilahden koulu toimii samassa rakennuksessa lukion kanssa, ja siinä toimivat luokka-asteet 7–9. Luokkakoko on noin 20 oppilasta, ja koulussa on noin 300 oppilasta. Koulussa on yksi ruotsinkielinen kielikylpyluokka ikäluokkaa kohden, minkä lisäksi koulussa on mahdollista opiskella englantia (A), saksaa (A, B2), ruotsia (A, B1) ja ranskaa (B2). Haukilahden koulun oppilaat tulevat pääosin Haukilahden, Westendin ja Niittykummun alueen alakouluista. Haukilahden koulun oppilailla on oma äänestämällä valittava oppilaskunnan hallitus, johon valitaan yhdeksän eniten ääniä saanutta oppilasta. Koulun rehtori on Ari Suistola.
Marina Ginestà

Marina Ginestà (29. tammikuuta 1919 Toulouse – 6. tammikuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen toimittaja ja Espanjan sisällissodan veteraani, joka esiintyy yhdessä sodan tunnetuimmista valokuvista.

Elämä

Ranskalaisessa Toulousen kaupungissa syntynyt Ginestà muutti perheineen 11-vuotiaana Barcelonaan. Espanjan sisällissodan sytyttyä vuonna 1936 hän palveli vapaaehtoisena toimittajana ja tulkkina. Ginestà oli muun muassa Kansainvälisten prikaatien mukana kulkeneen Pravdan kirjeenvaihtajan, kirjailija Mihail Koltsovin avustajana. Hän oli tulkkina myös kuuluisassa haastattelussa, jossa Espanjan anarkistien johtohahmoihin kuulunut Buenaventura Durruti arvosteli kärkkäästi liittolaisensa Neuvostoliiton poliittista järjestelmää ja diktaattori Stalinia.
Sodan päätyttyä vuonna 1939 Ginestà pakeni Meksikon kautta Dominikaaniseen tasavaltaan, josta hän joutui lähtemään diktaattori Rafael Trujillo vainojen takia vuonna 1949. Belgialaisen diplomaatin kanssa avioitunut Ginestà palasi 1950-luvun alussa Barcelonaan, josta hän muutti myöhemmin Pariisiin.

Valokuva

Marina Ginestàn kuuluisan valokuvan otti saksalaisen sotakuvaaja Hans Gutmann (myöh. Juan Guzmán) 21. heinäkuuta 1936 Barcelonassa sijaitsevan Colón-hotellin katolla. Mustavalkoisessa kuvassa 17-vuotias Ginestà poseeraa kivääri selässään. Se on yksi tunnetuimmista Espanjan sisällissodan aikaisista valokuvista, joka on myöhemmin esiintynyt muun muassa kirjojen kansikuvissa.
Vaikka kuvasta tuli vuosien saatossa yksi sodan hävinneiden tasavaltalaisten ikoneista, ei Ginestà itse ollut tietoinen valokuvan olemassaolosta, eikä kukaan myöskään tiennyt vuosikymmeniin siinä esiintyneen tytön henkilöllisyyttä. Vasta vuonna 2006 Gutmannin arkistoja tutkinut toimittaja onnistui jäljittämään kuvassa esiintyvän henkilön muun muassa Mihail Koltsovin päiväkirjamerkintöjen sekä muiden otettujen valokuvien perusteella. Hans Gutmann oli Ginestàn kuvaa arkistoidessaan kirjoittanut hänen sukunimensä väärin, jonka vuoksi henkilöllisyys pysyi tuntemattomana.
Valokuvan ottanut Hans Gutmann (1911–1982) pakeni sodan jälkeen kotimaansa Saksan natsihallintoa Meksikoon, jossa hän loi merkittävän uran valokuvaajan nimellä Juan Guzmán. Hän tuli tunnetuksi kuvattuaan 1950-luvulla meksikolaisten taiteilijoiden Frida Kahlon ja Diego Riveran tuotantoa ja työskentelyä.
Lämpösaaste

Lämpösaaste tarkoittaa vesistön laadun huononemista siten, että sen lämpötilan muuttuu. Lämpösaastetta aiheuttaa tavallisesti voimalaitoksista ja teollisista prosesseista vesistöihin laskettu jäähdytysvesi, mutta myös luonnollista ympäristöä kylmempi vesi voi aiheuttaa lämpösaastetta. Lämpö vähentää hapen liukenemista ja vaikuttaa vesistön ekosysteemin rakenteeseen.

Lämpösaasteen teoria

Ensimmäiset lämpösaasteen matemaattisia malleja kehittivät 1960-luvulla J.E. Edinger, J.C. Geyer ja Bruce Tichenor.

Lämpösaasteen määrä

Energiantuotanto ja teolliset prosessit tarvitsevat jäähdytystä, joten lämpösaasteen määrä on merkittävä etenkin teollisuusmaissa. Esimerkiksi Isossa-Britanniassa on arvioitu, että puolet kaikesta jokien virtaamasta käytetään jäähdytykseen. Yhdysvalloissa on arvioitu, että jo 1980-luvulla lämmintä vettä purettiin vesistöihin kuudesosa siitä, mikä on jokien virtaama yhteensä.
Lämpösaastetta ilmenee usein muun veden saastumisen yhteydessä, jolloin eri saasteiden yhteisvaikutus voi aiheuttaa suurta kuormitusta vesiekosysteemeille.

Ekologiset vaikutukset

Tavallisesti luonnonvesiin laskettu jätelämpö vähentää liuenneen hapen pitoisuutta vedessä, mikä vaikuttaa mm. kaloihin, sammakko- ja vesieläimiin. Lisäksi kohonnut lämpötila voi kiihdyttää vesieliöiden aineenvaihduntaa. Muutokset aineenvaihdunnassa voivat muuttaa lajiston tasapainoa, ja muutokset voivat myös aiheuttaa lajien muuttoliikettä niiden yrittäessä sopeutua erilaisiin olosuhteisiin. Lopputuloksena alkuperäiset lajit saattavat muuttaa pois ja vieraslajit saavat elintilaa.
Nya Tidningen

Nya Tidningen oli Helsingissä vuosina 1922–1926 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kerran viikossa maanantaiaamuisin ilmestyneen Nya Tidningenin olemassaolo perustui siihen, että Helsingin suuret lehdet ilmestyivät maanantaisin vasta iltapäivällä. Se oli ulkoasultaan ja sisällöltään moderni uutis- ja viihdelehti, joka toimi RKP:n vasemmiston äänenkannattajana. Vuonna 1925, kun Hufvudstadsbladet alkoi ilmestyä maanantaiaamuisin, Nya Tidningen siirtyi lauantain iltapäivään ja menetti kannatuksensa. Sen vaikutus suomalaisen journalismin uudistumiseen ehti kuitenkin olla merkittävä.
Lehden julkaisija ja ensimmäinen päätoimittaja vuosina 1922–1925 oli Hjalmar Dahl. Vuonna 1926 päätoimittajina työskentelivät Axel Cederberg ja Ernst von Wendt.
Carl Gustaf Wrangel

Carl Gustaf Wrangel (23. joulukuuta 1613 – 5. heinäkuuta 1676) oli ruotsalainen marsalkka. Hän oli baltiansaksalaista sukua, hänen isänsä Herman Wrangel oli myös Ruotsin marsalkka ja Liivinmaan kenraalikuvernööri 1643.
Carl Gustaf Wrangel syntyi lähellä Uppsalaa ja kunnostautui 20-vuotiaana ratsuväenkapteenina kolmikymmenvuotisessa sodassa (1618–1648) katolista liigaa vastaan. Kolme vuotta myöhemmin hän oli eversti ja 1638 kenraalimajuri, sotien edelleen Saksassa. Vuoden 1644 sotaretkellä hän komensi laivastoa ja löi tanskalaiset Fehmarnin lähellä 23. lokakuuta.
Vuonna 1646 sodan edelleen jatkuessa hän palasi Saksaan marsalkkana ja seurasi Lennart Torstenssonia Ruotsin joukkojen ylipäällikkönä. Tämä aseman hän piti kolmikymmenvuotisen sodan viimeiset kolme vuotta, joina Wrangelin ja Henri Turennen johtamat ruotsalaiset ja ranskalaiset joukot taistelivat Baijerissa ja Württembergissä. Sodan päätyttyä 1648 hänestä tuli Ruotsin Pommerin kenraalikuvernööri. Hän hoiti virkaa vuoteen 1652 saakka sekä vielä vuosina 1656–1676.
Pohjan sodan (1655–1661) puhjetessa Wrangel komensi aluksi laivastoa. Vuonna 1656 hän komensi maajoukkoja Brandenburgin vaaliruhtinaan joukkojen kanssa Varsovan taistelussa. Vuonna 1657 Wrangel, nimitettynä valtakunnanamiraaliksi (Riksamiral), hyökkäsi Jyllantiin ja 1658 ylitti jäätyneen meren ja valloitti Kronborgin Tanskassa. Vuonna 1664 hänestä tuli valtakunnanmarski (Riksmarsk). Asemassaan hän oli valtaneuvoston jäsen. Kaarle XI:n astuttua 1660 alaikäisenä valtaistuimelle, valtaneuvosto hallitsi Ruotsia.
Wrangelin viimeinen sota jäi kuitenkin kesken. Komentaessaan raihnaisena Ruotsin armeijaa Ranskan–Hollannin sodassa Brandenburgia vastaan, hänet kutsuttiin takaisin hänen veljensä paroni Waldemar Wrangelin Fehrbellinissä kärsimän tappion jälkeen. Wrangel kuoli Rügenillä Ruotsin Pommerissa 1676.
Niccolò Campriani

Ura

Campriani voitti olympiakultaa 50 metrin kiväärin asentokilpailusta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Samoista kisoista hän saavutti myös hopeaa 10 metrin ilmakivääristä. Campriani oli mukana myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Campriani voitti sekä 10 metrin ilmakiväärin että 50 metrin kiväärin asentokilpailun.
MM-kilpailuista Camprianilla on yksi kulta 50 metrin kiväärin asentokilpailusta vuodelta 2010 Münchenistä. EM-kilpailuista hänellä on aikuisten tasolta kaksi kultaa, yksi hopea ja yksi pronssi. Nuorten tasolta EM-kilpailuista hänellä on kolme hopeaa ja yksi pronssi. Campriani on voittanut ammunnan maailmancupin finaalin kerran, vuonna 2013 Münchenissä.
Hänen valmentajanaan toimii Gaby Bullmann.
HMS Hero (1885)

Palvelus

Alus upotettiin maalilaivana 18. helmikuuta 1908.
Prahan kansallismuseo

Prahan kansallismuseo (tšek. Národní muzeum) on Tšekin pääkaupungissa Prahassa sijaitseva museo. Se perustettiin 1818 paikallisen luonnonhistorian museoksi. Tämä "Tšekin kansallisen heräämisen arkkitehtuurinen symboli" valmistui 1890 uusrenessanssityyliin. Museo sijaitsee Václavin aukion yläpäässä ja se on yli 70 metriä korkea. Rakennuksen eteishalli, julkisivu ja ramppi ovat koristellut kuuluisien taiteilijoiden veistoksilla. Sisällä on lukuisia historiallisia maalauksia mm. František Ženíšekiltä, Václav Brožikilta ja Vojtich Hynaisilta. Museossa on vaihtuvia näyttelyitä sekä pysyviä kokoelmia, jotka on omistettu arkeologialle, antropologialle, mineralogialle, luonnontieteelle sekä numismatialle.
Kansallismuseota on uudelleenrakennettu vuodesta 2011 asti ja sen odotetaan jatkuvan ainakin vuoteen 2018.
Matti Hakkarainen (jääkäri)

Matti Eino Hakkarainen (12. marraskuuta 1893 Nurmes – 25. maaliskuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Tuomas Edvard Hakkarainen ja emäntä Riitta Ahonen. Hakkarainen syntyi Nurmeksessa. Hakkarainen kävi kansakoulun ja toimi kauppa-apulaisena Nurmeksessa ja Savonlinnassa.

Jääkäriaika

Hakkarainen kävi kansakoulun ja toimi kauppa-apulaisena Nurmeksessa ja Savonlinnassa. Hakkarainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hakkarainen siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 17. joulukuuta 1916, mistä hän palasi takaisin komppaniaansa 23. toukokuuta 1917. Hän otti osaa Polangenin erikoiskursseille vuonna 1917.
Keksintösäätiö

Keksintösäätiö (engl. Foundation for Finnish Inventions) edistää suomalaista keksintötoimintaa. Keksintösäätiö aloitti toimintansa vuonna 1971. Keksintösäätiön edeltäjä oli Suomen Kulttuurirahaston Keksintötoimisto, jonka työ käynnistyi vuonna 1957 Maili Aution aikanaan Kulttuurirahastolle tekemän lahjoituksen turvin.
Säätiö on tukenut suomalaisten yksityishenkilöiden ja alkavien yritysten keksintöjen kehittämistä liiketoiminnaksi. Vuoden 2014 alusta Keksintösäätiön keksijöiden tukemiseksi kehittämä Tuoteväylä-palvelu siirtyi Uudenmaan ELY-keskuksen vastuulle. Jatkossa Keksintösäätiö keskittyy keksintöjen ja keksijöiden arvostuksen nostamiseen ja uusien kasvuyritysaihioiden synnyttämiseen.
Keksintösäätiön hallitukseen kuuluu alan vaikuttajia. Sen valtuuskunnan puheenjohtajana toimi vuonna 2014 Risto Nieminen. Keksintösäätiö sai aikaisemmin pääosan käyttövaroistaan työ- ja elinkeinoministeriön hallinnonalaan kuuluvana valtionapuna. Vuodesta 2014 alkaen työ- ja elinkeinoministeriö ei ole tukenut Keksintösäätiön toimintaa. Nykyinen toiminta rahoitetaan niin sanotuilla palautuksilla, jotka saadaan menestyneiden, rahoitusta saaneiden keksintöjen tuloista maksettavista royalteista.
Säätiön kokonaan omistama tytäryhtiö, Keksintökeskus Oy toteuttaa käytännön toimia keksijöiden hyväksi. Toiminta sisältää keksijöiden vertaistukea, ja keksintöalan koulutusta.
Olivier Besancenot

Henkilöhistoria ja poliittinen toiminta

Besancenot on opiskellut yliopistossa historiaa ja kirjoittanut muun muassa kolme kirjaa.
Siviiliammatiltaan Besancenot on postinkantaja, mistä hän on saanut lempinimen ”punainen posteljooni”. Hänestä on tullut nopeasti yksi Ranskan suosituimmista poliitikoista, ja hän on erityisesti nuorten äänestäjien suosiossa. 
Besancenot'a pidettiin yhtenä johtavista vastaehdokkaista presidentti Nicolas Sarkozyn ajamalle politiikalle. Besancenot pyrki Ranskan presidentiksi vuoden 2007 presidentin vaaleissa Vallankumouksellisen kommunistisen liiton (Ligue communiste révolutionnaire, LCR) ehdokkaana ja sai yhteensä 1,5 miljoonaa ääntä, sijoittuen lopulta viidenneksi 4,08 prosentin kannatuksellaan. Aiemmin hän on ollut ehdokkaana vuoden 2002 presidentinvaaleissa.
NPA:n perustamisen yhteydessä lakkautettu LCR kuului neljänteen internationaaliin, trotskilaisten puolueiden maailmanjärjestöön. NPA sen sijaan ei kuulu, eikä Besancenot lue puoluetta trotskilaiseksi. Besancenotia luonnehditaan radikaaliksi vasemmistolaiseksi, ja hän itse sanoo olevansa "vallankumouksellinen" tukeutumatta mihinkään tiukasti oikeaoppiseen poliittiseen linjaan.
Bernard Casoni

Ura pelaajana

Casoni aloitti pelaajauransa kotikaupunkinsa ykkösseurassa AS Cannes'ssa 1970-luvulla. Uransa menestyksekkäimmät vuodet puolustajana urakoinut Casoni edusti Olympique de Marseillea. Hän todisti pelaajana seuran nousun ja tuhon 1990-luvun alussa. Casoni oli voittamassa liigamestaruuksia kausilla 1990–91 ja 1991–92 sekä Mestarien liigan voittoa keväällä 1993. Casoni oli myös todistamassa joukkueen putoamista pääsarjasta puheenjohtajaja Bernard Tapien sopupelisotkujen seurauksena ja paluuta kauden 1994–95 jälkeen. Hän lopetti uransa Marseillessa vuonna 1996.

Ura valmentajana

Casoni on urallaan valmentanut Ranskassa, Tunisiassa sekä Armeniassa. Casoni valmensi Armenian A-maajoukkuetta 2004–2005 mm. samassa MM-karsintalohkossa Suomen kanssa. Vuonna 2005 Casoni siirtyi korsikalaisseura SC Bastiaan peräsimeen. Hän luotsasi seuraa neljä vuotta Ligue 2:den keskikastissa. Kauden 2008/09 jälkeen yhteistyö seuran kanssa päättyi. 
Tammikuussa 2010 Casoni palasi valmennustehtäviin Nationalissa pelanneen Évian FC:n päävalmentajana.  Hän nosti seuran kauden päätteeksi ensimmäistä kertaa Ligue 2:een ja sai jatkaa tehtävissään. Ensimmäinen täysi kausi oli edellistäkin menestyksekkäämpi ja Évian varmisti historiansa ensimmäisen nousun Ligue 1:een kierros ennen kauden 2010/11 päätöstä.  Joulun jälkeen 2011 Casoni ilmoitti, ettei jatka Évianin päävalmentajana kauden 2011/12 jälkeen.  Seurajohto veti omat johtopäätöksensä Casonin ilmoituksesta ja erotti hänet 1. tammikuuta 2012. 
Heinäkuussa 2012 Casoni allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen tunisialaisseura Club Africainin kanssa.  Pesti päättyi potkuihin jo lokakuun alussa.  Joulukuun alussa Casoni palasi valmentajaksi kotimaahansa, kun Ligue 2:ssa sijalle 16 juuttunut AJ Auxerre palkkasi hänet nostamaan seuran pois putoamiskamppailusta.  Casoni onnistui tavoitteessaan hyvin ja hänen johdollaan Auxerre nousi sarjassa lopulta yhdeksänneksi. Kauteen 2013/14 joukkue lähti tavoittelemaan nousua takaisin Ligue 1:een, mutta tulokset jäivät odotuksia heikommiksi. Lopulta seurajohto erotti Casonin maaliskuun puolivälissä 2014, kun Auxerre majaili sarjassa sijalle 16 vain pisteen putoamisviivan yläpuolella. 
Heinäkuussa 2014 Casonista tuli Valenciennes'n päävalmentaja mutta helmikuussa 2015 hän sai tästä tehtävästä potkut. Kesä-elokuussa 2015 hän toimi unkarilaisen Videotonin päävalmentajana mutta sai alkukauden heikon menestyksen seurauksena nopeasti potkut.
Marraskuun alussa 2016 Casoni palasi valmennustehtäviin Ligue 1:ssä häntäpäähän vajonneen FC Lorientin peräsimessä. Casoni ei saanut Lorientin peliä kulkemaan juurikaan edeltäjäänsä paremmin, ja joukkue voitti hänen johdollaan vain kuusi liigaottelua. Heikkojen tulosten myötä Lorient joutui karsimaan sarjapaikastaan ja hävisi karsinnoissa ESTAC Troyes'lle yhteismaalein 2–1. Tappion myötä Lorientin 11-vuotinen taival pääsarjatasolla päättyi. Kauden jälkeen Casoni jätti tehtävänsä.