google/wiki40b huggingface dataset:
Beznaun ydinvoimalaitos

Beznaun ydinvoimalaitos sijaitsee Pohjois-Sveitsissä, Aargaun kantonissa. Ydinvoimalaitoksen omistaa Axpo.

Sijainti

Voimalaitos sijaitsee Aarejoen varrella, tekosaarella, noin 15 kilometriä Badenista pohjoiseen sekä kymmenkunta kilometriä Saksan rajalta ja Koblenzista etelään. Voimala on Döttingenin kunnan alueella.

Tekniset tiedot

Beznaun voimalaitos koostuu kahdesta samanlaisesta yksiköstä, joiden nettosähköteho on 365 MW. Sähkön tuotantoteho on yhteensä 730 MW ja vuosituotanto yhteensä noin 6 TWh sähköä. Lisäksi voimalaitokselta toimitetaan kaukolämpöä 11 kunnan alueelle suurimmillaan 80 megawatin teholla. Voimalaitoksen reaktori on painevesireaktori. Laitoksella ei ole jäähdytystornia, vaan jäähdytys hoidetaan suoraan jokivedellä. Voimalaitos on liitetty valtakunnalliseen 220 kilovoltin sähköverkkoon.
Voimalaitosyksiköt on otettu käyttöön vuosina 1969 ja 1971.
Tikki (järvi Savitaipaleella)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Taudinjoen valuma-alueeseen (14.196) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 83,5 metriä mpy.
Aale Sariola

Aale Johannes Sariola (aikaisemmin Hagberg) (19. toukokuuta 1882 Oulu – 5. lokakuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja, joka toimi Suomalaisen puolueen kansanedustajana huhtikuusta 1917 lokakuuhun 1917. Hänen vaalipiirinsä oli Oulun läänin eteläinen vaalipiiri.
Sariolan vanhemmat olivat rakennusmestari Johan Albert Grönholm ja leipuri Maria Hagberg. Hän oli vuoden 1902 ylioppilas Oulun lyseosta ja hän sai pappisvihkimyksen 1906 sekä rovastin arvon 1933.
Ammatiltaan Sariola oli kirkkoherra. Hänen pappisvirkansa olivat enimmältään Pohjois-Pohjanmaalla: kirkkoherran apulainen Ylivieskassa 1906–1907, vt. kirkkoherra Sievissä 1907–1908, vt. kirkkoherra Oulujoella 1908–1909, kappalainen Kalajoella 1909–1922, kirkkoherra Vieremällä Savossa 1922–1927, kirkkoherra Haapavedellä 1927–1948, lääninrovasti Iissä 1925–1927 sekä lääninrovasti Kalajoella 1934–1948.
Bellanca

AviaBellanca Aircraft Corporation on lentokonetehdas Yhdysvalloissa. Se toimi vuoteen 1983 asti nimellä Bellanca Aircraft Company. Sen perusti vuonna 1927 Giuseppe Mario Bellanca. Sen taustalla oli vuonna 1922 perustettu Roos-Bellanca Aircraft -yhtiö, joka oli yhtynyt Wright Aeronautical'iin, josta tuli Wright-Bellanca. 
Vuonna 1927 Giuseppe Bellanca osti tuoteoikeudet WB-2 Columbia -koneeseen ja perusti Columbia Aircraft Division -osaston Bellanca Aircraft-yhtiöön-
Yhtiö oli jo 1920-luvulla kuuluisa pienistä lentokoneista, joilla saavutettiin ennätyslentomatka. Charles Lindbergh olisi halunnut Bellancan Atlantinlennolleen, mutta Bellanca ei välttämättä olisi sallinut Lindberghiä ohjaajaksi.

Kaupankäynnin kohde 50 vuoden ajan

1955: Bellanca Aircraft myytiin Northern Aircraftille (josta tuli Downer then International Aircraft eli Inter-Air).
1967: Bellanca nimi tulee esiin Bellanca Sales -myyntiyhtiönä, joka oli Inter-Airin Miller Flying Servicen osa.
1970: Bellanca Sales ostaa Champion Aircraftin ja muuttaa nimensä muotoon Bellanca Aircraft.
1978: Bellanca Aircraft tuli osaksi Anderson Greenwood-yhtiötä
1982: Bellanca Aircraft myytiin Viking Aviationille.
2002: Viking Assets -yhtiön osti Alexandria Aircraft.
Vuonna 1968 Giuseppe Bellanca ja hänen poikansa August perustivat uudelleen Bellanca-yhtiön.
1983 syntyi AviaBellanca Aircraft.
Zoey 101

Juoni

Vain pojille tarkoitettu sisäoppilaitos Pacific Coast Academy tekee historiaansa muutoksen, kun he hyväksyvät myös tyttöjä kouluunsa ensimmäistä kertaa. Zoeyn (Jamie Lynn Spears) nuorempi veli Dustin (Paul Butcher) on jo kyseisessä koulussa ja Zoey päättää olla yksi ensimmäisistä tytöistä, jotka tulevat Pacific Coast Academyyn. Kaikki tuntuu aluksi jännittävältä, mutta myös pelottavalta, kun hänen täytyy sopeutua uuteen kouluun ja opetella elämään 13-vuotiaana yksin asumista huonekavereiden kanssa koulussa, jossa poikia on enemmän kuin tyttöjä.
Edla Blommér

Edla Gustava Blommér (myös Jansson-Blommér, 10. toukokuuta 1817 Helsinki – 19. joulukuuta 1908) oli suomalainen taidemaalari.
Blommérin vanhemmat olivat teurastaja Salomon Jansson ja Eva Sofia o.s. Palenius. Hänen puolisonsa oli taiteilija Nils Johan Blommér.
Hän opiskeli kotimaassa Johan Erik Lindhin johdolla ja ulkomailla Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa, Kungliga Akademien för de Fria Konsterna, Tukholmassa 1843–1844. Tukholmassa asuessaan hän oli Ruotsiin muuttaneen kirjailija Sara Wacklinin vuokralaisena ja teki tästä myöhemmin muotokuvan.
Teoksia oli ensi kerran esillä näyttelyssä kotimaassa 1847.
Hainaultin Filippa

Hainaultin Filippa (24. kesäkuuta 1311 – 15. elokuuta 1369) oli Englannin kuninkaan Edvard III:n puoliso 24. tammikuuta 1328 alkaen. Filippa oli alankomaalaisen Hainaultin kreivin tytär.
Filippa synnytti toistakymmentä lasta, joista yksi oli Edvard Musta prinssi. Hän kuoli ödeeman kaltaiseen tautitilaan 58-vuotiaana.
Laktonit

Laktoni on orgaanisessa kemiassa syklinen (rengasrakenteinen) esteri. Laktonirengas muodostuu hydroksihapon alkoholiryhmän kondensoituessa karboksyylihapporyhmän kanssa. Viiden ja kuuden rengasatomin sisältävät laktonit ovat kaikkein pysyvimpiä (gamma- ja delta-laktonit).
Laktonirengas esiityy monissa luonnonaineissa ja lääkeaineissa. Mm. lääkeaine simvastatiini on inaktiivinen laktoni, joka elimistössä hydrolysoituu vastaavaksi betahydroksihapoksi, joka on elimistössä aktiivinen HMG-CoA -reduktaasin estäjä. Gammabutyrolaktoni (GBL, lakka) on rakenteeltaan keskushermoston toimintaa lamauttavan gammahydroksivoihapon (GHB, gamma) laktoni.
Kapeasiemenkotilo

Koko ja ulkonäkö

Kapeasiemenkotilo on hyvin pieni.‭ ‬Likimain munanmuotoisen kuoren pituus on vain‭ ‬1,6–‬1,8‭ ‬mm ja leveys‭ ‬0,8–0,9‭ ‬mm.‭ ‬Keskeisenä tuntomerkkinä kuori kiertyy vasemmalle.‭ Kierteitä on viisi ja niistä toiseksi viimeinen on viimeistä leveämpi ja viimeinen litistynytsivuttain. ‬Kuoren vaalean kellanruskeassa ja lähes läpinäkymättömässä pinnassa on selkeitä ja säännöllisiä uurteita. Suuaukko on sydämenmuotoinen sillä aukon ulkoreunassa on lovi. Suuaukolla on viidestä kuuteen kapeaa hammasta ja suuaukon loven kohdalta kuoren sisään suuntautuu pitkä harjanne. Suuaukkoa ympäröivän huulen takana on painauma ja vieressä kookas kyhmy.

Levinneisyys

Euroopassa laji on laajalti levinnyt lähes koko mantereelle,‭ ‬mutta runsain se on keskisessä Euroopassa.‭ Se on kuitenkin kaikkialla hyvin paikoittainen ja monet aikaisemmat populaatiot ovat nykyisin hävinneet. ‬Pohjoismaista se elää Tanskassa sekä Suomen,‭ ‬Ruotsin ja Norjan etelärannikoilla.‭ ‬Suomessa laji on aivan esiintymisalueensa pohjoisrajalla ja sitä on tavattu kaikkiaan pariltakymmeneltä esiintymispaikalta‭ ‬Eckerö‭n,‭ ‬Kökar‭in,‭ ‬Iniö‭n,‭ ‬Houtskarin,‭ ‬Nauvon,‭ ‬Dragsfjärdin sekä‭ Turun‭ ‬alueilta.‭ ‬Lisäksi lajista tunnetaan yli sata vuotta vanhat havainnot‭ ‬Sipoosta ja‭ Hangosta‭‬ Luultavasti lajilla on lounaisella rannikkoseudulla enemmänkin esiintymiä.

Elinympäristö ja elintavat

Kapeasiemenkotilo elää ainakin Suomessa,‭ ‬Ruotsissa ja Virossa kosteilla rantaniityillä sekä rannan tuntumassa kasvavissa lehtometsissä.‭ ‬Rantaan ajautuneiden simpukankuorten kalkki on ilmeisesti lajille tärkeää.‭ ‬Riittävän kalkkivaikutteisilla alueilla sitä tavataan myös kauempana rannasta. Esiintymispaikoilla maaperän‭ ‬pH‭‬:n tulee olla suurempi kuin‭ ‬5,5‬.‭ ‬Kotilon on arveltu viihtyvän erityisesti vaahteran ja pähkinäpensaan lehdistä muodostuneessa karikkeessa. Lajin elintapoja ei tunneta kovin hyvin.‭ ‬Sen otaksutaan syövän maatuvaa orgaanista materiaalia,‭ ‬sienirihmastoja sekä leviä.
Selkeää vuodenaikaan kiinnittynyttä elinkiertoa ei kapeasiemenkotilolla näytä olevan sillä keskenkasvuisia kotiloita tavataan ympäri vuoden. Kehitys munasta munivaksi aikuiseksi kestää 60–70 vuorokautta ja kotilot ovat täysikasvuisia oltuaan aktiivisia 40–55 vuorokautta. Epäsuotuisissa oloissa kotilot eivät ole aktiivisia. Myös muninta riippuu ympäristön olosuhteista. Kotilo laskee kesän aikana 20–70 munaa, noin yhden päivässä, kasvien lehdille ja voi elää ehkä kaksivuotiaaksi. Eläin kuolee noin kymmenen päivän kuluessa viimeisten munien laskemisesta.
Laji on hävinnyt monilta vanhoilta esiintymispaikoiltaan ja on nykyisin uhanalainen monissa Euroopan maissa. Siksi se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin ja on rauhoitettu lailla myös Suomessa. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, mutta lajin suojelutason katsotaan olevan suotuisa eli paras mahdollinen.
Rahanväärennys

Rahanväärennys on rahan väärentämistä eli väärän rahan tekemistä. Euroopassa väärennetään yleisimmin pieniä seteleitä kuten 50 euron seteleitä. Väärennösten havaitsemiseksi seteleissä on nykyisin monenlaisia turvatekijöitä.

Menetelmät

Entisaikoina väärän rahan tekeminen oli vaativaa ja kallista, sillä väärien seteleiden tekemiseen tarvittiin suuria painokoneita ja tarkkaan kaiverrettuja metallilaattoja.
Nykyisin setelien väärentäminen on aiempaa helpompaa, sillä väärentäjät voivat käyttää kotitietokoneita, skannereita ja mustesuihkutulostimia niiden tarkimmalla resoluutioasetuksella.
Halvan mustesuihkutulostimen jälki on helppo erottaa oikean setelipainon tuottamasta jäljestä mikroskoopin läpi katsottuna, sillä pienimmät viivat ja muut yksityiskohdat ovat kadonneet. Jopa kaikkein parhaat tulostimet epäonnistuvat kaikkien yksityiskohtien tulostamisessa. Tulosteesta on mahdollista kuitenkin tehdä paljaalle silmälle riittävän uskottavan näköinen, jos väärentäjä onnistuu säätämään värisävyt oikeiksi ja asemoimaan setelin etupuolen ja kääntöpuolen. Tällaista väärää rahaa käytetään tilanteissa, joissa vastaanottajalla ei ole mahdollisuutta tarkastella rahaa kovin tarkkaan.
Oikeankin näköinen väärä raha voi tuntua käteen väärältä, jos se on tehty erilaisesta materiaalista ja eri tavalla kuin oikea raha. Setelipaperi valmistetaan usein lumpusta, ja oikeat setelit on puristettu hyvin ohuiksi. Setelipaperissa voi myös olla erivärisiä kuituja. Aitoa setelipaperia on vaikea hankkia, sillä sitä ei ole myynnissä.

Turvatekijät

Nykyajan seteleissä on väärentämisen vaikeuttamiseksi erilaisia turvatekijöitä, joita on vaikea väärentää, ja joiden puuttumisesta väärä raha voidaan tunnistaa. Euroseteleissä käytetään muun muassa hologrammeja, erikoispainovärejä sekä ominaisuuksia, jotka näkyvät vain ultravioletti- tai infrapunavalossa. Vanhimpia turvatekijöitä ovat erityinen setelipaperi ja vesileima. Osan nykyisistä turvatekijöistä voi tavallinen ihminen tunnistaa, mutta joidenkin tunnistamiseen vaaditaan ammattilaisten erikoislaitteet.

Eurojen väärentäminen

Euroista väärennetään useimmin 50 euron seteliä, sillä pienissä seteleissä on pienempi kiinnijäämisen riski kuin suurissa 500 euron seteleissä. Väärennetyissä euron seteleissä on usein aitoa himmeämpi tai yksityiskohdiltaan epätarkempi hologrammi. Setelin yläkulman arvomerkintä on usein huonosti kohdennettu. Euroväärennykset on usein tehty teollisesti rahapajoissa, joissa on valmistettu myös laillisia tuotteita. Tällaisia laittomia setelipainoja on löydetty Itä- ja Länsi-Euroopasta. Myös metallisia kolikoita väärennetään mutta vähemmän kuin seteleitä.

Lainsäädäntö

Suomessa väärän rahan tietoinen tai tahallinen levittäminen on rikos. Suomen rikoslain mukaan väärän rahan tekemisestä voidaan tuomita enintään neljän vuoden vankeuteen.
Rahan väärentäminen on Yhdysvalloissa luokiteltu törkeäksi rikokseksi, josta voi saada 15 vuoden vankeusrangaistuksen.
Monday Morning

Ura

Wegelius osti viisivuotiaan Monday Mornigin Irlannista vuonna 1975 G. W. Sohlberg Oy:n omistajiin kuuluneelle Tuulikki Sohlbergille. Tom Gordin kilpaili hevosella aluksi pelkästään Suomessa, kunnes se alkuvuonna 1980 siirtyi varahevoseksi Moskovan olympialaisiin tähdänneen Wegeliuksen talliin. Hänen ykkösratsunsa Duell oli alkanut kärsiä jalkavaivoista, ja tilalle piti saada uusi hevonen. Saksasta hankittu Dömitz ei osoittautunut Duellin veroiseksi, ja niinpä Wegelius otti ratsukseen Monday Morningin, jolla hän huhtikuussa 1980 osallistui ensimmäiseen kilpailuun Göteborgissa. Wegelius ja Monday Morning kilpailivat vielä menestyksekkäästi Keski-Euroopassa, minkä jälkeen Suomen Olympiakomitea nimesi ratsukon Moskovan kisoihin. Olympialaisissa sijoitukseksi tuli 12.
Suomessa Monday Morning asui muun muassa Gumbölen Ratsastajien tallilla Gumbölen kartanossa sekä Siuntiossa, jossa hevonen myös kuoli sairauskohtaukseen helmikuussa 2000.
Charles Richard Nelson Burrows

Charles Richard (Rich) Nelson Burrows (1851–1936) oli brittiläinen hyönteistieteilijä ja pappi.

Elämäkerta

Burrows oli kotoisin varakkaasta perheestä, vaikkakaan hän ei päässyt oikeudellisista syistä hyötymään rahoista kuin vasta vanhemmalla iällään. Burrowsin terveys oli lapsena hyvin heikko, eikä hän voinut käydä koulua normaalisti. Lapsena hän myös oli omien sanojensa mukaan lyhyen aikaa jopa näkökyvytön. Hänen setänsä rahoitti sairauksista huolimatta nuoren Burrowsin matkan Nataliin, Etelä-Afrikkaan. Jo ennen lähtöään Burrows oli kiinnostunut hyönteisistä ja Etelä-Afrikassa hän jatkoi harrastustaan keräämällä näytteitä British Museumille. Natalissa viettäminään vuosina 1873-1875 myös hänen terveytensä parani.
Palattuaan takaisin Britanniaan Burrows toimi jonkin aikaa papin apulaisena Kaakkois-Lontoossa, joka jälkeen hän siirtyi papiksi Rainhamiin Essexiin. Rainhamista Burrows siirtyi vuonna 1897 Muckingiin, jossa hän toimi virassa vuoteen 1934 asti. Seurakunnassaan hän oli erittäin suosittu. Burrows ei koskaan mennyt naimisiin, mutta hän piti paljon lapsista. Burrows kuoli 85 vuoden iässä sairastettuuan sitä ennen pitkään reumaa, joka oli tehnyt hänet lähes liikuntakyvyttömäksi.

Tieteellinen ura

Papinuransa ohella Burrows keräsi ja tutki perhosia koko Essexin aikanaan. Burrows oli taitava mikroskopoija ja Royal Entomological Society of Londonin jäsen. Sen vuoksi hän kirjoitti seuran lehteen useita artikkeleita perhosten sukupuolielinten rakenteesta sekä niiden käytöstä lajien tunnistuksessa. Tutkimustensa avulla Burrows myös pystyi selvittämään joitakin kiisteltyjä lajien määrityksiä. Burrows oli erinomainen piirtäjä, ja hänen tekemänsä genitaalikuvat olivat avainasemassa F. N. Piercen teossarjassa Genitalia of the British Lepidoptera. Tutkimustensa ohella Burrows keräsi erittäin laajan perhoskokoelman, joka siirtyi muiden tutkijoiden käyttöön hänen kuoltuaan. Burrowsin mukaan on myös nimetty ainakin yksi perhonen, yökkönen Tatorinia burrowsii Butler, 1875, nykyiseltä nimeltään Tatorinia fumipennis (Felder & Rogenhofer, 1874)
Kuninkaankartano

Kuninkaankartano oli suuri valtion omistama maatila, johon paikkakunnan väestö oli velvollinen suorittamaan luontaissuorituksina maksettavat verot eli tekemään niihin päivätöitä. Pienempiä valtion tiloja kutsuttiin latokartanoiksi ja karjakartanoiksi. Suuria valtion omistamia karjanhoitoa harjoittavia tiloja nimitettiin kuninkaankarjataloiksi. Kuninkaankartanoita oli eri maissa.
Suomessa kuninkaankartanoita hoitivat alkuun erityiset talonvoudit. Niiden komeissa päärakennuksissa asui yleensä kuninkaan käskynhaltija, jonka lääni sai nimensä kartanon mukaan. Hallitsijat ja heidän käskyläisensä käyttivät matkustellessaan kuninkaankartanoita majapaikkoinaan. Erityisesti Kustaa Vaasa järjesti tilojen hoitoa. Hän piti vouteja tarkoin silmällä ja hän julkaisi tiloille ohjekirjoja. Kaarle XI määräsi osan tiloista korkeiden sotilasviranomaisten virkataloiksi ja muut vuokrattavaksi määräajaksi yksityisille ihmisille.
Tiloja valvoi 1800-luvulla senaatin kamaritoimituskunta sekä sen alaisena kuvernöörit. Tilat annettiin vuokralle lääninkonttorissa pidetyllä huutokaupalla 25 vuodeksi kerrallaan. Huutajan tuli antaa takuu vuokraehtojen täyttämisestä kymmenen vuoden aikana, todistus maineestaan, taidoistaan maanviljelyksessä ja varallisuudestaan. Senaatin talousosasto hyväksyi jonkun tarjouksista. Senaatin luvalla vuokraaja sai siirtää vuokraoikeutensa toiselle. Vuokraajan kuollessa hänen leskensä oli oikeutettu hoitamaan tilaa jäljellä olevan vuokra-ajan.
Lakeuksien lukko (ooppera)

Tapahtumapaikka ja -aika

Etelä-Pohjanmaa 1800-luvun puolivälissä.
Miekkavalkku

Ulkonäkö ja koko

Miekkavalkku kasvaa 25–50 cm korkeaksi. Varsi on kalju, tanakka ja 6–10-lehtinen. Vuoroittain varressa olevat lehdet ovat 9–15 cm pitkiä ja suikeita. Laji onkin saanut nimensä miekkamaisista lehdistään. Kukinto on harsu tähkä, jossa on 5–20 valkeaa suurta kellomaista, lähes liljamaista kukkaa. Kukkien tukilehdet ovat tavallisesti sikiäintä lyhempiä. Kukan huuli on tylppä ja sen harjumaiset kohoumat ovat keltaiset. Sikiäin on kalju. Miekkavalkku kukkii kesä-heinäkuussa, mutta kukinta on epäsäännöllistä.
Miekkavalkulla on pitkä, mutkikas juurakko, joka elää symbioosissa sienen kanssa juurisienen kanssa. Juurakossa on kahdenlaisia juuria: suuria, ruokavarastoina toimivia sienirihmattomia juuria sekä ohuita, sienirihmallisia ravinnonottojuuria.
Kasvin pölyttäjinä toimivat pääasiassa Halicus ja Andrena -sukujen maamehiläisiä. Hyönteiset hämääntyvät kukkien huulten keltaisista kohoumista, joita ne pitävät heteinä. Miekkavalkun kukissa ei kuitenkaan ole mettä ja ne ovat myös tuoksuttomia.

Levinneisyys

Miekkavalkkua tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Lisäksi laji kasvaa Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä, Kaukasuksella ja Aasian vuoristoissa Kiinaan saakka. Itämeren piirissä miekkavalkkua tavataan rannikoilla Ahvenanmaan korkeudelle saakka. Suomessa lajia tavataan vain Ahvenanmaalla. Siellä laji on kuitenkin rauhoitettu. Suurimmat esiintymät kasvavat Hammarlandissa ja Lemlandissa. Parhaimmillaan yhdessä esiintymästä on laskettu yli 10 000 miekkavalkkua.

Elinympäristö

Miekkavalkku on kalkinsuosija, mutta muuten sen kasvupaikkavaatimukset ovat väljät. Sitä tavataan lehdoista, lehtoniityiltä, kuusikoista, kalliojäkäliköistä, tienvarsilta ja hylätyiltä pelloilta. Vaikka laji on metsäkasvi, se hyötyy usein ihmisen muuttamasta ympäristöstä. Miekkavalkku on kadonnut monilta kasvupaikoiltaan. Lajin esiintymispaikoista vain harvat ovat suojelualueilla, mutta lajilla ei kuitenkaan Suomessa ole toistaiseksi suurempia uhkatekijöitä.
Sokerialkoholit

Sokerialkoholit eli polyolit ovat hiilihydraattien hydrattuja muotoja, joiden karbonyyliryhmä (aldehydi tai ketoni) on pelkistetty primääriseksi tai sekundaariseksi hydroksyyliryhmäksi. Sokerialkoholeja käytetään yleensä makeutusaineina "sokerittomissa tuotteissa" sekä esimerkiksi hammastahnassa ja suuvesissä.
Sokerialkoholeja ovat muiden muassa erytritoli, inositoli, isomalti, ksylitoli, laktitoli, maltitoli, mannitoli ja sorbitoli.
Sokerialkoholeja esiintyy luontaisesti monissa hedelmissä. Niitä voidaan myös valmistaa disakkarideista ja monosakkarideista. Disakkarideista muodostetut sokerialkoholit, kuten maltitoli ja laktitoli, eivät kuitenkaan hydraudu kokonaan, sillä niissä on vain yksi pelkistettävä aldehydiryhmä.
Norjan jääpalloliitto

Norjan jääpalloliitto (Norges Bandyforbund, NBF) on urheilun lajiliitto Norjassa. Sen hallinnoimia urheilulajeja ovat liiton alkuperäislaji jääpallo sekä maahockey ja salibandy. Norjan jääpalloliitto perustettiin 17. lokakuuta 1920, kun jääpallotoiminta siirtyi sen alaisuuteen Norjan jalkapalloliitolta. Norjan jääpalloliitto on Kansainvälisen jääpalloliiton perustajajäsen, Kansainvälisen maahockeyliiton ja Kansainvälisen salibandyliiton jäsen. Norjan jääpalloliiton puheenjohtaja on Ivar Nordberg. Jääpalloliiton toimisto sijaitsee Oslossa.

Historia

Norjan jääpallotoiminta järjestäytyi 1911, kun Norjan jalkapalloliitto, Norges Fotballforbund, perusti alaisuuteensa valiokunnan jääpalloilulle. Norjan jääpallomestaruudesta pelattiin ensi kerran 1912. Ensimmäisen mestaruuden voitti oslolaisseura Ready.
Ensimmäisen virallisen maaottelunsa jääpallossa Norja pelasi Ruotsia vastaan Oslossa 6. helmikuuta 1927. Norja hävisi ottelun 1–3.
Jääpallolle perustettiin oma lajiliitto, Norges Ishockeyforbund (suom. ”Norjan Jäähockeyliitto”), 1920. Vuonna 1929 jääpalloliiton nimeksi vaihdettiin Norges Bandyforbund (suom. ”Norjan Bandyliitto”), kun pohjoisamerikkalainen jäähockey eli jääkiekko tuli tunnetuksi Norjassa.
Krane

Historia

Krane oli klassisella ja hellenistisellä kaudella yksi saaren neljästä kaupungista Samen, Palen ja Pronnoin ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Kefaloksen pojasta nimeltä Kranios.
Kranen huippukautta oli 400-luku eaa. Kaupunki liittyi saaren muiden kaupunkien tavoin Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon vuonna 431 eaa. Tämän seurauksena korinttilaiset tekivät sotaretken alueelle, mutta se jäi vaille menestystä. Vuonna 421 eaa. ateenalaiset asuttivat kaupunkiin Pyloksesta vetäytyneet messenialaiset. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa. Kranen itsenäisyys päättyi vuonna 189 eaa., kun se antautui neuvotteluissa roomalaisille. Kaupungin mainitsevat sekä Strabon että Plinius vanhempi.

Rakennukset ja löydökset

Krane sijaitsi saaren länsirannikolla. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsee Koútavoksen itäpuolella kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Ráchi. Sen korkeus meren pinnasta laskettuna on noin 251 metriä. Kukkulalla on säilynyt jäänteitä linnoitusmuurista sekä joistakin rakennuksista. Linnoitusmuurin säilyneet jäänteet jakautuvat kahteen osaan. Eteläisempi osa ympäröi akropolista. Paremmin ja laajemmin säilynyt pohjoinen osa, joka on rakennettu hellenistisellä kaudella, käsittää pitkän yhtenäisen osuuden, jossa on jäänteitä lukuisista torneista.
Kranen paikalla on myös keskiaikaisen Pyhän Kolminaisuuden (Agía Triáda) kirkon rauniot. Kirkko rakennettiin antiikin aikaisen Demeterille ja Persefonelle omistetun temppelin paikalle.
Agi Murad, il diavolo bianco

Juoni

Elokuva perustuu Leo Tolstoin pienoisromaaniin Hadži-Murat. Kaukasian vuoristokansojen venäläismiehittäjiä vastaan käymää sotaa johtaa samanniminen heimopäällikkö, jota kutsutaan myös ”Valkoiseksi paholaiseksi”. Hadži-Muratin suunnitelmia vastustaa Ahmed Khan, joka tavoittelee hänen rakastettuaan Saltanetia. Ahmed Khanin pettämä Hadži-Murat joutuu venäläisten komentajan ruhtinas Sergei Vorontsovin vangiksi. Tämän vaimo Maria rakastuu Hadži-Muratiin, joka pakenee venäläisten kynsistä. Lopuksi hän pelastaa Saltanetin ja poikansa kaksinkamppailussa Ahmed Khania vastaan.

Tuotanto

Jugoslaviassa kuvattu Agi Murad, il diavolo bianco on Steve Reevesin ympärille rakentuva pukudraama, jossa on komeita maisemia ja muutamia jännittäviä toimintakohtauksia. Yläruumiinsa lisäksi Reeves paljastaa olemattomat näyttelijänlahjansa. Lopun kaksintaistelussa hänen sijaisnäyttelijänään toimii Alan Steel.

Vastaanotto

Warner Brothersin White Warrior (”Valkoinen soturi”) -nimellä julkaisema elokuva oli Yhdysvalloissa huomattava kaupallinen menestys Reevesin Herkules-maineen ansiosta. New York Timesin arvostelijan mukaan sen ”hirvittävästi näytelty englanninkielinen dialogi on vain hieman naurettavampaa kuin siihen liitetty kuvasto”.

DVD-julkaisut

Elokuvan amerikkalaiset DVD-julkaisut ovat laadultaan heikkotasoisia.