google/wiki40b huggingface dataset:
Kumman kaa

Juoni

Sarja kertoo ruotsinopettaja Annen ja kouluterveydenhoitaja Ellun elämästä. He asuvat Helsingissä ja ovat töissä samassa koulussa. He viettävät välitunnit ja pääosan tunneistakin Ellun terveydenhoitohuoneessa. Suurimman osan ajasta he kuluttavat vapaa-ajan aktiviteettien suunnitteluun ja setvimiseen. Töissä harmia aiheuttaa usein psykologi Tarja, jonka kanssa Anne ja Ellu eivät tule toimeen. Anne ja Ellu ovat muun muassa ehdottaneet perjantaipullon arvontaa koulussa, jonka muut opettajat ovat tyrmänneet. Monimutkaisemmissa kysymyksissä naiset kääntyvät Annen veljen, Vesan puoleen. Suuren osan viikonlopuista ja useimmat arki-illoistakin he viettävät aikaa baarissa, jossa myös Annen veli Vesakin useasti on. Vesa on ammatiltaan toimittaja. Anne ja Vesa ovat kotoisin Sipoosta. Sarjan viimeisessä jaksossa Vallan ytimessä Anne valitaan Ruoholahden yläasteen uudeksi rehtoriksi, jonne myös Ellu saa siirron terveydenhoitajaksi.

Näyttelijät

Listassa on vain osa sarjan henkilöistä.
Georgian sinetti

Georgian sinetti on Yhdysvaltain Georgian osavaltion tunnus, joka hyväksyttiin 1798.
Sinettiin on kuvattu kaari, joka kuvaa perustuslakia. Kaarta kannattelee kolme pilaria, jotka symboloivat vallan kolmijako-opin lainsäädäntö-, toimeenpano- ja tuomiovaltaa. Pilareihin on kietoutunut nauha, johon on kirjoitettu osavaltion motto "Wisdom, Justice, Moderation" (Viisaus, Oikeus, Kohtuus). Mies jolla on pystyyn nostettu miekka symboloi perustuslakia suojelevaa armeijaa. Vaakunan alaosaan on kirjoitettu vuosiluku 1776, jolloin Georgiasta tuli Yhdysvaltain osavaltio.
Biotekniikan instituutti

Biotekniikan Instituutti (BI) on Helsingin yliopiston erillislaitos, joka sijaitsee Helsingissä Viikin kampuksella. Biotekniikan instituutin tehtävä on edistää bioteknologian, molekyylibiologian sekä solubiologian tutkimusta ja opetusta yhteiskunnan eduksi. Instituutin toiminta on kansainvälistä ja työskentelykieli on englanti.

Tutkimusohjelmat

BI:n tutkimusohjelmien johtava tutkija on Tomi Mäkelä.

Molekyyli- ja solubiologia

Molekyyli- ja solubiologian tutkimusohjelma pyrkii selvittämään solujen morfogeneesin syyt ja dynamiikan. Erityisesti mielenkiintoa herättää tarkoin määrätty prosessi, jossa hyvin monimutkaiset solut kuten neuronit erikoistuvat. Tutkimus ulottuu aina solun tukirangasta solukalvon dynamiikkaan ja neuronien säätelyyn. Tutkimusohjelman jäsenet tekevät läheistä yhteistyötä biologisen kuvantamisen yksikön kanssa.
Molekyyli- ja solubiologian tutkimusohjelmaa johtaa Pekka Lappalainen. Tutkimusryhmiä tässä tutkimusohjelmassa on seitsemän.

Kehitysbiologia

Tutkimusohjelmassa tutkitaan elinten muodostumista sääteleviä mekanismeja selkärankaisissa ja selkärangattomissa eliöissä. Tutkimuksen painopiste on signalointiverkostossa, joka välittää viestejä solujen välillä morfogeneesin aikana ja aikaansaa solujen erikoistumisen. Erityisiä mielenkiinnon aiheita ovat: induktiivinen elinten muodostuminen, kantasolujen säätely ja evolutiivinen kehitysbiologia.
Kehitysbiologian tutkimusohjemaa johtaa Irma Thesleff. Tutkimusryhmiä tässä tutkimusohjelmassa on kuusi.

Genomibiologia

Kokonaisten yksilöiden geenikartat ovat saatavilla ja tämä tutkimusohjelma painottuu ymmärtämään genomien toimintaa ja dynamiikkaa. Ohjelman sisällä pyritään yhdistämään eri tieteenalojen osaamista tämän genetiikan osa-alueen haasteiden ratkaisemiseksi. Tutkimusohjelma tekee läheistä yhteistyötä genomianalyysiyksikön kanssa.
Genomibiologian tutkimusohjelmaa johtaa Yrjö Helariutta. Tutkimusryhmiä tässä ohjelmassa on seitsemän.

Rakennebiologia ja biofysiikka

Rakennebiologian ja biofysiikan tutkimusohjelma keskittyy makromolekyylien ja niiden muodostamien kompleksien kolmiulotteisen rakenteen ja kemiallisten vuorovaikutusmekanismien selvittämiseen. Erityisiä mielenkiinnon kohteita ovat virusten, entsyymien, proteiinien ja solukalvoproteiinien rakenne ja toiminta. Tutkimusohjelmassa yhdistetään kemia proteiinikompleksien toimintaan ja tämän tukena toimivat ydintoiminnot niin NMR-laboratoriosta kuin muistakin palveluista.
Tutkimusohjelmaa johtaa Sarah Butcher.  Tutkimusryhmiä tässä ohjelmassa on yhdeksän. Lisäksi VTT tekee yhteistyötä NMR-laboratorion kanssa.
Jimi Palanto

Jääkiekko

Palannon kasvattajaseura on Tappara. Aikuisten uransa hän aloitti kaudella 2010-2011 Suomi-sarjan Kooveen paidassa. Vuodet 2011-2014 Palanto pelasi Ranskassa, jossa hän edusti kolmea seuraa. Kaudella 2013-2014 hän pelasi Ligue Magnusissa Ours de Villard-de-Lansin paidassa 19 ottelua tehden tehot 6+2. Kaudeksi 2014-2015 Palanto siirtyi Suomi-sarjan HC Satakuntaan.

Rullakiekko

Rullakiekossa Palanto edustaa SM-liigan Pahalampea. Hän voitti runkosarjan maalikuninkuuden kaudella 2014-2015. Palanto kuuluu myös Suomen maajoukkueeseen, jota hän edusti vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joista Suomi saavutti hopeaa.
Tatun ja Patun outo unikirja

Juoni

Tatun ja Patun kummityttö, Satu-vauva, on saapunut yökylään. Tatu ja Patu tekevät kaikkensa, jotta Satulla olisi hyvä olla. Tatulla ja Patulla on apunaan todella paksu O.U.T.O eli Ohuehko Unijuttujen Tieteellinen Opas -niminen kirja, jossa neuvotaan muun muassa kuinka monta unilelua kannattaa sängyssä olla ja miten välttää "huijarisänkykauppias".
Don Diamont

Ura

Don Diamont aloitti uransa 1980-luvun puolessa välissä, jolloin hänellä oli muun muassa pikku rooli sarjassa Päivien viemää. Vuonna 1985 hän sai Brad Carltonin roolin saippuasarjasta Tunteita ja tuoksuja. Hänen hahmostaan tuli erittäin suosittu ja hän näytteli sarjassa aina vuoteen 1996 asti, jolloin hän päätti pitää pienen tauon. Hän palasi kuitenkin sarjaan takaisin jo vuonna 1998 ja näytteli Brad Carltonin roolia aina vuoteen 2009 asti, jolloin hahmo tapettiin pois sarjasta. Vuodesta 2009 lähtien hän on näytellyt sarjassa Kauniit ja rohkeat Bill Spencerin roolia.

Yksityiselämä

Don Diamont on juutalainen. Hän meni naimisiin Rachel Braunin kanssa 1994 ja pariskunta sai neljä lasta. Avioliitto päättyi kuitenkin avioeroon vuonna 2002. Vuonna 2012 hän meni naimisiin Cindy Ambuehlin kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2003 syntyneet kaksoset.
Vetyrekombinaattori

Vetyrekombinaattori on laite, joka poistaa vetyä ydinvoimalan suojarakennuksesta onnettomuuden aikana. Sen tarkoituksena on estää vetyräjähdyksiä. Laitteesta käytetään lyhennettä PAR (Passive Autocatalytic Recombiner). Rekombinaattori käynnistyy itsestään ja toimii passiivisesti, eli se ei tarvitse sähköä.
Ydinonnettomuudessa voi syntyä vetyä, jos reaktorin polttoaine pääsee ylikuumenemaan, jolloin zirkoniumista tehdyt polttoainesauvojen suojakuoret reagoivat kemiallisesti vesihöyryn kanssa. Jos vetyä vapautuu reaktorista suojarakennukseen, se voi sekoittua ilman kanssa ja muodostaa palavan tai jopa räjähtävän seoksen. Vetyräjähdys voisi rikkoa suojarakennuksen, jolloin radioaktiivisia aineita pääsisi ympäristöön. Vetyrekombinaattoreilla pyritään poistamaan vetyä ja siten estämään sen räjähtäminen.
Vetyrekombinaattorin sisällä on levyjä tai pellettejä, jotka on pinnoitettu platina- tai palladiumkatalyytillä. Katalyytin pinnalla vety- ja happimolekyylit reagoivat keskenään jo matalassa lämpötilassa ja matalassa vetypitoisuudessa. Reaktiotuotteena syntyy vesihöyryä. Reaktio käynnistyy itsestään, kun vetypitoisuus nousee 1–2 prosenttiin. Vedyn palamiseen ilmassa tarvitaan vähintään neljän prosentin vetypitoisuus ja räjähdykseen vielä korkeampi. Rekombinaattori pystyy siis poistamaan vetyä suojarakennuksesta ennen kuin se saavuttaa palavan pitoisuuden.
Vetyrekombinaattori on laatikko, joka on auki alhaalta ja ylhäältä. Katalyytti on sijoitettu laatikon alaosaan. Vedyn ja hapen reaktiossa katalyytin pinnalla syntyy lämpöä, ja lämpötila rekombinaattorin sisällä nousee satoihin asteisiin. Kuuma höyry on kevyempää kuin suojarakennuksen ilma, joten rekombinaattorin sisään syntyy noste, samaan tapaan kuin savupiipussa. Tämä aiheuttaa voimakkaan ilmavirran rekombinaattorin läpi ja siten syöttää suojarakennuksessa olevaa vetyä ja happea laitteeseen.
Vakavassa reaktorionnettomuudessa voi syntyä useita satoja kiloja vetyä muutaman tunnin aikana . Esimerkiksi Framatomen (entinen Areva) tehokkain rekombinaattorimalli poistaa reilut viisi kiloa vetyä tunnissa, kun vetypitoisuus on neljä prosenttia . Rekombinaattoreita tarvitaan siis monta. Loviisan ydinvoimalan suojarakennuksessa on 154 rekombinaattoria, jotka asennettiin vuonna 2003. Olkiluoto 3:n suojarakennuksessa on noin 50 rekombinaattoria. Myös Hanhikiven suojarakennukseen tulee rekombinaattoreita . Olkiluoto 1 ja 2 suojarakennuksissa ei tarvita rekombinaattoreita, koska niissä vetypalot on estetty typpi-inertoinnilla . Se tarkoittaa, että suojarakennus on täytetty typellä. Koska siellä ei ole happea (muuten kuin huoltoseisokin aikana), vety ei voi palaa. Fukushiman suojarakennuksessa oli samanlainen typpi-inertointi, mutta siellä vetyä pääsi vuotamaan suojarakennuksesta ulos reaktorirakennukseen, jossa se sekoittui ilman kanssa ja räjähti .
Tunnettuja vetyrekombinaattoreiden valmistajia ovat Framatome (entinen Areva) , SNC-Lavalin (entinen Atomic Energy of Canada Ltd, AECL)  sekä saksalainen Siempelkamp-NIS .
Junkers A 35

Junkers A 35 oli 1920-luvun alun saksalainen Junkersin valmistama kaksipaikkainen alatasoinen matkustajalentokone, joka oli tarkoitettu sotilas- ja siviilikäyttöön. Koneita käytettiin siviilikäytössä muun muassa postin kuljettamiseen. Junkers A 35 oli edelleen kehitetty versio vuonna 1923 suunnitellusta Junkers A 20 -koneesta. Koneita valmistettiin eri versioina kaikkiaan noin 170 kappaletta Junkersin tehtailla Saksassa, Neuvostoliitossa ja Ruotsissa.

Käyttö Suomessa

Aero Oy vuokrasi Ruotsista Junkers A 25 -vesikoneen 4. heinäkuuta 1928. Alun perin tunnuksella S-71 varustettu kone sai Suomessa tunnuksen K-SALH. Kone oli Suomeen saavuttuaan kolme viikkoa Suomen ilmavoimien kokeilukäytössä, jonka jälkeen Aero käytti sitä postilennoillaan 30. elokuuta 1928 asti. Kone palautettiin 6. syyskuuta 1928 Ruotsiin, josta se päätyi myöhemmin Kiinan ilmavoimien käyttöön.
Sealand

Historia

Alun perin Roy Bates perusti Sealandin, jotta voisi käyttää sitä piraattiradionsa lähetysasemana.
Yksikään Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltio ei ole tunnustanut maata itsenäiseksi. Brittiläinen oikeus päätti vuonna 1968, ettei alue kuulu Britannian lainsäädännön piiriin. Tämä perustui siihen, ettei Sealand ollut Britannian aluevesillä. Vuonna 1987 Britannia laajensi laillisesti aluevesialuettaan siten, että se käsittää nyt myös Sealandin. Sealand kuitenkin laajensi sekin aluevesirajojaan hieman ennen Britanniaa, joten tämän ja erinäisten muiden syiden johdosta Sealand väittää edelleen, ettei se ole osa Britanniaa.
Vuonna 2000 HavenCo-niminen yritys perusti Sealandin torneihin riippumattoman tietovalkaman, jonka oli tarkoitus toimia tiedon varastointi- ja palvelujärjestelmänä, joka ei ollut minkään maan lainsäädännön alainen ja jota koski vain hyvin vähäisiä määräyksiä (muun muassa roskapostin lähetys, rikollinen tietojärjestelmiin murtautuminen ja lapsiporno olivat kiellettyjä). HavenCo ajautui kuitenkin kerran toisensa jälkeen teknisiin ongelmiin, ja vuoden 2001 syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen ”yleisten kansainvälisten käytäntöjen ja tapojen vastainen” materiaali kiellettiin.
23. kesäkuuta 2006 Sealandissa syttyi sähkövian johdosta tulipalo, jossa loukkaantui yksi ihminen. Marraskuussa 2006 ilmoitettiin, että tulipalon aiheuttamat vauriot on korjattu.
BitTorrent-sivusto The Pirate Bay yritti vuoden 2007 alussa ostaa Sealandin omaksi valtiokseen. Hintatarjoukseksi ilmoitettiin 750 miljoonaa euroa. Nykyiset omistajat kieltäytyivät tarjouksesta viitaten The Pirate Bayn toiminnan laittomuuteen. Myös kansainvälinen BetCRIS Sportsbook -rahapeliyritys on kiinnostunut Sealandin ostamisesta.
Sealand on saavuttanut kiinnostusta libertaristien piirissä mahdollisuutena luoda valtio ilman verotusta, viranomaisvaltaa ja muita heidän yksilönvapautensa rajoitteina pitämiään ilmiöitä.
Sealandilla on muun muassa oma rahayksikkö, postimerkit ja passit, joista maailmalla liikkuu moninkertainen määrä väärennöksiä aitoihin verrattuna.
IUE

IUE (the International Ultraviolet Explorer) oli tähtitieteellinen tutkimussatelliitti, joka tutki maailmankaikkeuden kohteita ultraviolettisäteilyn aallonpituuksilla. Satelliitin toteuttivat NASA, Euroopan avaruusjärjestö (ESA) sekä englantilainen SERC (Science and Engineering Research Council).
IUE laukaistiin avaruuteen 26. tammikuuta 1978 Yhdysvaltain Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta Delta 2914-kantoraketilla. Sen kaavailtiin alun perin toimivan kolmen vuoden ajan, mutta sen toiminta päättyi vasta 18 vuoden jälkeen 30. syyskuuta 1996. Tällä hetkellä se kiertää maapalloa avaruusromuna.

Satelliitin rata

IUE laukaistiin geosynkrooniselle radalle, jossa sen Maata lähin piste oli 25 669 km:n korkeudessa ja etäisin piste 45 887 km:n korkeudessa. Tuollaisella radalla sen kiertoaika maapallon ympäri oli 23,927 tuntia. Radan inklinaatio oli 28,63 astetta. Geosynkrooninen rata mahdollisti avaruuden reaaliaikaisen tutkimuksen, sillä satelliitti oli jatkuvasti maa-asemien horisontin yläpuolella.

Mittalaitteet

Satelliitin mukana oli kaukoputki (objektiivin halkaisija 45 cm) ja kaksi Echelle-spektrografia, joiden avulla tarkkailtiin aallonpituusalueita 115–198 nm ja 180–320 nm. Lisäksi varustukseen kuului neljä kameraa, jotka tarkkailivat aallonpituusalueita 115–197 nm ja 175–330 nm.
Kovalenttinen sidos

Kovalenttinen sidos (co = 'yhteinen', valenssi) on kemiallinen sidos, jossa atomit jakavat elektroneja keskenään tasaisesti. Atomien välille syntyvä molemminpuolinen sähkömagneettinen vetovoima pitää molekyylin koossa. Kovalenttinen sidos ei ole täysin kovalenttinen silloin kun sidosta muodostavien atomien välillä on elektronegatiivisuusero. Sidos on silloin kovalenttisen ja ionisidoksen välimuoto: polaarinen kemiallinen sidos, jossa elektronit ovat jakautuneet epätasaisesti atomien välillä ja syntyvä sidos on usein heikompi kuin täysin kovalenttinen sidos.
Usein kovalenttinen sidos yhdistää vain muutamia atomeja yhdeksi molekyyliksi. Näin on laita muun muassa vety-, typpi-, happi- ja vesimolekyyleissä sekä yleensä orgaanisissa yhdisteissä. Mutta on myös aineita, jossa kokonaista kidettä pitävät koossa atomien väliset kovalenttiset sidokset. Sellaiset aineet ovat sidoksen voimakkuuden vuoksi yleensä erittäin kovia, ja niiden sulamispiste on hyvin korkea. Sellaisia ovat esimerkiksi pii, kvartsi ja timantti.
Atomeilla on taipumus jakaa elektronit niin, että niiden uloimmat elektronikuoret täyttyvät. Sidokseen osallistuvat siis vain uloimmalla kuorella olevat valenssielektronit. Useimmiten kovalenttinen sidos syntyy sellaisten atomien välille, joilla on likimain samansuuruinen (ja korkea) elektronegatiivisuusarvo. Kovalenttinen sidos voi olla yksin-, kaksin- tai kolminkertainen. Kolminkertainen kovalenttinen sidos sisältää näistä eniten energiaa. Siten asetyleeni eli etyyni palaa kuumemmalla liekillä kuin etaani (maakaasun komponentti), mikäli happea on riittävästi. Samoin molekyylistä typpeä (kaksi typpiatomia kiinnittyneenä kolmoissidoksella) on vaikeampaa hajottaa kuin molekyylistä happea (kaksi happiatomia kiinnittyneenä kaksoissidoksella). Erityyppisillä kovalenttisilla sidoksilla on suuri merkitys orgaanisen kemian synteeseissä.
Kovalenttista sidosta merkitään yhdistämällä atomien kemialliset merkit pisteillä tai viivoilla. Esimerkiksi etaanin (CH₃-CH₃) kaavassa viiva kuvaa hiiliatomien yhteistä elektroniparia. Eteenissä (CH₂=CH₂) hiiliatomit jakavat kaksi elektroniparia, eli ne muodostavat kaksoissidoksen.
Robert Merrihew Adams

Robert Merrihew Adams (Bob Adams; s. 1937) on yhdysvaltalainen filosofi, joka on erikoistunut metafysiikkaan, uskonnonfilosofiaan ja etiikkaan. Hän opetti useita vuosia Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa, ennen kuin siirtyi Yalen yliopistoon 1990-luvun alkupuolella. Nykyisin Adams opettaa osa-aikaisesti Oxfordin yliopistossa, jossa hän on Mansfield Collegen jäsen.
Adams on keskittynyt suurelta osin pahan ongelman teologisiin vastauksiin uskonnonfilosofiassa. Filosofian historian tutkijana hän on tutustunut erityisesti Søren Kierkegaardiin ja Gottfried Leibniziin.
Adamsin puoliso Marilyn McCord Adams on myös filosofi, ja työskentelee keskiajan filosofian ja uskonnonfilosofian alueilla.
Juutalainen keittiö

Juutalainen keittiö perustuu uskonnollisesti puhtaaseen košer-ruokaan, mutta eri alueilla asuvat juutalaisryhmät ovat saaneet ruokakulttuureihinsa myös paljon paikallisia vaikutteita.

Merkitys

Ruoalla on juutalaisille paljon vertauskuvallista merkitystä. Esimerkiksi ruokapöytä on uhrialttarin vertauskuva, ja palmikoidut vehnäleivät (hallat) ovat sen muistoksi, että Siinain autiomaassa sapattina satoi mannaa kaksin verroin. Sapatti onkin juutalaisille päivä, jolloin poiketaan arkiruoasta ja syödään esimerkiksi kalaa. Uutena vuotena nautittavat ruokalajit ovat tulevaisuuden, vuodenkierron ja hedelmällisyyden vertauskuvia. Maito ja hunaja symboloivat juutalaisille Israelin maata.
Pääsiäisateria seder on juutalaisille erityisen tärkeä ateria. Pääsiäisviikolla juutalaiset eivät syö hapatetusta taikinasta tehtyä leipää (homets) vaan vain happamatonta vehnästä valmistettua matsaa.

Juutalaisryhmien traditioista

Juutalainen ruokakulttuuri voidaan jakaa aškenasien, sefardien, Italian juutalaisten, pohjoisafrikkalaisten juutalaisten, Intian juutalaisten, Jemenin juutalaisten sekä Lähi-idän juutalaisten ruokakulttuureihin. Eri puolilla maailmaa asuneet juutalaiset ovat ottaneet omaan ruokakulttuuriinsa vaikutteita paikallisesta asuinympäristöstä. Sefardit ja itämaiset juutalaiset käyttävät paljon lampaanlihaa, oliiviöljyä, riisiä, palkohedelmiä sekä yrttejä ja voimakkaita mausteita. Aškenasien ruoassa käytetään enemmän naudanlihaa ja mietoja vihanneksia rasvan, sipulin ja sokerin kanssa. Sefardit suosivat merikalaa ja aškenasit makean veden kalaa.
Krystyna Łybacka

Krystyna Maria Łybacka (s. 10. helmikuuta 1946) on puolalainen SLD-puolueen poliitikko ja matemaatikko. Hän on istunut maansa parlamentin, Sejmin, jäsenenä vuodesta 1991. Vuosina 2001–2004 hän oli Puolan opetus- ja urheiluministerinä. Hän on kiinnostunut kirjallisuudesta, filosofiasta, teatterista ja maalaustaiteesta.
Adam Mickiewiczin yliopistosta valmistunut Łybacka on luonut pitkän akateemisen uran Poznańin teknologian yliopistolla. Hän on entinen Puolan yhdistyneen työväenpuolueen jäsen.
Naurun ja unohduksen kirja

Naurun ja unohduksen kirja (tšek. Kniha smíchu a zapomnění) on tšekkiläiskirjailija Milan Kunderan Ranskassa vuonna 1979 julkaisema romaani. Kirja on jaettu seitsemään tarinaan, joita sitovat yhteiset teemat. Kirja tutkii poliittisen, historiallisen ja henkilökohtaisen unohduksen sekä omahyväisen ja skeptisen naurun kaltaisia teemoja. Kunderan muiden romaanien tapaan teos yhdistelee tarinankerrontaan filosofista esseekirjoitusta ja maagista realismia.
Merikihu

Koko ja ulkonäkö

Merikihulla on tummanruskea höyhenpeite ja valkea panta kaulassa. Siivissä on valkea "pilkka" joka pilkahtelee linnun lentäessä. Merikihua on kahta värimuotoa, kokotumma ja vaaleampi (kuvassa). Muodoltaan se muistuttaa jalohaukkaa. Sukupuolet ovat samanvärisiä ja ne voivat olla kumpaa värimuotoa tahansa. Aikuisen yksilön pituus on noin 37-45 cm, pyrstösulat lisäävät siihen kesällä vielä 7 cm. Lajin siipiväli on 110-125 cm ja paino 330-610 grammaa. Naaras on selvästi suurempi.
Vanhin suomalainen rengastettu merikihu on ollut 31 vuotta ja 12 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin merikihu.

Levinneisyys

Merikihu pesii lähinnä arktisilla ja subarktisilla seuduilla Alaskasta ja Pohjois-Kanadasta Pohjois-Eurooppaan ja -Aasiaan ulottuvilla alueilla. Suomen merialueilla pesii noin 520 paria, Euroopan kanta on 16 000–24 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan ½–1 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Talveksi se muuttaa eteläisen pallonpuoliskon rannikoille asti. Keväällä se saapuu Suomeen huhtikuun lopulta alkaen ja syksyllä poistuu huomaamattomasti heinä-syyskuussa. Atlantilla se vaeltelee sekä Afrikan että Etelä-Amerikan rannikoilla.
Vaasan lähellä Maalahden saaristossa kesällä 2002 rengastettu merikihu on löytynyt kuolleena Etelä-Brasiliasta. Merikihuista ei yleensä tehdä rengastuslöytöjä, sillä niiden talvehtimisalue on normaalisti aavalla merellä.

Elinympäristö

Merikihu viihtyy avoimessa tundramaastossa. Suomen pesimäkanta asuu yksittäispareina ulkosaariston puuttomilla luodoilla. Pesimäajan ulkopuolella merikihu viihtyy avomerellä.

Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti puuttoman luodon korkeimmalla kohdalla, missä kihuilla on esteetön näköala ympäristöön. Pesä on vain painanne kalliossa tai sammalikossa. Merikihu munii 1-2 tumman oliivinvihreää munaa. Molemmat emot hautovat munia 26-27 vuorokautta. Untuvikot ovat tummanharmaita tai -ruskeita, ja niillä on siniset jalat. Ne kasvavat nopeasti ja ovat lentokykyisiä 4-viikkoisina. Sukukypsä 3-vuotiaana.

Ravinto

Merikihu syö sopuleita ja muita pikkujyrsijöitä sekä hyönteisiä. Suomessa ne ryöstävät tiiroilta ja lokeilta näiden kalansaaliin. Tästä käytöstavasta se on saanut joissakin kielissä nimensäkin, "parasiitti" eli loinen. Voi myös ryöstää munia tai poikasia muiden lintujen pesistä. Muuttomatkoilla se varastelee ruokaa muilta kihuilta ja lokeilta.
HMS Hermione (1893)

Palvelus

Alus oli vuonna 1906 palveluksessa olevassa reservissä Portsmouthissa, josta se siirrettiin seuraavana vuonna huollettavaksi. Huollon jälkeen alus siirrettiin huhtikuussa täydellä miehistöllä varustettuna Kapkaupungin asemalle. Alus ajoi 14. helmikuuta 1909 matalikolle Zanzibarin edustalla, mutta alus saatiin uudelleen kelluvaksi. Se ei kärsinyt onnettomuudessa pahoja vaurioita.
Kesäkuussa 1909 alus palasi Portsmouthiin ja se liitettiin heinäkuussa Kotilaivaston 3. viirikköön. Alus ajoi 6. elokuuta matalikolle Killingholmenin edustalla Humberissa, mutta se kellui kahdeksan tuntia myöhemmin. Alus palasi palvelukseen kesäkuussa 1910 ja se varustettiin syyskuussa jälleen täydellä miehistöllä lentokoneiden kokeilemiseksi sotalaivoilla Barrowissa. Testien päätyttyä tammikuussa 1912 alus siirrettiin 4. Viirikköön.
Alus palasi huollosta palvelukseen heinäkuussa 1913 ja se siirrettiin Länsi-Atlantille vapauttamaan HMS Melpomene. HMS Bristol vapautti heinäkuussa 1914 aluksen, minkä jälkeen se poistettiin palveluksesta. Elokuussa 1914 alus siirrettiin Southamptonin vartioalukseksi, mistä tehtävästä se siirrettiin joulukuussa 1916 moottoritorpedoveneiden lippulaivaksi. Uudessa tehtävässään alus palveli aina vuoteen 1919.
Alus myytiin romutettavaksi 25. lokakuuta 1921, mutta se myytiin vuonna 1922 uudelleen Marine Societylle, joka nimesi joulukuussa 1922 aluksen TS Warspiteksi. Alus myytiin lopullisesti romutettavaksi syyskuussa 1940.
Mild Seven

Mild Seven on Japan Tobaccon valmistama savukemerkki.
Mild Seven toimi Formula 1 -sarjassa Benetton- ja Renault-tallien sponsorina vuosina 1994–2006. Sponsorointi päättyi Euroopan Unionin tiukennettujen tupakkamainoslakien takia. Merkki sponsoroi myös Tyrrell-tallia kausina 1994–1998 sekä Minardia 1997–1998.