google/wiki40b huggingface dataset:
Barysau

Historiaa

Kaupunki mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1102. Saksalaiset ovat miehittäneet Barysaun kahdesti: vuosina 1918–1920 ja 1941–1944. Jälkimmäisellä kerralla yli 33 000 ihmistä surmattiin kuolemanleireillä kaupungin ympäristössä.

Liikenneyhteyksiä

Valko-Venäjän läpi moottoritienä kulkeva Varsova–Brest–Minsk–Orša–Moskova-valtatie M1 (E30) sivuaa Barysauta kaupungin eteläpuolella. Vuonna 1871 Brestistä Moskovaan kulkeva rautatie rakennettiin kulkemaan Barysaun kautta. Nykyisin tämä Minsk–Orša-rata haarautuu Oršan jälkeen Vitsebskin kautta Pietariin ja Smolenskin kautta Moskovaan johtaviksi radoiksi. Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät useilla piirin asemilla ja seisakkeilla. Vesireiteistä merkittävin on Berezinajoen ammattiliikenteelle navigoitavalla osuudella Barysausta alaspäin.

Kulttuuri ja liikunta

Barysau on jalkapalloseura FK BATEn kotikaupunki.
Oskar Merikanto

Ura

Oskar Merikannon isä Frans Ferdinand Ala-Kanto oli ammatiltaan ylikonduktööri. Merikanto sai yksityisopetusta urkuri ja säveltäjä Lauri Hämäläiseltä, kunnes Aurora Karamzinin tukemana pääsi opiskelemaan Leipzigiin vuosiksi 1887–1889. Tämän jälkeen Merikanto opiskeli Berliinissä Albert Beckerin johdolla vuosina 1890–1891. Vuonna 1892 hänet valittiin Johanneksenkirkon urkurin virkaan, missä hän toimi kuolemaansa saakka. Oskar Merikanto on säveltänyt 91 yksinlaulua.
Oskar Merikanto oli perustamassa vuonna 1911 Suomalaista Oopperaa ja toimi sen ensimmäisenä kapellimestarina vuosina 1911–1922.  Hän toimi myös Päivälehden (myöhemmin Helsingin Sanomat) pitkäaikaisena musiikkikriitikkona.

Yksityiselämä

Oskar Merikanto solmi elinikäisen avioliiton 29.8.1892 Liisa Häyrysen (4.2.1869 - 14.3.1949) kanssa. Heidän ainoa lapsensa oli säveltäjä Aarre Merikanto. Tämän poika oli kuvanveistäjä Ukri Merikanto. Heidät on kaikki haudattu samaan hautaan Hietaniemen hautausmaalle. Haudalla on 1927 paljastettu Yrjö Liipolan toteuttama muistomerkki.
Bernhard Landauer

Bernhard Landauer (s. 20. heinäkuuta 1970 Innsbruck) on itävaltalainen kontratenori. Hän oli kuoropoikana luostarissa ennen kuin pääsi Wienin musiikkiakatemiaan, jossa häntä opettivat muiden muassa Helena Karusso ja Kurt Equiluz.
Landauer erikoistui varhaiseen musiikkiin, jota hän on esittänyt muiden muassa Amsterdamin barokkiorkesterin, Cantus Cöllnin, Ensermble Clément Janequinin ja King's Consortin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä Ton Koopmanin, René Clemencicin, René Jacobsin ja Thomas Hengelbrockin kanssa. Hän on työskennellyt esiintyessään periodisoittimilla. Hänen ohjelmistoonsa kuitenkin kuuluu myös tuoreempaa musiikkia, kuten Franz Schubertin, Robert Schumannin, Richard Straussin ja Benjamin Brittenin teoksia. Hän esiintyi Alfred Schnittken Gesualdo-oopperan kantaesityksessä.
Kalpeahyppymyyrä

Ulkonäkö ja värimuodot

Laji on rakenteeltaan siro. Sen karvanlaatu on hento ja turkki rasvoittuu helposti. Turkin kunnossa pitäminen ei ole silti mahdotonta. Kalpeahyppymyyrän väri on haalean oranssi ja selän päällä turkin alta pilkottaa harmaa aluskarva. Lisäksi vatsa on valkoinen. Tätä väriä kutsutaan black eyed argenteksi. Lisäksi kalpeahyppymyyrällä esiintyy toisinaan white spotted -kuviota.

Ruokinta

Kalpeahyppymyyrän perusruokaa on laadukas pelletti (ei heinäpohjainen), jota on oltava aina tarjolla. Myös laadukas siemensekoitus on hyvää. Ruoka ei saa olla liian rasvaista, jotta se ei liho. Liika rasva myös lisää turkin rasvaisuutta. Tuoretta ruokaa voi tarjota silloin tällöin. Mm. kasvikset, marjat ja hedelmät ovat hyviä. Lisäksi niille voi syöttää myös erilaisia puuroja, vellejä ja pastoja. Valkuaista kalpeahyppymyyrät saavat hyvin koirannappuloista tai kypsennetystä, maustamattomasta lihasta. Myös jokin muu vastaava käy. Kalpeahyppymyyrille voi syöttää satunnaisesti eläinkaupasta saatavia jauhomatoja. Muista, että mitään mausteellista ei saa antaa.
Kalpeahyppymyyrille hampaat kasvavat koko ajan. Siksi sen pitäisi saada jotain kovaa jyrsittävää, jotta hampaista ei kasva liian pitkiä. Näkkileipä ja kuiva leipä ovat hyviä. Myös pahvia kannattaa antaa.
Juomapullossa pitää olla aina tarjolla raikasta vettä. Vesi tulisi vaihtaa joka päivä. Suolakivi on turha, sen päälle yleensä vain pissitään. Mutta kalkkikivi voi olla ja sitä suositellaankin kantaville ja imettäville naaraille.

Käyttäytyminen

Kalpeahyppymyyrät ovat hämäräaktiivisia jyrsijöitä eli nukkuvat päivisin ja touhuilevat illalla ja yöllä. Luonteeltaan ne ovat vilkkaita, kilttejä ja kesyjäja purevat käsittelijäänsä harvoin. Kalpeahyppymyyräurokset eivät välttämättä tule toimeen keskenään, joten ne voivat asua myös yksin. Naaraita on hyvä olla enemmän.
Laji elää keskimäärin 3–4 vuotta.

Tarvikkeet

Lemmikkeinä kalpeahyppymyyrät tarvitsevat asumukseen terraarion tai vanhan akvaarion. Kanneksi sopii tiheäsilmäinen verkko. Kannen tulee olla myös tarpeeksi raskas. Minimimitat yhdelle yksilölle tulee olla: korkeus 0,3 m, pinta-ala 0,12 m². Kalpeahyppymyyrä tarvitsee myös juomapullon, pesämökkejä ja ruokakupin. Ruokakuppi ei tosin ole välttämätön jos ruoan ripottelee häkkiin. Virikkeenä puhtaat oksat ovat hyviä. Niitä voi myös jyrsiä. Kuiva heinä ja vessapaperi on pesän pehmikkeeksi parasta. Turkin kunnossa pitoon kannattaa käyttää eläinkaupasta saatavaa hienojakoista chinchillan hiekkaa.
Fénix (1749)

Valmistus

Alus tilattiin Havannasta Kuubasta. Aluksen valmistukseen käytettiin mahonkia. Alus laskettiin vesille vuonna 1749, jolloin sen tykkikannen pituus oli 54,5 ja kölin 44 metriä. Aluksen leveys oli 16,1 metriä ja syväys 6,8 metriä.
Kaksikantiseksi 80-tykkiseksi linjalaivaksi luokitellun aluksen alemmalla tykkikannella oli 30 kappaletta 24 naulan tykkiä ja ylemmällä 32 kappaletta 18 naulan tykkiä. Aseistuksen täydensivät puolikannen kaksitoista ja etukannen kuusi yhdeksän naulan tykkiä.

Palvelus

Alus kuului 1759 yhdentoista linjalaivan, kahden fregatin ja kahden tartanin muodostamaan osastoon, joka lähetettiin Espanjasta noutamaan uusi hallitsija Kaarle III Napolista. Kenraaliluutnantti Juan Jose Navarron lippulaivana olleen aluksen päällikkönä  oli Gutierra de Hevia y Valdés. Osasto lähti 29. elokuuta Cádizista ja läpäisi Gibraltarinsalmen 2. syyskuuta, minkä jälkeen osasto pysähtyi Cartagenaan 10. syyskuuta. Osasto saapui 28. syyskuuta Napoliin, jossa osastoon liittyi viisi alusta. Hallitsija nousi alukseen 7. lokakuuta. Osasto saapui Barcelonaan 17. lokakuuta.
Tammikuussa 1762 alus oli Cádizissa ollen kaksi seuraavaa vuotta Välimerellä, Gibraltarin salmen alueella ja Atlantilla. Alukselle tehtiin joitakin suurempia korjauksia Arsenal de la Carracassa 1764-1765, minkä jälkeen se oli aseistamattomana satamassa aina vuoteen 1769 päällikkönään Francisco Cotella.
Vuonna 1778 alus palautettiin palvelukseen päällikkönään Félix Ignacio de Tejada, jonka tilalle tuli Francisco Javier de Melgarejo y Rojas Espanjan liittyessä Yhdysvaltain vapaussotaan kesäkuussa 1770. Alus lähti Englannin kanaaliin osana kenraaliluutnantti Luis de Córdova y Córdovan laivasto-osastoa, joka kohtasi Ranskan laivaston Sisgaran saarilla Espanjan pohjoisrannikolla. Yhdistynyt ranskalais-espanjalainen laivasto, johon kuuluisi yli 60 linjalaivaa, saattaisi maihinnousulaivaston Britteinsaarille. Maihinnousujoukon, johon kuului yli 40 000 miestä, piti vallata Portsmouth. Córdovan johtamat espanjalaiset myöhästyivät kohtaamispaikalta vastaisten tuulten pakottaessa laivaston lähelle Portugalin rannikkoa. Espanjalaiset saapuivat kohtauspaikalle vasta 22. heinäkuuta, jolloin ranskalaiset olivat jo poistuneet. Lopulta laivasto yhtyivät niin Félix lähti 23. heinäkuuta Azoreille suojaamaan ankkuripaikkaa Britannian kuninkaallisen laivaston osastolta kenraaliluutnantti Antonio de Ulloa laivueen mukana.
Alus oli 1780 amiraali Don Juan Lángaran lippulaivana. Yhdentoista linjalaivan ja kahden fregatin muodostama Lángaran johtama laivue kohtasi 16. tammikuuta Britannian kuninkaallisen laivaston amiraali George Brydges Rodneyn johtaman laivueen. Rodneyn nopeammat alukset saivat Lángaran osaston kiinni. Seuranneessa Cabo de São  Vicenten taistelussa espanjalaiset kärsivät tappion. Ainoastaan neljä alusta pakeni loppuen tuhoutuessa tai antautuessa.
Fénix antautui jouduttuaan kolmen linjalaivan kanssa taisteluun, jossa Lángara haavoittui. Alus antautui HMS Bienfaisantille, joka saapui taistelupaikalle myöhemmin ampuen poikki Fénixin päämaston.
Monna Kamu

Monna Sylvia Kamu (s. 30. toukokuuta 1949) on suomalainen mezzosopraano ja pianonsoiton opettaja. Hänet tunnetaan erityisesti lukuisista Kaj Chydenius -tulkinnoistaan sekä Agit Prop -kvartetista. Kamu kirjoitti ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta vuonna 1968 ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1968–1974, jolloin taistolaisuus oli vahvasti läsnä opiskelijapiireissä. Opiskeluaikanaan Kamu liittyi Koiton Laulu -kuoroon, jota hän myöhemmin johti vuosina 1976–1977. Agit Prop -yhtyeeseen Kamu liittyi vuonna 1972.
Stuttgartin päärautatieasema

Historia

Rahojen keruu uutta asemaa varten alkoi vuonna 1914. Alkuperäisessä suunnitelmassa ollut lasinen laiturikatos jäi rakentamatta ensimmäisestä maailmansodasta johtuneista myöhästymisistä. Asema avattiin virallisesti 21. lokakuuta 1922 joskin työt valmistuivat vasta joulukuussa 1927. Arkkitehti oli Paul Bonatz. Kaikki 17 raidetta sähköistettiin vuonna 1933. Asema kärsi toisessa maailmansodassa mittavia vahinkoja liittoutuneiden pommitettua sitä.
Asema on suunniteltu muutettavaksi pääteasemasta maan alla sijaitsevaksi läpikulkuasemaksi. Tarkoituksena on lyhentää matka-aikoja ja vapauttaa keskustassa rakentajille uutta tonttialaa. Asema on nykyisellään läpiajettava vain S-Bahnin osalta, kaukoliikenteelle se on pääteasema. Suunnitelmia rakentaa asemasta kokonaan läpiajettava on tehty vuosia. Maan hallitus, osavaltio ja Deutsche Bahn ilmoittivat suunnitelmien hyväksymisestä 19. heinäkuuta 2007. Hinta-arvio oli vuonna 2007 noin 2,8 miljardia miljardia euroa. Marraskuussa 2009 hinta-arvio oli noussut 4,5 miljardiin euroon.

Muuta

Aseman lähellä on myös ICE- sekä IC -varikko. RegionalExpress ja RegionalBahn -junat käyttävät myös sitä. Heinäkuussa 2007 uusi TGV -juna aloitti liikennöinnin Stuttgartin ja Pariisin välillä neljä kertaa päivässä. Matka kestää 3 tuntia ja 40 minuuttia huippunopeuden ollessa 320 km/h.
Asema on tunnettu 12-kerroksisesta tornistaan, jonka huipulla on suuri pyörivä Mercedes-Benzin logo.
Kaliumdikromaatti

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kaliumdikromaatti esiintyy kirkkaan oranssinpunaisina tri- tai monokliinisinä kiteinä, jotka ovat viileään veteen kohtuullisesti liukenevia ja kuumaan veteen liukenevat erittäin hyvin. Kaliumdikromaatin 10-prosenttinen vesiliuos on hapan, pH on 3,57. Yhdiste on voimakkaasti hapettava ja reagoi kiivaasti helposti syttyvien ja hapettuvien aineiden kanssa.

Käyttö

Kaliumdikromaattia käytetään pyrotekniikassa, väriaineena kankaiden värjäyksessä, maalauksessa ja painoväreissä sekä korroosion estoaineena ja depolarisaattorina kuivapareissa. Aikaisemmin kaliumdikromaattia käytettiin myös ulkoisesti adstringenttinä ja antiseptisenä aineena.
Kaluimdikromaatti on vahva hapetin ja sitä käytetään orgaanisessa kemiassa alkoholien hapettamiseen. Primääriset alkoholit hapettuvat kuumennettaessa kaliumdikromaatin kanssa aldehydeiksi ja edelleen karboksyylihapoiksi. Sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Alkoholin hapettuessa kromi pelkistyy hapetusluvulta +VI hapetusluvulle +III. Samalla dikromaatti-ionin punaoranssi väri muuttuu Cr³⁺-ionin aiheuttamaksi vihreäksi.

Terveysvaikutukset

Kaliumdikromaatti on myrkyllistä. Aineen joutuminen hengitysteihin voi aiheuttaa hengityksen vaikeutumista ja yskää sekä kurkkukipua. Iholle joutuessaan yhdiste voi aiheuttaa vammoja. Kaliumdikromaatin nieleminen aiheuttaa pahoinvointia ja jopa tajuttomuuden. Suurille määrille altistuminen saattaa johtaa astman syntymiseen. Kaliumdikromaatin on todettu olevan karsinogeeninen eli ihmiselle syöpää aiheuttava yhdiste. Lisäksi aine aiheuttaa mahdollisesti ihmiselle DNA-vaurioita, jotka voivat periytyä.
Akis

Akis (muinaiskreikaksi Ἂχις) oli kreikkalaisessa mytologiassa Panin ja Symaithiin poika, jota nereidi Galateia rakasti. Kyklooppi Polyfemos oli myös rakastunut Galateiaan saamatta kuitenkaan mitään vastakaikua rakkaudelleen; itse asiassa Galateia vihasi häntä. Mustasukkaisena Galateian Akiita kohtaan osoittamasta rakkaudesta Polyfemos päätti surmata kilpakosijansa. Akiin ollessa paimentamassa lampaitaan kykloppi heitti häntä valtavalla kivenlohkareella. Lohkareen alta pursuava veri muodosti Galateian avustuksella Akis-joen. Akis itse, joka oli nereidi–äitinsä puolelta sukua vesistöjen jumaluuksille, muuttui vastasyntyneen joen jumalaksi.
Liittovaltion rikos

Liittovaltion rikos (engl. Federal crime tai federal offense) on Yhdysvalloissa rikos, jonka on määritellyt laittomaksi liittovaltion lainsäädäntö. Liittovaltion rikoksia ovat muun muassa pankkiryöstö, kidnappaus, valuutan väärentäminen, huumeiden salakuljetus sekä Yhdysvaltain presidentin tai varapresidentin salamurha, joskin salamurhat lisättiin liittovaltion rikokseksi vasta presidentti John F. Kennedyn murhan jälkeen. Liittovaltion lakia valvoo muun muassa liittovaltion poliisi FBI.
Aarne Vainio

Aarne Asser Olavi Vainio (20. maaliskuuta 1917, Kymi – 6. tammikuuta 2010, Kotka) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Vainio lauloi Suomen kansallisoopperassa vuosina 1951–1972. Hän on esiintynyt yli 80 roolissa, joihin kuuluu sekä basso- että baritoniosia, esimerkkeinä Taikahuilun Sarastro, La Traviatan Georges Germont, Don Carlosin Suurinkvisiittori, Aidan ylipappi Ramfis, Carmenin Escamillo, Toscan paroni Scarpia, Sevillan parturin Don Basilio, Valkyyrian Wotan ja Boris Godunovin nimiosa.
Vainio palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1967.
Juicen tori

Juicen tori on Kuopiossa Juankosken keskustaajamassa sijaitseva tori. Tori nimettiin 1980-luvulla Juice Leskisen mukaan, joka oli kotoisin Juankoskelta. Torilla on monumentti, jossa on Leskisen näköispatsas ja kädenjäljet. Näköispatsaan on suunnitellut kuvanveistäjä Villu Jaanisoo. Monumentissa on myös Juankoskelta lähtöisin olevien taiteilijoiden Kaj Chydeniuksen, Eija Ahvon ja Jori Sivosen kädenjäljet. Juicen patsas sijaitsee Juankosken linja-autoaseman (Poikkitie 2) ja torin laidan rakennusten (Juankoskentie 20) välillä.
Malenga

Malenga (ven. Ма́ленга) on pieni maaseututaajama ja entinen asutushallintoalue Karjalan tasavallan Belomorskin piirin itäisimmässä osassa Venäjällä. Taajama sijaitsee Arkangelin alueen tuntumassa Malenga-joen rannalla 131 kilometriä Belomorskista kaakkoon. Vuonna 1996 siellä oli noin 400 asukasta. Nykyään Malenga kuuluu Suman kuntaan.
Malengan pohjoispuolelta kulkee rautatie Belomorskista Vologdan–Arkangelin radalla olevalle Obozerskajan asemalle. Radalla on taajaman kohdalla Malengan rautatieasema.

Historia

Malengan kylä kuului Njuhtšan kuntaan, joka lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Sorokan piiriin. Malengan asema perustettiin vuonna 1942.
Malengasta rakennettiin 1950-luvulla laaja kapearaiteinen kolmihaarainen metsärataverkko kohti lounasta. Pisimmillään rata ulottui lähelle Hiisjärveä. Metsärata kuului Karelles-yhtymälle. Se purettiin 1970–1980-luvulla. Radalla käytettiin muun muassa Suomessa Neuvostoliittoon sotakorvauksena 750 mm raideleveydelle valmistettuja kapearaidevetureita.
Olympic Sliding Centre

Historia

Olympic Sliding Centren rakennustyöt aloitettiin maaliskuussa 2014. Esiolympialaisina toimineet maailmancupkilpailut järjestettiin ohjaskelkkailussa 18.–19. helmikuuta ja skeleton- ja rattikelkkailussa 17.–19. maaliskuuta 2017.
Korvalehti

Korvalehti on ulkokorvan näkyvä osa pään ulkopuolella. Korvalehden alakärkeä kutsutaan korvannipukaksi.
Korvalehden tarkoitus on kerätä ääniaaltoja korvakäytävään. Sen se tekee toimimalla suppilona vahvistaen ääntä ja ohjaamalla aallot korvakäytävään. Ääni käy myös läpi suodatusprosessin, kun se heijastuu korvalehdestä. Prosessi lisää ääneen suuntatietoja. Ihmisen korvalehden suodatusefekti suosii ääniä, jotka ovat ihmispuheen taajuusalueella. Korvalehden alaosassa ei ole hermoja niin kuin rustossa.
Ihmisen korvalehti on keskimäärin noin 6,3 senttimetriä pitkä. Korva kasvaa koko eliniän ajan. Erään yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan korvan ympärysmitta kasvaa 0,51 millimetriä vuodessa. Kasvu johtuu ilmeisesti kollageenin muutoksista.
Korvalehteen voidaan tehdä lävistyksiä esimerkiksi tragukseen ja korvannipukkaan.
Bruno Zuculini

Seurajoukkueura

Zuculini pelasi kausilla 2009–2014 Racing Clubissa Argentiinan Primera Divisiónissa 92 ottelua, joissa teki kymmenen maalia. 8. elokuuta 2014 Zuculinin siirto Manchester Cityyn virallistettiin. Hän ehti jo ennen siirtonsa virallistamista tehdä ensimmäisen maalinsa joukkueessa harjoituskauden ottelussa Sporting Kansas Cityä vastaan.
19. elokuuta 2014 Zuculini siirtyi lainasopimuksella espanjalaisseura Valenciaan, mutta pelasi seurassa vain yhden Primera Divisiónin ottelun. Kevätkaudella 2015 hän pelasi lainalla niin ikään Espanjan pääsarjassa pelanneessa Córdobassa, jossa hän pelasi kahdeksan ottelua. 
Loppuvuonna 2015 Zuculini pelasi lainalla Englannin mestaruussarjan Middlesbroughissa. Keväällä 2016 hän on lainalla kreikkalaisessa AEK Ateenassa.
Amber Benson

Nuoruus

Amber Benson syntyi Birminghamin kaupungissa Alabamassa vuonna 1977. Bensonin äiti nimesi hänet lukemansa Kathleen Winsorin kirjan Aina vain Amber (Forever Amber) mukaan. Bensonin isä oli juutalainen ja äitinsä kristitty, joten hänet kasvatettiin molempien uskontojen mukaisesti. Nuorena Benson kävi laulu- ja tanssitunneilla ja osallistui paikallisteattereiden toimintaan. Yhdeksänvuotiaana hän oli mukana Lumikki-näytelmässä, minkä jälkeen hän päätti ryhtyä näyttelemään ammatikseen. Vuonna 1992 Benson perheineen muutti Los Angelesiin Kaliforniaan toiveenaan saada uransa käyntiin.

Alkuvuodet

Bensonin ensimmäinen elokuva oli vuoden 1993 Kukkulan kuningas. Hän esitti epilepsiaa sairastavaa tyttöä ja sai roolistaan Young Artist -palkintoehdokkuuden parhaan nuoren naisnäyttelijän kategoriassa. Samana vuonna hän näytteli yhdessä Alicia Silverstonen kanssa elokuvassa Ihastus. Seuraavaksi Benson näytteli nimihenkilön tytärtä kolmessa Jack Reed -televisioelokuvassa. Hän esiintyi myös muutamassa muussa elokuvassa vuosina 1994–1999, mutta hänen roolinsa olivat lähinnä pieniä.

Buffy

Vuonna 1999 Benson sai nuoren noitatyttö Tara Maclayn roolin televisiosarjasta Buffy, vampyyrintappaja. Sarjan luoja Joss Whedon ei ollut aluksi innostunut palkkaamaan Bensonia rooliin, mutta käsikirjoittaja Marti Noxon onnistui taivuttelemaan hänet muuttamaan mieltään. Bensonin ensimmäinen esiintyminen Tarana tapahtui neljännen tuotantokauden jaksossa ”Vaiteliasta väkeä”. Hänen roolihahmonsa Tara ja Alyson Hanniganin näyttelemä Willow olivat yksi television ensimmäisistä lesbopareista, joista toinen tai molemmat osapuolet olivat myös sarjan päähenkilöitä. Benson oli mukana sarjan kuudennelle tuotantokaudelle asti, minkä jälkeen hän jätti sarjan. Sarjan luoja Whedon suunnitteli tuovansa Taran takaisin, mutta Benson joutui kieltäytymään muiden kiireidensä takia. Hän on kuitenkin osallistunut muutaman Buffy-aiheisen sarjakuvan kirjoittamiseen.

Muut työt

Työskennessään yhä televisiosarjassa Buffy Benson käsikirjoitti, näytteli, ohjasi ja leikkasi oman elokuvansa Chance (2002). Elokuvassa näytteli myös Spikea Buffyssa esittänyt James Marsters. Neljä vuotta myöhemmin Benson työsti toisen elokuvansa Lovers, Liars & Lunatics. Sen tuotti hänen oma tuotantoyhtiönsä Benson Entertainment. Benson on elokuvien lisäksi kirjoittanut useita romaaneja ja sarjakuvakirjoja yhteistyössä kirjailija Christopher Goldenin kanssa.

Yksityiselämä

Benson on vahvistanut seurustelevansa entisen Buffy-kollegansa Adam Buschin kanssa, ja pari onkin nähty yhdessä useissa tilaisuuksissa. Hän oli kauan kasvissyöjä, mutta on sittemmin alkanut lääkärin kehotuksesta syödä myös pieniä määriä lihaa. Benson kannattaa innokkaasti esimerkiksi homoseksuaalien oikeuksia. Hän asuu Los Angelesissa.
Compossibilis

Compossibilis (lat. com-, 'yhdessä', 'kanssa' + possibilis, 'mahdollinen') on filosofinen käsite, joka on peräisin Gottfried Leibniziltä. Leibnizin mukaan täydellinen yksilöllinen asia (esimerkiksi henkilö) koostuu ominaisuuksistaan, ja nämä määräävät henkilön suhteet muihin henkilöihin. Yksilön olemassaolo saattaa olla ristiriidassa toisen olemassaoloon. Mahdollinen maailma on tehty yksilöistä, jotka ovat yhteensopivia, compossibilis, eli yksilöitä, jotka voivat olla olemassa yhdessä. Mahdolliset maailmat ovat olemassa mahdollisuuksina Jumalan mielessä. Yksi maailma sitten realisoituu oikeaksi maailmaksi, ja tämä on kaikkein paras maailma.
Brandon C. Look näkee compossibilis-käsitteen sekä sen läheisen sukulaisen, paras kaikista maailmoista -argumentin, löytyvän Leibnizin teoksista Discours de métaphysique, The Ultimate Origination of Things, On Freedom, sekä läpi hänen tuotantonsa. Termi itsessään löytyy teoksesta Die philosophischen Schriften III, Leibniz kirjeestä Louis Bourguet'lle.
Salmijärvi (Ylöjärvi, Länsi-Aure)

Maantietoa

Järven pituus on 350 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Se sijaitsee Seitsemisen kansallispuistossa Mullikummunmaan ja Konikulon välissä suolla. Järvi muodostuu kolmesta pienestä järvialtaasta, joita voidaan pitää mieluumin lampina. Eteläisiä altaita yhdistää oja ja pohjoisia altaita kapea salmi. Keskimmäiseen altaaseen laskee lyhyt metsäoja. Salmijärven laskuoja lähtee pohjoisen altaan pohjoispäästä ja se juoksee osittain kaivettuna ojana 2,5 kilometriä Valkeajärven Makkaralahteen. Rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä. Autio ranta on suota, jonne johtaa viereiseltä harjulla kulkevalta metsätieltä erkaneva kävelypolku. Metsätie lähtee pohjoisessa ohittavalta seututieltä 332.
Kimpi

Kimmet ovat puulautoja, joista rakennetaan perinteisiä puuastioita. Rakennustekniikka on tuhansia vuosia vanha. Näin valmistetaan mm. tynnyreitä, saaveja, kiuluja ja soikkoja.
Nižnekamsk

Väestö

Vuonna 1989 kaupungin väestöstä oli tataareja 46,5 prosenttia, venäläisiä 46,1 prosenttia, tšuvasseja 3,0 prosenttia, ukrainalaisia 1,0 prosenttia ja baškiireja 1,0 prosenttia.

Historia

Nižnekamsk perustettiin vuonna 1961 työläisasutukseksi petrokemianteollisuuslaitoksen perustamisen yhteydessä. Kaupunki siitä tuli vuonna 1966.

Urheilu

Paikallinen öljynjalostamo Nižnekamskneftehimin jääkiekkoseura HK Neftehimik Nižnekamsk pelaa Itä-Euroopan ja Venäjän huippuliigassa KHL:ssä.
HMS Uganda

Palvelus

HMS Uganda liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon. Alus siirrettiin Välimerelle osallistumaan Sisilian maihinnousuun Itäisen osaston mukana. Muutamien kuukausien ajan alus tuki maajoukkojen taistelua tulittamalla maissa olevia kohteita, kunnes se syyskuussa tuki Salernon maihinnousua. Alukseen osui 13. syyskuuta radio-ohjattu liitopommi Fritz-X, joka aiheutti aluksella suurta tuhoa. Alus lähetettiin lokakuussa Yhdysvaltoihin Charlestowniin laivaston telakalle.
HMS Uganda palasi palvelukseen lokakuussa 1944. Korjausten valmistuttua alus siirrettiin 21. lokakuuta Kanadan laivastolle.

HMCS Uganda

HMCS Uganda otettiin palvelukseen 21. lokakuuta 1944 Kanadan laivastossa ja marraskuussa alus purjehti Englantiin täydennettäväksi. Tammikuussa alus purjehti Tyynelle valtamerelle Suezin kanavan kautta, missä se liitettiin Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 4. Risteilijäviirikköön.
Toisen maailmansodan päättyessä Euroopassa kasvoivat miehistöntäydennysongelmat, kun Kanadalla ei ollut halua osallistua sotaan Tyynellä valtamerellä, jolloin useat aluksen miehistönjäsenet esittivät halunsa palata kotiin ennemmin kuin Japanin vastaiseen sotaan osallistumisen. Lopulta ongelmat saatiin ratkaistua ja alus liitettiin Task Force 57:n Okinawan alueella.
Uganda suojasi huhtikuussa 1945 tukialuksia, jotka suorittivat hyökkäyksen Formosalle ja toukokuussa vastaavassa tehtävässä hyökättäessä Ryukyulle. Alus osallistui kesäkuussa Trukin pommitukseen tulittaen 15. kesäkuuta vastaisena yönä Dublonia. Alus suojasi heinäkuussa Task Force 37:n mukana tukialuksia, jotka hyökkäsivät Japanin pääsaarille. HMS Argonaut vapautti 27. heinäkuuta 1945 Ugandan tehtävistään. Uganda purjehti Kanadaan saapuen 10. elokuuta Esquimaltiin telakalle huollettavaksi.
Sodan jälkeen alus palveli koululaivana. Uganda nimettiin 14. tammikuuta 1952 HMCS Quebeciksi. Alus poistettiin 13. kesäkuuta 1956 palveluksesta. Quebec myytiin ja se saapui 6. helmikuuta 1961 Osakaan Japaniin romutettavaksi.