Tulvageologia

Syvyyksien vedet

Walt Brown esitti hydroplate-teorian, jossa vedenpaisumuksen tulvavedet olivat peräisin maan alla olevista säiliöistä, jotka avautuivat katastrofin aikana ja joista vedet suihkusivat suuren paineen vuoksi korkealle atmosfääriin ja satoivat maan pinnalle.
John Baumgardner kehitteli ajatusta eteenpäin ja julkaisi vuonna 1990 Changes accompanying Noah's Flood -teoksessa mallin, jolle hän antoi nimen runaway subduction. Siinä maan kuori oli aluksi vesikerroksen päällä ja alkoi upota joiltain kohdin. Kuumuus teki maankuoren tästä kohdasta pehmeäksi, ja maankuoren alla oleva vesi päätyi vähemmän tiheänä pinnalle, minkä seurauksena koko maankuori alkoi upota. Koska pulppuava vesi oli kuumaa, höyrystyi sitä paljon ilmakehäänkin, mikä selittää Raamatun mainitsemat tulvasateet.
Kritisoijien mukaan energian säilymislaki johtaisi siihen, että nesteeksi muuttuessaan vesi palauttaisi sisältämäänsä lämpöenergiaa ilmakehään, ja vapautunut energiamäärä olisi niin suuri, että sen olisi pitänyt keittää kaikki valtameret.

Taivaanvahvuus

Kreationistien höyrykatosmallissa (en. vapor canopy) vesi oli alun perin taivaalla eräänlaisena otsonikerroksen tapaisena vaippana. Huippuunsa vesikehämallin vei Walt Brown vuonna 1995 ilmestyneessä kirjassaan In the Beginning: Compelling evidence for creation and the Flood.
Vesikehämallissa ajatuksena on, että vesikehä olisi nostanut ilmakehän lämpötilaa paratiisimaisiin olosuhteisiin. Vesikehä olisi myös tuottanut hiilen radioaktiivista isotooppia (C-14). Kun vesikehä satoi alas maan päälle, se sai aikaan tulvan ja sateen mukana satanut C-14 olisi tehnyt radiohiiliajoitusmenetelmän epäpäteväksi. Kreationisteista myös sateenkaari oli vesikehän alla mahdoton ja siksi Nooa kykeni näkemään sateenkaaren vasta tulvan jälkeen. Samantapaisia teorioita maapalloa ympäröineestä vesikehästä ja sen romahtamisesta on esittänyt myös Keijo Parkkunen.
Kriitikoiden mukaan vesikehä olisi nostanut paineen ja myös lämpötilan ennen tulvaa niin korkeaksi, että elämä olisi ollut erittäin vaikeaa ellei mahdotonta – ainakin hapen ja typen osapaineet olisivat nousseet nykypäivän eliöille myrkylliselle tasolle. Ultraviolettisäteilyn olisi myös pitänyt muuttaa vesikehä vedyksi ja hapeksi.
Kaasumuodossa olleen valtaisan vesihöyrymäärän nesteytyminen vapauttaisi valtavan määrän lämpöä. Myös C-14 -ajoitusmenetelmän pitäisi joko antaa erilaisia tuloksia kuin mitä on havaittu tai pitäisi löytää kerros, jossa selkeä ajoitushyppy vanhasta nuorempaan.

Hovindin teoria

Kent Hovind kokosi erilaisista tulvateorioista oman tulvamallinsa, jonka nimitti Hovind Theoryksi. Hovind myönsi samalla mahdollisuuden virheeseen teoriassaan, mutta väitti, että jos sen esittää vääräksi, hän itse henkilökohtaisesti ottaa syyn niskoilleen. Nooan tulva pysyisi silti totena tapahtumana, ainoastaan sen selittäminen olisi epäonnistunut.
Hovindin teorian mukaan Nooa ja muut eläinlajit astuivat Nooan arkkiin, ja sitten -300-fahrenheitasteinen (-184 °C) jäästä muodostunut meteoriitti lensi maata kohti ulkoavaruudesta. Se hajosi palasiksi ja sen palaset joutuivat maan kiertoradalle. Nämä palaset aikaansaivat myös kuun kraatterit, ja loput joutuivat pohjois- ja etelänavalle aikaansaaden massiivisen törmäyksen, jonka seurauksena "superkylmä lumi" levisi navoilta ja hautasi mammutit seisoviltaan. Napojen jäät mursivat maankuoren, mikä aikaansai Raamatussa mainittujen syvyyden lähteiden purkautumisen maan päälle. Tämä aikaansai myös sen, että Maa tärisi, mikä hajotti Maan ilmakehässä korkealla olleen vesikehän. Ensimmäisten muutamien kuukausien aikana tulvassa hukkuneet ja hautautuneet kasvit muuttuivat kivihiileksi ja eläimet öljyksi. Tulvan viimeisten kuukausien aikana jäämeteorin maan kuoresta murtamat laatat liikkuivat ja osa upposi syvemmälle. Tämä aikaansai mannerten muodot sekä poimuvuoristot. Tulvan laskiessa vesimassat liikkuivat keskitetymmin ja kykenivät tuottamaan eroosiota ja kanjoneita. Ajan kanssa napojen jäät sulivat ja nostivat merenpintaa. Hiilidioksidia vapautui ilmakehään, mikä salli säteilyn pääsyn maahan ja se lyhensi ihmisten elinikää.
Esimerkiksi Hovindin mallissa jäämeteoriitti leviää magneettikentän vuoksi navoille. Kuitenkin jäämeteoriitissa tulisi olla niin paljon kineettistä energiaa, että se muuttuisi nestemäiseksi. Tämä tarkoittaa sitä, että magneettikenttien voima ei olisi mitenkään riittänyt siirtämään iskujen sijaintia navoille. Koska Hovind ajattelee, että maa oli ennen iskua tasaisempi, olisi vähempi määrä vettä riittänyt tulvaan: merenpohjan syvänteet olisivat vieneet vettä ja vuoristot nostaneet maata vedenpinnan yläpuolelle. Ongelmana on se, että meteoriitin väitetään aikaansaaneen nämä maankuoren muutokset, jolloin tulvan vesimäärä on edelleen ongelmallinen. Muutkaan Hovind Teorian analysoijat eivät ole olleet vakuuttuneita.