google/wiki40b huggingface dataset:
Seitsemän veljestä (animaatioelokuva)

Juoni

Kun koulunkäynti ei ota sujuakseen, veljekset muuttavat Impivaaraan, joka on heidän suuren maatilansa Jukolan takamaita. Jouluna saunotaan ja juodaan sahtia siihen malliin, että talo palaa ja veljesten on paettava Jukolan päärakennukseen. Impivaara rakennetaan kuitenkin uudestaan. Eräänä päivänä veljekset joutuvat pinteeseen, kun härät ajavat heidät Hiidenkivelle. Lopulta he ampuvat härät ja tapahtumasarja johtaa tilanteeseen, jossa veljekset alkavat kehittää perintötilastaan maanviljelystilaa, joka taasen johtaa vaurastumiseen suurtilan tarjoamia resursseja hyödyntäen, perheiden perustamisiin sopivien naisten löydyttyä ja Jukolan jakamiseen veljesten kesken.
Ennen lopullista yhteiskuntakelpoisuuttaan veljekset toki ottavat vielä kerran yhteen Toukolan poikien kanssa. Myös Simeonin Lusifer-näky on mukana teoksessa.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Markku Luoto yllättyi Seitsemän veljeksen vauhdista ja komiikasta: ”--- pysähtyneitä kohtia ei filmiin juuri ole jäänyt ---”, Luoto kirjoitti arviossaan. Savon Sanomien Eero Hämäläinen nosti esiin Nelimarkan kyvyt animaationtekijänä ja luonnehti tämän työtä sävykkääksi ja tunnelmalliseksi. Veljesten kasvotutkielmia hän piti tarkkaan harkittuina ja luonnosta tehtyjä akvarelleja hän kuvaili lämpimiksi.
Elokuva sai tunnustusta myös ulkomailla: ASIFA:n eli animaatioelokuvantekijöiden kansainvälisen liiton raati valitsi sen yhdeksi parhaista vuosina 1979 ja 1980 valmistuneista animaatioelokuvista.
Seitsemän veljestä esitettiin teatterielokuvana Ranskassa 2010-luvun alussa. Ranskankielisenä äänenä on Thierry Hancisse. Ranskalaiskriitikot suhtautuivat nuivasti kerrontaan, dialogia oli heidän mielestään liian niukasti. Akvarellit puolestaan saivat ylistystä: ”Elokuvassa on uskomatonta runoutta”, Jean-Baptiste Forest hehkutti.

Tuotanto

Seitsemän veljestä toteutettiin kollaasianimaatiotekniikalla, kuten Nelimarkan aiemmatkin animaatioteokset. Siinä on noin 115 000 yksittäistä kuvaa ja 400 käsinmaalattua kuvataustaa. Elokuva esitettiin teattereissa vain kahdesti. Sen pääasialliset levityskanavat olivat televisio ja niin kutsuttu vapaa levitys, kuten kirjastot.
Leena Uotila teki Venlan äänen, mutta se jätettiin pois levitykseen päätyneestä versiosta. Seitsemästä veljeksestä editoitiin myös lyhyempi, 51-minuuttinen versio.
Nelimarkka julkaisi vuonna 1980 animaatioteokseensa perustuvan samannimisen värikuvakirjan.

Musiikki

Seitsemän veljeksen musiikin sävelsi Pekka Jalkanen. Taustamusiikin yhteydessä on katkelmia sävelteoksista ”Tule, tule kultani”, ”Porilaisten marssi” ja ”Virsi 475” (Totuuden henki...).

Julkaisut

Televisioensi-iltansa Seitsemän veljestä sai kolmiosaisena pienoissarjana jouluna 1979. Katsojia se keräsi lähes 450 000.
Seneca Oy julkaisi Seitsemän veljestä digitaalisena DVD:nä vuonna 2013. DVD:llä on alkuperäinen suomenkielinen versio vuodelta 1979 ja uusi ruotsinkielinen versio vuodelta 2010.
Rotkojalohaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus 28–30 cm ja paino noin 220 g. Naaras ja koiras ovat samanvärisiä: selkä ja pää ovat ruskeat, kurkku valkoinen, nokka ja koivet harmaat.

Esiintyminen

Rotkojalohaukat elävät itäisessä Afrikassa, pohjoisessa Etiopian ja Sudanin eteläosista Etelä-Afrikan koilliskolkkaan. Kaikkialla ne ovat harvinaisia tiukkojen elinympäristövaatimustensa tähden. Lajin kokonaispopulaatio on todennäköisesti yli tuhat yksilöä. Se on enimmäkseen paikkalintu.

Elinympäristö

Haukat asuvat jyrkkien rotkojen ja jyrkänteiden rikkomassa vuoristossa aina 3,8 kilometrin korkeuteen saakka.

Lisääntyminen

Pesä on kalliojyrkänteen kolossa tai tunnelissa. Naaras munii tavallisesti kolme tai neljä munaa, joita haudotaan 31–33 päivää. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä 42 päivän iässä ja itsenäistyvät siitä kolmen viikon päästä.

Ravinto

Ruokalistalla on enimmäkseen pikkulintuja ja hyönteisiä, jotka haukka pyydystää ilmasta.
Jevgeni Primakov

Muuta

Primakovin ulkoasiainministeriaikana yksi vaihtuvista varaministereistä oli Ivan Ivanovitš Sergejev, joka GlavUPDK:n johtajana vastasi Venäjän ensimmäisen kansainväliset vaatimukset täyttävän golf-kentän, Moscow Country Club:n rakennuttamisesta.
Iivar Ahava

Anders Iivar Ahava, sukunimi vuoteen 1906 Winter (8. tammikuuta 1873 Kuopio – 19. lokakuuta 1947 Joensuu) oli suomalainen hallintoneuvos ja lakimies.

Henkilöhistoria

Ahavan vanhemmat olivat rehtori Evert Winter ja Josefina Otteliana Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1891 ja suoritti kameraalitutkinnon 1894 ja oikeustutkinnon 1895. Varatuomarin arvon hän sai 1898. Ahava toimi Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1903–1904 ja notaarina 1904–1909. Hän oli eduskunnan sihteeri 1909–1918 ja korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos 1918–1943. Hän omisti myös maatilan Kiteellä. Ahava oli Suomen lakimiesyhdistyksen puheenjohtaja 1925–1926, Henkivakuutusyhtiö Salaman johtokunnan jäsen 1923–1947, valtionasiamies Osuuskassojen keskuslainarahastossa 1922–1933 ja valtion metsistä tapahtuneen puutavaran myynnin säännöstelykomitean puheenjohtaja 1930–1931.
Ahava harrasti sukututkimusta ja julkaisi muisteluksia Winter-suvun vaiheista, isänsä elämäkerran (1922, 1931) sekä omat muistelmansa (1918). Hän oli naimisissa vuodesta 1899 Natalia Popoffin (k. 1948) kanssa.
Colonne de Juillet

Colonne de Juillet (”Heinäkuun pylväs”) on 51,5 metriä korkea muistopylväs Pariisin Place de la Bastille -aukiolla. Se on pystytetty vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksessa kuolleiden muistoksi. Pylväs on pronssia ja se on ontto. Pylvään huipulla on Auguste Dumontin kullattu veistos Vapauden henki.
Colonne de Juillet pystytettiin heinäkuun vallankumouksen myötä valtaan nousseen kuningas Ludvig Filipin määräyksestä. Kuningas antoi määräyksen muistomerkin pystyttämisestä jo joulukuussa 1830 ja muurasi peruskiven vain vuosi vallankumouksen jälkeen, heinäkuussa 1831. Pylvään suunnitelma tilattiin vuonna 1833 arkkitehti Jean-Antoine Alavoinelta, mutta lopulta sen suunnitteli hänen apulaisena Joseph-Louis Duc. Pylväs valmistui vuonna 1840. Monumentin huipulle kuningas Ludvig Filip valitsi Dumontin vuonna 1833 esittelemän veistoksen Vapauden henki. Pylvään muut koristelut toteutti kuvanveistäjä Antoine-Louis Barye.
Colonne de Juillet’n kryptaan haudattiin 504 heinäkuun 1830 kansannousussa kuollutta pariisilaista. Lisäksi uhrien nimet hakattiin pylvään jalustaan. Jälkeenpäin pylväs omistettiin myös vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen uhreille, mikä kasvatti nimien lukumäärään seitsemäänsataan. Pylvään marmorinen jalusta on peräisin jo Napoleonin ajalta ja se oli alun perin tarkoitettu Napoleonin kaavailemalle suurelle norsupatsaalle, joka ei koskaan valmistunut.
Aivujärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Se on kapea metsäjärvi, jolla ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Sen rannassa on vapaa-ajan asunto, jonne tulee metsätie Selänsivulta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Ilmoilanselän alueeseen (35.771) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,2 metriä mpy. Siitä lähtee koneellisesti oikaistu laskuoja, joka yhtyy alempana Myllyojaan. Myllyoja laskee Pinteleen luoteispäähän.
Marta (jalkapalloilija)

Seurajoukkueura

Marta aloitti peliuransa Vasco da Gamassa, jonka lakkautettua naisjoukkueensa hän pelasi pienessä minasgeraisilaisessa Santa Cruzissa. Marta kiinnitti kykyjenetsijöiden huomion vuonna 2003 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, ja siirtyi vuonna 2004 Ruotsin Damallsvenskan-sarjan Umeå IK:hon, jonka kanssa hän saavutti Ruotsin liiga- ja cup-mestaruuden että UEFA Cupin.
Viiden menestyksekkään Ruotsin-kauden jälkeen Marta siirtyi tammikuussa 2009 Los Angeles Soliin, joka kuului Yhdysvaltain ammattilaisliigan WPS:n joukkueisiin. Sol voitti liigan runkosarjan, mutta seura päätti vetäytyä liigasta vain yhden kauden jälkeen. Toinen kalifornialaisseura FC Gold Pride varasi Martan pelaajaoikeudet helmikuussa 2010 järjestetyssä WPS Dispersal Draft -varaustilaisuudessa. WPS:n sarjatauon aikana Marta pelasi kotimaassaan Santosissa, jonka kanssa hän voitti Copa Libertadoresin ja Copa do Brasilin. Kaudeksi 2011 Marta siirtyi uutena joukkueena WPS-liigaan liittyneeseen Western New York Flashiin.
Vuonna 2012 Marta siirtyi Ruotsiin Tyresö FF:ään, mutta lähti seurasta kun se teki konkurssin. Hänelle jäi saamisia yli miljoona kruunua. Uusi seura oli FC Rosengård. Rosengårdin kauden päätyttyä Marta siirtyi pelaamaan Yhdysvaltoihin Orlandon joukkueeseen.

Maajoukkueura

Marta oli vuoden 2007 maailmanmestaruuskisojen supertähti, vaikka hänen johdattamansa Brasilia hävisikin loppuottelun Saksalle. Marta epäonnistui loppuottelussa rangaistuspotkussa. Hän on kuulunut maansa MM-kisajoukkueeseen myös vuosina 2003, 2011, 2015 ja 2019.
Marta on myös ainoa maajoukkuejalkapalloilija - myös miehet huomioiden - joka on onnistunut maalinteossa viidessä MM-turnauksessa. Ranskan MM-lopputurnauksessa 2019 Brasilian voitettua Italian 1-0 alkulohkonsa päätösottelussa, Marta ohitti Miroslav Klosen ja on nyt yksin eniten maaleja (17) MM-lopputurnauksissa tehnyt pelaaja .  Yhteensä 112 maajoukkuemaalillaan Marta on seitsemänneksi paras maalintekijä naisten maajoukkueissa. Listan kärjessä on yhdysvaltalainen Abby Wambach 184 maalilla.
WizKids Games

WizKids Games on yhdysvaltalainen pääasiassa miniatyyripeleihin keskittyvä yhtiö.

Historia

Jordan Weisman perusti WizKids yrityksen vuoden 2000 heinäkuussa. Yhtiön perusti pelisuunnittelija Jordan Weisman. Hänen tarkoituksenaan oli perustaa yritys, joka tekisi perinteisestä miniatyyripelaamisesta entistä nauttivampaa, ja luoda pelejä, jotka olisivat edullisia ja heti pelattavissa.
WizKids kehitti uuden tavan pelata miniatyyreillä, kunkin hahmon tiedot olivat painettuina hahmon pohjaan, jolloin erillisiä kirjoja ja tauloita ei tarvittu.
New Yorkista kotoisin oleva Topps osti WizKids:in vuonna 2003. Michael Eisnerin omistama The Tornante Company ja Madison Dearborn Partners ostivat Toppsin toiminnan vuonna 2007.
NECA osti WizKids:in vuonna 2009.

Pelit

WizKids:in ensimmäinen peli Mage Knight julkaistiin ensimmäinen päivä marraskuuta 2000. Uutta pelissä olivat helposti koottavat ja valmiiksi maalatut miniatyyrit. Nyt pelaajat pystyivät keskittymään peliin tarpeeksi, ja aloittamaan pelit nopeasti. Peliin on julkaistu kolme lisäosaa (The Lost Legion, Krang ja Shades of Tezla).
WizKids on tehnyt monta suosittua pelia Mage Knightin jälkeen. HeroClix keskittyi Marvelin sarjakuvahahmoihin, MechWarrior-pelissä pelaajat käyttävät miniatyyrirobotteja vihollista vastaan ja MLB SportsClix teki pelaajasta oman baseball-joukkueen valmentajan.
Pirates CSG oli WizKidsin ensimmäinen koottava miniatyyri strategiapeli. Siinä pelaajat käyttivät muovikorteista irrotettavia, valmiiksi maalattuja ja helposti koottavia miniatyyrilaivoja. RocketMen jatkoi koottavien miniatyyripelien sarjaa taisteluilla avaruudessa. Tsuro, Wizkidsin ensimmäinen lautapeli toi pelaajille elegantin strategiapelin vauhdikkaimmassa muodossa.
Rakkopuu

Ulkonäkö

Rakkopuu kasvaa 9–12 metriä korkeaksi. Lehdet ovat parilehdykkäiset. Kukat ovat pienet ja keltaiset, ne kasvavat suurissa tertuissa. Hedelmänä on pullea, rakkomainen kota, joka säilyy puussa monta kuukautta. Kotahedelmän sisällä on yhdestä kolmeen mustaa siementä.
Ivar Akselinpoika Tott

Iivar Akselinpoika Tott (k. 1487) oli tanskalainen ja ruotsalainen valtaneuvos. Hän kuului 1452 Tanskan valtaneuvostoon ja sai 1464 haltuunsa Gotlannin. Hänen puolisonsa oli 1466 lähtien Kaarle Knuutinpojan tytär Magdalena. Hän auttoi Kaarlen kuninkaaksi kolmannen kerran. 1470-luvulla hänellä läänityksenä oli Suomessa Korsholman lääni. Tott peri Viipurin, Savonlinnan ja Hämeenlinnan läänit mutta luovutti ne vuonna 1484 Sten Sturelle Raaseporin lääniä vastaan.
Alicante

Varhaishistoria

Alueella on ollut asutusta jo kivikaudella n. 7000 vuotta sitten. Metsästäjä-keräilijät asettuivat asumaan Benacantil-kukkulan rinteille. Heistä muodostui alkuperäinen ibeeri-väestö.  Kreikkalaiset ja karthagolaiset perustivat Alicanten kaupungin 324 eaa. nimellä Akra Leuke (valkoinen vuori/niemi). Vuonna 201 eaa. roomalaiset valloittivat sen ja antoivat kaupungille nimen Lucentum (suom. valon kaupunki). Hannibalin sanotaan nousseen siellä maihin sotanorsujensa kanssa. Roomalaisten jälkeen kaupunkia hallitsivat 400—700 -luvuilla germaaniperäiset visigootit. 
Vuodesta 718 vuoteen 1247 kaupunkia hallitsivat Al-Andalus -nimisen valtakunnan perustaneet ￼￼maurit￼￼, jotka kutsuivat sitä nimellä Medina Al Laqant. Alfonso X valloitti kaupungin 1247 ja liitti sen Kastiliaan nimityksellä "Vila Nova" (uusi kylä) erotuksena "Vila Vella", entisestä 'vanhasta' muslimikylästä. Vuonna 1296 Jaime II liitti sen Valencian kuningaskuntaan, Aragonian alaisuudessa. Ferdinand II antoi sille kaupungin aseman vuonna 1490.
Alicanten kukoistuksen aika oli 1400—1500 -luvuilla, jolloin osana Valencian kuningaskuntaa siitä tuli tärkeä riisiä, viinejä, oliiviöljyä, appelsiinejä ja villaa vievä kauppasatama. Väestö kolminkertaistui n. 5000 asukkaaseen. Felipe III karkoitti vuosien 1609 ja 1614 välillä tuhansia moriskoja, joilla oli yhteyksiä rannikkoa ryösteleviin berberi-merirosvoihin. Tämä aiheutti pulaa ammattitaitoisista käsityöläisistä ja maanviljelijöistä, johti maatalouden romahtamiseen sekä maa-aateliston köyhtymiseen.

1700- ja 1800-luku

Ranskalaiset piirittivät kaupunkia Espanjan perimyssodassa 1709 ja Pyreneitten niemimaan sodassa 1812 ja myöhemmin ensimmäistä tasavaltaa kannattaneet Cartagenan federalistit 1873. Kaupankäynti laantui koko 1700- ja 1800-luvun ja talous selvisi kenkä- ja kalateollisuuden sekä appelsiinin- ja mantelinviljelyn avulla. Asukasmäärä ylitti 20 000 vuonna 1797. 
Rautatieyhteys Madridiin saatiin 1858 ja 1885 Murciaan. Kaupunki alkoi laajentua ja kaupunginmuuri purettiin 1860-luvulla. 1800-luvun lopulla ja ensimmäisen maailmansodan aikana sataman toiminta vilkastui uudelleen merkittävästi. Asukasmäärä ylitti 50 000 vuonna 1900.

1900-luku

Italialaiset pommittivat kaupunkia toukokuussa 1938 ja 300 siviiliä kuoli. Espanjan sisällissodassa Alicante oli viimeinen kaupunki, joka antautui huhtikuussa 1939 ￼￼Francon joukoille. Asukasmäärä ylitti 100 000 rajan vuonna 1950. Turismin kasvu 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla näkyi rakentamisessa ja talouden nousussa. Ensimmäiset pilvenpiirtäjät rakennettiin 1960-luvun ja 1970-luvun alussa. El Altetin lentokenttä avattiin 1967. Yliopisto perustettiin ja jalkapallostadion avattiin 1979. Asukasmäärä ylitti 250 000 vuonna 1981. FIFA World Cup pidettiin 1982. Kevyt raitiotie TRAM rakennettiin 1999-2003.

2000-luku

Asukasmäärä ylitti 280 000 vuonna 2001. Alicante on ollut Volvo Ocean Race maailmanympäri purjehduskilpailun lähtösatama vuodesta 2008 lähtien. Asukasmäärä ylitti 320 000 vuonna 2011.
Vampyyripäiväkirjat

Tuotanto

Aluksi Vampyyripäiväkirjojen käsikirjoittaja Kevin Williamson ei ollut kiinnostunut sarjan luomisesta. Hän piti sitä liian samankaltaisena kuin muut vampyyrisarjat. Julie Plecin vaatimuksesta Williamson kuitenkin luki kirjasarjan johon sarja perustuu ja kiinnostui tarinasta: "Tajusin, että se on tarina pienestä kaupungista, kaupungin alamaailmasta ja mitä kaikkea pinnan alla piilee". Williamson on sanonut kaupungin olevan sarjan keskipisteenä koulun sijaan.
Variety-aikakauslehden mukaan CW alkoi valmistella The Vampire Diaries -sarjan pilottijaksoa Kevin Williamsonin ja Julie Plecin toimiessa käsikirjoittajina ja vastaavina tuottajina. 19. maaliskuuta 2009 sarjaa tilattiin vuosina 2009 ja 2010 esitettävä tuotantokausi.
Vampyyripäiväkirjojen pilottijakso kuvattiin Vancouverissä, Brittiläisessä Kolumbiassa. Sarjan muut jaksot on kuvattu Covingtonissa, Georgiassa sekä useissa muissa Atlantaan seudun pikkukaupungeissa.
Vampyyripäiväkirjat sai hyviä katsojalukuja ja myönteisiä arvioita. Alun perin kolmetoista jaksoa käsittävää tuotantokautta jatkettiin yhteensä 22 jakson pituiseen tuotantokauteen 21. lokakuuta 2009. Marraskuun 19. päivän jälkeen Vampyyripäiväkirjat jäi kahdeksan viikon pituiselle tauolle. Seuraava jakso esitettiin Yhdysvalloissa 21. tammikuuta 2010.

Vastaanotto

The Vampire Diaries sai sekä hyviä että huonoja arvioita. Entertainment Weekly antoi pilottijaksolle arvosanan B+ ja sanoi, että sarja "toivottaa käsikirjoittaja Kevin Williamsonin tervetulleeksi". Lopuksi lehti sanoo, että "Diaries lupaa meille tuotantokauden verran teräväkielistä hämmästystä." Metacritic antoi sarjalle pisteet 50/100 perustuen 22 arvioon, jotka sisälsivät sekä huonoja että hyviä palautteita. Sarjan ensiesitys 10. syyskuuta 2009 toi CW:lle kanavan suurimman katsojamäärän: 4,9 miljoonaa katsojaa. 
Kun mukaan lisätään DVR:n luvut, ensiesityksen katsojamäärä nousi 5,7 miljoonaan.
Monen televisiokriitikon mielestä sarja parani jakso jaksolta. Los Angeles Timesin kriitikon Carina MacKenzien mielestä kuudes jakso oli erityisen vahva. The San Diego Union-Tribune sanoi: "Yliluonnollinen draama on ensimmäisen luokan tuotantoa. Sen sisältää hävyttömän lumoavan näyttelijäkaartin, terävän käsikirjoituksen ja ilmapiirin, jota edes kaikkein selväpäisimmän aikuisen on vaikea vastustaa." New York Timesin Mike Hale listasi sarjan vuoden 2009 parhaimpien televisiosarjojen joukkoon. New York Post kutsui sarjan päähenkilöä Elenaa vahvamieliseksi naiseksi, joka ei anna tunteidensa poikaystäväänsä kohtaan hallita itseään.
Mäntän paperitehdas

Mäntän paperitehdas on Metsäliitto-konserniin kuuluvan Metsä Tissue Oyj -yrityksen pehmopaperitehdas Mänttä-Vilppulassa, Pirkanmaalla. Tehdas on toinen Suomessa toimivista pehmopaperitehtaista (toinen on Nokian Paperi) ja valmistaa noin puolet Suomessa myytävistä pehmopapereista (mm. wc- ja talouspaperit sekä paperiset käsipyyhkeet). Mäntän tehtaalla tehdään pehmopaperin lisäksi tiivispaperia ruoanlaittoon ja leivontaan. Raaka-aineena käytetään keräyspaperia ja sellua. Painomusteen poistamiseksi tehtaalla on siistaamo. Tehtaalla työskentelee noin 400 työntekijää. Tehtaan paperintuotantokapasiteetti on noin 122 000 t vuodessa. Tuotemerkkejä ovat muun muassa Serla, Lambi ja Katrin. Tehdas aloitti toimintansa puuhiomona vuonna 1869 ja ensimmäiset kaksi paperikonetta hankittiin vuosina 1881 ja 1882.
Yhtiön alaisuuteen kuului vuosina 1923–1988 myös Laukaassa sijaitseva Kuhankosken voimalaitos. Voimalaitos tuotti sähköä  Kankaan paperitehtaan sekä  Mäntän tehtaiden tarpeisiin, joiden välillä oli oma 45 kV:n voimansiirtoverkko Kuhankoski–Kangas–Mänttä–Kolhon saha. 
Kuhankoski–Kankaan muuntamon välin  linja purettiin 1990-luvun alussa. Kankaan muuntoasema–Mänttä-välin purkamisesta ei ole tietoa. 
Linjaa on osin vielä olemassa osin pystyssa tehtaan lähistöllä.

Voima-asema

Tehtaan yhteydessä oleva voima-asema koostuu höyry- ja vesivoimalasta sekä muuntoasemasta. Molemmat ovat Mäntän Energia Oy:n omistuksessa 
Mäntän vesivoima-aseman teho on 1,5 MW (1 turbiini). Höyryvoima-asemalla on 1 höyryturbiini.
Aikoinaan tehtaiden välillä oli oma verkosto  Kuhankosken voimalaitos–Kankaan muuntoasema–Mäntän tehtaat. Linja valmistui  22.2.1925 Kytkettiin 45kV  Kuhankoski-Kangas -mäntän linjaa korkeajännite. ( Linja on  nykyään purettu) Lisäksi mäntästä jatkettiin 45kV linjaa yhtymän Kolhon sahalle asti. 
Kuhankosken teho on 3,4 MW. Laitoksen omistaa nykyisin Koskienergia Oy.

Rakennettu ympäristö

Mänttä tunnetaan korkeatasoisesta teollisuusarkkitehtuuristaan, joka on rakentunut paperitehtaan ja ympäröivän yhdyskunnan kiinteässä suhteessa. Tehdasyhdyskunta alkoi rakentua 1860-luvulla apteekkari G. A. Serlachiuksen perustettua Mäntänkoskeen puuhiomon. Valtaosa tehdasalueen nykyisestä rakennuskannasta on 1920- ja 1930-luvuilta. Tehdasalue käsittää paperitehtaan ja entisen sulfiittisellutehtaan rakennukset, ja kokonaisuuteen liittyvät vanha spriitehdas ja voimalaitos sekä pääkonttori, johtajien asuntoja, Asemankulman asuinalue sekä Mäntän klubin kerhorakennus. Gösta Serlachiuksen kodikseen rakennuttamassa Joenniemen kartanossa toimii nykyisin Taidemuseo Gösta. Paperitehdasyhtiö on rakennuttanut myös Mäntän kirkon.  
Tehtaan entisessä pääkonttorissa Valkoisessa talossa sijaitseva Gustaf-museo esittelee myös Mäntän arkkitehtuuria ja yhdyskuntasuunnittelua. Mäntän tehtaat ja yhdyskunta kuuluvat valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Jungfruskär

Historiaa

Jungfruskärin saaret ovat toimineet vuosisatoja turvasatamana ja pysähdyspaikkana merenkulkijoille. Ruotsin valtakaudella Jungfruskärissä on tiettävästi toiminut merimieskrouvi. Myös saarelta löydetyt muinaismuistot vahvistavat Jungfruskärin keskeisestä asemasta meriliikenteessä.
Saarilla asui 1800-luvun alkupuolelta lähtien lähinnä torppareita, jotka viljelivät perunaa ja kasvattivat karjaa saarten niityillä ja lehdoissa yhdessä Hyppeisin kylän talonpoikien kanssa. Saarilla on yhä jäljellä muutama torppa muistona vanhoilta ajoilta. Jungfruskärin asukasluku oli korkeimmillaan 1900-luvun alussa, 43 asukasta. Vuonna 1933 sinne perustettiin yhdeksän oppilaan kansakoulu, joka toimi Hamnössä Brunströmin ja Hambergin perheiden kotona.
Jungfruskäriin perustettiin vartiolinnake heinäkuussa 1940, aluksi 90 miehen vahvuisena. Suurimmillaan linnakkeen vahvuus oli lähes 200 miestä. Linnakkeessa koulutettiin sodan aikana alokkaita sekä tykki-, suojaus- ja huoltoryhmiä. Sodassa linnakkeen tehtävä oli suojata merirajaa vihollisen mahdolliselta hyökkäykseltä demilitarisoidulta Ahvenanmaalta. Osa linnakkeen rakennuksista ja varusteista, muun muassa tykit, onkin peräisin Ahvenanmaalta puretuista linnoitteista. Jungfruskärillä oli talvisodan aikana kolme 152/45 C -rannikkotykkiä Turun Lohkoon kuuluvina.
Talvisodassa 17.2.1940 suomalainen hävittäjän tulittama neuvostoliittolainen DB-3-pommikone räjähti ja putosi maahan Jungfruskärin Hamnön edustalle. Kaksi koneen miehistön jäsentä kuoli heti, ja kolmas ammuttiin tämän paetessa jäälle. Hänet on haudattu Jungfruskärin eteläosaan.
Jungfruskär siirtyi puolustusvoimilta metsähallitukselle vuonna 1999 rakennuksineen. Niihin kuuluvat vanha kasarmi, vartiotupa, rantasauna sekä varastorakennuksia.

Luonto ja matkailu

Saarilla on paljon lehdesniittyjä, ja saarten luonnon muualla harvinaisiin lajeihin kuuluvat muun muassa seljakämmekkä ja katkeralinnunruoho.
Jungfruskäriin pääsee vain omalla veneellä tai taksiveneellä. Hamnön ja Storlandetin välisessä salmessa sijaitsevan 15-metrisen laiturin ohella veneellä voi rantautua viereiselle kalliolle. Siitä alkaa kolmen kilometrin pituinen helppokulkuinen luontopolku, jonka varrella on vuonna 2003 rakennettu lintutorni.
Vuonna 1967 saarilla kuvattiin televisioelokuva Meren kasvojen edessä, joka perustuu Arvid Mörnen samannimiseen romaaniin vuodelta 1921.
Myttäälä

Myttäälä on valtion entinen virkatalo Pälkäneellä. Siinä toimi vuosina 1927-2005 Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen Hämeen tutkimusasema.
Tila mainitaan historiassa ensi kerran vuonna 1462. Siitä tuli säteri 1610, virkatalo 1683. Blåfieldin suvulla se oli vuokralla 1828-1921, ja sen jälkeen tutkimusasemana. Se pinta-ala on 208 ha.
Virkatalon puinen päärakennus on vuodelta 1887 (vanhan tiedon mukaan 1857), ja sen on suunnitellut arkkitehti Arwid Sirén. Se muutettiin Jussi Paatelan 1928 laatimien suunnitelmien mukaan empiretyyliseksi ja korotettiin kaksikerroksiseksi. Taloon liittyy puutarha ja puisto. Rakennus on restauroitu ja peruskorjattu 2000-luvulla. Muita rakennuksia ovat mm. vanha työväen asuinrakennus, navetta, paja ja kaksi muuta asuinrakennusta sekä vanha huvilarakennus Mallasveden rannassa.