google/wiki40b huggingface dataset:
Kyyhkyslakkaperiaate

Esimerkkejä

Vaikka kyyhkyslakkaperiaate vaikuttaa triviaalilta havainnolta, sen avulla saadaan helposti aikaan hämmästyttäviä tuloksia. Sitä käyttämällä voidaan osoittaa todeksi esimerkiksi seuraava väite: Suomessa on ainakin 25 ihmistä, joilla on täsmälleen yhtä monta hiusta. Ihmisellä on tyypillisesti noin 150 000 hiusta ja enintään noin 200 000 hiusta. Täten tarvitaan 200 000 "laatikkoa", jotka numeroidaan arvoilla 0 – 199 999. Kukin Suomen asukas sijoitetaan siihen laatikkoon, jonka numero on sama kuin hänen hiusmääränsä. Koska Suomessa on yli 5 miljoonaa asukasta ja laatikkoja 200 000, on väistämättä oltava sellainen laatikko, jossa on ainakin 25 ihmistä.
Hiukan monimutkaisempaa on osoittaa oikeaksi seuraava väite: viiden henkilön joukossa on vähintään kaksi henkilöä, joilla on täsmälleen yhtä monta tuttavaa tässä joukossa. Tuttavuus ymmärretään tässä molemminpuoliseksi. Satunnaisesti valitulla henkilöllä voi siten olla 0, 1, 2, 3 tai 4 tuttavaa. Koska tuttavuussuhteiden määristä muodostuu viisi lokeroa, näyttää siltä, että lokerot olisivat jaettavissa tasan viiden henkilön kesken, jolloin kyyhkyslakkaperiaatetta ei päästäisi käyttämään väitteen todistamiseen. Ongelma ratkeaa kuitenkin helposti, kun se jaetaan kahteen erilliseen tapaukseen. Tutkitaan ensin tapausta, jossa joku henkilö on kaikkien tuttava eli hänellä on neljä tuttavaa. Tällöin joukossa ei ole ketään jolla olisi nolla tuttavaa, jolloin lokeroiden määrä vähenee neljään. Jos taasen kukaan henkilöistä ei ole kaikkien muiden tuttava, joukossa ei ole ketään, jolla olisi neljä tuttavaa, jolloin lokeroiden määrä vähenee myös neljään. Kummassakin tapauksessa lokeroita on siis neljä ja henkilöitä viisi, joten kyyhkyslakkaperiaatteen nojalla johonkin lokeroon tulee vähintään kaksi henkilöä. Ongelma voidaan yleistää myös n henkilön tapaukseen, joka ratkeaa samalla menetelmällä.

Matemaattinen esitys

Kyyhkyslakkaperiaate voidaan esittää matemaattisesti seuraavalla tavalla: Jos A ja B ovat äärellisiä joukkoja, #A > #B ja f on kuvaus A → B, niin joukossa A on alkiot x ja y, joille on x ≠ y ja f(x) = f(y). Näin todella on, sillä muutoin f olisi injektio ja olisi #A ≤ #B.
Carl Christoffer Ekman

Carl Christoffer Ekman (15. toukokuuta 1750 Boteå, Ruotsi – 22. tammikuuta 1818 Uusikaupunki) oli suomalainen varanotaari ja pormestari. Hän on parhaiten tunnettu päiväkirjasta jota hän piti Kustaa III:n sotaan osallistuessaan.
Ekmanin isä oli Boteån Gålsjön ruukinpehtori Karl Ekman. Hän kävi Härnösandissa triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1769. Ekman opiskeli sitten Turun akatemiassa ja valmistui filosofian maisteriksi 1775. Hän oli auskultanttina Turun hovioikeudessa 1776 ja varanotaarina vuodesta 1779. 
Ekman toimi Turun läänin jalkaväkirykmentin palkattomana sotatuomarina ja oli katselmuskirjurina 1787–1788. Ekman osallistui rykmentin mukana Kustaa III:n sotaan ja hän piti sodan aikana päiväkirjaa joka on säilynyt ja julkaistu vuonna 1900. Päiväkirjassa Ekman kuvasi sotatapahtumia ja kuningas Kustaa III:n kannattajana hän tuomitsi jyrkästi Anjalan liiton miesten toiminnan.
Ekman valittiin 1795 Uudenkaupungin pormestariksi ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1816 saakka.
Ekman oli naimisissa vuodesta 1792 Perniön kirkkoherran Anders Gadolinin tyttären Sara Elisabet Gadolinin (k. 1818) kanssa. Heillä oli kymmenen lasta joista tunnettuja olivat taidemaalari Robert Wilhelm Ekman ja Turun kappalaisena toiminut Fredrik Joakim Ekman (1798–1872).
Valkeatlammit (Tammela)

Maantiede

Valkeatlammit sijaitsevat Myllyharjun kupeessa sen eteläpuolella. Lammista ei ole laskuojaa viereiseen Alaseen eikä niihin laske tulo-ojia. Pohjoisempi lampi sijaitsee 128,7 metriä merenpinnan yläpuolella ja eteläisempi 126,8 metriä. Lampien vesi on peräisin harjun pohjavesistä ja sadannasta. Ylimääräinen vesi suotuu maakerrosten läpi alempiin järviin. Vedenpinnan korkeusvaihtelut ovat soistuttaneet lampien rannat ja niitä ympäröikin suo. Lampien rannat ovat jääneet rakentamatta. Lähin tie kulkee Myllyharjun päällä. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ylittää pohjoisimman lammen.
Theodora (1000-luku)

Theodora eli vuosina 980-1056 ja hallitsi Bysantin valtakuntaa tammikuusta 1055 aina elokuuhun 1056 asti. hän oli Konstantinos VIII:n tytär.
Huhtikuussa 1042 kansanliike, joka aiheutti Mikael V:n syöksemisen vallasta, johti myös Theodoran nimittämiseen sijaishallitsijaksi sisarensa Zoen rinnalle. Hän ehti osallistua aktiivisesti politiikkaan, kunnes Zoen aviomies Konstantinos IX käytännössä kaappasi häneltä vallan.
Konstantinus IX:n kuoltua, tammikuun yhdentenätoista päivänä 1055, Theodora vaati aiempia keisarinnan oikeuksiaan takaisin siinä onnistuen. Huolimatta yli seitsemänkymmenen vuoden iästään, hän onnistui hillitsemään aateliston kapinointihalua ja kitkemään korruptiota hallinnosta. Hänen mainettaan aikakauden historioitsijoiden silmissä huononsi kuitenkin hänen julmuutensa vihollisia kohtaan yksityiselämässä ja sopimaton neuvojen ottaminen ei-aatelisilta. Theodoran kuoltua, elokuussa 1056, Mikael VI nousi valtaistuimelle.
MSC Splendida

Rakentaminen

Alus tilattiin STX France SA:n St. Nazairen telakalta Ranskasta nimellä MSC Serenata. Sen köli laskettiin telakkanumerolla B33. Alus luovutettiin 2. heinäkuuta 2009 panamalaiselle Compania Naviera Serenata SA:lle.

Liikennöinti

Alus aloitti ensimmäisen risteilynsä MSC Cruisesin lipun alla lähtiessään 4. heinäkuuta 2009 kohti Barcelonaa, jossa alus kastettiin 12. heinäkuuta MSC Splendidaksi kumminaan Sophia Loren. Alus aloitti 13. heinäkuuta risteilyt Välimerellä.
York City FC

Pelaajat

Merkittäviä pelaajia seuran historiassa ovat mm. Craig Farrell, Alan Hay, Steve Senior, Alan Fettis, Barry Jones ja Norman Wilkinson.

Stadion

York City pelaa kotiottelunsa Bootham Crescent nimisellä stadionilla. Stadionista käytetään myös nimeä Kit Kat Crescent, sponsorin Kit Kat mukaan. Stadion valmistui 1932, jota ennen York City pelasi Fulfordgatella. Uusi stadion sijaitsi lähempänä kaupungin keskustaa ja rautatieasemaa. Stadionin avajaiset olivat 31. elokuuta 1932 ja avajaisotteluna oli York Cityn ja Huddersfieldin välillä. Stadionin kapasiteetti on 9 459, joista 3 571 istumapaikkoja. Stadion on jaettu neljään katsomoon.
Illarion Prjanišnikov

Illarion Mihailovitš Prjanišnikov (ven. Илларио́н Миха́йлович Пря́нишников; 1. huhtikuuta (J: 20.maaliskuuta) 1840 Timašovon kylä, nyk. Kalugan alue – 24. maaliskuuta (J: 12. maaliskuuta) 1894 Moskova) oli venäläinen taidemaalari, yksi Vaeltajien perustajista.
Illarion Prjanišnikov syntyi Timašovon kylässä (nykyään Kalugan alueella) kauppiasperheeseen. Vuosina 1856–1866 hän opiskeli Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa Jevgraf Sorokinin ja Sergei Zarjankon johdolla.
Vuonna 1870 Prjanišnikov sai ensimmäisen luokan taiteilijan arvon. Vuodesta 1873 aina kuolemaansa asti hän opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa ja hänen oppilaitaan olivat muun muassa Konstantin Korovin, Vitold Bjalynitski-Birulja, Mihail Nesterov, Abram Arhipov, Vasili Bakšejev ja Nikolai Kasatkin.
Hän oli alusta alkaen Vaeltajien jäsen ja sen toisesta näyttelystä alkaen yksi sen johtajista. Vaikka Prjanišnikov asuikin pääasiassa Moskovassa, hän kuitenkin kävi usein Venäjän pohjoisosissa tekemässä luonnoksia. Hän osallistui Moskovan Kristus Vapahtajan katedraalin koristelemiseen.
Prjanišnikov kuoli Moskovassa, jossa sijaitsee hänelle nimetty katu.
Hannu Manninen

Paluu mäkeen ja ladulle

Manninen pyörsi kuitenkin päätöksensä ja osallistui vuoden 2016 yhdistetyn SM-kisoihin Taivalkoskella ja sijoittui neljänneksi, häviten pronssimitalin vain 0,3:lla sekunnilla. Hän vahvisti elokuussa 2016 kilpailevansa myös kaudella 2016–2017.
Mannisen ensimmäisen maailmancupin kilpailun Lahdessa 7. tammikuuta 2017 sijoitus oli 18. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli joukkuekilpailussa viides. Maaliskuussa 2017 Manninen ilmoitti jatkavansa uraansa ainakin vuoden 2018 talviolympialaisiin saakka. Pyeongchangin olympialaisissa Manninen sijoittui normaalimäen kilpailussa sijalle 23, minkä lisäksi hän oli mukana kuudenneksi sijoittuneessa Suomen viestijoukkueessa.
Manninen palkittiin maaliskuussa 2018 Holmenkollen-mitalilla. Hän oli 16. suomalaisurheilija joka on saanut kyseisen mitalin. Se on korkein ja arvostetuin palkinto, jonka hiihtourheilija voi Norjassa saada. Palkintoa on jaettu vuodesta 1895 lähtien.
Manninen lopetti uransa vuoden 2018 Salpausselän kisojen jälkeen.

Yksityiselämä

Hannu Manninen on naimisissa Heli Mannisen kanssa ja heillä on kolme poikaa, vuonna 2008 ,2011, ja  2013 syntyneet lapset. Hänen sisarensa Pirjo Muranen on maastohiihdon kolminkertainen maailmanmestari. Myös isoveli Kari Manninen kilpaili yhdistetyn maailmancupissa vuosina 1996–2000 osallistuen yhdeksään osakilpailuun. He asuvat nykyään Vihdissä, ja vaimo Heli työskentelee opettajana. 
Manninen valmistui Suomen Ilmailuopistosta lentoperämieheksi keväällä 2011 ja on sen jälkeen työskennellyt ensin Nordic Regional Airlinesilla ja vuodesta 2016 alkaen Finnairilla.
Stavka

Stavka (ven. Ставка) oli Venäjän keisarikunnan ja sittemmin Neuvostoliiton asevoimien pääesikunta; termiä on käytetty jo Kiovan Venäjän ajoista. Stavka tarkoittaa sekä pääesikuntarakennusta että sen henkilökuntaa. Länsimaissa on käytetty kapitalisoitua kirjoitustapaa STAVKA, vaikkei kyse ole akronyymistä.
Ensimmäisen maailmansodan aikainen pääesikunta oli nimeltään Stavka verhovnogo glavnokomandujuštšego (Ставка Верховного Главнокомандующего), toisen maailmansodan aikainen Stavka verhovnogo glavnokomandovanija (Ставка Верховного Главнокомандования).
Toisen maailmansodan aikana Stavka toimi suoraan Josif Stalinin alaisena.
AGI

Alliance Graphique Internationale (AGI) on maailman johtavien graafisten taiteilijoiden ja suunnittelijoiden järjestö. Siihen kuuluu noin 350 jäsentä 27 maasta.

Historia

AGI:n perustivat 1951 kaksi sveitsiläistä ja kolme ranskalaista graafikkoa, jotka halusivat yhteistoiminnan vakiinnutetuksi viralliseen muotoon. Alliance Graphique Internationale  rekisteröitiin vuonna 1952 Pariisissa ja siihen liittyi 65 jäsentä. AGI piti ensimmäisen näyttelynsä Pariisissa 1955. Vuonna 1969 AGI toimipaikaksi tuli Zürich. Järjestön tärkeimpiä tapahtumia ovat joka vuosi eri maassa järjestettävät vuosikokoukset.
Järjestössä on neljä suomalaista jäsentä, Tapani Aartomaa, Kari Piippo, Kyösti Varis ja Jukka Veistola.
Metsälehväsammal

Ulkonäkö

Metsälehväsammal on pienehkö (2-4 cm) sammal. Keskisuonelliset lehdet ovat leveät ja aika jyrkästi teräväksi kärjeksi kapenevat. Niiden kärkipuoliskon laidat ovat terävähampaiset ja ne ovat tyvinurkista johteiset.

Levinneisyys

Metsälehväsammal esiintyy koko Suomessa Sompion Lappia lukuun ottamatta. Etelässä se on yleinen, pohjoisessa harvinaisempi.

Elinympäristö

Se kasvaa löyhänä, yhtenäisenä peitteenä maassa, kivillä, kallioilla tai nurmikon seassa.
B57

B57 (alkujaan Mark 57 -ydinpommi tai Mk-57) oli Yhdysvaltojen asevoimien kylmän sodan aikainen taktinen ydinase. Sitä voitiin käyttää myös syvyyspommina sukellusveneiden torjunnassa.
Aseen pituus oli kolme metriä. Sen suurin halkaisija oli 37,5 cm ja paino noin 227 kg.
B57-ydinpommeja valmistettiin vuodesta 1963 vuoteen 1967 saakka. Se oli käytössä aina vuoteen 1993 saakka. Vielä vuonna 1992 USA:n asevoimilla ja NATO:lla oli 750 tavallista B57-pommia ja 800 sen syvyyspommina käytettävää varianttia. Sen korvasi B61-pommi. Kaikkiaan 3 100 kappaletta tuotettiin. Aseesta oli kuusi erilaista muunnosta (syvyyspommiversion lisäksi).
B57 voitiin pudottaa suurimmasta osasta asevoimien ydinpommien pudottamiseen soveltuvista lentokoneista. Myös joitain helikoptereita kuten laivaston Sikorsky SH-3 Sea King voitiin käyttää.
Ikaalisten seurakunta

Ikaalisten seurakunta kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Tampereen hiippakunnan Hämeenkyrön rovastikuntaan. Seurakunnan läsnäolevan väestön määrä oli vuoden 2012 lopussa 6209 henkeä. Muutos viimeisen kymmenen vuoden aikana on ollut -645 henkeä.

Historiaa

Seurakunnan perustamisajankohta ei ole tiedossa, mutta joka tapauksessa se on eronnut Kyrön emäseurakunnan mukana vanhasta Sastamalan suurpitäjästä jo ennen 1500-lukua. Jo 1540-luvulla Ikaalinen tunnettiin Kyrön seurakunnan Lahtisten kappelin nimellä. Ikaalinen erotettiin Hämeenkyröstä omaksi pitäjäkseen vuonna 1641 ja samalla perustettiin myös itsenäinen kirkkoherrakunta johon kuuluivat myös Jämijärvi, Parkano, Kankaanpää, Karvia, Hongonjoki ja osia Siikaisista. 
Kankaanpäästä muodostettin oma rukoushuonekuntansa vuonna 1756 ja kappeliseurakunta vuonna 1759. Omaksi kirkkoherrakunnakseen se erotettiin vuonna 1841 ja samalla sen alaisuuteen liitettiin muut luoteiset osat eli 1796 perustettu Karvian kappeli sekä 1804 perustettu Hongonjoen rukoushuonekunta sekä Siikaisten Samminmajan alue.
Parkanon rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1800 ja siitä muodostettiin oma kirkkoherrakuntansa vuonna 1860. Tällöin myös nykyisen Kihniön alueet liitettiin uuteen Parkanon seurakuntaan. Viimeisenä alueena Suur-Ikaalisten seurakunnasta erkani Jämijärvi. Se sai oman rukoushuonekuntansa vuonna 1852 ja noin kymmenen vuotta myöhemmin se sai kappeliseurakunnan statuksen. Viimein vuosisadan vaihteessa perustetiin itsenäinen Jämijärven seurakunta.
Eliahu Inbal

Eliahu Inbal (hepreaksi ‏אליהו ענבל‎; s. 16. helmikuuta 1936 Jerusalem) on israelilainen kapellimestari.
Inbal opiskeli kotimaassaan viulunsoittoa ja sai myös sävellyksen opetusta Paul Ben-Haimilta. Leonard Bernsteinin tukemana hän pääsi stipendillä opiskelemaan orkesterinjohtoa Pariisin konservatorioon. Lisäksi hän osallistui Sergiu Celibidachen ja Franco Ferraran kursseille. Vuonna 1963 hän voitti Novarassa ensimmäisen palkinnon Guido Cantelli -orkesterinjohtokilpailussa.
Useimmat varhaiset esiintymisensä Inbal teki Italiassa, mutta Britannian-debyytti vuonna 1965 Lontoon filharmonikkojen kanssa johti useisiin brittiläisiin kiinnityksiin. Inbal on sittemmin saanut myös Britannian kansalaisuuden.
Vuosina 1974–1990 Inbal toimi Frankfurtin Hr-Sinfonieorchesterin ylikapellimestarina ja levytti sen kanssa useita Brucknerin sinfonioita alkuperäisversioissaan. Hänelle myönnettiin Jahrespreis der deutschen Schallplatten-Kritik. Lisäksi hän on levyttänyt Mahlerin ja Šostakovitšin sinfoniat. Inbal on myös tulkinnut muun muassa oopperaa ja kantaesittänyt nykyteoksia. Hän toimi vuosina 1984–1989 La Fenicen ylikapellimestarina ja sai tammikuussa 2007 nimityksen sen musiikilliseksi johtajaksi.
Inbal toimi vuosina 2001–2006 Konzerthausorchester Berlinin ylikapellimestarina. Vuodesta 2008 hän on ollut Tokion Metropolitan-sinfoniaorkesterin ja vuodesta 2009 Tšekin filharmonisen orkesterin ylikapellimestari.
Epimetheus (kuu)

Löytäminen

Epimetheus kiertää käytännössä samaa rataa kuin Janus. Tähtitieteilijät olettivat aluksi, että kappaleita olisi vain yksi tällä kiertoradalla ja heillä oli vaikeuksia sovittaa yhteen kahden eri kappaleen havaintoja. Audouin Dollfus havaitsi kuun 15. joulukuuta 1966 ja ehdotti sille nimeä ’Janus’. 18. joulukuuta 1966 Richard L. Walker teki havainnon, jota nykyään pidetään Epimetheuksen löytämisenä. Kuitenkin silloin uskottiin, että kiertoradalla oli vain yksi kuu, epävirallisesti Januksena tunnettu.
Lokakuussa 1978 Stephen M. Larson ja John W. Fountain oivalsivat, että vuoden 1966 havainnot selitettäisiin parhaiten kahdella eri kappaleella, jotka jakavat saman kiertoradan. Tähän saatiin vahvistus Voyager 1 -luotaimen Saturnuksen ohilennon aikana vuonna 1980, jolloin sille annettiin väliaikainen tunnus S/1980 S 3. Epimetheuksen löytämisen jakaa näin Walker yhdessä Larsonin ja Fountainin kanssa. IAU nimesi kuut virallisesti Epimetheukseksi ja Janukseksi vuonna 1983. Cassini-luotain suoritti Epimetheuksen ohilennon 3. joulukuuta 2007.

Kiertorata

Epimetheus ja Janus kiertävät käytännössä samaa rataa Saturnuksen F- ja G-renkaiden välissä. Kiertoratojen keskietäisyyden ero on vain 50 km. Koska lähemmällä kiertoradalla olevan kappaleen nopeus on suurempi se saavuttaa ulommalla kiertoradalla olevaa kappaletta. Epimetheuksen halkaisijan ollessa 115 km ja Januksen 178 km näyttäisi siltä, että kappaleet törmäävät toisiinsa. Kuitenkin sisemmän kuun saavuttaessa ulompaa kuuta niiden keskinäinen vetovoima lisää sisemmän kuun liike-energiaa ja nostaa sen kiertorataa aiheuttaen samalla nopeuden hidastumisen. Samalla ulompi kuu menettää saman määrän liike-energiaa ja putoaa alemmalle kiertoradalle nopeuden samalla lisääntyessä. Kuut vaihtavat näin kiertoratoja ja alkavat etääntyä toisistaan, eivätkä ne lähesty koskaan toisiaan lähemmäksi kuin 10 000 km. Kiertoratojen vaihtaminen tapahtuu noin neljän vuoden välein, edellisen kerran 2010. Ilmiö on nykytiedon mukaan ainutlaatuinen Aurinkokunnassa.

Fyysiset ominaisuudet

Epimetheuksessa on useita halkaisijaltaan yli 30 km olevia kraattereita sekä erikokoisia harjanteita ja uurteita. Kraattereiden suuri määrä osoittaa, että Epimetheuksen täytyy olla varsin vanha. Janus ja Epimetheus ovat saattaneet syntyä yhden kappaleen hajoamisesta, mutta tämän on täytynyt tapahtua varhain Saturnuksen kuusysteemissä. Epimetheuksen alhainen tiheys ja korkea heijastuskyky osoittavat sen olevan todennäköisesti erittäin huokoinen jäinen kappale. Näissä arvoissa on kuitenkin paljon epävarmuutta ja tämä vaatii vahvistusta.
Morat

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat morien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligeseenikaudelle. Heimoon kuuluu noin 18 sukua ja 105 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia, suuripäisiä ja ruumis suippenee pyrstöä kohden. Kooltaan ne ovat tyypillisesti noin 20–65 cm:n pitkiä, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 100 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri suu 1 tai 2, joskus 3, selkäevää, joista etumainen on lyhyt ja kolmiomainen ja takimmainen pitkä ja matala. Peräeviä on 1 tai 2 ja pyrstöevä on pienikokoinen. Eräillä lajeilla on viiksisäie alaleuassa. Moralajien uimarakko on yhteydessä korvien luustoon. Väriltään heimon kalat ovat harmaita, ruskeita, mustia, sinisiä tai punertavia. Osalla moralajeista on vatsassaan valoa tuottavia elimiä.

Levinneisyys ja elintavat

Moralajeja tavataan kaikista valtameristä ja satunnaisesti murtovesistä. Ne elävät tyypillisesti 40–3 500 metrin syvyyteen. Heimon kalojen ravintoa ovat äyriäiset, nilviäiset sekä muut kalat. Eräitä moria kalastetaan kaupallisestikin ruokakaloiksi.
Moskiittokala

Koko ja ulkonäkö

Moskiittokala muistuttaa paljon miljoonakalanaarasta, josta sen erottaa siniharmaammasta värisävystään ja mustasta läikästä vatsaevän edessä. Kala voi kasvaa neljä senttiä pitkäksi.

Alkuperä

Moskiittokala elää luonnossa Meksionlahteen laskevissa vesistöissä. Kestävyytensä takia sitä on istutettu ympäri maailmaa malarian vaivaamille alueille pienentämään hyttysten määrää. Australiassa ja Afrikassa se on paikoin syrjäyttänyt paikallisia kalalajeja kuten jordanianimubarbin. Sitä pidetäänkin yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista.

Vesiolot ja ravinto

Moskiittokalat syövät nimensä mukaisesti hyttysentoukkia. Ne pärjäävät huomattavan lämpimässä ja vähähappisessa vedessä, kestävät lyhytaikaisesti lähes 42 °C:n lämpötiloja.
Martti Ruokonen

Martti Ruokonen on suomalainen graafinen suunnittelija. Hän on ollut WSOY:n palveluksessa vuodesta 1990 ja suunnitellut kirjojen uloasuja, näkyvimpänä kansia. Ruokonen opiskeli alkuun biologiaa mutta siirtyi sitten Taideteolliseen korkeakouluun.
Omista suunnittelutöistään Ruokonen mainitsee esimerkkeinä Gillian Flynnin romaanin Kiltti tyttö kannen, joka "mursi lajin rajoja". Merkittävimpinnä hän pitää myös Peter von Baghin kirjojen suunnittelua ja niistä erityisesti Finlandia-palkittua kirjaa Sininen laulu. Ruokosen mukaan kirjansuunnittelun taso on Suomessa noussut, typografinen suunnittelu on huolellisempaa ja osaamisen taso korkeampi.
Ruokonen on saanut palkintoja työstään. Hänen suunnittelemansa ulkoasu sarjaan Muotoilun aarteet on saanut Kaunis kirja -palkinnon vuonna 2012.
Pentti Sorvali

Pentti Kalervo Sorvali (17. marraskuuta 1911 Viipuri – 10. elokuuta 1986 Helsinki) oli Suomenmaa -lehden pitkäaikainen päätoimittaja.
Sorvalin vanhemmat olivat myymälänhoitaja Edvard Sorvali ja Senni Luomala. Sorvali tutustui jo nuorena Juho Niukkaseen ja myöhemmin hänestä tuli Urho Kekkosen luottomies. 1975 hän julkaisikin viime töikseen teoksen Niukkasesta Kekkoseen. Sorvali pääsi ylioppilaaksi 1930, mutta hänen varansa eivät riittäneet yliopisto-opiskeluun. Sen sijaan alkoi hänen uransa toimittajana Maakansa -lehdessä. Samaan aikaan hän toimi Maalaisliiton puoluetehtävissä Viipurissa. Lehti muutti nimensä Karjalan Sanomiksi 1942 ja Sorvalista tuli sen pitkäaikainen päätoimittaja, aina vuoteen 1976 saakka. Lehden tultua evakuoiduksi Lahteen 1944 ja siirryttyä seuraavana vuonna taas Maakansana Helsinkiin Sorvali seurasi mukana. 1965 lehden nimeksi vakiintui Suomenmaa. Sorvali otti kantaa lehdessä myös pakinoitsija Kessu-Pekkana. Hän osallistui aktiivisesti Maalaisliitto-Keskustapuolueen toimintaan, missä hänet tunnettiin ns. K-linjan kannattajana.
Sorvalin ensimmäinen puoliso vuodesta 1936 oli Toini Maria Koiranen (k. 1966) ja toinen puoliso vuodesta 1968 Tuulikki Paaso.
Arthur Stark

Arthur Cowell Stark (1846 Torquay, Englanti – 18. marraskuuta 1899 Ladysmith, Etelä-Afrikka) oli englantilainen lääkäri ja lintutieteilijä.
Arthur Starkin vanhemmat olivat rautakauppias John ja Anne Stark. Arthur opiskeli Blundell’s Schoolissa ja Clifton Collegessa. Hänen isänsä kuoli vuonna 1863 ja Arthur jatkoi perheen liiketoimia 16-vuotiaana. 26-vuotiaana hän avioitui kaukaisen sukulaisensa Rosa Coxin kanssa ja he muuttivat Weston-super-Mareen. 30-vuotiaana Stark lähti opiskelemaan lääketiedettä Edinburghin yliopistoon.
Vaimonsa kuoltua vuonna 1892 Stark muutti Etelä-Afrikkaan ja asettui Kapkaupunkiin, jossa hän harjoitti lääkärin praktiikkaa ja retkeili ympäri Etelä-Afrikkaa keräten näytteitä South African Museumille, vuodesta 1898 lähtien myös Durban Museumille ja Albany Museumille. Stark muutti Durbaniin hieman ennen toisen buurisodan puhkeamista. Vuonna 1899 hän matkusti Englantiin valvomaan kirjansa The Birds of South Africa painatusta. Teoksen oli tarkoitus olla osa Etelä-Afrikan eläimistöä käsittelevästä sarjasta, jota toimitti South African Museumin johtaja William Lutley Sclater. Stark palasi Nataliin syyskuussa 1899 ja toimi brittijoukkojen lääkärinä buurisodassa.
Ladysmithin kaupungin piirityksen aikana Stark asui Royal Hotelissa, kun sinne osui kaksi buurien ampumaa tykinammusta. Hän haavoittui jalkoihin ja menehtyi leikkauspöydälle 18. marraskuuta 1899.
Starkin kunniaksi on nimetty namibianaavikkokiuru (Eremalauda starki) (George Ernest Shelley 1902).
Shohreh Aghdashloo

Yksityiselämä

Shohreh Aghdashloo on ollut kaksi kertaa naimisissa: Ensin vuosina 1972–1980 Aydin Aghdashloon kanssa. Hän meni naimisiin Houshang Touzien kanssa vuonna 1987. Heillä on yksi tytär, joka on ammatiltaan kirjailija. Shohreh Aghdashloo ja Marcia Gay Harden ovat hyviä ystäviä. Hän on ensimmäinen iranilainen ja Lähi-idän maista kotoisin oleva näyttelijä, joka on ollut Oscar-ehdokkaana.
Emma Daumas

Emma Daumas, oikealta etunimeltään Manuelle on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on syntynyt Avignonissa, Provencessa 23. marraskuuta vuonna 1983.