google/wiki40b huggingface dataset:
Sonetti

Sonetti on nelisäkeistöinen runomuoto, joka sisältää 14 säettä. Klassisessa niin sanotussa petrarcalaisessa sonetissa on ensin kaksi nelisäkeistä säkeistöä (oktaavi) ja sitten kaksi kolmisäkeistä säkeistöä (sekstetti). Sisällöllisesti sekstetissä tapahtuu niin sanottu volta eli näkökulman muutos oktaavissa esiteltyyn tilanteeseen. Perinteisen sonetin riimikaava on ABBA ABBA CDC CDC. Tavallisesti sonetti seuraa runomitaltaan jambista pentametriä. Sonetti oli suosittu muoto renessanssin aikana.
Sana sonetti tulee italian sanasta sonetto, joka tarkoittaa pientä laulua. 1200-lukuun mennessä sana oli vakiintunut merkitsemään nelitoistarivistä, tarkkaa rakennetta noudattavaa runomittaa. Sonetin rakenne on kuitenkin muuttunut sen historian aikana.
Englantilainen sonetti tuli tunnetuksi Sir Philip Sidneyn ja sitten William Shakespearen kautta 1500-luvulla. Shakespearelainen sonetti muunsi petrarcalaista rakennetta seuraavaan asuun: ABAB CDCD EFEF GG.
Tunnetuimpia sonettirunoilijoita ovat italialainen Francesco Petrarca ja englantilainen William Shakespeare, jotka molemmat ovat antaneet nimensä omalle sonettimuodolleen. 1800-luvulla sonetteja ovat kirjoittaneet muun muassa ranskalaiset romantikot ja symbolistit kuten Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud ja Stéphane Mallarmé. He muunsivat sonetin riimikaavaa vapaampaan suuntaan.
Markus Raivio

Markus Raivio (s. 1973) on helsinkiläinen järjestöjohtaja, musiikkiterapeutti, muusikko ja äänituottaja sekä työnohjaaja. Hän on syntynyt Tampereella ja asunut nuoruutensa Porissa. Raivio on opiskellut musiikkiterapeutiksi Sibelius-akatemian koulutuskeskuksessa sekä Jyväskylän yliopistossa. 
Markus Raivio on Kulttuurin ja mielenterveyden liiton Kukunorin toiminnanjohtaja vuodesta 2017.
Äänitysstudiossa hän on työskennellyt tuottajana/sovittajana muun muassa seuraavien artistien kanssa: Topi Sorsakoski, Jiri Nikkinen, Pave Maijanen, Costello Hautamäki, Dave Lindholm, Pelle Miljoona, Tumppi Varonen, Anna Hanski, Pate Mustajärvi, Pepe Willberg, Hasse Walli, Seppo Alvari ja Kim Brown (The Renegades). 
Muusikkona hän on toiminut lukuisten suomalaisten ykkösartistien taustalla ja soittanut rumpuja muun muassa Freud Marx Engels & Jung -orkesterissa. Hän sävelsi sekä sanoitti yhdessä Pekka Myllykosken kanssa yhden yhtyeen soitetuimmista radiohiteistä Meidän rumien rakkauslaulu 2008. Hän toimii myös Problems?-bändin rumpalina mm. kriitikoiden ylistämällä ”Suora Lähetys” -livelevyllä 2011. Vierailevana kosketinsoittajana sekä taustalaulajana levytyksiä ja konsertteja hän on tehnyt  mm. Atomirotan, Teddy & The Tigersin sekä Pelle Miljoona Oyn kanssa.
Omat soolotuotannot ovat singlet Matkan Pää (2014) sekä Älä vaan itke ( 2015). Matkan Pää soi edelleen tasaisesti pääasiassa Radio Suomen taajuuksilla. Tyylisuuntana molemmissa julkaisuissa on Americana-Folk.
Musiikkiterapia- sekä työnohjaustyötä hän on tehnyt pääasiassa nuorten mielenterveyskuntoutuksessa ja tunnetaan Niemikotisäätiöllä 2009-2012 kehitetyn Kulttuuripaja ELVIKSEN ja kulttuuripajamallin "isänä" ja kehitystyön avainhenkilönä.  Hän luennoi myös paljon Sosiaali- ja terveysalan oppilaitoksissa, alan organisaatioissa sekä seminaareissa aiheena luovuus, innovaatiot, mielenterveyden tulevaisuus,  toipumisorientaatio (Recovery orientation), Design Thinking, järjestöjen strategia sekä visio sekä taiteen ja kulttuurin menetelmät mielenterveystyössä.
Vuosina 2017–2018 Raivio toimi Mielenterveyden Keskusliiton hallituksen varapuheenjohtajana sekä FinFami Uusimaa Omaiset mielenterveystyön tukena hallituksen puheenjohtajana. 
Raivio on myös yksi Moniäänirock-tapahtuman sekä Kukunori ry:n perustajista. Kukunori ry on valtakunnallinen kulttuurin sekä mielenterveyden kattojärjestö.  
Markus Raivio on sosiaali- ja terveysalalla tunnettu sosiaalisten innovaatioiden kehittämisestä kokeilun keinoin ja toimii myös Missio Propellipäät- verkoston pääsihteerinä.  
Äänisuunnittelijana hän on mukana suunnittelemassa muun muassa Keimolan valvontatornin tulevaa äänimaailmaa.
Markus Raivion isä on jännityskirjailija Jouko Raivio.
Merisuolake

Ulkonäkö ja koko

Merisuolake kasvaa 30–70 cm korkeaksi. Varsi on lehtiä pitempi, pysty ja haaraton. Paksuudeltaan se on noin 2 mm, tyveltään paksumpi ja lehtijäänteiden ympäröimä. Lehdet kasvavat tyviruusukkeena ja ovat tupellisia, korvakkeellisia ja pystyjä. Muodoltaan ne ovat puoliliereitä ja tasasoukkia ja kooltaan 1–3 mm leveitä. Lehden kieleke on leveyttään pitempi ja suippo. Kukinto on pitkä, tiheä terttu joka kohoaa lehtiruusuketta korkeammalle. Vaatimattomat, alle puoli senttiä leveät kaksineuvoiset kukat ovat lyhytperäisiä, kukkaperät siirottavat yläviistoon. Kukan kehä on verhiömäinen ja kuusilehtinen. Heteitä ja emejä on kuusi kappaletta. Merisuolake kukkii Suomessa kesäkuusta elokuuhun. Kukasta kehittyy kuusilohkoinen lohkohedelmä, joka on 2,5–4 mm pitkä ja vaihtelee muodoltaan leveän munanmuotoisesta lähes pallomaiseen. Merisuolakkeen lyhytkasvuinen juurakko on monivuotinen.
Merisuolake muistuttaa lähilajiaan hentosuolaketta (Triglochin palustris), mutta on tätä isompi. Samoilla kasvupaikoilla esiintyy myös samantapainen meriratamo (Plantago maritima).

Levinneisyys

Merisuolake on levinnyt laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopassa sitä tavataan Atlantin ja Itämeren rannikkoalueilla Pohjois-Espanjasta Pohjois-Norjaan ja Pohjanlahden perukoille. Välimeren rannikolla laji on harvinaisempi ja sitä tavataan paikoin Ranskan, Pohjois-Italian ja Kroatian rannikoilla. Sisämaassa lajia kasvaa Euroopassa siellä täällä Saksassa, Puolassa, Baltian maissa sekä Luoteis-Venäjällä. Yhtenäisempi, Aasian puolella jatkuva sisämaan esiintymä alkaa Unkarin ja Romanian tienoilta jatkuen Etelä-Ukrainaan ja -Venäjälle ja edelleen Kaukasuksen alueelle, Etelä-Siperiaan, Keski-Aasiaan sekä Kaakkois-Venäjälle, Kiinaan ja Japaniin saakka. Pohjois-Amerikassa merisuolakkeen levinneisyysalue kattaa lähes koko mantereen pohjoisimpia ja eteläisimpiä alueita lukuun ottamatta. 
Suomessa merisuolaketta tavataan yleisenä kaikilla merenrannoilla sekä Suomenlahdella että Pohjanlahdella. Poikkeuksena pääesiintymisalueesta on Kuusamossa Venäjän rajan pinnassa oleva esiintymä.

Elinympäristö

Suomessa merisuolake kasvaa lähes poikkeuksetta merenrannoilla lähellä rantaviivaa. Laji suosii erityisesti rantaniittyjä ja kasvaa usein matalassa vedessä. Sisämaasta lajia on tavattu ainoastaan Kuusamon hyvin ravinteisilta lettosoilla. Pohjois-Eurooppaa lukuun ottamatta merisuolake on pääasiassa sisämaan laji.

Käyttö

Merisuolakkeen möyheä verso on karjan suosimaa ravintoa rantaniityillä, onpa sitä käytetty keitettynä ihmisravinnoksikin Pohjanmeren rannoilla pinaatin tavoin.
Schengen-alue

Schengen-alueeseen kuuluu 26 Euroopan valtiota ja niiden välillä ei ole matkustusrajoituksia eikä rajatarkastuksia. Alue on nimetty Schengenin sopimuksen mukaan. Alueella on yhteinen viisumipolitiikka, jonka osalta se toimii kuin yksittäinen valtio maailmassa. Schengen-alueeseen kuuluvat valtiot ovat Euroopan unionin jäsenmaista Alankomaat, Belgia, Espanja, Italia, Itävalta, Kreikka, Latvia, Liettua, Luxemburg, Malta, Portugali, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Slovakia, Slovenia, Suomi, Tanska, Tšekki, Unkari ja Viro sekä EU:n ulkopuolisista maista Islanti, Liechtenstein, Norja ja Sveitsi. EU:n jäsenmaista Schengen-alueeseen ei kuulu Bulgaria, Irlanti, Kroatia, Kypros, Romania eikä Yhdistynyt kuningaskunta.
Vaikka Schengen-alueella ei ole rajatarkastuksia, siellä liikuttaessa on pidettävä mukana passia tai henkilökorttia. Rajatarkastukset voidaan myös tarvittaessa ottaa tilapäisesti käyttöön.  Schengen-maan kansalainen ei tarvitse oleskelulupaa, vaikka oleskelisi toisessa Schengen-maassa yli kolme kuukautta, mutta hänen on silti rekisteröidyttävä poliisilaitoksella.
Schengen-alueen ulkopuolelta tuleville henkilöille myönnetään yleensä yhtenäisviisumi, joka oikeuttaa liikkumaan koko alueella.
Schengen-alue on saanut nimensä Schengenin sopimuksesta, joka allekirjoitettiin 14. kesäkuuta 1985 Schengenissä Luxemburgissa.
Pepe Jeans

Pepe Jeans on vaatemerkki, joka valmistaa sekä farkkuja että arkivaatteita. Pepe Jeans perustettiin Lontoossa vuonna 1973.
Plano-kulttuurit

Plano-kulttuurit ("tasankokulttuurit") vallitsivat kivikaudella Pohjois-Amerikassa 11 500–9 000 vuotta sitten Folsomin kulttuurin jälkeen. Ne olivat tyypillisiä myöhäisen kivikauden metsästäjä-keräilykulttuureita. Planon aikana eri kulttuurit olivat erilaisia, mikä viittaa kilpailevien heimojen kehittymiseen.
Plano-kulttuureissa metsästettiin mm. alussa pitkäsarvista biisonia, myöhemmin tavallista biisonia piikivikärkisin keihäin. Muita metsästettäviä eläimiä olivat muun muassa antilooppi, hirvi, peura ja kojootti.
Planon piikiviset keihäänkärjet olivat monesti pitkiä, kapeita ja hyvin taitavasti tehtyjä, taitavammin kuin koskaan aiemmin Amerikan historiassa, mutta saattoivat olla karkeitakin.
Plano-kulttuurit kehittyivät eri alueilla eri tahdissa. Plano-kulttuurit heikkenivät noin 9000 vuotta sitten arkaaisen kauden alkaessa ja ilmaston muuttuessa jääkauden jälkeen.

Plano-kulttuuri

Plano-kulttuureissa oli monenlaisia liikkuvuus- ja elintapoja. Biisoninmetsästykseen keskittymisen sijaan Plano-intiaanit metsästivät biisonien lisäksi monie pienempiä eläimiä ja myös keräilivät kasveja sekä kalastivat.  
Plano syntyi jääkauden päättyessä noin 10 000 radiohiilivuotta sitten Pohjois-Amerikan preeria-alueella. Arkaaisen kauden alussa Plano-intiaanit alkoivat asettua entistä enemmän paikoilleen. Paleointiaanien Planon vaikutus ulottui Kanadan Luoteisterritorioista Meksikon lahteen. Jäätikkö oli vetäytynyt monilta alueilta, ja Agassizjärvi Kanadan keskiosissa kutistunut huomattavasti. Kivenkäsittelytaito oli kehittynyt valtavasti, ja kivisten keihäänkärkien työstämiseen käytettiin huomattavasti aikaa ja vaivaa.
Esimerkiksi Agate Basinin keihäänkärjet olivat erittäin hyvin tehtyjä, pitkiä ja kapeita.
Planon alalajeja olivat eri paikoissa ja eri aikoina esimerkiksi Alberta, Cody, Frederick, Eden, Scottsbluff, Meserve, Milnesand, Browns Valley, Portales, Angostura, Agate Basin 10 500–9 500 radiohiilivuotta sitten, Hanna, Duncan, Midland, Hell Gap, Cascade, Plainview ja Dalton. Nykyään sanotaan Scottsbluffiksi 10 500–9 500  vuotta sitten kukoistaneita Albertan, Scottsbloffin, Firstviewin ja Codyn kulttuureja.
Kanadan alueen Pohjois-Indianan varhaisia kulttuureja olivat Gainey, Barnes, Holcombe, Hi-Lo ja Agate Basin. Tällä alueella oli monia erilaisia kärkityyppejä. Manitobassa vallitsi Pohjois-Plano 8 000–6 000 vuotta sitten ja samaan aikaan itäinen Plano Caribou Lakessa. 
Plano päättyi Suurten tasankojen alueella ilmastomuutoksen ja Tasangon arkaaisten kulttuurien ilmestymiseen 9 950–8 950 BP. tai viimeistään 7600 radiohiilivuotta sitten.
Tasangoista itään itäisen Pohjois-Amerikan paleointiaanit metsästivät harvoin mastodonttia, pikemminkin karibua, valkohäntäpeuraa, hirveä, pienriistaa, kalaa ja monia kasveja. Itä-Arkaainen kulttuuri alkoi liukumalla sikäläiistä paleointiaaneista 8 950–7 950 BP.
Russkaja žizn

Russkaja žizn (ven. Ру́сская жизнь, ”Venäjän elämä”) oli Helsingissä vuonna 1919 perustettu venäjänkielinen sanomalehti. Joulukuusta 1919 lähtien sen nimenä oli Novaja russkaja žizn (Но́вая ру́сская жизнь, ”Uusi Venäjän elämä”), kesäkuusta 1922 Russkije vesti (Ру́сские ве́сти, ”Venäjän viestit”) ja joulukuusta 1923 vuoteen 1926 saakka Novyje russkije vesti (Но́вые ру́сские ве́сти, ”Uudet Venäjän viestit”).
Lehti syntyi maaliskuussa 1919, kun Andrei Igelströmin Severnaja žizn ja Konstantin Arabažinin Russki listok yhdistettiin. Samalla molemmat syrjäytettiin Russkaja žiznin toimituksesta. Uutta lehteä toimittivat entisen Venäjän ministerit ja poliitikot ja sen linjan määräsi Venäjän valkoisten sotapolitiikka. Ajan mittaan Russkaja žizn muuttui entistäkin taantumuksellisemmaksi, ja loppuvuodesta 1919 sen kilpailijaksi perustettiin uusi lehti Rassvet.
Lehden tärkeimpiä tehtäviä olivat Neuvosto-Venäjän, Venäjän sisällissodan ja venäläisen emigranttiyhteisön tapahtumista kertominen. Sillä oli omat kirjeenvaihtajat Prahassa, Lontoossa, Berliinissä, Pariisissa ja muissa emigranttien keskuspaikoissa. Lehti toimi myös Suomen venäläisyhteisön yhdyssiteenä ja pyrki luomaan yhteisymmärrystä ja kulttuurisuhteita suomalaisten ja venäläisten välille. Se julkaisi emigranttikirjailijoiden runoja, kuvauksia, kirjallisuus- ja taideartikkeleita sekä kirjallisuus-, teatteri- ja musiikkiarvosteluja.
Kuudesti ja välillä kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaiseminen kävi taloudellisesti raskaaksi, mikä heijastui useina keskeytyksinä ja nimenmuutoksina. Vastaaviksi toimittajaksi ilmoitettiin Paul Leontjeff (1919), Georg (Juri) Grigorkoff (1919–1922) ja Valerian Voutilainen (1922–1926). Toimituskuntaan kuuluivat Novaja russkaja žiznin aikaan Anton Kartašov, David Grimm, Vladimir Kuzmin-Karavajev, Aleksandr Kuprin, Ivan Bunin, Aleksandr Jablonovski, Valerian Voutilainen ja Jevgeni Ljatski. Suurin osa toimittajista muutti muualle Eurooppaan keväällä 1922.
Novyje russkije vestin lakattua kesäkuussa 1926 Russkaja kolonija -yhdistys yritti vielä keväällä 1927 julkaista Listok russkoi kolonii -nimistä lehteä, johon Suomen venäläisen emigranttisanomalehdistön historia päättyi.
Cardaillac

Cardaillac [kaʁdajak] on Ranskan kunta Occitanien alueella Lotin departementissa, kymmenkunta kilometriä Figeacin kaupungista pohjoiseen. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 595. Kunta kuuluu departementissaan Canton de Lacapelle-Marivalin kantoniin Figeacin arrondissementissa. 
1000-luvulla perustetun linnoituksen piiriin syntynyt Cardaillac kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon Lotin departementista kuuluu viisi muutakin kylää. Linnoituksesta on jäljellä kolme kylän yläpuolelle kohoavaa, 1200-luvulta peräisin olevaa tornia.
NRP Rio Minho (P370)

Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeiteltä Lissabonista, missä köli laskettiin telakkanumerolla C132. Alus otettiin palvelukseen 1. elokuuta 1991.
Helvetica

Helvetica on laajalti käytössä oleva sans serif -kirjasintyyppi. Sen alkuperäiset leikkaukset suunnittelivat Max Miedinger ja Eduard Hoffmann. Tavoitteena oli luoda neutraali ja selkeä, opasteisiin soveltuva kirjasintyyppi. Kirjasintyyppi julkaistiin 1957 nimellä Neue Haas Grotesk, kirjasintyypin julkaisseen sveitsiläisen Haas’sche Schriftgiesserein mukaan. Haasin emoyhtiö Stempel päätti myydä kirjasintyyppiä asiakkailleen kotimaassaan Saksassa. Stempel ei kuitenkaan halunnut markkinoida kirjasintyyppiä toisen yhtiön nimellä, joten kirjasintyypille piti etsiä sopiva nimi, joka kertoisi sen hengestä ja alkuperästä. Lopulta päädyttiin nimeen "Helvetica", joka muistutti Sveitsin latinalaista nimeä, Helvetiaa.
Helvetica on ollut julkaisemisestaan saakka suosittu kirjasintyyppi logoissa ja opasteissa.
Helveticasta on tehty useita klooneja lisenssimaksujen välttämiseksi. Näitä kopioita ovat muun muassa Monotype Imaging CG Triumvirate, ParaType Pragmatica, Bitstream Swiss 721 ja URW++ Nimbus Sans. Monotype suunnitteli vuonna 1982 Arial-fontin Helveticaa korvaamaan. Arialin kaikki kirjaimet ovat saman levyiset kuin Helvetican, mutta muutamat kirjaimet eroavat ulkonäöltään selvästi esikuvastaan. Arial yleistyi sittemmin, kun Microsoft valitsi sen halvempana versiona Windows 3.1:een.
James Odongo

James Odongo (s. 27. maaliskuuta 1931) on ugandalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Tororon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bahannan titulaaripiispaksi 25. marraskuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. helmikuuta 1965. Pääkonsekraattorina toimi Laurean Rugambwa, jota avustivat John Francis Greif ja Vincent Joseph McCauley.
Odongo sai 19. elokuuta 1968 nimityksen Tororon piispaksi ja 5. tammikuuta 1985 Ugandan sotilaspiispaksi. 2. tammikuuta 1999 hänet nimitettiin lisäksi Tororon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 27. kesäkuuta 2007. Hän on kuitenkin jatkanut työtään sotilasordinariaatin johdossa.
Odongo osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Lisa Ann

Ura

Ennen pornouraansa - vuodesta 1990 - Ann työskenteli eroottisena tanssijana rahoittaakseen hammashoitajan opintonsa.
Heinäkuussa 1993 Ann aloitti pornonäyttelijän uransa ja esiintyi 49 elokuvassa ennen kuin lopetti AIDSin pelossa esiintymisen vuonna 1997. Hän palasi takaisin tanssimisen pariin strippibaareihin, kunnes siirtyi takaisin pornoelokuviin vuonna 2002. Marraskuussa 2006 Ann perusti oman agentuurinsa Clear Talent Management, joka nimettiin noin puoli vuotta myöhemmin uudelleen Lisa Ann's Talent Managementiksi. Joulukuussa hänen yhtiönsä yhdistyi Lighthouse Talentin kanssa säilyttäen oman nimensä.
2. lokakuuta 2008 Ann sai mediahuomiota näyteltyään Yhdysvaltain republikaaninen puolueen varapresidenttiehdokasta Sarah Palinia parodioivassa pornoelokuvassa Who's Nailin' Paylin?. Ann näytteli Palinia myös vuonna 2009 Eminemin musiikkivideossa We Made You. Myöhemmin samana vuonna hän uusi roolinsa parodisessa pornoelokuvassa Letterman is Nailin Paylin.
Carlo Mario Abate

Ura

Abate menestyi lähinnä urheiluautokilpailuissa sekä MM-sarjan ulkopuolisissa Formula 1 -kilpailuissa, voittaen mm. Mille Miglia, Targa Florio ja Reimsin Grand Prix -kilpailut vuosina 1959 ja 1963 sekä sijoittuen kaksi kertaa kolmanneksi ulkopuolisissa kilpailuissa (Välimeren Grand Prix 1962 ja Syrakusan Grand Prix 1963).Abate ajoi kuudessa MM-sarjan ulkopuolisessa F1-kilpailussa. 
Hän ilmoittautui kahteen Formula 1 -maailmanmestaruussarjan kilpailuun, vuoden 1962 Ranskan Grand Prix'hin Lotuksella ja 1963 Italian Grand Prix'hin Porschella, mutta peruutti osallistumisensa kumpaankin.
Ostalgia

Ostalgia (saks. Ostalgie) on termi, joka kuvaa ihmisten nostalgisia tunteita elämää entistä Saksan demokraattista tasavaltaa (DDR) kohtaan. Sana on muodostettu yhdistämällä sanat Ost (itä) ja Nostalgie (nostalgia).
Berliinin muurin murruttua vuonna 1989 ja Saksan jälleenyhdistyessä seuraavana vuonna suurin osa itäsaksalaisista otti riemuiten vastaan uudenlaisen vapauden ja länsimaisen kulutuskulttuurin. Itäsaksalaiset tuotteet eivät pärjänneet kilpailussa ja suurin osa niistä katosi markkinoilta. Mutta monien itäsaksalaisten pettyessä ”wesseihin” ja elämään yhdistyneessä Saksassa nousivat nostalgiset tunteet DDR:ää kohtaan pintaan. 
Ostalgiasta onkin tullut kannattavaa liiketoimintaa. On tehty muun muassa monia DDR:stä kertovia elokuvia, kuten Wolfgang Beckerin ohjaama draamakomedia Good bye, Lenin! (2003). Lisäksi vanhaa DDR:läistä musiikkia on julkaistu runsaasti cd-uusintapainoksina. Ostalgia on myös näkynyt itäsaksalaisten autojen, Trabantin ja Wartburgin suosion ja arvostuksen nousuna.
Sanaa ostalgia käytetään nykyisin kuvaamaan myös muiden itäblokkilaisten, erityisesti puolalaisten, nostalgisia tuntemuksia kommunistiseen aikaan.
Lunascape

Lunascape Orion on verkkoselain. Sen kehittelytyö aloitettiin vuonna 2008. Lunascapen päätoimipaikka sijaitsee Sunnyvalessa, Yhdysvaltain Kaliforniassa.
Lunascape on yksi niistä selaimista, jotka kuuluvat tätä artikkelia laadittaessa selainvalinta-valikkoon. Tuo valikko ilmestyy Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmän saapuneitten päivitystietojen muassa. EU määräsi Microsoftin tarjoamaan vaihtoehtoja, omalle Internet Explorer (IE) -selaimelleen.
Lunascape Orion on artikkelin kirjoitushetkellä ainoa selain, joka kykenee käyttämään kolmea eri selainmoottoria samanaikaisesti. Niin ikään kesken selauksen voidaan selainmoottoria vaihtaa. Kirjauduttaessa eri yhteisöpalveluihin, jollainen Wikipediakin on: saattaa äkillinen istunnon aikana tapahtuva tahaton uloskirjautuminen olla mahdollista, mikäli selainmoottoria vaihdetaan session aikana.
Lunascape -selaimesta on olemassa suomenkielinen versio, joka on numeroinniltaan 6. Selaimen koko, taikka vaatima muistitila on noin hieman alle 50 megatavua (Mt). Ohjelman vaatima muistitila on optionaalista, eli käyttäjän tekemistä valinnoista riippuvaista. Pienin latausoptio vie muistitilaa arviolta 17 Mt verran, jossa ei ole mukana WebKit-ydintä. Selaimen vaatiman tiedoston lataaminen tapahtuu fyysisesti Japanista (verkkopäätteen tunnus: "jp").
Lunascape Orion toimii ainakin Microsoftin Windows- käyttöjärjestelmissä, myös Windows 7:ssä. Englanninkielisenä on saatavilla oleva tuorein versio 6.8.0 (sekä suomenkielisenä 6.4.1). Selainohjelman lataaminen sekä käyttö ovat maksuttomia.

Lähdetieto, sekä selainohjelman virallinen kotisivu

Lunascapen kotisivut
San Miguel (1773)

Valmistus

Alus laskettiin vesille vuonna 1773.

Palvelus

Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi Gibraltarin piirityksessä lokakuussa 1782 aluksen, joka liitettiin kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS San Miguel. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1791.
Uurainen

Maantiede

Uurainen sijaitsee Keski-Suomessa. Sen naapurikunnat ovat Jyväskylä, Laukaa, Multia, Petäjävesi, Saarijärvi ja Äänekoski. Kuntakeskuksesta Jyväskylään on 32 km.
Uuraisten suurimmat järvet ovat Kyynämöinen, Sääkspää ja Iso-Uurainen. Kaikkiaan kunnassa on 125 järveä.
Uuraisilla on kolme Natura-kohdetta: keidassuot Oksalan Isosuo ja Miehinkäisensuo, puronvarsisuota edustava Lotakonsuo ja Hitonhauta-Kylmähauta-Hirvasjoki, johon kuuluu Äänekosken ja Uuraisten rajalla sijaitseva Kylmäpuron lähteikkö.

Kyliä

Haukimäenkylä, Höytiä, Jokihaara, Kangashäkki, kirkonkylä, Kotaperä, Kummunkylä, Kuukkajärvi, Kyynämöinen, Nyrölä, Hiirola (Uurainen), Tehlo, Oikarisperä, Pirttiperä, Uurainen

Historiaa

Uurainen esiintyy vanhoissa asiakirjoissa 1800-luvun puoliväliin asti nimellä Kuukkajärvi ja joskus myös Minkkilä. Se muodostui Saarijärvestä erotetuksi rukoushuonekunnaksi vuonna 1801, ja siihen liitettiin myös osia silloisesta Laukaasta. Seurakunnan kappeli valmistui 1856, ja se itsenäistyi omaksi seurakunnaksi 1886. Tällöin kunnassa oli 1 058 asukasta. Vuonna 1900 väkiluku oli 3 153. Nykyinen Uuraisten kirkko on rakennettu vuonna 1904 entisen paikalle. Siihen liittyvä tapuli on rakennettu 1882 lääninarkkitehti Alfred Cavénin piirustusten mukaan.
Vuonna 1976 Uuraisten kunnanjohtajaksi valittu Sirpa Rautio oli Suomen ensimmäinen naispuolinen kunnanjohtaja. 
Trombi tai syöksyvirtaus tuhosi vuonna 2010 Uuraisilla matkailuvaunualueen.

Hallinto

Uuraisten kunnanjohtaja on ollut vuodesta 2011 Juha Valkama. Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista kahdeksan on kaudella 2017–2021 keskustan hallussa, perussuomalaisilla viisi, sosiaalidemokraateilla neljä, kristillisillä kaksi sekä vasemmistoliitolla ja kokoomuksella kummallakin yksi.

Talous

Vuonna 2015 kunnassa oli 804 työpaikkaa. Niistä 12 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 68 % palveluissa ja 17 % jalostuksessa. Alkutuotannon osuus oli neljä kertaa niin suuri kuin koko maassa (3 %).
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Kuljetusliike Ville Silvasti, Rakennusliike Well-Done ja Metallisorvaamo Pitkänen. Suurimpia työllistäjiä ovat betonielementtejä valmistava Parma Oy, puuntyöstöteriä mekaaniselle puuteollisuudelle valmistava Leitz KES Metalli Oy sekä metallilaitteita ja -rakenteita valmistava Jake-Man Oy.

Palvelut

Uuraisilla on Hirvasen koulu,  Höytiän koulu, Uuraisten Koulukeskus
ja Kyynämöisten koulu
Uuraisten terveysasema ja muut terveyspalvelut hoidetaan Jyväskylästä vuodesta 2011 alkaen.

Ruokakulttuuri

Uuraisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla naudan- ja sianlihapata lihasuolainen, perunasoppa ja litukkarieska.