google/wiki40b huggingface dataset:
Laukontori

Laukontori, tamperelaisittain myös Alaranta, on Tampereen keskustan eteläosassa, Pyhäjärven rannalla sijaitseva tori. Se sijaitsee vain muutaman sadan metrin päässä Tampereen Keskustorista. Torin ranta toimii satamana, josta lähtee kesäisin risteilyaluksia muun muassa Viikinsaareen ja Hämeenlinnaan.
Laukontori on saanut nimensä ensimmäisestä Pyhäjärvellä liikennöineestä höyrylaivasta, Laukko-siipirataslaivasta, joka oli rakennettu vuonna 1859, mutta romutettu jo vuonna 1864. Tällaisena laiva oli niin merkitsevä, että tamperelaiset alkoivat käyttää nimitystä Laukon tori eli tori, jonka reunaan Laukko rantautui. Samaa satamapaikkaa käytti myöhemmin myös toinen Laukko-niminen höyrylaiva. Laukontorista on käytetty rinnakkaisniminä Alarantaa ja Alasatamaa (aikoinaan myös Alarannan kauppatori), vaikka toisaalta Mustanlahden satamaa Näsijärven rannassa ei ole koskaan kutsuttu "Ylärannaksi" tai "Yläsatamaksi".  Virallisesti Laukontori on kuulunut Tampereen kadunnimistöön vuosina 1868–1886 ja uudelleen vuodesta 1897.  Välivuosina torin nimenä oli Kalatori. Laukontorin reunamille rakennettiin 1900-luvun alussa asuinkerrostaloja ja alue oli varakkaiden kaupunkilaisten suosima asuma-alue. Vuonna 1905 lähes puolet koko Nalkalan kaupunginosan asukkaista luettiin kuuluviksi ylimpään sosiaaliryhmään. Laukontori oli 1950-luvulle saakka vilkas kauppapaikka, jossa sisävesilaivoilla Pyhäjärven alueelta Tampereelle tulleet maaseudun asukkaat myivät tuotteitaan.
Laukontori on Tammelantorin ohella myös kuuluisia mustanmakkaran "alkuperäisiä" nauttimispaikkoja. Laukontorille johtaa Tammerkosken yli vuonna 1985 valmistunut Vuolteensilta ja kesällä 2010 valmistunut Laukonsilta yhdistää puolestaan Laukontoria ja Ratinan aluetta.
Ottavio Missoni

Ottavio Missoni (11. helmikuuta 1921 – 9. toukokuuta 2013) oli menestyksekäs italialainen muotisuunnittelija, joka perusti vaimonsa Rosita Jelminin kanssa nimeään kantavan menestyksekkään Missoni-muotihuoneen.
Myöhemmin yrityksen toimitusjohtajana oli heidän poikansa Vittorio Missoni, joka katosi lento-onnettomuudessa Venezuelan rannikolla tammikuun alussa 2013.
Ottavio Missoni oli myös menestynyt urheilija ja sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 kuudenneksi 400 metrin aitajuoksussa.
Ilmajarrutus

Ilmajarrutus tarkoittaa avaruustekniikassa avaruusaluksen tai luotaimen nopeuden hidastamista kaasukehän ilmanvastuksen avulla. Siinä käytetään hyväksi ilmiötä, joka pudottaa matalalla kiertävän satelliitit jonkin ajan kuluessa tuhoutumaan planeetan kaasukehään. Kaasukehä ulottuu ohuena hyvin korkealle. Tekniikkaa on kokeiltu joidenkin Mars-luotainten kiertoratojen hitaaseen alentamiseen kääntämällä aurinkopaneelit sopivaan asentoon. Radan edelleen alenemista hidastetaan rakettimoottorein.
Tulevaisuudessa sitä saatetaan käyttää planeettojen kiertoradoille asettumiseen. Tällöin ilmajarrutus vaatisi luotaimeen tai alukseen erityisen suojakilven kuumenemista vastaan.
Saksan 8. vuoristodivisioona

Ensimmäinen divisioona

Divisioona perustaminen aloitettiin maaliskuussa 1944 Lapissa, jolloin sen runkona oli Vuoristojääkärirykmentti 139. Divisioona nimettiin pian uudelleen komentajansa eversti Mathias Kräutlerin mukaan ryhmä Kräutleriksi ja edelleen erillisdivisioona 140:ksi 7. syyskuuta, jolloin siihen kuuluivat erillisdivisioonan esikunta, vuoristojääkärirykmentti 139, jääkäripataljoona 3, tykistörykmentti 139 sekä pioneeri ja viestikomppaniat. Divisioona vetäytyi muun armeijan mukana Norjaan, jossa se antautui sodan lopulla briteille.

Toinen divisioona

Toisen yhtymän historia alkaa Münchenistä VII täydennysalueesta (saks. Kommandeur der Ersatztruppen VII), joka asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939. Siitä muodostettiin 9. marraskuuta Divisioona Nr 157 ja se nimettiin 12. joulukuuta 1942 edelleen 157. täydennysdivisioonaksi. Seuraavana keväänä divisioonaan kuuluivat täydennysrykmentit 7 ja 157, vuoristotäydennysrykmentti 1, tykistötäydennysrykmentti 7, täydennystulenjohtopatteristo 7, täydennyspanssarintorjuntapataljoona 7, täydennyspioneeripataljoona 7, täydennysmoottoripataljoonat 7 ja 27, täydennyskuljettajapataljoonat 7 ja 27 sekä täydennysrakentajapataljoona 7.
Divisioonasta muodostettiin 1. lokakuuta 1942 157. reservidivisioonaksi, jolloin siihen kuului reservikrenatöörirykmentit 7 ja 157, reservivuoristorykmentti 1, reservitykistörykmentti 7 ja reservipioneeripataljoona 7. Se oli sijoitettu Besanconiin Ranskaan varuskuntajoukoksi. Sen vahvuus oli 1. syyskuuta 1943 lähes 12000 sotilasta. Italian antauduttua divisioona siirrettiin Grenobleen, jossa se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. vuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi. Divisioona täydennettiin Mittenwaldissa Baijerissa, jonka jälkeen se siirrettiin Westfaleniin ja edelleen Ranskaan Besanconiin. Divisioona lähetettiin Italian antauduttua Grenobleen lähelle Italian rajaa, jolloin se liitettiin osasto von Zangeniin (myöhemmin Ligurian armeija) taistelemaan Pohjois-Italian partisaaneja vastaan.
Divisioona ei koskaan saavuttanut määrävahvuutta. Se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. reservivuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi, jolloin se samalla siirrettiin ensimmäistä kertaa etulinjaan taistelemaan Rovereto-Trenton alueen Yhdysvaltain joukkoja vastaan. Divisioona osallistui Po-joen laakson taisteluihin Italian toisen maailmansodan viimeisiin sotatoimiin. Divisioonan vahvuus oli noin 3000 miestä, mutta se oli kuitenkin Saksan 10. armeijan suurin yhtymä. Divisioona antautui huhtikuun lopulla Yhdysvaltain joukoille.

Komentajat

Divisioonankomentajana oli kenraaliluutnantti Paul Schricker syyskuusta 1944 aina antautumiseen saakka.
2-heksanoni

Terveysvaikutukset

2-heksanoni imeytyy keuhkoista, nieltynä ja ihon läpi. Sen aineenvaihduntatuote, 2,5-heksaanidioni eli asetonyyliasetoni, on hermomyrkky. Eläinkokeet ovat osoittaneet että samanaikainen altistuminen 2-butanonille (metyylietyyliketoni, MEK) lisää neurotoksisuutta.
Hermostoputki

Hermostoputki on hermostolevystä kehittyvä putkimainen rakenne, josta muodostuu selkärankaisten keskushermosto eli aivot ja selkäydin ja silmien aiheet.

Kehitys

Gastrulaation jälkeen alkion solut ovat järjestäytyneet kolmeen kerrokseen: ektodermi, mesodermi ja endodermi. Hermostolevy kehittyy ektodermistä ja sijaitsee alkion selkäpuolella. Hermostolevy paksuuntuu ja muodostaa uurteen, jonka reunat yhtyvät keskiviivassa. Ihmissikiöllä tämä tapahtuu sikiön ollessa n. 21 vuorokauden ikäinen. Hermostoputken kehitykselle tärkeitä säätelijöitä ovat geenien lisäksi eräät ravintoaineet, kuten foolihappo. Foolihappo aktivoi homokysteiinin muuttumista metioniiniksi. Mikäli sikiö kärsii foolihapon puutteesta, elimistöön kerääntyy liikaa homokysteiiniä mikä johtaa hermostoputken kehityshäiriöihin.
Andreas Hadelöv

Seuraura

Hadelöv on IFK Kirunan kasvatti. Hän kuului Kiruna IF:n miesten joukkueeseen jo 16-vuotiaana kaudella 1991–1992 Ruotsin I-divisioonassa. Hadelöv pelasi sarjaa kevääseen 1996 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1996–1997 Elitserien-joukkue Djurgårdens IF:ään. Hadelöv pelasi siellä tulokaskaudellaan 21 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. Toisella kaudellaan 1997–1998 hän kävi yhteensä 17 ottelun verran lainalla I-divisioonan Väsby IK:ssa ja Hammarby IF:ssä. Djurgårdenissa Hadelöv voitti kakkosmaalivahtina Elitserien-hopeaa keväällä 1998.
Kaudeksi 1998–1999 Hadelöv siirtyi Malmö Redhawksiin. Hän kantoi runkosarjassa suurimman osan joukkueen torjuntavastuusta, mutta jäi kevään 1999 pudotuspeleissä kakkosmaalivahdiksi Andrew Vernerille. Kaudella 1999–2000 Hadelöv vakiinnutti paikkansa joukkueen ykkösmaalivahtina. Hän pelasi Elitserienin tähdistöottelussa vuosina 2000 ja 2001. Viimeisellä Malmö-kaudellaan 2004–2005 Hadelöv kävi myös yhdeksän ottelun lainalla HockeyAllsvenskanin Växjö Lakersissa. Malmö ajautui keväällä 2005 Elitserienin karsintoihin ja putosi kauden päätteeksi sarjatasoa alemmas.
Malmön pudottua HockeyAllsvenskaniin Hadelöv jatkoi uraansa kaudella 2005–2006 samassa sarjassa, mutta Skellefteå AIK:n joukkueessa. Hän oli nostamassa joukkuetta Elitserieniin kaudeksi 2006–2007. Hadelöv torjui Skellefteålle Elitserien-hopeaa keväällä 2011, mutta kaudella 2011–2012 hän putosi joukkueen kakkosmaalivahdiksi Joacim Erikssonin taakse. Hadelöv voitti kauden päätteeksi taas Elitserien-hopeaa ja päätti ammattilaisuransa kevääseen 2012.

Pelaajauran jälkeen

Kaudesta 2013–2014 Hadelöv on toiminut HockeyAllsvenskan-joukkue Malmö Redhawksin maalivahtivalmentajana.
Bellingshausen

Bellingshausen on Venäjän (aiemmin Neuvostoliiton) omistama tutkimusasema Eteläisillä Shetlandsaarilla Etelämantereen tuntumassa. Asema sijaitsee koordinaateissa 62°12′S 58°58′W﻿ Collins Harbourissa King George Islandilla, joka on saariston suurin saari. King George Island on noin 80 kilometriä pitkä, 30 kilometriä leveä ja suurimmalti osin jään peitossa. Asema sijaitsee noin 16 metrin korkeudella merenpinnan tasosta. Se on melko lähellä Etelämantereen pohjoisinta kohtaa, Antarktiksen niemimaan kärkeä.
Vuonna 1968 perustetulla asemalla on Antarktiksen ainoa ortodoksikirkko (ven. Церковь Святой Троицы, suom. Pyhän Kolminaisuuden kirkko). Asemalta on tieyhteydet läheisiin asemiin: Base Presidente Eduardo Frei Montalvaan, Great Wall -asemaan sekä Artigas Baseen.
Alueella on Antarktiksen leudoin ilmasto: kylmin kuukausi on elokuu, jonka keskilämpötila on noin -6,8 °C ja lämpimin kuukausi on helmikuu (+1,1 °C). Aseman ilmasto on siis ihmisille varsin suotuisa ja se sijaitsee myös suhteellisen lähellä Etelä-Amerikkaa.

Aseman tehtävät

Aseman perustamisvuonna 1968 asemalla oli talvikaudella noin 20 työntekijää. Asemalla tehtiin useiden eri tiedealojen tutkimuksia. Muun muassa meteorologiaa, valtameritutkimusta, glasiologiaa, geofysiikan tutkimusta, ja biologian sekä lääketieteen tutkimuksia.
1980-luvulla asemalla työskenteli tieteellinen retkikunta, jonka työtehtäviin kuului muun muassa säätietojen sekä meren jäätilanteen välittäminen merenkulkijoille.
Sinirintabulbuli

Levinneisyys

Sinirintabulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Se on melko laajalla levinnyt ja yleinen, mutta vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Kharondas

Kharondas (m.kreik. Χαρώνδας; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen lainsäätäjä, joka oli kotoisin Katanesta  Sisiliasta.
Kharondaan tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Hänet on joskus esitetty Pythagoraan (n. 580-504 eaa.) oppilaana, mutta varmuudella tiedetään vain, että hän eli ennen Anaksilas Rhegionlaista (n. 494-476 eaa.), sillä hänen lakinsa olivat käytössä Rhegionissa ennen kuin kyseinen tyranni hylkäsi ne.
Kharondaan lait oli alun perin kirjoitettu runosäkeinä. Katanen lisäksi myös muut Sisilian ja Suur-Kreikan khalkislaiset siirtokunnat ottivat ne käyttöönsä. Aristoteles arvosti Kharondaan lakeja ennen kaikkea siksi, että ne olivat täsmällisemmin ilmaistu kuin myöhemmät lait. Hän sanoo, etteivät lait olleet muuten erityisen huomionarvoiset, paitsi sikäli, että ne rankaisivat väärästä valasta.
Tarinaa, jonka mukaan Kharondas surmasi itsensä astuttuaan epähuomiossa neuvoston kokoukseen aseistettuna, päätyen näin rikkomaan omia lakejaan, kerrotaan myös Zaleukoksesta ja Diokles Syrakusalaisesta. Lakien katkelmat, jotka Johannes Stobaios ja Diodoros Sisilialainen laittavat Kharondaan nimiin, ovat myöhäisempää uuspythagoralaista alkuperää.
Vaivaistupa

Vaivaistupa eli vaivaistalo on Suomessa ja Ruotsissa käytössä ollut vanhainkodin historiallinen vastine, jonne sijoitettiin pysyvästi köyhiä ja pitkäaikaissairaita ihmisiä. Niitä perustettiin varsinkin 1800-luvulla.
Vuoden 1571 kirkkolaki ja vuoden 1623 hospitaalijärjestys velvoittivat seurakunnat rakentamaan ja ylläpitämään alueellaan majapaikkaa kerjäläisiä varten. Samalla kerjuuoikeus rajoitettiin lähinnä omaan kaupunkiin tai pitäjään. Vuoden 1734 laki määräsi (rakennuskaari 26:1) jokaisen pitäjän asukkaan velvollisuudeksi rakentaa ja ylläpitää kirkkoa, kellotapulia, kirkonaitaa, pitäjäntupaa ja vaivaisten tupaa. Rakennusaineet ja niiden ajot tuli toimittaa tilan koon mukaan ja päivätyöt ruokakunnittain. Vaivaistupia ei kuitenkaan perustettu jokaiseen pitäjään, sillä vuoden 1852 vaivaishoitoasetuksen ilmestyessä ei sellaista ollut perustettu kaikkialle.
Vaivaistalo oli tarkoitettu ihmisille, jotka eivät pystyneet itse huolehtimaan toimeentulostaan. Talon asukkaiden oli osallistuttava voimiensa mukaan talon töihin. Vaivaistalot muutettiin vuonna 1922 köyhäinhoitolain nojalla kunnalliskodeiksi.
Huulampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 12,6 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 77,5 metriä mpy.
Iso-Koura

Maantietoa

Järven pituus on 1,0 kilometriä, leveys 500 metriä ja sen pinta-ala on 17 hehtaaria. Se sijaitsee laajan suoalueen, joka muodostuu Lylynevasta, Pohjoisnevasta ja Huhdannevasta, keskellä sijaitsevalla harjujakolla. Järvi on pitkä ja kapea ja sen itärannat rajautuvat Kouranharjuun lukuun ottamatta keskikohdan lahtea, joka työntyy itään ja jossa sijaitsee järven luusua. Eteläosassa sijaitsee 60 metriä pitkä kallioinen saari ja keskiosassa on pieni luoto. Järveen laskee seitsemän suo-ojaa, jotka saavat vetensä pienialaisilta soilta. Sen laskuoja lähtee itäpäässä sijaitsevasta lahdesta ja luontaisesti luikerteleva oja laskee puolenkilometrin päässä olevaan Alkkianlampeen. Alkkianlammen vedet päätyvät Kärppäluoman kautta Vatajanjokeen. Rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä. Rannat ovat pääosin suota, mutta itärannat ovat harjun reunaa. Kouranharjulla kulkee tie järven rantaan, missä sijaitsee järven ainoa vapaa-ajan asunto. Tie haarautuu yhdystieltä 13311, joka risteää valtatietä 3 Kuivasjärven kylässä. Järven eteläpää kalliosaaresta etelään sijaitsee Parkanon puolella.
Järven itäpuolella sijaitsevat pienet lammet Keski-Koura ja Pikku-Koura. Niillä ei ole laskuojaa. Iso-Kouran eteläpuolella sijaitsee nimetön pitkänmuotoinen lampi.

Historiaa

Vuoden 1959 painetussa peruskartassa järven nimi oli "Kourajärvi". Kourajärvenharjun hiekkakuoppien tieltä jatkoi järvelle kärrypolku, jossa sijaitsi suuri rakennusa "Maja". Karttaan oli piirretty järven pohjoispäähän kolme saarta, joita ei näy kartassa enää. Keskikohdan luoto oli tuolloin suurempi kuin nykyään. Vuoden 1984 peruskartassa keskikohdassa oli kaksi pientä luotoa, mutta pohjoispään saaret puuttuivat kartasta.
Karttojen paikannimissä on ollut vaihtelevuutta. Pikku-Kouraa kutsuttiin vuoden 1959 kartassa nimellä "Kouranlampi" ja vuoden 1984 kartassa "Pikku-Koura". Keski-Kouraa kutsuttiin vuoden 1959 kartassa "Pikkukouraksi" ja vuoden 1984 kartassa "Keski-Kouraksi".
Sodankylä

Kulttuuri

Sodankylässä on vietetty vuodesta 1986 lähtien vuosittaiset kansainväliset Sodankylän elokuvajuhlat (engl. Midnight Sun Film Festival). Sodankylän Tankavaarassa järjestetään joka kesä kansainväliset kullanhuuhdontakilpailut. Vuodesta 1973 vuoteen 1994 Sodankylässä järjestettiin kansanmusiikin ja -tanssin kansainvälistä kesätapahtumaa Jutajaisia. Vuonna 1995 pitopaikka vaihtui Rovaniemelle.
Luostolla järjestettiin 2002-2017 loppukesäisin LuostoClassic -niminen tapahtuma, joka keskittyi klassisen musiikin tarjontaan.
Sodankylä-talossa sijaitsevassa Museo-galleria Alariestossa on nähtävillä Andreas Alarieston maalauksia ja taideteoksia. 
Lyhyen matkan päässä keskustassa, Kitisen ja Jeesiöjoen risteyskohdassa sijaitsee Sodankylän kotiseutumuseo, joka esittelee alueen talonpoikaisajan elämää.
Sodankylän merkittävimpiin rakennuksiin kuuluu vuonna 1689 rakennettu puinen Vanha kirkko ja vuonna 1859 valmistunut uudempi kivikirkko.
Sodankylän Vanha Kirkko on yksi Lapin vanhimpia säilyneitä puukirkkoja. Kirkko on rakennettu vuonna 1689 Keski-Lapin väestöä varten. Kirkko entisöitiin 1926, ja vuosina 1992-1995 Museovirasto korjasi paanukatteen ja ulkoverhoilun. Vanha kirkko on säilyttänyt aitoutensa ja tunnelmansa läpi vuosisatojen. Kirkossa pidetään kesäisin hartaustilaisuuksia, ja se on suosittu vihkikirkkona.
Poro ja lappalainen -patsas on kirkonkylän keskustassa oleva Ensio Seppäsen pronssiteos vuodelta 1970, joka kuvaa yhtä peruselinkeinoista, poronhoitoa. Poronhoito antaa nykyäänkin elannon usealle sodankyläläiselle perheelle ja on hyvin harjoittajalleen, sillä sen kautta yhteys luonnon kiertokulkuun säilyy edelleen elävänä.

Kaivostoiminta

Sodankylässä harjoitetaan varsin runsaasti kaivostoimintaa. Kunnan alueella esimerkiksi toimi vuonna 1996 avattu kultaan keskittynyt Pahtavaaran kaivos, ja kunnan alueella toimii vuoden 2012 aikana kaupallisen tuotannon aloittanut Kevitsan kaivos. Kevitsan kaivoksen avaamisen ansiosta Sodankylän muuttotappio on vihdoinkin kääntynyt muuttovoitoksi.

Kylät

Kirkonkylän ohella Sodankylän kuntaan kuuluvat seuraavat kylät.
Aska, Hinganmaa, Jeesiö, Kaarto, Kakslauttanen, Kelujärvi, Kersilö, Kierinki, Kukasjärvi, Lismanaapa, Lokka, Luosto, Madetkoski, Moskuvaara, Murtomaa, Orajärvi, Petkula, Peurasuvanto, Puolakkavaara, Purnumukka, Rajala, Raudanjoki, Riipi, Sassali, Sattanen, Seipäjärvi, Siurunmaa, Syväjärvi, Tankavaara, Torvinen, Uimaniemi, Unari, Vaalajärvi, Vuojärvi ja Vuotso.
Lokan tekojärven alle jäivät Korvanen, Mutenia ja Riesto.
Ryhmy ja Romppainen

Ryhmy ja Romppainen -kirjat ovat Armas J. Pullan kirjoittama sotilasseikkailusarja, johon kuuluu 14 kirjaa vuosilta 1940–1967. Pullan luomat kansanomaiset hahmot vääpeli Kalle Ryhmy ja vänrikki Ville Romppainen nousivat suureen suosioon sotatalvena 1940.
Vääpeli Ryhmy ja vänrikki Romppainen eivät ole toimintasankareita vaan veijareita, jotka taistelevat vihollista vastaan lähinnä nokkeluudella ja sanailulla. He ovat urheita ja "viisaasti höperöitä" mutta inhoavat turhantärkeyttä, byrokratiaa ja isoja herroja. Heidän tärkein aseensa on puukalikka ja paras ystävänsä "kevyt kenttäkissa" Mörökölli. He välttävät vihollisten tappamista: sen sijaan he "kalauttavat" eli iskevät vastustajaa puukalikalla päähän takaa käsin. Vakiovihollinen on venäläinen toveritar komissaari Natalia Vengrovska, joka on mielettömästi rakastunut Ryhmyyn – jota puolestaan asia jopa kauhistuttaa.
Ryhmy ja Romppainen ylenevät nopeasti. Ryhmy on aluksi sotamies, sitten kersantti ja lopulta vääpeli. Kirjassa Jees, mullikuhnuri! molemmista tulee Mannerheim-ristin ritareita. He löytävät Laatokalta Läskelän itäpuolelta suuren proomun, jossa on kuusi tuliterää panssarivaunua. Proomun omistuksesta joudutaan käymään hiukan myöhemmin kipakka kamppailu venäläisen vartioveneen kanssa. Matkassa ollut TK-mies Pupunen kirjoittaa asiasta repäisevän artikkelin "Mullikuhnurien suururotyö", ja Mannerheim-ristit tulevat miltei paluupostissa.
Ryhmy ja Romppainen -kirjoja käytettiin jatkosodan aikana propagandatarkoituksiin. Valvontakomission määräyksestä monet Ryhmy ja Romppainen -kirjat jouduttiin poistamaan yleisistä kirjastoista, koska niissä venäläiset sotilaat esitettiin laiskoina, likaisina, tahdottomina ja typerinä.
Armas J. Pulla ei kuitenkaan käsittele myöskään suomalaisia upseereita silkkihansikkain: heidät esitetään usein hyvin tärkeilevinä, byrokraattisina, hidasälyisinä ja virkaintoisina. Kirjassa Jees, hapankaalia, señor, sanoi vääpeli Ryhmy sankarit joutuvat Nicaraguaan, joka oli julistanut sodan Suomelle. Nicaragualaiset esitetään tyypillisenä mahtailevana ja tappelunhaluisena sotilasdiktatuurina, jotka saavat sisällissodan aikaan siitä, pitäisikö maan radiossa soittaa sinfonioita vai iskelmiä.
Kirjojen pohjalta tehtiin kolme elokuvaa. Päämaja piti Jees ja just -elokuvaa suomalaista  sotilasta halventavana. Syksyllä 1944 sensuuri kielsi Jees ja just -elokuvan Neuvostoliittoa loukkaavana. Elokuva hyväksyttiin videolevitykseen vasta vuonna 1988. Ryhmyä esitti Oiva Luhtala, Romppaista Reino Valkama ja Vengrovskaa Kirsti Hurme.
Vjatskije Poljany

Vjatskije Poljany (ven. Вя́тские Поля́ны, mariksi Виче Алан) on kaupunki Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vjatkajoen rannalla 350 kilometriä Kirovista kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Kazanin ja Agryzin välinen rautatie (Vjatskije Poljanyn asema). Asukkaita on 38 800 henkeä (vuonna 2008).
1500-luvulle saakka paikalla sijaitsi pieni udmurttikylä. Vuonna 1596 perustettiin Kristuksen syntymän luostari, jonka ympärille syntyi vilkas kauppataajama. Vuonna 1915 rakennettiin sen kautta kulkeva Moskovan ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Vuonna 1938 Vjatskije Poljany sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1942 siitä tuli kaupunki.
Nykyään Vjatskije Poljanyssa on konepaja, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Väärälammi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvi sijaitsee Siikanevan lounaispuolella sijaitsevalla mäkisellä ja järvisellä ylängöllä. Sen ympäristössä on muutama mäki, mutta se on pääasiassa alavaa ja soistuvaa metsämaata. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Järven rannat ovat soistunutta metsämaata, jotka ovat asutuksesta vapaata. Järvelle ei tule tietä, vaikka eräs metsäautotie ohittaa sen itäpuolelta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 165,8 metriä mpy. Siihen on johdettu neljä metsäojaa. Järven kaakkoisosaan laskeva oja tuo Vähä Ukonjärven itäpuolelta soiden kuivatusvesiä. Siellä sijaitsevat lammet ja järvet on yhdistetty mäihin ojiin. Näitä ovat Osatunlammi ja Matolammi. Järven laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja se laskee Vähän Ukonjärven pohjoisrantaan. Ojalle tulee siinä pudotusta 2,8 metriä.
Kaarle Sankala

Kaarle Nikolai Sankala (23. lokakuuta 1894 Kemi – 26. helmikuuta 1977 Ii) oli suomalainen jääkäriluutnantti.

Perhetausta

Sankalan vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Sankala ja Selma Tikkala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Rauha Katariina Liedeksen kanssa. Molemmat on haudattu Iin Kruununsaaren hautausmaalle.

Opinnot

Sankala kävi kansakoulun ja Alue- ja paikallispäälliköiden täydennyskurssin vuonna 1922 Suojeluskuntain päällystökoulussa sekä reserviupseeritutkinnon Oulussa vuonna 1935.

Jääkärikausi

Sankala työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan Iin Ojakylässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. toukokuuta 1916 ja palautettiin takaisin 2. komppaniaan 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota

Sankala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin joukkueen varajohtajaksi ja myöhemmin komppanianvääpeliksi 26. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sankala palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, mikä tunnettiin myöhemmin aluksi nimellä Jääkäripataljoona 2 ja myöhemmin Pohjolan Jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 21. tammikuuta 1919 Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:n 9. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin 1. huhtikuuta 1919 alkaen paikallispäälliköksi Iin suojeluskuntaan, missä hän palveli 1. elokuuta 1924 saakka. Myöhemmin hän työskenteli tilapäistöissä puutavara-alalla.