Pommerin sota

Taustaa

Seitsenvuotinen sota syttyi Euroopassa vuonna 1756. Sodassa Preussi ja Englanti taistelivat Ranskan, keisari Frans I:n, Saksin ja Venäjän liittokuntaa vastaan. Vuonna 1756 Ruotsi ja Tanska muodostivat niin sanotun meriunionin, jossa maiden yhdistyneet laivastot suojelivat kauppalaivoja Pohjanmerellä. Käytännössä unioni oli suunnattu Englantia vastaan. Ranska halusi Ruotsin mukaan sotaan ja lupasi maksaa suuret rahat, jos Ruotsi liittyisi sotaan ja lähettäisi 20 000 miehen armeijan Pommeriin taistelemaan Preussia vastaan. Preussin vastainen liittokunta vaikutti ylivoimaiselta ja Ruotsille näytti aukeavan mahdollisuus laajentaa Pommerin maitaan suhteellisen pienin ponnistuksin. Lisäksi valtaneuvostossa enemmistönä olleet hattupuolueen edustajat halusivat nöyryyttää Ruotsin kuningatarta Loviisa Ulriikaa, joka oli Preussin kuningas Fredrik II Suuren sisar.
Ruotsi päätti liittyä mukaan sotaan. Nimellinen syy sodalle haettiin sadan vuoden takaa: Ruotsi vetosi siihen, että se oli Westfalenin rauhan takaaja. Ruotsin hallitusmuoto ei sallinut hyökkäyssotaa ilman säätyjen suostumusta, mutta valtaneuvosto käytti hyväkseen valtiopäivien hajaantuessa vuonna 1756 säätyjen antamaa kehotusta käyttää hyväkseen edullisia suhdanteita. Valtaneuvosto julisti sodan Preussille kesällä 1757.

Sota

Ruotsin armeija siirrettiin Itämeren yli Pommeriin suuressa sekasorrossa. Maajoukkojen varustamista oli lyöty laimin vuosien ajan, kun voimavarat oli suunnattu linnoituksiin ja merivoimiin. Armeijan huolto oli huonoa ja varustus puutteellista ja huonolaatuista. Lisäksi vuonna 1757 laillistetut akordit aiheuttivat ongelmia: akordissa eli viranostossa eroava upseeri sai myydä virkansa eniten maksavalle. Kun samaan aikaan mitään eläke- tai korvausjärjestelmää ei ollut upseerin kaatumisen varalta, erosivat ruotsalaiset upseerit palveluksesta sodan aikana joukoittain.
Preussin kuningas Fredrik pärjäsi sodassa odotettua paremmin ylivoimaista liittokuntaa vastaan. Ruotsin armeija ei päässyt etenemään Pommerista ja se oli pitkiä aikoja saarrettuina Pommerin linnoituksiin ja Rügenin saarelle. Ruotsin huonosti edennyttä sodankäyntiä kuvasivat taudit, nälkä ja kylmä. Ruotsin ylipäällikkö vaihtui sodan aikana neljästi. Sodan rahoittamiseksi Ruotsi joutui painamaan lisää seteleitä ja ottamaan laittomia lainoja valtakunnan pankilta. Setelirahan määrä nousi sodan aikana kahdeksankertaiseksi, mikä ajoi talouden vakavaan kriisiin. 
Säädyt kokoontuivat seuraaville valtiopäiville vuonna 1760, jolloin valtaneuvoston politiikan vastustajat nousivat runsaslukuisina esiin. Kiivaimpia vastustajia olivat niin sanotut nuoremmat myssyt. Hattupuoluetta arvosteltiin valtiopäivillä laajasti muun muassa laittomasta sodanjulistuksesta, harvainvallan ajamisesta, talouselämän holhouksesta ja säännöstelystä sekä voimassaolleesta pakkoyhteiskunnasta. Lisäksi Pommerista valtiopäiville saapuneet aateliset upseerit aiheuttivat ylimääräistä arvostelua. Hattupuolue sai vaivoin pidettyä valta-asemansa tärkeimmissä elimissä. Kolme valtaneuvosta joutui eroamaan voimakkaan arvostelun takia.

Seuraukset

Sota päättyi vuonna 1762, kun kuningatar Loviisa Ulriikan välityksellä Ruotsi solmi rauhan Preussin kanssa Hampurissa ilman alueluovutuksia. Sodan seurauksena Ruotsin kuningasparin Aadolf Fredrikin ja Loviisa Ulriikan asema parani. Kuningasta nöyryyttänyt valtakunnan akti kumottiin juhlallisesti ja aateli merkitsi pöytäkirjaansa sydämelliset kiitokset kuningattarelle rauhanvälityksestä.
Pommerin sodan seurauksena perunanviljely yleistyi Ruotsissa ja Suomessa.