google/wiki40b huggingface dataset:
Pukapuka

Historia

Pukapukan saaren ovat asuttaneet noin 2 000 vuotta sitten Samoalta ja Tongalta tulleet merenkävijät. Perimätiedon mukaan asukkaat tulivat joko länteen suuntautuneiden matkojen aikana, tai toisten tietojen mukaan saarella oli jo asukkaita sen kohotessa vedestä. Perimätiedossa tunnetaan myös tarina noin 400 vuotta sitten saarelle iskeytyneestä hyökyaallosta, joka jätti henkiin vain 15 miestä ja kaksi naista. Ensimmäinen eurooppalainen saarella oli espanjalainen Álvaro de Mendaña de Neira, joka tuli Perusta vuonna 1595 ja nimesi saaren San Bernandoksi. Seuraavat eurooppalaiset olivat brittejä, ja he kävivät saaren lähettyvillä 150 vuotta espanjalaisten jälkeen. Nousuveden takia he eivät kuitenkaan nousseet maihin saarelle. Pukapukan syrjäisen sijainnin vuoksi kristinusko saapui paikalle myöhemmin kuin muille Cookinsaarille. Ensimmäiset lähetyssaarnaajat tulivat vuonna 1857, mutta saarten asukkaiden käännyttäminen tapahtui nopeasti. Heidän jälkeensä tulivat orjakauppiaat, jotka veivät noin 150 saaren silloisista 450 asukkaasta orjuuteen Peruun. Vuonna 1924 saarelle asettui kirjailija Robert Dean Frisbie, jonka maantieteellisiin kuvauksiin saaren nykyisetkin kartat perustuvat. Pukapukan syrjäisyys väheni lentokentän rakentamisen myötä vuonna 1994 ja puhelimien tulon myötä vuonna 1999. Vuonna 2005 sykloni teki pahaa tuhoa saarella, ja vain 10 taloa säilyi ehjänä. Tuhoutuneisiin rakennuksiin kuuluivat saaren koulu ja osa sairaalaa. Myös saaren taroviljelmät tuhoutuivat.

Maantiede

Pukapuka koostuu kolmesta suuremmasta luodosta ja muutamasta pienemmästä. Pohjoisinta Wale-nimistä luotoa kutsutaan myös pelkästään Pukapukaksi. Luodolla sijaitsee saaren ainoa rantautumispaikka. Walella on kolme kylää; Ngake, Roto ja Yato. Eteläisin luoto on nimeltään Motu Ko ja sillä sijaitsee saaren pieni lentokenttä. Motu Kosta ja Walesta nähtynä keskellä sijaitsee Motu Kotowan luoto. Siitä länteen sijaitsee pieni Tokan hiekkasärkkä.

Kulttuuri

Kulttuuriltaan Pukapuka on lähempänä Samoaa kuin muita Cookinsaaria. Samoalaiset tavat, kuten esimerkiksi kriketin kilikiti-nimellä tunnettu muoto ovat saarella yleisiä.  Saarella puhuttu pukapukan kieli on läheistä sukua samoalle. Eristäytyneisyyden vuoksi perinteet ovat säilyneet monia muita paikkoja paremmin. Paikallisia tapoja voidaan pitää erityisen liberaaleina esimerkiksi ihmissuhteiden taholla. Saaren asukkaat elävät kalastuksella ja maanviljelyllä. Tärkeimpiä viljeltäviä kasveja ovat taro, kookospähkinä, banaani ja papaija. Suurin osa sadosta käytetään saarella, mutta osa viedään esimerkiksi Rarotongaan.
Oskar Kaipio

Oskar Wiljam (O.W.) Kaipio (8. toukokuuta 1874 Laukaa – 3. toukokuuta 1918 Uusikirkko) oli kansakoulunopettaja, maanviljelijä ja kansanedustaja. Kaipio toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1909. Hänet valittiin kansanedustajaksi Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä.
Kansakoulunopettajaksi Kaipio valmistui Jyväskylän seminaarista 1903 ja avioitui Emma Loviisa Tuomien kanssa. Opettajana hän työskenteli Hankasalmella ja Saarijärvellä 1903–1907 sekä Kuolemajärvellä 1907–1918.
Kuolemajärvellä Kaipio oli aktiivinen: opettajan toimen ohessa hän oli puhuja, maanviljelijä, Kuolemajärven paloapuyhdistyksen toimitusjohtaja 1911–1918 ja Kuolemajärven Inkilän osuuskassan hoitaja 1910–1918. Kunnallispolitiikkaankin hän osallistui kunnallislautakunnan jäsenenä.
Kaipio vangittiin vuonna 1918 Suomen sisällissodan yhteydessä poliittisista syistä ja hänet teloitettiin toukokuussa 1918. Sotasurmat-tietokannassa teloituksen syyksi on merkitty kapinallisuus ja kuolinpaikaksi Terijoki.
Sähkönsiirto

Sähkönsiirto on sähköenergian siirtämistä tuottajalta käyttäjälle. Voimalaitoksista tuotettu sähkö lähetetään sähköverkkoon, jonka toiminnasta vastaavat paikalliset sähköverkkoyhtiöt.
Siirtotariffi on sähkötuote, jonka valinta perustuu kohdekiinteistön lämmitysmuotoon ja käytettyyn aikajakoon sähkönmittauksessa.
Bücker Bü 133

Historia

Bücker Flugzeugbaun kehitti uuden yksipaikkaisen taito- ja koulutuslentokoneensa vuonna 1934 esitellyn, kaksipaikkaisen Bü 131 Jungmannin pohjalta. Jungmannista oli tullut suosittu konetyyppi Luftsportverbandiin (suom. urheiluilmailuliitto) kuuluneiden lentokoulujen otettua sen koulukoneekseen. Siviili-ilmailutoimijana esiintynyt järjestö koulutti tosiasiassa uutta lentäjäreserviä, joka siirtyi myöhemmin Saksan Luftwaffen palvelukseen.
Uusi Bü 133 Jungmeister esiteltiin vuonna 1935. Jungmeister oli niin samanlainen Jungmanniin verrattuna, että konetyyppien osat olivat keskenään vaihtokelpoisia. Jungmeisterin moottorivaihtoehtoina olivat 160 hevosvoiman Hirth HM 506 -rivimoottori ja saman tehoinen Siemens-Halske Sh 14A -tähtimoottori, tosin melkein kaikissa valmistetuissa koneissa käytettiin Sh 14 -moottoria. Koneen runko oli teräsputkirakenteinen ja kangaspinnoitteinen, siipien ollessa puurakenteiset ja rungon tapaan kangaspintaiset. Ylä- ja alasiivet olivat keskenään vaihtokelpoiset. Yläsiiven keskiosaa lukuun ottamatta siivissä oli 11 asteen nuolikulma.
Bü 133 Jungmeisterista tuli eurooppalaisten lentokerhojen suosima taitolentokoulutuksessa käytetty jatkokoulutuskone.
Matthew Briggs

Ammattilaisura

Briggsistä tuli toukokuussa 2007 Valioliiga-historian nuorin pelaaja, kun hän debytoi kasvattajaseuransa Fulhamin paidassa vaihtomiehenä Middlesbroughia vastaan, 16 vuoden ja 65 päivän ikäisenä.
Aikaisesta debyytistään huolimatta Briggs ei ikinä onnistunut vakiinnuttamaan paikkaa Fulhamissa, ja siirtyi kesällä 2014 Millwalliin.

Maajoukkueura

Briggs on edustanut Englantia useissa ikäkausimaajoukkueissa. A-maajoukkuetasolla hän voi halutessaan edustaa Englannin sijaan myös Guyanaa.
Villa Christiansberg

Villa Christiansberg oli yksi Helsingin Malmilla sijainneista huviloista, joiden rakentaminen alueelle oli suosittua 1800-luvun loppupuolella. Kaikissa huviloissa ei asuttu pysyvästi niiden omistajien toimesta ja osaa tarjottiin vuokralle muun muassa lehti-ilmoituksin. Christiansenin huvila sijaitsi osoitteessa Helsingintie 1 (nykyisin Latokartanontie 1). Varhaisin maininta sanomalehti-ilmoituksissa Villa Christiansbergistä ja sen asukkaista löytyy vuodelta 1881.
Nykyisin Malminkaaren, Malmin asematien ja Latokartanontien väliin rajautuva tontti erotettiin aikanaan vanhasta Filpuksen tilasta, jolloin sen omistajana oli Fredrik Eklund. Kööpenhaminasta muuttanut Ludwig Christian Christiansenin suomalaistaustainen leski Amalia Christiansen rakennutti tontille vuonna 1890 puukoristeisen huvilarakennuksen ja 1-2 piharakennusta. Päärakennuksessa, huvilassa ja piharakennuksissa oli vuosien varrella vuokralaisina monia nimekkäitä henkilöitä.
Huvila tunnetaan myös Sergeliuksen talona, minkä nimen se sai Amalia Christiansenin pojantyttären Dagmar Christiansenin mentyä naimisiin Fredrik Sergeliuksen kanssa.
Vuosien varrella tontilla olevissa rakennuksissa toimi ainakin jonkinlainen kemianteollisuuteen liittyvä pientehdas (piharakennuksessa), hammaslääkärin vastaanotto, verotoimisto, leipomo (piharakennuksessa), Pelastusarmeijan lastenseimi (päärakennuksessa) sekä tuomari Forseliuksen asianajotoimisto.
Huvilarakennus purettiin vuonna 1969, minkä jälkeen tontti oli jonkin aikaa tyhjänä. Jossain vaiheessa se toimi parkkipaikkana ja lopulta 1988-1989 tontille rakennettiin SATO:n toimesta sillä nyt sijaitseva toimistorakennus.
Martin Segerstråle

Martin Segerstråle (s. 31. elokuuta 1984 Turku) on suomalainen pianisti, kuoronjohtaja, kapellimestari ja säveltäjä.
Segerstråle on opiskellut Musical Direction and Coaching -linjalla Lontoon Royal Academy of Musicissa 2015-2016 ja suoritti kuoronjohdon ja pianonsoiton diplomitutkinnot Sibelius-Akatemialla keväällä 2015. Hän on tämän lisäksi opiskellut musiikkitiedettä Åbo Akademissa.
Martin Segerstråle on johtanut useita kuoroja ja oli vuoden 2010 Studentkören Brahe Djäknarin taiteellinen johtaja. Segerstråle on myös Ensemble Vidan perustajajäsen ja ensimmäinen taiteellinen johtaja. Hänelle myönnettiin lokakuussa 2014 Finlands Svenska Sång- och Musikförbundin Kurt-Erik Långbacka -palkinto nuorelle lupaavalle johtajalle. Keväällä 2015 Segerstrålelle myönnettiin Svenska Kulturfondenin jokavuotinen kulttuuripalkinto hänen työstään Suomen musiikkielämän hyväksi.
Segerstråle on toiminut kapellimestarina Tampereen Teatterissa mm. Andrew Lloyd Webberin Cats-musikaalin parissa ja hän on myös tehnyt töitä Suomen Kansallisoopperassa.
Aarne Rainesalo

Ernesti Aarne Rainesalo (27. joulukuuta 1892 Turku – 26. joulukuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen geodeetti, joka toimi yli 30 vuotta Maanmittaushallituksen geodeettisen toimiston johtavana yli-insinöörinä ja julkaisi alaltaan useita tietoteoksia.

Henkilöhistoria

Aarne Rainesalon vanhemmat olivat senaattori Ernesti Rikhard Rainesalo ja Elna Herlin ja puoliso vuodesta 1918 voimistelunopettaja Anna-Liisa Seikkala. Rainesalo tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Hän toimi lehtorina Rauman yhteislyseossa  1916–1918, yleisesikunnan topografisen osaston insinöörinä 1919 sekä Maanmittaushallituksessa topografi-insinöörinä 1919–1928 ja geodeettisen toimiston johtajana 1928–1962. Aikakauslehti Maanmittauksen toimitussihteeri Rainesalo oli vuodesta 1926 ja Geodesian ja fotogrammetrian seuran puheenjohtaja 1931–1954.
Caio Duilio (D554)

Palvelus

Alus aloittie 12. helmikuuta 2008 avomerikokeet ja se liitettiin laivastoon 3. huhtikuuta 2009 La Speziassa. Se osallistui 5. toukokuuta kolmen muun Horizont-luokan aluksen kanssa yhteiseen sotaharjoitukseen.
Alus osallistui ensimmäiseen Natoharjoitukseensa Proud Manta 2011:een 4.-17. helmikuuta 2011 Joonianmerellä jo ennen operatiivisen valmiuden saavuttamista, minkä se saavutti Gaetassa 22. marraskuuta.
Alus on palveluksessa 2015.
PDT

PDT (Pacific Daylight Time) UTC−8 on Pohjois-Amerikassa käytetty nimitys PT (Pacific Time Zone)-aikavyöhykkeestä kesäaikaan. PDT peittää suurimman osan Yhdysvaltain ja Kanadan länsirannikkoa sekä osaa Meksikosta; Kalifornia, Washington, Oregon, Nevada, Idaho, Brittiläinen Kolumbia, Yukon, Baja California ja Revilla Gigedon saaret. PDT on UTC−8 (tuntia) paitsi kesäaikaan UTC−7 (tuntia).
PDT on tunnin edellä Alaskan aikavyöhykettä, tunnin jäljessä Vuoriston aikavyöhykettä ja kolme tuntia jäljessä EDT:tä.
Ravintolalaiva Wäiski

Ravintolalaiva Wäiski on ainoa ympäri vuoden auki oleva ravintolalaiva Helsingissä. Se on ankkuroitu pysyvästi Hakaniemenrantaan Merihaan edustalle. Wäiskinä on tunnettu eri aikoina kaksi samannimistä ravintolalaivaa. Niistä ensimmäinen oli ravintolakäytössä Helsingissä vuosina 1991–1998 ja nykyinen on ollut vuodesta 1997 alkaen.
Laivalla on ravintolatiloja neljässä kerroksessa.

Ensimmäisen Wäiskin historia

Ensimmäinen ravintolalaiva Wäiski (viralliselta nimeltään M/S Wäinämöinen) oli Hampurissa rakennettu 40-metrinen jokilaiva. Vuonna 1941 valmistuneen aluksen nimi alkujaan Wilhelm Bolz ja vuodesta 1945 Elbe. Kun alus ostettiin vuonna 1971 Suomeen, se nimettiin Väinämöiseksi. Se purjehti vuosina 1971–1991 Saimaalla kotipaikkanaan Lappeenranta, kunnes se ostettiin Helsinkiin ravintolalaivaksi. Nimi vaihtui samalla muotoon Wäinämöinen. Laiva oli ensin ankkuroituna vuosina 1991–1994 Hietalahden niin sanottuun Sillilaituriin ja sen jälkeen Hakaniemenrantaan. Alkuperäinen Wäiski upposi Hakaniemenrantaan 29. elokuuta 1998 vastaisena yönä. Uppoamisen syynä oli laivan pilssiin kertyneen veden aiheuttama paino. Alus saatiin nostettua kesäkuussa 1999 useiden epäonnistuneiden yritysten jälkeen, mutta se upposi kunnostuksen yhteydessä uudelleen tammikuussa 2000 Skogbyn satama-altaaseen Tammisaaressa. Kesäkuussa 2001 laiva päätettiin lopulta hajottaa.

Nykyisen Wäiskin historia

Nykyinen ravintolalaiva Wäiski on myös alkuperältään saksalainen ja hieman edeltäjäänsä suurempi, 48-metrinen. Se rakennettiin vuonna 1911 Einswardenissa ja oli alkuperäiseltä nimeltään S/S Oldenburg. Vuonna 1919 se kastettiin uudelleen Senator Peterseniksi. Natsi-Saksan aikana 1937–1945 laiva oli nimeltään Dietrich Eckart samannimisen henkilön mukaan, mutta sai sodan jälkeen takaisin aiemman nimensä. Vuosina 1967–1989 alus liikennöi Ruotsissa ja oli nimeltään ensin Öland, sitten Nordö ja vuodesta 1970 Jarl. Vuosina 1989–1997 se oli Suomen Naantalissa ja 1997–2000 ravintolalaivana Helsingin Länsisatamassa, kunnes se siirrettiin Hakaniemenrantaan ja nimettiin Wäiskiksi uponneen edeltäjänsä tavoin.
Keinupolttopallo

Säännöt

Yksi pelaajista on jäänyt ja heittää noin 3-7 metrin päässä keinusta viivalta palloa. Muut pelaajat ovat keinuissa, yleensä heitä on kaksi tai kolme, mutta isommat keinukehikot mahdollistavat myös useamman keinussaolijan. Pelissä voi olla myös takamies, joka avustaa heittäjää takaviivalla palauttaen pallon hänelle. Jos näin sovitaan, takamies voi myös heittää keinuissa olevia. Säännöistä riippuen takamies ei saa polttaa suoralla heitolla, vaan heittämällä pallon keinun yläpalkin yli. Takaviivaa ei tässä tapauksessa ole. Pallon saa heittää haluamastaan paikasta keinun takaa. Etumiehen siirtyessä takaisin keinuun takamies siirtyy etumieheksi ja keinusta tuleva takamieheksi.
Pelin tarkoituksena on osua pallolla keinussa olevaa pelaajaa polven yläpuolelle, pää pois lukien, jolloin pelaaja jää, eli siirtyy heittäjäksi ja heittäjä pääsee keinuihin. Jäädä voi myös muilla tavoilla. Tämä tapahtuu muun muassa jos heittäjä saa kopin eli ottaa keinujan potkaiseman tai puskeman pallon suoraan ilmasta kiinni tai huutaa viivalla irti, kun keinujan jalat koskevat maata, painaen samalla pallon maata vasten. Myös kahdesta puokista eli yhden pompun jälkeen kiinniotetusta palautuksesta keinuja jää. Polttajan täytyy polttaa kaikkia eikä saa polttaa vain tiettyä pelaajia.
Oleellisena osana peliä pelaajat yrittävät potkaista pallon niin kauas keinuista, että ehtivät juosta tietyn maamerkin luokse ja takaisin. Maamerkkien kierrolla voi kerätä armoreita (tai "armis" tai "amppi") eli henkiä ja jäänyrkkejä (tai "rautakäsiä"), joilla voi heittää pallon, jos sen saa suoraan ilmasta kiinni. Maamerkkejä voi olla useampia, ja enemmän armiksia sisältävät kohteet voivat sijaita luonnollisesti kauempana keinuista. Jos kiertää monta armista, sitä kutsutaan yleensä lenkiksi. Riippuen kentästä ja säännöistä perille saa mahdollisesti myös jäädä ja odottaa seuraavaa tilaisuutta paluuseen keinujen luokse. Säännöistä riippuen potkaista saa myös keinujen taakse, ja takamiehellä on (tai ei ole) oikeus polttaa. Palattuaan onnistuneesti keinuille, pelaaja pystyy armiksien avulla jatkamaan keinuissa, vaikka jäisikin. Armiksien samanaikaiselle määrälle voidaan asettaa yläraja. Yhteen armikseen voidaan vaatia useampi juoksu maamerkillä.
Saatuaan pallon kiinni keinussaolijan potkusta, heittäjä voi joidenkin sääntöjen alaisuudessa huutaa stoi, jonka jälkeen hän saa heittää palloa tästä paikasta. Täten heittäjä pääsee lähemmäs keinujia kuin ollessaan viivalla. Stoi ei aina kuitenkaan ole käytössä, ja joskus stoin saa huutaa vain kerran peräkkäin.
Kerttu Vuorinen

Kerttu Alisa Vuorinen (s. 26. maaliskuuta 1899 Huittinen) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Sairaanluonakäynti

Sairaanluonakäynti oli entisajan Suomessa ja Ruotsissa seurakunnan (pitäjän) papille osoitettu kirjallinen tai suullinen pyyntö vierailla sairaan seurakuntalaisen luona. Pyynnössä sairas ilmaisi halunsa keskustella papin kanssa tai ottaa vastaan ehtoollinen. Tavallisesti pappia hakemaan järjestettiin hevoskyyti, jos sairaalla suinkin oli mahdollisuus sellaiseen. Näin pappi saatiin viipymättä sairaan luo. Pappi otti aina mukaansa tarvittavan välineistön eli ehtoollismaljan eli kalkin, ehtoollisleipälautasen eli pateenin ja pienikokoisen ehtoollisleipälippaan sekä pienen pullollisen viiniä. Nämä välineet pappi sijoitti nahkakoteloon, joka mahtui laukkuun tai taskuun.
Suomessa oli keskiajalla erityinen pitäjänhevonen, jolla pappi kyydittiin ripittämään kuolemansairasta seurakuntalaista.
Macintosh Centris

Macintosh Centris on Apple Computerin vuonna 1993 julkaisema Macintosh-tietokoneiden sarja. Sarjan ensimmäiset mallit Centris 610 ja Centris 650 julkaistiin maaliskuussa 1993. Heinäkuussa julkaistiin Centris 660AV, joka jäi sarjan viimeiseksi malliksi. Centris-nimellä viitattiin tietokoneiden asemaan Applen kuluttajille suunnattujen tietokoneiden joukossa: Centrikset olivat "keskellä", ollen edullisempia kuin ammattikäyttöön suunnatut Quadrat, mutta tehokkaampia kuin halvemmat Performat.
Centris-nimestä luovuttiin pian, sillä se teki Applen monimuotoisesta tietokonevalikoimasta entistä sekavamman. Centris 610 ja 650 nimettiin prosessoripäivityksen yhteydessä uudelleen Quadra 610 ja 650 -nimillä, Centris 660AV vaihtoi nimeä Quadra 660AV:ksi.

Laitteisto

Centrikset käyttivät Motorola 68LC040 ja 68040 -suorittimia. 610 toimi 20 MHz:n nopeudella ja se oli pakattu litteään, vaakatasossa lepäävään koteloon, joka sai lempinimen "pizzalaatikko". Koteloa oli tarkoitus pitää näytön alla. Samaa koteloa käytettiin myöhemmin Quadra 610 ja Power Macintosh 6100 -malleissa. Centris 610 oli pohjana Workgroup Server 60 -palvelimelle.
Ensimmäinen Centris 650 -malli käytti 610:n tavoin 68LC040-suoritinta, joka vaihdettiin myöhemmissä päivityksissä 68040:een. 25 MHz:n malli käytti samaa koteloa kuin aiempi Macintosh IIvx -malli. Centris 660AV käytti 25 MHz:n 68040-suoritinta ja sisäsi AT&T:n digitaalisen signaaliprosessorin videoeditointia varten.
Centris-mallien käyttöjärjestelmänä toimi System 7.1.
Katso myös Macintosh-mallit
Cumulus (yhtye)

Historiaa

Cumulus muodostettiin 1970-luvun taitteessa, kun Helsingin Svenska Teatern lopetti Hair-musikaalin esitykset ja siinä esiintyneet taiteilijat halusivat jatkaa yhteistyötä akustisen ”laulu- ja soitinyhtyeen” parissa. Dannyn D-tuotanto markkinoi Cumulusta 20 kielellä laulavana ja kymmentä eri instrumenttia soittavana kokoonpanona. Yhtyeen myöhemmin tekemien laskelmien mukaan kappaleita esitettiin kaikkiaan 24 kielellä. Neljän perustajajäsenen mukaan tuli pian Petri Hohenthal. Hectorin korvasi 1974 Matti Bergström ja hänet puolestaan Lasse von Hertzen vuonna 1976. Jari Lappalainen korvasi Hohenthalin 1970-luvun lopulla.
Cumulus esiintyi aluksi usein samoilla keikoilla M. A. Nummisen ja muiden underground-artistien kanssa ja kiersi kesäfestivaaleja Ruisrockista Kaustiselle. Yhtyeen toimintatapana oli iloinen ”amatöörimusisointi”, joka juonsi juurensa yhtyeen alkuvaiheesta. Sakari Lehtistä lukuun ottamatta kaikilla perustajajäsenillä oli alussa muukin työ tai ammatti. Myöhemmät kiinnitykset olivat enimmäkseen ammattimuusikoita.
Cumuluksen ohjelmistossa oli paljon muun muassa eri maiden sotilasjunttia vastustavien laulujen suomennoksia, mutta Suomen poliittisesta laululiikkeestä se pysyi loitolla. Yhtyeen jäsenten kannustamana Hector lähti 1970-luvun alkupuolella tekemään soolouraa kyllästyttyään kertomansa mukaan esiintymisiin yritystilaisuuksissa ja Lions-klubien kokouksissa. Koko 1970-luvun loppupuolen Cumulus oli suositumpi Ruotsissa kuin Suomessa. Yhtye teki 1970-luvun kuluessa kymmenen albumia Suomen ja neljä Ruotsin markkinoille.
Risto Rosendahl

Risto Rosendahl (s. 23. marraskuuta 1979 Harjavalta) on suomalainen entinenpikaluistelija, joka edusti koko uransa ajan Harjavallan Työväen Urheilijoita. Hän edusti Suomea talviolympialaisissa 2002 Salt Lake Cityssä ja 2006 Torinossa. Lisäksi hänellä on useita edustuksia MM- ja EM-tasolla. Paras saavutus on neljäs sija 1 500 metrin matkalla Maailmanmestaruuskilpailuissa 2005.
Risto Rosendahl ilmoitti maaliskuussa 2008 lopettavansa uransa luistelijana. Hänen veljensä on pikaluistelija Vesa Rosendahl.
Kauden 2008–2009 alusta lähtien Rosendahl on toiminut Rauman Lukon kuntovalmentajana.
Antti Timonen (näyttelijä)

Elämä ja ura

Timonen suoritti koulunsa Kaustisella, mistä hän on kotoisin. Armeijan käytyään hän työskenteli Kokkolan kaupunginteatterissa. Sieltä tie vei teatterikorkeakouluun ja Helsinkiin, missä hän on asunut vuodesta 1999.
Timonen aloitti Helsingin Kaupunginteatterin näyttelijänä 2002 kappaleessa Tirlittan – orpotyttö ihmisten ihmemaassa. Hänen ensimmäinen suuren luokan roolinsa oli Leo Bloom musikaalissa The Producers syyskaudella 2007. Timonen on näytellyt myös muiden muassa farssimusikaalissa Lainahöyhenissä ja musikaalissa Miten menestyä vaivatta liike-elämässä.
Domestikaatio

Domestikaatio on sukupolvesta toiseen jatkuva prosessi, jossa yksi eliöryhmä omaksuu huomattavan roolin jonkin toisen eliöryhmän elinkaaressa ja toimeentulossa voidakseen hyödyntää sitä tehokkaammin. Ihmislaji on kesyttänyt lukuisia lajeja eläimiä ja kasveja alkaen noin 9-10 000 vuotta eaa useissa paikoissa toisistaan riippumatta. Vanhimpia tunnettuja viljelyskasveja ovat mm. viikuna, jotkin viljat, pullokurpitsa, kurpitsa, banaani ja taarojuuri.
Koira kesytettiin ehkä jääkauden loppuvaiheessa noin 15 000 eaa., ja se lienee kesytetty monta eri kertaa monessa eri paikassa. Uusimpien teorioiden mukaan koira kesyyntyi sudesta kun se alkoi syödä jätteitä ihmisten jättämistä kasoista. Vasta noin 10 000–8000 eaa. alettiin kesyttää maatalouden kotieläimiä Lähi-idässä ja muualla Aasiassa. Hevonen kesytettiin mahdollisesti jo 4000 eaa., mutta täysin varmasti 2000 eaa. Ukrainan aroilla. Viljan viljely alkoi joskus 11 000–8500 eaa. Lähi-idässä.
Domestikaatiota tapahtuu nykyäänkin. Domestikoiduille lajeille tyypillistä on monipuolinen ruokavalio jolloin niitä on helppo ruokkia, niiden tulee kasvaa täysikokoiseksi suhteellisen nopeasti (teurastuskuntoon tai käyttöeläimeksi), lisääntymisen tulee onnistua vankeudessa, eläimillä tulee olla sopuisa mielenlaatu eivätkä ne saa panikoitua helposti esimerkiksi kosketuksesta ja niiden on sopeuduttava muuntautuvaan sosiaaliseen hierarkiaan eli laumaan.
Pataruoka

Pataruoka on padassa kypsennettyä ruokaa. Pataruuat vaativat usein pitkää valmistusaikaa. 
Pataruoassa raaka-aineet ovat melko suurina palasina, joten sitä syödään veitsellä ja haarukalla eikä pelkällä lusikalla kuten keittoa. Useimmat raaka-ainepalaset ovat kuitenkin erotettavissa toisistaan: laatikkoruoka (esimerkiksi silakkalaatikko tai makaronilaatikko) on tasa-aineisempaa. Palasten välissä on nestettä mutta vähemmän kuin keitossa. Muhennoksesta pata eroaa suuremmalla raekoollaan.
Wiesbaden

Historia

Alueella sijaitsevien kuumien lähteiden ansiosta Wiesbaden muodostui jo keskiajan lopulla merkittäväksi kylpyläkaupungiksi, osittain tästä statuksesta johtuen kaupungille on yhä tyypillistä klassistinen rakennustyyli ja runsaat viheralueet. Nykyään kaupunki muodostaa yhden kokonaisuuden Reinin etelärannalla sijaitsevan Mainzin kaupungin kanssa, jonka joen pohjoispuolella sijaitsevat kaupunginosat liitettiin toisen maailmansodan jälkeisten Reinjoen rajaamien miehitysvyöhykkeiden takia Wiesbadeniin. Wiesbadenia miehittivät tuolloin amerikkalaiset joukot, joita kaupungissa on Yhdysvaltain ja Saksan liittotasavallan sotilaallisen yhteistyön nimissä huomattavassa määrin yhä edelleen.
Jugin kieli

Jugin kieli (jugiksi jugynna ka’) on jugien puhuma, nykyään ilmeisesti jo kuollut jeniseiläinen kieli. Aikaisemmin sitä pidettiin ketin kielen murteena.
Jugien perinteinen asuinalue käsittää Jenisein rannat nykyisestä Jeniseiskin kaupungista Duptšesjoen suulle. Erään tiedon mukaan osa jugeista siirtyi Jeniselle Obin sivujoen Ketin yläjuoksulta. Venäläisten saapuessa alueelle jugeja oli enintään 700 henkeä. 1700-luvulla suurin osa heistä kuoli tautiepidemioihin, ja vuosisadan loppuun mennessä jäljellä oli alle 40 henkeä. 1800-luvun puolivälissä jugit asuivat etupäässä Jenisein sivujoen Symin varrella. Myöhempiä asuinpaikkoja ovat Krasnojarskin aluepiirin Turuhanskin piirin Vorogovon kylä ja Jeniseiskin piirin Jartsevo.
1970-luvulla jugeja arvioitiin olleen 15 henkeä ja jugin kielen puhujia vain kaksi. 1990-luvun alussa suoritetussa tutkimuksessa kielen puhujia ei enää löydetty. Kuitenkin vuoden 2002 väestönlaskennassa jugeja rekisteröitiin 19 henkeä ja jugin puhujia peräti 131. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on yksi jugin kielen puhuja.
Jugia nimitettiin pitkään ketin kielen Symin murteeksi. Viime aikojen tutkimukset ovat tuoneet esille huomattavia foneettisia, morfologisia ja sosiolingvistisiä eroja, joiden perusteella sitä voidaan pitää itsenäisenä jeniseiläisen kielikunnan kielenä.