google/wiki40b huggingface dataset:
Simone Inzaghi

Seurajoukkueura

Inzaghi pelasi ammattilaisuransa ensimmäiset ottelut kaudella 1994/1995 lainasopimuksella Serie C1:n Carpissa, mutta hänen esitystensä ollessa vaatimattomia ei peliaikaakaan tullut tarpeeksi, jolloin Inzaghi lähti pelaamaan sarjatasoa alempaan Serie C2:een kahdeksi kaudeksi. Hänen pelinsä alkoi kehittyä ja Serie C1 -tason Brescello hankki  hänet riveihinsä vuoden lainasopimuksella. Inzaghi tekikin saman tien 10 maalia ja jo seuraavaksi kaudeksi hän pääsi pelaamaan Serie A:han, kun hänen lainasopimuksensa loppui ja kotikaupunkijoukkueensa Piacenza laittoi Inzaghin kaudeksi 1998/1999 avauskokoonpanoon.
Ensimmäinen kausi Serie A:ssa oli hyvä, kun hän teki 15 maalia 30 ottelussa. Tämän myötä Lazio kiinnitti huomionsa nuorukaiseen ja hankki hänet riveihinsä. Ensimmäisen Laziossa pelatun kauden jälkeen Inzaghin maalien määrä on ollut laskussa Serie A:ssa, mutta menestystä on tullut, kun Lazio voitti Italian mestaruuden vuonna 2000 ja samana vuonna myös Italian cupin. Sen sijaan hänen pelinsä menivät loistavasti Mestareiden liigassa ja Uefa Cupissa. Parhaiten hänet muistetaan Mestareiden liiga -ottelusta Marseillea vastaan maaliskuulta 2000, kun Inzaghi teki peräti neljä maalia Lazion voittaessa ottelun 5–1. Samalla Mestareiden liiga -kaudella 1999/2000 hän teki yhteensä 9 maalia 11 ottelussa. Kaudella 2004/2005 Inzaghi pelasi 12 ottelua ja teki yhden maalin Lazion paidassa, jonka jälkeen 10. tammikuuta 2005 hän siirtyi loppukaudeksi lainasopimuksella Sampdoriaan, jossa hän kuitenkin pelasi vain 5 ottelua. Kaudet 2005/2006 ja 2006/2007 menivät myös pieleen, kun hän kärsi jälleen loukkaantumisista.
Peliajan vähyyden vuoksi 31. elokuuta 2007 Atalanta ilmoitti tehneensä Inzaghin kanssa vuoden mittaisen lainasopimuksen. Kausi ei kuitenkaan mennyt vakuuttavasti, kun hän oli 19 pelaamassaan ottelussa vain kerran avauksessa. Kaudeksi 2008–2009 Inzaghi palasi takaisin Lazioon ja tuli joukkueen pelaavaan kokoonpanoon kuudennelle kierrokselle 4. lokakuuta 2008, jolloin vastassa oli Lecce. Samaisessa ottelussa hän pääsi myös kentälle 83 minuutin kohdalla ja onnistui maalinteossa kuusi minuuttia myöhemmin, jonka ansiosta Lazio nousi tasapeliin Leccea vastaan. Se oli samalla Inzaghin ensimmäinen maali Serie A:ssa sitten kauden 2004–2005.
Italian maajoukkueessa Inzaghi pelasi kolme ottelua. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki maaliskuussa 2000 Espanjaa vastaan pelatussa ottelussa.

Ura valmentajana

Toukokuussa 2010 Inzaghi ilmoitti lopettavansa pelaajauransa vuoden aikasemmin ja siirtyi valmentamaan Lazion junioriseuroja. Huhtikuussa 2016 Inzaghi nousi potkut saaneen Stefano Piolin seuraajaksi Lazion edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Inzaghin johdolla Lazio voitti neljä kauden seitsemästä viimeisestä liigaottelusta ja sijoittui lopulta kahdeksanneksi. Heinäkuussa 2016 Inzaghin korvasi Marcelo Bielsa, joka kuiktenkin erosi vain kaksi päivää nimityksen jälkeen. Näin Inzaghi palasi 8. heinäkuuta Lazion valmentajaksi. Inzaghin johdolla Lazio eteni Italian cupin loppuotteluun, jossa se joutui taipumaan triplamestaruutta jahtaavalle Juventukselle 2–0. Serie A:ssa Lazio putosi kärjen vauhdista taistelemaan nelossijasta Atalantan kanssa.
Mentalisaatio

Mentalisaatio eli mielentäminen tarkoittaa yksilön kykyä pohtia omaa ja toisen ihmisen näkökulmaa ja kokemusta. Mentalisaatio on kyky pohtia, millaisia mielen tiloja voi piillä ulospäin näkyvän reagoinnin ja käyttäytymisen takana. Tunteiden lisäksi mentalisaatio kohdistuu myös esimerkiksi tarkoitusperään ja toiveisiin.
Mentalisaatioon kuuluu niin tietoinen kuin automaattinenkin mielen tilojen pohdinta. Mentalisaation erottaa lähikäsitteistä kuten metakognitiosta, mielen teoriasta ja tietoisuustaidosta se, että mentalisaatio koskee nimenomaisesti mielen tiloja ja kohdistuu sekä itseen että toisiin.
Mentalisaatio on osa ihmisen psykososiaalista kehitystä, ja on havaittavissa lapsissa noin 4–5 vuoden iässä. Tällöin lapsi ymmärtää mielentilojen, uskomusten ja toiveiden olemassaolon ja kykenee täten ennakoimaan omia kokemuksiaan ja toisten ihmisten toimintaa. Mentalisaatiokyvyn syntyyn tarvitaan kyky erottaa oma mieli muiden mielistä (ks. mielen teoria) sekä kyky erottaa mielen todellisuus ulkoisesta todellisuudesta.
Mentalisaatio on 2000-luvulla noussut psykiatriassa erityisen mielenkiinnon, tutkimuksen ja hoidon kehittämisen alueeksi. Sitä on hyödynnetty yksilöpsykoterapiassa, pari-, perhe- ja ryhmäterapioissa, vuorovaikutusterapiassa sekä erilaisissa yhteisöissä.
Doğu Perinçek

Doğu Perinçek (s. 1942) on turkkilainen vasemmistopoliitikko. Hän on vuodesta 2015 toiminut uuden puolueensa  Isänmaallisen puolueen puheenjohtajana.  Vuonna 2018 hän oli presidenttiehdokkaana. Ehdokkuutta varten kerättiin satatuhatta nimeä, mutta itse vaalissa hän sai vähemmän ääniä.
Vuonna 2005 hän sanoi Sveitsissä vieraillessan, että Armenialaisten kansanmurha on vale. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin päätti 10 vuotta myöhemmin, että Perinçekin lausunto oli sanavapauden rajoissa eikä rikollista kiihottamista kansanryhmää vastaan.
Adlercreutz

Adlercreutz [a:dlärkröits] on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku. Ruotsissa eräs suvun haara on korotettu vapaaherralliseen ja osa siitä edelleen kreivilliseen säätyyn.
Suku on lähtöisin Lohjan pitäjän Ison-Teutarin (Stortötar) kylästä. Vanhin tunnettu kantaisä on vuonna 1654 kuollut talollinen Erik Maununpoika. Hänen poikansa Thomas loi komean virkamiesuran kruunun palveluksessa Tukholmassa ja otti aluksi käyttöön kotikyläänsä viittaavan sukunimen Teuterström kunnes hänet aateloitiin Karlshamnissa vuonna 1700 nimellä Adlercreutz. Seitsemän vuotta myöhemmin hänen sukunsa merkittiin Ruotsin aateliin aatelisena sukuna numero 1382, mikä vaihdettiin myöhemmin numeroon 1386. Tomas Adlercreutzin kahden pojan jälkeläiset asuivat kartanonomistajina Suomessa: vanhemman pojan, hovioikeudenneuvos Erik Adlercreutzin sukuhaaran omistuksiin kuuluivat muun muassa Boen kartano Porvoossa, Sjundbyn kartano Siuntiossa ja Raalan kartano Nurmijärvellä; nuoremman pojan, Carl Adlercreutzin sukuhaara omisti Kiialan kartanon Porvoon lähellä.
Suvun tunnetuin edustaja oli Carl Adlercreutzin pojanpoika, kenraali Carl Johan Adlercreutz, joka ansioitui Suomen sodassa, mutta joutui Ruotsin tappion myötä jättämään Suomen. Hänet korotettiin ansioistaan Ruotsissa kesäkuussa 1808 ritaristoon ja saman vuoden elokuussa edelleen vapaaherraksi, joten hänen jälkeläisensä muodostavat siellä vapaaherrallisen aatelissuvun numero 331. Vuonna 1814 hänet korotettiin uuden hallitusmuodon mukaisesti edelleen kreiviksi, minkä jälkeen vapaaherrallisen sukuhaaran päämiehellä on ollut kreivin arvo. Kaksi muuta sukuhaaraa liitettiin Suomen aateliin ja ne saivat Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 numeron 97. Toinen näistä haaroista sammui vuonna 1838, toinen on yhä elossa. Eräs sukuhaara on vuodesta 1917 asunut Argentiinassa.
Sitkeän huhun mukaan Suomen kansalliskirjailija Aleksis Kiven isä, pitäjänräätäli Eric Johan Stenvall olisi ollut kartanonherra Carl Henrik Adlercreutzin avioton poika. Yle testasi huhun todenperäisyyttä vuonna 2019 teettämällä DNA-testin Aleksis Kiven veljen ja Carl Henrik Adlercreutzin jälkeläisille. Testi paljasti Stenvallien haploryhmä olevan Skandinavialle tyypillinen I1, kun taas Adlercreutzien haploryhmä oli suomalais-ugrilaisille kansoille tyypillinen N1, joka on syntynyt jossain päin Etelä-Siperiaa. Näin ollen Carl Henrik Adlercreutz ei voinut olla Aleksis Kiven isoisä.
Aarne Nopsanen

Aarne Nopsanen (17. helmikuuta 1907 Lahti – 23. syyskuuta 1990 Lahti) oli suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvittaja.
Nopsanen kävi keskikoulun ja opiskeli sitten Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1924–1925, Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1928–1930 sekä Pariisin Académie Colarossissa 1931–1932. Nopsanen työskenteli 1930-luvulla aluksi Suomen Ilmoituskeskuksessa ja 1934–1939 mainostoimisto Erva-Latvalassa. Jatkosodan aikana hän oli TK-piirtäjänä sekä maalasi Mannerheim-ristin ritarien muotokuvia.
Nopsanen hankki toimeentulonsa käyttögraafikkona ja kuvittajana. Hänen tuotantoonsa kuului mainoksia sekä kirjojen kansia ja kuvituksia. Tämän ohella hän oli myös taidemaalari ja maalasi maisemia ja muotokuvia. Tunnetuin Nopsasen maalauksista oli 1950-luvulla maalattu Keskiviikkokerho, joka esitti Suomen sodanjälkeisen ajan politiikan ja talouselämän merkkihenkilöistä koostuneen samannimisen keskustelukerhon jäseniä. Nopsanen piirsi myös Raul Roineen käsikirjoittamaa Antti Puuhaara -sarjakuvaa.
Aarne Nopsasen vaimo Maija ja heidän poikansa Jukka Nopsanen ovat myös taiteilijoita. Aarne Nopsasen veli oli nuortenkirjailija Aulis Nopsanen.
Marco Lundberg

Marko Lundberg (taiteilijanimeltään Marco Lundberg, s. 8. helmikuuta 1978 Lahti) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin vuoden 2016 tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla. Vuonna 2014 hän voitti Toivo Kärjen laulukilpailun. Heinäkuussa 2017 julkaistiin Lundbergin ensimmäinen single "Sua vailla", jolla häntä säestää Riku Niemi Orchestra.
Lundbergin isä Voitto Lundberg oli iskelmälaulaja Taisto Tammen veli. Lundberg on naimisissa Jaana Lundbergin kanssa, ja parin uusioperheessä on neljä lasta.
Tor Therman

Tor Therman (17. elokuuta 1903 Helsinki – 16. toukokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen rehtori ja oppikoulunopettaja, joka toimi sotasyyllisyysoikeuden jäsenenä vuosina 1945–1946.
Tor Therman valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1925 ja maisteriksi vuonna 1927. Hän toimi opettajana ruotsinkielisessä Läroverket för gossar och flickor -koulussa Helsingissä vuosina 1927–1930 sekä Töölön ruotsalaisessa yhteiskoulussa lehtorina vuodesta 1930 ja rehtorina vuodesta 1940. Vuodesta 1946 Therman toimi valtion elokuvalautakunnan varapuheenjohtajana.
Vuosina 1945–1946 Tor Therman oli yksi eduskunnan sotasyyllisyysoikeuteen valitsemasta 12 jäsenestä ja ainoa Ruotsalaisen kansanpuolueen edustaja tuomioistuimessa. Oikeudenkäynnin päätteeksi langetetun tuomion perustelut muodostuivat juuri Thermanin esittämän lausunnon mukaan.
Viiden kuninkaan sota

Krakenin nousu

Ottaessaan Pohjoisen kohteekseen, kuningas Balon Greyjoy suunnittelee kolme pääiskua alustavaa hyökkäystään varten. Hän lähettää veljensä Victarionin valtaamaan Cailinvallia laivastollaan. Hän lähettää tyttärensä Ashan tusinan laivan kera Syväsalon linnavuorelle. Lisäksi hän lähettää hiljattain palanneen poikansa Theonin ryöstelemään Kivirannikkoa harhautukseksi.
Pandora’s Tower

Pelaaminen

Pandora’s Towerissa pelaajan tehtävänä on läpäistä pelin päähahmolla, Aeronilla Thirteen Towersin torneilla lukuisia tasoja ja päihittää aina tason lopussa tuleva pomovastus, jolta pelaaja saa Elenan kirouksen karsimiseen tarvittavaa lihaa. Pelin pääpaikkana toimii Observatorio, jossa Elena on koko ajan Aeronin lähelläolemisen myötä normaali, mutta aina kun pelaaja lähtee suorittamaan tasoa, kirous alkaa muuttamaan häntä taas pikkuhiljaa hirviöksi, jonka myötä pelaajan pitää suoriutua jokaisesta tasosta ennen kuin erikseen mainittava kirouksenedistymismittari on tullut täyteen.
Jokaisessa tasossa pelaaja kohtaa lukuisia vihollisia, joita voi hoidella joko Aeronin miekalla tai ketjulla, jolla pelaaja voi mäiskiä niitä ympäri paikkoja tai yhdistää niitä toisiinsa kiinni. Vihollisten hoitelemisen lisäksi ketjua voidaan käyttää erilaisten ovien avaamiseen. Jokaisessa tasossa pelaaja voi myös löytää vihollisilta erilaisia avusteita, joita tarvitaan varsinkin Aeronin elämämittarin täyttöön.

Vastaanotto

Japanilainen Famitsu-lehti antoi pelille arvosanaksi 31/40 pisteiden 7/7/9/8 pohjalta. Pandora’s Toweria myytiin Japanissa ensimmäisen viikon aikana yhteensä 21 445 kappaletta. Brittiläinen nettisivusto Cubed³ antoi pelille arvosanaksi 8/10, sanoen että ”Pandora’s Tower voi varmasti seistä ylpeänä oman kategoriansa pelien keskuudessa.” The Guardian kirjoitti että ”grafiikoilla, jotka panevat Nintendon laitteiston äärirajoille ja useiden loppujen löytämiseen, Pandora’s Tower on hienoin peli Zeldan tällä puolen.” Eurogamer antoi pelille 8/10 pistettä, kun taas IGN antoi 7/10, sanoen että ”Ganbarionin peli ei ehkä ole klassikko, mutta kuten Nier, tämä on tarpeeksi rikas ideoiltaan ja kerronnan voimalta tulla mahdollisesti jonkinlaiseksi kulttisuosikiksi tulevina vuosina.” Nintendo Life antoi myös pelille arvosanaksi 7/10, yllättyen hahmojen suhteista, mutta kritisoi teknisiä vikoja.

Kansikuvakiista

Pandora’s Tower sai kritisointia faneilta, jakamalla huolia siitä että kansikuvan kuvaus Aeronista on kopioitu Noctisin, tulevan toimintaroolipeli Final Fantasy Versus XIII:n päähenkilön kuvista. Vertailuja on tehty eri lehtijulkaisuissa Japanissa ja ulkomailla.
Hevonoja (Myrskylä)

Hevonoja on 192 henkilön asuttama kylä Myrskylässä Lapin­järven rajalla. Siellä sijaitsee Hevonojan kartano, jolle aikoinaan kuului noin 1000 hehtaaria maata, josta 400 hehtaaria peltoa. 
Vuonna 1945 alueelle asutettiin Uuku­niemen Latvasyrjän asukkaat, jotka oli välillä siirretty Laihialle sen jälkeen, kun Latva­syrjä oli jäänyt Neuvosto­liitolle luovutetulle alueelle Moskovan välirauhansopimuksella 19. syyskuuta 1944. Kartanon maat pyrittiin saamaan sarkajakoon 1945, ja lopullisesti maat olivat lohkotut erillisiksi maatiloiksi omistajaperheiden kesken 1951. Rahoitusolojen järjestämiseksi Uukuniemen Latvasyrjän osuuskassan toiminta siirrettiin Myrskylään ja siitä tuli Myrskylän Osuuspankki (nykyisin Orimattilan Osuuspankki), kunnan toinen pankki Myrskylän Säästöpankin jälkeen.  Uukuniemen Latvasyrjän Osuuskassa, 17.196, poistettiin kaupparekisteristä vasta 23.3.1962. 
Kylässä on edelleen kohtalainen asutus ja kyläyhdistystoimintaa.
Sissiosasto (5. divisioona)

Sissiosasto/5.D (SissiOs./5.D, peiteluku 2272) oli 20. elokuuta 1941 perustettu Ilvesdivisioonan (5.D, VI armeijakunta) alainen erillisyksikkö, jonka tehtävänä oli partio-, taistelu-, tuhoamis- ja tiedustelutoiminta.
Osaston kokosi  vänrikki Veli Ilmari Laajoki vapaaehtoisista 5. divisioonan (muun muassa JR 22) miehistä. Osaston vahvuus perustamishetkellä oli 52 miestä. Syksyllä 1941 sissiosasto teki useita lyhyitä partiomatkoja Syvärin ympäristössä. Vuoden 1942 alusta lähtien osasto osallistui useille pidemmille kaukopartiomatkoille. Partiomatkoja tehtiin sekä itsenäisesti että yhdessä muiden sissiosastojen kanssa.

Šemenski-Pertjärvi

Huhtikuussa 1942 SissiOs./5.D:stä, SissiOs./17.D:stä ja päämajan Osasto Vehniäisestä koottu Osasto Uimonen valmisteli tuhoamisiskua neuvostojoukkojen huoltokeskuksiin Varbinitšin kylässä ja hyökkäystä Petšenitsyn kylään. 11. huhtikuuta osasto jaettiin kahteen ryhmään, joiden oli tarkoitus yllättää edessä olevat neuvostojoukot. Luutnantti Erkki Armas Uimosen johtama ryhmä tavoitti vihollisen ensin, mutta yhden osaston tuhottuaan se huomasi jääneensä neuvostoryhmittymien väliin. Seuranneessa tulitaistelussa ryhmä menetti 7 miestä, joiden joukossa vänrikki Viljo Johannes Arponen sekä osastonjohtaja Uimonen, joka jäi viivyttämään vihollista kahden vapaaehtoisen kanssa. Osasto odotti kohtaavansa joukkueen vahvuisen vihollisosaston, mutta todellisuudessa vihollisen vahvuus alueella oli pataljoonan suuruinen. Osasto Uimosen kohtaamat neuvostojoukot valmistelivat suomalaiset yllättänyttä suurhyökkäystä lähes miehittämättömällä erämaaosuudella suomalaisten 17. ja 11. divisioonien välissä, Šemenskin ja Pertjärven välisellä korpialueella.
Menetettyään kaikki upseerinsa ja partiomatkan keskeydyttyä SissiOs./5.D alistettiin Kevyt osasto 19:lle (KevOs 19) ja se osallistui rintamataisteluihin Šemenskin-Pertjärven taisteluiden loppuun osana Osasto Javanaista. 18. huhtikuuta yhdistetty SissiOs./5.D ja SissiOs./17D saivat tehtäväkseen partioida Petrjärven tien suuntaa selvittääkseen motitettujen venäläisjoukkojen määrää. Aamulla 20. huhtikuuta Os. Javanainen hyökkäsi kohti Semenitsjärven ja Käpälälammen välistä kannasta. Osasto kohtasi kuitenkin vihollisen kovan vastustuksen. Kersantti R. Maaniitun johtama SissiOs. /5.D määrättiin kiertämään vihollisen selustaan. Kiertoliike onnistui ja osasto pääsi jatkamaan hyökkäystä. Taisteluissa haavoittui alikersantti Esko Saarinen, joka kaatui myöhemmin kersanttina helmikuussa 1944. Taistelut jatkuivat vielä seuraavaan päivään ja niissä vaikeasti haavoittui sotamies Nils Kaspersson, joka kuoli vammoihinsa 15. toukokuuta 1942 korpraalina.
SissiOs./5D:n alistus KevOs. 19:lle päättyi 25. huhtikuuta 1942. 5. DE:n päiväkäskyssä mainitaan Maaniittu ja Saarinen osallistumisestaan upseeritappioiden koetteleman taisteluryhmän johtajina useisiin vastaiskuihin erinomaisin tuloksin. Lääkintäalikersantit Johannes Puhakka ja P. Korjula sekä korpraali V. Paakkonen saivat erikoismaininnan rohkeina partiomiehinä. Kaikki taisteluihin osallistuneet sissiosaston miehet saivat vapaudenmitalin koettelemuksistaan.
Uuno Turhapuron veli

Tarina

Uuno Turhapuron veli, Tarmo Turhapuro palaa Suomeen Ruotsista kymmenen vuoden (turhan) opiskelun jälkeen. Uunon tapaan myös Tarmon lahjakkuus on uskomattomat selittelytaidot ja on päässyt kauniisiin ja rikkaisiin naimisiin. Tarmo ei ole myöskään hyvissä väleissä rikkaan anoppinsa kanssa. 
Samaan aikaan Uunon vaimolle, Elisabetille selviää Uunon olevan siepattu. Pian hän saa käsiinsä verisen kirjeen, jossa Uunon ryöstäjät vaativat Uunon appiukolta, vuoristoneuvos Tuuralta 100 000 markan lunnaita Uunon henkeä vastaan. Härski Hartikainen kuitenkin vain vähättelee koko tapausta uskoen että Uuno vain uskotteleekin olevansa napattu ja tällä tavoin saa kiristettyä appiukkonsa rahat itselleen.
Piakkoin selviää myös Härskin olevan kidnapattu jolloin Sörsselsonille valkenee Uunon ja Härskin katalat aikeet kaapata appiukon rahat jättäen Sörsselsonin kuiville. Sörsselson päättääkin viedä Tuuran rahat uuden näyttelijälupauksen, Purkka-Pekka Puteliuksen avulla. 
Tuuran rahojen perässä on myös suurta kateutta tunteva Tarmon anoppi, joka on kyllästynyt kantamaan Suomen toiseksi rikkaimman henkilön titteliä. Hänen suunnitelmanaan on ostaa Härskiltä pilkkahinnalla tuulivoimalla toimiva moottorivene ja myymällä se Tuuralle useilla miljardeilla uskotellen sen olevan muka maailmaa mullistava keksintö.

Tarmo Turhapuron hahmo

Esko Salmisen esittämä hahmon maskeeraukseen kuuluvat suuret ulkonevat hampaat ja musta "pottatukka". Tarmo Turhapuro sanoo olevansa bisnesmies ja johtaja kuten veljensä Uunokin. Hän kertoo myyneensä isoäitinsä Afrikan alkuperäisasukkaille. Hän väittää myös asuneensa kymmenen vuotta Ruotsissa, muttei tiedä edes mitä tarkoittaa ”god dag”. Pääasiallisena tulonlähteenä Tarmolla on rikas vaimo ja mahdollisesti tulevaisuudessa rikkaan anoppinsa perintö.

Vastaanotto

Elokuva menestyi huonosti elokuvateattereissa, keräten vain reilut 20 000 katsojaa johtuen mahdollisesti siitä, ettei itse Uuno esiinny elokuvassa vaikka filmi kantaa hänen nimeään. Elokuva on esitetty televisiossa helmikuussa 2006, kesäkuussa 2007, helmi- ja joulukuussa 2014 sekä heinäkuussa 2018. Ensimmäinen televisioesitys tapahtui vasta 12 vuotta elokuvan ilmestymisen jälkeen. Finnkino julkaisi elokuvan DVD:nä 19. lokakuuta 2012. Vaikkei elokuvaa yleensä lasketa mukaan Turhapuro -sarjaan, sisältyy se Uuno - Täydellinen kokoelma DVD-boxiin.
MM-rallikausi 1983

Yhteenveto

Edellisen kauden mestari saksalainen Walter Röhrl vaihtoi Opelin tehdastallin Lanciaan ja hänen tallikaverinaan toimi suomalainen Markku Alen. Lancian autona oli koko kauden Lancia Rally 037. Audi sen sijaan luotti vanhaan kaksikkoonsa, suomalaiseen Hannu Mikkolaan ja ransalaiseen Michèle Moutoniin, jotka toivat Audille merkkimestaruuden kaudella 1982. Audi aloitti kauden Quattro A1 -mallilla, mutta se vaihtui kesken kauden Quattro A2 -malliin. Rothmans Opel Rally Teamissa Opel Ascona 400 -mallilla ajoivat suomalaiskaksikko Ari Vatanen ja Henri Toivonen.
Kuljettajien sekä valmistajien mestaruustaistelu oli kovaa koko kauden ja se kehittyi nopeasti Audin ja Lancian väliseksi kilpailuksi. Lancia veti lopulta pidemmän korren voittaen merkkimestaruuden sitten 1970 -luvun, vaikka Audi voittikin uudella Quattro A2 :lla kolme neljästä viimeisestä kilpailusta melkein saavuttaen Lancian.
Samoin kuin edellisinä vuosina, kaikki 12 osakilpailua laskettiin mukaan kuljettajien mestaruustaistoon. Vain 10 osakilpailua laskettiin mukaan valmistajien pistelaskuun, kun Ruotsin ralli sekä Norsunluurannikon ralli laskettiin vain kuljettajien pisteisiin.
Janet Evanovich

Henkilökohtainen elämä ja ura

Janet Schneider syntyi vuonna 1943 South Riverissä New Jerseyssä työläisperheeseen. Hän opiskeli maalausta Rutgersin yliopistoon kuuluvassa Douglass Residential Collegessa. Vuonna 1965 hän suoritti bachelor-tutkinnon.  Seuraavana vuonna 1966 hän meni naimisiin Peter Evanovichin kanssa. Hänen miehensä on matemaatikko Yhdysvaltojen laivastossa ja he joutuivat hänen miehensä työn vuoksi vaihtamaan usein asuinpaikkaa. Kahden lapsen syntymän jälkeen hän jäi kotiin kotiäidiksi ja alkoi kirjoittaa tarinoita joista ensimmäiset olivat erottisia. Hän yritti saada kirjoituksiaan julkaistuiksi mutta vasta kymmenen vuoden kuluttua hän sai ensimmäisen romattisen tarinansa julkaistua Hero at Large vuonna 1987. Hän käytti siinä salanimeä Steffie Hall.
Hän siirtyi myöhemmin kirjoittamaan rikoskirjallisuutta ja hänen ensimmäinen dekkarinsa One for the Money julkaistiin vuonna 1994. Hänen dekkareistaan tuli menestys ja myöhemmin hän perusti yrityksen markkinoimaan hänen teoksiaan. Yritys on sittemmin työllistänyt hänen perheensä.

Stephanie Plum -sarja

Evanovichin kaksi ensimmäistä Stephanie Plum -dekkaria ilmestyivät suomeksi 1990-luvun puolivälissä Tammen kustantamana ja Kristiina Drewsin suomentamana. Vuonna 2008 sarjaa alettiin julkaista suomeksi uudestaan alusta alkaen WSOY:n kustantamana.
HMS Resolution (1758)

Palvelus

Alus osallistui 20. marraskuuta 1759 Quiberoninlahden taisteluun päällikkönään Henry Speke. Se vastaanotti Ranskan laivaston Formidablen antautumisen. Yöllä nousseen myrskyn aikana alus ajautui matalikolle Four Shoalisa menettäen mastonsa.
Väinö Lätti

Taiteellinen tuotanto

Kuvanveistäjänä maineeseen nousseen taiteilijan debyytti oli Kuopiossa vuonna 1970. Hän teki myös muutamia maalauksia 1970-luvulla. Lätin veistos Tiedon säilä (1997) on Moskovan kansainvälisen oikeuden ja talouden instituutissa Venäjällä.  Lätin teosten materiaaleina ovat olleet ruostumaton teräs, pronssi, hopea ja kivi. Tyylillisesti teokset edustavat puoliabstraktia, pelkistettyä ja ajatonta muotokieltä.