Larry Carlton

Uran alkuajat

1970-luvulla Carlton oli haluttu studiomuusikko Los Angelesissa. Hän soitti yli 500 äänitteellä vuodessa, yhteistyökumppaneinaan muiden muassa Steely Dan, Joni Mitchell ja Quincy Jones. Hänen kitarasoolonsa Steely Danin kappaleessa ”Kid Charlemagne” albumilta The Royal Scam (1978) on listattu kolmanneksi parhaaksi kitarasooloksi Rolling Stone -lehdessä. Vuosina 1971–1976 Carlton soitti jazz-rock-yhtyeessä The Crusaders.

Soolotuotanto

Vuonna 1977 Carlton sai levytyssopimuksen Warner Brothers Recordsille omasta soolotuotannostaan. Vaikka hän olikin vielä hiukan tuntematon, hän tuotti kuusi albumia vuosina 1978–1984, mukaan lukien oma versionsa Santo Farinan kappaleesta ”Sleepwalk”, joka kipusikin listoille. Vuonna 1983 hänen albuminsa Friends sai Grammy-ehdokkuuden.
Carltonin soolotuotanto sai uuden käänteen vuonna 1985, kun hän teki sopimuksen MCA Master Recordsin kanssa akustisesta jazz-albumista. Tuloksena oli levy Alone/But Never Alone, jolta löytyy myös hänen tulkintansa kappaleesta ”The Lord’s Prayer”. Vuodesta 1985 vuoteen 1990 Carlton teki erilaisia sooloprojekteja, sekä voitti toisen Grammy-palkintonsa Michael McDonaldin Minute By Minute -coverilla, joka löytyy albumilta Discovery.
Vuonna 1989 Carlton loukkaantui joutuessaan harhaluodin uhriksi yksityisstudionsa (Room 335) ulkopuolella Etelä-Kaliforniassa. Luoti osui häntä kaulaan ja vahingoitti hänen äänihuuliaan ja aiheutti elinikäisen vaivan. Carlton toipui kuitenkin nopeasti ja valmisteli tekeillä olleen albumin On Solid Ground loppuun vielä samana vuonna. Hän jatkoi työskentelyä sähkökitaralla 1991, kun hän alkoi nauhoittaa omaa blues-albumiaan, mutta levyn valmistuminen viivästyi muiden projektien ja tarjouksien takia, ja jazz-levy Kid Gloves ilmestyi ennen southern-blues-vaikutteista albumia Renegade Gentleman, joka julkaistiin 1993. Levyllä vierailee kuudella raidalla nashvilleläinen huuliharpistilegenda Terry McMillan.
Vuodesta 1994 vuoteen 1997 Carlton teki muutamia kiertueita ja julkaisi albumin kitaristi Lee Ritenourin kanssa. Levyllä oleva kappale Remembering J.P. on kunnianosoitus edesmenneelle Joe Passille. Pian tämän jälkeen 1997 Carlton pääsi Ritenourin paikalle smooth jazz -kvartettiin Fourplay Ritenourin lähdettyä yhtyeestä. Muut soittajat Fourplayssa ovat Bob James (koskettimet), Nathan East (basso) ja Harvey Mason (rummut).
Vuonna 2000 Carlton jatkoi soolotuotantoaan Fingerprints -albumillaan. Hänen tuotantonsa sai jatkoa seuraavana vuonna, kun hän soitti konserttitaltioinnissa kitaristi Steve Lukatherin kanssa. No Subtitutions: Live At Osaka toi hänelle kolmannen Grammy-palkinnon.
Viime aikoina Carlton on tehnyt erilaisia vierailuesiintymisiä, keikkaillut Fourplay-yhtyeen kanssa sekä julkaissut muutaman uuden albumin. Akustinen Deep Into It (2001), vahvasti jazz-blues-vaikutteinen levy Sapphire Blue (2003) ja Firewire (2005), joka on hänen rankin albuminsa.
Vaikka Carlton ei ole kovin kuuluisa varsinaisena ”kitaralegendana”, hänen menestyksensä studio- ja sessiokitaristina on huomattava. Hänen vaikutteensa nuoremman sukupolven jazzkitaristeihin on erittäin merkittävä. Koska hänen monipuolinen soittotyylinsä ei rajoitu pelkästään smooth jazziin, häntä ei voida kategorioida mihinkään erilliseen genreen, ja tämä tekeekin Carltonista mielenkiintoista kuunneltavaa kaikille kitaristeille.

Carlton Suomessa

Ensivierailullaan Suomessa Larry Carlton esiintyi yhdessä kitaristi Robben Fordin kanssa 24. marraskuuta 2008  Helsingin Kulttuuritalolla ja seuraavana päivänä Turun Caribiassa. Vuonna 2009 Larry Carlton Trio esiintyi 31. lokakuuta – 2. marraskuuta Tampere-talolla, Espoossa ja Turussa. Vuonna 2014 Carltonin kvartetti vieraili Pori Jazz -festivaaleilla.

Kitara

Carlton soittaa pääasiassa Gibsonin ES-335-kitaralla, mistä juontuu hänen lempinimensä ”Mr.335”. Gibson valmistaa nykyään Carltonin nimikkomallia, joka perustuu Carltonin omaan vuoden 1968 ES-335-kitaraan.