google/wiki40b huggingface dataset:
Kuganavolok

Maantiede ja asutus

Kuganavolokin kunnan pinta-ala on 2 381,2 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa ja idässä Arkangelin alueeseen sekä etelässä Puudožin piirin Kubovon, lounaassa Avdejevon ja lännessä Pälmän kuntiin.
Seudulla on suuri Vodlajärvi ja paljon pienempiä järviä. Jokia ovat Vodlajärveen laskeva Ileksa sekä järven laskujoet Suhaja Vodla ja Vama. Suuri osa kunnasta kuuluu Vodlajärven kansallispuistoon. Suunnitteilla on myös Tšukozeron rauhoitusalueen perustaminen.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu kahdeksan kylää: Bostilovo, Kansaniemi, Kevasalma, Kolgostrov, Koskosalma, Pelgostrov, Tšujala ja Vamskaja Plotina. Bostilovossa on 12 asukasta ja Kevasalmassa seitsemän. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1563 nimellä Kuhnavolok. Sen nimitys perustuu itämerensuomalaiseen sanaan kuha (”Kuhaniemi”). Seudun asukkaat muodostivat ”vodlajärveläisinä” (ven. vodlozery) tunnetun venäläisryhmän, jonka kielessä ja kulttuurissa on saamelaisia, vepsäläisiä ja karjalaisia vaikutteita. 1900-luvun alussa Kuganavolok lähikylineen oli Kansaniemen ja Pilmasozeron ohella yksi Puudožin kihlakunnan Vodlajärven volostin kyläkunnista. Vuonna 1927 perustettiin Puudožin piiriin kuulunut Kuganavolokin kyläneuvosto. Vuonna 1933 siinä oli 14 kylää ja 892 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä.
Bolšoi ja Malyi Kuganavolokin kylät yhdistettiin virallisesti vuonna 1957. 1960-luvulla Kuganavolokista tuli sovhoosin keskuspaikka, jonne alettiin siirtää asukkaita ”perspektiivittömistä” lähikylistä. Samoihin aikoihin sinne rakennettiin suurehko kalatehdas. Kuganavolokista muodostui hajakylä, jonka osia ovat Staryi Kuganavolok, Katšnavolok, Bereg, Rebolahta, Rybzavod, Peski ja Ptitši gorodok. Asukasluku nousi viiteensataan vuonna 1993.

Liikenne, talous ja palvelut

Kuganavolokiin johtaa maantie Puudožista. Kylässä toimii Vodlajärven kansallispuiston hallinto. Asukkaat harjoittavat kalastusta sekä majoittavat ja kuljettavat matkailijoita. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, lääkintäasema ja kauppa. Kylässä on vuonna 2006 rakennettu kirkko.

Nähtävyydet

Seudulta on löydetty lukuisia kivikautisia asuinpaikkoja. Bostilovon, Kansaniemen, Kolgostrovin, Koskosalman, Pelgostrovin ja Tšujalan kylillä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat vuonna 1798 rakennettu Pyhän Eliaan kirkko Vodlajärven saaressa, Bostilovon, Gumarnavolokin, Kansaniemen, Kelkozeron, Kevasalman, Kolgostrovin, Koskosalman, Matkalahtan, Ragunovon, Tšujalan, Varišpeldan ja Vygostrovin tsasounat sekä kylien vanhat asuintalot ja talousrakennukset.
Manokotak

Historiaa

Manokotak on yksi Bristol Bayn alueen nuorimmista kylistä. Se sai pysyvän asutuksen 1946-1947 Igushikin ja Tuklungin kylien yhdistyessä. Ihmisiä muutti kylään myös Kulukakista, Togiakista ja Aleknagikista. Nykyisin monet Manokotakin asukkaista käyttävät Igushikia kesäisin kalastusleirinä. Kylä sai kirkon 1949, koulun 1958-1959 ja postikonttorin 1960. Kaupunkioikeudet Manokotak sai vuonna 1970.
Patologia

Patologi

Patologi on patologisen alan erikoislääkäri. Patologin työkuvaan kuuluvat ruumiinavaukset. Hän tutkii myös kudos- ja solunäytteitä, suhteessa näiden tutkimiseen menee enemmän aikaa kuin ruumiinavaukseen. Patologin tehtäviin kuuluvat myös ennalta ehkäisevät toimenpiteet muiden lääkäreiden kanssa. 
Ennalta ehkäisevää hoitoa ovat esimerkiksi kasvainnäytteiden tutkiminen ja niistä diagnoosin tekeminen. Patologi auttaa näin potilasta hoitavaa lääkäriä. Suomessa on tällä hetkellä patologian osastot kaikissa yliopistosairaaloissa. Patologian osastot ovat myös suurimmissa keskussairaaloissa. Eläinten patologisista tutkimuksista vastaa Evira.
Okan piiri

Okan piiri (ven. Окинский район, Okinski raion, burjaatiksi Ахын аймаг, Ahyn aimag) on kunnallinen itsehallintoalue Burjatian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1940 perustetun piirin pinta-ala on 26 926 neliökilometriä. Asukkaita on 5 200 henkeä (vuonna 2009).
Okan piiri sijaitsee Burjatian lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Irkutskin alueeseen, idässä Burjatian Tunkan piiriin, etelässä Mongoliaan ja lännessä Tuvan tasavaltaan. Maantieteellisesti alue kuuluu Sajanvuorten itäosaan. Noin 37 % pinta-alasta on metsää. Suuri osa maaperästä on ikiroudan peitossa. Huomattavin joki on Oka.
Piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Burun-Gol (keskuspaikka Hužir), Orlik, Sajany ja Soiotskoje (Sorok). Hallinnollinen keskus on Orlikin kylä, josta on 770 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Ulan-Udeen.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 58,0 % asukkaista on burjaatteja, 40,0 % sojootteja ja 1,8 % venäläisiä. Orlikin piirikeskuksessa asuu 57 % väestöstä (vuonna 2005).
Talous perustuu luonnonvarojen hyödyntämiseen. Kaivosteollisuus tuottaa kultaa. Maatalous on erikoistunut karjanhoitoon ja hevosten kasvatukseen.
Piirissä toimii sojoottien kulttuurikeskus ja perinneyhtye. Sorokin keskikoulussa opiskellaan sojottien historiaa ja perinnekulttuuria. Orlikissa on lasten musiikkikoulu ja kotiseutumuseo. Piirin kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksen yhteydessä toimii kansanteatteri.
Paikallislehtenä ilmestyy burjaatinkielinen Aha (”Oka”).
C. J. Janssonin palkinto

C. J. Janssonin palkinto on eräs Puunjalostusinsinöörien (aiemmin Suomen Paperi-insinöörit ry:n) vuosittain jakama suomalainen tunnustuspalkinto. Palkinto myönnetään paperinvalmistuksen ja puunjalostuksen alan julkaisussa ilmestyneen ansiokkaan artikkelin tai tieteellisen tutkielman perusteella. Vuonna 2019 palkinto oli suuruudeltaan 2 000 euroa. Se voidaan myöntää myös pitkäaikaisista ansioista kirjoitustyössä.

Historiaa: palkinnon perustaminen

Insinööri Ingwald Sourander painatti 1925 uuden painoksen C. J. Janssonin kirjoittamasta kirjasta Praktisk Handbok i Träpappers Fabrikation jämte Kartonpapps Tilverkning av Slipad hvitträmassa (suom. Käytännöllinen käsikirja teollisesta paperintuotannosta sekä kartongin valmistamisesta puuhiokkeesta). Kirja ilmestyi alun perin 1878. Se oli ensimmäinen ruotsinkielinen puuhiokkeen ja kartongin valmistusta koskeva julkaisu. Paperi-insinöörit ry:n kesäkokouksessa 17. heinäkuuta 1925 insinööri Sourander lahjoitti teoksen koko painoksen yhdistykselle. Kirjan myyntituloista koottiin rahasto, jonka varoin myöhemmin on myönnetty C. J. Janssonin nimeä kantava palkinto. Rahaston säännöt hyväksyttiin 21. marraskuuta 1925. Sourander teki eläessään useita lahjoituksia rahastoon.
Pertti Nieminen (tuomari)

Pertti Rainer Nieminen (s. 13. marraskuuta 1952 Kymi) on Itä-Suomen hovioikeuden presidentti. 
Pertti Niemisen puoliso on varatuomari Anna-Mari Ahonen. Nieminen valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1974 ja lisensiaatiksi 1977. Hän työskenteli Karhulan nimismiespiirin apulaisnimismiehenä 1974–1975 ja Kymin tuomiokunnan notaarina 1975–1976. Itä-Suomen hovioikeudessa Nieminen oli hovioikeuden viskaali 1977–1982, Kotkan raastuvanoikeudessa oikeusneuvosmies 1982–1990 ja vt. pormestari 1990–1993. Kotkan käräjäoikeuden käräjätuomarina hän toimi 1993–1998, Kouvolan hovioikeuden ma. hovioikeudenneuvoksena 1999, hovioikeudenneuvoksena 1999–2004, laamannina 2004–2005 ja presidenttinä vuodesta 2005 vuoteen 2014. Kouvolan hovioikeus yhdistettiin tuolloin Itä-Suomen hovioikeuteen.
Sylenth1

Sylenth1 on Lennar Digitalin luoma maksullinen virtuaalinen analoginen VST-syntetisaattori. Ohjelma on maksullinen, mutta siitä on saatavilla demoversio tietyin rajoituksin. Sylenth1:stä käytetään lisäosana digitaalisissa musiikinteko-ohjelmissa. Ohjelma on avoin, joten sillä luotuja fxp. -tiedostoiksi tallennettuja ääniä voi jakaa internetissä muiden käyttöön. Kaikkia luotuja ääniä voidaan myydä Lennar Digitalin antamalla suostumuksella ja on paljon yrityksiä, jotka ovat keskittyneet Sylenth1-äänien luomiseen ja myymiseen. Sylenth1:lle luotuja ääniä käyttävät monet artistit teoksissaan ja esimerkkinä voidaan mainita suosittu äänien kehitykseen erikoistunut yritys Vandalism Sounds, jonka Sylenth1:lle myytävät äänet ovat saaneet paljon posiitivista palautetta monilta tunnetuilta elektronisen musiikin artisteilta, muun muassa Martin Garrixilta, Armin Van Buurenilta, R3HAB:lta, Jay Hardwaylta ja KSHMR:lta.

Vastaanotto

Sylenth1 on saanut monilta musiikkia käsitteleviltä lehdiltä ja artisteilta hyvät arvostelut.
Labinsk

Labinsk (ven. Лаби́нск) on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Labajoen varrella 281 Krasnodarista itään. Kaupunki on Labinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Armavirin ja Tuapsen väliseltä rautatieltä haarautuva sivurata (Labinskajan asema). Asukkaita on 61 100 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1841 paikalle rakennettiin linnoitettu kasakkakylä, jossa vuosisadan lopulla oli yli 14 000 asukasta. Vuonna 1947 siitä tuli Labinskin kaupunki. Nykyään siellä on elintarvike- ja kemian teollisuutta.
Vuonna 1989 Labinskiin valmistui suomalaisen työyhteenliittymän Valio-Hankkija-YIT toimittama juustola sekä maidon- ja heranjalostuslaitos.
Nils Boije

Nils (Niilo) Boije (noin 1490–1568) oli sotapäällikkö ja hallintomies, joka toimi päällikkönä jo kreivin sodassa 1534–1536, Dacken kapinan kukistamisessa 1542 sekä Kustaa Vaasan sodassa 1555–1557. Hän oli Juhana-herttuan luottomiehiä, mutta siirtyi kuninkaan (Eerik XIV) puolelle ja osallistui Turun linnan piiritykseen 1563. Hän oli mukana Helsingin perustamistoimissa, ja hän sai nimityksen Suomen käskynhaltijaksi, mutta ei voinut hoitaa sitä sairauden vuoksi ja kuoli pian.
Édouard-Léon Scott de Martinville

Édouard-Léon Scott de Martinville (25. huhtikuuta 1817 – 26. huhtikuuta 1879) oli ranskalainen Pariisissa asunut kustantaja ja kirjakauppias. Hänet tunnetaan fonoautografin, varhaisimman tunnetun äänen tallennuskoneen keksijänä. Fonoautografi patentoitiin hänen nimellään 1857 patenttinumerolla 17 897/31 470.

Historia

Toimiessaan kustantajana ja kirjakauppiaana de Martinville sai käsiinsä useita tieteellisiä julkaisuja. Hän kiinnostui niistä ja ryhtyi keksijäksi. Valokuvauksen keksiminen innoitti häntä yrittämään luoda laitetta, jolla voisi tallentaa ääntä. Hän tutki ihmisen korvan anatomiaa koskevia julkaisuja ja mallinsi niitä koneessaan. Hän sai fonoautografinsa valmiiksi 26.1.1857 ja sai patentin saman vuoden maaliskuussa. Vaikka laitetta myytiin useisiin laboratorioihin, laite ja sillä tehdyt äänitteet katosivat pitkäksi aikaa.
Vuonna 2008 New York Times julkaisi tiedon fonoautografin löytymisestä. Samalla löydettiin myös sillä tehtyjä äänitteitä. 9. huhtikuuta 1860 nauhoitetussa äänitteessä oletettiin nuoren naisen laulavan ranskalaista kansanlaulua nimeltä Au Clair de la Lune 10 sekunnin ajan. Tutkimusten edetessä huomattiin, että äänitettä oli toistettu kaksinkertaisella nopeudella ja laulun oikean keston olevankin 20 sekuntia. Tällöin laulajan ääni vastaa aikuisen miehen ääntä ja oletettavasti de Martinville itse laulaa laulua hitaasti.
Umpianjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,4 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Šibbolet

Šibbolet (hepr. ‏שִׁבֹּלֶת‎) tarkoittaa yleisessä merkityksessä tietyn termin käyttötapaa, joka jakaa termin käyttäjät eri ryhmiin. Useimmiten käyttäjät jakaantuvat tämän perusteella termin "oikeisiin" käyttäjiin ja ulkopuolisiin. Suppeammassa merkityksessä se tarkoittaa ihmisten jakamista ryhmiin tietyn termin ääntämyksen tai kirjoitustavan mukaan.
Termi on lähtöisin Raamatun Tuomarien kirjasta (12:5–6). Sotiessaan efraimilaisia vastaan gileadilaiset kysyivät kohtaamiltaan ihmisiltä, ovatko he efraimilaisia. Jos he vastasivat etteivät olleet, he pyysivät heitä sanomaan sanan šibbolet (tähkä). Efraimilaiset äänsivät sanan muodossa sibbolet, jolloin he paljastuivat ja heidät surmattiin.
Kuuluisa esimerkki šibboletin käytöstä ovat vuoden 1937 persiljamurhat Dominikaani­sessa tasa­vallassa. Viiden päivän aikana kymmeniätuhansia haitilaisia surmattiin maassa presidentti Rafael Trujillon käskystä. Koodisanana käytettiin espanjan sanaa "perejil" (persilja), jonka r-äännettä ranskaa ja kreolia puhuvat haitilaiset eivät osanneet ääntää.
Suomessa šibboletejä on käytetty sisällissodan ja toisen maailmansodan aikana. Sisällissodassa valkoiset erottelivat venäläiset suomalaisista Tampereen valtauksen aikana otetuissa vangeissa sillä, kykenivätkö he lausumaan sanan yksi suomalaisittain. Mikäli vanki lausui sen /juksi/, luullen y-alkuvokaalia iotoiduksi u:ksi, hänet teloitettiin välittömästi vierasmaalaisena taistelijana. Toisessa maailmansodassa sanaa höyryjyrä käytettiin salasanana, koska vain kokenut suomen kielen puhuja pystyi ääntämään sanan oikein. Etuvokaalit [ö], [y], [ä], suomalainen [r] sekä etenkin sanan alun [h] ovat erityisen vaikeita venäjänkieliselle puhujalle, koska näitä äänteitä ei esiinny venäjässä, ja suomea hyvin taitamattomat venäjänkieliset korvaavat ne sellaisilla äänteillä, jotka eivät ole suomelle ominaisia.
Nykyisin eri alojen slangi ja terminologia toimivat samaan tapaan. Esimerkiksi tietokonemaailmassa Perl-ohjelmointikielen käyttäjät tietävät, miten kielen nimi kirjoitetaan ja miten sitä käytetään ("Perl" viittaa ohjelmointikieleen, "perl" tulkkiohjelmaan, muut muodot ovat väärin); se, joka käyttää väärää muotoa "PERL", leimautuu ulkopuoliseksi. Samoin esimerkiksi ulkopuoliset käyttävät Ada-ohjelmointikielestä virheellistä muotoa "ADA".
Cytron Masters

Pelaaminen

Pelissä oli viisi puoliautomaattista yksikköluokkaa ja taistelukentällä oli energialähteitä, jotka olivat pelissä yksiköiden valmistamiseen tarvittava resurssi.
Otto Albrecht

Otto Romillo Fredrik Albrecht (7. helmikuuta 1844 Impilahti – 5. lokakuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Helsingin kaupunginviskaalina.

Elämä

Albrecht suoritti ylioppilastutkinnon Kuopion kimnaasissa ja opiskeli sen jälkeen oikeustiedettä Helsingin yliopistossa, josta valmistui 1871. Hän työskenteli Viipurin hovioikeudessa kahdeksan vuoden ajan ja nimitettiin Helsingin kaupunginviskaaliksi 1879. Albrecht hoiti virkaa yli 32 vuoden ajan, kunnes teki itsemurhan lokakuussa 1911. Hän ampui itseään revolverilla päähän Helsingin raastuvanoikeuden portaikossa varhain aamulla 5. lokakuuta 1911. Ruumiin löysi samana aamuna rakennuksessa työskennellyt siivooja. Itsemurhan syy ei tiettävästi selvinnyt, mutta sanomalehtien mukaan hänellä oli sekä terveydellisiä että taloudellisia ongelmia.
Uransa aikana Albrecht hoiti lukuisia aikakauden merkittäviä oikeustapauksia. Hän oli syyttäjänä muun muassa syksyllä 1906 Viaporin kapinaan osallistuneiden Helsingin punakaartilaisten oikeudenkäynnissä. Erikoinen yhteensattuma oli, että tuomitut punakaartilaiset vapautuivat viiden vuoden kuritushuonerangaistuksistaan vajaat kaksi vuorokautta ennen Albrechtin kuolemaa ja heidän puolustusasianajanaan toiminut Valde Hirvikanta murhattiin vapautumista edeltäneenä päivänä. Tapauksilla ei tiettävästi kuitenkaan ollut yhteyttä toisiinsa.
Albrecht oli aikaisemmin ollut viranomaisia vastustaneiden aktivistien kohteena. 26. syyskuuta 1906 Albrechtin Siltasaarenkadulla sijinneeseen virka-asuntoon tehtiin pommi-isku, joka ei kuitenkaan aiheuttanut henkilövahinkoja. Edellisenä yönä Helsingissä oli tapahtunut Kasarmikadun pommi-isku.

Perhe

Otto Albrechtin isä oli saksalaissyntyinen vuorikomissaari Gustav Ernst Friedrich Albrecht (s. 1808) ja äiti impilahtelainen Alexandra Sofia Löfström (1817–1893). Hänen puolisonsa oli Vaasassa syntynyt Aina Louise Alexandra Strömborg (1847–1913), jonka kanssa Albrecht sai kolme lasta.
Magnesiumdiboridi

Rakenne ja ominaisuudet

Magnesiumboridikiteillä on heksagonaalinen alkeiskoppi. Kide kostuu boorikerroksista, joiden välissä on magnesium-ionikerros. Boorikerrosten rakenne muistuttaa grafiitin rakennetta eli jokainen booriatomi on sitoutunut kolmeen muuhun booriatomiin. Magnesiumkerrokset voivat luovuttaa boorikerroksille elektronejaan. Magnesiumdiboridin suprajohtavuuden arvellaan johtuvan juuri boorikerroksien rakenteesta.
Magnesiumdiboidi on tunnettu materiaalina 1950-luvulta lähtien. Ensimmäiset tutkimustulokset sen suprajohtavuudesta julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 2001. Magnesiumboridilla havaittiin tapahtuvan Meissnerin ilmiö 39 kelvinasteen (–234 °C) lämpötilassa. Kriittistä lämpötilaa voidaan kasvattaa douppauksella. Magnesiumdiboridin douppaukseen on käytetty muun muassa hiiltä, alumiinia, piitä, sinkkiä, kuparia, berylliumia, kobolttia ja rautaa.

Valmistus

Magnesiumboridia voidaan valmistaa kuumentamalla magnesium- ja boorijauhetta kovassa paineessa 700 °C:n lämpötilassa. Nykyään korkealaatuista magnesiumdiboridiohutkalvoa valmistetaan fysikaaliskemiallisella kaasufaasipinnoitusmenetelmällä. Siinä magnesiummetallipinnalle suihkutetaan diboraanikaasua.

Käyttö

Magnesiumdiboridista on jo valmistettu magneetteja, joita käytetään magneettikuvauslaitteissa. Yhdisteen etu moniin muihin suprajohteisiin verrattuna on se, että se on niitä halvempi. Magnesiumdiboridin jäähdyttämiseen sen kriittiseen lämpötilaan voidaan käyttää nestemäistä vetyä, joka on halvempaa kuin helium. Metallimaisena yhdiste on helposti muokattava ja siitä voidaan valmistaa pitkiäkin kaapeleita edullisemmin kuin muista suprajohtavista materiaaleista.
Steve Smith (jääkiekkoilija, s. 30.4.1963)

Ura

Smith aloitti jääkiekon kanadalaisessa nuorten OHL-liigassa London Knightsin joukkuessa vuonna 1980. Edmonton Oilers varasi hänet heti ensimmäisen kauden jälkeen vuoden 1981 NHL:n varaustilaisuudessa, mutta Smith jatkoi pelaamista OHL:ssä vielä kaksi seuraavaa kautta.
Smith kävi hakemassa vielä kahtena kautena kokemusta AHL-liigan Moncton Alpinesista ennen liittymistään Edmontonin kokoonpanoon kauden 1984–1985 lopussa. Hänen varsinainen tulokaskautensa NHL:ssä oli kausi 1985–1986. Kausi päättyi katastrofiin pudotuspeleissä 30. huhtikuuta 1986, jolloin Edmonton hävisi seitsemännen ottelun ja samalla koko sarjan Calgary Flamesille Smithin tehdessä ratkaisevan oman maalin Grant Fuhrin taakse.
Seuraavana neljänä vuonna Smith voitti Edmontonin kanssa kolme Stanley Cupia ja kehittyi samalla vahvaksi hyökkääväksi puolustajaksi. Kausi 1990–1991 jäi hänen viimeisekseen Edmontonissa, sillä hänet myytiin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Dave Mansoniin ja varausvuoroon.
Smith vahvisti Chicagoa selvästi, ja joukkue selvisi heti Smithin ensimmäisellä kaudella Stanley Cup -finaaleihin saakka. Tätä parempaan joukkue ei kuitenkaan pystynyt, vaikkakin pääsi pudotuspeleihin joka vuosi. Pisteiden puolesta Smithin uran paras kausi oli Chicagossa 1992–1993, jolloin hän teki kymmenen maalia ja 47 syöttöä. Seuraavilla kausilla häntä alkoivat vaivata useat loukkaantumiset, eikä hän pystynyt pelaamaan yhtään täyttä kautta. Loukkaantumisien takia Smith ilmoitti kauden 1996–1997 jälkeen lopettavansa uransa.
Vuoden tauon jälkeen Smith teki paluun jääkiekon pariin. Hän solmi sopimuksen Calgary Flamesin kanssa ja kausi 1998–1999 näytti lupaavalta, kunnes se päättyi jälleen loukkaantumiseen. Seuraavana kahtena kautena hän sai pelattua vain 33 ottelua muun muassa niskavamman takia ja joulukuussa 2000 Smith lopetti uransa lopullisesti.
Smithin poika Barron Smith varattiin NHL:ään vuonna 2009.
Viestipataljoona 32 (jatkosota)

Viestipataljoona 32 (VP 32) oli Suomen puolustusvoimien jatkosodan aikainen Keski-Pohjanmaan sotilasläänin Sisä-Suomen suojeluskuntapiirissä perustettu divisioonan viestipataljoona, joka kuului 11. divisioonaan. Sen pääasiallinen tehtävä oli puhelinyhteyksien rakentaminen ja ylläpito. Lisäksi se vastasi kenttäpostitoiminnasta divisioonan alueella. Pataljoona osallistui myös Lapin sotaan.

Perustaminen

Pataljoona perustettiin Äänekosken kauppalan kansakoululla 20. kesäkuuta 1941 alkaen Äänekosken reserviläisistä.

Keskittäminen

Pataljoona keskitettiin junakuljetuksena 25.kesäkuuta 1941 alkaen Kiteelle.

Sotatie

Pataljoona alistettiin alkuvaiheessa 15. heinäkuuta 1941 saakka VI armeijakunnalle. Se palautui omaan divisioonaansa 16. heinäkuuta 1941 ja kotiuttamiseensa saakka sen jatkosodan ja Lapin sodan tapahtumat seuraavat 11. divisioonan tapahtumia.

Lakkauttaminen

Pataljoona kotiutettiin ja lakkautettiin 30. marraskuuta 1944.
Basilides

Basilides (100-luvun alkupuoli) oli varhaiskristillinen myöhemmin harhaoppiseksi tuomittu opettaja, joka vaikutti Aleksandriassa Egyptissä. Hän kirjoitti 24 kirjaa evankeliumeista ja vaikuttaa saaneen oppiinsa vaikutteita zarathustralaisesta dualismista.
Basilides opetti Aleksandriassa keisari Hadrianuksen kaudella (117–138). Hänen sanotaan olleen apostoli Pietarin tulkitsijan Glaukiaan oppilas. Hän on saattanut olla aiemmin myös Menandroksen oppilaana Antiokiassa yhdessä Saturniloksen kanssa. Kirjoituksen Acta Archelai mukaan hän opetti jonkin aikaa Persiassa.
Basilides ja hänen kirjoituksensa tunnetaan ainoastaan harhaoppeja vastustaneiden kristillisten kirjoittajien, kuten Agrippa Castor, Irenaeus, Klemens Aleksandrialainen ja Hippolytos, välityksellä. On vaikea määritellä, kuinka luotettavia nämä todistukset ovat. Lähteiden mukaan Basilideen oppi vaikuttaa itämaiselta. Hippolytoksen kuvaus perustuu joko vääriin lähteisiin tai myöhempiin Basilideen seuraajien oppeihin, koska hän antaa kokonaan toisenlaisen kuvauksen. Hänen mukaansa Basilideen oppi oli monistinen ja monilta ajatuksiltaan melko hellenistinen, jopa stoalainen.
Basilideen seuraajat perustivat gnostilaisen lahkon, basilidelaisuuden.
Dragsmarkin luostari

Dragsmarkin luostari on Ruotsin Uddevallan kunnassa sijaitseva entinen luostari, joka on nykyisin raunioina. Se oli premonstratenssien luostari. Koska se oli pyhitetty Neitsyt Marialle, paikkaa kutsuttiin myös Marieskogiksi. Luostarin perusti Norjan kuningas Haakon IV Haakoninpoika vuonna 1234. Se omisti maata myös Orustin alueella. Luostari joutui vuonna 1532 luovuttamaan omaisuutensa valtiolle, jonka jälkeen se alkoi rappeutua ja oli raunoina vuonna 1600.
KNM Tyr (1887)

Palvelus

Vuodesta 1900 alkaen alus oli reservissä, kunnes se palautettiin palvelukseen vuoden 1905 liikekannallepanossa. Se sijoitettiin 14. huhtikuuta 1910 Norjan laivaston ensimmäisen sukellusveneen KNM Kobbenin emälaivaksi, ja se palveli tehtävässä vuoden 1913 loppuun. Vuonna 1914 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa alus muutettiin miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 26 centtimetrin tykki belgialaisella 120 millimetrin Cockerill QF -tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 55 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä. Alus oli vuosina 1914–1918 Oslovuonon suulla aseistettujen kalastusalusten johtoaluksena. Miinanraivauksen päätyttyä se siirrettiin 1. huhtikuuta 1919.
Saksan hyökättyä Norjaan Tyr hylättiin 20. huhtikuuta 1940 Skorpoon Hardangerinvuonoon, josta saksalaiset valtasivat aluksen. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen samana vuonna.
Kanarianvalkovihma

Lehdet ja oksat

Kanarianvalkovihma kasvaa noin 2–4 metriä korkeaksi. Sen lehdissä on kolme 2–3 senttimetriä pitkää lehdykkää joiden alapinta on vaaleampi ja silkkimäisen karvoituksen peitossa.

Kukat ja hedelmät

Kanarianvalkovihman kukat ovat kermanvalkoisia ja pienissä ryhmissä varreen suuntaisesti. Sen hedelmät ovat litteitä vihreitä palkoja jotka tummenevat vanhetessaan. Siemenet ovat pieniä, kiiltäviä ja mustia.

Levinneisyys

Kanarianvalkovihma kasvaa kanarianmäntyvyöhykkellä, sekä tuhkaisilla ja kivisillä kuivilla mailla. Sitä on kasvatettu rehukasvina sillä sen lehdet ovat hyvin valkuaisainepitoiset. Sen kasvualue ulottuu noin 300–2 000 metrin väliselle vyöhykkelle.
Holger Thesleff

Holger Thesleff (s. 4. joulukuuta 1924 Helsinki) on suomalainen antiikintutkija ja filologi. Platonin tuotantoon ja pythagoralaisiin kirjoituksiin erikoistunut Thesleff oli Helsingin yliopiston kreikkalaisen filologian henkilökohtainen professori vuosina 1968–1987.
Thesleffillä on Platonista vakiintuneesta näkemyksestä poikkeavia ajatuksia, jotka hän esittää teoksessaan Studies in Plato's Two-level Model (1999). Hän on esimerkiksi sitä mieltä, että Sokrates-dialogit ovat paljon nuorempia kuin aiemmin on esitetty.