Suomen panssaridivisioona

Panssaridivisioona (PsD tai Ps.D) oli suomalainen panssaroitu divisioona jatkosodan ja Lapin sodan aikana.

1. ja 2. panssarikomppania

Suojajoukkoihin sijoitetut 1. ja 2. panssarikomppania keskitettiin Karjalankannakselle Perolle 23. lokakuuta ja alistettiin II armeijakunnalle. Kummankin komppanian kalustona oli Renault FT-17-vaunut.
Kumpikaan komppania ei osallistunut varsinaisiin taistelutoimiin, koska YH:n aikana vakuututtiin siitä, etteivät vaunut kykenisi tasaveroiseen taisteluun puna-armeijan vaunukalustoa vastaan. Koeammunnoissa muun muassa todettiin, ettei vaunujen Puteaux-tykillä läpäistäisi 10 mm:n teräslevyä millään käytössä olleella kranaatilla.
II armeijakunta muodosti Panssarikomppanioista sekä 4. ja 5. rajakomppaniasta panssarintorjuntaosaston. Osaston päälliköksi määrättiin kapteeni L. Nordling. Osasto ei kuitenkaan taistellut lainkaan osastona, mutta vaunumiehet antoivat rajakomppanioiden henkilöstölle tehokasta panssarintorjuntakoulutusta.
Renault-komppaniat määrättiin hajotettaviksi 6. helmikuuta 1940 ja vaunut siirrettäviksi etulinjaan tähystys- ja tulipesäkkeiksi. Saman aikaisesti taisteluiden luonne muuttui asemasodasta liikkuviksi ja vaunut menetettiin viholliselle käytännössä ilman taistelua. Miehistöt saivat käskyn siirtyä Panssarikoulutuskeskukseen Hämeenlinnaan, jonne he saapuivat 13. helmikuuta.
Panssarikoulutuskeskuksen päälliköksi määrättiin 17. helmikuuta aikaisemmin 1. panssarikomppanian päällikkönä toiminut luutnantti A. Lumme. Keskuksen aikaisempi johtaja luutnantti K. Reunanen siirtyi Reservialiupseerikoulun johtajaksi.
Hajottamiskäsky sisälsi myös määräyksen muodostaa 11 Erillistä panssarijoukkuetta sekä 1. erillinen panssarikorjaamo (reservinluutnantti Vartia) komppanioista vapautuneesta henkilöstöstä. Erillisten panssarijoukkueiden kalusto muodostui sotasaaliskalustosta, mutta ne eivät ehtineet mukaan taisteluihin ennen rauhan tuloa.

3., 5. ja 6. panssarikomppania

Panssaripataljoonan esikunta sekä 3. panssarikomppania siirtyivät Varkauteen 8. tammikuuta 1940, missä 3. panssarikomppania majoittui Lehtimäen kansakouluun. Pataljoonan loppuosasta muodostettiin Hämeenlinnaan Panssarikoulutuskeskus, jonka päälliköksi määrättiin luutnantti K. Reunanen. Panssaripataljoonaan perustettiin 6. panssarikomppania 16. tammikuuta käyttäen runkona hajotettua Ratsuväkiprikaatin Moottoroitua osastoa. Komppanian päälliköksi määrättiin luutnantti P. V. Snellman ja se majoittui Varkaudessa Pitkälänniemen kansakouluun.

Osana Kevyt prikaati T:tä

Päämajan käskyllä 2. heinäkuuta Panssaripataljoonan (uusi lyhenne käyttöön Ps.P) tuli siirtyä Lappeenrantaan, IV armeijakunnan selustaan yhtymän komentajalle alistettuna. Lappeenrannassa pataljoona majoittui leirikentän eteläpuolelle. IV armeijakunnan komentaja kenraaliluutnantti Lennart Oesch ilmoitti pataljoonan tulevan osaksi 12. divisioonan taakse muodostettua Kevyt prikaati T:tä. Kevyt prikaati T:n muut joukot olivat Jääkäripataljoona 1, kaksi kevyttä osastoa, kaksi tykkikomppania sekä tykistöjoukkoja.
Kevyt prikaati T:n (eversti Matti Tiiainen) tehtävänä oli hyökätä 12. divisioonan murtamasta aukosta Kilpeenjoelle ja edelleen Viipurin pohjoispuolelle varmistaen matkallaan jokien ylimenopaikat. Hyökkäystä tuli jatkaa edelleen Viipurista kaakkoon. Tehtäväänsä varten prikaati keskitettiin Lauritsalan itäpuolelle, jonne Panssaripataljoona siirtyi 10. heinäkuuta.
Ryhmitysalueella joukot hioivat jalkaväen ja vaunujen yhteistoimintaa, mutta 16. päivänä Jääkäripataljoona 1 siirrettiin muualle, jolloin everstiluutnantti Björkman otti suoraan yhteyttä ylipäällikkö Mannerheimiin Panssaripataljoonan liittämiseksi 1. jääkäriprikaatiin. Päämajasta annettiin käsky kuormata Panssaripataljoona 24. heinäkuuta junaan kohti Värtsilää.
Pataljoonan levätessä ilmoittautui everstiluutnantti Björkman VI armeijakunnan komentajalle kenraaliluutnantti Paavo Talvelalle, joka alisti Panssaripataljoonan perustettavalle Osasto Lagukselle. Saamansa käskyn johdosta Pataljoona lähti marssille 26. heinäkuuta kello 20.00 reittiä Värtsilä-Soanlahti-Suistamo-Leppäsyrjä-Kitilä-Koirinoja-Pitkäranta-Salmi-Vitele. Marssireitti oli 130 kilometriä ja se oli pisin tela-ajoneuvoilla suoritettu marssi siihen asti.
29. ja 30. päivien välisenä yönä saapui pataljoona Viteleeseen, jossa koulutusta jatkettiin Jääkäriprikaatin joukkojen kanssa, mutta lisäksi koulutettiin yhteistoimintaa tykistön tulenjohtajien kanssa. Hyökkäysvaiheessa 1941-1942 Kevyt Patteristo 11 taisteli 1. Jääkäriprikaatin orgaanisena osana Korpiselästä Poventsaan.

Hyökkäysvaihe - Osasto Lagus

Pääartikkeli: Laatokan Karjalan valtaus 1941 ja Itä-Karjalan valtaus 1941
Hyökkäys valmisteluihin liittyen 1. jääkäriprikaatia runkona käyttäen oltiin perustamassa Osasto Lagusta Panssaripataljoonan saapuessa alueelle. Osastoon tulisi kuulumaan 1. jääkäriprikaati ja siihen orgaanisesti kuuluva Kevyt Patteristo 11 sekä Jalkaväkirykmentti 44, Kenttätykistörykmentti 3:n III patteristo, Raskas patteristo 2, Raskas patteristo 3, Pioneeripataljoona 1 ja 12. autokomppania.
Viimeiset Osasto Laguksen joukot saapuivat Tuulosjoelle 25. heinäkuuta illalla.

Aunuksen kaupunkiin

Osasto Lagus jaettiin Taisteluosasto Polóniin (ml. 1. panssarikomppania), Taisteluosasto Häkkiseen (ml. 2. panssarikomppania), Taisteluosasto Hynniseen sekä reserviin.
Hyökkäystä varten alistettiin 3. panssarikomppania Taisteluosasto S:lle (von Schrowe) 3. syyskuuta. Hyökkäyshetkeksi määrättiin samalla seuraava päivä kello 5.00. Taisteluosaston tuli valmistautua hyökkäämään pataljoona kärjessä Sääntämä joen yli ja toisen pataljoonan hyökättävä 3. panssarikomppanian tukemana.
Raskas panssarijoukkue alistettiin Kevyt osasto 4:lle Verhnij Konetzin pohjoispuolella ja tämän osaston tuli olla valmiina etenemään eri käskyllä reittiä Asipola (johon rakennetaan silta)-Teinilä-Kotsila. Kotsilasta Raskaan panssarijoukkueen tulee edetä tavoitteeseen mukana kulkevan iskuosaston (vänrikki Liukkonen) kanssa ja varmistaa Ilinskojen silta.
Tulivalmistelu alkoi puolilta öin. Murtokohtaan ja sen läheisyyteen ammuttuun tulivalmisteluun osallistui kaikkiaan 182 putkea ja suomalaiset ampuivat kaikkiaan 14265 laukausta. Lisäksi alueelle ampuivat saksalaisen 163. divisioonan tykistö (I ja II/AR 234) ja heittimistö. Alueen savutus aloitettiin tuntia ennen hyökkäyshetkeä.
3. panssaripataljoonan hyökkäyshetki oli kello 05.40 ja sen oli tuettava Jalkaväkirykmentti 22:n III pataljoonan hyökkäystä tuhoamalla Teinilän aukeilla puolustusasemissa ollut vihollinen ja sen jälkeen tuettava jalkaväen etenemistä.
Taisteluosasto S:n sisäänmurto onnistui. Teinilän aukeilla olleita pesäkkeitä tuhottaessa 3. panssarikomppanian päällikkö Snellman kaatui. Uudeksi komppanianpäälliköksi Panssaripataljoonan komentaja Björkman määräsi luutnantti Kaarnakarin. Teinilän aukean siivoamisen jälkeen 3. panssarikomppania ryhmittyi huoltoa varten Tuuloksesta kilometrin kaakkoon ja odottivat Taisteluosasto Hynnistä, minkä kanssa jatkaisivat taistelua.
Osasto Lagus aloitti etenemisen 5. syyskuuta klo 5.00. Kärjessä eteni Taisteluosasto Polón, sitten Häkkinen ja Hynninen. Tavoitteeksi oli määrätty Aunus ja Mäkriän tienristeys. Panssarikomppaniat oli jaettu joukkueittain jääkärikomppanioille. Tuuloksen eteläpuolella tavattiin 3. panssarikomppania, joka liittyi Taisteluosasto Hynnisen marssirivistöön.
Hyökkäyksen liikkeelle saamiseksi Lagus alisti 1. panssarikomppaniasta vänrikki Ränkimiehen T-26 joukkueen Jalkaväkirykmentti 44:lle. Kotsilan pohjoinen metsänreuna oli kärjessä edenneiden suomalaisten hallussa klo 09.00. Tämän jälkeen Taisteluosasto Polón sai käskyn klo 11.30 edetä ja varmistaa Alavoisten silta sekä jatkaa joen eteläpuolitse Aunukseen. Tätä käskyä ei kuitenkaan kyetty toteuttamaan vihollisen kuvitellun vastarinnan vuoksi. Hyökkäys käynnistyi vasta 13.00 ja Alavoisten sillalle saavuttaessa vihollisen pioneerit räjäyttivät sen.
Saadakseen hyökkäyksen uudelleen käyntiin esitti Lagus VI armeijakunnan komentajalle, että Jalkaväkirykmentti 44:n hyökkäisi kohden Nurmoilaa. VI armeijakunnan komentaja päätti, että Nurmoilan operaatio toteutettaisiin, mutta Jalkaväkirykmentti 44 alistettaisiin 5. divisioonalle. Jalkaväkirykmentti 44:n tilalle Osasto Lagus saisi Jalkaväkirykmentti 23:n. 3. panssarikomppania alistettiin samalla Jalkaväkirykmentti 44:lle ja sen tuli siirtyä Ankilaan.
Taisteluosasto Hynninen sai määräyksen ylittää Aunusjoen ja edetä Taisteluosasto Polónin ohitse kohti Aunusta. Mikäli Taisteluosasto Häkkinen on miehittänyt kaupungin niin Taisteluosasto Hynnisen on välittömästi jatkettava Mäkriän risteyksen suuntaan. Taisteluosasto Hynninen sai taistelukosketuksen kello 17.00 puna-armeijan panssarien tukemiin viivyttäviin osastoihin, mutta jääkärit hyökkäsivät häikäilemättä ja mursivat puolustajien vastarinnan. Taisteluosasto Häkkinen valtasi Aunuksen kaupungin kello 18.20.
VI armeijakunnan komentaja Paavo Talvela kiirehti Osasto Lagusta jatkamaan hyökkäystä kohti Lotinanpeltoa 6. syyskuuta. Lisäksi käskettiin Kevyt osasto 4:llä vallata Pisi. Hyökkäystä jatkettaessa Osasto Lagukselle alistettiin Kevyt patteristo 11. Lagus yhdisti Taisteluosasto Häkkisen ja Hynnisen Taisteluryhmä Björkmaniksi (Ryhmä B) vielä samana päivänä. Ryhmä B:n oli edettävä Mäkriän kautta Syvärille. Ryhmän tukiryhmä muodostui Raskas patteristo 2:sta sekä Kevyt patteristo 11:stä.
Syvärille
Äänislinna

Panssaridivisioonan perustaminen ja organisaatiomuutokset

Päämajan käsky panssaridivisioonan perustamisesta annettiin 28. kesäkuuta 1942 ja varsinainen muodostus tapahtui 30. kesäkuuta 1942. Divisioonan rungon muodostivat Panssariprikaati ja 1. jääkäriprikaati. Aluksi divisioonaan kuului myös Ratsuväkiprikaati tammikuuhun 1943 saakka. Divisioonan tykistöksi määrättiin Raskas patteristo 14. Panssaridivisioonan komentajana oli koko sen olemassaolon ajan kenraalimajuri Ruben Lagus.

3. Panssarikomppania Syvärillä 15. – 25. huhtikuuta 1942

Puna-armeija aloitti suurhyökkäyksen Syvärin rintamalla 11. huhtikuuta 1942 juuri kelirikkokauden alkaessa. Osana vastahyökkäysvalmisteluja hälytettiin Panssariprikaatin 3. panssarikomppania 14. huhtikuuta. Komppania kuormattiin paria päivää myöhemmin Äänislinnassa Karan asemalla ja juna lähti 15. päivänä kello 00.30 kohti Syväriä, jonne se saapui jo samana aamuna 07.30. Syvärillä komppania alistettiin 17. divisioonalle, joka taas alisti komppanian edelleen Jääkäripataljoona 4:lle.
Komppania siirtyi 19. päivänä Bulajevin kylän länsilaitaan Jääkäripataljoona 4:n ryhmitykseen. Taistelu alkoi Sääjärvi-Kantajärvi välisellä purolinjalla, jolloin kärjessä oli III panssarijoukkue (vänrikki Lahtinen). Sanatin kylässä I panssarijoukkue (vänrikki Niittylä) kääntyi oikealle saartaakseen Pajarinmäellä olevan vihollisen tukikohdan, joka saatiinkin vallattua. Tukikohdasta saatiin runsas sotasaalis, mm. 12 raskasta kranaatinheitintä.
Hyökkäys jatkui välittömästi kohden Räpovan mäkeä, jossa komppania kärsi ensimmäiset tappiot. Vihollisen panssarintorjuntakiväärillä osuttiin vaunun numero 146 tornin alustaan, jolloin alikersantti Uutela ja panssarimies Kannikko haavoittuivat. Hyökkäys pysähtyi Räpovan mäelle ja vaunut siirtyivät varmistukseen.
Varmistuksena olleisiin vaunuihin saatiin panssarintorjunta-aseilla kolme osumaa, jolloin kaatuivat alikersantti Vähäkerttula sekä panssarimies Kujala. Hyökkäystä jatkettiin kello 17.00 ilman III panssarijoukkuetta, joka oli lähetetty varmistukseen Karan kylän länsipuolelle. Hyökkäyksen kärjessä ajoivat vänrikit Niittylä ja Oesch ja noin kello 19.00 saatiin yhteys Salmijärven suunnalta hyökänneisiin omiin joukkoihin.
3. panssarikomppania sai käskyn palata Panssariprikaatin yhteyteen Äänislinnaan 25. huhtikuuta. Komppania saapui Äänislinnaan 26. päivänä kello 22.00.

II panssaripataljoona Syvärillä 11. marraskuuta 1942 – 12. helmikuuta 1943

Päämaja käski 11. marraskuuta 1942 muodostaa Panssaridivisioonasta taisteluosaston, joka olisi keskitettävä Syvärin kaupunkiin. Panssaridivisioona käski taisteluosastoon II panssaripataljoonan, joka majoittui jo 14. marraskuuta Syvärin kaupunkiin.
Pataljoona oli alueella 11. helmikuuta saakka, mutta ei osallistunut mihinkään taistelutoimiin, mutta se sai runsaasti koulutusta yhteistoimintaharjoituksissa joita pidettiin alueella.

1./Rynnäkkötykkipataljoona Syvärillä 15. kesäkuuta – 2. elokuuta 1943

Panssaridivisioona (lukuun ottamatta Panssariprikaatia) oli siirtynyt kesäkuussa 1943 etulinjaan Syvärin rintaman länsiosaan. Tälle yhtymälle alistettiin Rynnäkkötykkipataljoonan 1. komppania, joka lähti Äänislinnasta 15. kesäkuuta ja se purettiin Mäkrissä seuraavana päivänä kello 23.12. Mäkristä komppania marssi Pisiin.
Panssaridivisioonan 17. kesäkuuta 1943 annetulla käskyllä komppania (pois lukien 2 vaunua) siirtyi Itälohkon komentopaikalle ja alistettiin Itälohkon komentajalle everstiluutnantti Viisterälle tehtävänään erilaisten pesäkkeiden ja bunkkerien tuhoaminen. Kaksi vaunua siirrettiin luutnantti Kiuasperän johdolla Piltsujoen suuhun, missä ne alistettiin Länsilohkon komentajalle majuri Rasille samalla tehtävällä.
Komppania sai käskyn palata Äänislinnaan 1. elokuuta, mihin mennessä se oli tuhonnut noin sata pesäkettä sekä vaurioittanut ainakin kaksinkertaista määrää. Ammunnoissa käytettiin kaikkiaan 1279 kranaattia. Tärkein havainto kuitenkin oli, että vaunujen tulinopeus oli hidas ja osumatarkkuus ei vastannut normaalia vaunukanuunaa, siten vaunuista ei olisi tasaveroista vastusta panssarivaunulle.

Lakkauttaminen

Panssariprikaatin taistelevista osista muodostettiin 30. lokakuuta Panssaripataljoona, esikunnan ja huoltomuodostelmien jäädessä edelleen prikaatikokoonpanoon. Tällöin myös kotiutettiin reserviläiset, jotka siirrettiin Parolaan ja sieltä kotiuttamiselimen kautta siviiliin.
Panssariprikaatin loput osat muuttuivat pataljoonakokoonpanoon 21. marraskuuta ja pataljoona siirtyi 26. joulukuuta mennessä Parolaan, joka oli määrätty pataljoonan rauhanajan sijoituspaikaksi.
Panssaridivisioona lakkautettiin Lapin sodan aikana 4. joulukuuta 1944.

Tappiot

Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan Panssaridivisioonan kokonaistappiot olivat jatkosodassa kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 4 308 miestä.