google/wiki40b huggingface dataset:
Ylinen Tervalammi

Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee noin kolme kilometriä kaakkoon Ikaalisten Vahojärvestä pitkänomaisessa painaumassa Tervavuoren pohjoispuolella. Lampea ympäröi kapeareunainen suo. Siihen laskee etelästä kaksi metsäojaa. Läntisempi oja tuo Sorsalammin ja Kallionevan vesiä. Itäisempi oja tuo vettä sekä Metsävuoren takaa esimerkiksi Vääräjärvestä että Honkanevan ja Honkalammin vesiä pohjoisemmasta. Itäisemmälle ojalle on kaivettu myös Tervalammin ohittava oja. Lammin laskuoja Tervaoja lähtee sen pohjoispäästä ja kulkee Alisen Tervalammin ohitse ja se laskee kuljettuaan noin kolme kilometriä Hihkiönjoen alajuoksulle. Hihkiönjoki laskee Vahojärveen. Lammen ympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa, mutta rannat ovat autiot. Vapaa-ajan asunnot on rakennettu ylemmäksi mäelle. Niille johtaa pieni kylätie, joka haarautuu pois yhdystieltä 13284 Vahojoen lähellä.
Butte

Historiaa

Butte perustettiin 1860-luvulla. 1900-luvun alussa kaivoksissa työskentelevien keski-ikä oli 35 vuotta. Syvimmillään työtä tehtiin noin 1 600 metriä maanpinnan alla. Kesällä 1917 Speculator-kaivoksen räjähdyksessä ja siitä alkaneessa tulipalossa kuoli 168 ihmistä, myös monia suomalaisia.
Suomalaisten asuttama kaupunginosa tunnettiin nimellä Finntown. Siellä oli suomalaisten pitämä majatalo, kapakoita, luterilainen kirkko ja rouva Riipin 600-paikkainen ruokala. Viimeinen suomalaisista muistuttanut liike, Helsinki-baari, suljettiin 2010-luvun loppupuolella.
Hiski Salomaa laulaa laulussaan ”Lännen lokari” käyneensä myös Buttessa: ”Olen käynynnä Biuttissa, Lousissa, Retulaatsissa, Miiamissa...” Amerikansuomalaisten ”Retulaatsi” on toinen Montanan kaivoskaupunki, Red Lodge, ”Lousi” on tiettävästi Saint Louis, Missouri, ja ”Miiami” Floridan Miami.
Pavel Sadyrin

Ura pelaajana

Sadyrin aloitti pelaajauransa FK Zvezda Permin organisaatiossa junioripelaajana jo 1950-luvulla. Hän nousi seuran edustusmiehistöön 1959 ja pelasi seurassa aina kauteen 1964 saakka. Sadyrinin aikana Zvezda Perm pelasi Neuvostoliiton toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla sijoittuen parhaimmillaan 1. divisioonan kakkoseksi 1960.
Kaudeksi 1965 Sadyrin siirtyi FK Zenit Leningradiin, jota hän edusti uransa loppuun saakka. Zenit pelasi Neuvostoliiton liigassa ja sijoittui Sadyrinin pelivuosina parhaimmillaan seitsemänneksi. Kaikkiaan Sadyrinille kertyi 10 vuoden aikana 333 liigaottelua Zenit-paidassa.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Sadyrin aloitti Zenitin apulaisvalmentajana 1978. Hän toimi Juri Morozovin apulaisvalmentajana kauden 1982 loppuun saakka. Morozovin siirryttyä Neuvostoliiton jalkapalloliiton palvelukseen tuli Sadyrinista Zenitin uusi päävalmentaja. Sadyrinin johdolla Zenit voitti vihdoin historiansa ainoaksi jääneen Neuvostoliiton mestaruuden kaudella 1984. Cupin puolella seura oli samalla kaudella finaalissa ja eteni Sadyrinin johdolla kolmesti välieriin. Kausi 1987 oli Sadyrinin ajan kehnoin ja hän sai potkut kesken kauden.
Zenit-potkujensa jälkeen Sadyrin toimi 1988 FK Kristal Khersonin päävalmentajana, kunnes palasi huipputasolle 1989 PFK TsSKA Moskovan peräsimessä. Sadyrin nosti Neuvostoliiton 1. divisioonaan pudonneen TsSKAn takaisin liigaan kauden 1989 päätteeksi. Menestys liigassa oli hyvää ja tuloksena oli 1990 hopean jatkoksi Neuvostoliiton historian viimeiseksi jäänyt liigamestaruus 1991. Kesken kauden 1992 Sadyrin siirtyi Venäjän maajoukkueen peräsimeen. Hänen johdollaan Venäjä eteni MM-kisoihin 1994, mutta tien katkettua jo alkulohkoon jätti Sadyrin tehtävänsä kisojen jälkeen.
Kaudella 1995 Sadyrin palasi takaisin Zenitiin ja hänen johdollaan seura nousi Venäjän liigaan. Kauden 1996 jälkeen hänestä tuli toistamiseen TsSKAn päävalmentaja. Ensimmäinen kausi oli kehno, mutta 1998 TsSKA taisteli jälleen mestaruudesta. Sadyrin sai kuitenkin potkut ennen kauden loppua. Kaudella 1999 Sadyrin valmensi FK Rubin Kazania palaten jälleen 2000 TsSKA:han. Kausi 2001 toi Venäjän cupin mestaruuden. Sadyrin joutui kuitenkin eroamaan ennen kauden päätöstä terveyssyiden vuoksi. Hän kuoli pian tämän jälkeen Moskovassa syöpään 59-vuotiaana.
Virolaisten mielenosoitus Pietarissa

Virolaisten mielenosoitus Pietarissa oli 26. maaliskuuta (uutta lukua 8. huhtikuuta) 1917 Venäjän keisarikunnan pääkaupunki Pietarissa Viron autonomian puolesta järjestetty suurmielenosoitus, johon osallistui 40 000 virolaista. Neljä päivää mielenosoituksen jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus taipui virolaisten vaatimuksiin ja uusi Viron kuvernementti sai väliaikaisen itsehallinnon.

Tausta

Ensimmäistä maailmansotaa käyvä Venäjän keisarikunta oli ajautumassa vuoden 1917 alussa kriisiin inflaation ja esimerkiksi elintarvikepulan takia. Venäjän tsaari Nikolai II joutui lupumaan valtaistuimestaan Helmikuun vallankumouksen takia ja maan johtoon nousi väliaikainen hallitus. Väliaikainen hallitus nimitti muun muassa Vironmaan ja Liivinmaan ensimmäiset virolaiset (Jaan Poska) ja latvialaiset (Andrejs Kalmans) kuvernöörit. Uudessa poliittisessa tilanteessa virolaiset alkoivat jälleen toimia kansallisen autonomian saavuttamiseksi. 11.–13. maaliskuuta Viron maakuntien ja kaupunkien edustajat kokoontuivat Tarttoon itsehallinnon suunnittelemiseksi. Jaan Tõnissonin, Otto Strandmanin ja Jüri Vilmsin johdolla laadittiin Venäjän muuttamista federaatioksi ja Viron autonomian perustamista Vironmaan ja Pohjois-Liivinmaan virolaisalueille ehdottanut muistio, joka luovutettiin väliaikaiselle hallitukselle.

Mielenosoitus

Autonomiahankkeen tueksi virolaiset järjestivät 26. maaliskuuta (uutta lukua 8. huhtikuuta) suurmielenosoituksen Pietarissa. Suureen mielenosoituskulkueeseen osallistui yli 40 000 virolaista. Heistä noin 15 000 oli tuolloin Venäjän armeijassa palvelevia virolaissotilaita. Mielenosoittajien kulkueen mukana oli orestereita ja virolaisen perinteen mukainen sekakuoro. Kulkue kokoontui ja lähti Pietarin Pyhän Johanneksen kirkolta. Kuoro ja kulkueen edustajat kävivät väliaikiasen hallituksen luona Taurian palatsilla, jolla laulettiin virolainen laulu ja Marseljeesi. Palatsin suuressa salissa luettiin vaatimus Viron autonomiasta.

Seuraukset

Venäjän väliaikianen hallitus ei periaatteessa ollut kovin myötämielinen ajatukselle kansallisten autonomioiden myöntämisestä. Se kuitenkin taipui antamaan päätöksen Viron väliaikaisesta itsehallinnosta 30. maaliskuuta. Väliaikaisen itsehallinnon oli tarkoitus kestää vuoden 1919 alkuun. Virolaisten asuinalue yhdistettiin Viron kuvernementiksi, jonka kuvernöörinä toimi laajennetuin valtaoikeuksin Jaan Poska.
Ryhmäaluelaki

Ryhmäaluelaki (engl. Group Areas Act) vuodelta 1950 oli Etelä-Afrikan parlamentin säätämä laki, joka kuului maan apartheid-järjestelmään. Lain perusteella Etelä-Afrikka jaettiin eri roduille varattuihin alueisiin, joilta muiden etnisten ryhmien oli lähdettävä. Laki antoi hallitukselle vallan julistaa jokin alue kuuluvaksi jollekin tietylle ryhmälle ja poistaa muihin ryhmiin kuuluvat asukkaat alueelta väkivalloin. Laki kumottiin 5. kesäkuuta 1991.
Lain perusteella kaikki Etelä-Afrikan kehittyneimmät alueet varattiin valkoisille ja mustat, intialaiset ja värilliset sijoitetiin maaseudulle tai kaupunkien laitamille. 84 % maan pinta-alasta varattiin valkoisille, jotka edustivat 15 % väestöstä. Tämä epäsuhta johti ylikansoitukseen, sairauksiin ja ruokapulaan. Mustille varattuja aluita nimitettiin "heimokotimaiksi" tai bantustaneiksi.
Ryhmäaluelain nojalla siirrettiin 3,5 miljoonaa ihmistä pois kodeistaan. Siirretyistä vain 2 % oli valkoisia ja toisin kuin muut etniset ryhmät, nämä siirrettiin aikaisempaa aluettaan paremmille alueille. Kaupunkien ulkopuolelle perustetut townshipit aiheuttivat pitkiä työmatkoja ei-valkoiselle väestölle ja aiheuttivat sen, että suurin osa peruspalveluista kuten sairaalat ja poliisilaitokset olivat heille saavuttamattomissa. Ryhmäaluelain perusteella vain valkoiset saattoivat omistaa yrityksiä tai harjoittaa liiketoimintaa valkoisten alueilla, mikä hidasti ja vaikeutti muiden ryhmien taloudellista kehitystä.
Lakia sovellettiin pian muun muassa Johannesburgin Sophiatownin alueelle, joka oli ollut yksi kaupungin vanhimpia mustia asuinalueita. Hallitus julisti sen valkoiseksi, ja noin 65 000 asukasta siirrettiin kolmentoista mailin päässä sijaitsevalle uudelle alueelle. Kapkaupungissa lain nojalla tuhottiin värillisten asuttama District Six -alue.
Antimakassi

Antimakassi on irrallinen virkattu liina tai muu kangas, joka asetetaan suojaamaan tuolin, sohvan tai muun istuimen selkänojaa. Nimi on peräisin makassaröljystä, jota miehet käyttivät hiuksissaan 1800-luvulta lähtien ja josta jäi tahroja istuimen kankaaseen. Makassaröljy on vaaleankeltaista, karvasmantelille tuoksuvaa öljyä, jota saadaan puristamalla Schleichera trijuga -puun siemenistä. Makassaröljy on saanut nimensä Makassarin kaupungista, joka on Indonesialle kuuluvan Sulawesin saaren suurin kaupunki saaren lounaisrannikolla. 1900-luvulla makassaröljyksi nimitettiin seesami- ja oliiviöljyjä, jotka oli värjätty ja parfymoitu nimenantajansa kaltaiseksi. Schleichera on etelä-aasialainen puusuku, jonka lajien hedelmät ovat läpimitaltaan parisenttisiä.
Rangaistus tervalla ja höyhenillä

Rangaistus tervalla ja höyhenillä on rangaistusmuoto, jota on käytetty kostona ja omankädenoikeudellisena rangaistuksena. Rangaistuksen kohteena olleen kimppuun hyökättiin, ja tervaa joko kaadettiin tai levitettiin uhrin päälle. Tämän jälkeen uhria nöyryytettiin lisää kaatamalla hänen päälleen höyheniä. Höyhenet tarttuivat uhriin helposti tervan tahmeuden johdosta. Varsinkin Yhdysvalloissa tunnetaan lisäksi tapa, jossa uhria tervaamisen ja höyhenillä kuorruttamisen jälkeen kannetaan lopuksi ympäriinsä riu’ulla, jonka päällä hän joutuu istumaan hajareisin.
Ya Boy

William Crawford (s. 28. tammikuuta 1984), tunnettu paremmin taiteilijanimellä Ya Boy, on yhdysvaltalainen räppäri San Franciscosta, Kaliforniasta. Hän on räpännyt vuodesta 2002. Hän on julkaissut yhden albumin nimeltään Rookie of the Year.
AMD 690 -piirisarja

AMD 690 piirisarja on AMDn helmikuussa 2007 julkaisema emolevypiirisarja. Piirisarja tukee Athlon ja Sempron prosessoreita. Piirisarjan alkuperäinen nimi oli  ATI RS690 mutta AMDn ostettua ATIn nimi muuttui. Piirisarjassa on RS690 pohjoissilta ja SB600 eteläsilta. Piirisarja tukee kymmentä USB 2.0 liitäntää ja neljää SATA liitäntää.
Bernhardt Häkli

Bernhardt Hjalmar Häkli (30. kesäkuuta 1890 Teisko – 17. maaliskuuta 1962 Teneriffa) oli suomalainen taidemaalari ja huonekalutehtaan johtaja.
Häklin vanhemmat olivat kaakelinvalaja Juhana Häkli ja Anna Vilmi. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1907 ja 1910–1911. Häklin töitä oli ensimmäistä kertaa näytteillä 1916 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1916–1921.
Häkli kuului Einar Reuterin vuonna 1920 perustamaan Vapaat-nimiseen taiteilijaryhmään johon kuuluivat myös Helene Schjerfbeck ja Ragnar Ungern. Ryhmä piti ensimmäisen yhteisnäyttelynsä marras-joulukuussa 1920 Salon Strindbergillä Helsingissä sekä toisen ja samalla viimeisen näyttelynsä maalis-huhtikuussa 1924 Gösta Stenmanin salongissa Helsingissä. Häkli jäi pois ryhmän toiminnasta perustettuaan 1925 oman huonekalutehtaan Lahteen.
Häkli oli ollut aiemmin Mikko Nupposen perustaman Oy Vihdin Puusepät-huonekalutehtaan palveluksessa Lahdessa sekä Vesalan Puusepäntehdas Oy:n johtajana. Vuonna 1919 hän perusti yhdessä liikekumppaniensa kanssa Lahteen Lahden Puusepät Oy nimisen huonekalualan yrityksen jossa hän toimi teknillisenä johtajana. Vuonna 1925 Häkli perusti oman yrityksensä nimeltä Huonekalutehdas Häkli. Häkli pyrki käyttämään tehtaassaan mahdollisimman tehokkaita valmistusmenetelmiä ja hän suunnitteli myös itse osan tehtaan valmistamista huonekaluista.
Häklin huonekaluyritys oli vuonna 1954 Suomen yhdeksänneksi suurin puusepänyritys. Sen alamäki alkoi 1950-luvun lopulla ja lopulta se meni vararikkoon 1964, pari vuotta Häklin kuoleman jälkeen.
Nordhorn

Historia

Varhaisin kirjallinen maininta asutuksesta Nordhornin alueella sijoittuu vuoden 900 tienoille. Tuolloin sen nimi esiintyi muodossa Northhornon. 1100-luvun lopulle mentäessä Nordhornista oli kehittynyt huomattava hiekkakivikaupan keskus fleemiläisen kauppareitin varrella. Vuonna 1379 Bentheimin kreivi Bernhard I myönsi sille kaupunginoikeudet.

Väestö

Nordhornin asukasluku vuoden 2006 lopussa oli 53 156. Noin 29 prosenttia kaupungin asukkaista on roomalais-katolisia, 28 prosenttia evankelis-reformoituja ja 21 prosenttia evankelis-luterilaisia. Noin 22 prosenttia väestöstä tunnustaa jotakin muuta tai ei mitään uskontoa.
Parfino

Maantiede ja asutus

Parfinon kunnan pinta-ala on 5,62 neliökilometriä. Se rajoittuu Fedorkovon maalaiskuntaan. Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Konjuhovon kylä, jossa on reilut sata asukasta.

Historia

Parfino on syntynyt vuonna 1910 perustetun vaneritehtaan työläisasutukseksi. Se on saanut nimensä lähellä sijaitsevan rautatieaseman mukaan. Vuonna 1938 Parfino sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Toisen maailmansodan aikana se tuhoutui lähes kokonaan. Vuonna 1968 taajamasta tuli Parfinon piirin keskus.

Liikenne, talous ja palvelut

Parfinon kautta kulkee Podlitovjen ja Staraja Russan välinen maantie sekä Bologojen ja Dnon välinen rautatie.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat jalostus, hallinto ja erilaiset julkiset palvelut. Merkittävin teollisuuslaitos on Parfinon vaneritehdas, joka on ollut konkurssitilassa vuodesta 2009 lähtien, mutta jatkaa edelleen toimintaansa.
Taajamassa toimii neljä lastentarhaa, keskikoulu, lasten harrastuskeskus, taidekoulu ja Staraja Russan ammattikoulun haaraosasto. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto. Terveyspalveluihin kuuluvat piirisairaala ja poliklinikka.

Nähtävyydet

Paikallisia nähtävyyksiä ovat toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden hautausmaat sekä Konjuhovon kylään sodan muistoksi asetettu panssarivaunu.
Herran Kansa

Herran Kansa on suomalainen vapaa suunta, joka on toiminut rekisteröitynä yhteisönä vuodesta 1940. Liike syntyi vuonna 1915 ja sen perustaja oli saarnaaja Pekka Mikkonen (1863-1936). Mikkonen oli syntyjään luterilaisesta perheestä, ja aikuistuttuaan hän toimi Pietarin suomalaisten parissa saarnaajana ja sielunhoitajana. Hän kuitenkin liittyi baptismiin, jonka koki itselleen läheisemmäksi. Mikkonen toimi jonkin aikaa baptistisaarnaajana, mutta hänet erotettiin hänen vaadittuaan uskovaisten keskinäisen jalkojen pesun käyttöön ottamista ennen ehtoollista.

Levinneisyys

Liike toimi aluksi Kuokkalassa Karjalankannaksella. Nykyään yhteisön pääpaikka on Joensuun kaupungin Suhmuran kylässä Pohjois-Karjalassa. Siellä liikkeellä on oma seurakuntakoti, siunauskappeli ja hautausmaa. Lisäksi Suhmuran kylässä on liikkeen ylläpitämä vanhainkoti Iltarauha. Liikettä johtaa Risto Eskelinen, joka toimii seurakunnan vanhimpana. Etelä-Suomessa toiminnan keskuspaikkana on Mäntsälä.
Viime vuosikymmeninä Herran Kansan toiminta on tuntuvasti laajentunut Pohjois-Karjalasta muualle Suomeen. Etelä-Suomessa Herran kansan seurakuntia on Helsingissä, Pukkilassa ja Riihimäellä sekä Järvenpään-Mäntsälän seurakunta.

Ominaispiirteet

Yhteisöllä on seurakunnallisia kokouksia kahdesti viikossa, ja kerran kuussa järjestetään valtakunnallinen juhla joko Joensuussa tai Mäntsälässä. Nuorille on omaa toimintaa, esimerkiksi lauluiltoja. Herran Kansa omistaa myös leirikeskuksen Polvijärven Kinahmossa, jossa pidetään omia kesäleirejä.
Herran kansan tavoista todennäköisesti omaleimaisin on ehtoollista edeltävä jalkojen pesu. Herran Kansa pyhittää lauantain sapatiksi, kun taas sunnuntaita se ei pidä pyhäpäivänä. Useimpien muiden vapaiden suuntien tapaan se hylkää vauvakasteen ja korostaa sen sijaan uskovien kastetta. Jalkojen pesun, ehtoollisen ja kasteen ohella pyhiä toimituksia ovat leivän murto, avioliittoon vihkiminen ja hautaan siunaaminen. Yhteisö ei pidä kirjaa jäsenistään eikä paljon tee käännytystyötä, vaan uudet jäsenet kertyvät lähinnä liikkeen vaikutuspiirissä olevista perheistä ja suvuista. Myöskään yhteistyötä muiden uskontokuntien kanssa ei tehdä. Herran kansalaiset suhtautuvat yleensä kriittisesti ehkäisyyn, ja he ovatkin itäsuomalaisten keskuudessa tunnettuja suurista lapsiluvuista samaan tapaan kuin vanhoillislestadiolaiset varsinkin pohjoissuomalaisten keskuudessa. He eivät ota osaa politiikkaan eivätkä vietä mitään kirkollisia juhlapäiviä. He suhtautuvat kriittisesti yleensä myös verensiirtoihin.
Pentti Alanko

Pentti Alanko (s. 1936) on suomalainen kasvitieteilijä, maatalous- ja metsätieteiden maisteri ja hortonomi. Hän on maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtori vuodesta 1999.
Alangolta on ilmestynyt kymmeniä kirjoja ja kasvitieteen alaan kuuluvia käännöksiä. Hän on toiminut Helsingin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan ylipuutarhurina sekä tutkijana ja yliassistenttina Helsingin yliopiston puutarhatieteen laitoksella. Alanko luennoi yhä muun muassa Teknillisessä korkeakoulussa, Helsingin yliopiston soveltavan biologian laitoksella ja Avoimessa yliopistossa ja toimii aktiivisesti kasvitieteen alan kenttätutkijana.
Alangon vaimo oli Anja Alanko (1942–2018), joka kirjoitti luomuviljelystä ja toimi alan yhdistyksissä.
Miljoona

Miljoona on luonnollinen luku 1 000 000, josta käytetään lyhennettä milj. Se tarkoittaa tuhatta tuhatta. 
Miljoona voidaan esittää kymmenpotenssimuodossa 10⁶. Binäärijärjestelmässä miljoona on 11110100001001000000 ja heksadesimaalijärjestelmässä F4240. SI-järjestelmässä miljoonaa vastaava kerrannaisyksikkö on mega. Esimerkiksi yksi megawatti MW tarkoittaa miljoonaa wattia.
Lyhenteellä MEUR tarkoitetaan miljoonaa euroa (paremmin: milj. euroa). Lyhenteellä Mmk tarkoitetaan miljoonaa markkaa (tavallisemmin: milj. mk).
Miljoona tulee italian sanasta milione, joka periytyy latinan sanasta mille, tuhat.

Miljoonan tulo suomen kieleen

Miljoona on pienin ja ensimmäinen suomalainen luvun nimitys, joka ei perustu kansankieleen, vaan joka on keinotekoisesti luotu kansainvälisen vastineen pohjalta suomen kirjakieleen. Vanhassa kansanperinteessä tunnetaan luvut sata ja tuhat. Sata on arjalainen laina, tuhat balttilainen, molemmat ilmeisesti jo tuhansia vuosia vanhoja.
Henkilöä, jolla on rahaa yli miljoona rahayksikköä, kutsutaan miljonääriksi, joskus myös monimiljonääriksi, jos rahaa on kymmeniä tai satoja miljoonia.
VeePee Lehto

VeePee Lehto (oik. Veli-Pekka Juhani Lehto , s. 7. toukokuuta 1948 Turku) on suomalainen iskelmälaulaja, sanoittaja ja säveltäjä. Lehdolta on ilmestynyt kaikkiaan yhdeksän sooloalbumia . Turkulainen Lehto on sanoittanut muun muassa Matin ja Tepon menestyskappaleet "Et voi tulla rajan taa", "Näitä polkuja tallaan", "Mä joka päivä töitä teen", "Missä sitä ollaan oltu", "Kaiken takana on nainen", "Minä rakastan sua", "Näin se kesäloma toimii", "Pöytä täyteen ja "Pohjan poika". Koulutukseltaan Lehto on ekonomi. Veepee Lehto on ollut sanoittajana ja kääntäjänä kaksi kertaa edustamassa Suomea Euroviisuissa. "Sata salamaa" ja "Eläköön elämä" ovat olleet kärkijoukossa useaan otteeseen valittaessa Suomen Euroviisua kautta aikojen.
Lehto on kääntänyt Turun murteelle Aku Ankan murrealbumin "Kui, sanos Aku" (julkaistu 1999) .
Lehdolle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013. Veepee jatkaa keikkojen tekemistä laulajana, juontajana ja tilannekoomikkona.
Hendrik B. G. Casimir

Elämäkerta

Casimir syntyi vuonna 1909 Haagissa Alankomaissa. Hän opiskeli Leidenin yliopistossa Paul Ehrenfestin alaisuudessa. Casimir valmistui vuonna 1931. Valmistumisensa jälkeen hän toimi Wolfgang Paulin avustajana Zürichissä. Vuonna 1938 hänestä tuli fysiikan tohtori Leidenin yliopistoon.
Simon Webbe

Simon Solomon Webbe (s. 30. maaliskuuta 1979 Manchester, Britannia) on englantilainen laulaja, lauluntekijä, manageri ja näyttelijä. Hän on poikabändi Bluen jäsen.
Burgosinseisoja

Ulkomuoto

Burgosinseisoja on melko kookas, lyhytkarvainen kanakoira. Vaikka se ei olekaan yhtä virtaviivaisen ja elegantin näköinen kuin muut seisojat (kuten esimerkiksi pointteri), se on neliömäisen runkonsa ansiosta rakenteeltaan luja ja kestävä. Sen erityispiirteisiin kuuluvat pitkät, riippuvat korvat ja kaksi roikkuvaa kaulapoimua, jotka muodostavat "kaksoisleuan". Kirsu on tummanruskea ja purenta leikkaava. Huulet ovat riippuvat ja ylähuulet peittävät selvästi alahuulet, saamatta kuitenkaan olla veltot. Silmät ovat mantelinmuotoiset, keskikokoiset ja tumman pähkinänruskeat. Normaalisti pehmeä ja jalo katse vaikuttaa toisinaan hieman surulliselta samaan tapaan kuin esimerkiksi cockerspanielilla. Alkuperämaassa hännästä typistettiin perinteisesti kolmasosa, mutta Suomessa ja monessa muussa Euroopan maassa typistys on nykyisin kielletty.
Karvapeite on lyhyt, sileä ja tiheä. Se muodostuu maksanruskeista ja valkoisista karvoista, jotka muodostavat yhdessä ruskeatäplikkään, harmahtaan maksanruskein laikuin tai maksanruskea-valkoisen kokonaisuuden riippuen siitä, kumpi väreistä on dominoiva. Valkoinen otsalaikku on tunnusomainen piirre monilla koirilla, mutta rotumääritelmä ei kuitenkaan edellytä sitä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 62–67 cm välillä ja narttujen 59–64 cm. Keskimääräinen paino on 25–30 kg. Sukupuolileiman tulee olla selvä, ja nartut ovat yleensä uroksia virtaviivaisempia.

Luonne ja käyttäytyminen

Burgosinseisoja on älykäs, rauhallinen, hillitty, kestävä ja tasapainoinen. Sillä on hyvä hajuaisti, ja sitä arvostetaan monipuolisten metsästysominaisuuksiensa vuoksi: se on paitsi erinomainen riistan jäljittämisessä, myös sen osoittamisessa ja noutamisessa. Säyseänä, tottelevaisena, hiljaisena ja lempeänä koirana se on helppo kouluttaa ja sopii myös lapsiperheeseen. Se ei kuitenkaan rauhallisuudestaan huolimatta sovellu kaupunkiympäristöön.

Alkuperä

Tämä ikivanha rotu on kotoisin nykyisen Burgosin maakunnan alueelta muinaisesta Kastilian kuningaskunnasta. Se saattaa polveutua navarranseisojan ja sabueso españolin välisestä risteytyksestä, ja sen uskotaan mitä todennäköisimmin vaikuttaneen muiden seisojarotujen jalostamiseen. Sitä käytetään erityisesti pienriistan - kuten jänisten ja kaniinien - ja lintujen metsästykseen, mutta rohkeutensa ansiosta se sopii myös suurriistan metsästykseen. Sisukkaana, nopeana ja kestävänä koirana se kykenee työskentelemään kovassakin maastossa.

Hoito

Luonteenomaisessa ympäristössä, maaseudun metsästyskoirana, pidettynä burgosinseisoja ei yleensä vaadi ylimääräisiä hoitotoimenpiteitä. Kuten muutkin metsästyskoirat, se kuitenkin vaatii päivittäistä liikuntaa ja mahdollisuuden juosta myös vapaana laajalla aukealla alueella.

Rotu suomessa

Vuonna 2012 Suomeen tuotiin Espanjasta ensimmäiset rodunedustajat De Pedralvez -kennelistä, joista narttu Kinkku De Pedralvez on ehtinyt saavuttaa joitain tuloksia, joita ei ole vielä KoiraNetissä. Nämä koirat eivät kuitenkaan ole vielä ehtineet Suomen Kennelliiton viralliseen rekisteriin eivätkä sen vuoksi näy KoiraNetissä.
Ioota

Muoto ja sen historia

Iota on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (jod).
Ioota oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa. Alun perin se muistutti usein enemmän kulmikasta latinalaisen kirjaimiston S-kirjainta tai Z-kirjainta tai siinä oli vielä useampia kulmia. Kulmikas muoto esiintyi pisimpään muun muassa Korintin, Arkadian, Aitolian, Epeiroksen ja Kreetan sekä doorilaisten Kykladien polisten kirjaimistoissa. Muissa kirjaimistoissa kirjain kehittyi aiemmin pystyviivaksi.
Epigrafisissa lähteissä iootasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Muinaiskreikassa iootaa ei äännetä pitkien vokaalien ᾱ (pitkä alfa), η (eeta) ja ω (oomega) jälkeen. Tällöin se kirjoitetaan yleensä pitkän vokaalin alle iota subscriptumina, joissakin tapauksissa kuitenkin näkyviin iota adscriptumina.
Kuusikerttuli

Levinneisyys

Kuusikerttulia tavataan pesivänä Alaskassa, Kanadan länsiosissa ja Yhdysvaltain luoteisosissa sekä talvehtivana Yhdysvaltain länsiosissa ja Keski-Amerikassa. Lajin populaatio on hyvin suuri ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.