google/wiki40b huggingface dataset:
Kam Chancellor

NFL-ura

Chancellor on vuodesta 2012 lähtien muodostanut Seattle Seahawksin pelätyn puolustuksen takakentän nelikon "Legion of Boomin" yhdessä toisen takapuolustajan Earl Thomasin sekä kulmapuolustajien Richard Shermanin ja Byron Maxwellin kanssa. Kaudella 2013 nelikko oli isossa roolissa Seahawksin voittaessa seurahistorian ensimmäistä kertaa Super Bowlin.
Seuraavana vuonna Seahawks eteni jälleen Super Bowliin, jossa tällä kertaa vastaan asettui New England Patriots. Seahawks epäonnistui kuitenkin dramaattisten vaiheiden jälkeen lopulta mestaruuden uusimisessa.
Chancellor on valittu kolmesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.
John Mytton

John Mytton (30. syyskuuta 1796 - 29. maaliskuuta 1834) oli englantilainen Shropshiressä asunut kartanonomistaja. Hän tuli kuuluisaksi erityisen tuhlaavaisesta elämäntyylistään sekä eriskummallisista tempauksistaan.

Lapsuus

Mytton oli lapsena villi ja tottelematon. Hänen isänsä oli rikas, ja hän tottui saamaan kaiken haluamansa. Hänen vilkas mielikuvituksensa kannusti häntä mitä kummallisimpiin temppuihin ja kokeiluihin.

Myttonin elämäntavat

John Mytton oli hyvin sosiaalinen ihminen, ja hän piti mielellään kutsuja. Joskus hänellä oli tapana tulla karhun selässä saliin, jossa vieraat odottivat. Kerran karhu puraisi Myttonia jalkaan. Myttonilla oli myös tapana ajella vaunuilla täyttä vauhtia pellolla ja näin testata, kuinka kovaa ne kulkevat.
Myttonin elämän kaksi intohimoa olivat alkoholin juominen ja kettujahti. Myttonilla oli tapana juoda kahdeksan pulloa konjakkia ja portviiniä päivässä. Metsästäessään pakkasella hän oli joko vähissä vaatteissa tai kokonaan alasti. Lisäksi Mytton oli erittäin antelias mies. Hänellä oli tapana heitellä setelinippuja ystävilleen ja palvelijoilleen.

Perikato

Huolettoman elämäntyylinsä takia Mytton oli 15 vuodessa tuhlannut koko omaisuutensa. Hän kuoli 37-vuotiaana Kings-Bench -oikeusistuimen tuomittua hänet velkavankeuteen vuonna 1834.
Paul Schäfer

Paul Schäfer (1921–2010) oli saksalainen korpraali ja baptistisaarnaaja, joka johti Chilessä hämäräperäistä yhteisöä. Schäfer pakeni Chileen 1960-luvulla, kun häntä syytettiin lasten hyväksikäytöstä Saksassa. Hänellä oli läheiset suhteet Augusto Pinochetin hallinnon aikaiseen valtaeliittiin. Vuonna 1997 Schäfer pakeni Argentiinaan, häntä syytettiin poissaolevana ja hän joutui chileläiseen vankilaan 2005.
Guicho

Ulkomuoto

Guicho on pieni koira, joka on tyypiltään kuin terrierin ja podencon välimuoto. Urosten säkäkorkeus on 34–42 cm ja paino 8–12 kg. Nartuilla samat mitat ovat 30–38 cm ja 6–10 kg. Karva on keskipitkää ja tiheää. Se voi olla joko yksi-, kaksi- tai kolmivärinen. Yksiväriset koirat ovat selvästi muita yleisempiä. Esimerkiksi juovikkaita ja harmahtavia yksilöitä esiintyy. Korvat liikkuvat herkästi eri suuntiin, mistä johtuu myös rodun toinen nimi coelleiro (coello = kaniini).

Luonne

Guicho on hyvin eloisa, valpas, tarkkaavainen ja rohkea. Se on myös vahva ja ketterä metsästäjänä sinnikäs ja väsymätön. Se on hyvin sopeutunut työskentelemään kotialueensa karuissa, piikkipensaiden peittämissä vuoristoissa, ja se hakee riistaa ensin hiljaa ja tuoreen jäljen löydettyään ilmoittaa siitä haukkumalla.

Alkuperä

Rotu on yksi Iberian vanhimmista ja polveutuu indoeurooppalaisista koirista. Keltit, germaanit ja norjalaiset viikingit todennäköisesti toivat sen esi-isät mukanaan Espanjaan. Sen epäillään olevan sukua welsh corgi pembrokelle, welsh corgi cardiganille ja länsigöötanmaanpystykorvalle, vaikka se jalostettiinkin eri tarkoitukseen.
Gabrielle Giffords

Arizonan ampumavälikohtauksen uhrina

8. tammikuuta 2011 Giffords haavoittui vakavasti Tucsonissa pidetyssä ulkoilmatilaisuudessa tapahtuneessa ammuskelussa. Tulituksen kohteena oli useita henkilöitä, joista kuusi sai surmansa. Giffords itse sai osuman päähänsä. Hän joutui tehohoitoon, mutta hänet leikannut kirurgi oli optimistinen hänen toipumisensa suhteen.

Toipuminen

Kesäkuussa 2011 Giffordsin puhekyky oli yhä vajavainen, eikä hänen paluutaan kongressityöskentelyyn kuluvalla vaalikaudella pidetty todennäköisenä. Hän palasi kongressisaliin 1. elokuuta aplodien saattelemana äänestääkseen Yhdysvaltojen velkakaton korotuksesta.  22. tammikuuta 2012 Giffords ilmoitti videoviestillä eroavansa kongressiedustajan virasta voidakseen keskittyä toipumiseen.
Ericus Tigerstedt

Ericus (Erik) Tigerstedt (Fahlander) (21. maaliskuuta 1640 Turku – 16. huhtikuuta 1697 Turku) oli suomalainen virka- ja tiedemies.
Tigerstedtin vanhemmat olivat kirkkoherra Erik Fahlander ja Magdalena Harmainen. Hän opiskeli vuodesta 1650 Turussa ja nähtävästi myös Uppsalassa, tuli maisteriksi ja 1666 Turun hovioikeuden auskultantiksi. 1668 Tigerstedtistä tuli Turun Akatemian filosofisen tiedekunnan apulainen ja 1699 yliopiston sihteeri. Hän toimi myös varalaamannina ja lainlukijana. 1671 Tigerstedtistä tuli heprean ja kreikan kielten professori ja 1682 lainopin professori. Akatemian rehtorina hän toimi 1681–1682. Tigerstedt jatkoi luentojaan yliopistossa senkin jälkeen, kun hänestä oli 1685 tullut hovioikeuden asessori. 1694 Tigerstedt toimi Turun ja Porin läänin vt. maaherrana. Hänet aateloitiin nimellä Tigerstedt vuonna 1691. Tigerstedt julkaisi yhteensä 16 väitöskirjaa, etupäässä siveys- ja oikeusfilosofiasta.
Tigerstedtin puoliso 1660-luvulta alkaen oli Kristina Wallenstjerna (k. 1731).
Anu Seppälä

Anu Seppälä (s. 10. helmikuuta 1939 Viipuri) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Skufia

Skufia on ortodoksisen papiston ja munkkien käyttämä päähine. Skufian muoto vaihtelee eri maissa matalasta silinterimäisestä myssystä suippokärkiseen  päähineeseen. Suomessa käytetään slaavilaisen perinteen mukaista suippokärkistä skufiaa, mutta joillakin papeilla on  myös kreikkalainen silinterimäinen malli, jonka ovat itse hankkineet tai saaneet lahjaksi Kreikassa.
Suomessa skufian käyttöoikeuden saa lukijaksi vihittäessä, mutta se voidaan myöntää myös vihkimättömälle ansiokkaasta palvelusta. Samoin luostareissa myös vihkimättömät palvelijat, esimerkiksi miespuoliset talkoolaiset, saavat pitää skufiaa; aiemmin jopa pikkupojatkin puettiin luostareissa skufiaan ja viittaan. 
Skufia on, muista kirkollisista päähineistä poiketen, luostarien ulkopuolella nimenomaan ulkopäähine; kirkossa sitä ei pidetä muulloin kuin ristisaattoihin valmistauduttaessa sekä pääsiäisyönä saaton jälkeen pääsiäisyöpalveluksen aikana.
Pommerin ritarihuone

Pommerin ritarihuone (ruots. Svenska Riddarhuset för Pommern och Rügen i Greifswald, saks. Pommerschen und Rügianischen Ritterschaft und Adel) oli kuningas Kustaa IV Aadolfin vuonna 1805 Ruotsin hallitsemaan Pommeriin perustama ritarihuone.
Ritarihuoneeseen oli introdusoitu muun muassa ruotsalaisten von Schantz (n:o 14), von Horn (n:o 19), Aminoff, von Platen ja Posse (kreivillinen suku n:o 3), sukujen jäseniä.
Émile Combes

Justin Louis Émile Combes (6. syyskuuta 1835 Roquecourbe – 25. toukokuuta 1921 Pons) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1902–1905. Hänen hallituksensa merkittävin aikaansaannos oli kirkon ja valtion erottaminen vuonna 1905.
Combes opiskeli nuorena pappisseminaarissa ja julkaisi vuonna 1860 väitöskirjansa La Psychologie de saint Thomas d’Acquin (Tuomas Akvinolaisen psykologia). Hän kuitenkin hylkäsi kirkon ennen pappisvihkimystään ja siirtyi opiskelemaan lääketiedettä. Hänet valittiin vuonna 1875 Ponsin kaupungin pormestariksi. Combes valittiin senaattiin vuonna 1885 Charente-Inférieuren departementista ja liittyi kirkonvastaisuudestaan tunnettuun radikaalipuolueeseen. Hän toimi opetusministerinä Léon Bourgeoisin hallituksessa 1895–1896 ja tuki myöhemmin pääministeri Waldeck-Rousseaun hallitusta.
Vuonna 1902 Combesista tuli Waldeck-Rousseaun seuraaja pääministerinä. Dreyfus-jutun vaikutukset politiikassa kannustivat uutta hallitusta sekulaariin politiikkaan. Se sääti lait, joilla lähes kaikki uskonnolliset sääntökunnat lakkautettiin Ranskassa ja katolisen kirkon julkiset tehtävät varsinkin kansanopetuksessa poistettiin. Seurauksena oli Ranskan ja Vatikaanin välisten diplomaattisuhteiden katkeaminen. Combes kirjoitti hallituksensa linjauksia puolustaneet teokset Une Campagne laïque (1904) ja Une Deuxième Campagne laïque (1905). Hänen politiikkansa huipentui joulukuussa 1905 hyväksyttyyn lakiin kirkon ja valtion erottamisesta, joskin siinä vaiheessa hän ei enää ollut itse pääministerinä.
Combesin hallitus kaatui affaire des fiches de délation (”ilmiantolappujen tapaus”) -nimellä tunnettuun skandaaliin, kun paljastui että kirkonvastaisena tunnettu sotaministeri, kenraali Louis André oli hankkinut vapaamuurariryhmiltä ilmiantoja taantumuksellisiksi ja katolisiksi epäillyistä armeijan upseereista. Combes kuitenkin pysyi arvostettuna tasavaltalaisten keskuudessa ja lokakuussa 1915 hänet kutsuttiin korkeasta iästään huolimatta salkuttomaksi ministeriksi Aristide Briandin hallitukseen.
Dacia Maraini

Dacia Maraini ['daːtʃa mara'iːni] (s. 13. marraskuuta 1936 Fiesole) on italialainen kirjailija. Hän teki läpimurtonsa vuoden 1963 esikoisteoksellaan L’età del malessere (suom. Heräämisen aika, Otava 1963), joka sai kansainvälisen kustantamoiden myöntämän Formentor-palkinnon. Hänen muita suomennettuja teoksiaan ovat Mykkä herttuatar (Artemisia 1998) sekä näytelmä Prostituoidun keskustelu erään asiakkaan kanssa (Yle 1987).
Maraini oli Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen päävieras vuonna 1997.
Ei-tappava ase

Ei-tappava ase on ase, joka ei oikein käytettynä tapa eikä aiheuta huomattavia vaurioita kehoon. Ei-tappavia aseita kutsutaan Suomessa nimellä vähemmän vaaralliset voimakeinot (lyhennettynä V3). Näihin kuuluvat muun muassa paprika- ja kaasusumutin, teleskooppipatukka sekä etälamautin. Tällaiset aseet ovat yleisiä etenkin poliisin käytössä.
Ojakellukka

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen ojakellukka on ruohovartinen kasvi, joka kasvaa 25–50 cm korkeaksi. Sen punertavansävyinen varsi ja verholehdet ovat pehmeän karvan peitossa. Maanrajassa on ruusukelehtiä, joiden lapa on 2–4-parinen. Päättölehdykät ovat sormijakoisia tai -osaisia ja kolmiliuskaisia. Myös varsilehdet ovat kolmiliuskaisia ja sormijakoisia. Lehtien päättölehdykät ovat paljon muita lehdyköitä isompia. Lehtiruodin tyvessä olevat korvakkeet ovat pieniä. Kukat ovat nuokkuvat. Verhiö on punaruskea ja melkein kellomainen. Verholehtiä hieman pidemmät terälehdet ovat tummasuonisia, kellanvalkoisia tai punertavia. Ojakellukka kukkii Suomessa touko-heinäkuussa. Hedelmistö on pysty ja pallomainen. Kasvi leviää uusille paikoille ihmisiin ja eläimiin tarvien koukkupäisten pähkylöiden avulla. 
Ojakellukka voi risteytyä kyläkellukan (G. urbanum) kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.

Levinneisyys

Ojakellukkaa tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa. Etelä-Euroopassa laji on kuitenkin harvinaisempi tai puuttuu paikoin kokonaan. Euroopan ulkopuolella ojakellukkaa tavataan Kaukasuksen alueella, Turkissa, Keski-Aasiassa sekä laajalla alueella Pohjois-Amerikassa, erityisesti itärannikolla ja Suurten järvien alueella. Suomessa ojakellukkaa tavataan lähes koko maassa. Laji on hyvin yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Ainoastaan aivan pohjoisimmasta Lapista laji puuttuu.

Elinympäristö

Ojakellukka kasvaa kosteilla paikoilla: niityillä, lehdoissa, ojanpientareilla, rehevissä korvissa, letoilla ja lähteiköissä.

Käyttö

Ojakellukka on vanha rohdoskasvi. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina ja kerätään kuivakukaksi.
Sugata Mitra

Sugata Mitra on intialaissyntyinen tutkija, joka toimii professorina Newcastlen yliopistossa Britanniassa. Hän on tullut tunnetuksi "tietokone seinässä" (Hole in the wall) -tutkimuksistaan. Ensimmäisissä kenttätutkimuksissaan Mitra asennutti näyttöruutuja ja tietokoneen osoittimia (eli hiiriä) intialaisslummien liepeillä oleviin muureihin ja talojen seiniin ja seurasi, mitä tapahtuu kun lapset löytävät laitteet. Havainnot osoittivat, että internetiä apuna käyttäen lapset ja nuoret oppivat tietoja ja taitoja  ilman opettajaa. Heidän opettajansa kertoivat, että lapset suoriutuivat koulutehtävistään entistä paremmin. Mitran tutkimukset ovat inspiroineet muun muassa intialaiskirjailija Vikas Swarupia, jonka romaanin pohjalta tehtiin elokuva Slummien miljonääri.
Mitra on kysytty puhuja ja hänelle on myönnetty lukuisia palkintoja kasvatustieteellisen ja oppimiseen suuntautuvan tutkimuksen alueella, esimerkiksi Klingenstein palkinto, joka on aiemmin myönnetty muun muassa lahjakkuuden ja luovuuden tutkija, professori Howard Gardnerille.
Baltian entente

Baltian entente tarkoittaa Viron, Latvian ja Liettuan vuonna 1934 solmimaa puolustussopimusta. Se hajosi kuitenkin toista maailmansotaa edeltäneeseen jännityksen kasvuun ja toisaalta, kun Neuvostoliitto miehitti Baltian maat.

Historia

Baltian entente pohjautui Viron ja Latvian välillä jo 1. marraskuuta 1923 solmittuun pysyvään puolustussopimukseen. Maat uudistivat sopimusta 17. helmikuuta 1934 vähän ennen Kārlis Ulmaniksen ja Konstantin Pätsin vallankaappauksia. Sopimuksella sovittiin yhteistyöstä kansainvälisissä kokouksissa, jonne saatettiin tarvittaessa lähettää yhteinen edustaja. Maat asettivat myös komission yhtenäistämään maiden lainsäädäntöä, politiikkaa ja taloutta. Lisäksi sovittiin maiden ulkoministerien säännöllisistä tapaamisista. Liettua pyrki pääsemään mukaan sopimukseen vuonna 1934. Se oli ollut mukana jo neuvoteltaessa aiemmasta vuoden 1923 sopimuksesta, mutta sitä ei otettu mukaan sen huonojen Puolan suhteiden takia. Se tuli kuitenkin tällä kertaa mukaan niin sanotulla kolmen maan sopimuksella, joka solmittiin Kansainliiton kokouksessa Genevessä 12. syyskuuta 1934. Pian tämän jälkeen alettiin käyttää nimitystä Baltian entente. Sopimuksessa edellytettiin yhteistyötä ulkopolitiikassa ja tukea kansainvälisiä asioita hoidettaessa. Sen ulkopuolelle kuitenkin rajattiin Liettuan kiistat koskien Memelin ja Vilnan alueita Saksan ja Puolan kanssa. Samalla tavoin kuin Viron ja Latvian välisessä sopimuksessa, Baltian ententessä järjestettiin maiden ulkoministerien kokouksia. Puolustussopimus tehtiin 10 vuoden ajaksi.
Ulkoministerien kokouksia alettiin pitää säännöllisesti vuodesta 1934 lähtien. Ensimmäinen järjestettiin syyskuussa Tallinnassa. Seuraavana vuonna perustettiin toimisto kulttuurillisen ja taloudellisen yhteistyön edistämiseksi. Tarkoituksena oli myös julkaista suurilla kielillä ilmestyvää Revue baltique-lehteä, mutta sitä alettiin julkaista vasta vuonna 1940. Baltian entente alettiin lopulta nähdä yhtenä blokkina ja tästä syystä Latvia valittiin vuonna 1936 Kansainliiton neuvoston vaihtuvaksi jäseneksi. Baltian entente ei kuitenkaan lopulta täyttänyt sille asetettuja odotuksia. Sopimusmaat olivat taloudellisen yhteistyön kannalta talousrakenteeltaan liian samanlaisia. Maiden välisestä tulliliitosta ei tullut mitään ja kulttuurillinen lähentyminen oli odotettua hankalampaa. Virossa vierastettiin Latviassa ja Liettuassa esiinnoussutta nationalismia ja sen sekä Latvian valmius hyviin väleihin Puolan kanssa hiersi niiden ja Liettuan välejä. Maailmanpoliittisen tilanteen kiristyttyä Anschlussin ja Tšekkoslovakian miehityksen sekä Neuvostoliiton poliittisen painostuksen myötä Baltian entente lopulta hajosi. Liiton heikkous kävi selvästi ilmi maiden Neuvostoliiton kanssa vuonna 1939 solmittujen sopimusten solmimisen yhteydessä, jolloin maat tekivät sopimuksensa ilman yhteistyötä keskenään. Myöhemmin Neuvostoliitto miehitti Baltian maat ilman Baltian ententen aseellista vastarintaa.
Philadelphian orkesteri

Philadelphian orkesteri (engl. Philadelphia Orchestra) on Yhdysvaltain tunnetuimpia sinfoniaorkestereita. Se on yksi niin sanotuista suuri viisikko- eli Big Five -orkestereista. Orkesterin kotipaikka on Pennsylvanian osavaltiossa Philadelphiassa. Orkesterin kotisali on ollut vuodesta 2001 Verizon Hall Kimmel Center for the Performing Arts lähellä Philadelphian Musiikkiakatemiaa, orkesterin entistä esiintymisareenaa, jossa se oli soittanut perustamisestaan lähtien.
Orkesterin perusti vuonna 1900 Fritz Scheel, joka toimi myös sen ensimmäisenä kapellimestarina. Vuonna 1907 Karl Pohlig siirtyi kapellimestarin paikalle, mutta ensimmäinen varsinainen pääkapellimestari oli Leopold Stokowski, joka aloitti toimen vuonna 1912. Stokowskia loi toimillaan orkesterille maineen taituriorkesterina. Stokowskin johdolla orkesteri soitti muun muassa Walt Disneyn piirroselokuvassa Fantasia (1940).  
Vuonna 1936 Eugene Ormandy liittyi organisatioon ja toimi Stokowskin ohella ylikapellimestarina vuoteen 1938 asti, jolloin hän alkoi hoitaa virkaa päätoimisesti. Hän johti orkesteria 44 vuotta, ja monet orkesterin kuuluisimmista levyistä on tehty Ormandyn kapellimestarikaudella. Hänen johdollaan orkesteri teki historiallisen Kiinan-vierailunsa. Philadelphian orkesteri oli ensimmäinen länsimainen orkesteri, joka vieraili maassa moneen vuosikymmeneen. Matka oli menestyksekäs, ja orkesteri on tämän jälkeen tehnyt kolme muuta Kiinan-kiertuetta.
Ormandyn kauden jälkeen kapellimestariksi tuli Riccardo Muti (1980–1992) ja Wolfgang Sawallisch (1993–2002). Orkesterin nykyisenä kapellimestarina toimii Christoph Eschenbach.
Philadelphian orkesterin nykyinen konserttimestari on David Kim.
Ole Henrik Laub

Ole Henrik Laub (kuvataiteilijana Henry Barrach, 3. joulukuuta 1937 Århus, Jyllanti, Tanska) on tanskalainen kirjailija.
Laubin esikoisteos Et Svaerd Dyppet i Honning ilmestyi vuonna 1967. Hän on kirjoittanut runsaat viisikymmentä kirjaa, lyhyttä kertomusta ja romaania, joissa hän kertoo tarinoita ihmisistä Tanskan pienissä kaupungeissa. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu.
Hän on pitänyt salanimellä Henry Barrach yli 20 taidenäyttelyä. Hänen maalauksensa ovat täynnä tarinoita, jotka monessa suhteessa kuvastavat hänen työtään kirjailijana. Myös hänen isänsä Henrik Hansen Laub oli taidemaalari.
Lawsoninsypressi

Ulkonäkö ja koko

Lawsoninsypressi kasvaa yleensä kymmenestä jopa viiteenkymmeneen metriä korkeaksi puuksi, jonka latvus on kartiomainen. Suurimmaksi se tulee alkuperäisellä elinalueellaan, ja suurin tunnettu puu Oregonin Siskiyoun kansallismetsässä on 69,8 metriä korkea sekä yli 3,6 metriä rungon halkaisijaltaan.
Puun oksat ovat litteitä. Suomumaiset lehdet kasvavat tiheästi versojen myötäisenä. Lehdet kasvavat vastakkaisesti pareissa, ja ovat 2–3 millimetriä pitkiä. Ne ovat versojen päältä tumman sinivihreitä ja alta kalpeita, valkojuovaisia. Murskattuna lehdet tuoksuvat pihkalta ja persiljalta. Laji on yksikotinen, ja hede- ja emikävyt kasvavat vierekkäin samoilla oksilla. Lawsoninsypressin siemenkävyt ovat pallomaisia, 6–10 millimetriä pitkiä ja koostuvat 4–5 parista puutuneita käpysuomuja. Jokaisessa käpysuomussa on 2–4 siivekästä siementä.

Levinneisyys

Lawsoninsypressiä tavataan luontaisena suppeilla alueilla Länsi-Yhdysvalloissa Luoteis-Kaliforniassa ja Lounais-Oregonissa. Sen levinneisyysalue on keskittynyt rannikolle, ja sitä esiintyy aivan merenpinnantasosta 1 700 metrin korkeuteen.

Elinympäristö

Lawsoninsypressi on mereisen ilmaston puu, ja sen luontaiselle esiintymisalueelle ovat tyypillisiä viileät, sateiset kesät ja leudot talvet. Laji menestyy parhaiten savisissa hieta- ja hiesumaaperissä ja kalliosilla harjanteilla, mutta sitä esiintyy myös soisilla alueilla. Lawsoninsypressi muodostaa harvoin puhtaan yksilajisia metsiä ja kasvaa yleensä samoissa metsissä sitkankuusen, lännenhemlokin ja harmaapihdan kanssa.
Lawsoninsypressi on IUCN:n luokituksen mukaan silmälläpidettävä. Aiemmin uhanalaisena pidetyn lajin levinneisyysalue on ollut kasvussa 2000-luvulla, vaikka aiemmin kansainvälinen kauppa aiheutti painetta lajin olemassaololle. Lisäksi Phytophthora lateralis -sienen leviämisen takia joillain paikoin lawsoninsypressin uusiutuminen on hidasta.

Käyttö

Lajia on varsinkin 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella käytetty puutavaran lähteenä, mutta nykyään suurin osa aarniometsien vanhoista arvokkaista puista on jo kaadettu, ja käyttö on vähentynyt.
Lawsoninsypressiä käytetään myös koristekasvina. Laji on tuotu Eurooppaan 1850-luvulla ja on nykyisin Euroopan yleisimpiä koristepuulajeja. Lawsoninsypressistä on jalostettu jopa yli 500 erilaista viljelylajiketta. Suomessa se on menestynyt huonosti viljeltynä aivan etelässä.
Lawsoninsypressin kääpiömuotoinen lajike ’Ellwoodii’ eli joulusypressi (vanhalta nimeltään joulukataja) löydettiin 1920-luvulla Bishop’s Walthamin kylästä Isossa-Britanniassa. Siitä on tullut suosittu koristekasvi, joka tunnetaan Suomessa varsinkin joulukukkana.
Psará

Maantiede

Psará sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren itäosissa. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Antípsara aivan saaren länsipuolella sekä Chíos kauempana idässä ja Lesbos koillisessa. Etäisyys Chíokselle on noin 19 kilometriä.
Psaŕa on vuoristoinen ja kallioinen saari. Saaren korkein kohta on Profítis Ilías (531 metriä), joka sijaitsee saaren pohjoisosassa.

Historia

Arkeologisten löydösten perusteella Psára oli asuttu viimeistään mykeneläisellä ajalla ja edelleen antiikin ajalla. Keskiajalla saari oli venetsialaisten hallussa. Osmanivallan aikana kaikki saarelaiset vietiin pois ja saari asutettiin turkkilaisilla. 1500–1600-luvuilla saarelle tuli Chíokselta ja Epeiroksesta orjana olleita kreikkalaisia. Näin se sai jälleen kreikkalaisen väestön.
Kreikan vapaustaistelun aikaan 1800-luvun alussa saarella oli yksi Kreikan suurimmista kauppalaivastoista, mikä oli merkittävä tekijä kansannousussa, ja monet kansannousun merkkihenkilöt tulivat saarelta. Vuonna 1824 turkkilaiset hyökkäsivät Psarálle ja polttivat koko saaren. Saaren tuolloisesta 30 000 asukkaasta vain 3 000 saatiin pelastettua ranskalaisilla laivoilla. Loput asukkaat kuolivat, mikä tekee saaresta yhden vapaussodan traagisimmista paikoista. Saari ei ole koskaan toipunut tästä iskusta, ja nykyään siellä on paljon vähemmän asukkaita.

Nähtävyydet

Psarálla on vain vähän nähtävää vuoden 1824 tuhon seurauksena. Psarán kylässä on pieni museo. Palaiókastron kukkulalla, jossa ennen tuhoa oli venetsialaisaikainen linna, on nykyään muutama kappeli. Paikalta on hyvä näköala.
Helena Markkanen

Anna Helena Markkanen, o.s. Vidgrén (s. 1949) on suomalainen hammaslääkäri. Hän on ollut Kuopion yliopiston odontologian professori vuodesta 1986. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut hampaiden kiinnityskudossairauksien epidemiologia.
Christian Günter

Seurajoukkueura

Günter on SC Freiburgin kasvatti. Hän on edustanut seuraa vuodesta 2006 lähtien. Vuosina 2012–2013 Günter pelasi seuran kakkosjoukkueessa 13 ottelua tekemättä maaliakaan. Debyytti seuran ykkösjoukkueessa Bundesliigassa tapahtui joulukuussa 2012 SpVgg Greuther Fürthiä vastaan. Kaudella 2013–2014 Günter debytoi Eurooppa-liigassa ja pelasi Bundesliigassa 29 ottelua vakiinnuttaen paikkansa joukkueen avauskokoonpanossa. Günterin uran ensimmäinen bundesliigamaali syntyi vasta kaudella 2014–2015, FC Schalke 04:n verkkoon marraskuussa 2014.

Maajoukkueura

Günter on pelannut Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Debyytti Saksan jalkapallomaajoukkueessa tapahtui toukokuussa 2013 ystävyysottelussa Puolaa vastaan.
Paul Harvey

Paul Harvey Aurandt (4. syyskuuta 1918 Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat – 28. helmikuuta 2009 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen radiojuontaja, joka tunnetaan parhaiten ohjelmastaan The Rest of the Story.
Harvey päätyi radioalalle opettajansa aloitteesta ja jo 14-vuotiaana hän työskenteli paikallisella KVOO-radioasemalla. Vuonna 1940 Harvey avioitui Lynne Cooperin kanssa. Vuodesta 1951 alkaen hän oli valtakunnallisella ABC:lla , jonka kanssa hän vuonna 2000 solmi uuden kymmenvuotisen 100 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Paul Harvey sai Presidential Medal of Freedomin ja hänet valittiin Radio Hall of Fameen vuonna 1990.