google/wiki40b huggingface dataset:
Aminofylliini

Fysikaaliset ominaisuudet

Aminofylliinikiteet sisältävät teofylliinin ja etyleenidiamiinin lisäksi vettä. Aine on olomuodoltaan keltaista kiinteää ainetta, joka liukenee paremmin veteen kuin teofylliini yksinään. Etanolin tai dietyylieetteriin aminofylliini on liukenematonta. Aminofylliinillä on taipumusta absorboida hiilidioksidia, joka vapauttaa siitä teofylliiniä.

Vaikutusmekanismi

Aminofylliini estää fosfodiesteraasientsyymien toimintaa, minkä vuoksi keuhkoputkien lihaksia rentouttava ja keuhkoputkia laajentava syklinen adenosiinimonofosfaatti ei hajoa yhtä tehokkaasti. Aminofylliini vaikuttaa myös adenosiinireseptorien antagonistina.
Aminofylliiniä käytetään myös vähentämään kehon rasvaa.

Sivuvaikutukset

Tyypillisimmät aminofylliinin sivuvaikutukset ovat huonovointisuus, iho-oireet ja vatsaoireet. Aine voi aiheuttaa myös hermostuneisuutta ja hyperventilaatiota.
B-Real

Elämäkerta

Freese syntyi varhain aamulla 2. kesäkuuta vuonna 1970. Hänen äitinsä on taustaltaan kuubalainen ja isänsä meksikolainen. Musiikista ja erityisesti hip-hopista hän oli kiinnostunut jo pienenä.
Pojan kasvaessa välit rikollisiin toimiin sotkeutuneeseen isään olivat huonot. Perhe erosi, ja Louis muutti äitinsä ja sisartensa kanssa Los Angelesin South Gateen Kaliforniassa. Louis itse joutui virkavallan kanssa ongelmiin ensimmäisen kerran 12–13-vuotiaana jäädessään kiinni marihuanan hallussapidosta.
Teini-ikäisenä Freese tutustui Senen Reyesiin, eli Sen Dogiin, Crips-jengin jäseneen. Myös Freese liittyi mustien Bloods-jengiin, vaikka latinotaustaisilla oli omatkin ryhmänsä. Kertomansa mukaan hän sekaantui useisiin ampumävälikohtauksiin vuosiien 1986  ja  1989 välillä. Tuona aikana eri jengit sotivat usein keskenään.
Cypress Hill julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 1991. Muusikon urallaan Freese on käyttänyt osin omia kokemuksiaan jengiväkivallasta kertovissa sanoituksissaan.
Eläintiede

Eläintiede eli zoologia (kreik. zoon, eläin; logos, tieto) on eläinten rakennetta, toimintaa, kehitystä, suhteita, luokittelua ja eläimistöä käsittelevä tieteenala, jonka osa-alueita ovat esimerkiksi eläinekologia, eläinfysiologia sekä -anatomia ja etologia (eläinten käyttäytyminen). Eläintiede on biologian osa-alue, ja se on osaltaan läheisessä yhteydessä solubiologiaan, biokemiaan ja perinnöllisyystieteeseen.
Eri eläinryhmiin kohdistuvan tutkimuksen perusteella erotetaan myös alatieteitä, kuten esimerkiksi mammalogia (nisäkkäät), ornitologia (linnut), iktyologia (kalat), entomologia (hyönteiset) ja protozoologia (alkueläimet).

Eläintieteen varhaishistoria

Tieteellisen eläinten tutkimisen varsinaisena perustajana pidetään Aristotelestä, joka keräsi eräiden aikaisempien kirjailijoiden tekemät hajanaiset eläimiä koskevat tiedot, liitti niihin omat monipuoliset havaintonsa ja muovasi näin saamansa aineiston yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Hän ei rajoittunut vain kuvailemaan eläinten ulkomuotoa, rakennetta ja elintapoja, vaan tutki myös lisääntymisilmiöitä ja sikiönkehitystä, loi pohjan vertailevalle anatomialle ja laati eräänlaisen eläinsysteemin.
Aristoteleen jälkeen ei vanhalla ajalla elänyt muuta huomattavaa eläintieteellistä kirjailijaa kuin Plinius vanhempi. Hän oli kuitenkin vain muiden kirjoitusten koostaja, joka ei aina osannut erottaa tosiasioita taruista. Keskiajan eläintieteellisistä kirjailijoista oli mainittavin Albertus Magnus, joka selitteli Aristoteleen eläintieteen ja luonnonfilosofian kirjoituksia ja koetti muokata niiden sisältöä sopusointuun kirkon oppien kanssa.
Lilträskinjärvi

Maantietoa

Järven pituus on 200 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Se sijaitsee peltojen rikkoman metsäalueen reunalla kaakossa sijaitsevan mäen kainalossa. Järveen laskee yksi kaivettu oja, jonka kautta kuivatetaan pellossa olevaa kuopannetta. Nykykartoissa kuopanteeseen on piirretty lammikon karttamerkki. Järveen ei laske muita ojia ja sen laskuoja lähtee järven koilliskulmasta. Se kulkee 2,5 kilometriä, välillä maan alle kaivettuna, ja se laskee Pyhäjärveen Huhtaassa Huhtaanselän Huhtaanlahteen. Laskuojan varrella on kuivatettava painauma, jossa on vedenkeruuallas. Järven valuma-alue on vain puoli neliökilometriä ja siksi veden laskennallinen viipymä järvessä on 117 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 500 metriä. Rantojen läheisyyteen on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa pieni talojen läpi kulkeva tie.

Vedenlaatu

Lilträskinjärven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuosina 1981 ja 1982. Siihen aikaan järveen huuhtoutui melko ravinteikkasta kuormitusta esimerkiksi lähipelloilta. Helmikuussa 1982 tutkittiin järven happitaloutta, joka oli huonossa kunnossa. Ennen talvea veteen liuennut happi oli jään alla alusvedestä 4–5 metrin syvyydessä täysin loppunut. Päällysveden happi alkoi myös käydä vähiin. Kun talvi eteni, huononi tilanne varmasti edelleen. Vesinäytteissä tunnistettiin pelkistävissä olosuhteissa syntyneen rikkivedyn haju. Järven sisäinen kuormitus saattaa hapettomuudesta johtuen olla voimakasta.

Historiaa

Vuoden 1953 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin "Lill-Träskinjärvi". Järveen oli kaivettu vain yksi pellolta tuleva kuivatusoja. Sen sijaan järvelle ei ollut piirretty erikseen laskuojaa, vaikka sellainen todennäköisesti on ollut luontaisena olemassa. Peltojen reuna kulki läheltä järvenrantaa ja peltoa oli myös lounaissuunnassa, missä sitä ei enää ole. Nämä pellot oli kuitenkin metsitetty vuoden 1975 kartassa, jossa oli myös laskuoja piirretty näkyviin. Tässä kartassa ei vielä näkynyt vapaa-ajan asuntoja, jotka oli piirretty näkyviin vuoden 1991 karttaan.
Sean Toomey

Ura

Toomey pelasi High School sarjaa Cretin-Derham High Schoolissa, kotikaupungissaan St. Paulissa ennen kuin pääsi pelaamaan ja opiskelemaan kotiosavaltionsa Minnesotan yliopistoon. Opiskelupaikan valintaan saattoi vaikuttaa myös kesän 1983 NHL-varaus, jossa Minnesota North Stars varasi hänet 7. kierroksella. Yliopistokiekkoilun parissa kului tavanomaiset neljä vuotta, vaikkakin kausikohtaiset ottelumäärät jäivät keskimäärin 36 otteluun kaudessa. Viimeisen kauden aikana Toomey siirtyi pelaamaan miesten sarjoihin saaden vyölleen myös sen ainoaksi jääneen NHL-ottelunsa. Sen lisäksi hän pelasi 13 ottelua IHL-liigan Indianapolisin joukkueessa. Seuraava kausi kului myöskin farmiliigoissa. AHL:n Baltimoressa pelejä kertyi 49 ja IHL:n Kalamazoossa 23. Kaudeksi 1988–1989 Toomey tuli pelaamaan Porin Ässiin. Ässien riveissä Toomey pelasi 34 ottelua ja teki niissä 14 maalia ja antoi 13 maalisyöttöä. Jäähyllä Toomey istui vain 18 minuuttia. Toomey oli joukkueen 6. paras pistemies kyseisellä kaudella. Yhden SM-liigassa pelatun kauden jälkeen Toomey suuntasi kuitenkin Ruotsiin, toiseksi korkeimman sarjatason Nybro IF:aan. 32 ottelussa tehdyt 15 maalia ja 36 pistettä eivät kuitenkaan joukkuetta auttaneet, vaan seuraavaksi kaudeksi Nybro putosi kolmannelle sarjatasolle. Toomey jatkoi joukkueessa myös 2. divisioonassa tehden 32 ottelussa 24 maalia ja 41 pistettä. Tämä jäi Toomeyn viimeiseksi kaudeksi ja hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin.
Liuskapyrstö

Anatomia

Liuskapyrstö voi kasvaa noin 76 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkulainen ja litteä ja suippenee pyrstöä kohti niin että pyrstö on hyvin ohut. Punertava selkäevä on hyvin pitkä ja ulottuu päästä pyrstöön. Vatsa- ja peräevät ovat aikuisilla liuskapyrstöillä hyvin lyhyet. Väriltään laji on hopeanharmaa ja suomuja on ainoastaan kylkiviivalla. Uimarakko on liuskapyrstöllä hyvin kehittynyt ja lisäksi sillä on ruskeaa mustetta sisältävä säiliö, joka tyhjenee peräaukon kautta. Sitä se käyttää petojen sokaisemiseen. Muiden kiiltolahnakalojen tavoin liuskapyrstö pystyy työntämän yläleukansa eteenpäin.

Levinneisyys ja elintavat

Liuskapyrstöä tavataan Atlantin keski- ja itäosista Marokosta ja Azoreilta etelään Etelä-Afrikkaan sekä Tyynestämerestä Kalifornianvirran alueella sekä UUden-Guinean lähistöllä. Laji elää yli 570 metrin syvyydessä. Liuskapyrstön ravintoa ovat valokalat sekä äyriäiset.
Alainenjärvi (Hämeenkyrö)

Maantieto

Järvi sijaitsee Hämeenkankaalla Pinsiönkankaan pohjoispuolella Kiviojanmaalla. Järvi on 500 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,9 hehtaaria. Suurin osa vedestä virtaa järveen Pirttijärven laskuojasta. Luusua sijaitsee järven pohjoispäässä ja laskuoja Äkönmaanoja yhtyy Lavajokeen Rokkakosken lähellä.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa ja Hämeenkyrön pitäjänkartassa noin 1840-luvulta järven nini kirjoitettiin Alanenjärvi. Järven alapuoliseen ojaan oli merkitty mylly.
North American F-100 Super Sabre

Käyttöhistoria

Konetyyppi aloitti niin kutsutun Century Series-hävittäjien eli satalukuisten sarjan, joiden mallinumero ylitti 100:n ja kykeni operoimaan vielä 15 200 metrissä ja sen toimintamatka oli 3 210 km. F-100:aa käytettiin myös Vietnamin sodassa, ja se osallistui useisiinkin aseellisiin yhteenottoihin monella mantereella. Malli oli alun perin tarkoitettu ilmaherruushävittäjäksi, mutta se toimi muissa rooleissa kohtalaisella menestyksellä, kuten rynnäkkökoneena. Vietnamin sodassa sen pääasiallisin vastustaja oli MiG-17. Tyypin käyttö oli laajaa, ylittäen P-51 Mustangin lentotuntimäärät toisessa maailmansodassa ja useita kymmeniä koneita tuhoutui sotavuotta kohden: kaikkiaan 242 konetta menetettiin Vietnamissa, joista osa tuhottiin maasotatoimien aikana. Erityisesti Wild Weasel -ilmatoimintataktiikka ja taistelutoimissa kohdattu ilmatorjuntatuli toi suuria tappioita vuosina 1964 - 1971.
Lopullinen käyttöönotto tapahtui vuonna 1956, sillä A-version koneet jouduttiin poistamaan käytöstä ja korjaamaan niissä ilmenneet vakavat rakenteelliset viat. Koneen ensilento tapahtui 1953, jonka jälkeen F-100A teki nopeuslennon maailmanennätyksen vielä samana vuonna: 1 275 km/h. Voimanlähteenä oli Pratt & Whitney J57 -suihkumoottori, jonka antoteho oli 16 000 naulaa. D-tyyppiä valmistettiin 1 274 kappaletta. Etualalla on koko nokan laajuinen, ovaalinmuotoinen ilmanottoaukko, joka tekee koneesta varsin uniikin. F-100 oli huomattavasti F-86:ta kookkaampi, lisäksi on huomattava myös "pyöreänokkainen" F-86D "Sabre Dog".
Konetyyppi kärsi lukuisasti menetyksistä onnettomuuksissa. Nämä johtivat osaltaan uudelleen modifiointiin, koska kone todettiin epävakaaksi. Koneen siipipinta-alaa lisättiin, sekä korkeusvakainta pidennettiin. Myös voimalaitteessa oli ongelmia.  Arviolta 25% eli joka neljäs kone menetettiin lento-onnettomuuksissa. Tämän hävittäjäkoneen päätyyppejä olivat C sekä D, ja viimeisin versio oli F. Siipiprofiilina edelleen nuolimuotoinen alataso. Voidaan olettaa konetyyppiin liittyvien suuntavakauden ongelmien liittyneen siihen, että siivet ja korkeusvakaajat olivat lähes samassa tasossa. Omalle aikakaudelleen, hieman harvinaislaatuisesti olivat korkeusperäsimet alhaalla rungon takana.
Super Sabret palvelivat aina vuoteen 1979 saakka Yhdysvaltain lentävässä kansalliskaartissa. Muita konetyypin käyttäjämaita olivat olleet Taiwan, Tanska, Saksa, Ranska, Englanti sekä Turkki. Turkki oli konetyypin viimeinen käyttäjämaa, se päästi omat Super Sabrensa eläkkeelle vasta v. 1982. F-100 Super Sabren maksimi pommilasti oli 3 190 kg, mikä oli jokseenkin puolet F-105 Thunderchiefin, sekä A-7 Corsair II:n vastaavasta kuljetuskyvystä. Suunniteltu seuraaja North American F-107 Ultra Sabre ei koskaan toteutunut. Koneita valmistui 1956 kolme kappaletta ja  kehitysohjelma peruutettiin vuotta myöhemmin.
Rahja (Venäjä)

Rahja (ven. Рахья́) eli Torhvo (ven. Торфяное, Torfjanoje) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 25 kilometriä Pietarista koilliseen Pietarin ja Laatokan välisen rautatien varrella. Taajamassa on asukkaita 3 000 ja kunnassa 6 100 henkeä (vuonna 2007).
Taajama on saanut alkunsa Irinovkan rautatien varrelle vuonna 1892 syntyneestä turvebrikettitehtaan työläisasutuksesta. Vuonna 1922 rautatieasema ja asutus saivat nimen Rahja kaksi vuotta aikaisemmin murhatun Jukka Rahjan mukaan. Toisen maailmansodan aikana Rahjan kautta kulki ”Elämän tie”, jonka kautta huollettiin piiritettyä Leningradia.
Kunnan hallinnollinen keskus on Rahjan taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: Kokkero (ven. Коккороево, Kokkorevo), Ladožski Trudposjolok (ven. Ладожский Трудпосёлок), Murjanselkä (ven. Ириновка, Irinovka), Murja, Porissova (ven. Борисова Грива, Borisova Griva), Sepänsuo (ven. Проба, Proba), Vahanova (ven. Ваганово, Vaganovo), asutukset Posjolok-2 (ven. Посёлок № 2), Posjolok 13 (ven. Посёлок № 13), Zmeinyj (ven. Змеиный) sekä Irinovkan ja Laatokan (ven. Ладожское Озеро) asemanseudut.
Rahjan turvetuotanto loppui 1990-luvun alussa. Nykyään taajamassa on pieniä puunjalostuslaitoksia, lakkoja ja maaleja valmistava yritys sekä teurastamo.
Kunnan päämies on Stanislav Pirnatš, kunnanhalinnon päämies Sergei Kuznetsov.
Vakka-Suomi

Vakka-Suomi on Varsinais-Suomen länsiosassa sijaitseva maantieteellinen alue. Vakka-Suomen alueen kuntia ovat Kustavi, Laitila, Mynämäki, Pyhäranta, Taivassalo, Uusikaupunki ja Vehmaa. Näistä Uusikaupunki ja Laitila ovat kaupunkeja. Alueella aiemmin sijainneita kuntia ovat lisäksi Kalanti, Karjala, Lokalahti, Mietoinen, Pyhämaa ja Uudenkaupungin maalaiskunta.
Vakka-Suomen maantieteellinen alue on jonkin verran laajempi kuin Vakka-Suomen seutukunta. Aiemmin Vakka-Suomen seutukuntaan kuuluneet Mynämäki ja siihen liitetty Mietoinen ovat nykyään osa Turun seutukuntaa.
Nimi Vakka-Suomi viittaa alueella muinoin kukoistaneeseen kotiteollisuuden alaan: vakkojen ja kousien valmistamiseen. Tämä elinkeino sai alueella merkitystä jo keskiajalla, ja sen tuotteita vietiin ulkomaillekin.
Vakka-Suomessa elää muun Varsinais-Suomen tavoin vahva paikallinen murre, joka kuuluu lounaismurteiden ryhmään. Murretta on tehnyt tunnetuksi laitilalainen runoilija Heli Laaksonen.

Vakka-Suomen vaakuna

Vakka-Suomessa on käytössä vanha, epävirallinen seutuvaakuna. Vaakunaa on käytetty kuntien yhteisten hankkeiden ja organisaatioiden yhteydessä. Vaakuna muistuttaa jonkin verran Kalannin vaakunaa, joka oli käytössä vuosina 1951–1992, kunnes Kalanti liitettiin Uuteenkaupunkiin.
Vakka-Suomen vaakunassa on kuvattu puuesine, jonka arvellaan viittaavan alueella historiassa kukoistaneeseen vakkojen ja muiden puuesineiden valmistukseen. Vaakunan aallot kuvaavat alueen laajoja merenrantoja ja myös Sirppujokea, joka yhdistää sisämaata mereen ja on ollut historiassa tärkeä kulkureitti.

Alueella ilmestyviä lehtiä

Vakka-Suomen alueella ilmestyviä sanomalehtiä ovat Uudessakaupungissa ilmestyvä Uudenkaupungin Sanomat, Laitilassa ilmestyvä Laitilan Sanomat ja Uudessakaupungissa ilmestyvä Vakka-Suomen Sanomat, joka sisältää uutisia Askaisten, Kustavin, Lemun, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Taivassalon, Vehmaan ja Velkuan tapahtumista. Lisäksi alueella ilmestyy kaupunkilehti Vakka-Suomen Aluesanomat.
Mustavuori (Helsinki)

Mustavuoren suojelualue

Mustavuoren osa-alue alkaa Kallvikintie–Niinisaarentie-linjasta ja sijoittuu tämän pohjoispuolelle. Mustavuoren osa-alueesta poiketen Mustavuoren lehdon ja Östersundomin lintuvesien suojelualueen eteläraja kulkee selvästi pohjoisempana ja sisältää lännessä myös Itäväylän itäpuolisia osia Mellunmäen kaupunginosasta. Suojelualue ulottuu pohjoisessa merkittävältä osaltaan Vantaan Länsisalmen puolelle ja Sipooseen. Vantaan puolella suojelualue käsittää paitsi Mustavuorella sijaitsevia vanhoja metsiä, myös linnoitusrakenteita ja Porvarinlahden sekä kattaa esimerkiksi näköaloistaan komean Kasabergetin mäen alueen. Sipoosta esimerkiksi Bruksvikenin lahti ja Karhusaaren länsipuoliset rantakaislikot kuuluvat suojelualueeseen. Käsitteellisesti Helsingin Mustavuoren osa-alue ja mainittu suojelualue ovat vain osaltaan päällekkäisiä alueita.

Alueen merkityksestä

Kokonaisuudessaan laajemmin käsitetty Mustavuoren alue – käsittäen Mellunmäkeen ja Vantaalle kuuluvat osat – on luonnonarvoiltaan tärkeä ja sen merkitys niin itäisimmän Helsingin kuin Vantaankin kaupunkilaisten henkireikänä ja ulkoilumaastona on erittäin merkittävä.
Mustavuori on laajemmin osa itäisimmän pääkaupunkiseudun viherkaistaletta, joka alkaa merellisestä Uutelasta ja jatkuu Nordsjön kartanon alueen kautta Vantaan Länsisalmelle ja Sotunkiin sekä läntisen Sipoon laajoille pelto- ja metsäalueille.

Haasteita

Viereiselle Niinisaaren osa-alueelle rakennetun Vuosaaren sataman pääväylä eli Kehä III:n jatko (Itäväylältä alkaen nimeltään Vuosaaren satamatie) vietiin alueen luonnonarvojen takia tunneliin. Siitä huolimatta se on jo muuttanut Mustavuoren äänimaisemaa.
Lähivuosina lisäpaineita erityisesti suojelualueen monipuolisuutta takaavalle viherkäytävälle aiheuttanevat Helsingin laajenemishalut ja asuntorakentamistoiveet Vantaan Länsisalmen ja läntisimmän Sipoon suuntaan.
Heidi Lindell

Heidi Susanna Lindell (s. 23. helmikuuta 1982 Turku) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Turun Urheiluliittoa ja hänen viimeisenä valmentajanaan toimi Heli Kruger.
Sisäratojen SM-kilpailuista Lindell saavutti hopeaa pituushypyssä vuonna 2007. Ennätyksikseen hän hyppäsi ulkoradoilla on 619 cm (2004) ja sisäradoilla 597 cm (2007). Virallisiin kilpailuihin Lindell ei ole osallistunut vuoden 2007 jälkeen.
Babyn Jar

Babyn Jar (ukr. Бабин Яр; ven. Бабий Яр, Babi Jar) on Ukrainassa Kiovan lähellä sijaitseva rotko, jossa tapahtui natsien toimeenpanema juutalaisten joukkomurha toisen maailmansodan aikana.

Babyn Jar taiteessa

Babyn Jarin joukkomurhaa käsittelevät taiteen keinoin muun muassa Jevgeni Jevtušenko runossaan Babi Jar sekä säveltäjä Dmitri Šostakovitš 13. sinfoniassaan (Jevtušenkon lauluteksti). Paikannimen venäjänkielinen muoto on tullut näiden kautta kansainvälisesti tunnetuksi, vaikka joukkosurma tapahtui Ukrainassa.
Paholaiskilli

Tuntomerkit

Paholaiskillit ovat kooltaan alle tuuman mittaisia, keskimäärin vain 19-millimetrisiä. Muodoltaan ne muistuttavat lähisukulaisiaan. Niillä ei ole lainkaan vatsaeviä. Peräevä puolestaan on suuri. Sukukypsät koiraat ovat väritykseltään syvän sinisiä ja pyrstöevän poikki kulkee musta raita.

Lajin elinolosuhteet

Tutkijat ovat jo pitkään olettaneet, että paholaiskilli on asuttanut Devils Holea jo tuhansien vuosien ajan. Teoriaa on kuitenkin ajoittain myös epäilty, esimerkiksi esittämällä että kalan ovat saattaneet tuoda luolaan paljon myöhemmin esimerkiksi intiaanit, linnut tai että ne ovat levinneet sinne jotakin maanalaista reittiä pitkin. Vuonna 2016 julkaistu tutkimus vertaili paholaiskillin perimää kahteen sille läheistä sukua olevaan lajiin, sädekilliin ja C. nevadensis mionectesiin, selvittääkseen milloin lajit erkanivat omiksi lajeikseen. Tutkimuksen perusteella ne erottuivat 50 000–80 000 vuotta sitten, eli 40 000–60 000 vuotta aiempia arvioita varhemmin. Tutkijoiden mukaan tämä tarkoittaa, että paholaiskilli asutti luolan sen syntyhetkien aikaan.
Geoterminen lämpö pitää veden lämpötilan vuoden ympäri likimain 33 celsiusasteessa. Vaikka luolasto on ainakin 150 metriä syvä ja lajia on tavattu 20 metriä syvyydessä, paholaiskillien elinpiiri keskittyy vain muutaman neliömetrin kokoiselle matalan veden peittämälle kalkkikivitasanteelle, jolla ne kutevat ja paljolti myös ruokailevat. Niiden ruokavalio koostuu pääosin piilevistä.

Paholaiskillien biotoopin uhat

1960-luvulla maatalouden lisääntynyt pohjaveden käyttö muodostui uhaksi paholaiskillille, kun Devils Holen pinnankorkeus alkoi laskea. Laji määriteltiin vaarantuneeksi vuonna 1967. Yhdysvaltain korkein oikeus myönsi vuonna 1976 viranomaisille oikeuden rajoittaa vedenottoa lajin suojelemiseksi.
1990-luvun puolivälin jälkeen paholaiskillien määrä alkoi tuntemattomasta syystä huveta. Tilannetta pahensi merkittävästi vuonna 2004 sattunut vahinko tutkijoiden jätettyä muutamia pyydyksiä Devils Holen reunalle. Tulva pyyhkäisi ne veteen ja yli kolmannes kaloista kuoli. Kevään 2006 laskennassa tutkijat löysivät vain 38 yksilöä. Kannan hupenemisen syyksi epäiltiin ravinnonpuutetta, joten talvella 2007–2008 kaloja ruokittiin lisäravinteilla. Syksyllä 2008 Devils Holessa laskettiin olevan 126 yksilöä. Tuolloin kanta oli kasvanut syyslaskennoissa kolme peräkkäistä vuotta, mikä antoi toivoa tulevasta. Syksyllä 2012 lukumäärä oli kuitenkin vain 75 ja syksyllä 2013 kalojen lukumäärä oli enää 65.
Tekla

Tunnusluvut

Tekla Oyj:n liikevaihto vuonna 2010 oli 57,8 miljoonaa euroa, josta noin 80 prosenttia tuli kansainvälisestä liiketoiminnasta. Yrityksen palveluksessa työskenteli vuoden 2010 lopussa 490 henkilöä, joista 188 ulkomailla. Yrityksellä on kaksi liiketoiminta-aluetta: Building & Construction, sekä Infra & Energy. Yhtiön keskeiset markkina-alueet ovat Suomi (21 % liikevaihdosta), muu Eurooppa (36 %), Pohjois-Amerikka (16 %) ja Aasia (22 %). Liikevaihdosta noin 75 prosenttia saadaan Building & Construction -sektorilta, käytännössä Tekla Structures -ohjelmistoon liittyvänä.

Ohjelmistot

Yhtiön kaikki ohjelmistotuotteet liittyvät suunnitteluun. Ohjelmistot soveltavat kolmiulotteista suunnittelua, ja suunnitteluobjekteihin on tyypillisesti integroitu myös paikkatieto.
Tekla Structures on rakennesuunnitteluohjelmisto, jonka osuus yhtiön liikevaihdosta on merkittävin. Ohjelmiston avulla saadaan aikaan  IFC-standardin mukainen rakennuksen rakenteiden tietomalli. Käyttäjiä on noin 80 maassa. 
Tekla BIMsight on ilmainen sovellus tietomallipohjaiseen yhteistyöhön rakennusprojekteissa.
Tekla Solutions -tarjonta koostuu infra- ja energiatoimialoille suunnatuista kokonaisuuksista yhtiön sovelluksia ja palveluja. Tarjonta on suunnattu energianjakelun, julkishallinnon sekä infrarakentamisen ja vesihuollon toimijoille. Energianjakelualalla näitä ovat sähkö- ja kaukolämpöyhtiöt, sähköyhtiöiden käyttökeskukset sekä useita jakeluverkkoja ylläpitävät monialayhtiöt; kaasuverkkojen parissa työskentelevät yritykset; ja valokuituverkkoja ylläpitävät yritykset. Teklan ratkaisut julkishallinnolle on tarkoitettu erityisesti kunnalliseen rakennusprosessiin liittyville organisaatioille. Infrarakentamisen ja vesihuollon alalla tarjonta on suunnattu yrityksille, jotka työskentelevät teiden, katujen, rautateiden, siltojen, ja vesi- ja viemäriverkostojen parissa.
Tekla Solutions -ratkaisut lanseerattiin alkuvuodesta 2011, ja ne korvasivat yhtiön X-alkuiset tuotteet. Myös Tekla BIMsight julkaistiin vuoden 2011 alussa.
Tekla myi toukokuussa 2007 Puolustusvoimille ohjelmistotuotteita tehneen Defence-yksikkönsä liiketoiminnan Patria Oy:lle 2,35 miljoonalla eurolla.

Palveluliiketoiminta

Tekla tarjoaa erillisinä palveluina tuotteisiinsa liittyvää käytöönottopalvelua, asiakastukea, koulutusta ja konsultointia.

Hallinto ja omistus

Yhdysvaltalainen Trimble Navigation teki toukokuussa 2011 julkisen ostotarjouksen Teklan osakkeista, ja yritys siirtyi Trimblen omistukseen heinäkuussa 2011. Sitä ennen yhtiön osakkeista huomattavan osan, lähes 40 prosenttia omisti Gerako Oy. Muut suuromistajat olivat Skandinaviska Enskilda Banken (8,4 %), Nordea (8,0 %), Tapiola-ryhmä (4,6 %) ja Ilmarinen.
Tekla poistui Helsingin pörssin listalta helmikuussa 2012.
Yrityksen toimitusjohtajana on toiminut toukokuusta 2013 lähtien Timo Keinänen.
UR-100

UR-100 (ven. УР-100, GRAU 8K84, Nato-raportointinimi SS-11 Sego) oli Neuvostoliiton mannertenvälinen ohjus.Tämä kolmannen sukupolven Neuvostoliiton mannertenvälinen ohjus oli eräässä vaiheessa Neuvostoliiton ohjusvoimien pääase. Aikasempia mennertenvälisä ohjuksia kevyempi ja pienempi otettiin käyttöön 1967 ja poistui 1996. Ohjuksen osumatarkkuus on 1 000–1 400 metriä ja kantomatka 10 600 kilometriä.
Ohjuksen ensimmäisen version 0,5 – 1,1 megatonnia. UR-100MR on kokonaan erilainen ohjus, MR-UR-100 Sotka.
Baldur’s Gate (kaupunki)

Baldur’s Gate (suomennoksissa Baldurin portti) on kuvitteellinen kaupunki Forgotten Realms -roolipelin maailmassa. Se on Chiontar-joen pohjoisrannalla ja Waterdeepin ja Amnin valtakunnan välimaastossa sijaitseva rannikkokaupunki, jossa on yli 42 000 asukasta. Kaupungin on perustanut legendaarinen merenkävijä Balduran, jolta kaupunki on saanut nimensä.
Baldur’s Gate on keskeinen tapahtumapaikka Baldur’s Gate -videopelissä.