google/wiki40b huggingface dataset:
Pikkujärvi (Kangasala, Ponsa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 20 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee Koluvuoren eteläpuolella ja laajan kallioalueen eteläiset huiput kohoavat noin 35 metriä järven vedenpintaa korkeammalle. Vuoren jyrkänteitä sijaitsee rannan tuntumassa. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta, joista Haapastensaari on rakennettu ja Talassaari on jähes yhtä iso. Kolmas nimetön saari on kallioinen. Järven rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi metsämaata ja peltomaata. Järvellä asutaan kahdella tilalla ja rannoilleon rakennettu noin 15 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 14213, joka haarautuu kantatieltä 58 Ponsassa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,4 metriä mpy. Siihen tulee kaksi pelto-ojaa ja kaksi metsäojaa. Sen laskuoja lähtee järven etelärannasta ja se laskee kosteikon läpi Längelmäveden Ponsanselän Ponsanlahteen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitetaan ”Kuteri lampi”. Se on piirretty karttaan nykyistä paljon suurempana ja erityisesti eteläinen lahti vaikuttaa nykyään soistuneelta. Koska myös Ponsanlahti on silloin työntynyt pitemmälle pohjoiseen ja tiessä on ollut silta, vaikuttaa kartta olevan tilantesta ennen Längelmäveden vedenpinnan laskua vuonna 1830 . Tämän tapahduttua on ollut mahdollista laskuojaa kaivamalla suorittaa myös Pikkujärvessä järvenlasku. Järvenlaskusta tulisi kuitenkin etsiä vielä todisteita ennen kuin asiaa voi pitää varmana.
Vuoden 1954 peruskartassa Haapastensaari oli vielä niemi. Nykyistä vesijuopaa niemen kärjessä ei näy vielä vuoden 1987 peruskartassa, joten se saattaa olla myöhäisempi teko. Talassaaressa on vuonna 1954 rakennus, jota ei ole myöhäisemmissä kartoissa.
Lisma

Lisma on kylä Inarin kunnassa. Se sijaitsee Lemmenjoen kansallispuiston sisällä.
Falu Bandysällskap

Historia

Falu BS pelasi ensimmäisen kerran Ruotsin jääpallon pääsarjassa eli silloisessa lohkomuotoisessa Division 1:ssä kaudella 1940. 
Varsinainen menestyskausi alkoi 1970-luvulla. Seura saavutti silloisen jääpallon Allsvenskanin eli pääsarjan mestaruuden vuosina 1971 ja 1974. Tämän ajan Falunin jääpalloilun ykkösmies oli Bernt "Bempa" Ericsson. Seuraava menestyskausi oli 1990-luvulla, kun seura oli keväällä 1999 loppuottelussa ja sen jälkeen vielä välierävaiheessa keväällä 2000, 2001 ja 2002. Keskeinen 1990-luvun lopun ja 2000-alun falunilaispelaaja oli venäläinen Sergei Obuhov, johon henkilöityi Falun BS BK:n menestys.
Falun BS BK pelasi vielä uudessa jääpallon Elitserienissä kaudella 2008, mutto putosi sarjasta. Seura pelasi 2011, jonka jälkeen oli matka Allsvenskaniin. Kauden 2013 jälkeen oli tuloksena konkurssi, jonka jälkeen uusi jääpalloseura Falu BS aloitti Division 1:stä eli kolmannelta sarjatasolta.
Esko Pesonen

Esko Pesonen (11. tammikuuta 1925 Muurame – 15. huhtikuuta 2016 Turku) oli suomalainen näyttelijä.
Näyttelijänä itseoppinut, Jyväskylässä myymälänhoitajana toiminut Esko Pesonen näytteli avustajana monissa Jyväskylän kaupunginteatterin tuotannoissa. Hän päätti jättää kauppiaan työt ja siirtyi näyttelijäksi Kokkolan teatteriin. Pisin kiinnitys hänellä oli Turun kaupunginteatterissa. Turussa hän tutustui 1970-luvulla Yleisradiossa työskennelleeseen Matti Ijäkseen, joka alkoi käyttää Pesosta monissa lastenohjelmissaan kuten Muni maailmani muni. Vähitellen Pesosesta tuli yksi Ijäksen elokuvien luottonäyttelijöistä, joka teki merkittävät roolityöt tämän tv-elokuvissa Viimeinen keikka, Painija ja Kolme yötä. Monien Ijäksen elokuvien lisäksi Pesonen on tehnyt sivuosia muun muassa elokuvissa Tulipää, Kivenpyörittäjän kylä ja Juoksuhaudantie Pesonen näytteli myös Carl Mestertonin ohjaamassa sarjassa Metsolat, hänen roolinsa oli sarjassa opettaja Ronkainen, Tahko Ronkainen.
Pilviherttu

Koko ja ulkonäkö

Pilviherttu on 9–10 cm pitkä ja painaa noin 9 g. Sen höyhenpuku on päältä ruskean ja mustan kirjava, alapuolelta vaalea tummin viiruin. Pyrstö on lyhyt ja valkeakärkinen. Lajista tunnetaan viisi alalajia, joiden väritys vaihtelee. Koiras esittää laululennon, jonka aikana se kohoaa korkealle ilmaan, joskus jopa kadoten näkyvistä, mistä johtuu lajin suomenkielinen nimi.

Esiintyminen

Pilviherttu elää eteläisessä Afrikassa Angolassa, Lesothossa, Mosambikissa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa ja Sambiassa. Sen esiintymisalueen laajuus on noin 620 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Pilvihertun elinympäristöä ovat marskimaat ja paljaslaikkuiset matalaheinäiset ruohoaavikot.

Lisääntyminen

Lajin pallomainen pesä on rakennettu heinistä ja sijaitsee heinätuppaassa tai tuppaan tyvessä. Naaras munii yleensä neljä munaa.

Ravinto

Pilvihertut syövät enimmäkseen heinäsirkkoja ja muita maanpinnan lähellä liikkuvia hyönteisiä ja pieniä selkärangattomia.
Perho (ravintola)

Ravintola Perho on Perho Liiketalousopiston ylläpitämä opetusravintola Helsingin Töölössä Perhonkadun ja Mechelininkadun kulmassa, osoitteessa Mechelininkatu 7 – Perhonkatu 11. Se on myös panimoravintola, jonka päätuote on Perhon Rohkea. Ravintola perustettiin, kun ravintolakoulu Perho sai oman rakennuksen vuonna 1957.
Helsingin keskustatunneli

Helsingin keskustatunneli on suunniteltu autotunneli, joka kulkisi Länsiväylältä Sörnäisten rantatielle Helsingin keskustan alitse.

Suunnitelmat

Vuonna 2010 keskustatunnelin hinnaksi arvioitiin 475–545 miljoonaa euroa. Helmikuussa 2013 kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtaja Risto Rautava ehdotti, että tunnelin rakentamista selvitettäisiin ja sanoi, että se pitäisi rakentaa suurimmaksi osaksi käyttäjien ja yksityisten sijoittajien rahoituksella. Rautava sanoi, että verorahoja tunnelin kustannuksiin ei saisi laitaa kymmenesosaa enempää. Liikennesuunnittelupäällikkö Ville Lehmuskoski arvioi, että pelastusmääräysten tiukentumisen vuoksi tunnelin rakentaminen maksaisi todennäköisesti yli 550 miljoonaa euroa.
Arvioiden mukaan keskustatunnelia käyttäisi noin 50 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Osa autoliikenteestä siirtyisi keskustan katuverkosta maan alle. Samalla laajennettaisiin keskustan kävelykatuja, sillä Kaivokatu on suunniteltu muutettavaksi kävelykaduksi ja Esplanadit on tarkoitus kaventaa yksikaistaisiksi.
Tunnelin läntinen suu olisi Ruoholahdessa, josta tunneli kulkisi Hietaniemen hautausmaan eteläpuolen ja Mechelininkadun alitse ja edelleen Rautatiekatujen välissä olevaan satamaradan kuiluun. Tunneli jatkuisi kalliossa Kaisaniemen puiston alla. Töölönlahden liittymästä olisi yhteydet keskustan katuverkkoon ja Forumin, Elielin sekä Kluuvin pysäköintilaitoksiin. Sörnäisiin päin mentäessä tunnelin linjaukselle on kaksi vaihtoehtoa, joista toisen itäinen suuaukko on Sörnäisten rantatiellä Vilhonvuorenkadun risteyksessä ja toinen Haapaniemenkadun risteyksessä. Tunnelin kokonaispituus olisi noin 3,4 kilometriä.

Suunnitelmien käsittely

Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunta hyväksyi keskustatunnelisuunnitelman vuonna 1999. Maaliskuussa 2006 kaupunginhallitus päätti, että tunnelille aletaan laatia asemakaavaa. Kenkää keskustatunnelille -kansanliike luovutti tammikuussa 2008 vajaan 12 000 helsinkiläisen allekirjoittaman kunnallisaloitteen, jossa vaadittiin, että tunnelia ei rakennettaisi. Sosiaalidemokraatit ilmoittivat, etteivät tue tunnelin rakentamista ja toukokuussa kaupunginhallitus keskeytti tunnelin asemakaavan laatimisen. Kokoomus ja ruotsalainen kansanpuolue kannattivat tunnelin rakentamista, mutta kaupunginhallitus päätti vihreiden, sosiaalidemokraattien, vasemmistoliiton ja keskustan edustajien äänillä keskeyttää sen suunnittelun ilmasto- ja rahasyistä.
Vuonna 2010 kaupunginvaltuusto hyväksyi maanalaisen yleiskaavan, johon jätettiin mahdollisuus tunnelin rakentamiselle. Samana vuonna kokoomus piti tunnelin rakentamista ehtona autottoman keskustan hankkeen toteuttamiselle ja ehdotti, että tunnelille voisi tulla käyttömaksut.
Van Buren (Fallout 3)

Tarina

Van Burenissa pelaaja olisi aloittanut vankina vankilassa, jonne olisi hyökätty. Hyökkäys olisi aiheuttanut vankilassa räjähdyksen, jonka voimasta pelaaja olisi mennyt tajuttomaksi. Toinnuttuaan pelaaja olisi paennut vankilasta autiomaahan, minkä jälkeen pelaaja olisi voinut tutkia ulkomaailmaa vapaasti.
Van Burenin keskeisimpänä juonena ja taustatarinana olisi toiminut Brotherhood of Steelin ja New California Republicin (NCR) välinen sota. Pelin alun tapahtumat olisivat olleet osa NCR:lle työskentelevän Dr. Victor Presperin suunnitelmaa, jonka päämääränä olisi hallita Maan kiertoradalla sijaitsevia Yhdysvaltojen ydinaseita. Presper olisi aloittanut ydinaseilla uuden ydintuhon, jonka toteutumista pelaaja ei olisi voinut täysin estää. Pelaajalla olisi kuitenkin ollut mahdollisuus päättää, minne laukaistut ydinaseet iskisivät.
Van Burenin tapahtumat olisivat sijoittuneet Utahin ja Coloradon ympäristöön, ja pelialue olisi sisältänyt muun muassa Hooverin padon, Denverin, Mesa Verden kansallispuiston ja Grand Canyonin.
Eero Rislakki

Eero Ensio Rislakki (25. kesäkuuta 1924 Helsinki – 7. kesäkuuta 2017 Helsingborg, Ruotsi) oli suomalainen teollinen muotoilija.
Rislakki on suunnitellut muun muassa Helkaman Jopo-polkupyörän, Tikkurilan kirkon ehtoollisvälineistön, vesikalusteita OSY:lle, heijastimia Talmulle, silmälasikehyksiä Instrumentariumille, ilmastointilaitteitten kotelointeja Fläkt Woodsille ja koruja Kalevala Korulle. Hänet nimitettiin Teolliset Muotoilijat TKOn kunniajäseneksi 1996, ja hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2005. Hän asui myöhempinä vuosinaan Ruotsissa mutta vieraili Suomessa kesäisin. Rislakki toimi Sauvossa asuessaan kunnanvaltuustossa ja kulttuuri- ja elinkeinolautakunnissa. Hän kuului myös Valtion taideteolliseen toimikuntaan ja Turun ja Porin läänin taidetoimikuntaan.
Eero Rislakin isä oli kirjailija ja toimittaja Ensio Rislakki, myös Pro Finlandia -palkittu.
Helge Heikkinen

Helge Birger Heikkinen (20. joulukuuta 1910 Helsinki – 1997 Espoo) oli suomalainen merikapteeni ja merikirjailija.
Heikkinen lähti merille 1920-luvun lopulla ja hän työskenteli Australiasta vehnälasteja kuljettaneilla purjelaivoilla sekä useilla höyrylaivoilla. Sodan jälkeen hän toimi myös laivanvarustajana omistaen osan Tuula-nimisestä rahtialuksesta.
Merihistoriasta kiinnostunut Heikkinen oli 1960-luvulla mukana perustamssa Merimuseo-yhdistystä ja Suomen merimuseota. Hän kirjoitti useita merihistoriaan liittyviä kirjoja sekä lehtiartikkeleita. Heikkinen keräsi myös aiheeseen liittyvän 2 000 valokuvan ja negatiivin kokoelman joka on nykyisin Suomen merimuseon hallussa.
Semana

Semana on kolumbialainen viikoittain ilmestyvä aikakauslehti.  Semana on osa Publicaciones Semana S.A –mediaryhmää. Se ilmoittaa olevansa poliittisesti sitoutumaton, mutta useat Semanan toimittajat suhtautuvat kriittisesti Kolumbian entiseen presidenttiin Álvaro Uribeen. Alberto Lleras Camargo (joka toimi myös maan presidenttinä) perusti Semanan 7. Elokuuta 1946. Sen esikuvina olivat muun muassa Time ja Newsweek. Kolumbialainen aikakauslehti joutui vakaviin vaikeuksiin, kun Fidel Castro esiintyi lehden etukannessa ja Semana suljettiin vuosien 1961 ja 1982 väliseksi ajaksi. Lehti perustettiin uudelleen 11. toukokuuta 1982 Felipe López Caballeron toimesta. Kyseistä päivämäärää pidetään nykyisin lehden varsinaisena perustamisajankohtana.
Semana uutisoi viikoittain omien sanojensa mukaan analyyttisesti kolumbialaisia kiinnostavista ajankohtaisista tapahtumista. Lehdessä on myös laajoja henkilöjuttuja merkittävistä kolumbialaisista henkilöistä (esimerkiksi Gabriel García Márquezista on tehty useita artikkeleita). Useat merkittävät kolumbialaiset (muun muassa korruptiosta syytetty entinen presidentti Ernesto Samper) ovat sanoneet Semanan uutisoinnin vaikuttaneen heidän uraansa ja elämäänsä hyvällä tai huonolla tavalla. Semanalla arvioitiin vuonna 2009 olevan yli miljoona lukijaa. Lehden päätoimittajana toimii nykyisin Álvaro Sierra.
Viola Davis

Ura

Davis sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa naissivuosasta elokuvassa Doubt – Epäilys (2008) ja toisen naispääosasta Piiat (2011). Vuonna 2015 Davis voitti ensimmäisena mustana naisena parhaan naispääosan Emmyn roolistaan draamasarjassa How to Get Away with Murder.
Hänet palkittiin vuonna 2017 parhaan naissivuosan Oscarilla ja Golden Globella roolistaan elokuvassa Fences (2016).

Yksityiselämä

Davis vihittiin Julius Tennonin kanssa vuonna 2003. Heillä on myös yhteinen tuotantostudio.
Henry Grace à Dieu

Henry Grace à Dieu, tunnetaan myös nimellä Great Harry, oli englantilainen karakki tai Kuninkaallisen laivaston luokitusjärjestelmän mukaan "Great ship". Saman aikakauden alukseen Mary Roseen verrattuna vuonna 1514 vesille laskettu Henry Grace à Dieu oli vieläkin suurempi. Sillä oli laaja neljän kannen korkuinen peräkastelli ja kahden kannen korkuinen keulakastelli. Alus oli 50 metriä pitkä ja sen syväys oli 700–1 000 tonnia. Laivan sanotaan olevan kuningas Henrik VIII:n tilaaman vastavetona Skotlannin vuonna 1511 rakentamalle Great Michael-alukselle.
Alus rakennettiin Woolwichin telakalla vuosina 1512–1514 ja yksi ensimmäisistä aluksista, jossa oli tykkiluukut ja 20 uutta raskasta pronssitykkiä suunnattuna sivuille. Myöhemmin alus varusteltiin laivaston telakalla Erithissä. Kaikkiaan laivaan asennettiin 43 raskasta 141 kevyttä tykkiä. Alus oli ensimmäinen englantilainen kaksikantinen laiva ja vesille laskettaessa se oli Euroopan suurin ja voimakkain sotalaiva.
Hyvin varhain havaittiin, että laivan ylärakenne oli liian keulapainoinen. Alusta vaivasi rullaus kovassa merenkäynnissä ja sen huono vakavuus vaikutti aseiden tarkkuuteen ja suorityskykyyn taisteluissa. Näiden ongelmien poistamiseksi alukselle tehtiin 1536 suuria muutoksia ja rungon korkeutta madallettiin. Tykkien määrä vähennettiin 151:een, joista 21 oli raskaita. Miehistöä laivalla oli 700–800. Lisäksi alukseen asennettiin neljä mastoa ja uudet purjeet, jotka nopeuttivat alusta ja paransivat sen liikuteltavuutta.
Henry Grace à Dieu joutui vain muutamaan taisteluun. Se osallistui vuonna 1545 taisteluun ranskalaisia vastaan. Viimeinen maininta aluksesta on vuodelta 1553. Aluksen kohtalosta ei ole varmaa tietoa.
Kohdunulkoinen raskaus

Kohdunulkoinen raskaus on tila, jossa hedelmöittynyt munasolu kiinnittyy muualle kuin kohtuonteloon. Kohdunulkoisista raskauksista suurin osa sijaitsee munatorvessa, harvoin munasolu saattaa kiinnittyä myös munasarjaan, vatsaontelon pintaan tai kohdun kaulakanavaan. Noin 1–2 % kaikista raskauksista on kohdunulkoisia. Kohdunulkoinen raskaus voi hävitä itsestään, mutta jos näin ei käy, hoitovaihtoehtoina tulevat kyseeseen lääkehoito tai vatsaontelon tähystyksessä tehtävä leikkaus, jossa raskauskudos poistetaan.

Oireet

Noin 10%:lla naisista ei ilmene oireita kohdunulkoisessa raskaudessa. Oireet voivat muistuttaa keskenmenoa. Oireina on vaihteleva verinen vuoto ja alavatsan kivut. Pahoinvointia ja rintojen arkuutta voi esiintyä, jotka ovat muutenkin raskauden oireita. Harvinaisessa tilanteessa kohdunulkoinen raskaus kasvaa munatorvessa niin pitkälle, että se puhkeaa ja aiheuttaa voimakkaan vuodon vatsaonteloon ja shokin.
Ethan Bennett

Savinaama

Bennettin jouduttua hengittämään myrkyllistä kaasua, joka oli peräisin Jokerin kehittämästä saviannoksesta. Ethanin keho muuttui myöhemmin saviseksi ja mahdollisti kehon muutosta erilaisiksi esineiksi tai henkilöiksi. Hän oli pitkään epätoivoinen itsensä suhteen ja lopulta päätyi Gothamin mielisairaalaan, jossa Tohtori Outo tutki Bennettin kehitystä. Myöhemmin häntä oltiin jo päästämässä takaisin siviilielämään ja hän piti käydä oikeusistuimen kautta, jotta ihmiset olisivat vakuuttuneita hänen parantumisestaan. Bruce Wayne tarjosi Bennettille myös töitä yhtiöstään. Kaikki ei kuitenkaan mennyt miten piti vaan Bennett muuttui jälleen Savinaamaksi ja lähti hakemaan kostoa Jokerille, jonka takia hän muuttui tällaiseksi hirviöksi.
Kansanvalistus- ja propagandaministeriö

Kansanvalistus- ja propagandaministeriö (saks. Reichsministerium für Volksaufklärung und Propaganda) oli Kansallissosialistisen Saksan ministeriö, joka perustettiin 13. maaliskuuta 1933. Sen tehtäviin kuului muun muassa lehdistön valvominen. Ministeriön johdossa toimi Joseph Goebbels.
Ministeriön musiikkiosaston Reichsmusikprüfstellen pääintendentti oli vuodesta 1937 Heinz Drewes (1903–1980), joka oli vaikutusvaltaimpia Saksan silloisessa musiikkielämässä. Drewesin ja Reichsmusikkammeria säveltäjä Richard Straussin vuonna 1935 tapahtuneen erottamisen jälkeen johtaneen Peter Raaben välillä oli jatkuva kamppailu siitä, kumpi valtakunnan musiikkielämää johti.
Mihail Pervuhin

Mihail Georgijevitš Pervuhin (ven. Михаил Георгиевич Первухин; 14. lokakuuta (J: 1. lokakuuta) 1904 Jurjuzan, Ufan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 22. heinäkuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja diplomaatti. Pervuhin toimi Neuvostoliiton varapääministerinä vuosina 1940–1944 ja 1950–1955, ensimmäisenä varapääministerinä vuosina 1955–1957 sekä Neuvostoliiton suurlähettiläänä Saksan demokraattisessa tasavallassa vuosina 1958–1962.
Mihail Pervuhin allekirjoitti yhdessä Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettilään Viktor Lebedevin sekä Suomen pääministerin Urho Kekkosen ja ulkoministeri Johannes Virolaisen kanssa Helsingissä 26. tammikuuta 1956 asiakirjan, jonka nojalla Neuvostoliitto palautti Porkkalan vuokra-alueen Suomelle.
Pervuhin syntyi työläisperheeseen Uralilla ja liittyi kommunistipuolueeseen 15-vuotiaana. Hän opiskeli Moskovassa sähköinsinööriksi ja toimi pitkään voimalan johtajana, kunnes vuonna 1938 nimitettiin raskaan teollisuuden varaministeriksi, mistä hänen poliittinen uransa alkoi.
Marja Pensala

Marja Pensala (o.s. Hautala, 3. lokakuuta 1944 Savonlinna – 31. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen lyhyt- ja dokumenttielokuvien ohjaaja. 
Pensalan läpimurto oli sepitteellinen satiiri Elsa, joka on yksi ulkomailla eniten esitetyistä suomalaisista lyhytelokuvista. Sitä seurasivat lyhytdokumentit Hukkareissu (1982) ja Kyllikki Virolaisesta kertova, yhdessä päivässä kuvattu Hyvä elämä (1983).
1990-luvulta alkaen Pensala ohjasi lähinnä puolipitkiä dokumenttielokuvia, kuten vuoden 1992 Aunuksen kylillä ja vuoden 1996 Tallinnan tuhkimo, joka oli yhteistyö Pirjo Honkasalon kanssa.
Tampereen elokuvajuhlilla Marja Pensala palkittiin neljästi, elokuvista Hukkareissu ja Sielunpimennys pääpalkinnolla.
Viisi legendaa

Juoni

Pakkasukko heräsi jäätyneestä lammesta muistinsa menettäneenä. Hän katoaa ymmärtäessään, etteivät ihmiset näe häntä. 300 vuoden kuluttua hänestä oli tullut talven henki ja hän nautti lumen tuomisesta maahan talvisaikaan, mutta kukaan ei usko häneen. Pohjoisnavalla Pohjola näkee merkkejä mörkö Pitch Pikimustan paluusta. Hän kutsuu Pääsiäispupun, Matin ja Hampaan paikalle ja saavat varmistuksen tähän Kuu-ukolta, joka myös kertoo valinneensa Pakkasukon uudeksi jäseneksi Suojelijoihin. Pakkasukko aikoo aluksi kieltäytyä, mutta Pohjolan suostuttelemana suostuu ainakin auttamaan.
Pitch kuitenkin hyökkää Hampaan palatsiin ja varastaa kaikki hampaat ja kidnappaa kaikki patsi yhden Hampaan pikkuhammaskeijuista, jotta nämä eivät voisi kerätä lisää hampaita ja pitää yllä ihmisten uskoa Hammaskeijuun. Hammas kertoo Pakkasukolle maitohampaiden sisältävän niiden omistajiensa lapsuudenmuistot. Myös Pakkasukon lapsuudenmuistot olivat viety. Estääkseen Pitchin aikeet, Suojelijat päättävät itse kerätä lasten hampaat. Poika nimeltä Jamie näkee heidät, mutta ei Pakkasukkoa. Silloin Pitch hyökkää painajaisillaan, provosoiden Mattia ja tappaen tämän.
Pääsiäisen lähestyessä Suojelijat kokoontuvat Pääsiäispupun kotiin. He maalaavat pääsiäismunat Jamien pikkusiskon Sophien avulla, joka oli onnistunut pääsemään paikalle. Mutta vietyään Sophien kotiinsa, Pakkasukko tapaa Pitchin. Pitch vie Pakkasukon huomion houkuttelemalla häntä tiedolla hänen lapsuudenmuistoista, tuhoten samaan aikaan kaikki pääsisäismunat saadakseen lapset menettämään uskonsa Pääsiäispupuun. Syyllisyyttä tunteva Pakkasukko pakenee Etelänavalle, jossa Pitch yrittää suostutella hänet puolelleen. Kun hän kieltäytyy, Pitch uhkaa pikkuhammaskeijun henkeä. Pakkasukko luovuttaa sauvansa, muttaa Pitch rikkookin sauvan. Lopulta Pakkasukko saa muistinsa takaisin ja saa tietää olleensa kuolevainen teini-ikäinen, joka oli uhrannut henkensä pelastaakseen jäisen lampeen pudonneen pikkusiskonsa. Pakkasukko korjaa sauvansa ja päättää lähteä pelastamaan loput pikkuhammaskeijut.
Pitchin toimien vuoksi kaikki paitsi Jamie ovat menettäneet uskonsa. Jamien usko on kuitenkin horjumassa, joten Pakkasukko tekee lumipyryn hänen huoneeseensa ja saa Jamien uskomaan häneen. Jamien avulla Pakkasukko saa tuotua lasten uskon takaisin ja Suojelijat käyvät uuteen taisteluun Pitchiä vastaan. Suojelijoiden unelmien mahti herättää Matin jälleen henkiin. Heikentynneen Pitchin painajaiset kääntyvät häntä vastaan ja vievät hänet väkisin takaisin omaan maailmaansa. Jamie ja hänen ystävänsä hyvästelevät Suojelijat ja Pakkasukko lupaa jatkaa ikuisesti yhtenä Suojelijoista.
Frans Edvard Molander

Frans Edvard Molander (9. toukokuuta 1826 Turku – 24. lokakuuta 1896 Pori) oli suomalainen varatuomari ja pormestari. Turussa syntynyt Molander opiskeli Porvoon lukiossa ja Turun kymnaasissa sekä myöhemmin Helsingin yliopistossa vuodesta 1846 lähtien. Suoritettuaan oikeustieteellisen tutkinnon hän toimi Turun hovioikeuden auskultanttina 1850 ja Naantalin virkaatekevänä pormestarina 1851. Vuonna 1850 Molander kutsuttiin myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäseneksi. Vuodesta 1860 lähtien hän työskenteli Porissa oikeusraatimiehenä, maistraatinsihteerinä ja julkisena notaarina, kunnes Molander valittiin kaupungin pormestariksi vuonna 1870.
Molander toimi Porin pormestarina yli neljännesvuosisadan ajan. Hänet tunnettiin sovinnollisena ja edistyksellisenä johtajana. Kieliriitojen aikana Molander liittyi fennomaanien ja svekomaanien väliin asettuneeseen liberaaliseen puolueeseen. Hän pyrki pormestarikautensa aikana parantamaan erityisesti Porin liikenneyhteyksiä, joista merkittävin hanke oli 1895 liikenteelle avattu Tampere–Pori-rata. Vuonna 1873 Molander oli uudelleenkäynnistämässä 1846 perustetun Porin Säästöpankin toimintaa. Hän edusti Poria kaikkiaan viisillä valtiopäivillä vuosina 1872, 1877–1878, 1882, 1885 ja 1888. 
Molander on haudattu sukuhautaan Porin Käppärän hautausmaalle. Hänen poikansa Torsten Edward (1863–1918) oli yksi sisällissodan aikana tapahtuneen Koliahteen joukkomurhan uhreista.
Lesčiai

Lesčiai on nykyiseen Raseiņin kunnallispiiriin kuuluva kunnan osa, kylä, jossa on Raseiņin kunnallispiiriin vanhin puinen kirkko, Lesčiain Pyhän Kaitselmuksen kirkko, joka on maalattu keltaiseksi ja joka näkyy Vilnan-Klaipėdan valtatien pohjoispuolella kantatie 196:n varrella.
Kirkko on rakennettu Yhdysvalloista palanneen suvun varoilla 1800-luvun alkuvuosikymmenillä, mahdollisesti 1830. Toisen tiedon mukaan ensimmäinen kirkko rakennettiin jo 1789  Kirkkoon on mahdollista tutustua paikallisten avulla, vaikka se ei ole turistikohde. Avaimenhaltija asuu kirkon vieressä.
Alue on maaseutua ja siellä on ollut 400 lypsylehmän kolhoosi, jossa on ollut 140 työntekijää. Liettuan tasavallan itsenäistyttyä maat palautettiin niiden aikaisemmille omistajasuvuille. Alueella on jonkin verran nykyisen Euroopan unionin maatalouspolitiikan kannalta pienehköjä noin 20 lypsylehmän maatiloja. Enimmäkseen alueella kuitenkin harjoitetaan joko viljanviljelyä omalla maalla tai naapureilta vuokratuilla mailla. Kolhoosin rakennuksia ei käytetä enää, vaan suuri osa, mm. navetta, on tuhoutunut yksityistämisen aikana rakennustarvikkeiden ottamisen. Kylän kulttuuritalosta tuli pankki, joka ajautui vararikkoon, minkä jälkeen myös kulttuuritalo meni rakennustarvikkeiden uuskäyttöön.
Kirkon lisäksi toinen yleisessä käytössä oleva rakennus on osuuskauppa.