Kryoniikka

Kryoniikka eli syväjäädytys tarkoittaa organismien, esimerkiksi ihmisten (tai pelkästään heidän aivojensa) tai muiden eläinten, säilyttämistä alhaisissa lämpötiloissa, jolloin aineenvaihdunta ja rappeutuminen pysähtyy lähes täysin. Yleensä tämä tehdään siinä toivossa, että tulevaisuuden teknologia (erityisesti nanoteknologia) saattaa tehdä mahdolliseksi organismin uudelleenkäynnistämisen.
Termit kryogeniikka ja kryoniikka sekoitetaan joskus toisiinsa. Kryogeniikka tarkoittaa alhaisten lämpötilojen tutkimista ja tuottamista, kryoniikka taas on yksi kryogeniikan erityissovellus.

Historia

Kryoniikka sai alkunsa vuonna 1962, kun Robert Ettinger julkaisi kirjansa The Prospect of Immortality. Hän kertoi saaneensa idean kryoniikasta Neil R. Jonesin tieteistarinasta The Jameson Satellite.
Ensimmäisissä 1970-luvulla tehdyissä syväjäädytyskokeissa jäädyttäminen johti ruumiin kaikkien solujen tuhoutumiseen, kun jäätyessään laajeneva vesi hajotti solurakenteen. Ensimmäiset kryoniikkaa harjoittavat yhtiöt menivät konkurssiin, ja tämä toi kryoniikalle paljon huonoa mainetta.
1980-luvulla kiteytymisprosessia alettiin ymmärtää paremmin, ja koko kehon säilömisestä alettiin siirtyä pelkkien aivojen säilyttämiseen. Nykyään yleisin käytössä oleva kryosäilytysmenetelmä on vitrifikaatio. Vitrifikaatiossa organismi muutetaan osittain lasimaiseksi, jolloin solujen kristallisoitumista ei tapahdu. Ensimmäinen koko kehon vitrifikaatio suoritettiin vuonna 2005.
Kryoniikkapalveluita tarjoaa muun muassa Alcor Life Extension Foundation, jonka kryosäilytystankeissa oli vuoden 2006 elokuussa 74 henkilöä tai päätä. Säilytyssopimuksen tehneitä, vielä eläviä asiakkaita oli 809. Säätiön toiminta perustuu kertamaksuun, ja toiminta pidetään käynnissä säätiön varoista kertyneen pääoman tuotolla.
Kryonisessa säilytyksessä on muun muassa baseballpelaaja Ted Williams. Urbaanin legendan mukaan myös Walt Disney olisi kryosäilytyksessä, mutta todellisuudessa hänet on tuhkattu. Disney kuoli jo vuonna 1966.

Jäädytysprosessi

Kun vainaja on todettu lain mukaan kuolleeksi, hänet upotetaan jäävesikylpyyn. Verenkierto pidetään toiminnassa sydän-keuhkokoneella ja vainajalle annetaan muun muassa verta ohentavaa lääkitystä. Jos vainaja täytyy kuljettaa kryoniikkalaitoksen tiloihin, se tapahtuu tässä vaiheessa. Kuljetus tapahtuu pitkälti samalla tavoin kuin siirtoelimien kuljetus, mutta kyydissä on koko keho. Kun vainaja on kylmentynyt lähelle veden jäätymispistettä, veri korvataan hitaasti suoja-aineilla (kryoprotektanteilla) kuten glyserolilla. Jos kyseessä on pelkän pään vitrifikaatio (neuropreservaatio), käytetään useiden vähemmän myrkyllisten suoja-aineiden yhdistelmää. 
Tämän jälkeen ruumis upotetaan silikoniöljyyn ja jäähdytetään −79 °C eli kuivajään lämpötilaan hitaasti, noin 0,1 °C minuutissa jäädytysvaurioiden välttämiseksi. Seuraavaksi vainaja siirretään dewar-säiliöön, jossa kylmennystä jatketaan nestemäisellä typellä −196 °C:n lämpötilaan. Tähän vaiheeseen kuluu aikaa kaksi viikkoa. Neuropreservaatiossa vainajan pää vitrifioidaan tietokoneen valvonnassa typpikaasulla alle −124 °C noin kolmen tunnin kuluessa ja siirretään tämän jälkeen dewar-säiliöön kahden viikon kuluessa samoin kuin koko kehon tapauksessa.

Tämänhetkinen käsitys kryoniikasta

Vallitsevan käsityksen mukaan kryoniikalla jäädytettyjä vainajia ei pystytä nykyisellä tai lähitulevaisuuden teknologialla herättämään henkiin. Optimistisesti ajattelevat pitävät avainteknologioina tulevaisuuden molekulaarista nanoteknologiaa tai nanolääkkeitä.