google/wiki40b huggingface dataset:
Lynn Hershman Leeson

Nuoruus

Hershman Leeson syntyi Clevelandissa 1941. Hänen isänsä oli apteekkari ja äitinsä biologi. Hän kiinnostui jo nuorena taiteesta ja vieraili Clevelandin taidemuseossa lähes päivittäin. Valmistuttuaan Case Western Reserve Universitystä Hershman Leeson muutti 1963 opiskelemaan maalaustaidetta Kalifornian Berkeleyn yliopistoon. Hän jätti kuitenkin koulun jo ennen ensimmäistäkään kurssia.

Installaatio- ja identiteettitaidetta

Hershman Leeson opiskeli lopulta kuvataiteita San Franciscon osavaltionyliopistosta, jota hän valmistui maisteriksi vuonna 1972. Osana pro gradu -työtään hän kirjoitti taidekritiikkiä kolmella eri salanimellä. Hänen varhaiset työnsä olivat pääosin vahasta tehty veistoksia.
Hershman Leesonin monet varhaisista töistä sekoittivat taiteen ja todellisuuden rajoja. Yksi tällainen teos oli The Dante Hotel (1973–1974). Siinä hän loi Eleanor Coppolan kanssa installaation vuokraamaansa hotellihuoneeseen, jonka he sisustivat erilaisilla objekteilla. Roberta Breitmore oli puolestaan teos ja alter ego, jota Hershman Leeson käytti 1973–1978. Hän sai Roberta Breitmore -nimiselle henkilölle jopa ajokortin ja kirjautui luennoille ja kursseille. Hän jätti hahmon, kun ihmiset alkoivat soitella hänen kotiinsa ja etsiä Roberta Breitmorea. Hahmo sai loppunsa Lucrezia Borgian haudalla suoritettuun manaukseen.

Videotaitelijana ja elokuvantekijänä

Hershman Leeson alkoi 1970-luvulla käyttä videota taiteen luomiseen. Videoteoksissaankin hän tutki identiteettiä yhteiskunnallisissa ja kulttuurisissa rakenteissa sekä mediakentällä. Hershman Leeson alkoi 1970-luvun lopulla käyttämään Laserdisc-tekniikkaa. Sen avulla hän loi interaktiivisen Lorna-teoksen, jota katsojat pystyivät hallitsemaan kaukosäätimen avulla. Sen pohjalta hän teki Deep Contact -teoksen (1984). Siinä päähenkilönä oli viettelevä Marion-niminen nainen, joka kutsuu katsojat hyväilemään tätä.
Hershman Leesonista tuli 1997 myös elokuvantekijä. Hänen ensimmäinen elokuvansa Conceiving Ada ketoo turhautuneesta tietojenkäsittelytieteilijältä, joka kehittää ohjelman, jolla pystyy kommunikoimaan Ada Lovelacen kanssa. Lovelacea näytteli Tilda Swinton, joka esiintyi myös Hershman Leesonin elokvuassa Teknolust (2002). Hershman Leesonin seuraavat elokuvat Strange Culture (2007) ja !Women Art Revolution (2010) olivat dokumentteja. Strange Culture käsitteli taiteilija Steve Kurtzin vangitsemiseen johtaneita tapahtumia ja !Women Art Revolution feministisen taiteen historiaa.
Carl Stumpf

Carl Stumpf (21. huhtikuuta 1848 Wiesentheid, Saksa − 25. joulukuuta 1936) oli saksalainen filosofi ja psykologi, joka kuului ns. Brentanon koulukuntaan. Hänen ajatuksensa ovat vaikuttaneet mm. nykyaikaisen fenomenologian perustajaan Edmund Husserliin, hahmopsykologian perustajiin Max Wertheimeriin, Wolfgang Köhleriin ja Kurt Koffkaan, sekä itävaltalaiseen kirjailijaan Robert Musiliin.

Elämä ja ura

Stumpf opiskeli Franz Brentanon ja Rudolf Hermann Lotzen oppilaana. Hän oli eräs Brentanon ensimmäisiä oppilaita ja pysyi aina melko lähellä tämän varhaisia teorioita. Stumpf kirjoitti väitöskirjansa Lotzen valvonnassa Göttingenin yliopistossa (1868) ja suoritti myös habilitaationsa Göttingenissä. Myöhemmällä iällään hän kiinnostui yhä enemmän kokeellisen psykologian empiirisistä menetelmistä, ja hänestä tuli yksi tämän alan pioneereista.
Stumpf opetti aluksi Göttingenissä ja toimi myöhemmin professorina Würzburgin, Hallen, Münchenin ja Berliinin yliopistoissa. Viimeksi mainitussa hän perusti kokeellisen psykologian Berliinin koulukunnan, johon kuuluivat mm. Wertheimer, Koffka ja Köhler. Koulusta tuli myöhemmin näiden kehittämän hahmopsykologian (Gestalt-psykologia) keskus.
Stumpfilla oli tunnetusti erimielisyyksiä Wilhelm Wundtin, joka oli tuolloin kokeellisen psykologian johtavia hahmoja, kanssa. Stumpf oli yhdysvaltalaisen filosofin ja psykologin William Jamesin hyvä ystävä ja kirjeenvaihtokumppani. James oli Stumpfin tavoin kiistoissa Wundtin kanssa.
Stumpfin nimiin on laitettu asiaintilan tai tosiseikan (Sachverhalt) käsite, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Husserlin teosten kautta. Stumpf tunnetaan myös hänen muodostamastaan kolmentoista tiedemiehen paneelista nimeltään ”Hans-komissio”, jonka tehtävänä oli tutkia, osasiko der Kluge Hans -niminen hevonen todella laskea. Psykologi Oskar Pfungst todisti lopulta, ettei hevonen kyennyt laskemaan.
Manchester Metrolink

Manchester Metrolink on pikaraitiotiejärjestelmä Suur-Manchesterin alueella Englannissa. Järjestelmä koostuu kuudesta linjasta, jotka yhdistävät Manchesterin keskustan ja Altrinchamin, Buryn, Chorlton-cum-Hardyn, Droylsdenin, Eccles'n ja Shaw and Cromptonin alueet yhteen. Metrolinkin ensimmäinen osa avattiin vuonna 1992. Järjestelmää käytettiin 21 miljoonaa kertaa vuonna 2011.
U8 (Berliinin metro)

U8 on yksi Berliinin metron linjoista. Tekniikaltaan se edustaa Großprofil-tyyppiä.

Historia

Linjan ensimmäinen osuus Schönleinstraßen ja Boddinstraßen välillä avatiin vuonna 1927. Alun perin linjan tunnuksena oli D. Schönleinstraße linjaa jatkettiin vuoteen 1930 mennessä vaiheittain Gesundbrunnenille, toisessa päässä Boddinstraßelta Leinestraßelle vuonna 1929. Vuosina 1977 linjaa jatkettiin Gesundbrunnenilta edelleen Osloer Straßelle, vuonna 1997 Paracelsus-Badiin ja 1994 nykyiselle pääteasemalleen Wittenauhun. Toisessa päässä linjan jatke Leinestraßelta Hermannstraßelle valmistui vuonna 1996.
Berliinin kahtiajaon aikana 1949–1990 linja oli Länsi-Berliinin julkisen liikenteen käytössä. Reitin molemmat päät sijaitsivat Länsi-Berliinissä, mutta keskiosa osittain Itä-Berliinin puolella. Sen jälkeen kun Berliinin muuri vuonna 1961 rakennettiin, linja kulki edelleen Itä-Berliinin kautta, mutta metrojunat eivät saaneet pysähtyä siellä sijainneilla asemilla, joita kutsuttiinkin haamu­asemiksi. Saksojen yhdistymisen yhteydessä suljetut asemat avattiin muutaman kuukauden kuluessa marraskuusta 1989 lähtien.
Bromma

Bromma on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se on myös yksi Ruotsin entisistä kunnista. Bromman kaupunginosa-alueella oli vuonna 2006 noin 61 000 asukasta ja sen pinta-ala on 24,60 neliökilometriä. Pohjoisessa Bromma rajoittuu Hässelby-Vällingbyn ja Spånga-Tenstan kaupunginosa-alueisiin sekä Solnan ja Sundbybergin kuntiin. Etelässä Bromma rajoittuu Mälareniin.
Brommaan kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Abrahamsberg, Alvik, Beckomberga, Blackeberg, Bromma Kyrka, Bällsta, Eneby, Höglandet, Mariehäll, Nockeby, Nockebyhov, Norra Ängby, Olovslund, Riksby, Smedslätten, Stora Mossen, Södra Ängby, Traneberg, Ulvsunda, Ulvsundan teollisuusalue, Åkeshov, Åkeslund, Ålsten ja Äppelviken.
Brommassa sijaitsee Bromman lentoasema, joka on vihitty käyttöön vuonna 1936.
Brommalainen IF Brommapojkarna on harrastaja- ja joukkuemäärältään Euroopan suurin jalkapalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.

Bromman kunta ja seurakunta

Alun perin Bromma oli kylä, jonka maille rakennettiin kirkko 1100-luvun jälkipuoliskolla. Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan vuonna 1863 Bromman pitäjästä muodostettiin maalaiskunta. Alue kuului tuolloin Sollentunan kihlakuntaan. Sundbybergin kauppala erotettiin Brommasta omaksi kunnakseen vuonna 1888. Tukholman kaupunkiin Bromman kunta liitettiin vuonna 1916.
Bromman seurakunta on peräisin keskiajalta. Siitä erotettiin Sundbybergin seurakunta vuonna 1909. Vuonna 1955 seurakunnasta erotettiin vielä Västerledin ja Essingenin seurakunnat. Jälkimmäiseen niistä kuuluu kaksi saarta: Lilla Essingen ja Stora Essingen. Vanhan Bromman pitäjän rajat olivat kuitenkin hiukan toisenlaiset kuin näiden seurakuntien rajat nykyään ovat.
Nykyään ei ole olemassa kaupunginosaa, jonka nimi olisi Bromma. Bromman ja Västerledin kaupunginosa-alueet perustettiin vuonna 1997. Västerled kuitenkin yhdistettiin Brommaan jo vuonna 1998. Essingenin saaret kuuluvat Kungsholmenin kaupunginosa-alueeseen ja Sundbybergin kauppala muodostaa nykyään Sundbybergin kunnan.
MIS Quarterly

Management Information Systems Quarterly eli MIS Quartely (ISSN 0276-7783) on yhdysvaltalainen vertaisarvioitu akateeminen julkaisu. Sen aihealueita ovat johdon raportointijärjestelmät (Management Information System) ja informaatioteknologia. (IT) Lehti ilmestyy neljännesvuosittain. Sen katsotaan yleisesti olevan toinen kahdesta alan arvostetuimmasta julkaisusta.
Eemeli Jaakkola

Kustaa Eemeli (Emil) Jaakkola (29. toukokuuta 1882 Ypäjä – 3. maaliskuuta 1936 Ypäjä) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja suomentaja. 
Jaakkola toimi myös suomentajana, ja hän kirjoitti lisäksi lehtiin. Jaakkola suomensi unkarin kielestä Ferenc Molnárin romaanin Parooni.
Jaakkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Fredrik Jaakkola ja Johanna Konkka. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1903.
Jaakkola esikoisteos, seikkailuromaani Kolme karoliinia, kertoi ruotsalaisten ja suomalaisten karoliinien vaiheista vuonna 1711 Venäjän–Turkin sodassa sen jälkeen, kun Ruotsin kuningas Kaarle XII oli pienen karoliinijoukon kanssa päässyt pakenemaan Turkin alueelle vuonna 1709 Poltavassa kärsityn tappion jälkeen.
Muissa teoksissaan Jaakkola kertoi lapsuus- ja nuoruusmuistoistaan Ypäjältä (Maaelämän sulot) sekä kokemuksistaan Suomen sisällissodasta (Vapaussodan kuormarengit). Jaakkola oli sodan aikana valkoisten joukoissa aluksi Porin rintamalla hevosrenkinä ja sittemmin Vaasaan perustetun senaatin ja päämajan tiedotuslehden toimittajana. Viimeisessä romaanissaan Neljän vuosisadan sukutalo Jaakkola kuvasi kotitalonsa Ypäjän Perttulan kylässä sijainneen Jaakkolan (romaanissa Sipilän talo) talon ja sen asukkaiden vaiheita. Jaakkola esiintyy itse romaanin lopulla Heikki Sipilä -nimisenä henkilönä.
Kultahuntulavastaja

Levinneisyys

Kultahuntulavastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaation uskotaan olevan pieni, ja se saattaa olla pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Kultahuntulavastaja on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Miloš Jojić

Alkuvuodet

24.tammikuuta 2012 Jojić allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Partizaniin, mutta jäi loppukauden ajaksi lainalle FK Teleoptikiin. Teleoptikissa hän teki 14 maalia 60 ottelussa.

Partizan

15.syyskuuta 2012 Jojić pelasi ensimmäisen ottelunsa Partizanissa, ja teki heti maalin Hajduk Kulan verkkoon. 18.toukokuuta Jojić iski voittomaalin vapaapotkusta Red Star Belgradea vastaan, ja varmisti joukkueelleen kuudennen peräkkäisen mestaruuden.

Borussia Dortmund

31.tammikuuta 2014 Jojić allekirjoitti neljän ja puolen vuoden sopimuksen Borussia Dortmundiin noin kahden miljoonan punnan siirtosummalla. Jojić debytoi Bundesliigassa 15.helmikuuta Eintracht Frankfurtia vastaan. 17 sekunnin jälkeen hän sai ensimmäisen kosketuksen palloon, ja teki ensimmäisen maalinsa. Maali oli kaikkien aikojen nopein debytantin tekemä maali Bundesliigassa.

Maajoukkueura

Jojić pelasi Serbian maajoukkueessa alle 19-vuotiaiden EM-Kisoissa vuonna 2011, jossa hän onnistui tekemään maalin ensimmäisessä ottelussa Turkkia vastaan. Jojić debytoi aikuisten maajoukkueessa 11.lokakuuta 2013 Japania vastaan pelatussa ystävyysottelussa, jossa hän teki myös ensimmäisen maalinsa lisäajalla.
Henschel Hs 127

Kehityshistoria

Saksan ilmailuministeriö RLM (Reichsluftfahrtministerium) julkisti vuonna 1935 spesifikaation nopean taktisen pommittajan (Schnellbomber) kehittämisestä. Spesifikaation mukaan yhden 7,9 mm konekiväärin puolustusaseistuksella varustetun koneen tuli saavuttaa ja pitää 500 kilometrin tuntinopeus 30 minuutin ajan sekä kyetä kuljettamaan 500−800 kg:n pommikuorma 2 000 kilometrin päähän. 3-henkisen miehistön (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/kk-ampuja) operoiman koneen tuli nousta lähtökiidossa 750 metrin matkalla 20 metrin korkeuteen ja saavuttaa 7 000 metrin korkeus 25 minuutissa. RLM edellytti kultakin suunnitelmansa esittäneeltä valmistajalta kolmen prototyypin rakentamista. Lisäksi prototyyppien moottoreina tuli käyttää Daimler-Benzin uusinta moottorityyppiä, DB 600:a.
Henschel Flugzeugwerke AG kehitti vastauksena spesifikaattiin Hs 127 -koneen prototyypin. Henschelin pääsuunnittelija Friedrich Nicolauksen suunnitteleman ensimmäisen prototyypin, Hs 127 V1:n, ensilento lennettiin loppuvuodesta 1937. Kone oli ala- ja yksitasoinen kuorirakenteisella rungolla ja sen kaksisalkoinen kauttaaltaan metallilevyllä päällystetty siipi oli varustettu laskusiivekkeillä. Daimler-Benz DB 600 D -moottoreilla varustettu kone kykeni kuljettamaan 1 500 kiloa pommeja. Koneen lento-ominaisuudet todettiin hyviksi, ulkoisilta mitoiltaan hieman Junkers Ju 88:aa pienempänä ja kevyempänä koneena se oli nopeampi kuin kilpailijansa, joihin kuului Junkersin lisäksi Willy Messerschmittin suunnittelema nopean pommikoneen prototyyppi Bf 162. Toinen Hs 127- prototyypeistä, V2, valmistui ja lensi ensilentonsa keväällä 1938. Kilpailu nopean pommittajan kehittämisestä ratkesi valtion omistaman Junkersin hyväksi kuitenkin jo ennen toisen prototyypin valmistumista, ja tämä johti Hs 127:n kehittämisen keskeyttämiseen RLM:n määräyksestä kahden valmistuneen prototyypin jälkeen toukokuussa 1938.
Hugh Nibley

Hugh Winder Nibley (27. maaliskuuta 1910 – 24. helmikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen mormoni. Hän kirjoitti uransa aikana lukuisia mormoniuskontoa käsitteleviä kirjoja ja artikkeleita, joita myöhempien aikojen pyhien piireissä pidetään korkeassa arvossa. Hänen kirjoituksensa ovat pitkälti mormoniuskon apologetiikkaa.
Nibley opiskeli Kalifornian yliopistossa Los Angelesin ja Berkeleyn kampuksilla. Hänestä tuli Brigham Young -yliopiston professori vuonna 1946. Hän oli kielellisesti lahjakas ja puhui sujuvasti useita vieraita kieliä. Hän oli demokraattisen puolueen kannattaja ja vastusti Vietnamin sotaa. Hän suoritti aikoinaan lähetystyönsä Saksassa. Hänen uskoaan voimisti nuorena koettu kuolemanlähikokemus.
Nibley meni vuonna 1946 naimisiin Phyllis Hawkesin kanssa.
Nibleyn kuoli 94-vuotiaana vuonna 2005 Utahin Provossa. Nibleyn kuoleman jälkeen hänen tyttärensä Martha Beck julkaisi kohua herättäneen kirjan Leaving the Saints: How I Lost the Mormons and Found My Faith, jossa hän muun muassa syyttää isäänsä seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Martha Beckin kaikki seitsemän sisarusta ja äiti ovat kiistäneet tällaiset syytökset jyrkästi.
Nibley on nimekkäimpiä mormoniapologeetikkoja, vaikkakin mormonipiirien ulkopuolella hänet tunnetaan heikosti.
Tim Lincecum

MLB-ura

Ennen ammattilaisuraansa Washingtonin yliopistossa pelannut Lincecum on varattu kolmesti MLB:n varaustilaisuudessa. Chicago Cubs varasi hänet 58. kierroksella vuonna 2003, ja Cleveland Indians kaksi vuotta myöhemmin 42. kierroksella, mutta molemmilla kerroilla Lincecum valitsi yliopiston ammattilaiskenttien sijaan. Kolmannella kerralla vuonna 2006 San Francisco Giants varasi hänet ykköskierroksella, koko tilaisuuden kymmenentenä pelaajana.
Lincecum voitti National Leaguen parhaalle syöttäjälle jaettavan Cy Young -palkinnon kahdesti peräkkäin, 2008 ja 2009. Lisäksi hänet valittiin tähdistöotteluun neljästi viiden ensimmäisen MLB-vuotensa aikana. Giantsissa Lincecum voitti kolmasti World Seriesin ja oli aina yksi avainpelaajista matkalla mestaruuteen.
Giants ja Lincecum tekivät lokakuussa 2013 kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen, arvoltaan 35 miljoonaa dollaria.
Lincecum tunnettiin omintakeisesta heittotekniikastaan sekä kevyestä ruumiinrakenteestaan. Hänen lempinimensä on "The Freak".
Bondage

Bondagen eli sitomisen voi nähdä eräänä sadomasokismin miedoista muodoista. Englanninkielinen sana ”bondage” tarkoittaa sananmukaisesti ”sidontaa”. Bondagesta nauttivat saavat mielihyvää liikkumiskyvyn rajoittamisesta tai sitomisvälineiden puristavasta tunteesta, ja bondage voi olla myös pelkkää rentoutumista ilman seksiä. Sidonta tapahtuu tyypillisesti joko narulla, tai nahkaisilla tai metallisilla kahleilla. Myös arkiasusteet kuten vyöt, huivit ja kaulaliinat sopivat sitomiseen.
Bondage saattaa liittyä myös roolileikkeihin tai muihin sadomasokistisiin harrasteihin. Tällöin tyypillisiä rooliasuja bondage-seksissä on alistuvalla naisella sihteerin, sairaanhoitajan, paimentytön, nunnan tai koulutytön asu, alistuvalla miehellä puolestaan erilaiset orjan asuksi suunnitellut nahkavaljaat ja kahleet. Sitovalla osapuolella voi olla esimerkiksi natsiupseerin, poliisin tai vanginvartijan univormu.
Bondagea vastaava lääketieteellinen sana on merintofilia (engl. merinthophilia).
Gabriel-Marie Legouvé

Gabriel Marie Jean Baptiste Legouvé eli Le Gouvé (23. kesäkuuta 1764 Pariisi – 30. elokuuta 1812 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Tausta

Gabriel-Marie Legouvén isä oli arvotettu asianajaja Jean-Baptiste Legouvé, joka oli myös näytelmäkirjailija, mutta hänen näytelmäänsä Attilie(1759) ei kuitenkaan koskaan esitetty. Tämä sai isän kuitenkin innostamaan poikansa kaunokirjallisuuteen. Gabriel-Marie peri isänsä huomattavan omaisuuden tämän kuoltua vuonna 1782. Hän ei sittemmin yrittänytkään löytää muuta tehtävää kuin kirjallisuuden ala. Hänen ensimmäinen esseensä ”La Mort des fils de Brutus” julkaistiin yhdessä hänen ystävänsä Jean-Louis Layan kahden näytelmän kanssa otsikolla Essais de deux amis vuonna 1786.
Vuonna 1792 hän saavutti suuren suosion kolminäytöksisellä tragediallaan La Mort d’Abel, joka oli mukaelma Salomon Gessnerin runoelmasta. Näytelmä oli julisteissa vuoteen 1820 saakka. Tragedia Épicharis et Néron (1793) saavutti myös suuren suosion, sillä ilmeisesti suuri yleisö halusi nähdä siinä alluusion aikakauden ihmisiin.
Seuraavat tragediat eivät saavuttaneet samanlaista menestystä kuin kaksi edellistä. Quintus Fabius (1795) kuvasi rautaista kuria, jonka alaisuudessa Rooman keisarikunnan armeija oli. Laurence (1798) esitti juorut, joiden mukaan abbé de Châteauneuf oli rakastunut äitiinsä Ninon de Lenclos'iin. Étéocle et Polynice (1799) toi esille Jean Racinen näytelmän La Thébaïden teemat. La Mort d’Henri IV (1806) oli jälleen menestys, joskin sitä myös arvosteltiin, koska siinä tekijä historiallisen totuuden vastaisesti syyttää Maria de’ Mediciä kuningas Henrik IV:n murhasta.
Legouvé otettiin Ranskan instituutin jäseneksi vuonna 1798. Hän julkaisi tänä aikana useita hienostuneita elegisiä runoja: La Sépulture (1798), Les Souvenirs (1799), La Mélancolie (1800) ja sitten vuonna 1801 runon, joka teki hänet jälleen kuuluisaksi, Le Mérite des femmes, josta julkaistiin neljä painosta.
Legouvé toimi useita vuosia Jacques Delillen sijaisena tämän toimiessa Collège de Francen runouden professorina. Vuosina 1807–1810 hän toimitti Mercure de France]-sarjaa. Hän menetti vaimonsa 1810, sairastui henkisesti ja kuoli 1812 pariisilaisessa mielisairaalassa.
Hän oli kirjailija Ernest Legouvén (1807–1903) isä, joka myös oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Hanna Silvennoinen

Hanna Silvennoinen (s. 29. heinäkuuta 1976 Tampere) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hanna Silvennoinen tunnetaan pitkältä ajalta musiikin taustatyöntekijänä. Hän on työskennellyt taustalaulajana, säveltäjänä ja artistina.
2012 Hanna Silvennoinen levyttää muusikkoisä Heikki Silvennoisen kanssa Pirkka-Hämeen Apina&Gorilla Oy:n studiolla. Esikoisalbumi on vielä tekeillä.
Muusikon uran lisäksi Hanna Silvennoinen on esiintynyt Yle TV2:n Ajan henki -televisiosarjassa ja säveltänyt Mankeli-televisiosarjaan musiikkia. Silvennoisella on myös tyttöduo Acouschicks, jonka kanssa artisti kiertää keikkaillen.
Potkuri

Potkuri on siipipyörä, joka muuttaa lapojensa pyörivän liikkeen väliaineen nopeutta kasvattamalla työntövoimaksi. Potkurin voimanlähteenä on yleensä moottori, poikkeuksena esim. gyrokopterin roottori, jonka pyörimisen aikaansaa aluksen liike ilmassa. Potkureita käytetään esimerkiksi lentokoneiden, laivojen ja sukellusveneiden liikuttamiseen. Potkuri on useilla kielillä ”propelli”, joka tulee latinan sanasta propellere, ajaa eteenpäin.
Potkuri muodostuu kahdesta tai useammasta samaan akseliin kiinnitetystä pienestä siivestä, lavasta. Potkurin pyöriessä lapojen eri puolille muodostuu paine-ero ja väliaine kiihtyy suurempaan nopeuteen, joka aiheuttaa potkuriin eteenpäin suuntautuvan voiman.
William Froude kehitti vuonna 1878 lapaelementti-teorian laivojen potkureille, jonka avulla potkurin toiminta voidaan matemaattisesti mallintaa. Venäjällä toiminut puolalainen Stefan Drzewiecki kehitti vuoteen 1892 mennessä teorian ilmassa pyöriville potkureille ja kehitti mm. sukellusveneiden potkureita.
Potkuri luo työntövoimansa kuten lentokoneen siipi ja samalla syntyy vastusmomentti, jonka moottorin tehon tulee ylittää. Vedessä potkurin ongelmiin kuuluvat mm. kavitaatio. Ilmassa lentokonepotkureiden ongelma oli lavan kärjen suuret virtausnopeudet, joissa syntyy tiivistysaaltoja ja virtauksen irtoamista ja sitä kautta värähtelyjä.
Vanhimmat potkurit olivat ruuvimaisia ja niitä käytettiin veden pumppaamiseen.
Suomessa potkureita valmistaa laivateollisuuteen mm. Tevo Oy.
G. D. Spradlin

Gervais Duan Spradlin (31. elokuuta 1920 – 24. heinäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Syntyjään oklahomalainen Spradlin esiintyi muun muassa Francis Ford Coppolan Kummisetä osa II -elokuvassa (1974) senaattori Pat Gearyn osassa sekä vuonna 1979 ilmestyneessä elokuvassa Ilmestyskirja. Nyt. Muiden elokuvien joukkoon kuuluvat Vaikene ja kuole (1983), Tankki (1984) ja The Long Kiss Goodnight (1996). 
Spradlin esiintyi myös televisiossa ja teatterissa. Hänen viimeinen elokuvansa Pressan tytöt on vuodelta 1999. Hän oli vuodesta 1944 vuoteen 2000 naimisissa Nelle Hulsizerin kanssa, ja hänellä on kaksi lasta.
Kadotettujen hedelmätarha

Juoni

Kirja kertoo kolmesta eri-ikäisestä naisesta, joiden tarinat kietoutuvat yhteen. Tapahtumat sijoittuvat Hargeisan kaupunkiin Somaliassa. On vuosi 1987, diktatuuri on kaatumaisillaan, ja maa ajautuu kohti sisällissotaa.
Yksinäinen leskirouva Kawsar joutuu sotilaan pahoinpitelemäksi ja lukittautuu pahasti loukkaantuneena kotiinsa odottamaan kuolemaansa. Yhdeksänvuotias Deqo karkaa pakolaisleiriltä. Kodittoman pikkutytön ei ole helppo pärjätä yksin suuressa kaupungissa. Nuori naissotilas Filsan haluaa edetä urallaan ja on muuttanut Hargeisaan. Hänelle alkaa selvitä, että armeija vaatii häneltä enemmän kuin mitä hän on valmis antamaan.
Majalli Wahabi

Majalli Wahabi (hepr. ‏מגלי והבה‎, arab.  مجلي وهبه‎ s. 12. helmikuuta 1954) on israelilainen druusipoliitikko ja Kadima-puolueen edustaja knessetissä. Hän on knessetin varapuhemies ja oli helmikuussa 2007 lyhyen aikaa Israelin virkaatekevä presidentti, Moshe Katsavin pyydettyä eroa. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Hänet valittiin knessetiin 2003 Likudin edustajana ja 2005 hän liittyi Kadimaan.
Joensuun Mäki

Joensuun Mäki Oy perustettiin vuonna 1938 hyppyrimäen ja hiihtourheilukeskuksen rakennuttamiseksi Joensuun lähelle Kontiolahden Lykynlammelle. Yhtiön perustajiin lukeutui Joensuun kaupungin lisäksi Pohjois-Karjalan Suojeluskuntapiiri sekä joukko pohjoiskarjalaisia talouselämän vaikuttajia.
Yhtiön rakennuttama Höytiäisen hyppyrimäki valmistui marraskuussa 1938 ja hiihtomaja helmikuussa 1939. Alueella ehdittiin järjestää vain yksi suurempi kilpailutapahtuma ennen syksyä 1939. Hiihtomaja otettiin tuolloin sotilasmajoituksen käyttöön, ja hyppyrimäkeä käytettiin ilmavalvonnassa. Talvella 1940-1941 ei myöskään voitu kilpailla alueella tehtyjen linnoitustöiden vuoksi. Kesäkuussa 1941 rakennukset otettiin jälleen sotilaskäyttöön.
Koska hiihtokeskusta ja hyppyrimäkeä ei päästy käyttämään alkuperäiseen tarkoitukseensa, Joensuun Mäki Oy joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Hiihtokeskuksen merkitys kuitenkin tunnustettiin laajasti, ja jo vuonna 1942 aloitettiin toimenpiteet yhtiön siirtämiseksi Joensuun kaupungin omistukseen. Omistajanvaihdos toteutui käytännössä silti vasta vuonna 1945.