google/wiki40b huggingface dataset:
Pierre Christin

Pierre Christin (s. 27. huhtikuuta 1938 Saint-Mandé) on ranskalainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti Jean-Claude Mézières’n kanssa tekemästään Valérian-sarjakuvasta, joka kuuluu tieteisfiktion piiriin. Valérianin seikkailuja on julkaistu ainakin 14 kielellä, esimerkiksi Ranskassa, Pohjoismaissa, Italiassa, Saksassa ja Hollannissa.
Christin opiskeli Sorbonnessa, mutta muutti Yhdysvaltoihin 1960-luvulla. Opiskellessaan Salt Lake Cityssä kirjallisuutta hän kohtasi toisen maailmansodan vuosista asti tuntemansa Jean-Claude Mézièrsin uudelleen. Palattuaan takaisin Ranskaan he laativat yhdessä kertomuksen Pilote-lehteen. Taiteilijoiden yhteistyö jatkui, ja vuonna 1967 sen hedelmänä syntyi Valérian, jonka seikkailu Les mauvais rêves (Pahat unet) julkaistiin niin ikään Pilote-lehdessä. Suomessa ko. tarina on julkaistu samannimisessä sarjakuva-albumissa.
Christin on kirjoittanut sarjakuvakäsikirjoituksia myös Jacques Tardille, Boucqille ja Enki Bilalille. Kaikki nämä käsikirjoitukset eivät ole yhtä valoisia ja utopistisia kuin Mézièresin kanssa tehdyt, esimerkiksi Bilalille kirjoitettu teksti on tummasävyisempää. Sarjakuvakäsikirjoitusten lisäksi Pierre Christin on kirjoittanut muutamia fiktioteoksia, kuten ZAC, Rendez-Vous en ville ja L'Or du zinc. Hän on laatinut myös käsikirjoitusta animoitua tv-sarja Valérian et Laureline varten.
San Mateon piirikunta

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 39,5 prosenttia on valkoisia, 27,8 prosenttia aasialaisia ja 24,8 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 46,5 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 84,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 39,5 vuotta.
Araucanía

Araucanían alue on yksi Chilen viidestätoista hallinnollisesta alueesta. Sen virallinen järjestysnumero on IX  ja  pääkaupunki Temuco. Vuoden 2017 väestönlaskennassa alueella oli 957 224 asukasta ja sen pinta-ala on 31 842 neliökilometriä.
Palindromes

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä Palindromes latelee niin lohdutonta huumoria häpeällisiin verukkeisiin turvautuvista elämänvalheista, ettei näin provosoiville vinoiluille tahdo tohtia nauraa ääneen. ”Tyylilleen uskollisena Todd Solondz ei karsinoi henkilöitään susiin eikä lampaisiin vaan kuvailee tässäkin teoksessaan pahaa aiheuttavia hyväntekijöitä ja hyvää tarkoittavia pahoinpitelijöitä. Ydinperhe, uskonto ja muut yhteiskuntaa tukevat normistot peittävät julkisivunsa taakse varsinkin seksuaalisia tabuja, joiden sietämätön houkutus kiusaa kaikkia.”  Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Saija Holmin mielestä Palindromes on valitettavan raskas katselukokemus mielenkiintoisesta aiheestaan ja omaperäisestä lähestymistavastaan huolimatta. Katsoja etäännytetään tehokkaasti elokuvan maailmasta, ja elokuvan kyynisen kriittinen suhtautuminen kaikkeen uuvuttaa helposti innokkaimmankin.
Kanadanlehtikuusi

Ulkonäkö ja koko

Kanadanlehtikuusi on keskikokoinen puu, joka kasvaa 10–20 m korkeaksi. Runko voi olla halkaisijaltaan 60 cm. Lehdet ovat neulasmaiset, pehmeät 2–3 cm pitkät tupsut, jotka varisevat syksyllä. Kävyt ovat pienemmät kuin muilla lehtikuusilajeilla.

Levinneisyys

Kanadanlehtikuusta kasvaa ennen kaikkea Kanadan puolella Yukonin itäosassa, Inuvikissä ja Newfoundlandissa sekä Yhdysvaltojen koillisosassa Minnesotasta Länsi-Virginiaan. Lajilla on erillisesiintymä myös Alaskassa.
Maja Kai

Fanny Leväsalo, kirjailijanimi Maja Kai (s. 7. marraskuuta 1900 Imatra) oli suomalainen kirjailija.
Fanny Leväsalo kirjoitti muun muassa Sirpale-, Perjantai- Nyyrikki- ja Regina-lehtiin.
USS Formoe (DE-509)

Palvelus

Alus saapui 15. tammikuuta 1945 Yhdysvaltain itärannikolta Manukseen, mistä se lähti kymmenen päivää myöhemmin Morotaille liittyäkseen Lingayenille täydennyksiä kuljettavaan joukkojenkuljetussaattueeseen. Alus saapui 10. helmikuuta Lingayeninlahdelle ja seuraavat puolitoista kuukautta se oli Filippiineillä suojaten miinanraivaajia ja tuhoten Balerinlahdelta ja Casiguraninsalmesta raivainten irrottamia miinoja. Lisäksi alus suojasi Lingayenin ja Leyten välistä meriliikennettä. Alus partioi 21.–30. maaliskuuta Panayn rannikolla osana maihinnousua suojaavaa valvontaketjua, mistä vapauduttuaan se palasi Filippiineille saattuetehtäviin tehden muun muassa yhden matkan Manukseen noutaen maihinnousualuksia.
Alus lähti 18. huhtikuuta 1945 Subicinlahdelta Morotaille osallistuakseen Borneon maihinnousuun. Alus saapui 1. toukokuuta Tarakanille suojaten maihinnousulaivastoa ja se oli 3.–30. toukokuuta Borneon rannikolla Tarakanin alueen laivastokomentajan Charles Crayn esikunta-aluksena. Alus japanilaisten ilmahyökkäysten torjunnan lisäksi tulitti neljää rannikkokohdetta tukiessaan maajoukkojen etenemistä. Alus oli pääasiassa saattuetehtävissä 2. kesäkuuta alkaen aina sotatoimien päättymiseen, minä aikana se vieraili muun muassa Leytellä, Hollandiassa, Ulithissa, Manilassa ja Okinawalla. Alus oli sodan päättyessä Manilassa, mistä se siirtyi miehitystehtäviin Okinawalle. Alus suojasi Yhdysvaltain laivaston 1. ilma-armeijan lippulaivaa pääosan uransa lopusta. Alus vieraili Shanghaissa ja Hongkongissa sekä Tokionlahdella. Alus palasi 20. tammikuuta 1946 San Franciscoon ja se poistettiin palveluksesta. Alus sijoitettiin San Diegon reserviin 27. toukokuuta.

Kylmä sota

Alus palautettiin palvelukseen 27. kesäkuuta 1951 ja se lähti 5. lokakuuta San Diegosta kotisatamaansa Newportiin Rhode Islandille. Seuraavan vuoden alus oli koulutettavana Uudessa-Englannissa ja Karibianmerellä, kunnes se oli lokakuusta joulukuuhun koululaivana Key Westissä laivaston kaikuluotauskoulussa. Seuraavana syksynä alus oli vastaavassa tehtävässä ja muuten se oli itärannikolla ja Karibianmerellä, kunnes alus lähti 13. syyskuuta 1954 Newportista liittyäkseen Tyynenmeren laivastoon.
Helmikuusta aina kesäkuuhun 1955 ja uudelleen lokakuusta 1955 maaliskuuhun 1956 alus oli Kaukoidässä osallistuen sukellusveneiden paikantamiseen ja ollen vartioaluksena Hongkongissa. Palattuaan Yhdysvaltoihin alus valmistautui ulkomaan palvelukseen San Franciscossa, missä se poistettiin palveluksesta 7. helmikuuta 1957.

NRP Diogo-Cão (F-333)

Alus lainattiin 7. helmikuuta 1957 MDAP-ohjelman mukaisesti Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa fregattina nimellä NRP Diogo-Cão. Alus poistettiin palveluksesta 19. marraskuuta 1968. Yhdysvallat myi aluksen Portugalille joulukuussa ja se romutettiin 1970.
Jill Hennessy

Lapsuus

Hennessy syntyi Edmontonissa, Albertassa. Hänen isänsä, John Hennessy, oli lihamyyjä, joka vaati huomattavasti matkustamista ja johti perheen toistuviin muuttoihin. Hänen äitinsä, Maxine, jätti perheen vuonna 1982, ja Jillin kasvatti osittain hänen isänäitinsä, Eleanor, joka asui Kitchenerissä, Ontariossa. Hänellä on nuorempi veli, John Hennessy Jr., ja identtinen kaksoissisko Jacqueline, joka on sanomalehtitoimittaja ja televisiojuontaja Kanadassa. Hennessyllä on irlantilaiset, ranskalaiset, ruotsalaiset ja italialaiset sukujuuret isänsä puolelta, ja suurimmaksi osaksi Ukrainan, kuten myös Itävallan, mustalaissukujuuret äitinsä puolelta. Hän valmistui Grand River Collegiate Institute:sta Kitcheneristä, Ontariosta.

Ura

Hennessy ja hänen siskonsa esittivät kaksoispuhelintyttöjä elokuvassa Erottomattomat vuonna 1988. Hänet listattiin lyhyeksi ajaksi Dana Scullyksi Salaiset kansiot -sarjaan. Hennessy on kuuluisin rooleista Claire Kincaidina Kova laki -sarjassa (1993–1996) ja Jordan Cavanaugh'na Yli synkän virran -sarjassa. Vuonna 1999 Hennessy näytteli Lisaa lesbo-elokuvassa Chutney Popcorn, ja vuonna 2000 hän kirjoitti, tuotti ja apuohjasi indie-elokuvan The Acting Class.
9. kesäkuuta 2007 Hennessy pääsi Kanadan Walk Of Fameen.

Yksityiselämä

Hennessy on naimisissa ravintoloitsija Paolo Mastropietron kanssa. Heillä on kaksi lasta, 23. syyskuuta 2003 syntynyt Marco sekä 21. marraskuuta 2007 syntynyt Gianni.
Võru (kunta)

Väestö

Vuonna 2011 silloisessa Võrun kunnassa oli 4 941 asukasta, joista 4 776 (96,7 %) oli virolaisia, 108 (2,2 %) venäläisiä ja 54 (1,1 %) muita kansallisuuksia.
Jefferson Airplane

Historia

Jefferson Airplane perustettiin vuonna 1965, ja siitä tuli pian suosittu San Franciscon alueella. Levytyssopimus saatiin seuraavana vuonna, ja ensilevy Jefferson Airplane Takes Off julkaistiin pian sen jälkeen. Takes Off menestyi lupaavasti, ja seuraava pitkäsoitto, alkuvuodesta 1967 ilmestynyt Surrealistic Pillow merkitsi lopullista läpimurtoa. Siltä poimitut singlet "Somebody to Love" ja Liisa Ihmemaassa -teemaa kierrättänyt "White Rabbit" muodostuivat jättihiteiksi ja klassikoiksi. Surrealistic Pillow'n molemmilla hiteillä laulanut Grace Slick jätti varjoonsa yhtyeen toisen vokalistin, Marty Balinin, joka oli aiemmin ollut tärkeimmässä roolissa yhtyeessä. 
Edellisen levyn menestyksen siivittämänä Jefferson Airplane meni vielä saman vuoden aikana uudestaan studioon. Tuloksena oli loppusyksyllä 1967 ilmestynyt After Bathing at Baxter's, joka oli edeltäjiään kunnianhimoisempi levy. Kolmen minuutin pop-kappaleiden sijaan levyltä löytyy muun muassa runsaan yhdeksän minuutin "Spare Chaynge" sekä eeppinen "The Ballad of You and Me and Pooneil".
Vuosi 1968 vahvisti Jefferson Airplanen aseman yhtenä länsirannikon suosituimmista yhtyeistä. Loppuvuodesta ilmestynyt Crown of Creation -levy jatkoi samaa kunnianhimoista linjaa, singlenäkin julkaistun nimikappaleen varoitellessa ydintuhosta. Yhtyeen live-esiintymiset olivat tuolloin parhaimmillaan, ja kiertueella äänitetty livelevy Bless Its Pointed Little Head osoittautui myös menestykseksi. Seuraava studiolevy, vuoden 1969 Volunteers, myi vallankumousta vaatineen nimikappaleensa siivittämänä kultaa.
Jefferson Airplane oli yksi pääesiintyjistä kolmella kuuluisimmalla 1960-luvun Yhdysvaltain rockfestivaalilla – Monterey (1967), Woodstock (1969) ja Altamont (1969), kuten myös ensimmäisillä Isle of Wight Festivaleilla (1968) Isossa-Britanniassa. Woodstockissa yhtyeessä soitti myös pianisti Nicky Hopkins.
Pian Volunteers-albumin julkaisun jälkeen yhtyeen tie alkoi mutkistua, ja riitely yhtyeen sisällä vaikeutti menestyksekkään yhteistyön jatkamista. Jefferson Airplane julkaisi kuitenkin vielä kolme levyä, kunnes 1970-luvun alussa ristiriidat kasvoivat ylitsepääsemättömiksi, ja yhtye hajosi, jäsenten lähtiessä omille teilleen.
Jorma Kaukonen ja basisti Jack Casady muodostivat yhtyeen Hot Tuna.
Vuonna 1974 Jefferson Airplanen entiset jäsenet perustivat yhtyeen nimeltä Jefferson Starship. Se vaihtoi 1970-luvun lopulla tyylinsä listapopiin ja saavutti listamenestystä 1980-luvulla. Yhtye vaihtoi vuonna 1985 nimekseen Starship, ja siitä eronnut Paul Kantner nimesi uuden yhtyeensä Jefferson Starshipiksi, jatkaen Jefferson Airplanen musiikillisella tyylillä.
Jefferson Airplane palasi yhteen vuonna 1989 comeback-kiertuetta ja levyä varten. Paluu oli menestyksekäs, mutta jäi lyhyeksi.

Jefferson Airplane Suomessa

Jefferson Airplane ei koskaan esiintynyt Suomessa. Neljä vuotta yhtyeen hajoamisen jälkeen perustettu Jefferson Starship saapuu Helsingin Kulttuuritalolle 12. huhtikuuta 2016. Keikka toimii samalla myös Jefferson Airplanen 50-vuotisjuhlakonserttina.
Commercial Resupply Services

Commercial Resupply Services (CRS) on Nasan ohjelma, jossa kaupalliset toimijat lähettävät rahtia ISS:lle. ISS Crew Transportation Services on vastaava miehitettyjen lentojen ohjelma.
Ensimmäiset sopimuksen Nasa myönsi 2008 SpaceX:lle ja Orbital Sciences:ille. Sopimukseen kuuluu vähintään 20 rahtilentoa, joista 12 kuulu SpaceX:lle ja loput Orbital Science:lle. Lennot on tarkoitus suorittaa vuosina 2012-2016. Commercial Resupply Services 2 vuosille 2017-2024 on kehitteillä.
Maaliskuuhun 2015 mennessä SpaceX on suorittanut 5 onnistunutta lentoja. Orbital Sciences:in kaksi ensimmäistä lentoa onnistuivat mutta kolmas laukaisu, Cygnus CRS Orb-3, epäonnistui kantoraketin räjähdettyä heti laukaisun jälkeen 28. lokakuuta 2014.
SpaceX laukaisee Dragon-kapselia Falcon 9 -raketilla Cape Canaveral Air Force Station Space Launch Complex 40:stä Floridasta. Orbital Sciences laukaisee Cygnus-kapselia Antares-raketilla Launch Pad 0B:ltä, Mid-Atlantic Regional Spaceport:ilta (MARS), Wallops Islandilta, Virginiasta.
Tuomas Peltomäki

Tuomas Peltomäki (s. 1981 Oulu) on suomalainen toimittaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja esiintyjä.  Peltomäki juontaa Helsingin Sanomien HSTV:n poliittista ajankohtaissatiiria Uutisraporttia.  ja toimii sen tuottajana ja pääkäsikirjoittajana. Roolissaan ohjelman juontajana hän selostaa viikon uutisia sekoittaen niihin tutkivaa journalismia, surrealismia ja sarkasmia. Ohjelman lisäksi Peltomäki on esiintynyt muun muassa teatterissa, yleisötilaisuuksissa ja televisiossa. 
Peltomäki työryhmineen oli ehdolla Bonnierin Suuren journalistipalkinnon saajaksi 2015.
Ennen Uutisraporttia Peltomäki työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana ja tuottajana. Hän voitti Pohjoismaisen datajournalismipalkinnon 2013 suomalaista lobbaamista käsittelevästä juttusarjastaan. Vuonna 2010 hän oli ehdolla Bonnierin Suuren journalistipalkinnon saajaksi kokoomuksen vaalirahoittajia koskevasta tutkivasta journalismistaan.
Jiwaka

Jiwaka on Papua-Uuden-Guinean maakunta. Siellä on noin 344 000 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Banz. Jiwaka muodostettiin vuonna 2012 erottamalla kolme piirikuntaa Western Highlandsin provinssista. Alueen asukkailla on voimakas heimoidentiteetti ja he ovat lojaaleita omalle klaanilleen. Nimi "Jiwaka" tulee kolmen piirikunnan, Jimi, Waghi ja Kambia, alkukirjaimista.
Sulaojan lähde

Sulaojan lähde (pohjoissaameksi Suttesgáldu tai Galbmagáldu) on suuri, lampimainen lähde Utsjoella. Se sijaitsee kantatie 92:n varrella kymmenisen kilometriä Karigasniemestä itään. Lampi on noin 250 metriä pitkä ja leveimmillään 50 metriä leveä.
Lähde on purkautuvalla vesimäärällä mitattuna Suomen suurin. Se on myös saamelaisten vanha pyhä paikka, ja lähteen vedellä on uskottu olevan parantavia vaikutuksia.

Lähde

Lähteen vesi on peräisin Luomusjoesta, josta se imeytyy hiekka- ja sorakerrosten läpi. Pohjavettä purkautuu lähdelampeen noin 400 litraa sekunnissa (35 000 m³/vrk). Purkautuvan veden lämpötila on noin 3 °C ympäri vuoden. Lammesta lähtee talvipakkasillakin auki pysyvä Sulaoja (pohjoissaameksi Suttesjohka tai Suttesája), joka laskee tien eteläpuolelle Basijávriin.
Sulaojan rannoilla on monimuotoista lähdekasvillisuutta, erityisesti lähdesammalia sekä runsaasti väinönputkea, jota on pidetty pyhänä ja tärkeänä rohtokasvina.

Retkeily

Sulaojalta koilliseen lähtee 63 kilometriä pitkä Kevon retkeilyreitti Kenesjärvelle. Reitiltä haarautuu rengasmainen Kuivin reitti, joka käy Guivilla.
Sulaojalla on myös kaksi kilometriä pitkä luontopolku, jolla kerrotaan lähteestä ja tunturimittarin aiheuttamista tuhoista.

Vedenottohankkeet

Vuonna 2001 Utsjoen kunta käynnisti hankkeen, jossa suunniteltiin pohjaveden ottoa pullotettavaksi Sulaojan lähteen läheisyydestä. Vettä oli tarkoitus ottaa 1 300 m³/vrk ja pumppauskaivon oli määrä sijaita 120 metrin päässä lähteestä. Hanke herätti voimakasta vastustusta ja kunta vetäytyi hankkeesta.
Vuonna 2016 suunniteltiin huomattavasti pienempää vedenottoa, noin 20–30 m³/vrk, jonka hydrologinen vaikutus olisi käytännössä olematon. Metsähallitus hylkäsi maanvuokraushakemuksen keväällä 2017 muinaismuistolain perusteella. Uusi, kesäkuussa 2017 tehty hakemus on vireillä.
Nya Pressen (1906–1914)

Nya Pressen oli Helsingissä vuosina 1906–1914 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ensimmäisen Nya Pressenin ja Aftonpostenin lakkauttamisen jälkeen vuonna 1900 ruotsalainen puolue jäi vaille helsinkiläistä äänenkannattajaa. Niiden tilalle perustettiin Dagligt Allehanda, joka sekin lakkautettiin syyskuussa 1901. Vuonna 1902 saatiin julkaisulupa maltillisemmalle Helsingfors-Postenille, joka vuoden 1906 alussa päätettiin sulauttaa uudelleen perustettuun Nya Presseniin.
Axel Lillen toimittama lehti oli edeltäjänsä tavoin tinkimättömän perustuslaillinen ja ruotsinmielinen, mutta vaati myös sosiaalisia ja poliittisia uudistuksia. Se hyväksyi täysin ruotsalaisen kansanpuolueen ohjelman, mutta ei virallisesti ollut puolueen äänenkannattaja. Nya Pressen oli ajankohtainen uutis- ja mielipidelehti, joka sai paljon uutisia Ruotsista sekä kirjeenvaihtajiltaan Saksassa ja Britanniassa. Ruotsalaisuuden johtavaa foorumia siitä ei kuitenkaan enää tullut.
Iltapäivälehtenä ilmestyneen Nya Pressenin talous oli heikko, ja vuonna 1909 sen julkaisijaksi perustettiin uusi yhtiö, jonka pääosakas oli Hufvudstadsbladetin omistaja A. R. Frenckell. Amos Anderson perusti syksyllä 1911 sen kilpailijaksi uuden iltapäivälehden Dagens Tidningin. Vuonna 1914 lehdet yhdistettiin Hufvudstadsbladetin omistamaksi Dagens Pressiksi.
Nya Pressen ilmestyi aluksi seitsemän, vuosina 1909–1913 kuusi ja vuoden 1914 alussa jälleen seitsemän kertaa viikossa. Vuonna 1909 sen rinnalla julkaistiin myös viikkopainosta. Julkaisuyhtiönä toimivat Tryckeri och Tidnings Ab ja vuodesta 1909 Ab Nya Pressen. Lehden levikki oli 7 500 kappaletta vuonna 1913.
Palkansaajasäätiö

Historiaa

Säätiön alkuperäinen tarkoitus oli omistaa STS-Pankin äänivaltaisia K-osakkeita. Tavoitteena oli, että STS-Pankin määräysvalta säilyisi työväenliikkeellä. Vuonna 1992 säätiö myi osakkeet KOP:lle, kun STS-Pankkia uhkasi konkurssi. Tilalle säätiö osti KOP:n osakkeita, joita se myöhemmin myi ja korvasi muilla sijoituksilla.
STS-Säätiön valtuuskunnan ja hallituksen paikat jaettiin säätiötä perustettaessa vasemmistopuolueiden välisellä vallanjakosopimuksella siten, että SDP:n osuus oli 2/3 paikoista, kansandemokraattien 3/12 ja Devan osuus 1/12. Uusia jäseniä nimitettäessä on sovellettu vanhaa vallanjakosopimusta.
Säätiön nimeksi vaihdettiin Palkansaajasäätiö vuonna 2000. Nimellä tahdottiin korostaa, että säätiön toiminnassa työväen pankkiperinne oli jäänyt sivujuonteeksi ja palkansaajien taloudellisen tietämyksen edistäminen tullut yhä tärkeämmäksi. Uudella nimellä haluttiin myös välttää sekaannuksia muihin STS-nimisiin tahoihin.
Jyskä

Palvelut

Jyskän keskustassa sijaitsee ostoskeskus, ”Jyskän ostari”. Samassa rakennuksessa ovat Jyskän nuorisotilat, parturi-kampaamo, pizzeria ja seurakunnan tilat. Aiemmin paikalla toimi myös neuvola, posti vuoteen 1997 saakka sekä vuoteen 2011 asti R-kioski. R-kioskin vieressä toiminut Siwa lopetti toimintansa vuonna 2017. Keväällä 2015 Jyskään avattiin Lidl.
Jyskässä sijaitsee myös Jyskän koulu, jossa on opetusta ensimmäisestä kuudenteen luokka-asteeseen.
Social-Demokraten

Social-Demokraten oli Helsingissä vuosina 1907–1908 ilmestynyt ruotsinkielinen sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Social-Demokraten perustettiin lokakuussa 1907 lakanneen Arbetarenin tilalle. Lehden tilaajakunta jäi odotettua pienemmäksi, ja se lopetettiin taloudellisten vaikeuksien takia jo syyskuussa 1908. Linjaltaan se edusti edeltäjänsä tapaan lähinnä revisionistista sosialismin tulkintaa.
Lehti ilmestyi kahdesti viikossa reilun puolentoista tuhannen kappaleen painoksena. Sen päätoimittajana ja julkaisijana toimi William Lundström.
95 S 58–61

95 S 58–61, lempinimeltään Musti, on Suomen puolustusvoimien käyttämä raskas sinko. Se on ollut pääasiassa jalkaväkiprikaatien kalustoa. Ase on saanut lempinimensä kovaäänisestä koiran haukahdusta muistuttavasta laukausäänestä. Raskas sinko on korvattu 2010-luvulla NLAW-ohjuksella.
Raskas sinko on kehitetty vuonna 1958, ja sen pyörillä varustettu jalusta on vuodelta 1961. Toimintaperiaatteeltaan ase on rekyylitön tykki, jossa taakse purkautuva suihku kumoaa rekyylin. Tulisuihku ja sen paineaalto olivat vaarallisia 30 x 20 m:n alueella eikä singolla näin voitu ampua suljetussa tilassa.
Aseen kokonaispaino on 140 kg, josta putki 90 kg ja jalusta 50 kg. Kaliiperi on 95 mm. Suurin tehokas ampumaetäisyys liikkuvaan maaliin on 700 metriä ja paikallaan olevaan 1000 metriä. 
Singon ammus oli patruuna, jossa kranaatti oli kokonaisuus ajopanoksen kanssa. Hylsy oli samalla seula, joka muodosti paine-eron joka lähetti kranaatin matkaan. Vertailun vuoksi kevyessä singossa seula oli erillinen ja vaihdettavissa.
Alkuperäinen ontelokranaatti läpäisi panssaria 300 mm +- 40 millimetriä. 
Käytössä oli myös elävää voimaa sekä pesäkkeitä vastaan tarkoitettu sirpalekranaatti. Sen suurin ampumaetäisyys oli n. 2000 metriä. Sirpalekranaatti voitiin ampua herkästi syttyvänä tai jäykkänä. Jäykkänä lentonopeuden täytyi hidastua äkillisesti esteeseen osuessa. Herkkänä sytytin toimi osuessaan esim. ruohonkorteen.
Panssarintorjuntalaukauksen paino oli 10,2 kg josta kranaatti 4,6 kg. Sen lähtönopeus oli 615 m/s  Sirpalelaukauksen paino oli 12,7 kg josta kranaatti 7,2kg. Lähtönopeus oli 400 m/s. Tulinopeus oli 6-8 laukausta minuutissa.
1990-luvulla singolle hankittiin uusi ampumatarvike joka paransi läpäisyä. Sen läpäisykyky oli 560 mm tasakoosteista panssariterästä. Tämä ontelokranaatti oli varustettu vaunujen reaktiivipanssaroinnin läpäisyä helpottavalla kovalla kärjellä.
Raskaan singon tähtäin oli optinen. Tähtäin, sen tähtäyskuvio ja käyttöperiaate olivat samankaltaisia kuin kevyessä 55 S 55 - singossa tähtäyskuvion vastatessa raskaan singon ominaisuuksia. Vaakasuorat viivat ovat nopeuden ennakkomerkintöjä ja pystyviivat korotusmerkkejä panssarintorjunnalle. Suuremmat korotusmerkinnät ovat sirpalekranaateille. Kohteen etäisyys voitiin mitata tähtäimen käyrillä sijoittamalla se käyrien väliin.
Raskassinkoryhmään kuului kahdeksan miestä: johtaja, ampuja, lataaja/vara-ampuja, kaksi ammusmiestä, ryhmän varajohtaja sekä kaksi raskain ja kevyin kertasingoin varustautunutta sinkomiestä. Ryhmä liikutti asetta ja muuta tuliasemakalustoa usein juosten tai talvella hiihtäen, vetämällä niitä ahkiossa perässään. Tällöin saatettiin puhua leikkisästi esimerkiksi "mustin ulkoiluttamisesta".
Salme Simanainen

Salme Simanainen (14. heinäkuuta 1920 Ruokolahti – 5. helmikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, jota pidetään suomalaisen muotokuvauksen mestarina.
Simanainen lähti valokuvausalalle päästyään 1935 harjoittelijaksi valokuvaamo Taiteeseen Ensossa. Hän muutti 1940 Helsinkiin ja haki työpaikkaa Tenhovaaran valokuvaamosta. Pian hän sai liittää ottamiinsa kuviin nimikirjaimensa SS, ja kuvattavat halusivat erityisesti juuri hänet kuvaamaan. Tenhovaaran kuoltua yllättäen Simanainen siirtyi valokuvaamo Ikäheimoon, jonne asiakkaat tulivat perässä. Hän oli menestynyt kilpailuissa jo aiemmin ja alkoi nyt saada nimeä alalla. Hän myös opetti kursseilla.
Simanainen perusti oman yrityksen vasta 1960 Hakaniemeen, vaikka hänet tunnettiin pitkään suomalaisen muotokuvauksen huippunimenä. Hänelle myönnettiin 1962 ARPS-arvo, ja 1969 hän sai oikeuden käyttää Englannin kuninkaallisen valokuvausseuran tunnusta FRPS (Fellowship of Royal Photographic Society), ensimmäisenä naisena Pohjoismaissa. Hän sai taiteilijaeläkkeen 1974 ja valtion taiteilijapalkinnon 1979. Simanaisen negatiiviarkisto on talletettuna Kansallismuseoon.