google/wiki40b huggingface dataset:
George Anthony Frendo

George Anthony Frendo (s. 4. huhtikuuta 1946 Qormi) on Albaniassa toimiva maltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi vuonna 1962 dominikaaneihin, ja Emanuele Gerada vihki hänet papiksi 7. huhtikuuta 1969. Hänet nimitettiin 7. heinäkuuta 2006 Tiranë-Durrësin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Buthrotumin titulaaripiispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 23. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Rrok Kola Mirdita, jota avustivat John Bulaitis ja Joseph Mercieca.
Place Vendome (elokuva)

Juoni

Vincent Malivert johtaa jalokiviyritystä Pariisin hienostoaukiolla, Place Vendômella. Velkojen ja salakuljetussyytösten rasittamana hän tekee itsemurhan, ja alkoholistiparantolassa vuosia viettänyt vaimo Marianne (Deneuve) joutuu alkamaan selvittää hänen jälkeensä jättämiä asioita. Marianne löytää miehensä kassakaapista useita täydellisesti hiottuja timantteja. Hän päättää saattaa elämänsä järjestykseen myymällä ne. Silloin hän joutuu hämäräperäisen jalokivikauppiaan Battistellin pauloihin.
Sancnity

Sancnity oli  hämeenlinnalainen vuonna 1990 perustettu metallia soittanut yhtye. Se sijoittui kolmanneksi Rockin Suomen mestaruuskilpailussa vuonna 1993.
Sancity soitti melankolista ja progressiivista metallia. Se teki noin sata keikkaa ympäri Suomea ja valittiin Soundi-lehden vuoden tulokkaaksi 1993. Sancnityn video Thoughts voitti vuonna 1994 Chicagon Filmifestivaaleilla ensimmäisen palkinnon opiskelijavideoiden sarjassa.
Vuonna 1995 Sancnityn kokoonpano aloitti uuden Wooden Bone -nimisen yhtyeen.
Tuulivoima Kiinassa

Tuulivoima Kiinassa kertoo tuulivoimaan liittyvistä seikoista Kiinassa. Kiinan tuulivoimapotentiaali on maalla 250 GW ja merellä 750 GW. Kiinan tavoite on 5 GW v. 2010 ja 30 GW tuulivoimaa v. 2020. 30 GW on vain pieni osa arvioidusta 1000 GW:n sähkönkulutuksesta vuonna 2020. Kiinan odotetaan ylittävän tavoitteensa 24 GW:lla vuonna 2020.

Yritykset

Ulkomaiset yritykset Vestas, Gamesa, Suzlon, Acciona ja GE Energy perustivat Kiinaan tuulivoiman tuotantotehtaan 2005. Vuonna 2005 perustettiin kaksi uutta kiinalaista turbiinien valmistajaa: Harbin Electric Machinery ja Dongfang Steam Turbine Works. Yhteensä neljä kiinalaista valmistajaa vastasi 29 %:sta Kiinan uusista asennuksista (2005).
Kiinan tuulivoiman tuotantokapasiteetti vuonna 2008 oli 8 GW. Vuoden 2010 tuotannoksi on ennustettu 12 GW. Kiinalaisyrityksiin sisältyy Goldwind, Sinovel, Dongfang, Windey ja Sewind.

Tuki

Kiinassa 90 % tuulivoimaprojekteista on hakenut Kioton pöytäkirjan puhtaan kehityksen -projektirahoitusta (Clean Development Mechanism CDM). Kiinassa oli 1.10.2008 valmisteilla 254 CDM-projektia kattaen yhteensä 13 GW tuulivoima kapasiteettia.
Kiina on päättänyt luopua tuulivoimarakentamisen tuista vuoteen 2020 mennessä.
Antoni Wit

Antoni Wit (s. 7. helmikuuta 1944, Krakova) on puolalainen kapellimestari ja Varsovan filharmonisen orkesterin ylikapellimestari vuodesta 2002 alkaen.
Wit opiskeli orkesterinjohtoa Henryk Czyzin ja sävellystä Krzysztof Pendereckin johdolla. Hän pääsi myöhemmin Pariisiin saamaan opetusta Nadia Boulangerilta. Wit on johtanut muiden muassa Berliinin filharmonikkoja, Staatskapelle Dresdeniä ja BBC:n sinfoniaorkesteria. Varsovan filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina hän seurasi vuodesta 2002 Kazimierz Kordia.
Anselme Gaëtan Desmarest

Anselme Gaëtan Desmarest (6. maaliskuuta 1784 Pariisi–4. kesäkuuta 1838 Maisons-Alfort) oli ranskalainen eläintieteilijä.
Anselme Gaëtan Desmarestin isä oli geologi Nicolas Desmarest (1725-1815). Hänen poikansa Eugène Anselme Sébastien Léon Desmarest (1816-1889) oli hyönteistieteilijä.
Desmarest kuvaili ja nimesi suuren määrän nisäkkäitä ja myös muutamia lintuja, muun muassa loistokaijan (Polytelis swainsonii) ja valkokulmanäpsyn (Poecilotriccus sylvia).
Vestan neitsyet

Vestan neitsyet eli vestaalit tai vestaalittaret (latinaksi virgines Vestales) olivat kotilieden jumalattaren Vestan papittaria antiikin Roomassa. Alun perin Rooman kuningas valitsi tehtävään kaksi vestaalia, sitten luku kohotettiin neljään ja lopulta kuuteen. Valinta myös siirtyi pontifex maximukselle, Rooman ylipapille.
Ehdolle asetettavan tytön tuli olla iältään kuuden ja kymmenen välillä, eikä hänellä saanut olla ruumiillisia tai henkisiä vammoja. Tytön tuli lisäksi olla vapaiden Rooman kansalaisten tytär. Vestan neitsyeksi valittu antoi siveyslupauksen ja palveli tehtävässään 30 vuotta. Kymmenen ensimmäistä vuotta kuluivat vestaalin tehtävien opiskeluun, seuraavat kymmenen tehtävien hoitoon Vestan temppelissä ja viimeiset kymmenen tehtävien opettamiseen seuraajille. Yksi Vestan neitsyistä toimi papitarten johtajana nimikkeenään virgo Vestalis maxima.
Vestaalien tärkein tehtävä oli vartioida ja pitää yllä Vestan temppelissä palavaa pyhää tulta. Tämän lisäksi he osallistuivat uhrimenojen valmisteluihin ja esiintyivät juhlissa pontifex maximuksen seurassa. Vestaalit asuivat temppelin vieressä sijainneessa talossa, Atrium Vestaessa. Vestan neitsyet saivat useita etuoikeuksia, ja heitä kunnioitettiin suuresti. Heiltä kuitenkin edellytettiin tehtäviensä moitteetonta hoitoa. Jos tuli pääsi sammumaan, vestaali ruoskittiin, ja siveyslupauksensa rikkonut vestaali haudattiin elävältä. Palveluksensa jälkeen Vestan neitsyellä oli lupa mennä naimisiin ja hankkia lapsia. Useimmat pysyivät kuitenkin naimattomina.  
Vestaalit olivat erittäin arvostettuja ja rikkaita kansalaisia, joiden mielipiteitä kuunneltiin ja joilta kysyttiin tärkeitä asioita. Kun he liikkuivat Rooman kaduilla, heitä kuljetettiin kantotuolissa, ja liktori kulki heidän edellään.
Viimeinen tunnettu Vestan neitsyt oli Coelia Concordia. Papitarten toiminta lakkautettiin lopullisesti vuonna 394.
Myyttien mukaan Romuluksen ja Remuksen äiti Rhea Silvia olisi ollut Vestan neitsyt, jonka Mars-jumala saattoi raskaaksi.
Klaus Dick

Klaus Dick (s. 27. helmikuuta 1928) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kölnin arkkihiippakuntaan 24. helmikuuta 1953 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Guzabetan titulaaripiispaksi 17. maaliskuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Höffner, jota avustivat Josef Frings, Johann Wilhelm Cleven, Augustinus Frotz ja Hubert Luthe.
Dick jäi eläkkeelle 24. helmikuuta 2003.
Kalle Koskinen

Ura

Koskinen siirtyi vuonna 1993 JyP HT:n juniorijoukkueen kokoonpanosta pelaamaan SM-liigaa. Kasvattajaseurassaan hän pelasi seitsemän vuoden ajan, kunnes hän siirtyi Lahden Pelicansiin. Pelattuaan kaksi kautta Pelicansissa hän vaihtoi seuraa Ruotsin Elitserienissä pelanneeseen Timrå IK:hon. Takaisin JYPiin Koskinen palasi kaudelle 2008–2009. Hän lopetti uransa vuonna 2013 voitettuaan pronssia JYPin riveissä.
Eija Jurvanen

Eija Jurvanen (s. 12. lokakuuta 1958) on suomalainen rallikuljettaja. Hän voitti urallaan naisten SM-sarjan vuonna 1991, sekä naisten epävirallisen maailmanmestaruuden (FIA Ladies Cup) Marjo Berglundin kanssa vuonna 1992, osallistumatta kaikkiin osakilpailuihin. Kauden aikana pari voitti Ruotsin, Suomen sekä Katalonian rallin. Autona oli mestaruuksissa Ford Sierra RS Cosworth. Jurvanen on ajanut myös muun muassa Audi Coupé Quatrolla, Mitsubishi Galant VR-4:llä sekä Ford Escort RS Cosworthilla. Hänen kartanlukijoinaan ovat toimineet myös muiden muassa Maarit Laine, Merja Andersson , Tomi Tuominen, Timo Pulkkinen sekä Kari Jokinen.
Junior Soprano

Corrado "Junior" Soprano on kuvitteellinen henkilö HBO:n tuottamassa tv-sarjassa Sopranos. Hän on sarjan päähenkilön Tony Sopranon setä ja hänellä on mutkikas suhde hänen kanssaan. Junior ei ole naimisissa.
Joe Biden

Elämä

Bidenin vanhemmat ovat Joseph R. Biden, Sr. ja Catherine Eugenia Finnegan. Hän oli neljästä sisaruksesta vanhin ja sai irlantilaisamerikkalaisen äitinsä katolisen kasvatuksen. Perhe muutti Delawareen hänen ollessaan 10-vuotias vuonna 1953. Biden valmistui Archmere Academysta 1961 ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon Delawaren yliopistossa 1965. Hän valmistui juristiksi Syracusen yliopiston College of Law’sta 1968.
Biden meni vuonna 1966 naimisiin Neilia Hunterin kanssa. Pari sai kolme lasta: Beaun, Robertin ja Amyn. Amy ja Neilia kuolivat auto-onnettomuudessa pian Bidenin senaattiin valinnan jälkeen, Beau ja Robert loukkaantuivat vakavasti mutta toipuivat lopulta täysin. Beausta tuli tunnettu juristi ja poliitikko; hän kuoli aivosyöpään 46-vuotiaana 30. toukokuuta 2015.  Biden solmi vuonna 1977 uuden avioliiton Jill Tracy Jacobsin kanssa, ja pari sai yhden lapsen, Ashleyn.

Ura

Biden valittiin Yhdysvaltain senaattiin Delawaren osavaltiosta vuonna 1972, ja hän aloitti virassa 3. tammikuuta 1973. Hänestä tuli 29-vuotiaana yksi Yhdysvaltojen historian nuorimmista senaattoreista.
1980-luvun lopulla Biden sai kaksi aivoaneurysmaa, jotka keskeyttivät hänen työnsä senaatissa useaksi kuukaudeksi.
Bidenin oli tarkoitus olla ehdolla Yhdysvaltain presidentiksi vuoden 1988 vaaleissa, mutta hän keskeytti kampanjansa 23. syyskuuta 1987, kun kävi ilmi, että hän oli käyttänyt puheissaan lainauksia muun muassa Britannian Työväenpuolueen johtajalta Neil Kinnockilta sekä edesmenneeltä senaattorilta Robert F. Kennedyltä. Myös Bidenin opiskeluajoilta löytyi plagiointia.
Yhdysvaltain kongressissa Biden oli 17 vuoden ajan senaatin oikeuskomitean jäsenenä ja nousi myös sen puheenjohtajaksi. Vuonna 1997 hänet valittiin senaatin ulkoasiainkomiteaan, jossa hän toimi myös puheenjohtajana ja vaikutti merkittävästi Yhdysvaltain ulkopolitiikkaan.
Tammikuussa 2011 Biden herätti huomiota puolustamalla Yhdysvaltain liittolaiseksi nimittämäänsä Egyptin johtaja Hosni Mubarakia. Toimittajan kysymykseen Biden vastasi, ettei pidä Mubarakia diktaattorina. Mubarak joutui eroamaan mielenosoitusten vuoksi asemastaan parin viikon kuluttua.
Biden harkitsi ehdokkuutta presidentinvaaleissa 2004, mutta asettui ehdolle 2008. Hän vetäytyi vaalista menestyttyään heikosti Iowan esivaaleissa. Barack Obama valitsi hänet Yhdysvaltain demokraattisen puolueen varapresidenttiehdokkaaksi. Valintaan vaikuttivat hänen työläistaustansa sekä näytöt ulkopolitiikan alueella.
Presidentti Obama myönsi tammikuussa 2017 Bidenille Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin, Presidential Medal of Freedomin.
Biden ilmoitti 25. huhtikuuta 2019 pyrkivänsä demokraattien ehdokkaaksi vuoden 2020 Yhdysvaltain presidentinvaaleihin.
Kuvakudos

Kuvakudos eli seinäkudos on tavallisimmin kangaspuissa kudottu seinäverho tai muu koristetekstiili. Materiaalina käytetään yleensä villaa, rohdinta ja pellavaa sekä lisäksi muun muassa silkkiä ja metallilankaa. 
Kuvakudosten aiheet otettiin aikanaan yleisimmin Raamatun tapahtumista, pyhimystaruista ja ritarirunoudesta. Ranska oli 1400-luvulla alan johtava maa, ja 1500-luvun vaiheilla painopiste siirtyi Brysseliin. Maineikkaimpia valmistajia ovat olleet ranskalainen Les Gobelins -tehdas (josta nimitys gobeliini), Beauvais'n tehdas sekä 1930-luvulla varsinkin J. lurcatin ansiosta uudistunut valmistus Aubussonissa. 
Suomessa on säilynyt muun muassa Wismarissa 1500-luvun loppupuolella kudottu raamatullisaiheinen ns. Uudenkaupungin seinäverho (nyk. Kansallismuseossa). 
1900-luvun vaihteessa alkoivat suomalaiset taiteilijat muun muassa Väinö Blomstedt, Hugo Simberg ja Akseli Gallen-Kallela suunnitella kuvakudoksia. Myöhempien aikojen taiteilijoista huomattavimpia ovat Margareta Ahlstedt-Willandt, Eva Anttila, Dora Jung, Maija Kansanen, Laila Karttunen, Oili Mäki, Irja Mikkola ja Kirsti Rantanen.
Kalliojärvi (Orivesi, eteläinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se on kolmesta samannimisestä järvestä eteläisimpänä sijaitseva järvi ja järvet sijaitsevat Siikanevan kaakkoispuolella kohoavalla mäkisellä järvialueella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 750 metriä ja se on autio. Lähin metsäautotie tulee Valkeajärven rantaan parin sadan metrin päähän.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueeseen (35.74), jonka Kooninjoen valuma-alueeseen (35.745) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 175,4 metriä mpy. Järveen ei tule mainittavia suo-ojia, mutta siihen tulee itäisempi Kalliojärven kautta yläpuolisten järvien vesiä. Sen oma laskuoja lähtee järven itäpäästä ja se laskee Iso-Haikaraan Viipperälammin, eteläisen- ja itäisen Kodantakusen kautta.
Auhjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 220 hehtaaria eli 2,2 neliökilometriä, se on 3,9 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Sillä on 17 saarta, joiden yhteispinta-ala on 9,06 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 9,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0090 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,1 metriä ja suurin syvyys on 14,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 21,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Lintulanjoen valuma-alueeseen (14.229) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy.
Aura Louhija

Aura Ellen Louhija (s. 4. maaliskuuta 1923 Vaasa) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Dmitri Bogrov

Dmitri Grigorjevitš Bogrov (ven. Дмитрий Григорьевич Богров), syntyjään Mordehai Gerškovitš Bogrov (ven. Мордехай Гершкович Богров) (11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1887 Kiova - 24. syyskuuta (J: 12. syyskuuta) 1911 Kiova) oli Venäjän pääministerin Pjotr Stolypinin murhaaja.
Bogrov syntyi kiovanjuutalaiseen kauppiassukuun. Hän opiskeli oikeustiedettä Kiovan ja Münchenin yliopistoissa. Palattuaan Venäjälle hän liittyi vuonna 1906 Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen, joka käytti henkilöterroria politiikan välineenä.
Vuonna 1906 hänet värväsi valtion turvallisuuspoliisi ohrana, joka maksoi 100 ruplaa kuukaudessa tietojen antamisesta vallankumouksellisesta toiminnasta. Vuonna 1910 Bogrov siirtyi Pietariin ja sai 150 ruplaa kuukaudessa.
14. syyskuuta 1911 hän ampui kahdesti Venäjän pääministeriä Pjotr Stolypinia Kiovan oopperatalossa Nikolai Rimski-Korsakovin oopperan Tsaari Saltanin tarina väliajalla. Stolypin kuoli haavoihinsa 5 päivää myöhemmin. Bogrov hirtettiin teostaan 24. syyskuuta 1911. Stolypinin kuoleman tutkinta keskeytettiin keisari Nikolai II:n määräyksestä.
Robert Earl Jones

Robert Earl Jones (3. helmikuuta 1910 Tate County, Mississippi – 7. syyskuuta 2006 Englewood, New Jersey) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja nyrkkeilijä. Hän oli näyttelijä James Earl Jonesin isä.
Jones syntyi 3. helmikuuta 1910 Mississippin Tate Countyssa. Tarkempi synnyinpaikka on jäänyt epämääräiseksi, sillä eri lähteet väittäisivät hänen syntyneen joko Senatobiassa tai lähellä Coldwateria. Hänen vanhempansa olivat Robert Washington Jones ja Elnora Wallace.
Jones tunnetaan erityisesti pääosastaan elokuvassa Lying Lips vuodelta 1939 sekä sivurooleistaan elokuvissa, kuten Puhallus (1973), Vaihtokaupat (1983), Kesäleiri (1983), Cotton Club (1984) ja Peter Weirin Todistaja (1985). Viimeisen kerran hän näytteli elokuvassa Rain Without Thunder vuodelta 1992.
Jones oli elämänsä aikana kolmesti naimisissa ja hänellä oli vain kaksi lasta, joista esikoinen ensimmäisestä avioliitosta oli James. Robert kuoli 7. syyskuuta 2006 New Jerseyn Englewoodissa 96-vuotiaana vanhuuteen.
Dakota, Minnesota and Eastern Railroad

Historia

Yhtiö aloitti liikenteen 5. syyskuuta 1986 rautatieyhtiö Chicago and North Western Railwayn myymillä vähäliikenteisillä rataosilla Etelä-Dakotassa ja Minnesotassa. Kauppojen vaikuttajana toimivat senaattori Larry Pressler ja hänen lainopillinen neuvonantajansa Kevin V. Schieffer, josta tuli yhtiön toimitusjohtaja 7. marraskuuta 1996.
Vuonna 1997 Dakota, Minnesota and Eastern Railroad ilmoitti suunnitelmistaan laajentaa rataverkkoaan rakentamalla uuden rautatieyhteyden Etelä-Dakotasta Wyomingin Powder River Basinin laaksoon. Tällöin yhtiöstä tulisi BNSF Railwayn ja Union Pacific Railroadin ohella kolmas rautatieyhtiö, joka hoitaa Powder Riverista lähtevää kivihiililiikennettä.
Ilmajoen Kisailijat

Jalkapallojaosto

Ilmajoen Kisailijoiden jalkapallon historia ulottuu 1940-luvun puoliväliin, jolloin tiettävästi Kisailijoiden mies- ja poikajoukkueet pelasivat piirin sarjassa. 1950-luvulla IK:n miesjoukkue pelasi muutamia vuosia sarjatasolla, kunnes toiminta tyrehtyi käytännössä IK:n osalta noin 30 vuodeksi. Ilmajoen Ilves -nimellä Ilmajoella pelasi miesjoukkue 1980-luvun alkupuolella. Kun seura lopetti toimintansa, tuli jalkapallon sarjatasolla pelaamiseen usean vuoden tauko.
Junioritoiminnan Ilmajoen Kisailijoissa aloitti pitkäaikainen puheenjohtaja Heikki Talvitie 1980-luvun puolivälissä ja myös miesjoukkue aloitti pelaamisen IK:n nimellä.
Junioritoiminta on vuosien saatossa vilkastunut niin, että nykyään seuran juniorit ovat useissa ikäluokissa piirin kärkitasoa ja huippuyksilöitä löytyy nuorten joukkueista. Lisenssipelaajien määrä oli 31.12.2008 334, mikä tarkoittaa neljänneksi suurinta määrää Vaasan pallopiirissä. Seuran edustusjoukkue pelasi pitkään alimmalla sarjatasolla, mutta vuosina 1997-1998 joukkue nousi suoraan 6-divisioonasta 4-divisioonaan, jossa joukkue pelasi neljä vuotta. Vuonna 2002 edustusjoukkue nousi 3-divisioonaan. Kaudella 2009 joukkue pelaa 3-divisoonassa. Edustusjoukkue koostuu pitkälti niistä junioreista, jotka aloittivat IK:n junioreina 1980-luvun puolenvälin jälkeen ja vuosikymmenen loppupuolella.
Naisjoukkue pelaa nykyään yhdistetyllä joukkueella Kurikan Ryhdin kanssa. Mimmifutis on myös pienen hiljaiselon jälkeen aloitettu IK:ssa ja sarjassa pelaa  kaksi joukkuetta.

Painijaosto

Huipulla jo vuodesta 1921. Jo alusta lähtien IK:n ohjelmassa on ollut paini. Lajin historia Ilmajoella ulottuu kuitenkin vieläkin kauemmaksi, sillä jo aivan 1900-luvun alusta lähtien on Ilmajoella harrastettu painia. Kisailijoiden ensimmäiset niskanvääntäjät kehittyivät varsin nopeasti koviksi tekijöiksi kansainvälisilläkin areenoilla. Jo vuonna 1924 Arvo Haavisto paini olympiapronssia. Vuonna 1928 Amsterdamissa hän voitti olympiakultaa vapaapainissa sarjassa 76 kiloa. Seuraavaa arvokisamitalistia saatiin odottaa aina 1960-luvulle saakka. Tuolloin Martti Laakso paini parhaimmillaan MM-hopealle kreikkalais-roomalaisessa painissa sarjassa 62 kiloa. 1980- ja 1990-luvulla IK oli monena vuotena Suomen paras painiseura. Seuran kirkkain tähti tällä hetkellä on Marko Yli-Hannuksela, joka on paininut kaksi EM-pronssia, olympiapronssia ja MM-kultaa.
Richard Conte

Richard Conte (alkuaan Nicholas Peter Conte; 24. maaliskuuta 1910 – 15. huhtikuuta 1975) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli monissa elokuvissa 1940-luvulta 1970-luvulle, joukossa Sininen gardenia, Hyökkäys merellä, Itken vasta huomenna, Kovat kaverit ja Kummisetä.
Voimaosakeyhtiö SF

Johto

Voimaosakeyhtiö SF:n toimitusjohtaja on Jussi Lehto ja sen hallituksen puheenjohtaja on Pertti Laukkanen, varapuheenjohtaja on Pekka Erkkilä ja hallituksen varsinaiset jäsenet ovat : Marko Haapala, Sakari Kallo, Harri Natunen, Markku Pernaa, Stefan Storholm ja Risto Vaittinen.

Historia

Uuden ydinvoimalan rakentamiseksi vuonna 2006 perustetun Fennovoiman omistivat aluksi saksalainen energiakonserni E.ON (34 %) ja Voimaosakeyhtiö SF (66 %). Eduskunta vahvisti periaatepäätöksen ydinvoimalan rakentamisesta kesällä 2010.  Vuoden 2010 lopussa Voimaosakeyhtiö SF:n alle oli ryhmittynyt yhteensä 69 yritystä. Mukana oli tässä vaiheessa sekä kunnallisia sähköyhtiötä että monia teollisuuden ja kaupan alan yrityksiä. Fennovoima valitsi vuonna 2011 laitoksen sijoituspaikaksi Pyhäjoen. 
Vuonna 2012 Voimaosakeyhtiö SF:stä irtautui useita yrityksiä, muun muassa S-ryhmä ja Atria.
 Toinen pääomistaja E.ON päätti luopua osuudestaan Fennovoimasta lokakuussa 2012. Vuoden 2013 alussa Voimaosakeyhtiö SF päätti ostaa E.ONin 34 prosentin osuuden Fennovoimasta, jolloin siitä tuli Fennovoiman ainoa omistaja. Vuonna 2013 Voimaosakeyhtiöstä SF:stä irtautui edelleen 15 yritystä, muun muassa Oy AGA Ab, Boliden, Componenta Oyj sekä Finnfoam Oy. 
Laitoksen toimittajaksi valittiin joulukuussa 2013 Venäjän valtion alainen korporaatio Rosatom. Rosatom paikkasi samalla Fennovoimasta irtautuneiden suomalaisyritysten ja E.ONin jättämää aukkoa voimalan rahoituksessa ostamalla 34 prosentin osuuden Fennovoimasta Voimaosakeyhtiö SF:ltä.  Vuoden 2014 alussa Talvivaaran Kaivososakeyhtiö Oyj luopui hankkeesta. Kesko Oyj:n omistama Kestra päätti vetäytyä hankkeesta vuonna 2014, jolloin Fennovoiman suomalaisomistus putosi alle 50 prosenttiin. Voimaosakeyhtiö SF vei rahoituskiistan välimiesmenettelyyn, sillä se halusi selvittää, onko Keskolla oikeus vetäytyä Fennovoiman ydinvoimalan rahoittamisesta. Välimiesoikeus päätti kiistan Kestra Kiinteistöpalvelut Oy:n hyväksi vuonna 2017.
Vuonna 2015 Voimaosakeyhtiön osakkaiksi liittyivät Fortum Oyj:n  omistama Fortum Power and Heat Holding Oy ja SRV Yhtiöt Oyj:n  omistama SRV Voima Oy ja Outokumpu Oyj nosti omistusosuuttaan. 
Koska Rosatomin ydinreaktori ei ollut mukana vuoden 2010 periaatepäätöksessä, jätti Fennovoima hakemuksen periaatepäätöksen täydentämisestä maaliskuussa 2014. Kesäkuussa 2014 Rosatomin tytäryhtiö Rusatom Overseasin talousjohtaja Vjatseslav Ivanov arvioi ydinvoimahankkeen kustannusten nousevan aiemmin arvioidusta 4-6 miljardista eurosta 6-7 miljardiin euroon.
Yhdeksän yhteyttä

Juoni

Epäonnistunut pankkiryöstö sekä sitä seurannut panttivankitragedia yhdistää yhdeksän ihmiset kohtalot toisiinsa. Jokaisen jakson aikana käy ilmi uusia asioita 52-tuntisesta tragediasta, kun ryhmä yhdeksän henkeä yrittää selvittää panttivankitragedian syntyä.
Niko Nieminen

Seuraura

Nieminen oli Espoon Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoo Bluesiin, jonka A-nuorten paras pistemies ja maalintekijä Nieminen oli kaudella 2000–2001 tehoilla 16+13=29. Hän teki samalla kaudella myös liigadebyyttinsä pelattuaan kauden aikana 14 SM-liigaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2001–2002 Nieminen oli tehoilla 24+17=41 Bluesin A-nuorten paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän sijoittui A-nuorten SM-liigan maalipörssissä neljänneksi ja jakoi pistepörssin yhdeksännen sijan HPK:n Juhamatti Yli-Junnilan kanssa. SM-liigassa Nieminen pelasi kauden aikana viisi ottelua.
Kausi 2002–2003 oli Niemiselle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa, eikä hän pelannut kauden aikana enää A-nuorissa. Nieminen teki 41 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 5+2=7. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 19. lokakuuta 2002 Turun Palloseuraa vastaan. Nieminen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Hän pelasi Bluesissa vielä kolme seuraavaa kautta, kunnes Nieminen teki huhtikuussa 2006 kolmivuotisen sopimuksen Tapparan kanssa. kesken toisen sopimuskautensa, siirtorajan kynnyksellä helmikuussa 2008 joukkue vuokrasi hänet loppukaudeksi 2007–2008 takaisin Bluesiin, jonne puolestaan siirtyi Tapparasta puolustaja Kimmo Pikkarainen. Nieminen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudeksi 2008–2009 hän palasi Tapparaan, jossa Nieminen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 18+15=33, joilla hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. 
Kaudeksi 2009–2010 Nieminen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2010–2011 Nieminen jakoi 11 osumallaan HPK:n sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Ville Viitaluoman ja Armands Bērziņšin kanssa. Maaliskuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2011–2012 Nieminen oli 13 osumallaan HPK:n toiseksi paras maalintekijä Marko Luomalan jälkeen.
Toukokuussa 2012 Nieminen palasi vuoden mittaisella sopimuksella Bluesiin. Hän muodosti syyskaudella 2012–2013 Teemu Rinkisen ja Teemu Ramstedtin kanssa tehokkaan "TNT-ketjun". Nieminen kuului heikon kauden pelanneen Bluesin onnistujiin ja hoiti hienosti fyysisen roolin. Hänen teholukemansa +8 oli joukkueen paras. Niemisen kausi päättyi kuitenkin jo 36 ottelun jälkeen loukkaantumiseen. Nieminen ilmoitti elokuussa 2013, että lopettaa pelaajauransa jatkuvien loukkaantumisten takia.

Maajoukkueura

Nieminen on pelannut kymmenen nuorten maaottelua kaudella 2001–2002.