google/wiki40b huggingface dataset:
Paddy Finucane

Brendan Eamonn Fergus Finucane (16. lokakuuta 1920 – 15. heinäkuuta 1942) kutsumanimeltään "Paddy" Finucane oli irlantilainen RAF:n hävittäjälentäjä ja ässä toisessa maailmansodassa. Hän saavutti kaikki pudotuksensa Supermarine Spitfiren eri versioilla.
Hän liittyi ilmavoimiin toukokuussa 1938. Finucane osallistui Taisteluun Britanniasta 65. laivueessa ja saavutti yhden pudotuksen Mk I tyypillä. Laivueessa hän saavutti Mk I ja II versioilla 4 henkilökohtaista ja yhden jaetun voiton sekä kaksi todennäköistä pudotusta maaliskuun 1. päivään 1941 mennessä.
Huhtikuussa 1941 Finucane nimettiin kapteenina 452. laivueen lentueenkomentajaksi. Laivueen lentäjät olivat australialaisia. Lokakuussa hänellä oli 17 ilmavoittoa. 1942 Finucane nimettiin 602. laivueen komentajaksi ja edelleen hän kohosi Hornchurchin rykmentin komentajaksi. Tällöin hän oli arvoltaan everstiluutnantti.
Brendan Finuncane palkittiin DSO (Distinguished Service Order) ja DFC (Distinguished Flying Cross) - ansioristeillä. Lisäksi hänelle myönnettiin DFC-ansioristiin kaksi solkea.
Maaliskuussa 1942 hän ampui alas neljä Focke-Wulf Fw 190 - hävittäjää. Finucane kaatui lentäessään Spitfire Mk Vb koneella "Raparperi"-tehtävää miehitettyyn Ranskaan. "Raparperi" - oli nimitys yksinomaan hävittäjillä tehtäville iskuille maakohteita vastaan. Ilmatorjuntatulen osuttua koneeseen, hänen onnistui päästä Englannin kanaalin ylle. Hänen koneensa kuitenkin putosi mereen ja upposi heti. Kaikkiaan Finucane saavutti 26 henkilökohtaista ja 6 jaettua pudotusta sekä lisäksi 8 todennäköistä pudotusta. Hän käytti koneensa henkilökohtaisena tunnuksena vihreätä apilan kolmilehteä.
Erkki Pohjola

Erkki Kalevi Pohjola (4. tammikuuta 1931 Ylistaro – 19. tammikuuta 2009 Espoo) oli professori ja merkittävä ja arvostettu suomalainen musiikkipedagogi, kuoronjohtaja sekä kansainvälisen lapsi- ja nuorisokuoroliikkeen uranuurtaja.
Maailmalla Erkki Pohjola tunnettiin laajimmin Tapiolan Yhteiskoulun kuoron, nykyisen Tapiolan kuoron johtajana vuodesta 1963 vuoteen 1994. Erkki Pohjola kehitti tavallisesta koulukuorosta yhden aikamme kiitetyimmistä vokaali-instrumenteista. Hän perusti kuoron vuonna 1963 ja johti sitä muiden toimiensa ohessa yli 30 vuoden ajan. Näinä vuosina syntyi myös kuoromaailman tuntema käsite Tapiola Sound. Samalla syntyi uusi musiikkikasvatuksen ihanne: tavattuaan 1964 Zoltan Kodályn ja Carl Orffin Pohjola kehitti heidän ajatustensa pohjalta vapaan, kamarimusiikin periaatteisiin nojaavan opetustavan, jonka lähtökohtana on lapsen oma luovuus ja musikaalisuus.
Vuonna 1971 Tapiolan kuoro voitti pääpalkinnon, The Silver Rose Bowlin, BBC:n Let the Peoples Sing -kilpailussa. Ulkomaisia konserttikiertueita kuoro teki Pohjolan johdolla kaikkiaan noin 50.
Kuoro teki Erkki Pohjolan johdolla lähes 20 levytystä ja työskenteli monien tasokkaiden suomalaisten ja ulkomaisten säveltäjien kanssa.
Pohjolan kirja Tapiola Sound (toim. Matti Tuomisto) on julkaistu paitsi Suomessa (WSOY 1992) myös Yhdysvalloissa (Walton Music 1993) ja Japanissa (Ongaku no tomo 1994).
Pohjola tunnettiin myös Suomen käytetyimmän musiikin oppikirjasarjan Musican (Fazer) isänä sekä kolmen musiikkijuhlan taiteellisena johtajana (International Choral Sympaatti 1986, Joensuun laulujuhlat ja International Choral Espoo 1992).
Jätettyään vuonna 1994 Tapiolan kuoron taiteellisen johtajuuden seuraajalleen Kari Ala-Pölläselle Erkki Pohjola jatkoi edelleen aktiivisesti maailmanlaajuista toimintaansa vierailevana kuoronjohtajana, luennoitsijana ja kuorokilpailujen tuomarina. Hän oli myös ISME:n (International Society for Music Education) johtajiston jäsen vuosina 1992–1996. Erkki Pohjola tunnettiin myös Songbridge-idean isänä.
Erkki Pohjola oli Ensti Pohjolan, Liisa Pohjolan ja Paavo Pohjolan veli. Hänen poikiaan olivat huilisti Olli Pohjola (1961–1998), sellisti Matti Pohjola (1963–2002) ja säveltäjä Seppo Pohjola (s. 1965).
Murotsu (1945)

Palvelus

Alus romutettiin 1946.
Owyhee (joki)

Joen kulku

Joki saa alkunsa Nevadan pohjoisosien vuoristoissa 2 100 metrin korkeudessa noin 75 kilometriä Elkon kaupungista pohjoiseen. Joki virtaa aluksi pohjoiseen 15 kilometriä alkulähteiltään olevaan Wild Horsen tekojärveen. Tekojärven jälkeen joki virtaa luoteeseen Idahon osavaltion lounaisosan läpi Kaakkois-Oregoniin, jossa se kääntyy Romen kylän jälkeen ensin pohjoiseen ja sitten koilliseen. Joki kulkee Owyheen tekojärven läpi ja laskee Snakeen noin 7 kilometriä Nyssan kaupungista etelään. Lähes samalla paikalla Idahon puolella Snakeen laskee myös Boisejoki.

Kalasto

Joen vesistössä tavataan 49 kalalajia. Särkikalat ovat yleisimpiä, ja myös lohikalat ja aurinkoahvenet ovat yleisiä.
Ennen Owyheen padon valmistumista joessa tavattiin myös kunigaslohta, kirjolohen merestä jokiin kudulle nousevaa muotoa ja mahdollisesti myös hopealohta, nahkiaisia ja sampia. Padon valmistumisen myötä näiden vaelluskalojen pääsy jokeen estyi, eikä niitä enää tavata joessa.

Joen nimi

Vuonna 1818 North West Company lähetti retkikunnan tutkimaan aluetta. Osa retkikunnan jäsenistä oli kotoisin Hawaijilta, jonka vanha kirjoitusasu on Owyhee. Kolme hawaijilaista lähti tutkimaan jokea, mutta ei koskaan palannut. Joki ja sitä ympäröivä alue nimettiin heidän mukaansa Owyheeksi.

Kaivostoiminta

1860-luvulla Owyheen Jordan Creekin sivujoelta löytyi kultaa ja Owyheen alueelle syntyi runsaasti kaivostoimintaa. Toisin kuin useilla kullanhuuhdontaan perustuvilla kaivosalueilla Owyheellä sijoitettiin myös maanalaisiin kaivoksiin ja malminmurskaimiin, mikä johti pitkäaikaisempaan kaivostoimintaan.

Kastelujärjestelmät

Kullan houkuttelemien uudisasukkaiden myötä joen varrelle syntyi myös maataloutta, joka käytti jokea viljelystensä kasteluun. Yksityisillä tahoilla ei kuitenkaan ollut varaa rakentaa laajamittaisen kastelujärjestelmän vaatimaa patoa. Vuonna 1902 Yhdysvaltain kongressin hyväksymä Reclamation Act mahdollisti padon rakentamisen, ja Owyheen padon sekä siihen kuuluvan kanavajärjestelmän rakentaminen aloitettiin vuonna 1928. 127 metriä korkea pato valmistui vuonna 1932 ja oli valmistuttuaan maailman korkein. Uusi kanavajärjestelmä toimitti ensimmäiset vetensa vuonna 1935 ja valmistui lopullisesti vuonna 1939. Padon rakennuksesta saatuja oppeja käytettiin hyödyksi Hooverin padon rakennuksessa.
Rubén González Rocha

Ura

Rubén on käynnyt läpi Real Madridin junioriakatemian. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 10. toukokuuta 2002 ottelussa Deportivo La Coruña vastaan. Kaikkiaan hän pelasi neljä ottelua edustusjoukkueessa. Kauden 2003–2004 loppupuoliskon hän pelasi lainalla saksalaisessa Borussia Mönchengladbachissa.
Lainasopimukset Rubénin osalta jatkuivat seuraavalla kaudella 2004–2005, kun hän siirtyi Albaceteen tällä kertaa kokonaiseksi kaudeksi. Lainan jälkeen hän palasi Real Madridiin, mutta pelasi koko kauden reservijoukkueessa Segunda Divisiónissa.
Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi pääsarjaseura Racing Santanderiin. Rubén teki ensimmäiset pääsarjamaalinsa kauden aikana Mallorcaa ja Villarrealia vastaan. Joukkue sijoittui kauden päätteeksi lopulta kymmenenneksi. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi sarjatasoa alempana pelanneeseen Celta Vigoon.
Elokuussa 2009 Rubén siirtyi ilmaisella siirrolla Mallorcaan ja teki joukkueen kanssa 2+1-vuotisen sopimuksen. Kauden aikana hän toimi lähinnä keskuspuolustuspari José Nunesin ja Iván Ramisin varamiehenä. Tästä huolimatta hän onnistui maalinteossa kahdesti otteluissa Valladolidia ja Zaragozaa vastaan. Kolmannen maalinsa kauden aikana hän teki 18. huhtikuuta 2010 kotiottelussa Osasunaa vastaan.
Suomen Urheiluveneliitto

Historia

Vuonna 2003 Plaanaa.comissa virisi keskustelua urheiluveneistä ja urheiluveneilystä. Alkaneeseen keskusteluun osallistui seuraavan vuoden aikana sen verran innokkaita että syksyllä 2005 järjestettiin Suomen Urheiluveneliiton perustamiskokous. Aktiivinen keskustelu Plaanaa.comissa on kasvanut koskemaan koko suomalaista purjehduskulttuuria. Kesällä 2006 yhdistys siirtyi sanoista tekoihin ja järjesti ensimmäiset tapahtumat. Syksyllä 2006 järjestettiin urheiluveneiden luokkamestaruuskisat. Plaanaa.com osuus yhdistyksen toiminnassa on keskeinen. Yhdistys tiedottaa asioistaan virallisesti Plaanaa.comissa. Osana yhdistyksen toimintaa Planaa.comin foorumilla jokaisella purjehtijalla mahdollisuus osallistua suomalaisen kilpa- ja päiväpurjehduskulttuurin kehittämiseen.

Toiminta ja tulevaisuuden suunnitelmat

Yhdistyksen päämääränä on edistää urheiluveneilyä. Toiminnallaan yhdistys pyrkii luomaan erilaisia mahdollisuuksia harrastaa urheiluveneilyä. Avoimuudella ja kokemuksien jakamisella yritetään sekä auttaa uusien harrastajien ensimmäisiä vaiheita, että kannustaa junioripurjehtijoita jatkamaan kilpapurjehdusharrastustaan. Yhdistyksen lyhyen historian aikana Suomeen on perustettu kaksi uutta, edullista ja mielenkiintoista veneluokkaa, Platu25:n ja E-Scow:n. Molempien luokkien toimintaa ohjaa virallisesti Suomen Urheiluveneliitto ry. Toinen näistä vauhdikkaista luokista on jopa niin edullinen, ettei urheiluveneily ole enää rahasta kiinni! 
Tulevaisuudessa Suomen Urheiluveneliitto tulee järjestämään jäsenilleen niin kotimaisia tapahtumia, kuin purjehdus- ja kilpailumatkoja merkittäviin kansainvälisiin tapahtumiin. Liitolla on tarkoitus näkyä kaikissa tärkeissä kotimaisissa tapahtumissa ja pitää yllä suhteita naapurimaiden urheiluveneilijöihin, kotimaisiin luokkaliittoihin, alan organisaatioihin ja medioihin.

Suomen urheiluvenelaivue

Suomen Urheiluveneliitto järjestää tapahtumia ja kilpailuja sekä urheiluveneluokille että LYS-urheiluvenekilpailuja sekalaiselle laivueelle yksittäisiä urheiluveneitä.
Oshana (maantiede)

Oshanat (yks. oshana, mon. iishana) tai omurambat ovat luoteisen Botswanan ja koillisen Namibian tasankoalueiden hallitseva geologinen piirre. Oshanat ovat itä-länsi -suuntaisia maanpinnan painautumia tai vajoamia, jotka säännöllisenä kuviona peittävät suuria alueita. Yksittäiset, lähes viivasuorat oshanat voivat olla yli sadan kilometrin pituisia. Vierekkäiset oshanat taas sijaitsevat lähes säännöllisesti noin 2,5 km päässä toisistaan, koskaan kuitenkaan risteämättä.
Geologien mukaan ennen Kalaharin autiomaan kuivumista oshanat ovat olleet joenuomia. Pinnanmuodot ovat kuitenkin syntyneet paljon varhaisempina aikoina ilman kuljettaman hiekan muodostettua pitkittäisdyynejä ja kovetuttua hiekkakiveksi. Nykyään oshanat ovat matalia, ruohoa kasvavia vesiuomia, jotka täyttyvät sadekautena sekä sadevedestä että pohjoisessa virtaavan Kunene-joen tulvavesistä. Usein makalani-palmujen reunustamat oshanat ovat tärkeitä sekä kotitarvekalastuksen kannalta että kuivuttuaan myös erilaisten kasvien viljelylle, mutta aiheuttavat ajoittain myös ongelmia, tulvaveden peittäessä jopa kaksi kolmasosaa alueesta. Etoshan kansallispuistossa oleva matala järvi eli suolapannu täyttyy lähes vuosittain oshanoiden kautta virtaavasta vedestä.
Ambomaalla käytetty termi 'oshana' on oshivambo-kieltä, kun taas otjiherero-kielen sanaa omuramba käytetään muualla Namibiassa. Oshanat ovat antaneet nimensä Namibian Oshanan alueelle.
Oshanat olottuvat myös eteläisen Angolan ja Sambian alueelle ja itäiseen Zimbabween. Alueen halkaisee myös Okavango-joki ja sen suistoalue. Botswanassa, keskellä oshana-aluetta, sijaitsee Tsodilon maailmanperintökohde.
Mustakiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 18 cm, joten se on selvästi tervapääskyä kookkaampi ja suurin pohjoisamerikkalaisista kiitäjistä. Sen höyhenpuku on tumman noenharmaa ja hartioiden tienoilta musta. Muiden kiitäjien tavoin mustakiitäjät viettävät pääosan elämästään ilmassa.

Levinneisyys

Mustakiitäjän esiintymisalue on noin 1,1 miljoonaa neliökilometriä. Se on enimmäkseen muuttolintu, jonka pohjoisin esiintymispaikka on Alaskan eteläosassa. Kanadan ja Yhdysvaltojen länsirannikolla sitä tavataan monin paikoin, sisämaassa Coloradon keskiosiin saakka. Se pesii myös Meksikossa ja Costa Ricassa, sekä joillakin Länsi-Intian saarilla, joilla se on paikkalintu. Kaikkiaan sen esiintymispaikkoja tunnetaan vain noin 80 ja kaikkialla se on harvalukuinen. Kuitenkin Coloradosta tunnetaan kaikkiaan noin 100 esiintymispaikkaa, joiden populaatiokoko on ollut ilmeisen vakaa viimeiset 50 vuotta. Pohjoiset populaatiot talvehtivat Etelä-Amerikassa.
Lajin kokonaispopulaatio on noin 315 000 yksilöä. Sen populaatio on kuitenkin vähentymässä nopeasti, mutta romahduksen syytä ei tiedetä, mutta sen taustalla voi olla ilmastonmuutos tai torjunta-aineiden käyttö. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli vuonna 2018 lajin ennakolta vaarantuneeksi, vaikka kannan pienenemisnopeus tunnetaan vain osalta levinneisyysalueelta.
Mustakiitäjän ensimmäinen pesälöytö on vuodelta 1901, jolloin A.G. Vrooman keräsi yksimunaisen pesän Santa Cruzista Kalifornian rannikolta. Hänen havaintoaan pidettiin pitkään epäluotettavana, kunnes W.L. Dawson varmisti lajinmäärityksen vuonna 1914. Ensimmäinen sisämaapesintä todettiin Albertassa 1919 (C.E. Chapman).

Elinympäristö

Mustakiitäjä pesii kalliojyrkänteillä ja vesiputouksilla. Pesät sijaitsevat usein vesiputousten takana ja linnut lentävät pesälleen veden läpi.

Lisääntyminen

Mustakiitäjät pesivät yhdyskunnittain kalliojyrkänteiden ulokkeilla. Pesintä alkaa kesä-heinäkuussa. Pesä rakennetaan ilmassa kerätyistä korsista ja pesän vierestä kerätystä sammalesta ja mudasta. Sama pesäpaikka on käytössä vuodesta toiseen. Naaras munii vain yhden valkoisen munan. Molemmat emot hautovat 23–29 päivää. Poikasta ruokitaan kerran tai kahdesti päivässä, yleensä aamu- tai iltahämärissä. Poikanen lähtee pesästä vasta 47–50 päivän ikäisenä, jolloin sen paino on puolitoistakertainen (146 %) emon painoon verrattuna. Mustakiitäjä on yksiavioinen.

Ravinto

Mustakiitäjien ravinto on peräisin ilmasta ja se koostuu pääasiassa lentävistä hyönteisistä, etenkin muurahaisista. Laji saalistaa parvissa, toisinaan matalalla lähellä maanpintaa, toisinaan korkeuksissa, jonne ihmissilmä ei näe.
Oscar Walter Cisek

Oscar Walter Cisek (6. joulukuuta 1897 Bukarest – 30. toukokuuta 1966 Bukarest) oli Romanian saksalainen kirjailija ja diplomaatti. Cisek kävi evankelista saksankielistä koulua Bukarestissa ja opiskeli germanistiikkaa ja taidehistoriaa Münchenissä. 1920-luvulla hän työskenteli taidekriitikkona romanialaisille lehdille. Diplomaattisen uransa Cisek aloitti 1930-luvulla Romanian kuningaskunnan palveluksessa ja työskenteli 1940-luvulla ensin lehdistö- ja kulttuurineuvoksena Wienissä, Prahassa ja Berliinissä ja myöhemmin pääkonsulina Bernissä. Kuningaskunnan luhistuttua Cisekia kohtasi vangitseminen ja rehabilitointi ja hän elätti itsensä kirjailijana Bukarestissa.
Kuinka äkäpussi kesytetään (vuoden 1967 elokuva)

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mauri Taviola kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1978, ettei Äkäpussissa onneksi näy Zeffirellin myöhemmälle uralle tyypillinen makeilu ja imelänkaunis sentimento. Elizabeth Taylorin hän sanoo näyttelevän jopa paremmin kuin edellisessä, Oscarin tuoneessa roolissaan elokuvassa Kuka pelkää Virginia Woolfia?.
Hiukan pesäpallostadion

Historia

Talvi- ja jatkosodan jälkeen Sotkamon kirkonkylään, Sapsojärven rannalle: Hiukkaan, alettiin rakentamaan urheilukenttää. Kenttä rakennettiin talkootyönä ja rakentamiseen osallistui 176 kyläläistä, joista jotkut saattoivat tehdä töitä jopa 100 tuntia. Kentälle kuljetettiin kuorma-autoilla 212 kuormaa savea ja lisäksi rakentamiseen tarvittiin hiekkaa, sahanpuruja ja hiilimurskaa pinnoitteeksi. Kentälle rakennettiin astettain ylöspäin kohoava katsomo, jonka yhdeksäss penkkirivissä oli tilaa 300 katsojalle. Kentälle tarvittava puutavara saatiin suurimmaksi osaksi lahjoituksina Sotkamolaisilta yrityksiltä. 1980-luvun lopulla Hiukkaan rakennettiin nykyaikainen katsomo joka oli katsojakapasiteetiltaan selvästi isompi ja vuonna 1994 kentälle saatiin myös hiekkatekonurmi.
Meioosi

Meioosin vaiheet

Ennen meioosia solu monistaa tuman sisältämän DNA:n, luo lisää soluelimiä ja kasvaa. Tätä seuraa kaksi solunjakaantumista ilman myöhempiä DNA:n kahdentumisia.
Meioosin ensimmäisen jaon (I jako) profaasissa kahdentuneet vastinkromosomit pariutuvat, minkä jälkeen ne eroavat toisistaan sellaisinaan ja siirtyvät eri pooleihin, eli tuman navoille ja sitä kautta uusiin soluihin. Meioosin toisessa jaossa (II jako) kromosomit jakautuvat. Tämän jälkeen on neljä solua, joissa jokaisessa on yksi tytärkromosomi.

I jako

Ensimmäisen jaon vaiheet ovat profaasi I, metafaasi I, anafaasi I sekä telofaasi I. Profaasi I jakaantuu viiteen osaan: leptoteeni, tsygoteeni, pakyteeni, diploteeni sekä diakineesi. Leptoteenin aikana kromosomit alkavat tiivistyä, tsygoteenissä ne alkavat pariutua, pakyteenissä pariutuminen on valmis, diploteenissä homologiset sisarkromosomit vaihtavat geneettistä materiaalia ns. kiasma-rakenteiden välityksellä, sekä lopuksi diakineesissä sentromeerit muodostuvat. Diploteenissä tapahtuva DNA-materiaalin vaihto on toinen kahdesta tekijästä, jotka aikaansaavat geenivaihtelua meioosissa. Kiasmojen määrä vaihtelee lajeittain (esimerkiksi Drosophila melanogaster -banaanikärpäsen uroksilla ei esiinny lainkaan kiasmoja), sekä niiden esiintymistaajuus on yleensä suurempi, mitä lähempänä ollaan kromosomin päitä.
Profaasi I:tä seuraa metafaasi I. Metafaasi I on toinen tekijöistä, jotka aiheuttavat geenivaihtelua. Yksi kromosomipari voi päätyä kahdella eri tavalla tuman ekvaattorin suhteen. 23 kromosomiparia johtaa 2²³ eri tapaan järjestää kromosomit. Mikroputkista koostuva kromosomit erottava tumasukkula muodostuu myös metafaasi I:den aikana (engl. spindle apparatus). Seuraavassa anafaasi I:ssä kromosomit työnnetään erilleen toisistaan, mikäli tietyt signaalit sallivat tämän. Solussa on tarkat varotoimenpiteet epäonnistumisten varalta, eikä anafaasiin edetä, mikäli kaikki kromosomiparit eivät esimerkiksi ole orientoituneet oikealla tavalla. Tämä sisältää tiettyjen proteiinien hajottamista, jotka estävät anafaasin alkua. Telofaasi I:ssä solut erotetaan aktiinista koostuvan renkaan supistuessa ja siten erottaen solulimat toisistaan.

II jako

Toisen jaon alussa on lajikohtainen tauko. Jotkut lajit etenevät toiseen jakoon suoraan ensimmäisen loputtua, kun taas toisilla meioosin eteneminen pysähtyy joksikin aikaa. Toinen jako on verrattavissa ilman DNA:n kahdentumista tapahtuvaan mitoosiin.

Meioosin epäonnistuminen

Mikäli huolimatta solun tarkoista varotoimijärjestelmistä meioosi epäonnistuu, seurauksena on useimmiten poikkeuksellinen määrä kromosomeja meioosista valmistuvissa soluissa. Kromosomihäiriöiden tunnetuin esimerkki on Downin syndrooma. Siinä ihmisellä on 47 kromosomia, joista kromosomia 21 on kolme kappaletta. 
Kromosomeja voi olla myös yksi liian vähän. Yleisesti voidaan sanoa, että yksilöt, joilla on poikkeava määrä kromosomeja, selviävät huonommin (jos ollenkaan) verrattuna yksilöihin, joilla on normaali komplementti kromosomeja.
Pallastunturin luontokeskus

Pallastunturin luontokeskus on Muoniossa Pallastuntureiden läheisyydessä sijaitseva luontokeskus, jota ylläpitää metsähallitus. Se on perustettu vuonna 1977. Sitä laajennettiin vuonna 1984 ja uudistettiin vuonna 1991. Pallastuntunturin luontokeskuksen vieressä sijaitsee hotelli Pallas.
Luontokeskuksessa on auditorio, johon matkailijaryhmät voivat varata ajan ja jossa näytetään diaesityksiä Lapin luonnosta. Keskus tarjoaa ryhmille myös opastusta joillakin retkeilyreiteillä. Keskuksen läheisyydessä on useita retkeilyreittejä, jotka johtavat Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon, Ounastuntureille ja Hettaan. Lähialueella sijaitsee myös vuokrattava Pallaskota.

Kulkuyhteydet

Pallastunturin luontokeskukselle pääsee linja-autolla Rovaniemen, Kittilän, Jerisjärven ja Muonion kautta. Henkilöautolla sinne pääsee Kittilän ja Jerisjärven kautta ja Tepaston kautta sekä Kolarista Äkäslompolon kautta.
Kertšinsalmi

Kertšinsalmi (ven. Керченский пролив, Kertšenski proliv, ukr. Керченська протока, Kertšenska protoka, krimintat. Keriç boğazı) on noin 40 kilometriä pitkä Asovanmeren ja Mustanmeren yhdistävä kapea salmi, joka jää Krimin niemimaan itäisimmän osan eli Kertšin niemimaan ja Kaukasian puolella olevan Tamanin niemimaan väliin. Salmi on kapeimmillaan pohjoisosassaan, jossa se on vain 3–5 kilometriä leveä. Mustaanmereen avautuvassa eteläpäässä leveys on noin 14 kilometriä. Kertšin kaupunki sijaitsee salmen keskivaiheilla Kertšin niemimaan puolella. Salmi on 5–13 metriä syvä. Se tunnettiin antiikin aikana Krimin Bosporuksena. 
Alueella syntyi vuonna 2003 kriisi, kun Venäjä ryhtyi rakentamaan patoa Tamanin niemimaalta kohti salmessa Ukrainan puolella rajaa sijaitsevaa Tuzlan saarta. Padon rakennustyöt keskeytettiin ja myöhemmin osapuolten välillä solmittu sopimus määritti salmen yhteiskäyttöön. Venäjä kuitenkin kyseenalaisti saaren kuulumisen Ukrainalle vuonna 2005, ja asiasta ei ole päästy sopimukseen.
Taipaleenharju

Taipaleenharju on Pudasjärven kaupungissa valtatien 20 varrella sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Taipaleenlammen, Mustalammen ja Ontamojärven eteläpuolella noin 14 kilometriä Pudasjärven keskustaajamasta Kurenalta lounaaseen, ja noin 70 kilometriä Oulusta itäkoilliseen.
Nimensä kylä on saanut vetotaipaleesta. Vielä 1600-luvulla taipaleen poikki kulki hirsistä rakennettu venetie, joka helpotti siirtymistä vesistöstä toiseen. Kylän maisemaa hallitsevat harjun laella edelleen seisovat kolme vanhaa hirsirakenteista tuulimyllyä.
Taipaleenharjussa oli oma koulu, joka lakkautettiin vuonna 2005. Vanha koulurakennus on nykyisin yksityisen käytössä.
Gyeongsang

Gyeongsang on Korean historiallinen maakunta. Se on jaettu kahteen osaan, Pohjois-Gyeongsangiin ja Etelä-Gyeongsangiin. Maakunta muodostettiin Goryeon dynastian kaudella.
George William Featherstonhaugh

George William Featherstonhaugh /ˈfænʃɔː/ (1780–1866) oli englantilaissyntyinen maantieteilijä, kartoittaja ja seikkailija, joka tutki Ranskan Louisianan aluetta sen jälkeen kun Yhdysvallat oli ostanut sen Ranskalta.
Featherstonhaugh saapui Amerikkaan 1806 ja aikoi opiskella alkuperäiskansojen kieliä. Hän meni naimisiin, perusti maatilan ja pyrki edistämään suunnitelmia rakentaa Yhdysvaltoihin höyryjunaratoja, joita pitkin maataloustuotteita voitaisiin kuljettaa itärannikon asutuskeskuksiin edullisesti. Featherstonhaugh tunsi George Stephensonin Englannin ajoiltaan, mikä selittää hänen paneutumistaan rautatieasioihin. Vuonna 1885 hän sai luvan radan rakentamiseen, ja 1831 avattiin ensimmäinen osuus Mohawk Valleyn ja Hudsonin välisestä ratayhteydestä.
Vuonna 1834 Feathernstonhaugh nimitettiin valtiongeologiksi, ja hänet määrättiin tutkimaan ja kartoittamaan vasta ostetun Ranskan Louisianan ylänköalueita Missourin ja Red Riverin väliltä.
Featherstonhaugh palasi vuonna 1838 Eurooppaan ja sai nimityksen Britannian konsuliksi Ranskaan. Vanhoilla päivillään hän kirjoitti Yhdysvalloissa tekemistään matkoista laajoja selostuksia.
Mustavatsakottarainen

Levinneisyys

Mustavatsakottaraista tavataan laajalla alueella Afrikan itärannikolla Etelä-Afrikasta Somalian eteläosiin.  Lajia on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Operaatio Anthropoid

Operaatio Anthropoid oli koodinimi Tšekkoslovakian pakolaishallituksen suunnittelemalle saksalaisen SS-kenraali Reinhard Heydrichin murhalle, joka toteutettiin Prahassa vuonna 1942. Böömin ja Määrin protektorina toiminut Heydrich oli julmien otteidensa takia tšekkien vihaama. Operaatio käynnistettiin Isossa-Britanniassa tšekkien pakolaishallituksen presidentin Edvard Benešin ja pääministeri Jan Šrámekin aloitteesta. Vaikka Beneš vastusti salamurhia, hän myöntyi tähän hankkeeseen. Tšekkiläiset Jan Kubiš ja Jozef Gabčík saivat brittiläisen agenttikoulutuksen operaation toteuttamiseksi.
Agentit pudotettiin laskuvarjoilla Pilseniin puoli vuotta ennen iskua. Prahassa Libeňin esikaupungissa 27. toukokuuta 1942 Heydrich oli automatkalla työhuoneeseensa Mercedes 320 -avoautolla, kun agentit iskivät auton kimppuun. Gabčíkin aseeseen tuli kuitenkin toimintahäiriö juuri ratkaisevalla hetkellä. Autoa kuljettanut SS-mies luuli Gabčíkin olevan yksin ja pysäytti auton surmatakseen hänet. Silloin Kubiš heitti voimakkaan käsikranaatin autoon. Räjähdyksessä Heydrich haavoittui kuolettavasti. Hän kuoli 38-vuotiaana prahalaisessa sairaalassa 4. kesäkuuta 1942. 
Kostoksi saksalaiset turvallisuusjoukot surmasivat viikkoa myöhemmin Lidicen pikkukaupungin kaikki miehet, lähettivät muun väen Chełmnon keskitysleireille ja polttivat alueen talot.