google/wiki40b huggingface dataset:
Rautakausi

Rautakausi oli esihistorian aikakausi, jolloin pääasiallinen materiaali aseiden ja työkalujen valmistamisessa oli rauta. Raudan pelkistämisen taito keksittiin Välimeren itäpuolella noin vuonna 1 500 eaa. ja se levisi Eurooppaan noin 1 200 eaa. Suomen rautakauden katsotaan alkaneen noin vuonna 500 eaa. Rautakautta edelsi pronssikausi ja sitä seurasi keskiaika.
Maapallolla esiintyvästä meteoriittiraudasta valmistettiin yksinkertaisia rautaesineitä Egyptissä jo 3000-luvulla eaa. Laajamittaisen raudantuotannon edellytys oli kuitenkin rautamalmiin sisältyvän rautaoksidin pelkistäminen eli raudan ja hapen erottaminen toisistaan. Prosessi vaatii huomattavasti tehokkaamman uunin kuin kuparin sulattaminen ja tästä syystä raudanvalmistus saattoi alkaa vasta kun metallurginen osaaminen oli kehittynyt riittävästi helpompien metallien parissa.
Raudan käyttö oli yleisempää kuin sitä ennen pronssin käyttö laajimmillaan, sillä rautamalmia esiintyy luonnossa melko yleisesti ja raudan valmistus on helpompaa kuin pronssin. Pohjois- ja Keski-Euroopassa rautakauden alkua voidaan pitää esihistoriallisena kautena. Sen sijaan osissa Etelä-Eurooppaa, Lähi-idässä, Intiassa ja Kiinassa kirjoitustaito oli keksitty jo kauan ennen raudan keksimistä ja siten ollen rautakausi ajoittuu historialliselle ajalle. Keski-Euroopan merkittäviä rautakautisia kulttuureja olivat mm. Hallstattin ja La Tènen kulttuurit.

Rautakausi

Vanhin löydetty rautaesine on noin 6 000 vuotta vanha. Pieniä määriä rautaa alettiin pelkistää Lähi-Idässä ja Indusjoen laaksossa 3 000–2 000 eaa. Rautaa pidettiin mahdollisesti seremoniametallina, joka oli kultaakin kalliimpaa. Jotkut taas pitivät rautaa kuparin kuonametallina. Heettiläiset alkoivat tuottaa rautaa järjestelmällisesti noin 1 300 eaa. Intiassa alkoi 1 800 eaa. kehittyä oma rautakulttuurinsa, joka tuotti 200 eaa. korkealuokkaista hiiliterästä. Raudan käsittelytaito levisi laajalle Lähi-Idässä vuoteen 1 200 eaa. mennessä, vaikka pronssia käytettiinkin yhä raudan ohella.
Eurooppaan raudan käsittelytaito saapui 1 000 eaa. ja se levisi hitaasti länteen. Suomeen raudan käsittelytaito levisi vuoteen 500 eaa. mennessä. Rautaa käyttivät myös Tšernogorovkan ja Novotšerkasskin kulttuurit noin 900 eaa. Kaukasuksen pohjoispuolisilla alueilla. Sieltä rautateknologia kulkeutui länteen suuntautuvassa kansainvaelluksessa noin 800 eaa. Hallstattin keskieurooppalaiseen kulttuuriin, joka kukoisti 800–450 eaa. Pohjois-Euroopan kulttuuri- ja kauppayhteydet Välimeren tienoille heikkenivät huomattavasti tämän jälkeen, minkä arvellaan johtuneen kelttiläisen La Tènen kulttuurin vahvistumisesta.
GIMP

Historia

Kalifornian yliopiston opiskelijat Spencer Kimball ja Peter Mattis aloittivat projektin 1995 Berkeleyssä. Kuukausien työn tuloksena he julkaisivat ensimmäisen jo täysin toimivan version 0.54 tammikuussa 1996. Ohjelman nimi GIMP tuli alun perin sanoista General Image Manipulation Program, yleiskuvankäsittelyohjelma, mutta myöhemmin sen nimeksi muutettiin GNU Image Manipulation Program. Valmistuttuaan 1997 Kimball ja Mattis lähtivät projektista, ja projektin johtoon nousi vähäksi aikaa Federico Mena Quintero. Uutta vapaaehtoista kehittäjäyhteisöä auttoi syntymään 1997 perustettu IRC-kanava #gimp. GIMPiä varten kehitetty käyttöliittymäkirjasto GTK levisi odottamatta laajemmallekin, kun GNOME-projekti otti sen käyttöönsä. GNOME-työpöytää voidaan näin pitää epäsuorasti GIMPin sivutuotteena.

Yleiskatsaus

Ohjelmaa voi käyttää digitaaligrafiikan ja valokuvien käsittelyyn. Tavallisimmat käyttötavat ovat grafiikan ja logojen luominen, kuvakoon muuttaminen, värien vaihtaminen, kuvien yhdistäminen tasojen avulla, kuvanparannus sekä kuvaformaattien väliset muunnokset. GIMPin avulla voidaan luoda myös yksinkertaisia animoituja kuvia.
GIMP on todennäköisesti ensimmäinen loppukäyttäjille suunnattu suurikokoinen sovellus, joka luotiin vapaan lähdekoodin periaatteella. Aikaisemmat avoimella lähdekoodilla julkaistut ohjelmat olivat ohjelmoijille tarkoitettuja (kuten GCC ja Linux-ydin). GIMP osoitti, että avoimella lähdekoodilla voi luoda ohjelmia, joita tavalliset ihmiset voivat käyttää luovasti. Tämä tasoitti myöhemmin tietä KDE:n, GNOMEn, Mozillan ja OpenOfficen kaltaisille sovelluksille.

Skriptikielet

GIMPin toimintoja voi automatisoida makro-ohjelmien avulla. GIMP ymmärtää Scheme-ohjelmointikieltä, ja vaihtoehtoisesti voidaan käyttää Perliä, Pythonia, TCL:ää tai Rubyä.

Kehitys

GIMP suunniteltiin markkinajohtaja Adobe Photoshopin vapaaksi korvaajaksi.
GIMPin käyttöliittymäkirjastona toimii GTK+. Se kehitettiin suljetun Motif-kirjaston korvaajaksi, josta GIMP oli alun perin riippuvainen. GIMP ja GTK+ suunniteltiin Unixilla ajettavaa X Window Systemiä varten, mutta molemmista on sittemmin käännetty Windows-, OS/2- ja SkyOS-versiot.

Versiohistoria

Ensimmäinen GIMP-versio (0.54) ilmestyi vuoden 1996 helmikuussa. Sen jälkeen ilmestyi useita versioita, joista tärkein, GIMP 1.0, julkaistiin 5. kesäkuuta 1998.
Isojärven kansallispuisto

Luonto

Isojärven kansallispuiston maasto on jyrkkää ja siellä on korkeita mäkiä ja syviä rotkolaaksoja. Kansallispuiston keskimääräinen korkeus on noin 100–150 metriä. Nämä pinnanmuodot syntyivät noin 200 miljoonaa vuotta sitten, kun maankuori repeili. Viimeisin jääkausi siirsi kivenlohkareita ja siloitti kallioita. Kansallispuiston korkein kohta on Vahtervuori, joka kohoaa 218 metrin korkeuteen.
Kansallispuiston metsät ovat pääosin havumetsiä. Ennen kansallispuiston perustamista ne olivat metsätalouskäytössä. Ensimmäiset suuret metsätyöt aloitettiin 1880-luvulla ja 1910-luvulta lähtien puutavaraa alettiin tuottaa yhä enemmän. Metsiä käytettiin myös sotakorvausten maksamiseen. Jotkin alueet, etenkin vaikeakulkuiset, kuutenkin säästyivät hakkuilta.
Alueen huomattavin eläin on kanadanmajava, joka on myös kansallispuiston tunnus. Niiden jäljiltä puistossa on laajoja tulvien tappamia metsäalueita, jotka lisäävät lahopuustoisina luonnon monimuotoisuutta. Muita eläimiä ovat linnut ja lahottajahyönteiset.
Isojärven luontoa on ennallistettu toteuttamalla useita metsänpolttoja ja täyttämällä suo-ojia. Myös torppien pihapiirejä hoidetaan niittämällä ja laiduntamalla.

Reitit ja palvelut

Isojärven kansallispuistossa on monipuoliset retkeilyreitistöt ja levähdyspaikkojen verkosto virkistyskäyttöä varten. Reitit muodostavat useita eripituisia rengasreittejä. Opastuskeskus sijaitsee entistetyllä Heretyn kämpällä. Luutsaaren perinnetilalla hoidetaan lampaita ja Huhtalan perinnetilalla ylläpidetään muun muassa niittyjä.
Kuivasensaari

Kuivasensaari on noin 180 asukkaan saari Saimaassa.
Kuivasensaari kuuluu Savitaipaleen kuntaan Etelä-Karjalassa, ja sen kylät ovat Pettilä, Kuivanen, Korhola, Tukiala ja Rahikkala. Pettilässä sijaitsee kyläkeskus, joka tarjoaa muun muassa kirjaston, postin ja mahdollisuuden käyttää internetiä.
Kuivasensaarelta on noin 40 kilometrin matka Lappeenrantaan. Saari on varsin suosittu kesälomakohde, ja kesäisin siellä saattaa asua jopa 3 000 ihmistä. Pettilässä on kyläkeskuksen Pikku-Puodin lisäksi yleinen uimaranta, metsästysmaja ja vuonna 2015 valmistunut hiekkatekonurmikenttä. Naapurikylä Rahikkala tunnetaan kirkonrakentajistaan ja kunnostetusta tuulimyllystään.
Kuivasensaari oli Vuoden eteläkarjalainen kylä 1999.
Gaston Darboux

Jean Gaston Darboux (1842–1917) oli ranskalainen matemaatikko ja korkeamman geometrian tutkija. Hänen pääteoksensa on Leçons sur la théorie des surfaces. Hän sai vuonna 1916 Sylvester-mitalin.
Simon Bird

Simon Antony Bird (s. 19. elokuuta 1984) on englantilainen näyttelijä, joka näytellyt Will McKenzien roolia BAFTA-palkitussa komediasarjassa Putoojat (The Inbetweeners). Hän esiintyy Willin roolissa myös Putoojat-elokuvissa.
Bird aloitti teatteriharrastuksen opiskeluaikoinaan Cambridgen yliopistossa. Hän osallistui Edinburghin festivaaleille 2007 ja 2008 komediaryhmässä, joka herätti valtakunnallista kiinnostusta Isossa-Britanniassa. Bird esiintyy myös stand up -koomikkona.
REST

REST (Representational State Transfer) on HTTP-protokollaan perustuva arkkitehtuurimalli ohjelmointirajapintojen toteuttamiseen.
Kankijärvi (Jämsä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,1 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee laeveän ja pohjoisivuiltansa jyrkkärinetisen Karttianvuoren koillispuolella. Vuoren rinteet muodostavat järven lounaisrannat ja ne laskeutuvat jyrkinä järveen. Järven pohjoispäässä on myös jyrkänteitä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Järven lähiympäristössä on ollut kolme maatilaa, joista kaksi on edelleen viljelyssä. Järven rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee metsätiet valtatieltä 9 tai yhdystieltä 14249.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,5 metriä mpy. Siihen on johdettu yhdeksän metsäojaa, joista neljä tuovat suon kuivatusvesiä. Järvi laskee Vähään Valkaeajärveen vesireitille, jonka muodostuu peräkkäisten järvien ketjusta: Valkeajärvi, Vähä Valkeajärvi, Karttianjärvi, Liivesjärvi, Sulunjärvi, mikä laskee lopuksi Koljonselän Säkin Oinaspohjan lahteen.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa karttaan oli merkitty enemmän peltopalstoja kuin nykyään. Kartassa ei ollut yhtään vapaa-ajan asuntoa, mutta vuoden 1986 kartassa ne ovat olleet jo kaikki.
Hans Löhrl

Hans Löhrl (25. toukokuuta 1911 Stuttgart - 26. kesäkuuta 2001 Egenhausen, Schwarzwald) oli saksalainen lintutieteilijä ja käyttäytymistutkija.
Löhrl opiskeli biologiaa ja geologiaa Tübingenin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Münchenin yliopistosta, väitöksen aiheena oli paikallisten pikkujyrsijöiden ja päästäisten ekologia ja fysiologia (Ökologische und physiologische Studien an einheimischen Muriden und Soriciden). Tämän jälkeen Löhrl tutki lintuja sekä Rossittenin lintuasemalla että yksityisellä Radolfzellin lintuasemalla Mettnaussa. Vuosina 1957–1962 Löhrl johti Baden-Württembergin valtiollista linnustonsuojelulaitosta (Staatliche Vogelschutzwarte) Ludwigsburgissa, ja 1962–1976 Max Planck -instituutin Radolfzellin lintuasemaa. Hän toimi Saksan lintutieteellisen yhdistyksen (DO-G) varapuheenjohtajana 1971–1979. Vuonna 1981 DO-G myönsi hänelle kunniajäsenyyden, ja American Ornithologists' Union (AOU) vuonna 1989.
1930-luvulta alkaen Löhrl tutki pääasiassa vuoriuunilinnun, kattohaikaran ja harmaahaikaran elämää ja muuttoa. Myöhemmin hän tutki myös pähkinänakkelia, tiaisia, kalliokiipijää, haarapääskyä, punarintaa, sepelsieppoa ja käkeä.
Löhrl julkaisi yksitoista kirjaa, 296 tieteellistä artikkelia ja 111 kansantajuista kirjoitusta.
Terje Isungset

Terje Isungset (s. 4. toukokuuta 1964 Geilo, Norja) on norjalainen lyömäsoittimiin erikoistunut muusikko ja säveltäjä. Hän aloitti soittamisen 8-vuotiaana saatuaan ensimmäisen rumpusettinsä. Aluksi hän soitti 
erilaisissa pienissä tapahtumissa perinteistä norjalaista musiikkia harmonikkaa soittaneen isänsä kanssa. Myöhemmin hän perehtyi muun muassa jazziin. Parhaiten hänet tunnetaan siitä, että hän on tuottanut musiikkia jäästä tehdyillä soittimilla. Hän on rakentanut instrumentteja myös muun muassa graniitista, koivusta, lampaankelloista, lasista ja metallista.
Aleandro Rosi

Aleandro Rosi (s. 17. toukokuuta 1987 Rooma, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai laituri. Hän edustaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa pelaavaa Parmaa, jossa hän on pelannut vuodesta 2012. Rosi on edustanut ammattilaisurallaan Parman lisäksi AS Romaa (2004–2012), AC Chievo Veronaa (lainalla 2007–2008), AS Livorno Calciota (lainalla 2008–2009) ja AC Sienaa (lainalla 2009–2010). Hän on pelannut Italian alle 16-, 17-, 18- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Potidaion

Maantiede

Potidaionin kaupunki sijaitsi Karpathoksen saaren kaakkoisrannikolla nykyisen Kárpathoksen kaupungin eli Pigádian paikalla. Kaupungin mykeneläisen kauden ja antiikin ajan akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi nykyinen Vounóksen kukkula Kárpathoksen kaupungin satamalahden koillispuolella. Sen korkeus on 23 metriä. Kaupungin satama sijaitsi nykyisessä luonnonsatamalahdessa.

Historia

Potidaionin paikka on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä neoliittisella kaudella ja varhaisella pronssikaudella noin 3000 eaa. Minolaisella kaudella (MM ja LM IA) sekä mykeneläisellä kaudella (LH IIA–B) paikalla oli merkittävä asutus. Koko saaren asutuksessa oli katkos pronssi- ja rautakauden taitteessa. Manner-Kreikasta tulleet doorilaiset asuttivat sen uudelleen noin 1000 eaa.
Potidaion oli ainakin hellenistisellä kaudella Karpathoksen poliksen satama. Tuohon aikaan saaren kaikki kaupungit olivat Rhodoksen vallan alla. Kaupungista käytetään antiikin lähteissä yleensä nimimuotoa Potidaion. Muoto Poseidion esiintyy Ptolemaioksella. Kaupungin asukkaista käytettiin etnonyymiä Potidaieus (Ποτιδαιεύς).
Potidaion kukoisti hyvän satamansa ansiosta vielä roomalaisella kaudella sekä varhaisella kristillisellä kaudella. Ptolemaios mainitsee sen olemassaolon kaupunkina 100-luvulla jaa. Varhaisen kristillisen kauden kaupungista todistavat löydetyt basilikakirkot. Keskiajalla kaupunki hylättiin ja sen asukkaat siirtyivät turvallisempaan paikkaan sisämaahan nykyisen Apérin kylän paikalle.
Kaupungin paikalle syntyi uusi asutus, nykyinen Kárpathoksen kaupunki, 1800-luvulla. Se on ollut saaren keskus vuodesta 1894.

Rakennukset ja löydökset

Potidaionin akropoliin löydökset ovat pääosin peräisin hellenistiseltä kaudelta. Kukkulalta on löydetty linnoitus- ja tukimuurien jäänteitä, jotka on ajoitettu 300-luvulle eaa., sekä muun muassa sisternejä eli vesisäiliöitä. Piirtokirjoituslähteiden perusteella akropoliilla oli tuohon aikaan Athene Lindialle eli Lindoksen Athenelle omistettu temppeli sekä uhrialue (hierothysion).
Kaupungin hautausmaat on löydetty sen luoteispuolelta nykyisten Anemómyloin, Skópin ja Makéllin alueilta. Varhaisimpiin hautalöytöihin lukeutuu muun muassa mykeneläisen kauden keramiikkaa. Merkittävimpiin esinelöytöihin lukeutuu naishahmoinen idoli, niin kutsuttu ”Kárpathoksen nainen”, noin ajalta 3000 eaa. Se on nykyisin British Museumissa.
Varhaiselta kristilliseltä ajalta kaupungin alueelta on löydetty kolmen basilikakirkon rauniot. Ne ajoittuvat 300–500-luvuille jaa. Yksi kirkoista sijaitsi akropoliin juurella sen lounaispuolella, ja kaksi muuta satamalahden länsirannalla. Tunnetumpi näistä oli omistettu Pyhälle Fotinelle, ja se on ajoitettu 400- tai 500-luvulle.
Erkki Karjalainen (punakaartilainen)

Erkki Karjalainen (kuollut ilmeisesti Stalinin puhdistuksissa 1930-luvun lopussa) oli riihimäkeläinen puuseppä, punakaartin päällikkö ja Lylyn rintaman komentaja Suomen sisällissodassa. Hänen esikuntansa oli majoittuneena Lylyn rautatieasemalle ennen punakaartin pohjoisen rintaman romahdusta ja Tampereen taistelua. Sisällissodan lopussa hän siirtyi Kotkasta laivalla Venäjälle, jossa kävi punaupseerikoulun. Mirko Harjulan väitöskirjan mukaan viimeinen havainto Karjalaisesta on vuodelta 1935 kun hän oli Solovetskin rangaistusleirin päällikkönä. Karjalainen esiintyy Erkki Lepokorven kirjassa Käy ruusutkin kukkimaan.
Theognis

Theognis (500-luku eaa.) oli kreikkalainen runoilija. Hän oli kotoisin Megarasta. Hän oli kreikkalaisen elegiarunouden pääedustajia. Theognis kirjoitti 1 400 riviä runoutta, joka on yli puolet Aleksanteri Suuren aikaa edeltäneestä elegiarunoudesta.
Ignacio Pérez

Ura

Nacho on Málagan junioriakatemian kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 23. maaliskuuta 2003 kotiottelussa Celta Vigoa vastaan. Vuonna 2004 hänet lainattiin yhden kauden kestävällä lainasopimuksella Levanteen.
Heinäkuussa 2007 Málaga putosi pääsarjasta ja Nacho siirtyi Getafeen. Kesken toisen kautensa, hänet lainattiin tammikuussa 2008 baskiseura Real Sociedadiin, joka ei kuitenkaan kauden päätteksi onnistunut tekemään paluuta pääsarjaan.
Kaudeksi 2008–2009 Nacho siirtyi jälleen lainalle, tällä kertaa kasvattajaseuraansa Málagaan, joka palasi pääsarjaan kahden kauden tauon jälkeen. Ensimmäisen maalinsa kaudella hän teki 22. helmikuuta 2009 ottelussa Real Valladolidia vastaan.
Alónnisos

Maantiede

Alónnisos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Se on itäisin Pohjoisten Sporadien pohjoisemmista pääsaarista. Sen länsipuolella sijaitsee Skópeloksen saari, itäpuolella Peristéra ja koillispuolella Kyrá Panagiá.
Saaren korkein kohta on Kouvoúli (475 metriä).

Historia

Ensimmäiset merkit asutuksesta Alónnisoksella ovat peräisin paleoliittiselta kaudelta. Myöhemmin saarella vaikuttivat minolainen ja mykeneläinen kulttuuri. Kreikkalaisen mytologian mukaan saaren asutti Kreetalta tullut Stafylos, joka toi saarelle viininvalmistuksen taidon.
Antiikin aikana saari tunnettiin nimellä Ikos, ja nimeä Alonnisos käytettiin jostakin läheisestä saaresta, mahdollisesti viereisestä Kyrá Panagiásta. Saarella palvottiin erityisesti merenjumala Poseidonia. Roomalaiset valtasivat saaren vuonna 190 eaa.
Neljännen ristiretken jälkeen vuonna 1204 Alónnisos tuli frankkien vallan alle ja Bysantin valtakunnan lopullisen kukistumisen vuonna 1453 jälkeen venetsialaisvallan alle. Osmanit valtasivat saaren vuonna 1538. Kreikan kansannousun vuonna 1821 jälkeen saarelle muutti paljon ihmisiä eri puolilta vielä Turkin vallan alla ollutta Kreikkaa.
Saarella tapahtui suuri maanjäristys vuonna 1965. Se vahingoitti suuresti vanhaa pääkylää Chóraa ja sai sen asukkaat muuttamaan nykyiseen pääkylään Patitíriin.

Nähtävyydet

Alónnisoksen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa vanha pääkylä Chóra, jossa on paljon raunioituneita taloja, ja sieltä avautuva näköala saarelle, sekä Patitírin historiallinen ja kansatieteellinen museo. Alónnisoksen saari, sen läheinen merialue sekä joukko pienempiä saaria, mukaan lukien Kyrá Panagiá ja Gioúra, kuuluvat Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuistoon.
Mervi Koistinen

Mervi Koistinen (nyk. Morgan) on entinen pesäpalloilija. Kausina 2005–2007 hän edusti Jyväskylän Kirittäriä, sitä ennen Siilinjärven Pesistä. Vuonna 2006 hänet valittiin Superpesiksen elokuun parhaaksi pelaajaksi, mutta finaaliottelut päättyivät loukkaantumiseen. Hän lopetti pelaamisen kauden 2007 päätyttyä. Hän on voittanut kolme Suomen mestaruutta Kirittärien joukkueessa. Hän on pelannut kuusi Itä-Länsi -arvo-ottelua.
Eugenio Ravignani

Eugenio Ravignani (s. 30. joulukuuta 1932 Pula) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. heinäkuuta 1955 ja nimitettiin Vittorio Veneton hiippakunnan piispaksi 7. maaliskuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lorenzo Bellomi, jota avustivat Gioacchino Muccin ja Antonio Vitale Bommarco.
Ravignani siirtyi toiseen hiippakuntaan, kun hänet nimitettiin 4. tammikuuta 1997 Triesten piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 4. heinäkuuta 2009.
Saksinokat

Ulkonäkö ja koko

Nokan alaosa on yläosaa pidempi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Esiintyy Amerikassa, Afrikassa ja Intiassa.

Ravinto

Syö kalaa.
Adlerstam

Adlerstam on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 2057. Suku on lähtöisin Skotlannista, missä Valtin Lulle toimi suurkauppiaana. Hänen poikansa Valtin nuorempi (k. 1649) opiskeli Nürnbergissä ja joutui vankina Ruotsiin. Bengt Valtinsson syntyi 1644 Lidköpingissä ja hänestä tuli Wennersborgin pormestari. Tämän poika Adrian aateloitiin, mutta hän ei kirjoittautunut ritarihuoneeseen,  mutta kun hänen kolme poikaansa aateloitiin vuonna 1767, ottivat he paikan ritarihuoneesta.
Zarema Sadulayeva

Zarema Sadulayeva (n. 1974 - 10. elokuuta 2009) oli venäläinen lasten puolesta toiminut ihmisoikeusaktivisti, joka murhattiin yhdessä aviomiehensä kanssa elokuussa 2009. Sadulayevan murha liittyi käynnissä olleeseen murhasarjaan, jossa tuntemattomat murhaajat tappoivat Tšetšenian sotarikoksia julki tuoneita ihmisoikeusaktivisteja, lakimiehiä ja toimittajia.
Pohjois-Bačka

Pohjois-Bačkan piirikunta (serbiksi: Севернобачки округ, Severnobački okrug; unkariksi: Észak Bácskai Körzet; kroaatiksi: Sjevernobački okrug; bunjevaciksi: Sjevernobački okrug; slovakiksi: Severobáčsky okres; ruteeniksi: Сивернобачки окрух; romaniaksi: Districtul Bacica de Nord) on piirikunta Serbian pohjoisosissa. Piirikunta sijaitsee Bačkan alueella Vojvodinan autonomisessa provinssissa. Piirikunnan väkiluku on 200 140 ja pinta-ala 1 784 km². Piirikunnan keskuspaikka on Subotica.
Pilvilinna (vuoden 1970 elokuva)

Juoni

Fantasiaa, totuuselokuvaa ja dokumenttia sekoittavassa tarinassa nuori kulkuri Erik rantautuu soutuveneellä maailmanmatkoiltaan ja ryhtyy jatkamaan koulunkäyntiään. Uusia tuulia kouluun halajavasta Erikistä tulee koululaisten kapinaliikkeen kärkihahmo.

Arvioita

Pilvilinnan ensi-ilta-arviot olivat enimmäkseen varsin nuivia, mutta Pirjo Honkasalon kuvausta kehuttiin ja Sakari Rimmistä pidettiin kiinnostavana tulokkaana. Paula Talaskivi suhtautui myönteisimmin ja piti elokuvaa innoittavana ja mukaansa tempaavana.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen murskaa Pilvilinnan: ”Pitkätukkainen vätys ja jäkättävä herrastyttö nuuskivat muutosten tuulia. Sietämättömän avuton ja tökerö yritelmä roikkuu nuorisoelämän ulkoisissa trendi-ilmiöissä.” Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Tuovi Vahtera

Tuovi Inkeri Vahtera (s. 28. helmikuuta 1938 Helsinki) on entinen suomalainen yleisurheilija. Vahtera voitti viisiottelussa neljä Suomen mestaruutta sekä yhden mestaruuden 100 metrin juoksussa. Hän saavutti mitalisijoituksia myös 200 metrin juoksussa ja keihäänheitossa. Seuratasolla hän edusti Helsingin Naisurheilijoita.
Egon Rannet

Egon Rannet (vuoteen 1940 Jevgeni Brükke, 29. marraskuuta 1911 Tukholma, Ruotsi – 1. marraskuuta 1983 Tallinna) oli virolainen kirjailija.
Rautatieläisperheeseen syntynyt Rannet jäi varhain orvoksi ja elätti itseään monenlaisilla töillä. Toisessa maailmansodassa hän palveli Neuvostoliiton puna-armeijassa ja toimi sitten 1944–1947 Tallinnassa oikeuslaitoksessa ja rikostutkijana. Vuodesta 1948 hän toimi kirjailijana.
Rannet kirjoitteli aluksi lehtijuttuja, pakinoita ja ulkopoliittisia satiireja. Vuonna 1957 valmistunut näytelmä löi hänet läpi näytelmäkirjailijana. 1960-luvun mittaan hänen suosionsa alkoi kuitenkin laskea muuntautumiskyvyn puutteen takia, ja uransa lopulla hän keskittyi proosaan laajan eeppisellä maaseuturomaanillaan Kivid ja leib (”Kivet ja leipä”). Sen ensimmäinen osa ilmestyi 1972 ja toinen 1985.
Hansakallion koulu

Hansakallion koulu on alakoulu, joka sijaitsee Espoon Kauklahdessa. Koulussa tarjotaan perusopetusta 1–6-luokkalaisille. Koulussa on noin 550 oppilasta. Rehtori on Jarmo Jääskeläinen. 
Koulurakennus on Heikki ja Kaija Sirenin suunnittelema ja valmistunut 1955. Vuonna 2017 julkaistun Espoon koululrakennusten inventoinnin mukaan koulu edustaa aikansa uuden rationaalisen ja konstruktivistisen arkkitehtuurin kärkeä: ”Pohjaratkaisu on selkeä, toimiva ja tehokas. Rakennuksen sisääntulokerroksen runkoratkaisu on poikkeuksellinen: rakenne perustuu luokkien välisiin kantaviin poikittaisiin betoniseiniin, joissa muottilautapinta on jätetty esille.” Koulun yhteydessä ollut opettajien asuinrivitalo on purettu. Koulurakennusta peruskorjattiin ja laajennettiin 2009–2011.
Huonekoiso

Ulkonäkö ja koko

Kasvi on luonnonvaraisena pensasmainen. Kukat ovat pieniä ja väriltään valkoisia. Hedelmät ovat myrkyllisiä. Ne ovat täysin raakoina valkoisia, puoliraakoina vihreitä ja kypsinä oransseja tai punaisia.

Levinneisyys

Kasvi on peräisin Etelä-Amerikasta.

Elinympäristö

Huonekoiso viihtyy valoisalla ja viileällä kasvupaikalla. Kasvualustan tulee olla ilmava ja ravinteikas, kasvia pitää lannoittaa kesällä.

Käyttö

Huonekoisoa käytetään huonekasvina.