google/wiki40b huggingface dataset:
Keisari ja salamurhaaja

Tarina

300-luvulla eaa. Qinin kuningas Ying Zheng (Li Xuejian) pyrkii yhdistämään kaikki seitsemän Kiinan kuningaskuntaa. Gin on jo valloittanut mm. Hanin mutta muut olisivat liittoutuessaan liian voimakkaita tälle. Siksi Ying ja tämän lapsuuden ja naisystävänsä Lady Zhaon (Gong Li) kehittävät juonen Yanin kuningaskuntaan hyökkäämisen oikeuttavan syyn saamiseksi. He päättävät että Lady Zhao lähtee vakoilijana värväämänä Yingille salamurhaajan. Salamurhayritystä on sitten tarkoitus käyttää syynä hyökätä Yaniin. Lopulta Lady Zhao saa värvättyä Yanlaisen Jing Ken (Zhang Fengyi) salamurhaajaksi.
Todistettuaan Yingin määrämän Zhaon kuningaskunnan lasten joukkomurhan Lady Zhao paljastaa juonen salamurhaaja Jingille ja auttaa tätä onnistumaan murhassa. Salamurha kuitenkin epäonnistuu ja Ying tappaa Jingin. Ying kuitenkin kokee nöyryytyksen sillä kukaan tämän alaisista ei auta häntä ja hän joutuu selviytymään murhaajastaan yksin. Lisäksi Lady Zhao palaa mutta vain hakeakseen Jingin ruumiin haudattavaksi.
HMS Pallas (1865)

Valmistus

Alus tilattiin Woolwichin telakalta ja sen köli laskettiin 19. lokakuuta 1863. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1865 ja se valmistui 6. maaliskuuta 1866.

Palvelus

Alus myytiin vuonna 1886.
Jätevesinäyte

Jätevesinäyte on yleisemmin yhdyskuntajätevesistä, teollisuusjätevesistä sekä kiinteistökohtaisten jätevesijärjestelmien lähtevästä vedestä otettu näyte. Jätevesinäytteitä otetaan velvoite- ja kuormitustarkkailun yhteydessä. Lisäksi jäteveden puhdistusprosessin seurantaa, ohjausta ja säätöä varten otetaan jätevesinäytteitä useista eri käsittelyprosessin kohdista.
Koska jätevesinäytteet ovat yleensä konsentroituneempia kuin esimerkiksi talousvesinäytteet, tulee erityistä huomioita kiinnittää jäteveden laadun säilymiseen näytteenoton, kuljetuksen ja varastoinnin aikana. Jätevesinäytteiden laadunvarmistukseksi käytetään nolla- ja rinnakkaisnäytteitä.
Pikkutyranninapsija

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pikkutyranninapsija on noin 10 cm. Laji on selästään väritykseltään harmahtavan ruskea ja päälaki on muuta ruumista ruskeampi. Päälaella on tuuhea töyhtö ja silmien ympärillä ohuet valkoiset renkaat. Ruskeissa siivissä on kaksi siipijuovaa, jotka voivat olla valkoisia tai kanelinruskeita alalajista riippuen. Rinta on väriltään harmahtavan keltainen ja vatsa on linnulla vaalean keltainen.

Levinneisyys ja elinympäristö

Keski-Amerikassa pikkutyranninapsijaa tavataan Costa Ricasta ja Panamasta. Etelä-Amerikassa linnun levinneisyysalue ulottuu Andeilla Venezuelasta Peruun, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan sekä Brasiliasta Argentiinaan. Pikkutyranninapsijan elinympäristöä ovat kuivat pensaikot, kosteiden metsien reunamaat ja puutarhat. Tiheitä metsiä lintu välttelee. Pikkutyranninapsijan elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta.

Elintavat

Pikkutyranninapsijat liikkuvat yleensä yksin tai pareittain eivätkä yleensä liity sekaparviin. Ravintonaan laji käyttää hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja. Ravintonsa se etsii pensaiden lehdiltä tai pyydystää ilmasta. Pikkutyranninapsijan pallomainen pesä sijaitsee yleensä hyvin kätkettynä melko korkealla. Naaras munii kaksi valkoista kanelinruskeapilkullista munaa.
Teekkarien elokuvakerho Montaasi

Teekkarien elokuvakerho Montaasi on Espoossa toimiva kaikille avoin elokuvakerho. Montaasin toiminta perustuu muista Suomen elokuvakerhoista poiketen omaehtoiseen elokuvien tekemiseen. Kerho muun muassa järjestää kursseja elokuvataiteesta ja -tekniikasta sekä vuokraa jäsenilleen kalustoa. Montaasi myös järjestää kahdesti vuodessa elokuvanäytöksiä koulutuskeskus Dipolissa Otaniemessä.

Toiminta

Montaasi perustettiin vuonna 1957 lähtökohtanaan elokuvan tekemisen ja ilmaisun tarve. Yksi perustajista oli Risto Jarva, joka myöhemmin ryhtyi ammattimaiseksi elokuvaohjaajaksi. Kurssitoiminta oli tärkeässä osassa jo kerhon alkuaikoina. Montaasi järjesti elokuvantekemisen peruskurssin vuosittain jo ennen kuin virallinen elokuva-alan koulutus käynnistyi Ateneumin kamerataiteen osastolla 1959.
Kerho laajensi toimintaansa 1960-luvulla säännöllisiin elokuvaesityksiin. Kino Dipoli -nimellä tunnetussa esityssarjassa esitettin 20 elokuvaa lukukaudessa yli 30 vuoden ajan. Vuonna 2001 esitysarja joduttiin lopettamaan katsojamäärän supistuttua. Nykyään esitysten perinnettä jatkavat kaksi kerta vuodessa järjestettävät Kino Dipoli -ilmaisnäytökset.
Teenage Mutant Ninja Turtles: Fall of the Foot Clan

Pelattavuus

Pelaaja voi valita ohjattavakseen yhden neljästä mutanttikilpikonnasta: Leonardon, Michelangelon, Donatellon tai Rafaellon. Pelin päämääränä on selvittää sen viisi tasoa, päihittää Silppuri ja Krang sekä pelastaa April O'Neil. Vastustajina toimivat useimmiten jalkaklaanilaiset ja mouserit. Mikäli pelaaja menettää kaiken energiansa, täytyy hänen valita uusi Turtles-hahmo jäljellä olevista.
Aim and Ignite

Arvostelut

Albumi sai positiivisia arvosteluita. AbsolutePunk.net -sivuston Drew Beringer kehui albumia sanoen sen olevan "miltä pop-albumin 'tulisi' kuulostaa" ja "vuoden 2009 olennaisin pop-albumi." Allmusic nimitti albumia "progressiiviseksi, mutta parhaimmalla mahdollisella tavalla" ja ihaili Ruessin sanoituksia. Dave de Sylvia Sputnikmusicista kirjoitti, että "Aim and Ignite ei ole kaikkein johdonmukaisin pop-albumi," mutta hän lopulta kiitti "erinomaisesti miksatun ja järjestetyn albumin muusikoita, jotka selvästi ymmärtävät popmusiikin rajat ja mahdollisuudet". PopMattersin Estella Hung oli vähemmän vakuuttunut albumista. Hän kehui kappaleita "Be Calm" ja "The Gambler", mutta kritisoi albumin ensimmäisten kappaleiden sanoituksia ja tuotantoa. Popdosen Ken Shane kutsui albumia "mielenkiintoiseksi ja epätavalliseksi kuunnella."
Gideon Bolotowsky

Josef Gideon Bolotowsky (s. 3. heinäkuuta 1947 Helsinki) on Berliinissä asuva suomenjuutalainen analyytikko ja sijoitustutkimusyhtiö OsakeTieto FSMI Oy:n toimitusjohtaja. Vuosina 1995–1998 hän toimi Metsäliitto Internationalin toimitusjohtajana. Hän oli Helsingin juutalaisen seurakunnan puheenjohtaja vuosina 1989–2007. Hänen seuraajakseen tuli Rony Smolar.
The Dubliners

The Dubliners oli vuonna 1962 Dublinissa perustettu yhtye, joka esitti irlantilaista kansanmusiikkia. Yhtyeen alkuperäisjäseniä olivat Ronnie Drew (laulu, kitara), Luke Kelly (laulu, banjo, kitara), Ciaran Bourke (tinapilli, huuliharppu, kitara, laulu) ja Barney McKenna.
Yhtyeen alkuperäinen nimi oli ”The Ronnie Drew Group”. Se kuitenkin päätettiin vaihtaa The Dublinersiksi James Joycen Dublinilaisia-novellikokoelman (engl. Dubliners) mukaan. Yhtye levytti kymmeniä albumeja ja kiersi konsertoimassa viisi vuosikymmentä. Se teki myös yhteistyötä muiden artistien ja kokoonpanojen, kuten The Poguesin kanssa.
The Dublinersin viimeisen alkuperäisjäsenen, McKennan, kuoltua huhtikuussa 2012 myös John Sheahan – joka liittyi yhtyeeseen vain kaksi vuotta perustamisen jälkeen – päätti siirtyä jo sovittujen vuoden 2012 konserttien jälkeen eläkkeelle. Yhtyeen muut jäsenet ovat jatkaneet vielä konsertointia, mutta nimellä Dublin Legends.
Pertti Pekkanen

Pertti Väinö Juhani Pekkanen (s. 17. lokakuuta 1944) on suomalainen kapellimestari. Hän on toiminut myös Sibelius-Akatemian orkesterinjohdon professorina.
Pekkanen valmistui Sibelius-Akatemiasta 1972. Hän joutui ensimmäisen kerran Helsingin kaupunginorkesterin kapellimestariksi vuonna 1973, kun pääkapellimestari sairastui. Pekkanen toimikin seuraavat pari vuotta Helsingin kaupunginorkesterin apulaiskapellimestarina. Vuodet 1975–1987 Pekkanen oli Turun kaupunginorkesterin taiteellinen johtaja. 
Suomen kansallisoopperassa Pekkanen on esiintynyt vuodesta 1985. Hän on johtanut mm. Carmenin ja Pohjalaisia. Lisäksi Pekkanen on johtanut oopperoita Tampereen Oopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla. 
Pekkanen on levyttänyt useiden suomalaisten orkestereiden kanssa. Einar Englundin 1. ja 2. sinfoniat käsittänyt albumi valittiin Vuoden levyksi. Karita Mattilan kanssa levytetty joululevy myi platinaa vuonna 2003 .
Čalderanin taistelu

Tausta

Osmanien valtakunnassa sulttaani Selim I oli syrjäyttänyt isänsä Bayezid II:n vuonna 1512 ja valtaan noustuaan hän käänsi osmanien valtakunnan leviämissuunnan aiemmasta lännestä kohti itää. Persdiassa olivat nousseet valtaan safavidit šaahi Isma'il I:n johdolla. Isma'il I oli kruunannut itsensä Tabrizissa ja valloittanut alueita Luoteis-Iranissa ja Azerbaidžanissa alueiltaan Irakista ja Iranin ylängöltä. Safavidit olivat šiialaisia ja heitä pidettiin uhkana sunnalaisille osmaneille. Selim I kokosikin yhteen suuren armeijan ja marssi kohti itää.

Taistelu

Taistelu Čalderanissa käytiin 23. elokuuta 1514. Taistelupaikka sijaitsee lähellä nykyistä Iranin ja Turkin rajaa Tabrizista luoteeseen. Selimin armeijaan sanotaan kuuluneen yli 100 000 miestä. Safavidien armeijassa oli vain noin 20 000–40 000 miestä. Osmanit olivat varustautuneet musketeilla ja kaanuunoilla, kun taas persialaisten sotaväki koostui enimmäkseen ratsuväestä. Tykistöä persialaisilla ei ollut lainkaan.
Taistelukentällä osmanien jalkaväki oli tehnyt rautaketjuilla toisiinsa yhdistyneistä vaunuista linnoituksen, jonka suojista heidän janitsaarinsa ja kenttätykistö saattoi ampua persialaisten joukkoja. Persialaisten kizilbaš-ratsuväki kärsi suuria tappioita onnistumatta murtamaan osmanien rivejä. Taistelun käännyttyä tappioksi Persian hallitsija Isma'il I pääsi vain vaivoin pakoon. Tarinan mukaan hän oli turhautuneena lyönyt miekallaan kanuunaa jättäen siihen syvän uurteen.

Seuraukset

Osmanien tappiot Čalderanissa olivat noin 3 000 miestä ja safavidiern 6 000. Safavidien Persia menetti osmaneille safavidien vanhan tukialueen Itä-Anatoliasa, joka ei enää koskaan palautunut Persian käsiin. Osmanit marssivat myös safavidien pääkaupunki Tabriziin, josta safavidien oli pakko siirtää pääkaupunkinsa itään. Isma'il ei suuren tappionsa jälkeen enää koskaan johtanut joukkojaan taistelukentällä ja tappion muisto vaikutti myös häntä seuranneisiin hallitsijoihin. Osmaneja vastaan sovellettiin tulevaisuudessa suuren kenttätaistelun sijaan poltetun maan taktiikkaa ja huoltoreittien katkaisua. Sodat safavidien ja osmanien välillä jatkuivat vielä vuosia Čalderanin taistelun jälkeen ja esimerkiksi Tabriz ja Bagdad vaihtoivat omistajaa moneen otteeseen.
Tommi Soidinmäki

Tommi Matti Kristian Soidinmäki (s. 26. maaliskuuta 1983 Pylkönmäki) on suomalainen laulaja, joka valittiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2004. Soidinmäeltä on julkaistu seitsemän pitkäsoittoa.
Soidinmäki solmi keväällä 2017 levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa ja aloitti samalla musiikillisen yhteistyön Maki Kolehmaisen kanssa. Hänen seitsemäs albuminsa Päivä sen jälkeen julkaistiin kesällä 2018 Seinäjoen Tangomarkkinoiden yhteydessä.
Keikkojen ja konserttien lisäksi Soidinmäki on esiintynyt myös teatterissa ja musikaaleissa. Kesällä 2016 hänet nähtiin Helsingissä Taivallahden teatterissa Rosvo-Roopen pääroolissa. Vuonna 2017 Soidinmäki esiintyi pääroolissa näytelmissä Tauno & Ansa, Nuori mylläri sekä Hei sir, saako soittaa?.
Soidinmäki avioitui vuonna 2014, ja pari asuu Jyväskylässä. Hän on suunnitellut myös koruja ja vaatteita.
Die Kunst der Fuge

Die Kunst der Fuge (Fuugan taito) BWV 1080 on Johann Sebastian Bachin keskeneräiseksi jäänyt teos, joka julkaistiin säveltäjän kuoleman jälkeen vuonna 1750. Teoksen 14 fuugaa ja neljä kaanonia veivät barokin ajan kontrapunktisen polyfonisen musiikin huippuunsa ja samalla se päättää Bachin loppukauden instrumentaalisuurteosten sarjan, johon kuuluvat myös Goldberg-muunnelmat ja Musicalisches Opfer.
Bach ei itse nimennyt teostaan Die Kunst der Fugeksi, vaan nimitti kaikkia teoksen erillisiä kappaleita vain nimellä contrapunctus.

Teoksen historia

Bach oli ilmeisesti aloittanut teoksen säveltämisen jo 1740-luvun alkupuolella ja työsti sitä useaan otteeseen seuraavien vuosien aikana. Kahtena viimeisenä elinvuotenaan hän valmisteli sitä painamista varten, mutta kuoli ennen teoksen painolaattojen valmistumista vuonna 1750. Teoksen saattoivat painokuntoon hänen vanhimmat poikansa Carl Philipp Emanuel ja Wilhelm Friedemann, ja teos painettiin lopulta vuonna 1751. Bachin pojat eivät kuitenkaan ilmeisesti täysin ymmärtäneet isänsä tavoitteita teoksen suhteen, ja lopullinen versio sisälsi 17 fuugaa ja neljä kaanonia, joista yksi oli Contrapunctus 10:n vanhempi ja lyhyempi versio, ja lisäksi tämän kolmiäänisen peilifuugan molempien versioiden sovitukset kahdelle kosketinsoittimelle.
Teoksen viimeinen fuuga on otsikoitu painetussa versiossa Fuga a 3 Soggetti, jonka italiankielisyys viittaa siihen, että nimen on jälkikäteen lisännyt joku Bachin pojista. Se jäi säveltäjältä kesken, ja Carl Philipp Emanuel lisäsi painokseen tekstin: ”NB Tekijä kuoli tehdessään tätä fuugaa, jossa nimi B A C H ilmaantuu kontrasubjektina.” (”NB Über dieser Fuge, wo der Nahme B A C H im Contrasubject angebracht worden, ist der Verfasser gestorben.”). Huomautus ei nykykäsityksen mukaan ole kirjaimellisesti totta, sillä nuottikirjoitus on siihen asti Bachin omakätistä, vaikka hän oli viimeiset kuukautensa lähes sokea.
Koska viimeinen fuuga oli jäänyt näin keskeneräiseksi, Bachin kuoltua korvaukseksi ostajille teoksen loppuun lisättiin vielä Wenn wir in höchsten Nöten sein -koraalin pohjalta tehty sävellys BWV 668a. Koska muutoin koko Die Kunst der Fuge perustuu vain yhteen teemaan, tämä koraali ei selkeästi kuulu teokseen lainkaan. Lisäksi musiikkitieteilijöiden keskuudessa on herättänyt paljon keskustelua teoksen tarkoitettu järjestys ja erityisesti neljän kaanonin paikat teoksessa.
Vuonna 1756 Carl Philipp Emanuel ilmoitti, että teosta oli myyty vain kolmekymmentä kappaletta. Vielä 1800-luvun loppupuolella sitä esitettiin hyvin vähän. Die Kunst der Fugen pääsy viime vuosina esille konserttiohjelmistoihin johtuu pitkälti teoksesta tehdyistä orkesterisovituksista, jotka tekevät siitä helpommin lähestyttävän kuin säveltäjän ilmeisesti alkuperäisen tarkoituksen mukainen kosketinsoitinesitys.
Kenttäkirkko

Kenttäkirkko eli matkakirkko on sotilasosaston mukana siirtyvä uskonnonharjoitustila. Se sijoitetaan sotaväen pysähdyspaikalle, sotilasleiriin tai varuskuntaan joko valmiiseen rakennukseen, ulos pystytettyyn telttakatokseen tai avoimeen ulkotilaan. Varuskunnan kenttäkirkossa järjestetään hartauksia varusmiehille ja puolustusvoimien henkilökunnalle.

Suomen ortodoksiset kenttäkirkot

Suomessa ortodoksisen kenttäkirkon ikonostaasi ja muu kirkollinen esineistö oli useimmiten hyvin yksinkertainen ja edullisesti hankittu. Kirkon ikonostaasi oli kokoontaitettava, jotta sen kuljetus sujuisi helposti. Ikonit puolestaan oli maalattu kankaalle tai ne olivat painokuvia. Esineistön laatu ja upeus riippui sotilasseurakunnan ja sen kenttäkirkon varallisuudesta ja se puolestaan saatujen lahjoitusten suuruudesta.
Suomessa varhaisimmat tiedot venäläisistä ortodoksisista sotilaskirkoista ovat Suuren Pohjan sodan ajalta. Vuosina 1700–1721 käydyn sodan aikoihin niitä oli Käkisalmessa jo vuosina 1695–1710 sekä Viipurissa ja Savonlinnassa vuoden 1710 jälkeisenä aikana. Niihin aikoihin venäläiset eivät perustaneet vallattuun maahan pysyviä sotilaskirkkoja muualle paitsi rajalinnoituksiin, vaan kirkollinen toiminta järjestettiin joukkojen mukana siirtyneissä kenttäkirkoissa. Sellainen pystytettiin sotaväen pysähdyspaikalle joko valmiiseen rakennukseen tai ulos telttakatokseen. Vasta 1808–1809 käydyn Suomen sodan jälkeen Venäjän keisarikunnan alaiseen Suomen suuriruhtinaskuntaan tuli armeijan mukana sotilaskirkkoja lähes jokaiseen kolkkaan. Sotilaiden mukana tuli ortodoksinen uskonto ja heitä seurasivat virkamiehet palvelusväkensä kanssa sekä kauppiaat. Sotilaiden mukana ortodoksisen kirkon toiminta ulottui aina Ahvenanmaalle ja Tornioon saakka. Venäläisjoukkojen asemapaikat vakiintuivat kaupunkeihin ja linnoituksiin vuoteen 1830 mennessä, mikä mahdollisti kenttäkirkkojen toiminnan vakiintumisen. Suomen ensimmäinen venäläinen siviiliseurakunta perustettiin Helsinkiin ja seurakunnan käyttöön valmistui Pyhän Kolminaisuuden kirkko 1827.
Suuren Pohjan sodan aikana venäläiset joukot etenivät Turun kautta Ahvenanmaalle. Syksyllä 1719 Ruotsin ja Venäjän edustajat neuvottelivat rauhasta Vårdön pitäjän Lövön kylässä. Tapahtumasta käytetään nimitystä Ahvenanmaan kongressi. Venäläisten neuvottelijoiden käyttöön rakennettiin tilapäinen kenttäkirkko, joka oli muodoltaan pyöreä. Yksinkertaisen rakennelman muodosti puisen rungon varaan pingotettu purjekangas ja näin säältä suojattuun tilaan sijoitettiin mukana tuodut kirkolliset tavarat. Savonlinnassa sijaitsevassa Olavinlinnassa toimi kenttäkirkko 1714–1721. Se oli sijoitettu entiseen luterilaiseen kappeliin ja pyhitetty profeetta Elialle.
Varhaisin kirjallinen merkintä Loviisassa sijaitsevasta Jumalansynnyttäjän Kasanilaisen ikonin kirkosta on vuodelta 1795, jolloin se kuului Haminassa majailleelle Velikolutskin muskettirykmentille. Vuonna 1833 rykmentin sijoituspaikaksi tuli Loviisan Svartholma. Siellä kenttäkirkko sai tilat 1755 rakennetusta upseerikasarmista. Nykyisin tämä Loviisan ortodoksinen kirkko on melkoinen harvinaisuus, sillä se on yksi kolmesta Suomessa säilyneestä ortodoksisesta kenttäkirkosta.
Uudenmaankadun kauppahalli

Uudenmaankadun kauppahalli on Turussa toiminut entinen yksityinen kauppahalli. Hallin rakennutti kondiittori J. R. Lehtinen ja sen suunnitteli arkkitehti Helge Rancken. Tiilirakenteinen rapattu halli valmistui 1901 Uudenmaankadun ja Hämeenkadun kulmatontille. Yksikerroksisessa hallissa oli 40 kauppapaikkaa kahden pitkän käytävän varrella. Halli ei menestynyt odotetulla tavalla ja siirtyi vuonna 1920 Åbo Akademin omistukseen. Åbo Akademi muutti tilat kemiallis-teknisen tiedekuntansa luentosaleiksi. Halli purettiin vuonna 1977 tiedekunnan saatua uuden rakennuksen Piispankadulle. Vuonna 1999 tyhjälle tontille valmistui Gripen-rakennus Turun tuomiokapitulin, Turun hovioikeuden ja Åbo Akademin käyttöön.
Jimi Matala

Jimi Matala (alkuperäiseltä nimeltä Earthworm Jim) on yhdysvaltalainen 23-osainen piirrossarja, joka valmistui vuosina 1995–1996. Sarja perustuu Earthworm Jim -videopeleistä tutuksi tulleeseen hahmoon ja hänen ystävänsä Pete Penikan (Peter Puppy) seikkailuihin.
Suomessa sarjaa esitti televisiokanava Nelonen vuonna 1998 suomenkielisellä tekstityksellä. Jimi Matalan äänenä on muun muassa Simpsonit-piirrossarjan Homer Simpsonin äänenä tunnetuksi tullut Dan Castellaneta.
Kurt Paul

Kurt Paul on yhdysvaltalainen näyttelijä ja sijaisnäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten työstään Psyko-elokuvasarjassa, ja näytteli "Äitiä" jokaisessa kohtauksessa elokuvassa Psyko III.
Hän on myös ollut vierailevana näyttelijänä vuoden 1982 televisiosarjassa Ritari Ässä.
Bertin päiväkirjat

Bertin päiväkirjat on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama suuren suosion saanut kirjasarja.
Kirjasarjassa fiktiivisessä Öreskogan kaupungissa asuva teini-ikäinen Bert Ljung, perheensä ainoa lapsi, jonka suurin kiinnostuksen kohde on tytöt, joista hän aina haaveilee. Hän on sarjan alussa 11-vuotias ja lopussa 16. Bertin lisäksi yleisiä hahmoja ovat tämän ystävät sekoileva Åke Nordin ja Erik ”Pikku-Erik” Linstett, joka puolestaan on kuvattu avuttomaksi ja jokseenkin lapselliseksi pojaksi, jolle Bert ja Åke tapaavat tehdä kiusaa. Yksi Bertin tyttöystävistä on Nadja Nilsson, joka käy eri koulua kuin Bert. Bertillä on myös huonosti menestynyt bändi, jonka nimi oli alussa Pöpöjä päässä, sittemmin Heman Hunters ja sitten PS. Bertillä on kilpikonna nimeltä Ove. Sarjan alkuaikoina Bert vihasi nimeään ja kutsui itseään Treb Walkeriksi. Treb on Bert väärinpäin ja Walker tulee Bertin ihannoimasta lännenmiehestä.
Kirjojen pohjalta on tehty sekä televisiosarja Bert (1994) että kokoillan elokuva Bert – viimeinen viaton (1995).
Pentti Salmi (toimittaja)

Pentti Salmi (s. 13. tammikuuta 1928 Helsinki) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja sekä entinen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän työskenteli Yleisradion urheilutoimituksessa vuosina 1972–1991 ja oli näkyvä kasvo Urheiluruutu-lähetyksissä ja tunnistettava urheiluääni monissa eri lajeissa. Hänet muistetaan erityisesti koripallo-, jalkapallo- ja yleisurheiluselostuksistaan.
Salmi pelasi koripalloa Helsingin Kisa-Toverien joukkueessa ja valmensi vuosina 1961–1965 seuran viiteen peräkkäiseen Suomen mestaruuteen. Koripallon parissa hän on toiminut myös tuomarina ja Suomen Koripalloliiton vuosikirjan pitkäaikaisena toimittajana. Hän on Suomen Koripalloliiton kunniajäsen numero 5 (3. joulukuuta 1995). Hän on myös käsikirjoittanut lyhytdokumentin Koripallo 100 vuotta (1991). Opetusministeriö palkitsi Salmen Pro Urheilu -mitalilla 17. joulukuuta 2007. Maaliskuussa 2017 Urheilutoimittajain Liitto myönsi Salmelle Elämäntyö urheilutoimittajana -tunnustuksen.
Salmi on toimittanut vuodesta 1971 suomalaisen koripallon vuosikirjaa Koripallokirjaa. Vuonna 2009 se ilmestyi 40. kerran.
Tampa Bay Rays

Historia

Seura perustettiin alun perin nimellä Tampa Bay Devil Rays. MLB:n omistajat päättivät sarjan laajenemisesta maaliskuussa vuonna 1995 ja Tampa Bay Devil Rays ja Arizona Diamondbacks valittiin sarjan uusiksi laajennusjoukkueiksi äänin 28–0. Huhtikuussa Devil Rays teki St. Petersburg kaupungin kanssa 30-vuotisen vuokrasopimuksen joukkueen kotistadionista Thunderdomesta. Syyskuussa Devil Rays allekirjoitti ensimmäisen pelaajasopimuksensa ja Adam Sisk sai kunnian olla seuran ensimmäinen pelaaja. Kauden 1998 viralliset peliasut julkistettiin vielä vuonna 1995.
Colin Chapman

Kunnianosoitukset

Colin Chapman on kunniajäsengalleriassa International Motorsports Hall of Famessa (vuosi 1994) ja Motorsports Hall of Fame of Americassa (vuosi 1997).
Nadir Afonso

Nadir Afonso Rodrigues (4. joulukuuta 1920 Chaves – 11. joulukuuta 2013 Cascais) oli portugalilainen taidemaalari, joka edusti geometrista abstraktismia. Hän osoitti kuvataiteellista lahjakkuutta jo ennen teini-ikäänsä.
Afonso opiskeli Portossa ja myöhemmin, vuodesta 1946 Pariisissa. Jo vuonna 1944 Lissabonin nykytaiteen museo osti hänen teoksensa A ribeira. Hän oli alun perin arkkitehti ja teki vuosina 1951–1954 yhteistyötä Oscar Niemeyerin kanssa. 
Afonso omistautui vuosikymmenten ajan täysipäiväisesti maalaamiselle. Hän oli kahdesti naimisissa, ja hänellä oli viisi 1940–1980-luvuilla syntynyttä lasta. Hänen töitään on vakituisesti näytteillä myös hänen kotimaansa ulkopuolella muun muassa New Yorkissa ja Pompidou-keskuksessa.
Acorn-luokka

Suunnittelu

Luokan alukset valmistettiin kuten aiemminkin valmistajien tekemien piirustusten mukaisesti, mutta niiden ulkoasu oli enemmän tai vähemmän yhtenevä. Aluksilla oli kolme savuhormia, joista etummainen oli pitkä ja kapea, keskimmäinen lyhyt ja paksu ja takimmainen lyhyt ja hieman kapeampi.
Alusten aseistuksena olivat kaksi nelituumaista tykkiä keulakannella, mikä oli korotettu edeltäneeseen luokkaan verrattuna, ja puolikannella. Kaksitoistanaulaiset olivat keskilaivassa kahden etummaisen savuhormin välissä aluksen kummallakin laidalla. Torpedoputket oli sijoitettu savuhormien taakse kummallekin laidalle kahtapuolen valonheittimen koroketta.
Heinäsirkkailmiö

Heinäsirkkailmiö tarkoittaa tapahtumaa, jossa ympäristössä olevat aineet siirtyvät ilmakehään ja takaisin maaperään vuodenaikojen lämpötilavaihtelujen mukaan. Näin päästölähteestä napa-alueiden suuntaan syntyy pitoisuuden nousua mutta napa-alueilla ei haihtumista enää tapahdu, koska lämpötila on niin alhainen.
PCB-kongeneerit laskeutuvat ja nousevat näennäisen satunnaisesti. Tapahtumasta johdetun teorian mukaan kaikki POP-yhdisteet päätyvät lopulta napa-alueille.