google/wiki40b huggingface dataset:
Oona Kettunen

Oona Emilia Kettunen (s. 10. helmikuuta 1994 Espoo) on suomalainen kestävyysjuoksija, joka edustaa Karhulan Katajaisia. Vuoteen 2005 asti hän edusti Vehkalahden Veikkoja. Kettusta valmentaa hänen äitinsä Saila Kettunen yhdessä Jukka Keskisalon kanssa ja aikaisemmin häntä on valmentanut myös Eero Partanen.
Kettunen sijoittui yhdeksänneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Lillessä 2011 2 000 metrin estejuoksussa alle 18-vuotiaiden Suomen-ennätysajalla 6.34,71. Hän sijoittui seitsemänneksi 3 000 metrin estejuoksussa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa 2012 ajalla 10.03,15. Samalla hän paransi ennätystään kisaviikolla 14 sekuntia.  Kettunen osallistui Barcelonan MM-kisoissa myös 1 500 metrille sijoittuen alkuerässään yhdeksänneksi ajalla 4.29,60 ja pudoten jatkosta. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Rietissä 2013 Kettunen voitti kultaa estejuoksussa ajalla 9.45,51 ja hopeaa 5 000 metrin juoksussa ajalla 16.03,79. Kalevan kisoista Kettunen on saavuttanut yhteensä viisi mitalia.
Lokakuussa 2013 Kettunen juoksi Vantaalla puolimaratonin aikaan 1.14.08, mikä oli paras kyseisen matkan suomalaistulos 13 vuoteen. Hän paransi juoksussa omaa ja 19-vuotiaiden Suomen ennätystään noin neljällä minuutilla.
Kettunen kärsi lukuisista loukkaantumisista ja muun muassa lonkkavaivasta ja ilmoitti vuoden 2018 kesällä keskittyvänsä jatkossa hiihtoon.

Saavutukset

Lähteet: Päivitetty 13. kesäkuuta 2017.
Corey Feldman

Corey Scott Feldman (s. 16. heinäkuuta 1971, Chatsworth, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Feldman sai ensikosketuksensa viihdemaailmaan jo kolmen vuoden ikäisenä, kun hän esiintyi McDonalds-mainoksessa. Pian tämän jälkeen vuonna 1979, Feldman sai ensimmäisen televisioroolinsa lyhytaikaiseksi jääneessä sarjassa The Bad News Bears. Vaikka sarja oli käytännössä floppi, se toimi kuitenkin päänavauksena Feldmanin uraa ajatellen.
Feldman on esiintynyt yli 50 elokuvassa, joista kenties tunnetuimpia ovat The Lost Boys ja Stand by Me – viimeinen kesä, joissa hän esiintyi muun muassa Kiefer Sutherlandin kanssa. Myös elokuva Arkajalat (The Goonies, 1985) on hyvin tunnettu.
Feldman on naimisissa Susie Feldmanin kanssa ja heillä on yhteinen lapsi nimeltään Zen Scott Feldman (s. 7. elokuuta 2004).
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut (FIFA Women's World Cup) on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn järjestämä jalkapalloturnaus, joka pelataan neljän vuoden välein. Se pelattiin ensimmäisen kerran Kiinassa vuonna 1991 – yli 60 vuotta ensimmäisen miesten maailmanmestaruusturnauksen jälkeen.
Lopputurnaukseen osallistuu 24 joukkuetta, jotka on jaettu kuuteen neljän joukkueen alkulohkoon. Kunkin lohkon kaksi parasta joukkuetta sekä lohkokolmosista neljä parasta jatkavat neljännesvälieriin.
Turnauksen historian menestynein maa on Yhdysvallat neljällä mestaruudellaan.

Historia

Naisten viralliset maailmanmestaruuskilpailut pani alulle vuonna 1991 FIFAn silloinen puheenjohtaja João Havelange. Ensimmäisen turnaus järjestettiin Kiinassa samana vuonna 12 joukkueen voimin. Ennen virallisia kisoja järjestettiin myös useita epävirallisia kilpailuja, joista ensimmäinen oli vuonna 1970 Italiassa järjestetty Coppa del Mondo.
Vuonna 1995 pelattiin Ruotsissa 12 joukkueen kisat. Seuraaviin kisoihin, jotka järjestettiin vuonna 1999 Yhdysvalloissa, joukkuemäärää kasvatettiin kuuteentoista. Näitä kisoja seurasi yli 660 000 katsojaa ja finaalissa katsojia oli ennätykselliset 90 185. 
Järjestyksessään neljännet kisat piti järjestää Kiinassa vuonna 2003, mutta ne siirrettiin Yhdysvaltoihin Kiinassa ilmenneen SARS-epidemian vuoksi. Korvauksena menetetyistä kisoista Kiinalle myönnettiin automaattisesti seuraavat vuoden 2007 kisat.
Vuoden 2011 kisat käytiin Saksassa ja vuoden 2015 kisat Kanadassa. Vuoden 2015 kisat olivat ensimmäiset naisten jalkapallon MM-kisat, jotka pelattiin 24 joukkueen voimin.
Muhammed Zafrulla Khan

Muhammed Zafrulla Khan 6. helmikuuta 1893 – 1. syyskuuta 1985) oli yksi Pakistanin valtion perustajiin (ns. Founding Fathers) kuulunut diplomaatti, lakimies, poliitikko ja islamin tuntija. Hän oli Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri ja toimi puheenjohtajana YK:n yleiskokouksessa  ja Haagin kansainvälisessä tuomioistuimessa.
Zafrulla opiskeli lakia Intiassa ja Lontoossa. Ennen Pakistanin itsenäistymistä hän työskenteli erilaisissa oikeudellisissa ja hallinnollisissa tehtävissä ja valittiin Intian islamilaisen liiton (All-India Muslim League) johtoon 1931. Vuonna 1939 hän johti Intian valtuuskuntaa Kansainliitossa ja 1941–1947 toimi tuomarina Intian liittovaltion tuomioistuimessa. Vuonna 1947 Zafrullasta tuli itsenäisen Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri vuoteen 1954 saakka, jolloin hän siirtyi Kansainvälisen tuomioistuimen jäseneksi Haagiin vuoteen 1961 asti. Vuosina 1962–1963 Zafrulla johti puhetta YK:n 17. yleiskokouksessa. Jo ulkoministerintoimensa ohessa hän oli johtanut Pakistanin valtuuskuntaa YK:ssa, ja palasi tehtävään vuosiksi 1961–1964. Sen jälkeen hän palasi Haagiin 1964 ja toimi kansainvälisen tuomioistuimen presidenttinä 1970–1973.
Balettitossut

Balettia tanssittaessa tarvitaan kahdenlaiset balettitossut; pehmeät harjoitustossut ja varvastossut (ns. "kovakärkiset"), joiden kärjet on kovetettu varpaiden kärjillä tanssimista tukemaan. 
Pehmeät harjoitustossut ovat kankaasta tai nahasta tehdyt tossut, jotka kiristetään tossun suun nauhakujan avulla niin että ne myötäilevät jalkaa tarkasti ja pitävät jalan oikeassa asennossa. Ne vastaavat periaatteessa tavallisia jumppatossuja. Niiden pohjassa on nahkaiset palat, jotka estävät liukastumisen ja helpottavat erilaisten harjoitusten tekemistä (esimerkiksi piruetit). Pehmeät harjoitustossut sopivat kaikenikäisille tanssijoille. Harjoitustossujen pohjat on hyvä kostuttaa ennen tuntia vedellä, taikka jos balettikoulussa on muita liukasteen estämis aineita, niitä voi käyttää.
Tanssimisen voi aloittaa kovakärkisillä jo n. 3 vuoden harjoittelun jälkeen tai noin 10-vuotiaana. Vartalon hallinnan täytyy olla kehittynyt ja nilkan tarpeeksi vahva ennen kuin saa nousta tossujen kärjille. Alussa varvastossuharjoittelu muodostaa vain pienen osan balettitunnista. Myöhemminkään varvastossuja ei käytetä aina harjoitellessa. Varvastossuilla tanssivat perinteisesti vain naiset,  mutta tilapäisesti miehetkin voivat harjoitella niillä vahvistaakseen nilkkojaan. Varvastossuilla tanssiminen on fyysisesti haastavaa ja alussa jopa kivuliasta. Sen takia tossuissa voidaan käyttää pehmusteita, joita on laaja valikoima (mm. silikoni, geeli, vaahtomuovi). Valmiiksi muotoiltujen lisäksi tossuihin voi laittaa esimerkiksi villaa tai paperinenäliinan pehmusteeksi ja täytteeksi, sillä mitä tiiviimmin tossun kärkiosa istuu jalkaterän yksilöllisiin muotoihin sitä parempi sillä on tanssia. Jos tossussa on yhtään tyhjää tilaa, varpaille noustessa tossu ei kunnolla tue jalkaa ja auta varpaita pysymään suorina.
Varvastossuissa on kiinnityksenä nilkan ympärille solmittavat nauhat sekä usein yksilöllisesti myös kuminauha pitämässä tossun kantaosaa paikallaan. Pehmeissä harjoitustossuissa voi myös käyttää nauhoja, mutta usein kätevämpi on pelkkä kuminauhakiinnitys.
Balettitossuja myydään balettitarvikeliikkeissä, joissa myyjien ammattitaitoon kuuluu opastaa sopivien tossujen valinnassa. Varvastossuja on monia erilaisia malleja: eri leveyksiä, jäykkyyksiä, eri mittaisia kärkiosia. Jotta varpailla tanssiminen onnistuisi mahdollisimman mukavasti, on tärkeää löytää juuri omaan jalkaan sopivat tossut. Silti uusia tossuja täytyy vielä pehmitellä ja taivutella, jotta ne muokkautuisivat tanssimiseen sopiviksi.  
Huipputossut tehdään yksilöllisesti kullekin tanssijalle ja myös eri baletteihin erityyppisinä: Joutsenlammen Musta joutsen tarvitsee tukevat tossut 
kun taas La Sylphiden keiju hyppii vähemmän ja tekee enemmän piruetteja mihin sopivat kevyet tossut.
Kun kärkiosa pehmenee ja pohja alkaa joustaa liikaa, ovat tossut loppuun kuluneet. Ammattiballerina saattaa kuluttaa 100-120 paria tossuja vuodessa.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1958

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1958 pelasi kaksitoista joukkuetta yksinkertaisen sarjan. Sarjasta putosi neljä joukkuetta. Mestaruuden voitti Järvensivun Kisa Tampereelta puhtaalla pelillä.

Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus

SKLL:n mestaruudesta pelattiin talvella hallisarjana. Liiton mestaruuden voitti Lahden Kimmo ennen Helsingin Tarmoa ja Käpylän Lentopalloilijoita.
Shaku (sauva)

Shaku (jap. 笏) on japanilainen nimi litteälle rituaalisauvalle tai valtikalle, joka on alun perin kotoisin Kiinasta. Shaku valmistetaan yleensä japaninmarjakuusesta, orjanlaakerista, kirsikasta, sakakipuusta tai sugista. Shaku esiintyi usein shōgunien tai aatelisten muotokuvissa, mutta nykyään sitä käyttävät pääasiassa šintolaiset papit (kannushi).
Shakun käyttö rituaalisauvana alkoi Kiinassa, jossa sitä kutsutaan mandariiniksi nimellä hù ja kirjoitetaan samalla kirjoitusmerkillä. Shakua tarkoittavan kirjoitusmerkin oikea lukutapa on kotsu, mutta koska myös luuta tarkoittava merkki (jap. 骨, hone) voidaan lukea samalla tavalla, lukutapaa vältetään sen aiheuttamien mielleyhtymien vuoksi. Merkin epätavallinen lukutapa vaikuttaa olevan peräisin siitä, että sauva on noin yhden shakun pituinen (vanha mittayksikkö, jonka pituus on 30,3 senttimetriä).

Alkuperä ja kehitys

Shaku tai teita (jap. 手板) on noin 35 senttimetrin pituinen sauva tai valtikka, jota pidetään pystyasennossa oikeassa kädessä. Se kuului perinteisesti aatelisen muodolliseen asuun (sokutai, katso kuva). Nykyään sitä käyttävät kuitenkin pääasiassa šintolaiset papit uskonnollisten seremonioiden aikana, ei ainoastaan sokutain vaan myös muiden muodollisten vaatteiden kanssa, kuten jōe, kariginu (jap. 狩衣) ja ikan (jap. 衣冠). Keisarin shaku on enemmän tai vähemmän suorakulmiomainen molemmista päistä, kun taas vasallin shaku on yläpäästä pyöreä ja alhaalta kulmikas. Molemmat kapenevat alaspäin. Tammea pidetään parhaana puuna, ja sitä seuraavat orjanlaakeri, kirsikka, sakaki ja sugi eli japaninsetri.
Shakun takaosaan oli alun perin tarkoitus kiinnittää paperisuikale, johon oli kirjoitettu ohjeita ja muistiinpanoja seremoniaa tai tapahtumaa varten. Myöhemmin se kehittyi kuitenkin puhtaasti seremonialliseksi välineeksi, jonka tarkoitus oli lisätä rituaaleihin arvokkuutta. Vuonna 701 käyttöön otetun Taihō-lakikokoelman mukaan viidennen tai ylemmän tason aatelisten tuli käyttää norsunluista shakua, kun taas alemmat aateliset saivat tyytyä tammeen, marjakuuseen, orjanlaakeriin, kirsikkaan, sakakiin, sugiin tai muihin puihin. Norsunluuta oli kuitenkin liian vaikea saada, joten lakia muutettiin. Vuonna 927 kirjoitetun laki- ja säädöskokoelman Engishikin mukaan kaikki saivat käyttää viimeistelemättömästä puusta valmistettua shakua, paitsi silloin, kun he olivat pukeutuneet erityisiin seremoniallisiin vaatteisiin (jap. 礼服, reifuku).
Tuula Putkonen

Tuula Hannele Putkonen (s. 15. tammikuuta 1961 Vantaa) on akttiviuransa päättänyt pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin aitajuoksu. Hän edusti vuodesta 1977 lähtien Viipurin Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Toivo Hietanen.
Kalevan kisoista Putkonen saavutti 400 metrin aidoista hopeaa vuonna 1982 ja pronssia vuonna 1984. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän oli mukana voittamassa 4 x 100 metrin viestijuoksusta pronssia vuonna 1983 sekä 4 x 400 metrin viestijuoksusta kahta hopeaa vuosina 1980 ja 1983 sekä pronssia vuonna 1979.
Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1997 jälkeen.
Maurice Garin

Maurice Garin (3. maaliskuuta 1871 – 19. helmikuuta 1957) oli italialaissyntyinen ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän on jäänyt urheilun historiaan erityisesti ensimmäisen Ranskan ympäriajon voittajana (1903). Hän voitti 2 428 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 25,283 km/h. Garin voitti myös Paris-Roubaix'n vuosina 1897 ja 1898 sekä Bordeaux-Paris'n vuonna 1902.
Xiaomi Mi A1

Muotoilu

Xiaomi Mi A1 -älypuhelimessa on 5,5-tuumainen näyttö Full HD-resoluutiolla.

Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2 Gigahertsin 8-ydin prosessori. Laitteessa on 4 Gigatavua RAM-muistia ja 64 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 256 Gigatavun microSD-kortilla.

Kamerat ja multimedia

Laitteessa on kaksi 12 Megapikselin takakameraa. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30fps.

Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 7.1 (Nougat).
Linda di Chamounix

Linda di Chamounix on italialainen oopperasäveltä Gaetano Donizettin kolminäytöksinen melodraama, jonka libreton kirjoitti Gaetani Rossi. Ooppera sai ensi-iltansa Itävallan Wienissä 19. toukokuuta 1842 ja esityspaikkana oli Kärnthnertortheater.
Linda di Chamounix koki suuren menestyksen ja ensi-illan jälkeen se sai kaikkiaan 19 esitystä. Myös kritiikki oli yksimielinen oopperan tasosta. Wienin ja Pariisin esitysten jälkeen oopperaa esitettiin lukuisissa italialaisissa kaupungeissa ja 1800-luvun loppuun mennessä ooppera nähtiin lavanäytäntönä kaikkiaan 129 kertaa Italian eri oopperoissa. Näin oopperasta tuli tekijänsä yksi suosituimmista teoksista.
Vatslav Nižinski

Vatslav Fomitš Nižinski (ven. Вацлав Фомич Нижинский, puol. Wacław Niżyński; 12. maaliskuuta (J: 28. helmikuuta) 1890 Kiova – 8. huhtikuuta 1950 Lontoo) oli puolalaissukuinen venäläinen balettitanssija ja koreografi, joka tunnettiin huimista hypyistään ja tunteikkaista tulkinnoistaan. Nižinski oli Anna Pavlovan tavoin aikansa kuuluisimpia balettitanssijoita, ja hänen nimensä muistetaan yhä edelleen.

Elämäkerta

Nižinski syntyi Kiovassa, Ukrainassa (silloisessa Venäjän keisarikunnassa) puolalaiseen tanssijaperheeseen, joka oli kuitenkin venäläistynyt. Ei ole selvää, pitikö Nižinski itse itseään venäläisenä vai puolalaisena . Vuonna 1900 hän meni Keisarilliseen balettikouluun, jossa hän opiskeli muun muassa Enrico Cecchettin, Nicholas Legat’n ja Pavel Gerdtin johdolla. Hän toimi tanssijana Mariinski-teatterin baletissa ja esitti siellä päärooleja jo 18-vuotiaana, muun muassa baletissa La Fleurette Rouge (säv. Thomas de Hartmann). Nižinskin urasta tärkeän osan muodostaa hänen työskentelynsä Sergei Djagilevin perustamassa Ballets russes -ryhmässä 1909 alkaen. Aikakautensa tunnetuimpiin kuulunut balettiseurue esiintyi pääasiassa Euroopassa, mutta teki kiertueita myös Amerikkaan.
Nižinski aloitti ryhmässä tanssijana ja tuli tunnetuksi ilmaisuvoimaisesta eläytymiskyvystään ja lennokkaista hypyistään. Hänen kuuluisia roolejaan olivat muun muassa baletit Ruusu-unelma ja Petruška (1911, koreografia Mihail Fokin). Koreografina hän uudisti liikeilmaisua radikaalisti, ja monet teokset aiheuttivatkin suurta kohua. Hänen koreografioitaan ovat: Faunin iltapäivä vuodelta 1912 ja Jeux vuodelta 1913 (säv. Claude Debussy) sekä Kevätuhri nuoren Igor Stravinskin musiikkiin (1913).
Viimeisen koreografiansa Till Eulenspiegelin (1916) aikaan Nižinski alkoi kärsiä jo ensimmäisistä sairastumisen oireista. Avioituminen oli johtanut välirikkoon Djagilevin kanssa ja Nižinski jätti Ballets russes’n. Hän muutti pysyvästi Sveitsiin, jossa hän hakeutui hoitoon skitsofrenian vuoksi. Häntä hoiti kuuluisa psykiatri Eugen Bleuler. Sodan loputtua Nižinski matkusteli Euroopassa, kävi eri parantoloissa ja kirjoitteli muistelmiaan. Hän kuoli lontoolaisessa sairaalassa vuonna 1950. Vuonna 1953 hänen ruumiinsa siirrettiin Lontoosta Pariisin Cimetière de Montmartren hautausmaalle.
Nižinskin koreografioista ei ole säilynyt niin riittävästi tietoa, että niitä voitaisiin esittää. Tosin Kevätuhri-baletista on myöhemmin tehty rekonstruktio, joka on ollut myös Suomen kansallisbaletin ohjelmistossa. Myös Faunin iltapäivästä on tehty rekonstruktio valokuvien ja Nižinskin muistiinpanojen pohjalta.
Mediterraneo

Juoni

Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan aikaan. Italialainen laiva jättää sotilasryhmän pienelle kreikkalaiselle saarelle. Sotilaiden tehtävä on pitää saaresta huolta hyökkäystilanteessa sekä havaita vihollisaluksia. Sotilaat alkavat aluksi hieman rentoutua, sillä vihollisia ei näy ja saaren kyläkin näyttää hylätyltä. Kuitenkin viholliset pääsevät tuhoamaan sotilasjoukon aluksen. Toisin kuin italialaissotilaat luulevat, ei saari olekaan hylätty. Kreikkalaiset tulevat piilopaikoistaan, kun tajuavat italialaisten olevan harmittomia.
Vetelin Urheilijat

Historia

Hiihtäjä Hannu Taipale (s. 22. kesäkuuta 1940 Veteli), joka edusti Suomea kaksissa olympialaisissa ja kaksissa MM-kilpailuissa. Oslon MM-kisoissa 1966 Hannu Taipale hiihti toisen osuuden Suomen hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi ja 15 kilometrillä seitsemänneksi. Grenoblen olympialaisissa vuonna 1968 Taipale saavutti viestissä pronssia hiihdettyään jälleen toisen osuuden. 50 kilometrillä hän sijoittui 14:nneksi. Tatran MM-kisoissa 1970 Taipale sijoittui 50 kilometrillä kahdeksanneksi, 30 kilometrillä 11:nneksi ja 15 kilometrillä 28:nneksi. Viimeisissä olympialaisissaan Sapporossa 1972 hän oli 50 kilometrillä 12:s ja sijoittui viestissä viidenneksi. Taipale voitti Suomen mestaruuden 30 kilometrillä kahdesti ja 50 kilometrillä kerran. Salpausselän Kisojen 50 kilometrin kilpailun hän voitti vuonna 1972. Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa hän oli parhaimmillaan toinen 30 kilometrillä vuonna 1969 ja Holmenkollenilla toinen 15 kilometrillä vuonna 1970.
Hannun poika Kuisma Taipale (s. 15. helmikuuta 1970 Veteli) oli Falunin MM-kisoissa vuonna 1993 perinteisen tyylin 30 kilometrillä 16:s. Ramsaun MM-kisoissa vuonna 1999 hän oli 30 kilometrin vapaalla 31. ja osallistui myös 50 kilometrin perinteisen kilpailuun. Val Di Fiemmen MM-kisoissa 2003 hän oli 10 kilometrin perinteisen + 10 kilometrin vapaan yhdistelmäkilpailun 26. ja 30 kilometrin perinteisen yhteislähdön 33. Taipale valittiin myös Suomen 4 x 10 kilometrin viestijoukkueeseen toiselle perinteisen osuudelle Joukkue sijoittui kuudenneksi. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli 15 kilometrin perinteisellä 30. ja 50 kilometrin perinteisellä 48. Hän oli myös avausosuuden perinteisen hiihtäjä 4 x 10 kilometrin viestissä, joka päättyi Suomen osalta 11. sijaan. 
Maratoonari Paavo Kotila voitti Bostonin maratonin vuonna 1960 ja oli Melbournen olympialaisissa vuonna 1956 maratonilla 13:s. 
Yleisurheilija Alpo Nisula saavutti kuulantyönnössä SM-kultaa vuosina 1959 ja 1961. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1962 sekä SM-pronssia vuosina 1960, 1963 ja 1964. Ennätyksensä 17,96 m hän työnsi vuonna 1964. Nisula paransi Jarmo Kunnaksen nimissä ollutta Suomenennätystä yhdellä sentillä tulokseen 17,07 Göteborgissa vuonna 1959.
Hiihtäjä Kalle Lassila edusti Suomea Sapporon MM-kisoissa vuonna 2007 ja sijoittui sprinttihiihdossa sijalle 11. Vancouverin olympialaisissa vuonna 2010 hän oli perinteisen sprintissä kymmenes. Maailmancupissa hän on ollut parhaimmillaan neljäs Kuusamon sprinttikilpailussa marraskuussa 2008. SM-kisoissa 2007 hän voitti sprintissä pronssia.
Mellakkapoliisi

Varustus

Joukkojenhallintaan käytettävillä poliiseilla on yleensä varusteinaan kilpi, teleskooppipatukka, ampuma-ase, kaasusumutin, etälamautin ja henkilökohtainen suojavarustus, johon kuuluu mm. visiirillä varustettu kypärä. Tavanomaisesti poliisit muodostavat kilpirintaman, jolla suunnataan mielenosoittajien liike tiettyyn suuntaan. Samaan tarkoitukseen käytetään usein myös aitoja. Mikäli nämä keinot eivät riitä, poliisi käyttää useissa maissa vesitykkejä tai kyynelkaasua mellakoiden hillitsemiseen.
Suomessa myös kansainvälisiin tehtäviin koulutettuja sotilaita on varusteltu ja koulutettu joukkojenhallintaan. Tällaisiin toimiin on jouduttu ainakin Kosovossa ja Afganistanissa.

Mellakkapoliisien käytön yleistyminen

Mellakkapoliisien käyttö tuli tavanomaiseksi länsimaissa 1960-luvun mielenosoitusten yhteydessä. Suomessa vastaavaa koulutusta on annettu kuitenkin vasta 1990-luvulta lähtien. Ennen mellakkapoliisitaktiikoiden käyttöönottoa väkivaltaiset mielenosoitukset tuottivat usein laukaustenvaihdon poliisien ja mielenosoittajien välillä. Mikäli väkijoukon rauhoittamiseen käytettiin tavanomaisia sotilaita, seurauksena oli usein huomattava määrä kuolonuhreja.
Suurta pahaa

Suurta pahaa, Karisto 2004, on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani.
Sorin poliisitalolla eletään normaalia talvikautta; kauan auki olleeseen vakanssiin saadaan helsinkiläinen tulokas Veli-Pekka Simo; hän osoittautuukin erääksi tarinoiden sittemmin värikkäimmäksi hahmoksi - josta Koskinen saa tuon tuosta päänsärkyä.
Pahin auki oleva rikos on sellainen että eräs perheellinen mies on siepattu kadulta - ja kirjaston hyllystä löytyy irtileikattu sormi, josta on sormenjäljet tuhottu, mutta sormessa on kadonneelle kuuluva kihlasormus.  
Myöhemmin hautausmaalta löytyy avoimesta haudasta kadonneen vaatteisiin puettu päätön ruumis, jolta löytyy myös lompakko; ratkaisevaa on että lompakossa on paitsi vaimon morsiuskuva myös kahden kouluikäisen lapsen. Patologi huomaa, että ruumiilta on poistettu jo varhain kivekset syövän vuoksi - siis kysymys ei ole kadonneesta.
Lisäksi ruumiin kaula on katkaistu uskomattoman tasaisesti - mikä on teknisesti mahdotonta muulla kuin giljotiinilla. Tästä tuleekin ensimmäinen pitävä johtolanka, koska terään tarvittu erikoisteräslevy oli lopulta helppo jäljittää - tosin aikansa menee ennen kuin se selviää.   
Hiukan myöhemmin katoaa toinen mies, suosittu komedianäyttelijä.
Samoin päättömänä löydetyn pää putkahtaa esiin eräästä säilytyslokerosta.   
Muitakin yksittäiskohtia nousee esiin uutteralla tutkimustyöllä.  
Eläkeläinen Roine sekaantuu asiaan ja hänen ansioitaan onkin, että syyllinen saadaan selville; nyt paljastuu, että kysymys on monin tavoin seonneesta entisestä yrittäjästä, joka on ottanut vaikutteita Ranskan suuresta vallankumouksesta. Hänellä ja hänen miehillään on käytössä esimerkiksi fryygialaismyssy.
Koskinen ja poliisit tekevät aseellisen rynnäkön paikalle ja viime hetkessä onnistutaan estämään karmiva murha, jota yritettiin tehdä giljotiinilla, jonka rikollisjohtaja oli itse rakentanut.
Tosin hinta on kova: myös hullun päärikollisen kaappaama Roine menehtyy vammoihinsa.
Samoin Ulla Lundelin luiskahtaa raittiuskuuriltaan, joskin loppusivuilla annetaan ymmärtää hänen toipuvan.
Kirja päättyy Roineen hautajaisiin, joissa Koskinen, Niiranen, Pekki, Kaatio ja kaksi järjestyspuolen miestä kantavat vainajan hautaansa - rikospuolen miehet ensi kerran vuosiin yhdessä virkapuvuissaan.
Piru naiseksi

Juoni

Elokuva kertoo kolmesta kaveruksesta, Darrenista, J.D:stä ja Waynesta. Yllättäen Darren rakastuu kauniiseen Judithiin, joka ei voi sietää J.D:tä ja Wayneä, eivätkä hekään siedä Judithia. Niinpä Judith kieltää Darrenia tapaamasta enää ystäviään. Kuullessaan että Darren aikoo naida Judithin, J.D:n ja Waynen viimeinen toivo on kidnapata Judith ja estää häät.