google/wiki40b huggingface dataset:
Concordian temppeli

Historia

Temppeli on rakennettu klassisen kauden alkupuolella noin vuonna 450–430 eaa. Siitä käytetty nimi on peräisin Tommaso Fazellolta, joka löysi 1500-luvulla sen läheltä roomalaisaikaisen, latinankielisen piirtokirjoituksen, jossa luki:
»CONCORDIAE AGRIGENTINORUM SACRUM RESPUBLICA LILIBITANORUM
Lilybaionin kaupungin [pystyttämä], omistettuna akragaslaisten harmonialle.» 
Fazello tulkitsi sen viittaavan temppelin rakentamiseen ja sen omistamiseen Concordia (Harmonia) -jumalattarelle. Kirjoitus on kuitenkin peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. ja näin huomattavasti temppeliä myöhäisempi, eikä liity mitenkään kreikkalaisaikaiseen temppeliin. Fazellon antama nimi on kuitenkin säilynyt, koska jumaluutta, jolle temppeli oli omistettu, ei tiedetä varmuudella. Siksi temppeli tunnetaan tutkimuksessa myös nimellä Temppeli F. Temppelin on arveltu olleen todellisuudessa omistettu Dioskuureille eli Kastorille ja Polydeukeelle nykyisin Dioskuurien temppelinä tunnetun rakennuksen sijaan.
Temppelirakennus on säilynyt nykyaikaan poikkeuksellisen hyvin, koska se muutettiin 500-luvulla kirkoksi. Tämän ansiosta se on yksi parhaiten säilyneitä kreikkalaisia temppeleitä Ateenan Hefaistoksen temppelin ja Paestumin temppeleiden ohella. Kirkko oli omistettu apostoleille Pietari ja Paavali. (Toisen tiedon mukaan kuitenkin ainakin myöhemmin Pyhälle Gregoriokselle.)

Rakennus

Temppeli sijaitsee muiden Akragaan tunnetuimpien temppeleiden tavoin kaupungin eteläosan harjanteella. Temppelirakennus edustaa doorilaista tyyliä, ja sen peristyylissä on 6 x 13 pylvästä. Temppelin korkeus on noin 13,5 metriä ja pylväiden korkeus noin 6,8 metriä. Pylväät koostuvat neljästä pylväsrummusta, joissa on 20 pystyuraa. Temppelin stylobaatin koko noin 16,9 x 39,4 metriä. Koko pylväikkö, päätykolmiot sekä entablatuuri aina korniisiin saakka ovat edelleen pystyssä.
Sisällä temppelissä on ollut naos eli cella, jonka koko on noin 9,7 x 27,4 metriä, sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edustalla on ollut kaksi pylvästä (distylos in antis). Sisärakenteita on kuitenkin muutettu kirkoksi muuttamisen yhteydessä: naoksen ja opisthodomoksen välinen takaseinä on poistettu, ja sivuseiniin on tehty kaaria.
Rakennuksen ympäristössä on roomalaisaikaisia ja kristillisiä katakombeja ja muita hautausmaita.
Greta Jansson

Greta Elisabeth Jansson (17. syyskuuta 1894 Turku – 22. elokuuta 1972 Turku) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Heini-Klopfer-Skiflugschanze

Historia

Kun saksalaiset eivät saaneet osallistua vuoden 1948 Sankt Moritzin talviolympialaisiin, kolmen Oberstdorfilaisen mäkihyppääjän Sepp Weilerin, Heini Klopferin ja Toni Brutscherin keskuudessa heräsi ajatus oman suuren hyppyrimäen rakentamiseksi. Vuonna 1949 tehtiin rakennussopimukset ja uuden lentomäen rakennustyöt saatiin aloitettua Stillachtal-laaksoon Heini Klopferin ja Willi Huberin suunnitelmien mukaisesti. Vain viiden kuukauden rakentamisen jälkeen puinen vauhdinottotorni valmistui ja avajaisia saatiin viettää 2. helmikuuta 1950. Helmi- maaliskuun vaihteessa järjestettiin Oberstdorfissa ensimmäistä kertaa kansainvälinen Ski Flying Week -kilpailu, jossa 100 000 katsojaa todisti kolmen uuden maailmanennätyksen syntyä.
Vuoden 1973 lentomäen MM-kilpailuja varten vanha vauhdinottotorni purettiin turvallisuussyistä ja tilalle rakennettiin uusi betoninen torni. Heini Klopfer ei ollut enää todistamassa remonttia, koska hän kuoli 50-vuotiaana vuonna 1968. Hänen kunnioitukseksi lentomäki nimettiin hänen mukaansa. Sen jälkeen alastulorinnettä on kaivettu ja muotoiltu monta kertaa lentomäen suurentamiseksi. Suurin 1,1 miljoonaa euroa maksanut remontti tapahtui vuonna 2007 seuraavan vuoden 2008 MM-kilpailuja varten, jolloin hyppääjien lämpiötä suurennettiin, asennettiin valaistus ja vauhtimäki remontoitiin viimeisimpien FIS:n vaatimuksien mukaiseksi.
Vuonna 2016 lentomäkeä remontoitiin 11,6 miljoonalla eurolla vuoden 2018 MM-kilpailuja varten. Remontissa lentomäen keula rakennettiin kokonaan uudelleen seitsemän metriä taaemmaksi ja viisi metriä ylemmäksi säilyttäen kuitenkin ainutlaatuisen vanhan tornin. K-piste siirtyi 185 metristä 200 metriin ja HS-piste siirrettiin 213 metristä 225 metriin. Myös tuomaritorni, hiihtohissi ja yleistä infrastruktuuria uusittiin. Kesällä 2017 HS-piste siirrettiin 235 metriin.
Nykyinen lentomäki on maailman neljänneksi suurin lentomäki ja sitä pidetään niistä turvallisimpana, koska metsä suojaa alastulorinnettä tuulelta. Paikalliset kutsuvat lentomäkeä ”Oberstdorfin liuskekivitorniksi”. Alastulorinteen vierustan hiihtohissi palvelee myös turisteja, joka vie tornin juurelle kilpailuiden aikana mäkihyppääjät. Tornin huipulle vie hissi, johon mahtuu 12 henkilöä. Tornin huipulta avautuu hulppeat näkymät ympäristöön ja siellä on kioski, lämmitelyhuone ja WC-tilat.
Carl Kilpatrick

Pelaajaura ja elämä

Louisianan yliopistossa (Monroe) vuosina 1975–1978 pelannut Kilpatrick varattiin 158. vuorolla NBA:n vuoden 1978 varaustilaisuudessa. Varaajaseura oli New Orleans Jazz, joka muutti kaudeksi 1979–1980 Salt Lake Cityyn ja vaihtoi nimensä Utah Jazziksi. Kilpatrick pelasi Jazzissa kyseisellä kaudella kahdessa ottelussa 1,5 pisteen ja 2,0 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. 28. heinäkuuta 1980 Jazz luopui Kilpatrickista.
Kilpatrick pelasi kaudella 1980–1981 Suomen pääsarjassa edustaen Tampereen Pyrintöä. Hän pelasi runkosarjassa 15 ottelussa 19,3 pisteen ja 8,7 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. Pyrintö voitti runkosarjan länsilohkon ja selviytyi suoraan välieriin. Välierissä Pyrintö voitti Helsingin NMKY:n otteluvoitoin 3–1, mutta loppuottelusarjassa tamperelaiset hävisivät Torpan Pojille voitoin 0–3. Pyrintö ja Kilpatrick saivat näin ollen SM-hopeaa.
Yhdysvaltoihin palattuaan Kilpatrick joutui polvileikkaukseen ja pelasi tämän jälkeen Los Angelesin kesäammattilaisliigaa New York Knicksissä. Hän sai jälleen polvivamman, joka päätti hänen kilpauransa lopullisesti. Kilpatrick on tämän jälkeen asunut Utahissa ja Washingtonissa. Hänellä on kolme lasta, joista ainakin kaksi on pelannut koripalloa yliopistotasolla.
Rietajärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 24 hehtaaria ja sen pituus on 750 metriä ja leveys 600 metriä. Siihen laskee kuusi suo-ojaa, joista yksi tuo Honkalanlammin ja Nyypakanlammin sekä niitä ympäröivän suuren suon vedet. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkuunsa 2,7 kilometriä pitkä Rietaoja.
Järven rantaviiva on 3,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järvessä on kiviä sekä lähes 100 metriä pitkä metsäinen saari ja neljä pienempää luotoa. Järven rannat ovat paikoin soistuneita. Rannalla on maatila ja itä- ja etelärannoille on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet kantatieltä 54. Hämeenlinnan ja Lopen välinen raja ohittaa järven 300 metrin päästä idässä.

Luonnontila

Rietajärvi on ruskeavetinen ja humuspitoinen pikkujärvi, jonka tila on tyydyttävä. Ravinteet ovat lähes normaalit lukuun ottamatta fosforin kohonneita arvoja. Kesällä veden happitilanne on hyvä, mutta talvella järvi on lähes hapeton. Vesi on vain lievästi samea.

Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Relajärvi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki taas "Relajärvi".
Oshikuku

Historia

Oshikukun lähetysaseman perustivat Uukwambin heimon alueelle vuonna 1924 saksalaiset katoliset papit Schulte ja Furhmann. Uukwambin kuningas Iipumpu Ya Tshilongo (kuninkaana 1907–1932) oli kauan vastustanut uusien lähetysasemien perustamista alueelleen, mutta antoi nyt periksi. Oshikukun lähestysasema perustettiin vain seitsemän kilometrin päähän suomalaisten perustamasta Elimin lähetysasemasta. Katolisten lähetystyön aloittamisesta vastasi Lounais-Afrikan katolinen piispa Joseph Gotthardt.
Katolisista isistä Schulte joutui kuitenkin sairauden vuoksi palaamaan jo kuukauden kuluttua Hereromaalle, ja Furhmann taas sairastui seuraavana vuonna niin pahasti keuhkokuumeeseen ja malariaan, että hänet täytyi kuljettaa hoitoon Onandjokwelle, missä hän kuitenkin kuoli. Schulte palasi sittemmin Oshikukuun, jonne hänen työtoverikseen tuli isä Hermann Bückling.
Oshikukussa on nykyisin Sam Nujoman mukaan nimetty oppikoulu Nuuyoma Senior Secondary School ja sairaala. Siellä on edelleen roomalaiskatolinen seurakunta.
Oshikuku oli statukseltaan kylä vuoteen 2011 saakka, jolloin se sai kaupungin aseman. Lähimmät kylät ovat Outapi, Elim ja Ogongo.

Talous

Oshikukussa toimii paljon erilaisten tavaroiden myyjiä, jotka usein kaupittelevat tavaroitaan kadunvarsilla ja julkisissa tiloissa (esimerkiksi sairaalan edessä). Vuonna 2014 kaupunkiin rakennettiin moderni torikauppa-alue, ja useimmat kaupustelijat siirtyivät sinne. Kaupunki on järjestänyt sinne sähköä, vettä ja saniteettitiloja.

Teollisuusalue

Oshikukussa on vuodesta 2007 lähtien ollut teollisuusalue, jossa toimii muutamia yrityksiä. Sen suunnitteli Offshore Development Company (ODC). Kaupunki toivoo voivansa houkutella sinne lisää yrityksiä.

Tunnettuja asukkaita

Liborius Ndumbukuti Nashenda, Namibian katolinen kardinaali, on syntynyt Oshikukussa. Uukwambin kahdeksastoista kuningas Iipumpu Ya Tshilongo kuoli siellä vuonna 1959.
The Fellowship Foundation

The Fellowship Foundation, myös: The Family, National Committee for Christian Leadership, sittemmin International Christian Leadership, on vuonna 1935 perustettu yhdysvaltalainen verkosto, jossa sen ilmoituksen mukaan poliitikot ja elinkeinoelämän edustajat levittävät Jeesuksen oppeja. Se on kulisseissa toimiva kristillistä poliittista oikeistoa tukeva organisaatio, jolla on tiiviit yhteydet Yhdysvaltojen vallanpitäjiin. Tähän tarkoitukseen alettiin 1953 järjestää rukousaamiaisia, joiden käynnistämisessä oli mukana evankelista Billy Graham. Tapahtuma on organisaation ainoa näkyvä ilmentymä. 
Organisaation on perustanut Seattlessa norjalaissyntyinen pappi Abraham Vereide. Paikallisista liikemiehistä koostuneen The Fellowshipin alkuperäisenä tarkoituksena oli torjua järjestäytynyt työväenliike. Tehtäväänsä se piti Jumalalta saatuna. Vereiden seuraaja oli salaperäinen Douglas "Doug" Coe, joka muutti organisaatiota vähemmän näkyväksi ja kehotti jäseniä välttämään organisaatioon viittamista.
Organisaatiolla on jo Vereiden ajoista ollut läheiset suhteet moniin diktatuureihin, ja se on ollut muun muassa mukana vuonna 2009 Ugandan tiukan homolain valmistelussa.
Metsäalppikello

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen metsäalppikello on vanakasvi, joka kasvaa 20–30 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdet ovat talvehtivia ja pitkäruotisia. Päältä ne ovat tummanvihreitä, alta vaaleita tai sinipunaisia. Ehyt lehtilapa on pyöreän munuaismainen, kalju ja matalasti isonyhäinen. Kukinto on 2–5-kukkainen sarja. Vaalean sinipunaiset, kaksineuvoiset kukat ovat aluksi nuokkuvia, mutta hedelmäasteella pystyjä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Kellomainen teriö on 10–15 mm leveä, paljon verhiötä pitempi ja sen liuskat ovat liuskaisia. Suomessa metsäalppikello kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on pitkä, pulletyvinen ja liereäkärkinen kota.

Levinneisyys

Metsäalppikello on alun perin peräisin Keski-Euroopasta. Pohjoismaissa lajia tavataan ainoastaan Suomessa. Suomeen laji on levinnyt ihmisen tuomana, mutta on villiintynyt myös luontoon. Sitä tavataan paikoitellen Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta, Hämeestä ja Itä-Lapista.

Elinympäristö

Metsäalppikello kasvaa luonnonvaraisena rehevissä korpimaisissa kuusikoissa.
Siikajoen taistelu

Taistelu

Sota Ruotsin ja Venäjän välillä oli alkanut suomalaisten nopealla vetäytymisellä, eikä taisteluja ollut ennen Siikajokea juuri käyty. Yppärissä Pyhäjoella oli käyty lyhyt kahakka venäläisten ja perääntyvien suomalaisten välillä 16. huhtikuuta. Venäläiset tavoittivat perääntyvät suomalaiset joukot ennen kuin nämä ehtivät ylittää Siikajokea. Suomalaisten joukkojen päällikkö Carl Johan Adlercreutz päätti aloittaa viivytystaistelun ja suomalaiset kävivät asemiin Siikajoen vanhan uoman rantaan. Jacob Petrovitš Kulnevin johtamat venäläiset hyökkäsivät suomalaisten asemiin, mutta suomalaiset pitivät asemansa. Lopulta venäläisten saatua lisäjoukkoja oli suomalaisten peräännyttävä Siikajoen yli.
Venäläiset yrittivät saartaa suomalaiset, mutta samalla venäläisten keskusta heikkeni ja kun Adlercreutz havaitsi tämän päätti hän puolestaan hyökätä. Suomalaiset valtasivat kirkonmäen ja pappilan, ja venäläisten oli peräännyttävä. Suomalaiset ajoivat takaa heikentyneitä venäläisjoukkoja viiden kilometrin päähän kirkonmäeltä. Sota sai Siikajoen ja myöhemmin Revonlahden taistelun jälkeen uuden käänteen, kun suomalaiset aloittivat hyökkäyksen. Kesän 1808 aikana suomalaiset etenivät syvälle Savoon ja Etelä-Pohjanmaalle.

Perintö

Taistelupaikalla Siikajoen kirkon läheisyydessä on vuonna 1934 paljastettu muistomerkki, jonka on suunnitellut Matti Visanti. Uudenmaan Prikaati, joidenkin taisteluun osallistuneitten yksiköiden nykyinen joukko-osasto, juhlistaa vuosipäiväänsä taistelun muistopäivänä.
Descent 3

Tarina

Pelin alussa Puolustajan alus Pyro-GX on syöksymässä Aurinkoon. juuri ennen kuin alus ehti sulaa, eräs avaruusalus pelastaa Puolustajan juuri kreivin aikaan vetovoimasäteellä. Pyro-GX vedetään ison avaruusaluksen sisälle. Puolustaja irrotetaan Pyro-GX:stä ja hänen aluksensa pudotetaan takaisin avaruuteen. Auringon vetovoima on niin voimakas, että Pyro-GX syöksyy uudestaan Aurinkoon.
Avaruusaluksessa Puolustaja ystävystyy uuteen työnantajaansa, joka ilmoittaa hänelle, että PTMC(lyhenne on muuttunut, nyttemmin tulee sanoista Post Terran Mining Corporation) itse oli kehittänyt tietokoneviruksen, joka aiheutti kaivosrobottien kapinoinnin. Viruksessa oli käytetty äärimmäisen kehittynyttä nanoteknologiaa hyödyksi. Puolustaja haluaa mennä kostamaan Dravisille tästä turhuudesta uuden, nopeamman Pyro-GL:n (Puolustajan uusi alus tuhoutuneen Pyro-GX:n tilalle) avulla.
Tuhottuaan monet robotit Puolustaja menee varsin murskaavalla tavalla Dravisin puheille. Dravis on kuitenkin kutsunut robottinsa tappamaan Puolustajan. Puolustajan pieni opasrobotti tulee kuitenkin pelastamaan häntä, mutta Dravisin robotti tulittaa laserilla opasrobottia. Robotin huomio oli kiinnittynyt opasrobottiin, joten Puolustaja pääsee ampumaan laserpistoolillaan Dravisin robottia pelastaakseen opasrobottinsa. Opasrobotti oli kuitenkin surmannut Dravisin laseria muistuttavilla roihuilla. Puolustaja onnistui pysäyttämään viruksen pienistä ongelmista huolimatta ja Maa on turvassa.
Jon Hamm

Ura

Hamm aloitti näyttelijänuransa 2000-luvun alussa. Tuolloin hän näytteli sivurooleja lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Elokuvista tunnetuimmat ovat Clint Eastwoodin ohjaama elokuva Space Cowboys (2000) ja Mel Gibsonin ohjaama sotaelokuva Olimme sotilaita (We Were Soldiers, 2002). Hän sai myös vierailevan roolin sarjasta Vain yksi elämä, jossa hän näytteli Burt Ridleytä kahdeksantoista jakson verran. Tämän lisäksi Hamm on vieraillut lukuisissa TV-sarjoissa, kuten sarjoissa Gilmoren tytöt, C.S.I. Miami, Siskoni on noita, Num3rot ja 30 Rock.
Vuosina 2002–2004 hän näytteli televisiosarjassa The Division. Nykyään hänet tunnetaan parhaiten Don Draperin roolista menestyssarjassa Mad Men (2007–2015). Tämän lisäksi hän on ollut Broganin äänenä animaatiossa Shrek ja ikuinen onni (Shrek Forever After, 2010). Vuonna 2010 Hamm näytteli FBI:n agenttia Ben Affleckin elokuvassa The Town.

Yksityiselämä

Jon Hammilla on irlantilais-englantilais-saksalaiset sukujuuret. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan kaksivuotias ja hän jäi asumaan äitinsä luokse. Hammin ollessa kymmenvuotias hänen äitinsä kuoli syöpään ja hänen oli muutettava isänsä luokse. Hammin isä kuoli hänen ollessaan 20-vuotias. Ennen näyttelijäuraansa Hamm toimi opettajana. 
Hamm on seurustellut yhdysvaltalaisen näyttelijän Jennifer Westfeldtin kanssa vuodesta 1997.
Kansalaistaito

Kansalaistaito on yleisnimitys kaikkien kansalaisten jokapäiväisessä elämässä tarvitsemille taidoille. Se liittyy toimimiseen yhteiskunnan jäsenenä, omien asioiden hoitamiseen ja jopa eloonjäämiseen ja elämänsuojeluun. Kansalaistaito oli Suomessa kansakoulun ja sen seuraajan peruskoulun oppiaine vuoteen 2000 asti. Kansalaistaitoihin voidaan lukea monenlaisia taitoja, uimataidosta  tietotekniikkaan  ja mediaan liittyvään osaamiseen.
John Neumann

Elämä

28. maaliskuuta 1811 Prachatitzissa syntyneen John Neumannin vanhemmat olivat saksalainen tehtaanomistaja Philip Neumann ja tšekkiläinen Agnes Neumann. Hän oli kolmas kuudesta lapsesta, ja hänellä oli neljä sisarta ja veli. Hänen lapsuudenkotinsa oli kaksikielinen. Neumann opiskeli Prahan yliopistossa, oli huomattava oppinut, astui uskonnolliseen elämään ja sai teologiset opintonsa valmiiksi 1833, mutta häntä ei vihitty papiksi, koska pappeja oli hiippakunnassa liikaa. Hän otti yhteyttä piispoihin ympäri Eurooppaa, mutta minnekään ei haluttu lisää pappeja. Isä Frederic Baragan kirjeet inspiroivat Neumannia lähtemään töihin Amerikkaan. Hän saapui New Yorkiin ja sai pappisvihkimyksen 25. kesäkuuta 1836. Hänet lähetettiin työskentelemään saksalaisten maahanmuuttajaperheiden keskuuteen Niagara Fallsin Williamsvilleen, ja hän teki neljä vuotta töitä Buffalo-Rochesterin alueella. Hän liittyi redemptoristeihin 1842, ja kymmenen vuotta myöhemmin 1852 hänet vihittiin Philadelphian piispaksi arkkipiispa Francis Kenrickin ehdotuksesta. Neumann rakennutti 50 kirkkoa, aloitti katedraalin rakennuttamisen, avasi lähes sata koulua, seurakuntakoulujen opiskelijamäärä kasvoi 500:sta 9 000:een, hän kirjoitti sanomalehtiartikkeleja, kaksi katekismusta ja monta työtä saksaksi. Neumann kuoli 49-vuotiaana 5. tammikuuta 1860 sydänkohtaukseen Philadelphiassa Vine Streetillä ennen kuin hänet ehdittiin saada sairaalaan. Hänet on omasta pyynnöstään haudattu Pyhän Pietarin redemptoristikirkkoon Philadelphiaan.
Merivoimien esikunta

Merivoimien esikunta (MERIVE, aikaisemmin MerivE), puolustusvoimien sisällä Merivoimien Esikunta, on merivoimien komentajan johtoesikunta. Merivoimien esikunta toimii Turussa, Heikkilän kasarmilla.

Organisaatio ja sijainti

Esikunnan henkilöstömäärä on noin 180. Se on myös merivoimien komentajan palveluspaikka. Esikuntarakennuksessa on myös puolustusvoimien logistiikkalaitoksen järjestelmäkeskuksen tiloja. 
Liikenneviraston sotilastoimisto Helsingissä, Laivaston soittokunta Turussa ja Merivoimien tietotekniikkakeskus kuuluvat Merivoimien esikunnan kokoonpanoon. Tietotekniikkakeskuksen tietotekniikkayksiköt (2 kpl) toimivat Pansiossa ja Upinniemessä.
Esikunta toimi vuodet 1919–1983 Helsingin Katajanokalla ja erisijainneissa muun muassa Aleksanterinkadulla ja yhtäjaksoisesti Merikasarmilla vuodesta 1940, vuosina 1983–2007 Helsingin Lauttasaaressa nykyisissä Etelä-Suomen Huoltorykmentin esikunnan tiloissa. Vuonna 1941 se oli väliaikaisesti sijoitettuna Espooseen Hagalundin kartanoon.
Wieliczkan suolakaivos

Wieliczkan suolakaivos on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva puolalainen suolakaivos 15 kilometrin päässä Krakovasta. Kaivos on yksi maailman vanhimmista, ja se tuotti suolaa yhtäjaksoisesti 700 vuotta 1300-luvulta aina vuoteen 2007 asti. 
Kaupallinen kaivostoiminta päättyi Wieliczkassa vuonna 1996 tulvaongelmien ja suolan alhaisen hinnan vuoksi, mutta suolaa louhittiin viime vuosiin asti matkamuistoksi.  
Unesco listasi Wieliczkan kaivoksen maailmanperintökohteeksi vuonna 1978. Kohteen erikoisuuksia ovat suolasta rakennetut kappelit taidokkaine suolasta veistettyine koristeineen, patsaineen ja kruunuineen. Kaivoksessa käy vuosittain 1,2 miljoonaa vierailijaa.
Trampoliini

Historia

Sirkuslegendan mukaan ensimmäisen trampoliinin keksi mies nimeltä Du Trampolin turvaverkoksi trapetsitaiteilijoille. Vaikka nykyaikainen trampoliini onkin saanut alkunsa turvaverkosta, henkilö nimeltä Du Trampolin on luultavasti myytti. 
Ensimmäisen voimistelutrampoliinin rakensivat George Nissen ja Larry Griswold vuoden 1934 tienoilla Yhdysvalloissa. He perustivat Griswold-Nissen Trampoline & Tumbling Companyn 1942 ja alkoivat valmistaa ja myydä trampoliineja.

Temput

Kilpatrampoliinilla kilpaillessa voi tehdä mm. voltteja, astein ja kiertein, flippeinä, droppeina ja comboina, mikä tekee tempusta vaativamman ja yleisesti hienomman. Normaalisti trampoliinilla voi tehdä joustavuuden ja pehmeyden takia esimerkiksi selälteen- ja mahalleenhyppyjä, istuinpudotuksia tai vaikkapa puolivoltteja.

Turvaverkko

Turvaverkko on verkko, joka suojaa trampoliinilla hyppijää. Tuoreen tutkimuksen mukaan puolet trampoliinilla aiheutuneista loukkaantumisista voitaisiin välttää käyttämällä turvaverkkoa ja sallimalla vain yhden henkilön pomppia kerrallaan. Oulun yliopistolliseen sairaalaan tuotiin vuonna 2005 touko-syyskuussa 76 trampoliinilla itsensä loukannutta potilasta. Heistä nuorin oli runsaan vuoden ikäinen ja vanhin noin 15-vuotias. Lähes puolet loukkaantumisista oli tapahtunut, kun trampoliinilla oli yhtä aikaa kaksi hyppijää. Turvaverkko oli vain yhdeksässä trampoliinissa. Tutkijoiden mielestä turvaverkon hankkiminen nostaa menestystuotteen hintaa. Juuri kalleus voi olla syynä siihen, miksi valmistajien ohjeissa sitä ei ole rutiininomaisesti suositeltu käytettäväksi. Tutkimuksessa mukana olleiden loukkaantuneiden vammat olivat tyypillisesti murtumia. Hieman yli puolella potilaista toipuminen kesti 1–3 kuukautta.

Lisävarusteet

Trampoliinin suojapeite suojaa trampoliinia lialta ja mahdollisesti myös kastumiselta. Trampoliinin suojapeitteitä on erilaisia, riippuen siitä, mihin trampoliiniin se on tarkoitettu.
Yleensä kaikkiin yli 3-metrin halkaisijan trampoliineihin voi ostaa myös tikapuut. Trampoliineihin sopivia 2-portaisia tikapuita myydään yleensä säänkestävinä. Tikapuiden runkomateriaali on maalipinnoitettua terästä ja askelmat lujamuovia. Hinta on suurin piirtein 30 euroa. Tikapuut on tarkoitettu yleensä niille, jotka eivät muuten ylety trampoliiniin.

Turvallisuusohjeita

Yleisimmissä trampoliineissa temppujen tekeminen (lähinnä voltit) on kiellettyjä, ja usein temppujen tekeminen saattaa tapahtua omalla vastuulla. Kilpatrampoliineissa saa hyppiä temppuja, mutta niihinkin pitää usein olla lupa ja täytyy tietää, minkä tempun tehdä. 
Trampoliinilla ei saa hyppiä enemmän kuin yksi kerrallaan. Kengät jalassa ei saa hyppiä, koska se vahingoittaa trampoliinin pintaa. Voltit ja muut temput lisäävät riskiä niskan taittumiseen ellei osaa tehdä niitä.
Herättäjä-Yhdistys

Historiaa

Tunnettu herännäisyyden 1900-luvun alun johtohahmo rovasti Wilhelmi Malmivaara perusti vuonna 1912 Sisälähetysseura Herättäjän, joka rekisteröitiin 5.2.1924. Kustannusosakeyhtiö Herättäjä ja Sisälähetysseura Herättäjä yhdistyivät vuonna 1950 nykyiseksi Herättäjä-Yhdistys ry:ksi.