google/wiki40b huggingface dataset:
Kari Mattila

Elämä ja ura

Kari Mattila syntyi metsätalousinsinööri Aarne Mattilan ja terveydenhoitaja Kaija Mattilan (omaa sukua Vahtola) perheeseen. Hän avioitui valmistuspäällikkö Kaisa Mattilan (omaa sukua Virtanen) kanssa vuonna 1984. Pariskunnalla on lapset Veera (1985) ja Vilma (1986).
Ylioppilaaksi valmistumisensa jälkeen Kari Mattila opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuodesta 1979 vuoteen 1983. Hän aloitti näyttämöuransa Lahden kaupunginteatterissa, jossa hän työskenteli 1984–1989. Vuonna 1991 Mattila kiinnitettiin Helsingin kaupunginteatteriin, missä hän näyttelee edelleen.
Mattilan näyttämötaiteellisiin tulkintoihin lukeutuvat muun muassa Niskavuoren Antti, August Koskela (Täällä Pohjantähden alla) sekä Erkki Hakala (Pohjanmaa). Näytelmässä Sota ja rauha hänellä oli Nikolain osa. Edelleen Mattila on näytellyt muun muassa näytelmissä Hitchcock ja Blondi, Ne kahdeksan valittua sekä iskelmämusiikkinäytelmässä Iloisiin kuulemiin ja näkemiin.
Kari Mattilalla on ollut osia myös erinäisissä televisiotuotannoissa. MTV3-kanavan  saippua- ja draamasarjassa Salatut elämät hänellä oli komisario Tapani Pajun rooli vuosina 1999–2003.
Mattila on toiminut myös teatteriohjaajana (esimerkiksi Agapetuksen komedia Hiljan päivät ja Derek Benfieldin farssi Huomenta rakkaani). Hän on niin ikään opettanut näyttämötyöskentelyä, improvisaatiota sekä akrobatiaa. Mattilan harrastuksiin lukeutuvat laulu, piano ja perhokalastus.
Rinnakkaisohjelma

Rinnakkaisohjelma oli Yleisradion toinen suomenkielinen radiokanava, joka perustettiin vuonna 1963 ULA-radiolähetysten markkinoimiseksi kuuntelijoille . Kanava perustettiin Yleisohjelman rinnalle. Aluksi monet ohjelmat kuitenkin lähetettiin samanaikaisesti sekä Yleis- että Rinnakkaisohjelmassa, ja vain ilta-aikaan Rinnakkaisohjelma tuotti erillistä ohjelmaa. Näin kanavat alkoivat profiloitua siten, että perinteinen radio-ohjelma jäi yleisohjelmaan, mutta rinnakkaisohjelman sisältö oli viihteellisempää. Siellä mm. soi kevyt musiikki ilman välijuontoja lähetetyissä äänilevykonserteissa nimellä Sävelradio.
Kanavalla oli kerran kahdessa viikossa, 1980-luvulle asti ohjelmasiirtoketjun mittaustauko, joka aiheutti tunnin katkoksen lähetykseen. Mittaustauon aikana kanavalta kuului eritaajuisia siniaaltogeneraattorin ääniä. 
Vuonna 1985 Rinnakkaisohjelman nimeksi muutettiin 2-verkko ja Yleisohjelman nimeksi 1-verkko. 2-verkko samoin kuin 1-verkkokin lakkautettiin vuonna 1990 Yleisradion suuressa kanavauudistuksessa, ja niiden tilalle tulivat Ylen Ykkönen, Radio Suomi ja Radiomafia.
Kastanjakiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kastanjakiitäjä kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään lintu on hyvin tumman ruskea, lähes musta. Aikusuisilla linnuilla on kaulassaan ja niskassaan kastanjanruskea kaulus, joka voi olla naarailla epätaäydellinen tai puuttua kokonaan. Kastanjakiitäjä koirailla voi olla rinassaan vaaleammanruskeaa kuviointia. Kastanjakiitäjän pyrstö on pitkä ja siivet pitkät ja sirpinmuotoiset.

Levinneisyys ja elintavat

Kastajakiitäjää tavataan Meksikosta Guyanaan ja Boliviaan ulotuvalta alueelta. Lajia tavataan niin alankomailta kuin vuoristoistakin. Kastanjakiitäjät liikkuvat tyypillisesti noin 10–20 yksilön parvina ja viettävät pitkiä aikoja liidellen ilmassa. Kastanjakiitäjien ravintoa ovat lentävät hyönteiset. Linnun lisääntymiskausi on toukokuusta elokuulle. Kuppimainen pesä sijaitsee kalliossa, luolassa tai rakennuksessa. Naaras munii tyypillisesti 2 valkoista munaa.
Sosiaalinen kuntoutus

Sosiaalinen kuntoutus on yhtäältä kaikkia kuntoutuksen muotoja kattava yleiskäsite, mutta toisaalta sanaa käytetään myös pyrittäessä eri tavoin tukemaan vaikeasti syrjäytyneiden henkilöiden (esimerkiksi päihde- ja huumeongelmaiset henkilöt, vankilasta vapautuvat, syvää masennusta potevat ja äärimmäisestä yksinäisyydestä kärsivät henkilöt) paluuta yhteiskunnalliseen osallisuuteen ja tyydyttävään elämän laatuun.
Sosiaalihuoltolain uudistuksen myötä sosiaalinen kuntoutus on saamassa ensimmäistä kertaa lainmukaisen määritelmän. Lain on suunniteltu astuvan voimaan vuonna 2015.

Sosiaalinen kuntoutus kattokäsitteenä

Sosiaalinen kuntoutus saa laajan merkityksen siitä seikasta, että kuntoutuksen yleinen tavoite on sosiaalinen integraatio tai inkluusio. Tässä ilmaisussa heijastuu kuntoutuksen alkuperäinen sanamuoto – rehabilitaatio – ”kunnian, ihmisarvon, ihmisoikeuksien käytännöllinen palauttaminen. Kattokäsitteenä sosiaalinen kuntoutus tarkoittaa edellä’ siteeratun Kemppaisen määrittelyn kahta ensimmäistä vaihtoehtoa. Yleisessä mielessä on siis perusteltua kysyä, ketä tai mitä tulisi sosiaalisesti kuntouttaa, yksilöä vai yhteiskuntaa.

Sosiaalinen kuntoutus määritellään usein myös sosiaalisen toimintakyvyn tukemiseksi/kehittämiseksi. Jos tässä määritelmässä halutaan välttää yksilönäkökulmaa, voidaan yhtä hyvin puhua sosiaalisen vuorovaikutuksen edellytysten tukemisesta ja parantamisesta. Tällöin yhteys kattokäsitteen ja suppean määritelmän välillä avautuu. Sosiaalinen kuntoutus on kaikkien niiden toimintamuotojen kokoelma, jotka tukevat sosiaalista toimintakykyä tai sosiaalisen vuorovaikutuksen edellytyksiä hänen elämäntilanteessaan.
Emil Virtanen (jääkäri)

Emil Virtanen ent. Wagnström (s. 19. huhtikuuta 1889 Kärkölä) oli suomalainen jääkäri ja punakaartin komppanianpäällikkö sekä autonkuljettaja.

Elämänvaiheet

Emil Virtasen äiti oli Amalia Vagnström. Virtanen toimi työmiehenä, kun hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 28. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Sieltä hän useiden karkausyritysten jälkeen huhtikuussa vuonna 1917 onnistui pääsemään Tanskaan, mistä matkusti Haaparannalle. Paluumatkallaan Suomeen hän työskenteli jonkin aikaa Seittenkarin sahalla ja palasi sitten kotimaahan ja liittyi sisällissodan alkaessa punakaartiin. Hän toimi komppanianpäällikkönä mm. Kalkkisissa ottamatta kuitenkaan osaa taisteluihin. Sisällissodan jälkeen hän pakeni toukokuussa vuonna 1918 Venäjälle, missä hän liittyi ensin lättiläiseen rykmenttiin ja myöhemmin suomalaiseen joukko-osastoon, joka taisteli Narvan seuduilla. Hän kertoi osallistuneensa myöhemmin lääkintäsotamiehenä Venäjän sisällissodan pohjoisrintamalla englantilaisia vastaan käytyihin taisteluihin. 
Suomeen Virtanen palasi keväällä 1919 ja toimi sen jälkeen ensin autonkuljettajana Hämeenlinnassa ja vuodesta 1932 alkaen Helsingissä. Hänen myöhemmät elämänvaiheensa eivät ole tiedossa.
Remo (kirjasarja)

Remo eli Surmaaja (engl. The Destroyer) on kioskikirjasarja, jota alun perin kirjoittivat yhdysvaltalaiset Warren Murphy (1933–2015) ja Richard Sapir (1936–1987), myöhemmin useat eri tekijät. Ensimmäinen kirja ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1971, vaikka sen käsikirjoitus oli valmistunut jo vuonna 1963. Sarjassa on ilmestynyt englannin kielellä yli 150 osaa. Vuonna 2018 ilmestyi sarjan 152. osa nimeltä Continental Divide.
Remo-sarjan päähenkilö Remo Williams toimii Yhdysvaltain hallituksen kuvitteellisen salaisen poliisin CURE:n palveluksessa. Hänen opettajansa on vanha korealainen Sinanjun mestari Chiun. Sinanju on fiktiivinen korealainen taistelulaji, jossa ei käytetä aseita. Yhdessä Remo ja Chiun taistelevat vakoojia, mafiaa ja muita Yhdysvaltain vihollisia vastaan. Remo-kirjoissa on myös huumoria, etenkin ajankohtaisiin ilmiöihin kohdistuvaa satiiria sekä pilailua lajityypin kustannuksella. Pulp-kirjallisuuden tutkija Juri Nummelin toteaa, että samalla kirjoissa on erittäin voimakasta väkivaltaa. Esimerkiksi kirjassa Suloisia unelmia (suom. 1983) eräältä henkilöltä lyödään piikkinuijalla aivot pihalle ja mafiapomo naulaa epäluuloisen avustajansa pään lattiaan.

Remo-sarja Suomessa

Suomeksi Remo-sarjassa on julkaistu 124 taskukirjaa ja Remo Special -sarjassa 19 taskukirjaa vuosina 1977–1992. Ensimmäiset 12 Remo-kirjaa ilmestyivät nimellä Surmaaja. Sarjan ensimmäisen osan nimi on Luodaan surmaaja (engl. Created: The Destroyer, 1971, suom Matti Kainulainen, 1977). Kustantajana toimi aluksi Viihdekirjat (osat 1–10), myöhemmin Wennerbergs Förlag (osat 11–32) ja Winthers Forlag (osat 33–124). Numeron 62 jälkeen sarja alkoi alusta, mutta juokseva sarjanumerointi jatkui. Sarjan numerot 95–124 ovat toisia painoksia numeroista 33–62, ja ne julkaistiin vuosina 1990–1992.

Elokuva

Kirjasarjan pohjalta on tehty myös elokuva Remo – aseeton ja vaarallinen (1985), jonka ohjasi Bond-ohjaajana tunnettu  Guy Hamilton.
Bentsyyli

Bentsyyli on orgaanisessa kemiassa substituentti, jonka kemiallinen rakenne on C₆H₅CH₂-. Bentsyyli on bentseenirengas johon on liittynyt CH₂ ryhmä.

Nimistö

Termi bentsyyli viittaa useimmiten bentsyyliyhdisteisiin, kuten bentsyylikloridi.
Mattéo Guendouzi

Uran alku

Guendouzin ura alkoi PSG:ssä 6-vuotiaana. Hän liittyi Lorientin akatemiaan vuonna 2014. Guendouzi teki Ligue 1 -debyyttinsä Lorientissa 15. lokakuuta 2016 FC Nantesia vastaan.

Arsenal

Guendouzi liittyi Arsenaliin noin 7 miljoonan punnan suuruiseksi arvioidulla summalla heinäkuussa 2018. Hän teki Arsenal-debyyttinsä harjoitusottelussa vanhaa seuraansa PSG:tä vastaan ja valioliigadebyyttinsä 12. elokuuta Manchester Cityä vastaan.

Maajoukkueura

Guendouzi on edustanut Ranskaa eri nuorisomaajoukkueissa. Hänellä on marokkolaista taustaa, joten hän voi vielä edustaa Marokkoa.
Pikku Katavalammi

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 100 metriä. Järvi on kaksiosainen ja siinä on lahtia. Siihen laskee kolme suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkuunsa viisi kilometriä pitkä laskuoja Kanteluslammiin.
Järven rantaviiva on 0,88 kilometriä pitkä ja sen ranta on suometsää, jota ympäröi pääosin moreenipohjainen metsämaasto. Rannalle johtaa polku yhdystieltä 13606.

Kansallispuisto

Järvi sisältyy Liesjärven kansallispuistoon, jossa voi tutustua eteläsuomalaisiin metsätyyppeihin. Kansallispuistossa on useita patikkareittejä, joista yksi risteilee Pikku Katavalammin ympäristössä. Lammen vierestä kulkee yhdystieltä 13606, jonka sivutiellä on opastaulu ja parkkipaikka. Lammille johtaa tieltä polku, mutta perillä ei ole palveluita.

Historia

Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Katovalampi".
Burkhard Glaetzner

Burkhard Glaetzner (s. 1943 Posen) on saksalainen kapellimestari, oboisti ja pedagogi. Hän opiskeli Itä-Berliinin kaupungin musiikkikoulussa vuosina 1958–62 ja Hans Werner Wätzigin johdolla oboensoittoa Hanns Eisler -musiikkiakatemiassa 1962–5. Glaetzner toimi Leipzigin radion sinfoniaorkesterin ensimmäisenä oboistina vuosina 1966–82 ja työskenteli samanaikaisesti opettajana Leipzigin Felix Mendelssohn-Bartholdy -musiikkiakatemiassa.
Vuonna 1968 Glaetzner perusti Aulos-trion sellisti Wolfgang Weberin ja kosketinsoittaja Gerhard Erberin kanssa. Kokoonpano erikoistui barokkiin ja nykymusiikkiin. Lopulta se jaettiin kahdeksi eri kokoonpanoksi, jotka ovat Uuden musiikin Hanns Eisler -ryhmä (perustettu 1970) ja Glaetznerin johtama I Solisti Instrumentali Leipzig (1983). Vuonna 1988 Glaetzner aloitti toiminnan Neues Bachisches Collegium Musicum -kamariorkesterin johdossa. Vuodesta 1992 Glaetzner on ollut Berliinin taideakatemian professori.
Ivana Helsinki Paola Suhonen

Historia

Paola Suhonen perusti Ivana Helsinki -tuotemerkin siskonsa Pirjo Suhosen kanssa vuonna 1998. Ensimmäinen mallisto lanseerattiin saman vuoden elokuussa. Materiaalina oli yksi ainoa kangas, tummansininen denim ja mallistossa seitsemän tuotetta. Kansainvälisessä mediassa Ivana Helsingin  tyyli on saanut hyvin huomiota.
Vuonna 2007 Ivana Helsinki osallistui Diamond, Stripes and Revolver -mallistollaan ainoana pohjoismaisena yrityksenä ja ensimmäisenä suomalaisena yrityksenä Pariisin muotiviikoille. Seuraavana vuonna yritys valittiin Pariisin muotiviikon päänäytöksiin ensimmäisenä pohjoismaisena yrityksenä. Syyskuussa 2010 Ivana Helsinki esitteli ensimmäisen mallistonsa New Yorkin muotiviikkojen virallisessa IMG kalenterissa. Ivana Helsinki on ainoa pohjoismainen muodinalan toimija, joka on hyväksytty sekä Pariisin että New Yorkin muotiviikkojen viralliseen näytöskalenteriin.
Vuonna 2010 Ivana Trump ilmoitti haastaneensa Ivana Helsingin oikeuteen nimensä hyödyntämisestä. Tammikuussa 2011 nimen kirjoitusasua muutettiin muotoon Ivana Helsinki Paola Suhonen.

Ivana Helsinki 15 vuotta – Matkalla kotiin -näyttely

Ivana Helsinki kaikki mallistot 15 vuoden ajalta olivat vuonna 2013 esillä Designmuseossa. Näyttelyn nimi oli Ivana Helsinki 15 vuotta – Matkalla kotiin.
Tähkämaitikka

Ulkonäkö

Tähkämaitikka on 15–40 cm korkea ruohovartinen kasvi, jonka varsi on tavallisesti yläosasta haarainen. Lehdet ovat tasasoukan suikeita. Kukinto on varren tai joskus haarojenkin latvassa, ja se on noin 3 cm pitkä, tiheä ja nelisärmäinen. Kukkien tukilehdet ovat puikeita, herttatyvisiä, kouruisia, tiheä- ja terävänirhaisia, ja niiden kärjet ovat pitkiä ja ehylaitaisia. Ylemmät tukilehdet ovat osittain purppuranpunaisia ja alemmat vihreitä. Kukan teriö on käyrätorvinen, pituudeltaan noin 15 mm ja väriltään purppuranpunainen. Kukan huulet ovat keltaisia. Melko usein kukinnon punaväri kuitenkin puuttuu, jolloin kukkien tukilehdet ovat kellanvihreitä ja teriöt kalpeankeltaisia. Tähkämaitikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Tähkämaitikan voi sekoittaa jonkin verran samannäköiseen peltomaitikkaan (Melampyrum arvense).

Levinneisyys

Tähkämaitikkaa tavataan Espanjasta läpi Euroopan Venäjän keskiosiin saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Keski-Italiassa ja Pohjois-Kreikassa, pohjoisessa lajia kasvaa Isossa-Britanniassa, Tanskassa, Etelä-Norjassa, Etelä- ja Keski-Ruotsissa, Etelä-Suomessa ja Virossa. Suomessa tähkämaitikkaa kasvaa Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa, Hämeessä ja Pirkanmaalla.

Elinympäristö

Tähkämaitikka kasvaa kivikkoisilla rinnekedoilla, kuivahkoilla lehtoniityillä ja kalliopengermillä. Laji on Suomessa suuresti harvinaistunut.
Luomajärvi (Jämsä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,9 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,2 metriä mpy.
Savisirkkunen

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan savisirkkunen on noin 13 cm. Koiras on väritykseltään harmaa. Selkä on hieman vatsaa tummempi. Siivet ovat mustat ja harmaareunaiset. Naarassavisirkkunen on selästään oliivinruskea. Rinnassa on ruskehtavia raitoja. Nokka on kartionmuotoinen ja teräväkärkinen. Valkokylkipuhkoja (Diglossa albilatera) ja andiensirkku (Phrygilus unicolor) muistuttavat ulkonäöltään savisirkkusta. Valkokylkipuhkoja eroaa valkoisten siivenalusten ja andiensirkku on kookkaampi ja vaaleampi.

Levinneisyys ja elinympäristö

Keski-Amerikassa savisirkkusta tavataan Meksikosta Panamaan ulottuvalla alueella. Etelä-Amerikassa linnun elinalueet sijaitsevat laikuttaisesti Venezuelasta Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden metsien pohjakerrokset ja metsien reunamaat ja pensaikkoiset aukeat. Savisirkkusen elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 500–2 500 metrin korkeudella merenpinnasta. 
Savisirkkuset liikkuvat yleensä pareittain tai pieninä ryhminä ja voi olla muiden lintulajien mukana sekaparvissa. Ravintonsa laji etsii maasta tai puiden lehvästön alaosista.
Publicis

Publicis Suomessa ja muissa Pohjoismaissa

Suomessa Publicis-ryhmään ovat kuuluneet mainostoimistot Reputation Helsinki (ent. Skandaali ja Publicis Helsinki Oy), X2M ja turkulainen Lahtinen & Mantere, joka kuitenkin lopetti yhteistyön Publicisiin kuuluvan Saatchi & Saatchin kanssa 2017. Reputation Helsinki suljetaan kesällä 2019, minkä jälkeen Publicisilla ei enää ole toimintaa Suomessa. Norjassa Publicis toimii nimellä Kitchen ja Tanskassa nimellä Reputation.
Gran Risa

Historia

Ensimmäinen maailmancupkilpailu Gran Risassa oli joulukuussa 1985 käyty miesten suurpujottelu, jonka voitti ruotsalainen Ingemar Stenmark. Naisten maailmancupin suurpujottelua on laskettu Gran Risassa kaksi kertaa, kausilla 1994–1995 ja 2003–2004. Vuosina 2006–2009 ja 2011 Gran Risassa laskettiin myös miesten maailmancupin pujottelua. Vuodesta 2015 alkaen rinteessä on myös laskettu kauden ainoa miesten parisuurpujottelu iltavalaistuksessa, vuoden 2015 parisuurpujottelukilpailu oli kautta aikain ensimmäinen maailmancupissa.
Eniten voittoja on ottanut itävaltalainen Marcel Hirscher, jolla on voittoja kuusi suurpujottelusta ja yksi parisuurpujottelusta, italialaisella Alberto Tomballa on neljä suurpujotteluvoittoa.

Reitti

Gran Risan yläasema sijaitsee 2 068 metriä merenpinnan yläpuolella lähellä Piz La Ila -vuoren huippua ja se päättyy La Villan kylään, maailmancupkilpailuissa rinne päättyy Funtanacian kylään. Rinteen korkeusero on 678 metriä ja se on 2 150 metriä pitkä. Suurpujottelurinne on 1 255 metriä pitkä ja sen korkeusero on 448 metriä. Pujottelurinne on 610 metriä pitkä ja sen korkeusero on 215 metriä. Rinne on kokonaisuudessaan kapea, jyrkkä ja mutkitteleva.
Gran Risan nimetyt paikat ovat seuraavat: Pump Stazion (Pumppuasema), Col Frata, jossa rinne kääntyy jyrkästi oikealle, La Stretta (Puristus), joka on kapea jyrkänne, Pre Cal Alt, jossa rinne kääntyy vasemmalle kohti Funtanacian kylää, sekä maalisuora Gobes dl’ Giat, joka toimii parisuurpujottelun rinteenä, siihen on rakennettu parisuurpujottelua varten kolme terävää kumpua, joista keskimmäinen on leikattu pieneksi hyppyriksi.
Tuntemattomalle jumalalle

Juoni

Jatkosodan loppuvaiheissa neuvostodesantteihin soluttautunut brittiagentti on hyppäämässä lentokoneesta laskuvarjolla Suomeen, kun konetta tulitetaan ja se syttyy palamaan ja syöksyy maahan. Palovammainen mies selviytyy ja pääsee kirurgi Branderin hoidettavaksi. Miehen taskusta löytyneen valokuvan perusteella kirurgi leikkaa tämän kasvot väärän miehen mukaisiksi: mies ei ole kuvan mies, vaan etsimässä tätä.
Toivuttuaan brittiagentti on kadottanut muistinsa eikä tiedä edes kuka on. Hän välttyy teloitukselta, kun tulee rauha ja hän pääseekin valtiollisen poliisin uuden johtajan erikoistehtäviin, vastaamaan Suomeen tulleen liittoutuneiden valvontakomission turvallisuudesta uudella henkilöllisyydellä Ivan Smith.
Monimutkaiseen vakoilujuoneen liittyvät myös romanssi kirurgin tyttären ja Smithin välillä, yhdysvaltalainen jazzyhtye ja sen amerikansuomalainen johtaja, kaupungin paras räätäli ja tämän apupoika, pullollinen vettä, englantilainen naisdiplomaatti ja presidentti Paasikiven murhayritys.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Kajava piti Tuntemattomalle jumalalle -sarjaa hienona esimerkkinä aikansa kotimaisesta tv-draamasta. Hänestä se on ”suuri, salaperäinen ja kiehtova seikkailu monitasoiseen arvoituksellisuuteen, seikkailu, jolla kuitenkin on jalat maassa. Toisaalta Tuntemattomalle jumalalle on mitä aktiivisinta ja vauhdikkainta seikkailuviihdettä, toisaalta tavallista syvemmälle pyrkivä tutkielma ihmisen pimeistä puolista. Parikymmentä vuotta myöhemmin Helsingin Sanomien Henri Waltter Rehnström sanoo sarjan valmistuneen aikana, jolloin televisiosarjoja tehtiin kunnianhimoisesti ja rohkeasti taiteellista vapautta sallien. Muiksi saman ajan katsomiskokemuksia haastaneiksi sarjoiksi hän mainitsee Neil Hardwickin Pakanamaan kartan (1991) ja Jouko Turkan Kiimaiset poliisit (1993).
Juha Lavapuro

Juha Lavapuro (s. 29. helmikuuta 1968, Nokia) on suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hän on Turun yliopiston julkisoikeuden professori vuodesta 2016 alkaen. Tätä ennen Lavapuro toimi Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulussa julkisoikeuden apulaisprofessorina. Lavapuro on myös valtiosääntöoikeuden dosentti Helsingin yliopistossa ja Turun yliopistossa. Lavapuro on erikoistunut perus- ja ihmisoikeuksiin sekä kansainvälistyvään valtiosääntöoikeuteen.
Lavapuro väitteli oikeustieteiden tohtoriksi 2011 Turun yliopistossa, hänen väitöskirjansa aiheena oli perustuslakikontrolli.
Lavapuro toimii yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunnan jäsenenä, EU:n perusoikeusviraston asiantuntijoiden verkoston (FRANET) Suomen ryhmän asiantuntijajäsenenä, sekä Suomen valtiosääntöoikeudellisen seuran asiantuntijablogin Perustuslakiblogin vastaavana toimittajana yhdessä Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden professori Tuomas Ojasen kanssa.
Tupolev ANT-1

Tausta

Vuonna 1920 Neuvosto-Venäjän ilmavoimat pyysi tutkijoita kehittämään kevyitä ja lujia metalliseoksia lentokoneita varten. Insinöörit I. Sidorov, V. Butalov ja J. Muzalevskij kollegoineen saivat teetettyä Gospromtsvetmetin tehtaalla (Kolchuginon kylässä Vladimirin alueella) ensimmäiset alumiiniharkot - seos sai joksikin aikaa nimen "kolchugalumin". Syksyllä 1922 valmistuivat ensimmäiset alumiiniset ohutlevyt ja vuonna 1923 valmistettiin aaltopeltiä. Tutkimusinstituutti TsAGIn komitea tutki seoksen ominaisuuksia ja kelpuutti sen lentokoneen raaka-aineeksi.
TsaGIn komitea päätti, että kyseistä alumiiniseosta tulisi käyttää ANT-1-lentokoneessa, jota oli kehitetty TsAGIssa vuodesta 1921 asti. Koneen suunnitelmassa alumiinia käytettiin rungossa ja siivessä. Prototyyppi tehtiin kuitenkin pääosin puurakenteisena ja kangasverhoiltuna.
ANT-1:tä rakennettiin huhtikuusta 1922 lokakuuhun 1923 asti. 21. lokakuuta 1923 lennettiin ensimmäinen koelento E. Pogosskij'n ohjaamana.

Kohtalo

Koneen lopullisesta kohtalosta ei ole täyttä varmuutta. On kuitenkin arveltu, että saksalaiset tuhosivat koneen operaatio Barbarossan aikana vuonna 1941.
Tunturien heinäkangas

Tunturien heinäkangas on enimmäkseen heinä- ja sarakasveja kasvava tunturipaljakkaa. Heinäkankaita esiintyy tunturien keskipaljakalla lumen suojaamilla kohdilla. Kuivilla heinäkankailla kasvaa enemmän jäkäliä kuin sammalia. Näitä esiintyy eniten Suomessa Käsivarren Lapin pohjoisosassa. Tunturien heinäkankaat jaetaan jäkkikankaisiin ja lampaannata-tunturivihviläkankaisiin. Jäkkikankaita kasvaa eniten vaivaiskoivualueella ja alapaljakalla, mutta ovat keskipaljakalla harvinaisia. Niitä on havumetsissäkin. Tunturivihvilä-lampaannatakankaat ovat laajoja keskipaljakalla.
Pohjantie

Pohjantie oli Laatokan ja Pohjanlahden välinen kauppareitti, jota pitkin venäläiset ja karjalaiset kulkivat Käkisalmesta Oriveden ja Pielisen kautta Maanselän läpi Oulujärvelle ja sieltä edelleen Ouluun. Reitti on tunnettu 1500-luvulta ja todennäköisesti ollut käytössä jo aikaisemminkin.
Reitin kulku on kirjattu ylös Nousia Venäläisen kertomana Kustaa Vaasan kirjuri Jaakko Teitille vuonna 1557. Teitin luettelon mukaan Käkisalmesta matkattiin Laatokkaa pitkin myöhempään Hiitolaan, josta kuljettiin maitse nykyisen Parikkalan Pyhäjärvelle. Pyhäjärvellä otettiin käyttöön kavaasit (venäläis-karjalaiset veneet), jotka piti vetää maitse Puhoksenkosken ja pienen kannaksen yli Orivedelle. Sieltä matka jatkui vesitse Pielisjokea myöten Pieliselle. Nousia Venäläisen mukaan Pielisen molempia rantoja asuttivat tuohon aikaan venäläiset.
Pielisen pohjoisrannalta matka jatkui maitse harjanteiden yli Nuasjärvelle nykyisen Kajaanin kaakkoispuolelle. Nousia Venäläisen kertoman mukaan Nuasjärvellä oltiin taas Ruotsin kuninkaan mailla. Oulujärveltä oli selkeä reitti Oulujokea myöten Pohjanlahdelle.
Historioitsija Jalmari Jaakkolan mukaan koko reitti voitiin kulkea veneillä. Myöhemmin tuo väite on useaan otteeseen todettu vääräksi, mutta ajatus elää sitkeästi. Kustaa Vilkuna on paikantanut karjalankieliset reitin paikannimet nykykielisinä.