Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea

Taistelu TUL:stä

Kommunistit ja sosialidemokraatit riitelivät 1920-luvulla kaikissa työväenjärjestöissä eikä urheiluliike ollut poikkeus. Kamppailu kärjistyi vuosikymmenen loppupuolella Kominternin ja PUI:n jyrkennettyä politiikkaansa ja suomalaiset kommunistit seurasivat ohjeita. Arvostelu sosialidemokraattisia urheilujohtajia ja Sosialistista urheiluinternationaalia kohtaan yltyi. Sekä SDP että STPV/SKP muodostivat omat organisaationsa TUL:n valtaamiseksi.
Osapuolten voimasuhteet mitattiin TUL:n kesäkuun 1927 edustajakokouksessa, johon sosialidemokraatit saivat enemmistön. Junttaustaktiikoita käytettiin runsaasti ja monien kommunistiseurojen valtakirjoja hylättiin. Sosialidemokraatti Väinö Mikkola valittiin TUL:n puheenjohtajaksi sosialisti Eino Pekkalan tilalle. Liittotoimikuntaan valittiin vain yksi vasemmistoryhmän edustaja. Vähemmistöön jääneet eivät tunnustaneet kokouksen laillisuutta.
Elokuussa 1928 PUI järjesti ensimmäiset Spartakiadit Moskovassa. TUL:n liittokokous 1927 päätti äänestyksen jälkeen osallistua tapahtumaan. SUI kuitenkin kielsi osallistumisen jäsenjärjestöiltään, ja TUL – epäonnistuttuaan erivapauksien saamisessa – pyörsi päätöksensä alkuvuonna 1928 sosialidemokraattien äänin. TUL uhkasi kaikkia kisoihin osallistuneita erottamisella. Kommunistit eivät totelleet TUL:n johtoa, ja spartakiadeihin lähetettiin joukkue, joka sai saaliikseen 7 kultamitalia. TUL alkoi erottaa spartakisteja jo ennen tapahtumaa, ja kaikki osallistuneet erotettiin 3. syyskuuta. TUL:n ja Neuvostoliiton suhteet katkesivat tapahtuneen johdosta seitsemäksi vuodeksi.
Vuoden 1929 liittokokouksessa osapuolten välit olivat erittäin tulehtuneet. Kokousta edelsivät jälleen voimakkaat junttaustoimet ja edustajista taisteltiin ankarasti. Vaaleissa äänesti 70 prosenttia jäsenistä. Sosialidemokraatit saivat 8 567 ääntä (42 paikkaa) ja vasemmisto 8 252 ääntä (28 paikkaa). Demarit hallitsivat kokousta ja veivät läpi omat kantansa vähemmistön vastustuksesta välittämättä. TUL:n johtoon valittiin pelkästään sosialidemokraatteja.

Erottamiset

Liittokokouksen jälkeen TUL alkoi antaa lisää varoituksia ja kilpailukieltoja kommunistiurheilijoille ja -seuroille. Helsingin Jyry erotettiin TUL:stä elokuussa 1929. Vasemmiston hallitsemat seurat jatkoivat toimintaansa entiseen tapaan. Opposition seurojen kesken järjestettiin kilpailuja, joihin osallistuneet TUL puolestaan erotti jäsenyydestään. Heinäkuuhun 1930 mennessä liitosta oli erotettu 92 seuraa. Lisäksi 80 seuraa poistettiin rekisteristä ”toimintansa lopettaneina”. Näihin seuroihin kuului yhteensä 14 000 henkilöä eli noin puolet TUL:n jäsenkunnasta. Monien piirien alueella TUL:stä sai lähteä enemmistö seuroista, ja erotettujen joukossa olivat lähes kaikki suurten kaupunkien vanhat työväen urheiluseurat.
Sosialidemokraatit ryhtyivät pian perustamaan uusia seuroja erotettujen tilalle, ja ne hyväksyttiin TUL:ään. Erotettuja otettiin takaisin vain poikkeustapauksissa. Alkuvuonna 1930 TUL:stä erotettiin ensin Turun ja Uudenmaan sekä myöhemmin Oulun ja Perä-Pohjolan piirijärjestöt. Muihin kommunistijohtoisiin piireihin vaihdettiin sosialidemokraattinen johto.

TYK:n perustaminen

TUL:n oppositio järjestäytyi kesäkuun 1929 liittokokouksessa. Perustettiin väliaikainen yhtenäisyystoimikunta, josta loppuvuonna päätettiin muodostaa valtakunnallinen yhteiselin. Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea perustettiin virallisesti 1.–2. joulukuuta järjestetyssä yhtenäisyysväen edustajakokouksessa, johon kerääntyi edustajia yli sadasta urheiluseurasta, joista suurin osa kuului edelleen TUL:ään. Komitean puheenjohtajaksi valittiin Tatu Uosikkinen ja sihteeriksi Toivo Sillanpää. Osanottajat edustivat lähes puolta TUL:n jäsenkunnasta. TYK alkoi muodostaa lajitoimikuntia ja paikallisia yhtenäisyyskomiteoita ympäri maata.
TYK:n tavoitteena oli ennen kaikkea TUL:n toimintayhtenäisyyden palauttaminen. Kommunistit vastustivat (PUI:n linjan mukaisesti) uuden varsinaisen liiton perustamista. Kommunistien kanssa liittoutuneet sosialistit (Suomen työväen vasemmistoryhmä) olivat kuitenkin uuden liiton perustamisen kannalla. Tätä linjaa ajoi muun muassa TUL:n entinen puheenjohtaja Pekkala. Aiheesta käytiin kiivasta väittelyä alkuvuonna 1930, ja ryhmien välit viilenivät.
TYK:llä ja sen seuroilla oli laajaa paikallista, kansallista ja kansainvälistä kilpailutoimintaa. Ero TUL:stä ei juuri näkynyt seurojen toiminnan laajuudessa. TYK toimi käytännössä kuin itsenäinen liitto. Se piti omat mestaruuskilpailunsa ja tapahtumansa. TYK:n seurat olivat komiteaan samassa suhteessa kuin aiemmin TUL:ään. TYK:n suurin kansainvälinen urheilumenestys oli PUI:n vuoden 1930 painin maailmanmestaruuskilpailut Oslossa. Suomalaiset voittivat kaikki sarjat.

Lakkauttaminen

Viranomaiset lakkauttivat TYK:n muiden kommunistien hallitsemien järjestöjen tavoin kesällä 1930. Toiminta loppui vähitellen heinäkuussa. Työväen Urheilulehden viimeinen numero ilmestyi 1. heinäkuuta. Elokuuksi suunniteltu valtakunnallinen edustajakokous jäi pitämättä. TYK:n johtomiehiä vangittiin huhtikuusta 1930 alkaen ja viimeiset haastettiin oikeuteen joulukuussa 1932. Etsivän Keskuspoliisin mukaan TYK otti ohjeensa SKP:ltä ja PUI:ltä, ja se toimi laillisen hallitusvallan tuhoamiseksi.
Myös komiteaan liitetyt seurat lakkautettiin yksi toisensa jälkeen. Ainakin 157 urheiluseuran toiminta loppui kommunistilakien nojalla 1930-luvun alussa. Suurin osa näistä seuroista oli TYK:n yhteydessä, mutta myös TUL:n järjestöjä lakkautettiin.
TYK:n ja seurojen lakkauttamiset ajoivat kommunistisen urheiluliikkeen maan alle. SKP:n 7. puoluekonferenssi kielsi syksyllä 1930 kommunisteilta osallistumisen TUL:n toimintaan. Kommunistit järjestivät salaista liikuntatoimintaa ja urheilukilpailuja muun muassa heinäladoissa ja yksityisasunnoissa. Toisaalta monet rivikommunistit pyrkivät ja pääsivät takaisin TUL:ään. Nimenomaan työläisurheiluliikkeessä kommunistien julkinen toiminta jatkui laajimmillaan. SKP:n asenne muuttui kansanrintamapolitiikan myötä vuosina 1933–1934.