google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandr Antonov

Aleksandr Stepanovitš Antonov (26. heinäkuuta (J: 8. elokuuta) 1889 Moskova, Venäjän keisarikunta – 24. kesäkuuta 1922 Nižni Šibrjai, Tambovin kuvernementti, Neuvosto-Venäjä) oli venäläinen sosialistivallankumouksellisen puolueen jäsen, joka toimi vuonna 1920 bolševikkien valtaa vastustaneen Tambovin talonpoikaiskapinan johtajana.
Antonov syntyi räätälin poikana Moskovassa, mutta varttui Tambovin alueella. Hänet erotettiin Tambovin reaalikoulusta vallankumouksellisen toimintansa vuoksi. Hän liittyi 16-vuotiaana sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen ja osallistui vuosina 1905–1908 puolueen maanalaisen organisaation toteuttamiin ryöstöihin. Jäätyään kiinni Jevno Azefin ilmiantamana vuonna 1909 Saratovissa Antonov tuomittiin kuolemaan, mikä muutettiin armahduksella 20 vuoden pakkotyöksi. Vietettyään kahdeksan vuotta vankiloissa eri puolilla Venäjää hän vapautui helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Antonov nimitettiin 1917 Tambovin kaupungin ja sittemmin Kirsanovin kihlakunnan miliisipäälliköksi, missä asemassa hän pysyi jonkin aikaa myös lokakuun vallankumouksen jälkeen. Bolševikkien terrorin kiihdyttyä Antonov anoi siirtoa vähäisempään tehtävään Kirsanovissa ja jätti kesällä 1918 kokonaan virkansa liittyäkseen Komutšin kansanarmeijaan, joka kuitenkin pian hajosi.
Kun Tambovin alueella puhkesi talonpoikien spontaaneja kapinoita, Antonov ryhtyi vuoden 1918 lopulla luomaan talonpojista maanalaista antibolševistista sissiarmeijaa. Vuoteen 1920 mennessä hänen joukoissaan oli 50 000 miestä jaettuina kahteenkymmeneen rykmenttiin ja kahteen armeijaan. Antonov oli marraskuusta 1920 heinäkuuhun 1921 Tambovin kapinallisten operatiivisen pääesikunnan päällikkö ja käytännössä koko talonpoikaiskapinan sotilaallinen johtaja. Mihail Tuhatševskin ja Vladimir Antonov-Ovsejenkon komentamat puna-armeijan joukot kukistivat Tambovin kapinan vuoden 1921 aikana. Piileskelyä jatkanut Antonov kuoli yhdessä veljensä Dmitrin kanssa tulitaistelussa tšekan miehiä vastaan vuonna 1922.
Kamen no Kokuhaku

仮面の告白, kamen no kokuhaku (Erään naamion tunnustuksia) on Yukio Mishiman ensimmäinen kirja, joka julkaistiin vuonna 1949. Siitä julkaistiin katkelma Kai Niemisen kääntämänä vuonna 1983 Veikko Polameren toimittamassa japanilaisten kertomusten kokoelmassa Shōsetsu: japanilaisia kertojia.
Ekumeeninen Karmeliittaluostariyhteisö

Ekumeeninen Karmeliittaluostariyhteisö (Carmelo Ecuménico Monástico) on se nimi, jota käytetään espanjalaisen, katolis-ekumeenisen maallikkoyhdistyksen suomalaisesta haarasta. Se on toiminut Suomessa vuodesta 2005 lähtien Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhteydessä.
Espanjalainen Carmelo Ecuménico e Interreligioso (CEI) on pieni, noin 20 maallikon muodostama ryhmä, joka on hengellisyydeltään karmelitaaninen. Sen tavoitteena on Vatikaanin 2. kirkolliskokouksen hengessä edistää ekumeniaa ja uskontojen välistä dialogia. Siihen kuuluu kolmenlaisia jäseniä: kannatusjäseniä, tavallisia jäseniä sekä lisäksi sellaisia jäseniä, jotka pyrkivät mahdollisuuksiensa mukaan, sopivien työtehtävien ohella elämään samanlaista elämää kuin kontemplatiivisissa luostareissa olematta kuitenkaan nunnia tai munkkeja, vaan nimenomaan maallikkoja. Kontemplatiivista elämäntapaa viettää Espanjassa kolme ja Suomessa yksi henkilö. Tästä yhteisön erillisryhmästä käytetään nimitystä Carmelo Ecuménico Monástico.
Luostarilupauksia ei maallikkoyhdistyksen puitteissa voi antaa, mutta säännöt antavat jäsenille mahdollisuuden sitoutua noudattamaan evankelisia neuvoja (köyhyys, puhtaus ja kuuliaisuus). Tällainen henkilökohtainen sitoutuminen (compromiso personal) ei sido ketään muuta kuin asianomaista itseään. Tällaisesta maallikosta käytetään nimitystä ”sitoutunut maallikko” (esp. laico comprometido). Luostarilupauksista tällainen henkilökohtainen sitoutuminen eroaa usealla eri tavalla. Maallikko ei esimerkiksi luovu henkilökohtaisesta omaisuudestaan.
Ekumeeninen Karmeliittaluostariyhteisö noudattaa omaa sääntöään. Vuoden 2007 alusta se on toiminut Helsingin Vartiosaaressa. Karmeliittaisä Fransisco Javier Sancho Fermin O.C.D. on Suomen Ekumeenisen Karmeliittaluostariyhteisön hengellinen esimies.
Vuonna 2009 Carmelo Ecuménico e Interreligioso -yhdistys affilioitui (assosioitui) teresiaaniseen karmeliittasääntökuntaan (OCD). Tämä merkitsee sitä, että maailmanlaajuinen karmeliittasääntökunta on virallisesti tunnustanut Carmelo Ecuménicon olevan hengeltään karmelitaaninen yhteisö.
Embrace

Embrace on englantilainen kitararockbändi Brighousesta ja Bradfordista West Yorkshiresta. Tähän päivään mennessä he ovat julkaisseet viisi studioalbumia, yhden singlealbumin ja yhden b-side- kokoelman. Yhtyeeseen kuuluu veljekset Danny McNamara (laulaja) ja Richard McNamara (kitaristi) sekä basisti Steve Firth, kosketinsoittaja Mickey Dale ja rumpali Mike Heaton. Yhtyeen tuorein studioalbumi, This New Day, julkaistiin 27. maaliskuuta 2006.
Jan Magnussen

Muuta

Janin poika Kevin Magnussen on myös kilpa-autoilija.
Anni Rytkönen

Anna (Anni) Johanna Rytkönen (o.s. Toppinen) (14. tammikuuta 1891 Iisalmen maalaiskunta – 1937 jälkeen Neuvostoliitto) oli kauppiaan vaimo ja sosialidemokraattien kansanedustaja, joka siirtyi 1920-luvun lopulla Neuvostoliittoon.
Rytkösen vanhemmat olivat loinen Paavo Toppinen ja Anna Liisa Mod. Hän kävi kansakoulun ja meni naimisiin kauppias Heikki Rytkösen kanssa 1911 eläen sen jälkeen kauppiaan vaimona Iisalmessa vuoteen 1927 saakka. Anni Rytkönen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1921 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Vuonna 1927 hän siirtyi Neuvostoliittoon jossa hän opiskeli Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa ja asui vuonna 1928 Leningradin alueen Kuivaisin kylässä, osallistui Neuvostonaisen aktiivien toimintaan vuonna 1932 sekä toimi Kopittalan kyläneuvoston opiskelupiirissä puoluehistorian ohjaajana. Rytkönen vangittiin vuonna 1937 tai 1938.
Kristika Turku

Tausta ja historia

Edustusjoukkue on pelannut yhteensä 32 kautta pääsarjatasolla. Joukkue on voittanut Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin molemmat neljä kertaa. Seuran edustusjoukkue pelasi vuosina 1996–2000 myös nimellä Piiloset. Vuonna 2000 Turun NMKY pudotettiin SM-sarjasta hoitamattomien velkojen takia. Kauden 2007–2008 jälkeen se luopui paikasta I-divisioonassa. Nousu takaisin I-divisioonaan tapahtui 2012. Joukkue kuitenkin pelasi vain yhden kauden I-divisioonaa, jonka jälkeen edustusjoukkueen toiminta hiipui. Kaudella 2013–2014 edustusjoukkueella ei ollut toimintaa lainkaan. Edustusjoukkue palasi läntisen alueen II-divisioonaan kaudelle 2014–2015 selviytyen nousukarsintoihin ja karsintasarjan voiton myötä nousi kaudesta 2015–2016 alkaen I-divisioona B:hen. Edustusjoukkue sijoittui kauden 2016-2017 päätteeksi sarjassaan toiseksi ja sai sijoituksen turvin mahdollisuuden hakea paikkaa I-divisioonan A-sarjaan.
Kristika otettiin edustusjoukkueen nimeksi kaudesta 2016–2017 alken. Nimenvaihdoksella haluttiin erottua muiden kaupunkien NMKY-taustaisista joukkueista, joiden yleisin lempinimi on Namika. Nimeä Kristika on käytetty Turun NMKY:n joukkueesta ainakin 1950-luvulla.
Gigi Edgley

Gigi Edgley (s. 16. marraskuuta 1977 Perth) on australialainen näyttelijä ja muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Chianan roolista televisiosarjassa Farscape. Edgley on näytellyt muun muassa elokuvissa Diminuendo (2018) ja Newcastle (2008). Hän on myös julkaissut levyt Ftang! ja Blue Sky Thoughts.
Ali Shariati

Ali Shariati Mazinani (pers. ‏علی شریعتی مزینانی‎‎; 23. marraskuuta 1933 Mazinan, Iran – 19. kesäkuuta 1977 Southampton, Englanti) oli iranilainen sosiologi ja yksi šaahi Mohammad Reza Pahlavin hallinnon näkyvimmistä kriitikoista. Hän perehtyi islamin sosiologiaan ja historiaan. Hänen Teheranissa 1970-luvulla pitämiensä luentojen on sanottu luoneen pohjan Iranin vuoden 1979 vallankumoukselle, vaikkakaan hänen näkemyksensä eivät olleet perustana myöhemmälle islamilaiselle tasavallalle.
Shariati sai nuorena uskonnonopetusta isältään ja kävi sen jälkeen opettajakoulua. Hän opiskeli Mašhadin yliopistossa arabian ja ranskan kieltä. Aktivoiduttuaan opiskelija-aikanaan poliittisesti hän joutui viettämään kahdeksan kuukautta vankilassa. Shariati jatkoi opintojaan Ranskassa ja väitteli sosiologian tohtoriksi Sorbonnen yliopistosta Pariisissa. Sorbonnessa hän tutustui ranskalaisiin sosiologeihin ja iranilaisiin toisinajattelijoihin. Palattuaan Iraniin hän joutui vuonna 1964 uudelleen puoleksi vuodeksi vankilaan. Vapauduttuaan Shariati toimi opettajana Mašhadin yliopistossa, mutta šaahin hallinto alkoi pian pitää hänen suosittuja luentojaan poliittisesti vaarallisina. Shariati siirtyi tämän jälkeen Teheraniin, ja osallistui vuonna 1969 Hosseiniyeh Ershad -nimisen uskonnollisen oppilaitoksen perustamiseen.
Shariati saavutti suuren suosion varsinkin nuorison keskuudessa 1970-luvulla pitämillään luennoilla, jotka käsittelivät islamin sosiologiaa ja historiaa. Hän kritisoi Iranin hallintoa ja älymystöä, mutta myös oppositiota edustaneita marxilaisuutta ja vanhoillisia uskonnollisia johtajia. Shariati syytti šaahi Mohammad Reza Pahlavia itsevaltaisuudesta, ja hänen mukaansa  šaahin länsimaistamis- ja modernisaatiopolitiikka vahingoittivat iranilaista yhteiskuntaa hävittämällä kansalta perinteiset uskonnolliset tukipylväät. Hänen mukaansa olisi tullut palata vallankumouksellisesti tulkittuun šiialaiseen islamiin, joka tarjoaisi ratkaisun sosiaalisiin ongelmiin. Hänen ajatuksiaan on verrattu latinalaisessa Amerikassa vaikuttaneesen katoliseen vapautuksen teologian liikkeeseen.
Vuonna 1972 Shariati vangittiin jälleen, tällä kertaa 18 kuukaudeksi, minkä jälkeen hänet asetettiin kotiarestiin. Saatuaan luvan lähteä maasta hän matkusti vuonna 1977 sairaalahoitoon Englantiin, jossa hän kuoli Southamptonissa pian saapumisensa jälkeen. Kuolinsyyksi ilmoitettiin virallisesti sydänkohtaus, mutta Shariatin kannattajat epäilivät hänen joutuneen šaahin turvallisuuspoliisin SAVAKin salamurhaamaksi. Shariatin Iranin nuorison keskuuteen kylvämien ajatusten on sanottu kuitenkin luoneen pohjan vuonna 1979 käynnistyneelle vallankumoukselle.
Hehkupurjetetra

Koko ja ulkonäkö

Hehkupurjetetra kasvaa noin 3-4 cm pitkäksi. Sillä on kullanruskea vartalo, jonka keskipaikkeilla kulkee musta leveä vaakaraita. Raidassa on kimaltavia kohtia, kuin jalokiviupotuksia. Kutuasussa koiraan selkäevä kohoaa komeaksi purjeeksi, jossa on pieniä mustia pisteitä.

Alkuperä

Hehkupurjetetroja elää villeinä Etelä-Amerikassa Solimões-, Negro- ja Orinoco-jokien yläjuoksulla.

Vesiolot ja ravinto

Hehkupurjetetra syö lihapitoista sekaruokaa. Luonnosta pyydystetyt yksilöt eivät aina suostu syömään akvaariossakaan muuta kuin elävää ruokaa. Hehkupurjetetra on tyypillinen mustan veden laji, joka elää pehmeässä, hiukan happamassa vedessä. Sopivat vesiolot ovat lämpötila 24-28 °C, happamuus pH 5–6,4.
Niinilahti

Niinilahti on yksi Viitasaaren kunnan kylistä. Niinilahti sijaitsee Keiteleen rannalla n. 84 km Jyväskylästä pohjoiseen. Noin 18 kilometriä Viitasaarelta etelään. Niinilahdessa on ollut asutusta jo varhaisista ajoista lähtien. Lappalaistenkin asumisesta mainitaan historian kirjoissa. Kylässä asuu nykyään noin kaksisataa asukasta.
Niinilahdesta löydetystä muinaislöydöistä harvinaisimpana mainittakoon muinaisjousi, joka löytyi Niininiemestä. Jousi on peräisin 1300-luvulta. Ainakin vuoden 1562 asutuksen yleisluettelossa on jo mainittu asukkaita Niinilax nimisessä kylässä.
Niinilahdessa oli kyläkoulu, joka lakkautettiin vuoden 2011 keväällä. Oma koulu rakennettiin vuonna 1938. Opettajaksi valittiin tuolloin Eeva Raami. Entinen kyläkoulu siirtyi vuonna 2011 kyläyhdistykselle. Niinilahden kyläyhdistys ry omistaa tanssilavan Niinilahdessa, jonka se sai lahjoituksena Niinilahden Työväenyhdistykseltä. Lava on kesäisin aktiivisessa käytössä. Kylällä toimii myös vuonna 1962 perustettu Niinilahden metsästys-seura.
Niinilahti nimettiin vuonna 2017 Keski-Suomen vuoden kyläksi.
Pyhäsalmen kaivos

Pyhäsalmen kaivos on maanalainen kaivos Pyhäjärvellä Pohjois-Pohjanmaalla. Sen omistaa kanadalainen First Quantum Minerals. Kaivoksen päätuotteita ovat kupari ja sinkki. Kaivos työllistää 212 henkilöä. Pyhäsalmen kaivos on Suomen suurin ja Euroopan syvin toimiva perusmetallikaivos. Kaivoksen rakentaminen aloitettiin 1959 ja se avattiin vuonna 1962. Ennakoitu sulkemisajankohta on vuonna 2019, mutta kaivos saattaa saada kahden vuoden lisäajan. 
Pyhäsalmen kaivos on 1 445 metriä syvä ja syvimpiä tunnettuja paikkoja Euroopassa.
Kaivoksessa on maailman syvimmällä sijaitseva sauna. Matka hissillä kaivoksen pohjalle kestää kaksi ja puoli minuuttia. Kaivos kuuluu myös Euroopan nykyaikaisimpiin.
Kaivoksen omisti ennen Outokumpu, joka myi sen Inmet Mining Corporationille vuonna 2001. Vuonna 2013 kaivos siirtyi First Quantum Minerals Ltd:n omistukseen.

Tieteellinen tutkimus

Oulun yliopisto on tehnyt Pyhäsalmen kaivoksessa maanalaisen fysiikan tutkimusta vuodesta 1997 lähtien. Parhaillaan sinne rakennetaan yhdessä Jyväskylän yliopiston, Venäjän tiedeakatemian ja Århusin yliopiston kanssa kosmista säteilyä tutkivaa EMMA-koetta.
Pyhäsalmen kaivos oli ehdolla Laguna-hankkeen neutriinoilmaisimen sijaintipaikaksi. Vuonna 2014 tehdyssä selvityksessä Pyhäsalmen kaivoksen todettiin olevan paras paikka Cernin hiukkasilmaisimelle, joka vastaanottaisi Sveitsistä Cernin hiukkastutkimuskeskuksesta maan kuoren läpi ammuttavia neutriinoita. 2016 Laguna-hanke peruuntui aiotussa muodossaan ja siirtyy mahdollisesti Yhdysvaltoihin.
Provenienssi

Provenienssi (ransk. provenir, 'olla peräisin', 'johtua') tarkoittaa asian tai esineen alkuperää, lähdettä, esineen omistajuuden tai sijainnin historiaa sen tekoajasta nykyhetkeen.  Erityisesti se voi tarkoittaa taideteoksen tai arvokkaan esineen alkuperää arkeologiassa, paleontologiassa tai dokumentissa kuten käsikirjoituksessa tai jopa laajassa mielessä kirjallisuudessa olevaa, kuten harvinaisen julkaistun teoksen ensipainoksen alkuperää.
Provenienssin ensisijainen tarkoitus on vahvistaa esineen luomiseen, tuottamiseen tai löytämiseen liittyvä aika, paikka ja jos tarkoituksenmukaista, siitä vastuussa oleva henkilö. Provenienssin määrittelemiseksi käytetään usein vertailevia tekniikoita, asiantuntijoiden mielipiteitä, kirjoitettuja ja sanallisia arkistoja ja erilaisten tieteellisten tutkimusten tuloksia.
Esimerkiksi Kansainvälisen museoliiton ICOMin eettisissä ohjeissa provenienssi on "esineen ja sen omistussuhteiden täysi historia, sen löytymisestä tai valmistuksesta nykypäivään, minkä perusteella sen aitous tai omistajuus voidaan määritellä". Liiton ohjeissa todetaan kokoelmien hankkimisesta muun muassa: "Ennen minkään ostettavaksi, lainaksi, lahjaksi, testamentin perusteella tai vaihdossa tarjotun esineen tai näytteen hankkimista on pyrittävä kaikin tavoin varmistamaan, ettei sitä ole hankittu tai viety vastoin lakia alkuperämaastaan tai muusta maasta, jossa se mahdollisesti on omistettu laillisesti (mukaan lukien maa, jossa museo sijaitsee). Asianmukaista huolellisuutta on noudatettava esineen koko historian selvittämiseksi siitä lähtien, kun se on löydetty tai valmistettu."

Arkeologia

Pohjoisamerikkalaisessa arkeologiassa ja joskus antropologisessa arkeologiassa sanan provenance (=provenienssi) sijaan saatetaan käyttää sanaa provenience. Jotkut tutkijat tarkoittavat provenience-sanaa viittaamaan vain esineen tarkkaan sijaintiin kaivauspaikalla, kun taas provenance tarkoittaa esineen täydellistä dokumentoitua historiaa.

Kuvataide

Kuvataiteessa provenienssi on taideteoksen lähtökohta, vaiheet sekä sen omistaja- ja sijoitustiedot.
International Falls

Historia

Kaupungin seutu on tunnettu jo 1600-luvulla, mutta varsinaisen kaupungin perusti vasta toukokuussa 1895 opettaja L. A. Ogaard Koochiching-yhtiölle, ja hän nimesi myös maakunnan Koochichingiksi. Sana "Koochiching" tulee joko sanoista Gojijiing tai Cree Kocicīhk. Molemmat tarkoittavat "sisääntulopaikkaa", joka viittaa läheisiin Rainy Lakeen ja Rainy Riveriin. Eurooppalaiset asukkaat antoivat nimet Rainy Lake ja Rainy River (sateinen järvi ja sateinen joki) läheisille vesistöille, jossa järven vesi virtaa jokeen.
Kylä rekisteröitiin virallisesti 10. elokuuta 1909, ja kaksi vuotta myöhemmin sen nimi muutettiin International Fallsiksi. International Falls virallistettiin kaupungiksi vuonna 1909. Älytessään mahdollisuuden hyödyntää seudun vesivoimaa Minnesota and Ontario Paper Companyn puheenjohtajana 1900-luvun alussa ollut E. W. Backus rakensi Rainy Riverille padon saadakseen paperitehtaan käyttöön energiaa. Boise Cascade Corporation osti vesivoimalan vuonna 1965 ja myi sen eräälle sijoitusryhmälle vuonna 2003. Yhtiö on seudun suurin työllistäjä nykyäänkin.

Lentoasema

Kaupungilla on oma lentoasema, Falls International airport (INL). Vuonna 1948 avattu lentoasema palvelee Pohjois-Minnesotan ja Luoteis-Ontarion asukkaita.

Muut palvelut

Kaupungilla on peruspalveluja, kuten poliisi, ambulanssi, urheilupuisto, kirjasto ja palokunta. Kaupungilla on kaksi omaa radioasemaa: KGHS (1230 kHz) ja KSDM (104,1 MHz), jotka omistaa Red Rock Radio. Kaupungilla on yksi televisioasema. Paikallinen sanomalehti on The Daily Journal.

Väestö

Vuoden 2000 väestölaskennassa kaupungissa asui 6 703 ihmistä. Asukastiheys oli 412,8 asukasta neliökilometrillä. Väestöstä 95,3 % oli valkoisia ja 2,6 % alkuperäisasukkaita. Vuoden 2010 väestönlaskennassa väkiluku oli 6 424.
R.Smg. Ettore Fieramosca (1929)

Valmistus

Alus tilattiin Cantieri navali Tosilta Tarantosta, missä köli laskettiin 17. heinäkuuta 1926. Alus laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 5. joulukuuta 1931.

Suunnittelu

Bernardin suunnittelema Regia Marinan toisen avomerikelpoisen sukellusveneen operointikykyä oli tarkoitus parantaa sijoittamalla veneeseen tiedustelua varten lentokone. Alukselle valmistettiin torniin hangaari lentokonetta varten, mutta siihen sijoitettavaa lentokonetta ei koskaan valmistettu ja hangaari poistettiin vuonna 1931. Samassa yhteydessä aluksen torniin sijoitettu 120 millimetrin 27 pituuskaliiperin tykki vaihdettiin 120 millimetrin 45 pituuskaliiperin kansitykkiin. Alus oli tehty yksinkertaisella rungolla, jossa oli ulkoiset siivekkeet vakauden parantamiseksi. Aluksen sukeltaminen kesti kuitenkin pitkään ja se oli sukelluksissa vaikeasti käsiteltävä. Alus ei saavuttanut suunniteltua huippunopeutta, minkä piti olla pinta-ajossa 19 ja sukelluksissa 10 solmua. Aluksen toimintamatka oli pinta-ajossa yhdeksän solmun nopeudella5 000 merimailia ja sukelluksissa neljän solmun nopeudella 80 merimailia.

Palvelus

Alukselta tapahtui 1940 akustossa räjähdys, ja se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1941. Alus poistettiin 1. maaliskuuta 1943 alusluettelosta ja romutettiin.
Vaaituslatta

Vaaituslatta on vaaituksessa apuvälineenä käytettävä pystyasennossa pidettävä pituusasteikko, jonka asteikko on joko 1 tai 0,5 cm:n jaotuksella toteutettu. Vaaituksessa tähdätään vaakasuorasti vaaituslattaan ja luetaan tästä lukema. Lattoja jaotellaan erilaisilla perusteilla, materiaalin, jaotuksen ja käyttötarkoituksen mukaan.
Materiaalin perusteella jaoteltavia lattoja ovat nauhalatat, puulatat ja metallilatat. Ensimmäinen edellä mainituista on aivan normaali kangas- tai muovinauha, jolle jaotus on painettu. Puulatat ovat yleisimpiä ja ne ovat pituudeltaan 3 tai 4 metriä ja leveydeltään 8–10 cm. Metallilatat, joita kutsutaan myös invarlatoiksi, on valmistettu invarnauhasta, joka on pituudeltaan 3–5 metriä, leveydeltään 25 mm ja paksuudeltaan noin millimetrin. Latassa voi olla jaotuksen puolesta kolme erilaista jaotusta, E-, shakki- tai viivajaotus. Käyttötarkoituksen puolesta lattoja jaetaan itselaskeviin, yksinkertaisiin, runkomittaus-, tarkkavaaitus- ja teollisuuslattoihin.
Nykyisten digitaalivaaituskojeiden kanssa käytetään digitaali- eli viivakoodilattaa. Niiden lukeminen tapahtuu automaattisesti vaaituskojeen polttotasossa olevan CCD-ilmaisimen avulla.
Erik Nordenskiöld

Nils Erik Nordenskiöld (1872–1933) oli suomalainen eläintieteilijä. Hän oli dosentti Helsingin yliopistossa 1899–1926, Tukholman yliopistossa 1926–1933. Hän tutki punkkeja ja biologian historiaa.
EUMETSAT

EUMETSAT on Euroopan sääsatelliittijärjestö, joka on perustettu 19. kesäkuuta 1986. Siihen kuuluu 26 jäsenmaata ja viisi liitännäisjäsentä.
Eumetsatin pääkonttori on Darmstadtissa Saksassa. Siellä otetaan vastaan satelliittien mittausdata, ohjataan satelliittien toimintaa ja analysoidaan dataa.
Eumetsat tuottaa jäsenilleen reaaliaikaisia sääsatelliittikuvia ja mahdollisuuksia osallistua satelliittien keräämän tiedon sovellusohjelmiin. Suomesta Ilmatieteen laitos johtaa järjestön otsoniohjelmaa ja on mukana sen ilmasto-ohjelman toteuttamisessa.

Historia

Organisaatio sai alkunsa ESA:n Meteosat-satelliitista, joka laukaistiin vuonna 1977. Sen jälkeen eri valtiot neuvottelivat 1981 ja 1983 ja sopivat sääsatelliittiorganisaation pystyttämisestä. Euroopan sääsatelliittijärjestön toiminnan käynnisti 1986 pieni sihteeristö. Tammikuussa 1987 järjestö otti operoitavakseen Meteosat-satelliitit. 1991 se alkoi suunnitella seuraavan sukupolven sääsatelliittia, jonka nimi on Meteosat Second Generation (MSG). ESA tuki sen toimintaa vuoteen 1995 asti.
1990-luvulla alettiin suunnitella Eumetsat Polar System eli EPS-järjestelmää. Se on EUMETSAT:n ja Yhdysvaltojen National Oceanic and Atmospheric Administrationin (NOAA) yhteinen ohjelma, jossa kerätään säätietoa naparadoilla lentävillä satelliiteilla. Eurooppalaiset satelliitit ylittävät päiväntasaajan 9.30 UTC ja Yhdysvaltain (NOAA:n ja asevoimien) sääsatelliitit iltapäivällä. Näin saadaan ajallisesti kattavasti säätietoa koko maailmasta.

Jäsenmaat

Jäsenmaita ovat Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Iso-Britannia, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Luxemburg, Norja, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Ruotsi, Saksa, Slovakia, Slovenia, Sveitsi, Suomi, Tanska, Tšekki, Turkki ja Unkari. Jäsenmaat rahoittavat järjestön toimintaa ja ovat myös sen toiminnan päähyödyntäjiä. Liitännäisjäseniä ovat Bulgaria, Islanti, Liettua, Serbia ja Viro. Liitännäisjäsenet maksavat puolet vähemmän jäsenmaksua kuin varsinaiset jäsenet.
Gekko (kirja)

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Pertti Avolan mielestä hyvää on, että kun juoni kulkee, se kulkee hyvin. Toisaalta huonoa on liiallinen notkuminen, turha jorina ja karikatyyrimäiset sivuhenkilöt. Hänestä Vares-kirjat ovat tietyn ikäpolven ja asennemaailman miespolvelle täsmäsuunnattuja ja niistä tulee eltaantuneisuuden ja pysähtyneisyyden tuntu.
Gekko oli ilmestymisvuonnaan Suomen seitsemänneksi myydyin kaunokirja. Sitä myytiin 26 400 kappaletta ja lisäksi sähkökirjana 7700 ja äänikirjana 12 500.
Ranskan sveitsiläiskaarti

Ranskan sveitsiläiskaarti, täydeltä nimeltään Sveitsin ja Graubündenin kaartien rykmentti (ransk. Régiment des Gardes Suisses et Graubünden tai Gardes-suisses), oli Sveitsin liittovaltion sotilaista muodostettu rykmentti Ranskan kuninkaan armeijakokoonpanossa Maison Militaire du Roi de Francessa. Se astui Ranskan kuninkaan palvelukseen 12. maaliskuuta 1616 ja poistui palveluksesta vuonna 1792.
Vuosina 1815–1830 palveli kaksi Sveitsin rykmenttiä Ranskan kuninkaiden Ludvig XVIII:n ja Kaarle X:n Garde-royalessa. Termi palkkasoturi tästä kaartista on hieman harhaanjohtava, sillä näillä palveluilla Sveitsi sai liittolaisia puolelleen. Sveitsiläisillä palkkasotureilla oli tuolloin erinomainen maine hyvinä sotilaina.
Ranskan kuningashuoneen palveluksessa toimineesta sveitsiläiskaartista käytetään samaa termiä (sveitsiläiskaarti) kuin Vatikaania puolustavasta sveitsiläiskaartista. Molempien sotilaskokoonpanojen palvelukseen kutsumisen taustalla oli tuon aikainen Sveitsin sotilaiden erinomainen maine voittamattomina sotilaina sekä Sveitsin tuon aikainen heikko taloudellinen tilanne, joka pakotti sveitsiläisiä miehiä lähtemään palkkasotilaiksi. Sopimusten osapuolet ja ehdot olivat kuitenkin toiset, eikä näitä rykmenttejä tule pitää yhtenä.
Leijuva linna

Tarina

Kirjan päähenkilönä on mattokauppias Abdulla, joka unelmoi olevansa prinssi. Eräänä päivänä muukalainen myy Abdullalle taikamaton. Abdullan unelmat alkavat käydä toteen, kun matto kuljettaa hänet prinsessan luokse. Todellisuudessa kaikki ei kuitenkaan suju yhtä hyvin kuin Abdullan haaveissa, sillä prinsessa siepataan. Abdullaa epäillään syylliseksi sieppaukseen, ja hän joutuu pakenemaan aavikolle. Hän on kuitenkin päättänyt pelastaa rakkaan prinsessansa ja saa avukseen kiukkuisen pullonhengen.