google/wiki40b huggingface dataset:
SBT PaPo

Miehet

PaPo:n miesten joukkue pelaa kaudella 2018-2019 III-divisioonaa tiputtuaan kaudella 2016-2017 sinne II-divisioonasta. Miehillä on myös kakkosjoukkue, joka pelaa VI-divisioonaa.

Naiset

PaPo:n naisten joukkue pelaa kaudella 2018-2019 II-divisioonaa noustuaan sinne kauden 2017-2018 päätteksi. Naisten joukkueessa pelaa paljon seuran tyttöjunioreita, mutta rungon joukkueelle luo kokeneemmat pelaajat.

Logot ja peliasujen väritykset

PaPn:n tunnuksena toimii urheiluseura Parkanon Pontevan puoli seppele -tunnus, jonka sisällä lukee Pa-Po-lyhenne. SBT PaPolla on myös salibandyjaoston oma tunnus, jossa kahtia jaettuun vaakunaan on sijoitettu PaPo:n tunnuksen lisäksi salibandypallo sekä Parkanon vaakunassakin oleva mänty. Salibandyjaoston tunnusta on käyttänyt pelkästään seuran miesten edustusjoukkue. 
SBT PaPo:n joukkueet käyttävät peliasuinaan virallisissa otteluissa joko musta-punaista tai koko mustaa väritystä. SBT PaPo on käyttänyt alkuperäisin kelta-mustaa väritystä peliasuissaan. Tästä värityksestä kuitenkin luovuttiin, kun suomalainen salibandyvalmistaja Fat Pipe teki yhteistyösopimuksen SBT PaPon kanssa.

Parkanon Urheilutalo

SBT PaPo pelaa kotiottelunsa Parkanon Urheilutalossa, joka sijaitsee Parkanon vesitornin juurella. Parkanon Urheilutalo on rakennettu vuonna 1978 ja peruskorjattu vuonna 2000. Urheilutalolla on aiemmin ollut parkettilattia, mutta nykyään alustana toimii parketin päälle asennettu Taraflex-muovimatto. Parkanon Urheilutalo vetää noin 300 katsojaa salibandyotteluissa.
Aleksei Arbuzov

Aleksei Nikolajevitš Arbuzov (venäjäksi Алексей Николаевич Арбузов) (26. toukokuuta (J: 13. toukokuuta) 1908, Moskova – 20. huhtikuuta 1986) oli venäläinen näytelmäkirjailija, venäläisen isän ja kreikkalaisen äidin poika Moskovasta. Hän sai ensikosketuksen teatteriin Pietarissa, jossa pääsi Mariinski-teatteriin avustajaksi vuonna 1922. Ensimmäisen oman näytelmänsä hän julkaisi vuonna 1930. Hänen näytelmiään sovitettiin myös televisiolle ja elokuviksi monissa maissa (esimerkiksi Puolassa ja Isossa-Britanniassa).
Abilis-säätiö

Abilis-säätiö on vammaisten perustama suomalainen järjestö, jonka tarkoituksena on edistää eri tavoin vammaisten ihmisten omaa toimintaa, ihmisoikeuksia, yhdenvertaisuutta ja itsenäisen elämän mahdollisuuksia kehitysmaissa sekä Itä-Euroopassa. Säätiö perustettiin vuonna 1998.
Abiliksen avustukset ovat pieniä starttirahoja. Säätiö rahoittaa pieniä, luotettavia ja laadukkaita hankkeita, jotka ovat vammaisten ihmisten suunnittelemia ja toteuttamia. Abilis-säätiö tukee vain vammaisten omaa toimintaa ja pitää erityisen tärkeänä, että tuen vastaanottajaorganisaatiossa vammaiset henkilöt ovat itse merkittävässä asemassa. Rahoitusta myönnetään ruohonjuuritason järjestöille hankkeisiin, joiden suuruus vaihtelee 500–20 000 euron välillä. Säätiön toiminta rahoitetaan lahjoituksilla ja Suomen ulkoministeriön kehitysyhteistyöosaston tuella.
Vuonna 2010 säätiön hallituksen puheenjohtajana toimi säätiön perustaja Kalle Könkkölä. Työntekijöitä on noin 10. Säätiö toimii samoissa toimitiloissa sisarsäätiöiden Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiö KIOSin, Siemenpuu-säätiön sekä Vammaiskumppanuus ry:n kanssa.
Sete Cidadesin kansallispuisto

Sete Cidadesin kansallispuisto (Parque Nacional de Sete Cidades) on pieni kansallispuisto Brasilian koillisosassa, Piauín osavaltiossa. Puistossa on kummallisia kivimuodostelmia, tuhansia vuosia vanhoja kalliomaalauksia ja vesiputouksia. Sen kasvillisuus on yhdistelmä kuivaa caatinga-pensaikkoa ja trooppista cerrado-savannia.
Eleanor Catton

Elämä ja ura

Cattonin vanhemmat ovat uusiseelantilaisia. Perhe asui hänen syntyessään Kanadassa, jossa hänen filosofi-isänsä teki väitöskirjaa. Perhe palasi Uuteen-Seelantiin Cattonin ollessa kuusivuotias. Hän varttui Christchurchissa lukuun ottamatta vuotta, jonka hän 13-vuotiaana vietti Britanniassa Leedsissä. Hän opiskeli englantia Canterburyn yliopistossa ja valmistui wellingtonilaisesta Victorian yliopistosta luovan kirjoittamisen ohjelmasta. Cattonin vuonna 2008 ilmestynyt esikoisteos Harjoitukset sai innostuneen vastaanoton. Se palkittiin Betty Trask Awardilla ja oli Guardian First Book Awardin finalisti.
Cattonin toinen romaani Valontuojat ilmestyi 2013. Teos sijoittuu 1800-luvun Uuteen-Seelantiin kultaryntäyksen aikaan. Booker-palkinnon tuomarineuvoston puheenjohtaja Robert Macfarlane luonnehti teosta suurenmoiseksi romaaniksi, joka on ”rakenteellisessa monimutkaisuudessaan upea, kerronnallisuudessaan koukuttava ja maaginen loihtiessaan ahneuden ja kullan maailmaa”. 832-sivuinen kirja on laajin palkinnon saanut teos. Catton on kaikkien aikojen nuorin Booker-voittaja.
Sigismund II

Sigismund II (Sigismund August, 1520–1572) oli Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas. Hän oli Jagellon dynastian viimeinen hallitsija ja kuoli lapsettomana. Sigismundin sisar oli Katariina Jagellonica, josta tuli Ruotsin kuningatar.
Sigismund jatkoi isänsä politiikkaa ja tukeutui voimakkaaseen ylimystöön. Sota Venäjää vastaan kävi kalliiksi, joten Sigismund tarvitsi verotuloja. Hänen valtakaudellaan perustettiin vakinainen armeija, uusittiin verotusjärjestelmä ja määriteltiin valtakunnallinen mittajärjestelmä. Hän muutti Puolan ja Liettuan valtioliiton personaaliunionista todelliseksi liittovaltioksi. Molemmilla osilla oli oma hallinto, lait, armeija ja valtionkassa, mutta yhteiset hallitus, parlamentti eli sejm ja ulkopolitiikka.
Sigismundin romanttinen, mutta traaginen rakkaustarina Barbara Radziwiłłin (Barbora Radvilaitė) kanssa on kiehtonut taiteilijoita, kirjailijoita ja elokuvantekijöitä sekä Puolassa että Liettuassa. Tarina sijoittuu aikaan, jolloin Sigismund oli Liettuan ruhtinas ja Puolan kruununprinssi, ja vietti loistokasta elämää Vilnassa. Hän oli naimisissa itävaltalaisen prinsessan kanssa, joka kuoli jo kolmantena avioliittovuonna. Sigismund rakastui kauniiseen Barbaraan, jota hänen äitinsä tai puolalaiset eivät hyväksyneet. Sigismund ja Barbara menivät naimisiin, Sigismundista tuli isänsä kuoltua kuningas ja hän vaati Barbaran kruunattavaksi kuningattareksi. Barbara kuitenkin kuoli pian kruunajaisten jälkeen.
Kylmäverisesti (elokuva)

Vastaanotto

Kylmäverisesti sai neljä Oscar-ehdokkuutta ja parhaan elokuvan Golden Globe -ehdokkuuden, muttei voittanut yhdessäkään kategoriassa. National Board of Review of Motion Pictures palkitsi Brooksin parhaana ohjaajana.
Elokuva otettiin vuonna 2008 mukaan Yhdysvaltojen National Film Registryyn. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Taith

Historia

Taith-yhtye on perustettu 2003. Dylan Fowler ja Timo Väänänen olivat mukana Music from the Northlands -kansanmusiikkiprojektissa 2002 ja päättivät jatkaa yhteistyötä ottaen mukaan myös Fowlerin vaimon Stevensin. 2003 yhtyeellä oli ensimmäinen konsertti Cardiffissa Norwegian Churchissä, jonka jälkeen yhtye on äänittänyt ensimmäisen levynsä Taith, Now and Then.
Yhtye on esiintynyt Walesissa, Englannissa, Suomessa ja Italiassa. Radio-ohjelmat yhtyeestä on tehty BBC:ssä Lontoossa ja Yle Radio 1:ssä Helsingissä.

Musiikki

Taith yhdistää jäsentensä sävellyksiä ja sovituksia sekä suomalaiseen ja karjalaiseen että Walesin perinteiseen musiikkiin. Yhtye käyttää improvisaatiota harjoittelun, esittämisen, sovittamisen ja säveltämisen yhtenä välineenä.
Max Newman

Maxwell Herman Alexander Newman (7. helmikuuta 1897 Chelsea – 11. helmikuuta 1984 Combertonissa lähellä Cambridgeä) oli englantilainen matemaatikko ja koodinmurtaja.
ARA Granville (P-33)

Palvelus

Alus osallistui Falklandien sotatoimiin. Se oli Falklandin pohjoispuolella operoineessa Task Group 79.4:ssä.  Espora-luokan korvettien astuttua palvelukseen 1985 aluksen viirinumeroksi vaihdettiin P-33.
Aluksen tukikohtana oli 1994 Roosevelt Roadin laivastoasema, kun se osallistui Haitissa operaatio Uphold Democracyyn. Samoin se oli Buenos Airesissa ja Rio de Janeirossa avustaessaan Tall Ship Race -purjehdusta. Aluksen kotisatamana on Mar del Plata ja sen normaalipalvelukseen kuuluu Argentiinan laajennetun talousalueen kalastuksenvalvonta. Alus on pidättänyt vuosien aikana alueelta useita luvattomasti kalastaneita troolareita.
Liikunnan aluejärjestö

Liikunnan aluejärjestöt ovat alueellisia maakuntien rajoja noudattavia yhdistyksiä, joiden jäseninä on pääasiassa alueidensa urheiluseuroja. Liikunnan aluejärjestöjä on 15. Ne saavat toimintaansa avustuksia mm. opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Aluejärjestöt tuottavat jäsenilleen koulutusta, tarjoavat tukipalveluja ja järjestävät tapahtumia sekä leirejä. 
Liikunnan aluejärjestöjärjestelmä luotiin vuonna 1993, kun urheilun keskusjärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu perustettiin. Liikunnan aluejärjestöt olivat Suomen Liikunta ja Urheilun jatkajaksi perustetun Valon jäseniä, mutta ne eivät liittyneet sen korvanneen uuden Olympiakomitean kumppanuusjäseniksi, koska eivät olisi saaneet äänivaltaa vuosikokouksessa.
Pekka Pietilä

Pekka Johannes Pietilä (s. 3. maaliskuuta 1930 Tampere) on entinen suomalainen keilaaja, joka menestyi 1950-luvun MM-kilpailuissa.
Pekka Pietilä voitti Essenissä vuonna 1955 maailmanmestaruuden kahdeksan hengen joukkuekilpailussa (eurooppalainen kilpailumuoto). Amerikkalaisittain kisatussa viisimiehiskisassa hän saavutti hopeaa. Helsingborgin MM-kilpailuissa 1958 menestys oli päinvastainen eli kultaa viisimiehiskisassa ja hopeaa kahdeksanmiehiskisassa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Pietilä oli Essenissä neljäs ja Helsingborgissa yhdestoista.
Tamperelaista keilaseura Nastaa edustanut Pietilä voitti vuonna 1954 Suomen mestaruuden joukkuekilpailussa ja Matti Niemisen kanssa parikilpailussa. Samana vuonna hän heitti kahdeksan sarjan Suomen ennätyksen 1797 pistettä. Hänen uransa paras kahdeksan sarjan tulos oli lopulta 1816 pistettä, neljällä sarjalla hän sai kokoon 917 pistettä, ja paras yksittäinen sarja tuotti 290 pistettä.
Père-Lachaise

Père-Lachaisen hautausmaa (ransk. Cimetière du Père-Lachaise) on Pariisin maineikkain hautausmaa ja suuri puistoalue kaupungin kaakkoisosassa. Hautausmaa on suosittu turistikohde, jonne pääsy on ilmaista. Hautausmaan portit suljetaan joka päivä klo 18. Vuosittain hautausmaalla käy noin kaksi miljoonaa vierailijaa. Siellä on 70 000 hautaa ja kooltaan alue on 44 hehtaaria.

Historia

Alun perin paikan omistivat jesuiitat, joihin myös kuningas Ludvig XIV:n rippi-isä Isä La Chaise kuului. Hautausmaan perusti Napoleon Bonaparte vuonna 1804. Vuodesta 1801 asti oli ollut kiellettyä perustaa uusia hautausmaita kaupungin rajojen sisäpuolelle terveyssyistä. Kymmenen ensimmäisen vuoden aikana hautauksista 80 prosenttia oli joukkohautoja ja loput yksittäisiä tai perheiden hautoja. Nämä haudat olivat yksinkertaisia eli esimerkiksi pelkkää maata, laatta tai kivi, koska hautapaikkojen hinta oli noussut korkeaksi ja joukkohautoja tehtiin rahallisista syistä.
Hautausmaa ei aluksi houkutellut pariisilaisia: vuonna 1815 siellä ei ollut kuin vain 2 000 hautaa. Julkisuuden saamiseksi sinne siirrettiin Molièren, Jean de La Fontainen, Pierre Abélardin ja Héloïsen jäänteet. Hautausmaasta tuli suosittu ajanviettopaikka ja pariisilaiset alkoivat haluta tulla haudatuksi sinne. Vuonna 1833 hautoja oli 33 000 ja maa-alueen laajentaminen päättyi. Hautausmaan alueella on myös kommunardien muuri (Mur des Fédérés), jota vasten teloitettiin 147 Pariisin kommuunin johtajaa 27. toukokuuta 1871 kommuunin häviön jälkeen.
Père-Lachaisen krematorio on Ranskan vanhin: se avattiin vuonna 1889 ja sitä oli alettu rakentaa heti, kun tuhkauksen salliva laki oli hyväksytty 1887. Rakennuksessa on myös kolumbaario, jossa on 40 800 tuhkauurnaa. Tuhkat on voitu vuodesta 1985 alkaen sijoittaa myös nurmikolle muistolehdon läheisyyteen ja tämä oli ensimmäinen paikka Ranskassa siinä tarkoituksessa.
Kappeli on otettu käyttöön vuonna 1823.
Kindred Group

Palkinnot

Kindred on palkittu kansainvälisessä eGaming Review -pelilehdessä Euroopan parhaaksi urheiluveikkaustarjoajaksi vuosina 2006, 2008 ja 2009 sekä Euroopan parhaaksi online-peliyhtiöksi vuonna 2009.

Unibet Open

Unibet Open on sarja Unibetin Euroopassa järjestämiä Live Texas Hold'em -pokeriturnauksia. Ensimmäinen Unibet Open järjestettiin Varsovassa vuonna 2007. Seuraavana vuonna turnaukset pidettiin Madridissa, Milanossa ja uudelleen Varsovassa. Vuonna 2009 Unibet Open järjestettiin Budapestissa, Bulgarian Kultahietikolla, Algarvessa, Lontoossa, Prahassa ja Varsovassa. 2010 turnaukset pidettiin Budapestissa, Dublinissa ja Riiassa. Vuoden 2012 turnauspaikat ovat Praha, Pariisi, Lontoo ja Saint-Martin. Vuoden 2016 ensimmäinen Unibet Open järjestettiin Lontoossa.

Historia

Kindred perustettiin nimellä Unibet Ruotsissa vuonna 1997. Seuraavana vuonna yhtiö sai pelilisenssin Britanniassa ja perusti sen myötä ensimmäisen toimistonsa Lontooseen. Vedonlyöntitoiminta toimi aluksi puhelimitse. 1999 julkaistiin englannin- ja ruotsinkieliset verkkosivut.
Unibet Group plc perustettiin vuonna 2000. Yhtiö sai samana vuonna myös kansainvälisen lisenssin ja perusti toimiston Maltalle. Vuonna 2003 Unibet käynnisti livevedonlyönti- ja online-kasinotoiminnan ja vuonna 2004 yhtiö listautui Tukholman pörssiin ja aloitti pokeritoiminnan.
Vuonna 2005 Unibet alkoi tarjota mobiilipalveluita. Seuraavana vuonna yhtiö aloitti bingopelitoiminnan ja perusti uuden omistusyhtiön Maltalle. Vuonna 2007 Unibet osti bingopelejä tarjonneen Maria Holdingsin pyrkimyksenään parantaa markkina-asemaansa Pohjoismaissa. Toiminnan laajentuminen Pohjoismaissa jatkui vuonna 2008, jolloin Unibet osti Skandinavian suurimman raviyhteisön, Travnetin, sekä vuonna 2011, jolloin Unibetille myönnettiin rahapelilisenssi Tanskassa maan rahapelimarkkinan avautuessa.
Unibet sai vuonna 2012 rahapelilisenssin myös Australiaan, jossa yhtiö osti vedonlyöntifirma Betchoicen.
Unibet hankki omistukseensa myös suomalaistaustaisen online-peliyrityksen iGamen vuonna 2015.
Joulukuussa 2016 Unibet vaihtoi nimekseen Kindred Group.
Tummameriliitäjä

Koko ja ulkonäkö

Tummameriliitäjä on kokonaan tummanruskea, lähes musta, pitkäsiipinen Tyynenmeren liitäjä, jolla on sinertävän valkoinen, mustakärkinen nokka. Linnun pituus on noin 46 cm ja paino 680–720 g, ja se on meriliitäjistä pienikokoisin. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Tummameriliitäjä elää laajalla alueella Tyynellämerellä Uudesta-Seelannista Kalifornian, Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan luoteisrannikoille. Se pesii ainoastaan Uuden-Seelannin kahdella saarella, Great ja Little Barrier Islandilla, joista Great Barrier Islandilla on noin 2 500 parin ja Little Barrier Islandilla, jossa laji oli erittäin runsas 1800-luvulla, enää noin 100 parin yhdyskunnat. Lajin kokonaiskanta on noin 10 000 yksilöä. Aikaisemmin se pesi myös Pohjoissaarella ja Eteläsaaren lounaisrannikolla, mutta hävisi näiltä paikoilta 1960-luvulla.
Laji muuttaa koilliseen Galápagossaarten kautta Amerikan länsirannikolle. Kanta on taantunut saarille tuotujen vieraiden petojen, erityisesti villiintyneiden kissojen, sekä kalastuksessa käytettävien pitkäsiimojen takia.
Little Barrier Islandilta poistettiin kissat 1970- ja 1980-luvulla, jonka jälkeen sinne 1986–1990 siirrettiin yhteensä 249 poikasta Great Barrier Islandilta. Seuranta on kuitenkin ollut puutteellista.

Elinympäristö

Laji pesii metsäisillä rinteillä yli 500 m:n korkeudella merenpinnasta. Pääsaarella pesimäpaikat sijaitsivat jopa 1,2 kilometrin korkeudella. Pesimäajan jälkeen se elää valtamerellä.

Lisääntyminen

Tummameriliitäjät elävät yhdyskunnissa. Ne kaivavat pitkän pesäonkalon, jonka perälle ne rakentavat pesän. Naaras munii sinne joulukuussa yhden munan. Poikanen kuoriutuu tavallisesti helmikuussa ja jättää pesän lentokykyisenä toukokuussa, joskus jo huhtikuussa. Nuoret linnut palaavat synnyinsaarelleen kolme- tai neljävuotiaina, ja ovat sukukypsiä viisi- tai kuusivuotiaina.

Ravinto

Tummameriliitäjät syövät mustekaloja, kaloja ja äyriäisiä. Ne saalistavat enimmäkseen meressä kelluen siepaten ruokansa veden pinnasta, usein myös sukeltamalla. Joskus ne seuraavat kalastusaluksia syöden jätteitä ja perkuutähteitä.
Joseph Alanen

Otto Joseph Alanen (myös Joseph-Alanen, 2. marraskuuta 1885 Tampere – 16. toukokuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen jugend-tyylisuuntaa edustanut taidemaalari. Hänen maalauksensa olivat pääasiassa Kalevala-aiheisia ja edustivat muinaissuomalaista koristetyyliä.

Tausta ja koulutus

Joseph Alanen oli tamperelaisen työnjohtajan poika. Hänen veljiään olivat osuustoimintavaikuttaja ja vuorineuvos Julius Alanen sekä lääninrovasti Eelis Alanen. Alanen valmistui 1905 sähköteknikoksi Tampereen teollisuuskoulusta. Alanen opiskeli Kaarlo Vuoren yksityisoppilaana  piirustusta, maalausta ja anatomiaa ja jatkoi taideopintoja Tukholmassa,  Hän opiskeli myös Berliinissä ja Dresdenissä vuosina 1906–1910. Siellä hänen opettajinaan olivat muun muassa Hans Dahl ja Lovis Corinth (1858–1925). Suomeen palattuaan hän toimi Tampereen käsityöseminaarin piirustuksen ja väriopin opettajana ja oli myös tamperelaisen Aamulehden taidearvostelijana 1912–1916.
Joseph Alanen kuoli espanjantautiin vain 34-vuotiaana Helsingissä.

Alanen taiteilijana

Ensimmäisen näyttelynsä Alanen piti Palanderin talon ateljeessa vuonna 1910. Seuraava Kalevala-aiheinen näyttely oli Helsingissä. Myöhemmin hän piti omia taidenäyttelyitä mm. Helsingissä Strindbergillä.
Vuonna 1918 hän vuokrasi Helsingin Siltasaaresta taiteilija Ateljeen yhdessä kuvanveistäjä Aarre Aaltosen ja säveltäjä J. A. A. Pohjanmiehen kanssa.
Alanen keskittyi maalauksissaan pitkälti Kalevalaan, jota hän lähestyi jugend-tyylistä käsin. Alasella oli muihin suomalaisiin Kalevalan kuvaajiin verrattuna aivan oma muotokielensä. Hän tulkitsi Kalevalaa vahvasti vertauskuvallisena runoelmana. Hänen tyylinsä mukaili tekstiilitaidetta, ja temperatekniikan ansiosta hänen maalauksensa olivat usein freskomaisia. Alanen uudisti Kalevala-taiteen muotokieltä, mutta hänen jugend-tyylinsä oli jo hieman vanhanaikaista teoksia maalatessaan. Hän kuitenkin jatkoi kuolemaansa saakka Kalevala-aiheiden maalaamista. Alanen maalasi yli sata Kalevala-aiheista teosta.
Alanen maalasi myös joitakin julkisia monumentaaliteoksia, joiden aiheet olivat Suomen historiasta. Tampereen kaupungille hän maalasi Elinan-surma-triptyykin ja Tampereen työväenteatteriin teoksen Hämeen valloitus. Kansallis-Osake-Pankin Tampereen-konttoriin (myöhempi Osuuspankintalo) hän teki seinämaalaukset Ilmarinen kyntää kyisen pellon (vuoteen 1912 mennessä) ja Elonkorjuu (1917). Niistä ensimmäinen, joka oli lähinnä jäljitelmä Akseli Gallen-Kallelan tunnetusta maalauksesta, tuhottiin pankin väliseinän purkamisen yhteydessä vuonna 1962–1963.
Joseph Alanen teki myös isänmaallishenkisiä postikorttisarjoja ja mm. puuleikkausina toteutetun "Aktivisti-sarjan". Siinä esiteltiin sisällissodan valkoisen puolen kuuluisia aktivisteja. Alasen oikeistolaisuus ilmeni myös virolaistaustaisen sotapäällikkö Hans Kalmin ihailuna. Kun Kalm perusti 1919 Pohjan pojat -rykmentin Viron vapaustaistelua varten, Alanen suunnitteli rykmentille lipun ja käsivarsimerkin. Myös suojeluskuntamerkin perusversio sekä toistakymmentä suojeluskuntalippua ovat Alasen suunnittelemia.
Lukujono

Aritmeettinen lukujono

Aritmeettinen lukujono on sellainen lukujono, jonka peräkkäisten jäsenten erotus  on vakio. Aritmeettisen lukujonon yleinen termi on .

Geometrinen lukujono

Geometrinen lukujono on sellainen lukujono, jonka peräkkäisten jäsenten osamäärä  on vakio. Jos  on esimerkiksi 1,1, tarkoittaa se sitä, että lukujonon seuraava jäsen on aina 10% edellistään suurempi. Esim.  . 
Geometrisen lukujonon yleinen termi on .

Lukujonon maksimi ja minimi

Riippumatta äärellisen lukujonon jäsenten määrästä äärellisellä lukujonolla on aina olemassa maksimi ja minimi. Todistus: 
Todistetaan väite induktiolla: 
1. Alkuaskel: Olkoon joukko X =: {x}, jolloin sen maksimi (ja minimi) ovat selvästi luku x. Eli väite pätee, kun joukossa on yksi alkio. 
2. Induktio-oletus: Oletetaan, että mielivaltaisessa joukossa A on n alkiota eli #A = n, ja että väite pätee eli joukolla A on maksimi, max A. 
3. Induktioaskel: Olkoon mielivaltaisessa joukossa B n + 1 alkiota. Poistetaan joukosta B jokin joukon alkio b. Nyt saadussa joukossa, C =: B\{b}, on n alkiota, joten sillä on olemassa kohdan 2. nojalla maksimi, max C. Täten myös joukolla B on olemassa maksimi ja se on max {max C, b}. Induktioaskel pätee, joten väite on todistettu. 
Samalla tavoin todistetaan minimin olemassaolo.

Osajono

Kun lukujonosta vähennetään nolla tai enemmän alkioita ja järjestys säilytetään, nimitetään tällaista lukujonoa osajonoksi. 
Esimerkiksi
Olkoon (a₁, a₂, a₃, a₄, a₅, ... ) (termejä äärettömän monta) jono a. 
Tällöin jono (a₂, a₄, a₅, ...) (termejä silti äärettömän monta) on eräs jonon a osajono. 
Huomioitavaa on, että lukujono on myös itse itsensä eräs osajono. 
Osajonon indeksitkin muodostavat oman jononsa (osajono voidaan tällöin esittää muodossa: ay₁, ay₂, ay₃, ay₄, ...) jota merkitään joskus esimerkiksi y = (y₁, y₂, y₃, ...). Tällöin pätee aina: yₙ ≥ n. 
Todistus induktiolla: 
Alkuaskel: n = 1, jolloin y₁ on minimissään (maksimista ei luonnollisesti tarvitse välittää) 1. Tällöin pätee 1 ≤ y₁. 
Induktio-oletus: n ≤ yₙ. 
Induktio-askel: n+1 ≤ yₙ+1. Koska indeksit ovat luonnollisia lukuja, niin pätee yₙ+1 ≤ yₙ₊₁, mistä seuraa: n+1 ≤ yₙ₊₁, MOT.
Jokaisella lukujonolla on monotoninen (eli nouseva tai laskeva) osajono. 
Todistus: 
Olkoon joukko S =: { n on luonnollinen luku | xₙ ≤ xₖ kaikilla k > n }
1.) Joukossa S on ääretön määrä alkoita: 
S = {s₁, s₂, s₃, s₄, s₅, ... ), jossa siis s₁ < s₂ < s₃ < ... < sₙ < sₙ₊₁ < ... etc.
Jos sₙ kuuluu joukkoon S, niin xₛₙ ≤ xₛₙ₊₁ eli osajono x(sₙ) on nouseva. 
2.) Joukko S on äärellinen: 
i.) Jos joukko S on tyhjä, valitaan r₁ = 1.
ii.) Jos joukko S ei ole tyhjä, valitaan r₁ =: max S + 1.
Koska r₁ ei kuulu joukkoon S, on olemassa r₂ > r₁ siten, että xᵣ₁ > xᵣ₂. 
Koska r₂ ei kuulu joukkoon S, on olemassa r₃ > r₂ siten, että xᵣ₂ > xᵣ₃. 
etc. 
Saadaan siis osajono, jossa xᵣₙ > xᵣₙ₊₁, joka on siis aidosti laskeva.
Anna Dawson

Anna Dawson (s. 27. heinäkuuta 1937, Bolton, Iso-Britannia) on englantilainen naisnäyttelijä, joka on näytellyt paljon teatterissa. Parhaiten hänet tunnetaan Pokka pitää -televisiosarjasta, jossa hän esittää Hyacinthin harvoin nähtävää Violet-siskoa.