Kirkko (rakennus)

Kirkko on kristinuskon pyhäkkö eli pyhä rakennus. Hiippakunnan keskuskirkkoa kutsutaan tuomiokirkoksi eli katedraaliksi.
Suomen sana kirkko on lainattu muinaisruotsin sanasta kirkia. Pohjimmiltaan se juontuu kreikan adjektiivista kȳriakón, joka tarkoittaa ”Herralle kuuluvaa”, ”Herran omaa”.

Kirkkorakennuksen historia

Alun perin kokoonuttiin juutalaisen tavan mukaisesti synagogassa ja Jerusalemin temppelissä, mutta oli myös yleistä että seurakunnat kokoontuivat ihmisten luona näidenmissa kodeisa. Osa tutkijoista uskoo että naisilla saattoi kotiseurakunnissa olla olleen merkittävä valta päättää siitä keitä ja mitä he ovat päästäneet koteihinsa opettamaan.  Alkuun seurakuntapalvelukset olivat yksinkertaisia, niissä laulettiin hymnejä, ylistettiin kristussa, syötiin yhdessä sekä jaettiin ruokaa köyhille ja leskille. Hiljalleen yksityistiloista alettiin muovata erityisiä jumalapalvelustiloja, joista vanhimmat ovat 200-luvulta. Kirkkotiloista tuli sallittuja kuitenkin vasta Milanon ediktin jälkeen 313, jolla keisari Konstantinus salli yleisen uskonnonvapauden kailkille uskonnoille. 300-luvulla alkoi myös uusien kirkkojen rakentamisen buumi ja tuolta ajalta esimerkiksi on esitetty olevan Jerusalemin Pyhän haudan kirkko ja Betlehemin Syntymäkirkko. Antiikin loppuvaiheilla rakennettujen kirkkojen esikuvina toimivat julkisiin kokoontumisiin tarkoitetut hallit eli basilikat. Alkujaan monet kirkot rakenettiin jonkin marttyyrin tai pyhän ihmisen haudalle. Etenkin alttarin tuli olla haudan yläpuolella. Kun ajan myötä kirkkoja tuli niin paljon ja uusille seuduille, haudan vaatimuksesta luovuttiin, mutta alttarin tuli sisältää pyhäinjäännöksen. Myöhemmin keskiajalla kirkon vaurastuttua kirkkorakennuksista tehtiin suuria ja näyttäviä Jumalan kunniaksi.

Kirkkohuoneen sisältö

Kirkon itäreunassa sijaitsee alttari, josta käsin jumalanpalvelusta johdetaan. Joissakin kirkkokunnissa alttarin pyhin osio on erotettu ikonostaasilla, verholla tai seinällä. Läntisillä kirkkokunnilla kirkossa on erillinen puhujan koroke, jota kutsutaan saarnastuoliksi. Kirkoissa voi olla erilaisia soittimia. Perinteiset kirkkourut sijaitsevat joko lattian tasolla tai erillisellä urkuparvella.
Kirkot sisältävät monenlaista esineistöä. Votiivilaiva löytyy useasta veden lähistöllä sijaitsevasta kirkosta. Kastemalja saattaa olla kirkossa koverrettu kivijalusta. Alttarilla sijaitsee usein alttaritaulu tai alttarikaappi.

Kirkkojen symbolismi

Kirkon symbolina voidaan pitää ristiä, sillä se merkitsee Jeesuksen ristiinnaulitsemista. Perinteisesti kirkon alttari on tehty kirkkosalin itäpuolelle, sillä kirkon itäseinä on näkyvä raja taivaan ja maan välillä. Sama symboliikka esiintyy alttarikehässä, joka monesti on tehty puolikaaren muotoon jotta ehtollisvieraat voisivat käydä samalle aterialle myös niiden pyhien kanssa, jotka eivät ole enää täällä.
Ilmansuunnilla on kirkkosalissa merkityksensä. Itä on auringonnousun ja Jumalan valon suunta. Länsi on tämän maailman suunta, johon usein kirkon pääovi on sijoitettu, jotta tulo kirkkoon voisi symboloida vaellusta luvattuun maahan kohti Jumalaa. Pohjoinen on Uuden testamentin suunta ja etelä Vanhan testamentin suunta. Monesti on pyritty sijoittamaan lukupulpetti eteläiselle puolelle ja saarnastuoli pohjoiselle puolelle.