google/wiki40b huggingface dataset:
Savinovo

Savinovo on kylä Prääsän piirin Vieljärven kunnassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Aiemmin kylä oli Savinovon kylähallintoalueen (kunnan) keskus.

Kylä

Savinovon kylä sijaitsee 58 kilometriä Prääsästä länteen. Kylässä on 200 asukasta (2019). Väestö saa elantonsa lähinnä maataloudesta. Kylän läheisyydessä on ortodoksinen tsasouna.

Entinen kylähallintoalue

Savinovo oli aiemmin oman kunnallishallintoyksikkönsä, Savinovon kylähallintoalueen keskus, mutta alue yhdistettiin Vieljärveen vuonna 2006. Savinovon kylähallintoalue sijaitsi Prääsän piirin keskiosassa ja rajoittui pohjoisessa Sodderin ja Essoilan kylähallintoalueisiin, idässä Nuosjärven kylähallintoalueeseen, etelässä Vieljärven kylähallintoalueeseen ja lännessä Kolatselän kylähallintoalueeseen. Kylähallintoalueella oli 400 asukasta vuonna 1987. Savinovon alueen kyliä ovat Akimovo, Kutselkä, Kaskiselkä, Lamminselkä, Majaselkä, Pogojla, Puntšojla, Simanovanselkä, Syssoila, Hlebozero (Hetsula) ja Tšornaja Lamba.
Piper J-3

Piper J-3 Cub on yhdysvaltalaisen Piperin valmistama yleisilmailulentokone. J-3:sta kehitettiin myöhemmin PA18 Super Cub -versio. Vaikka konetta rakennettiin jo ennen toista maailmansotaa, se on vieläkin suuressa suosiossa helppoutensa ja yksinkertaisuutensa takia.
Konetta valmistettiin vuosina 1938–1947 yhteensä 19 828 kappaletta.
Piper J-3 Cub on myös suosittu lennokkina.
Michael Monarch

Michael Monarch (s. 5. heinäkuuta 1950 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi, joka muistetaan parhaiten Steppenwolf-yhtyeen alkuperäisenä kitaristina. 
Monarch liittyi Steppenwolfiin 17-vuotiaana vuonna 1967 ja oli mukana yhtyeen kolmella ensimmäisellä albumilla. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1969. Sittemmin hän on ollut mukana yhtyeissä kuten Hokus Pokus, Detective ja World Classic Rockers. Hän on soittanut myös Janis Joplinin albumilla I Got Dem Ol' Kozmic Blues Again Mama!. Monarch on julkaissut myös sooloalbumeja.
Déspoina Vandí

Déspoina Vandí (kreik. Δέσποινα Βανδή, kansainvälisesti usein Despina Vandi; syntyjään Déspoina Maléa, Δέσποινα Μαλέα, s. 22. heinäkuuta 1969 Tübingen, Länsi-Saksa) on Saksassa syntynyt kreikkalainen laulaja.
Vandí syntyi Saksassa, mutta hänen perheensä oli kreikkalainen ja muutti takaisin Kreikkaan Vandín ollessa 6-vuotias. Vandí opiskeli Thessalonikin yliopistossa psykologiaa, filosofiaa ja kasvatusoppia. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1994. Nykyään hänellä on myös kansainvälinen ura.
Çağlar Söyüncü

Çağlar Söyüncü (s. 23. toukokuuta 1996 İzmir) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Leicester Cityä.
Söyüncü pelasi ensimmäiset liigaottelunsa Turkin kakkostasolla Altınordun joukkueessa kausina 2014–2016. Hän siirtyi kesällä 2016 saksalaisseura Freiburgiin ja pelasi kahden kauden aikana Bundesliigassa 50 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kesällä 2018 hän siirtyi Leicester Cityyn ja pelasi kaudella 2018–2019 Valioliigassa kuusi ottelua.
Söyüncü on pelannut Turkin maajoukkueessa 24 ottelua, joista ensimmäiset vuonna 2016. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2018 Tunisiaa vastaan.
Ameipsias

Ameipsias (muinaiskreikaksi Ἀμειψίας; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija. Hän oli kotoisin Ateenasta. Ameipsias oli yksi niistä komediarunoilijoista, jotka kommentoivat filosofi Sokratesta teoksissaan. Hänen näytelmänsä Konnos oli jopa nimetty Sokrateen musiikinopettajan mukaan. Näytelmässä hän pilkkasi Sokratesta tämän vanhasta viitasta ja paljasjalkaisuudesta. Amipsias voitti näytelmäkilpailun vuonna 414 eaa., Aristofaneen Lintujen tullessa toiseksi.
Wettingen

Sijainti

Wettingen sijaitsee Limmatjoen varrella, Badenin kaupungin välittömässä läheisyydessä, noin 20 kilometriä Zürichistä luoteeseen.

Liikenne

Moottoritie A1/A3 kulkee Wettingenin kautta. Badenista on rautatieyhteys Zürichiin, Otelfingenin kautta Kloteniin sekä Badenin kautta Baseliin ja Olteniin. Zürichin–Badenin rata on Sveitsin vanhin rautatie vuodelta 1847.
Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulu

Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulu eli Viipurin piirustuskoulu oli taidekoulu, joka toimi Viipurissa vuosina 1891-1939. Se oli yksi kolmesta Suomessa ennen toista maailmansotaa toimineesta taidekoulusta Helsingin ja Turun piirustuskoulujen rinnalla. Viipurin  piirustuskoulu suljettiin talvisodan alkaessa 1939.  
Viipurin piirustuskoulun ensimmäinen opettaja oli taidemaalari Arvid Liljelund, joka oli opettanut vuosina 1869-1876 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä. Koulun pitkäaikaisin johtaja ja opettaja Rurik Lindquist toimi koulussa vuosina 1900-1940.
Koulussa ovat opiskelleet muiden muassa Hugo Simberg, Aukusti Tuhka, Aimo Tukiainen, Väinö Kunnas, Olli Miettinen ja Onni Mansnerus. Hugo Simberg toimi myös lyhyen ajan koulun opettajana.
Veikko Onttonen

Veikko Onttonen (s. 28. heinäkuuta 1923 Rautu) on suomalainen kirjailija.
Onttosen romaani Sota ja nuoruus kertoi jatkosodan rintamamiehistä.
Otto Räty

Seuraura

Räty on Tapparan kasvatti ja hän pelasi koko junioriuransa samassa seurassa. Ennen hyökkääjänä pelanneesta Rädystä tehtiin puolustaja kaudeksi 2009–2010 hänen pelatessa B-nuorissa.
Kauden 2011–2012 Räty aloitti Tapparan A-nuorissa, josta hänet nostettiin liigarinkiin ensimmäisen kerran lokakuussa. Hän teki liigadebyyttinsä 25. lokakuuta 2011 kotona HIFK:ta vastaan ja sai ottelussa syöttöpisteen Aleksandr Barkov Jr:n tekemään 1–0-maaliin. Ottelussa Räty sai jääaikaa 21 minuuttia ja 34 sekuntia.

Maajoukkueura

Räty on pelannut 23 poikien maaottelua.
Korinttolaisten kirje Paavalille

Korinttolaisten kirje Paavalille on Uuden testamentin apokryfikirja, joka oli alun perin osa Paavalin tekoja, mutta sitä levitettiin myös erikseen. Kirje on suunnattu Simon Maguksen harhaoppeja vastaan. Simon opetti, että Jumala ei ollut kaikkivoipa, ylösnousemusta ei tapahtunut ja kielsi Jeesuksen jumaluuden. Vastaus Paavalilta tähän kirjeeseen on myös sisällytetty Paavalin tekoihin ja se tunnetaan nimellä Paavalin kolmas kirje korinttolaisille.
Kirje on todennäköisesti väärennetty dokeettisten ja gnostilaisten harhaoppien vastustamiseksi, mutta se oli aikanaan osa armenialaista Raamattua.
Lars Lundahl

Lars Lundahl (11. helmikuuta 1840 Oulu – 23. maaliskuuta 1905 Oulu) oli suomalainen merikapteeni ja ruotsiksi kirjoittanut runoilija.

Henkilöhistoria

Lundahlin vanhemmat olivat Abraham Lundahl ja Catarina Charlotta Cajanus. Ilmari Kiannon äiti Cecilia Septimia Catharina Lundahl (1842–1924) oli Lundahlin sisar. Lundahl kävi Oulun yläalkeiskoulua vuodesta 1848, mutta erosi 1856 koulun kolmannelta luokalta ja lähti merille. Hän oli aluksi Itämerellä purjehtivissa aluksissa, mutta lähti sitten pidemmille matkoille – aluksi Irlantiin ja Välimerelle ja myöhemmin kauemmaskin. Lundahl suoritti perämiehen tutkinnon 1861 ja vuonna 1864 hän toimi jo Salmi-laivan kapteenina. 
Lundahl oli vuosina 1874–1880 maissa J. W. Snellmanin kauppahuoneen omistaman Röytän sahan esimiehenä Torniossa. Vuosina 1880–1884 hän toimi parkki Ahkeran ja parkki Jennyn kapteenina tehden matkoja muun muassa Kuubaan, Meksikonlahdelle ja Rioon. Lundahl suoritti sitten höyrylaivakapteenin tutkinnon ja toimi kesäisin Laatokalla Valamon luostarisaarelle liikennettä hoitaneiden alusten kapteenina. Talvikaudet hän vietti Oulussa.
Lundahl oli vuodesta 1863 lähtien naimisissa Hilma Elisabet Samulinin kanssa (s. 1843, k. 1912). Perheeseen syntyi neljä poikaa ja tytär, joka oli naimisissa rautatievirkamies ja runoilija Gunnar von Numersin kanssa.

Kirjallinen tuotanto

Lundahl kirjoitti ruotsinkielisiä runomuotoisia kirjeitä, runotervehdyksiä, onnittelurunoja häitä ja merkkipäiviä varten sekä muistorunoja edesmenneille ystävilleen ja tuttavilleen. Kaksi hänen runokirjaansa painettiin 1880-luvun puolivälissä omakustanteena Hampurissa. Lundahl kirjoitti myös satiirisen kronikan Oulussa 2.–3. marraskuuta 1882 raivonneesta tulipalosta.
Edward Madden

Edward Madden (17. heinäkuuta 1878 New York, New York – 11. maaliskuuta 1952 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hän valmistui Fordhamin yliopistosta. Hän alkoi kirjoittaa lauluja esimerkiksi Fanny Bricelle vaudevilleä varten ja siirtyi lopulta Broadwaylle. Hän teki yhteistyötä useiden sävetäjien, muiden muassa vaimonsa Dorothy Jardonin sekä Ben Jeromen, Joseph Dalyn, Gus Edwardsin, Julian Edwardsin, Louis Hirschin, Theodore Morsen, Percy Wenrichin ja Jerome Kernin kanssa.
Maddenin lauluja on ollut myös lukuisissa elokuvissa. Hän oli American Society of Composers, Authors and Publishersin alkuperäisjäsen, ja hänet on otettu Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Barium

Isotoopit

Luonnossa esiintyvä barium on seos kuudesta pysyvästä isotoopista: ¹³⁸Ba (71,7 %), ¹³⁷Ba (11,2 %), ¹³⁶Ba (7,8 %), ¹³⁵Ba (6,6 %), ¹³⁴Ba (2,4 %), ja ¹³²Ba (0,10 %). ¹³⁰Ba (0,11 %) esiintyy myös luonnossa, mutta se hajoaa kaksois-elektronisieppauksella erittäin pitkällä puoliintumisajalla (yli 4 × 10²¹ vuotta). Bariumille tunnetaan yli 30 radioaktiivista isotooppia; niiden massaluvut ovat välillä 114–153. Radioaktiivisella isotoopilla, jolla on pisin puoliintumisaika (¹³³Ba, 10,5 vuotta), on käyttöä gammasäteilyn vertailulähteenä.

Yhdisteet ja niiden käyttö

Bariumperoksidista BaO₂ saadaan laimealla rikkihapolla käsittelemällä vetyperoksidia ja bariumsulfaattia. Koska sulfaatti-ioni on käytännössä liukenematon veteen, happoihin ja emäksiin, se on tunnistettavissa liuosanalyysissa. Kaikki bariumin liukoiset suolat ovat myrkyllisiä. Bariumin yhdisteistä tunnetuin on bariumsulfaatti eli baryytti, jota käytetään varjoaineen lisäksi valkoisena maalipigmenttinä, kumin kulutuksen kestoa lisäävänä aineena ja säteilysuojauslaitteissa. Bariumkarbonaattia ja -kloridia on käytetty rotanmyrkkynä sekä bariumnitraattia Ba(NO₃)₂ ja -kloraattia Ba(ClO₃)₂ ilotulitteissa vihreän valon aikaansaamiseksi. Bariumia ja sen yhdisteitä käytetään myös joissain metalliseoksissa, perustutkimuksessa on löydetty mm. bariumtitanaatin (BaTiO₃) ja tinan komposiitti, joka tietyin ehdoin on timanttia jäykempi.

Käyttöturvallisuus ja myrkyllisyys

Bariumsuolat ovat hyvin myrkyllisiä, mutta bariumsulfaatti (BaSO₄) on niin liukenematon veteen, että sitä voidaan turvallisesti syöttää potilaille röntgenkuvauksen varjoaineena. Bariumvarjoaine poistuu kuitenkin hitaasti vapaasta vatsaontelosta, ja ärsyttää kudoksia sinne joutuessaan. Sen takia bariumvarjoaineita ei saisi käyttää jos potilaalla epäillään perforaatiota, eli reikää ruoansulatuskanavassa.
Bariummyrkytyksen oireita ovat muuan muassa ylävatsan kipu, uneliaisuus, oksentelu, ripuli, vilunväristykset, krampit, kouristukset, hypertensio ja sydämen rytmihäiriöt. Myrkytyspotilaalle tulisi antaa välittömästi natriumsulfaattia tai magnesiumsulfaattia bariumin poistamiseksi turvallisemman bariumsulfaatin muodossa.
Svetozar Boroević von Bojna

Svetozar Boroević von Bojna (13. joulukuuta 1856 Utemić, Kroatia – 23. toukokuuta 1920 Klagenfurt, Itävalta) oli Itävalta-Unkarin armeijan sotamarsalkka, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli kansallisuudeltaan kroaatti.
Boroevićia pidettiin sodan aikana defaitistina, sillä hänellä oli sotatilanteesta usein synkeämpi ja realistisempi kuva kuin ylimmällä sodanjohdolla. Myöhemmin hänen on kuitenkin katsottu olleen Itävalta-Unkarin armeijan parempien komentajien joukossa. Hän kunnostautui varsinkin puolustustaisteluissa.
Boroević osallisui nuorena jalkaväenupseerina Bosnia-Hertsegovinan miehitykseen vuonna 1878 ja toimi 1887–1891 taktiikan opettajana Wiener Neustadtin sotilasakatemiassa. Hän yleni 1897 everstiksi, 1904 kenraalimajuriksi, 1908 sotamarsalkkaluutnantiksi ja 1912 kenraaliksi, missä yhteydessä hänet nimitettiin kuudennen armeijakunnan komentajaksi. Sen komentajana Boroević osallistui maailmansodan alussa neljännen armeijan hyökkäykseen Galitsiassa ja myötävaikutti Moritz von Auffenbergin Komarówin taistelussa saavuttamaan voittoon. Tämän jälkeen Boroević nimitettiin kolmannen armeijan komentajaksi. Hän vapautti tilapäisesti piiritetyn Przemyślin ja puolustautui talvella 1914–1915 menestyksekkäästi ylivoimaisia venäläisiä joukkoja vastaan Karpaateilla. Hänen joukkonsa osallistuivat myös toukokuussa 1915 itärintamalla käynnistyneeseen itävaltalaisten ja saksalaisten yhteiseen suurhyökkäykseen, mutta hänet siirrettiin Italian sodanjulistuksen jälkeen Italian-vastaiselle rintamalle Isonzon armeijan (vuodesta 1917 viides armeija) komentajaksi.
Boroević torjui seuraavan kahden ja puolen vuoden aikana italialaisten hyökkäykset yhdessätoista Isonzon taistelussa. Hänen johtamansa vastahyökkäykset olivat vähemmän menestyksekkäitä ja johtivat usein suuriin tappioihin ilman toivottuja läpimurtoja. Hänet ylennettiin toukokuussa 1916 kenraalieverstiksi ja elokuussa 1917 hän sai komentoonsa oman armeijaryhmän. Boroevićin armeija oli mukana, joskin vähäisessä roolissa, Caporetton taistelussa lokakuussa 1917, jossa itävaltalaiset saksalaisten avulla saivat murskavoiton italialaisista. Hänen tehtäväkseen annettiin voiton jälkeen perääntyvän Italian armeijan tuhoaminen, missä hän kuitenkin epäonnistui. Tämän jälkeen hän asettui puolustusasemiin Piavejoelle. Boroević ylennettiin 1. helmikuuta 1918 sotamarsalkaksi, mutta hän kieltäytyi samassa yhteydessä hänelle tarjotusta vapaaherran arvosta. Boroević ei kannattanut heinäkuussa 1918 käynnistettyä Piaven offenssiivia, joka päättyikin itävaltalaisten tappioon.
Itävalta-Unkarin hajotessa Boroević ehdotti keisari Kaarle I:lle marraskuun 1918 alussa vallankumouksen kukistamista armeijan avulla, mutta keisari torjui ehdotuksen. Itävalta-Unkarin hajottua Boroević tarjosi palveluksiaan myös Jugoslavian valtion perustamiseen osallistuneille kroaateille, mutta tuli jälleen torjutuksi. Sen jälkeen hän vetäytyi julkisesta elämästä.
Keltaotsaseppä

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11–12 cm ja sen paino on 8–20 grammaa. Keltaotsaseppä on pikkuseppien yhdeksänlajisen suvun pienimpiä edustajia. Lajin höyhenpuku on alapuolelta keltainen ja päältä kirjava. Pää on musta-valkoviiruinen ja otsassa on kellanoranssi täplä. Nokka on lyhyehkö ja tukeva. Koiras ja naaras ovat samannäköisiä. Nuorella linnulla ei ole pään keltaista täplää.
Keltaotsaseppä huutelee nopeita ja pitkiä tink-tink-sarjoja oksalla istuen. Ruokaillessaan puissa laji on ketterä ja vauhdikas, kiipeillen välillä pitkin runkoa, välillä räpytellen oksistossa.
Jotkut tutkijat pitävät keltaotsaseppää samana lajina kuin eteläisempää punaotsaseppää (P. pusillus).

Esiintyminen

Keltaotsaseppää tavataan Afrikassa Saharan eteläpuolelta aina Etelä-Afrikan pohjoisosiin saakka. Levinneisyys ei kuitenkaan ole aivan yhtenäinen. Lajin kanta on elinvoimainen, sillä se on paikoin yleinen lähes kymmenen miljoonan neliökilometrin esiintymisalueella. Laji on paikkalintu.

Elinympäristö

Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat kuivat avoimet metsät ja savannit. Sitä ei ilmeisesti tavata sademetsissä.

Lisääntyminen

Keltaotsasepän pesä on puun- tai kannonkolossa. Valkoisia munia on kaksi tai kolme. Haudonta kestää noin 12 päivää ja poikaset lähtevät pesästä kolmiviikkoisina. Laji voi pesiä ympäri vuoden ja sillä voi olla vuodessa kolmesta neljään pesyettä.

Ravinto

Lajin pääasiallista ravintoa ovat hyönteiset ja muut selkärangattomat sekä pienet hedelmät ja marjat. Se levittää tehokkaasti hedelmäpuiden siemeniä ulosteidensa mukana.
Kolkku (järvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 900 hehtaaria eli 9 neliökilometriä. Se on 9,4 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä. Järven rantaviiva on selväpiirteinen ja sillä on aava järvenselkä, mutta on silläkin pari niemeä. Luoteispäässä sijaitsee Kukasniemi ja keskivaiheilla Peltoniemi. Järven kaakkoispäässä järvi kapenee lahtimaiseksi pääksi. Rannoilta kohoaa vain kaksi mäkeä. Pohjoispään itärannalla järvelle näkyy Huhmavuori, joka kohoaa 35 metrin korkeuteen, ja länsirannalla yhtä korkea Kolkunmäki.
Järvessä on neljä saarta. Järven keskivaiheilla sijaitsevat lähekkäin Peltosaaret ja Koivukanta, ja järven pohjoisosassa länsirannan tuntumassa Rantalansaari. Rantalansaari on kapea, mutta lähes 200 metriä pitkä, joten se on suurin saari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 27 miljoonaa kuutiometriä eli 0,027 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 7,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskivaiheilla järven pituussuunnassa kulkevan syvänteen keskellä. Syvänteen kaakkoispäässä on mitattu toinen yhtä syvä syvänne.
Järven rantaviivan pituus on 27 kilometriä ja sen rannat ovat alavaa metsämaata, joka on monin paikoin soistunutta. Peltomaita on enää Kolkussa. Asutus on haja-asutusta, joiden välissä on harvaa vapaa-ajan asutusta. Niille johtaa tiet kyläteiltä, jotka haarautuvat yhdystieltä 6570. Viitasaaren ja Pihtiputaan kuntaraja ylittää järven niin, että se kuuluu puoliksi kumpaankin kuntaa.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Koliman alueella (14.47), jonka Kolkunjoen valuma-alueeseen (14.475) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,1 metriä mpy.
Järvi sijaitsee Viitasaaren reitin latvoilla, joten sen valuma-alue saa pääosan vedestään vain omalta alueeltaan. Kolkun valuma-alueella on kahdeksan yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista neljä laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Kukkanen (68 ha) ja Välkytinlampi (1 ha), jotka molemmat laskevat Neva- eli Kukaslahteen omia ojiaan myöten. Otralampi (2 ha) ja Saarilampi laskevat järven eteläpäähän. Huhmarvuoren la järven välissä olevalla suolla sijaitsee vielä Huhmarlampi (3 ha), joka on suo-ojien välityksellä yhteydessä järveen.
Kolkku laskee Kolkunjokea myöten 7,5 kilometrin päässä Kuorikoskella Kolimaan.
Vyökirjoahven

Koko ja ulkonäkö

Vyökirjoahvenkoiras kasvaa noin 12 cm pitkäksi, naaras jää hieman pienikokoisemmaksi. Nuoret vyökirjoahvenyksilöt ovat väriltään mustia tihein valkoisin pistein. Kalan kasvaessa sen pää muuttuu siniseksi ja kehoon kehittyy leveä keltainen tai valkoinen pystyraita.

Käyttäyminen

Vyökirjoahvenenkoiraat ovat tarkkoja alueistaan ja voivat käyttäytyä aggressiivisestikin alueelleen tunkeutuvia kaloja kohtaan. Vyökirjoahvennaaraita tulisi olla akvaariossa enemmän kuin saman lajin koiraita. Naaraat hautovat mätiään suussaan.

Vesiolot ja ravinto

Vyökirjoahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 24–26 °C ja pH 8,5–9,0. Ravintonaan laji käyttää pääasiassa leviä, joita se raaputtaa kivien pinnoilta. Akvaariossa sitä voi ruokkia salaatilla ja pinaatilla.
Ehtoolude

Ulkonäkö

Ehtooluteilla naaras on pienempi kuin koiraat 3,6–3,8 mm, ja koiraat ovat noin 5–6 mm. Ehtooluteen koiraat ovat pitkäsiipisiä ja melko tasaisen levyisiä, kun taas naaraat ovat lyhytsiipisiä, lentokyvyttömiä ja pullakoita ruumiinmuodoltaan. Molemmilla sukupuolilla on etuselässä karkeita pisteitä, ja ruumiissa pitkä karvoitus. Silmät ovat ulkonevat.

Levinneisyys

Suomessa laji on yleinen ja sitä tavataa heinä–elokuussa koko maasta. Muualla ehtooludetta tavataan Euroopassa, Aasiassa Kiinassa pohjoisosissa sekä Venäjän itäisimmissä osissa.

Elinympäristö

Ehtoolude viihtyy metsissä. Sitä on löydetty tuoreista kangasmetsistä, lehdoista, soilta. Sen ravintokasveja ei tunneta. Naaraat lentokyvyttöminä elävät ilmeisesti sammalikossa.
Iljinskoje

Iljinskoje (ven. Ильи́нское) on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 9 kilometriä Lihoslavlista lounaaseen. Asukkaita kunnassa on reilut 800 henkeä.
Kylän nimi perustuu siellä sijainneeseen pyhän Eliaan tsasounaan. Kunnan alueen kautta kulkee Tverin ja Toržokin välinen rautatie, jolla on paikallisliikennettä. Asutus on vanhastaan venäläistä.
Syötti

Syötti on metsästyksessä, linnustuksessa tai kalastuksessa käytettävä saaliin houkutin. Yleensä syötti on tai esittää saaliin ruokaa. Lintujen metsästyksessä käytetään myös linnun näköistä houkutinta, atrappia, jota lintujen toivotaan lähestyvän sosiaalisessa tai lisääntymistarkoituksessa. Tällöin on usein puhuttu bulvaanista, nykyisin kuvasta tai kaaveesta.
Kalansyöttinä käytetään muun muassa matoja, kalaa, äyriäisiä ja taikinaa.

Historia

Syöttiä on käytetty jo kauan aikaa kalastuksessa, metsästyksessä ja linnustuksessa. Ensimmäiset tiedot syötin käytöstä ovat jo 1600-luvulta.
Korealampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,7 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Hepolammen valuma-alueeseen (35.625) se kuuluu.
Jeanelle Scheper

Jeanelle Scheper (s. 21. marraskuuta 1994) on saintlucialainen korkeushyppääjä.
Scheper sijoittui kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa 2012. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Hän sijoittui neljänneksi Kansainyhteisön kisoissa Glasgow'ssa 2014. Hän oli viides Pan-Amerikan kisoissa 2015 ja seitsemäs Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Hän osallistui myös Rio de Janeiron olympialaisiin vuonna 2016.
Scheper hyppäsi ennätyksensä 196 cm Starkvillessä 15. toukokuuta 2015. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 191 Fayettevillessä 2013.
Kasper ja Liisa

Kasper ja Liisa (engl. Gaspard and Lisa) on vuoden 2010 animaatiosarja.

Jaksot

1. Sorsaparaati 
2. Mörköjahti 
3. Avaruusraketti 
4. Luokan lemmikki 
5. Kasperin puutarha 
6. Chantellen muna 
7. Viktorian uusi tapetti 
8. Luokan esitys 
9. Karannut leija 
10. Lemmikkipäivä 
11. Kadonneiden tomaattien arvoitus 
12. Ensimmäinen junamatka 
13. Pienet lelukauppiaat 
14. Kun Kasper tapasi Liisan 
15. Äidin vaasi menee rikki 
16. Ulkoilutetaan Jean Claudea 
17. Käsinukke-esitys 
18. Tärkeä paketti 
19. Prinssin mutakylpy 
20. Herra Hugetin syntymäpäivä 
21. Hiekkapatsaita 
22. Kasper Suuri 
23. Kasperin koiranpentu 
24. Herkkuja 
25. Ikuiset ystävät 
26. Aarrejahti 
27. Ostoksilla 
28. Kirpputori 
29. Lukan kirje 
30. Kasperin sammakko 
31. Onneton leipomus 
32. Luokkakonsertti 
33. Kerhohuone 
34. Liisan huivi 
35. Liisan kissanpentu 
36. Pyöräajelu 
37. Isän tärkeä paperi 
38. Ystävysten patonki 
39. Liisan hikka 
40. Papukaijat karkuteillä 
41. Ihana äitienpäivä 
42. Judotunnilla 
43. Harmeja 
44. Perhepotretti 
45. Pyöräkilpailu 
46. Esitelmä 
47. Kasperin taideteos 
48. Jouluyllätys 
49. Maailman paras joulu 
50. Luminen päivä
Ivan Kirejevski

Ivan Vasiljevitš Kirejevski (ven. Ива́н Васи́льевич Кире́евский; 3. huhtikuuta (J: 22. maaliskuuta) 1806 Moskova – 23. kesäkuuta (J: 11. kesäkuuta) 1856 Pietari) oli venäläinen kirjailija, filosofi ja kirjallisuuskriitikko, jota pidetään Aleksei Homjakovin ohella slavofiilisen ajatussuuntauksen toisena perustajana.
Kirejevski oli lähtöisin aatelissuvusta. Hän työskenteli nuorena jonkin aikaa Venäjän sisäministeriön arkistossa Moskovassa. Vuonna 1830 hän teki Saksaan opintomatkan, jonka aikana hän muun muassa opiskeli metafysiikkaa Hegelin ja Schellingin johdolla. Palattuaan Venäjälle Kirejevski perusti vuonna 1832 Jevropejets (”Eurooppalainen”) -nimisen kirjallisuuslehden, jonka viranomaiset lakkauttivat kahden ensimmäisen numeron jälkeen. Seuraavien vuosien aikana hän tuli uskoon ja hylkäsi nuoruutensa länsimaihin suuntautuneen aatemaailman. Kirejevski toimitti 1840-luvulla jonkin aikaa Mihail Pogodinin lehtiä Moskvitjanin ja Moskovski Sbornik, kunnes nekin lakkautettiin. Näiden lehtien sivuilla hän esitti ensimmäisten joukossa slavofiilisia ajatuksia, samoihin aikoihin Homjakovin kirjoitusten kanssa. Kirejevskin mukaan perinteinen venäläinen elämäntapa oli länsimaista parempi ja Venäjää pitäisi kehittää sen omaa tietä, joka perustuisi itsevaltaiseen monarkiaan, entisajan yhteisöllisyyteen ja erityisesti ortodoksiseen uskoon. Homjakovin tavoin Kirejevski kritisoi länsimaista sekulaaria humanismia, joka hänen mielestään oli syynä yhteiskunnallisiin ristiriitoihin ja levottomuuksiin sekä turmeltuneeseen materialistiseen ajatteluun.
Folkloristi Pjotr Kirejevski oli Ivan Kirejevskin nuorempi veli.