google/wiki40b huggingface dataset:
Wu Yili

Wu Yili (kiin. 巫漪丽; myös Elaine Wu, 1930 Shanghai – 20. huhtikuuta 2019 Singapore) oli kiinalainen pianisti. Hän aloitti pianonsoiton harjoittelun 6-vuotiaana ja sai opetusta italialaiselta Mario Pacilta, joka opetti myös muita kiinalaispianisteja. 18-vuotiaana Yili soitti ensimmäisen kerran Ludwig van Beethovenin 1. pianokonserton Shanghain sinfoniaorkesterin kanssa ja sai lämpimän vastaanoton. Wu sai myöhemmin Kiinan keskusfilharmonikkojen ensimmäisen pianosolistin paikan ja vuonna 1962 vastaanoton silloiselta pääministeri Zhou Enlailta.
Wu lähti vuonna 1983 täydentämään opintojaan Yhdysvaltoihin. Vuonna 1993 hän asettui Singaporeen. Pianistin työn ohella hän keräsi ja sovitti kiinalaista musiikkia. Hän sai uutta suosiota sosiaalisen median myötä vielä viimeisinä vuosinaan, ja vuonna 2018 hänet kutsuttiin CCTV:n ohjelmaan soittamaan klassista musiikkia viulisti Lyu Siqingin kanssa.
Unaja

Unaja on Raumalla sijaitseva kylä, jonka historia ulottuu pitkälle menneisiin vuosisatoihin. Unaja mainitaan muun muassa joissakin 1400-luvun alun asiakirjoissa Rauman rinnalla; tällöin kylät mahdollisesti maksoivat kauppaoikeuksistaan Ruotsin kruunulle yhteistä veroa.
Unaja sijaitsee meren rannalla noin kuuden kilometrin päässä Rauman keskustasta sen eteläpuolella. Naapurikyliä ovat Vasarainen idässä, Kulamaa ja Vermuntila etelässä sekä Voiluoto ja Anttila lännen-lounaan suunnassa. 
Unaja kuului vuoden 1993 kuntaliitokseen saakka Rauman maalaiskuntaan. 
Vuonna 2009 aloitti Unajassa toimintansa uusittu ala-aste, johon yhdistyivät Voiluodon ja Vermuntilan ala-asteet.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Unajan kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Jamnakulttuuri

Jamnakulttuuri (myös kuoppahautakulttuuri tai okrahautakulttuuri) oli Ukrainan aroilla vallinnut kulttuuri, joka ulottui Tonavalta Uralvuorille noin 3600–2200 eaa. Jamnat ovat saaneet nimensä venäjän sanasta jama, kuoppa, ja se tunnetaan kymmenistätuhansista kuoppahaudoista. Hautakuoppien päälle rakennettiin kurgaaneja eli tumuluksia, valtavia kumpuja. Hautaustavat yhdistävät jamnakulttuurin indoeurooppalaiseen perinteeseen. Jamnojen perimä levisi vähitellen myös nykyisen Suomen alueelle.
Kaarlelankatu (Kokkola)

Kaarlelankatu (ruots. Karlebygatan) on Kokkolassa oleva katu. Katu on saanut nimensä Kokkolaan vuonna 1977 liitetyltä Kaarlelan kunnalta. Kaarlelankatu alkaa Pohjoisväylän risteyksestä, suuntanaan etelä, ja loppuu Rautatienkadun kulmaan. Kaarlelankadulla sijaitsee muun muassa Kokkolan pääpoliisiasema, Kokkolan jäähalli, Uintikeskus Vesiveijari ja Sokos Hotel Kaarle. Kaarlelankadulla on hotelli Kaarlen kohdalla iso kivi, johon on tehty J. V. Snellmanin patsas. Kaarlelankatu kuluu osittain Mäntykankaaseen ja Rytimäkeen.
Australian vyörypilvi

Australian vyörypilvi on vyörypilveä muistuttava pilvimakkara, joka syntyy toisin kuin tavalliset vyörypilvet irrallisena järjestelmänä. Sen syntymiselle soveliaat olosuhteet on Pohjois-Australiassa Carpentarianlahdella. Siellä tästä itsenäisestä vyörypilvestä voi tulla tuhat kilometriä pitkä ja 1-2 km korkea, ja se voi liikkua 40 km/h nopeudella. Purjelentäjät käyttävät Australian vyörypilveä eräänlaiseen surffaamiseen pysytellen sen nousuliikkeen kohdalla.
Amerikanvihervarpunen

Levinneisyys

Amerikanvihervarpusta tavataan Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Martti Rantanen

Martti Juhana Rantanen (29. toukokuuta 1885 Kiikoinen – 23. kesäkuuta 1935 Kauhava) oli suomalainen kappalainen ja kansallisen kokoomuksen kansanedustaja.
Rantasen vanhemmat olivat Rautjärven kirkkoherra Kaarlo Fredrik Rantanen (1846–1911) ja Julia Malmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1917. Rantanen vihittiin papiksi 1917.  
Rantanen oli pappina Ylivieskassa, puolustusvoimissa, Lapualla, Ylihärmässä ja Alahärmässä 1917–1921. Hän oli Kauhavan kappalaisena 1921–1935 ja Kauhavan keskikoulun ja lukion uskonnon ja filosofian alkeiden sekä latinan kielen opettajana vuodesta 1921 alkaen. Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kenttäpappina Rantanen oli vuodesta 1922 alkaen ja Kauhavan ilmailukoulun pastorina vuodesta 1930 alkaen. 
Rantanen oli kansanedustajana 1927–1929 ja 1930–1935 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Rantanen oli eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtajana 1930. Hän kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli IKL:n Arvi Malmivaara. Rantanen oli Kauhavan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja hän kuului Lapuan liikkeen valtuuskuntaan.
Martti Rantanen oli naimisissa vuodesta 1920 Aune Johanna Kyllikki Kujanpään kanssa.
Seppo Polameri

Seppo Juhani Polameri (1. syyskuuta 1936 Helsinki – 17. tammikuuta 2017 Espoo) oli suomalainen kuvittaja, art director ja taidegraafikko.
Polameri kuvitti yli 70 kirjaa, suunnitteli kirjojen kansia ja ulkoasuja, toimi aikakauslehtien, muun muassa Metsästys ja kalastus -lehden, taittajana ja art directorina mainostoimistossa. Hän maalasi 2008 peruskorjausten jälkeen avatun Luonnontieteellisen museon näyttelyiden taustamaalaukset. Vapaaksi taiteilijaksi hän ryhtyi 1979. Hänet tunnetaan erityisesti metsästys- ja kalastusaiheisista töistä. Hän kuvitti mm. Veikko Huovisen vuonna 1984 ilmestyneen romaanin Puukansan tarina  sekä Jorma Ollikaisen vuonna 1985 ilmestyneen romaanin Pieninkä.
St. George’s (Bermuda)

Historia

St. George's asutettiin vuonna 1612, ja se oli Bermudan ensimmäinen asutuskeskus. Sinne saapui kuvernööri, pappi ja 60 uudisasukasta elokuussa 1612. Muutaman kuukauden päästä St. George'siin saapui 600 asukasta lisää. Vuoteen 1615 asukasluku oli kuitenkin pienentynyt 150:neen, kun pääosa asukkaista oli muuttanut Bermudan pääsaarelle. St. George's oli Bermudan pääkaupunki vuoteen 1815, jolloin pääkaupunki siirrettiin Hamiltoniin.
St. George's kukoisti sekä Yhdysvaltain vapaussodan että sisällissodan aikana, kun sen kautta käytiin kauppaa. Uudestaan talous alkoi kokea nousukautta 1800-luvun puolivälissä, kun turismi saapui saarelle. Kaupungissa käsitettiin turismin aiheuttama paine, ja siellä alettiin olla huolissaan historiallisten kohteiden säilymisestä jo 1920. Vuonna 2000 St. George's ja siihen liittyvät linnoitusrakennelmat kaupungin ympärillä liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.

Kaupunkikuva

St. George'sin historiallinen sydän on King's Square -aukio. Sen ympärillä ovat muun muassa kaupungintalo ja turistitoimisto. Aukion edessä on pieni Ordnance Island, jota käytettiin joskus kaupunkilaisten ammusvarastona. Nykyään se on risteilyalusten pysähtymispaikka, ja siellä on George Somersin patsas ja hänen laivansa Deliverancen malli. King's Square on myös kaupungin linkki muualle Bermudaan, sillä sen läpi kulkee kaksi merkittävää itä-lansi-suuntaista tietä, Duke of York Street on kaupungin pääkatu. St. George'sin historiallisessa keskustassa on useita hyvin säilyneitä rakennuksia 1600-, 1700- ja 1800-luvuilta. Vanhimpana rakennuksena pidetään State Housea, joka oli Bermudan parlamenttirakennus, ennen kuin pääkaupunki siirrettiin Hamiltoniin.
Kaupungissa on muutamia kirkkoja, ja niistä merkittävin on Pyhän Pietarin kirkko, joka vanhin käytössä oleva anglikaaninen kirkko läntisellä pallonpuoliskolla. Nykyinen kivikirkko rakennettiin 1713, mutta sen paikalla oli puukirkko vuodelta 1612.
Kaupinlinna

Muinaislinna

Muinaislinnasta ei ole enää näkyvissä jälkeäkään, mutta se on kuvattu muun muassa Topeliuksen kuvateokseen Finland framstäldt i teckningar (1845–1852) ja 1800-luvun muinaistieteellisissä tutkimuksissa (Killinen 1878 ja Björck 1882).

Tutkimuksia

Kohteessa ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta sitä on tarkasteltu pintapuolisesti vuosina 1882 (A. Björck), 1972 (Anja Sarvas) ja 1997 (Ville Laakso). Aulis Oja on määritellyt sen paikan vuonna 1961 Viepjoen länsitörmälle, jossa pelto on hieman ympäristöään korkeammalla. Sen on aikaisemmin oletettu sijainneen Tuomarojan varrella olevalla Tuomarinvuorella. Oja paikallisti linnan paikalta löytämiensä tulisijan ja tiilenmurujen avulla. Koska löydökset ovat vielä vahvistamatta, ei linnan sijaintia voida varmuudella ilmoittaa.
Michael Land

Michael Z. Land (s. 1961) on yhdysvaltalainen tietokonepelimusiikin säveltäjä, jonka tuotanto on tullut tutuksi useista LucasArtsin tietokonepeleistä.
Huhtikuussa 1990 Land sai töitä Lucasfilm Gamesista (nykyään nimellä LucasArts), joka oli Tähtien sota -elokuvista tutun George Lucasin omistama pelitalo. Land työskenteli yhtiössä ohjelmoijana ja muusikkona. Hänen ensimmäisenä työtehtävänsä oli The Secret of Monkey Islandin taustamusiikin säveltäminen. Pelin taustamusiikin työstäminen antoi Landille tilaisuuden näyttää kykynsä, sillä hän ei ollut koskaan säveltänyt mitään karibialaistyylistä musiikkia.
Monkey Islandin käyttämä äänimoottori huolestutti Landia, sillä hänestä oli mahdotonta yhdistää taustamusiikkia ruudun tapahtumiin. Land aloitti työn iMUSE:n parissa, joka ratkaisisi tämän ongelman. Projekti paisui kuitenkin haastavammaksi kuin hän oli odottanut, ja Land kutsui apuun ystävänsä, Peter McConnellin. Alun perin he suunnittelivat iMUSE:n edistyneeksi MIDI-sekvensseriksi, mutta vuosien varrella siitä muodostui pikemmin tapa ohjata taustamusiikin käyttäytymistä pelin edetessä. Land johti myös yhtiön ääniosastoa, ja iMUSE:n kehityksestä aiheutuneiden kiireidensä takia hän palkkasi toisen ystävänsä, Clint Bajakianin, säveltämään pelimusiikkia puolestaan.
iMUSE:n valmistuttua Land palasi säveltäjän työhönsä ja teki lisää musiikkia LucasArtsin peleihin.
Ancyluskotilo

Koko ja ulkonäkö

Ancyluskotilon kuori on noin 6 mm pitkä ja 5 mm leveä. Se on kierteetön, kupumainen, ja kuoren huippuna on taaksepäin kaartuva, hieman koukkumainen kärki. Kuoren ulkopinnassa voi olla heikkoja pitkittäisuurteita. Väriltään kuori vaihtelee kellanruskeasta tummanharmaaseen.

Levinneisyys

Lajia tavataan laajalti Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Uudempien tutkimusten mukaan se saattaa muodostaa kryptisen lajiryhmän kolmen muun kotilolajin kanssa. Tällöin varsinaisen Ancylus fluviatilis -lajin levinneisyys rajoittuisi Espanjasta Sloveniaan ulottuvan linjan pohjoispuoliseen Eurooppaan. Suomessa ancyluskotiloa tavataan suunnilleen Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö ja elintavat

Laji elää veden alla kiinnittyneenä kivien pintaan. Se on paikoittainen makean veden laji, joka edellyttää elinpaikaltaan voimakkaasti virtaavaa ja hapekasta vettä sekä yleensä kivikkoista pohjaa. Joskus sitä tavataan myös järvien rannoilla, joille kohdistuu riittävän voimakas aallokko. Laji ei siedä veden laadun tai lämpötilan muutoksia ja paikoin vesistöjen saastuminen aiheuttaa vaaran kotilopopulaatioille. Kotilo käyttää ravinnokseen leviä.

Evoluutio ja subfossiilit

Ancyluskotilo tunnetaan fossiiliaineistosta ainakin 2,5–1,7 miljoonaa vuotta sitten vallinneelta varhaiselta pleistoseenikaudelta saakka. Toisaalta se esiintyy subfossiilina Itämeren paikalla noin 10 000 vuotta sitten sijainneen makeavetisen Ancylusjärven aikaisissa sedimenteissä. Ancylusjärvi on nimetty näiden sille tyypillisten kuorilöytöjen mukaan.
Näsinneula

Suunnittelu

Ajatus näköalatornista alueelle on peräisin Tampereen silloiselta kaupunginjohtaja Erkki Lindforsilta, joka sai vieraillessaan Puijon tornissa idean rakennuttaa Tampereelle vastaava torni. Alun perin suunnitelmissa oli myös vaihtoehtoisesti Pyynikin näkötornin korottaminen. Särkänniemen lisäksi mahdollisia sijainteja tornille oli kaavailtu Ratinasta ja Pispalasta. Torni kantoi suunnitelmissa alkujaan Särkänneula-nimeä. Näsinneulan nimen keksi kunnallisneuvos Lauri Santamäki; nimen perustana olivat viereinen Näsijärvi ja Seattlen Space Needle -torni.
Tornin korkeus määritettiin helikopterista käsin.

Rakennus

Torni rakennettiin vuosina 1970–1971, ja sen on suunnitellut Pekka Ilveskoski. Urakoitsijaksi valittiin Tampereen Haka. Unkarista tilatut rakennusmiehet rakensivat tornin rungon teräsbetonista 33 vuorokaudessa liukuvaluna, joka aloitettiin 8.6.1970. Betoni toimitettiin paikalle Soraseulan betoniautoilla.
Tornin neula koostuu teräksisestä mastosta, jonka huipulla on vielä lasikuituinen masto.
Näsinneula valittiin vuonna 1970 Vuoden betonirakenteeksi. Valinnan teki Suomen Betoniteollisuuden Keskusjärjestö.
Tornin perusta on noin 15 metriä Näsijärveä korkeammalla. Yhden metrin matkalla torni kapenee 2 cm. Liukuvalun aloituspisteessä tornin halkaisija on 10,525 m ja ulkoseinän paksuus 60 cm. Hissien pysähtymistasanteella, 120 metrin korkeudessa, on varsinainen näköalatasanne ja kahvila. 10 metriä alempana 110 metrissä on ulkoilmatasanne.
Näsinneula voi kovassa tuulessa kallistua jopa 15 cm.

Hissit

Nousu tornin huipulle tapahtuu yleisömäärän mukaan yhdellä tai kahdella 15 hengen pikahissillä. Hissit nousevat huipulle 32 sekunnissa, ja niiden ajonopeus on 6 m/s. Hissit on valmistanut Valmet-Schlieren Valmetin lentokonetehtaalla Tampereella ja modernisoinut Otis-hissiyhtiö vuonna 1997. Ne ovat Suomen toiseksi nopeimmat julkisessa käytössä olevat henkilöhissit. Tornissa on myös kolmas, henkilökunnalle tarkoitettu hissi joka nousee 124 metrin korkeuteen. 
Sähköhäiriön sattuessa käynnistyy oma dieselkäyttöinen varavoima-asema. Hätätilanteessa tornin ulkoilmatasanteelta poistutaan porrashuoneen 700 porrasta pitkin. Elokuussa 2019 KONE aloitti pikahissien uudistamisen. Hisseissä tullaan käyttämään uutta UltraRope- nostoteknologiaa, joka parantaa hissien suorituskykyä ja energiatehokkuutta.

Ravintola Näsinneula

Näsinneulan näkötornin ylemmässä kerroksessa 124 metrin korkeudessa sijaitsee Ravintola Näsinneula, jonka ruokailutila ikkunoineen kierähtää tornin ympäri kerran 45 minuutissa. Ravintola kuuluu Tampereen korkeatasoisimpiin ravintoloihin. Näsinneulassa toimi aikanaan myös rullaluisteludisko.

Digitan radioasema

Näsinneulassa sijaitsee myös Digitan radiolähetin, josta lähetetään (2013) seuraavia radiokanavia: Iskelmä Tampere, Groove FM, Radio City Tampere, The Voice, Radio Suomipop, Radio Classic ja Radio Moreeni.

Porrasjuoksu

Näsinneulan porrasjuoksussa juostaan 651 porrasta ja 120 metriä ylöspäin. Kilpailun ennätys on vuodelta 1989, jolloin palomies Jari Koistinen juoksi ylös 3 minuutin 4 sekunnin ajalla.
Andrus Kivirähk

Andrus Kivirähk (s. 17. elokuuta 1970) on virolainen toimittaja (Eesti Päevaleht), kirjailija ja näytelmäkirjailija.  
Hän valmistui Tallinna 32. Keskkool -nimisestä lukiosta vuonna 1988, minkä jälkeen hän aloitti journalismin opinnot Tarton yliopistossa. Hän on ollut Eesti Üliõpilaste Seltsin (virolainen miesopiskelijajärjestö) jäsen vuodesta 1990 ja Viron kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1996. 
Eesti Päevaleht nimitti Kivirähkin vuoden 2015 suurimmaksi kulttuurihenkilöksi. 
Hänen teostaan Rehepapp ehk November (2000) ('Riihiukko eli Marraskuu') oli myyty vuoteen 2008 mennessä 32 000 kappaletta, ja siten Kivirähk on 2000-luvun menestyksekkäin virolaiskirjailija.
Nuijapää (sarjakuvahahmo)

Voimat ja varusteet

Nuijapää on erinomaisesti koulutettu atleetti. Hänellä on suuret fyysiset voimat (Nuijapää nostaa noin 250 kg) ja hän on mainio lähitaistelija huolimatta siitä, että hänen suosituin taistelutyylinsä on vastustajaa päin syöksyminen pää edellä. 
Vaikka monet pitävät Nuijapäätä typeränä, hän on juonikas rikollinen ja osaa käsitellä sujuvasti tuliaseita, varsinkin konepistooleita. Hän kantaa mielellään mukanaan 1920-luvulla käytettyä rumpulippaallista Thompson-konepistoolia. 
Nuijapään kallo ja osia luurangosta on korvattu miltei tuhoutumattomalla metalliseoksella. Tämä tekee Nuijapäästä äärimmäisen vastustuskykyisen fyysisiä vaurioita vastaan. Varsinkin hänen päänsä on hyvin kestävä.
Kurkkumehu

Kurkkumehu on kurkusta valmistettavaa mehua. Kurkkumehu on melko hapanta, ja se sisältää K-vitamiinia. Kurkkumehulla on useita terveysvaikutuksia. Se muun muassa auttaa alentamaan kolesterolia, vahvistaa hermostoa sekä torjuu syöpää.
Jesper Thörnberg

Ura

Thörnberg on HC Dalenin kasvatti. Hän siirtyi juniori-iässä HV71:een. Thörnberg voitti keväällä 2009 J20 Superelitin hopeaa. Kaudella 2009–2010 hän sijoittui tehoilla 22+26=48 kyseisen sarjan pistepörssissä kahdeksanneksi Huddinge IK:n Carl-Johan Sjögrenin kanssa.
Kaudella 2010–2011 Thörnberg debytoi Elitserienissä. Hän pelasi HV71:ssä 23 runkosarjaottelua ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Helmikuussa 2011 Thörnberg teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.

Maajoukkue

Thörnberg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011.

Muuta

Thörnbergin isoveli Martin on Ruotsin maajoukkuepelaaja, joka pelaa nykyään KHL-joukkue Torpedo Nižni Novgorodissa. Veljesten isä Ove pelasi HV71:ssä yli 350 runkosarjaottelun Elitserien-uran.
Subliminaalinen viesti

Subliminaalinen viesti (joskus 'piiloviesti', 'alitajuinen viesti') tarkoittaa, viestiä, jossa ärsyke annetaan niin heikkona, että tietoista havaintoa ei synny, mutta alitajunta havaitsee viestin. Mainonnassa tällainen subliminaalinen mainonta on kielletty Euroopan unionissa.
Subliminaalisia viestejä on yritetty käyttää myös mainonnan apuna, mutta tulokset ovat ristiriitaisia. New Scientist-lehden artikkeli vuodelta 2006 arvelee mainonnassa olevan mahdollista hyödyntää alitajuisia viestejä. ( newscientist.com/article/mg19025494.400-subliminal-advertising-may-work-after-all/)

Eräs alitajuisen viestin tai ärsykkeen muoto on piilokuva.
Pjotr Vjazemski

Pjotr Andrejevitš Vjazemski (ven. Пётр Андре́евич Вя́земский, 23. heinäkuuta (J: 12. heinäkuuta) 1792 Moskova – 22. marraskuuta (J: 10. marraskuuta) 1878 Baden-Baden) oli venäläinen ruhtinas, runoilija ja kirjallisuuskriitikko.
Pjotr Vjazemski syntyi rikkaaseen aatelisperheeseen ja sai erinomaisen kotisivistyksen. Isän kuoltua hänen holhoojanaan toimi kirjailija Nikolai Karamzin. Vuoden 1812 isänmaallisessa sodassa Vjazemski osallistui Borodinon taisteluun. Sodan jälkeen hän suhtautui kriittisesti hallituksen toimintaan. Vuodesta 1817 lähtien Vjazemski työskenteli virkamiehenä Varsovassa, jossa hän osallistui Venäjän perustuslain valmisteluun ja seurusteli puolalaisten liberaalien kanssa. Oppositiohenkisten kannanottojensa takia hänet erotettiin palveluksesta vuonna 1821.
Vjazemski arvosteli tsaarinvaltaa vielä vuoden 1825 dekabristikapinan jälkeenkin, mutta vähitellen hän alkoi lähentyä Nikolai I:n hallitusta. Vuodesta 1830 lähtien hän työskenteli virkamiehenä raha-asiain ministeriössä ja vuosina 1856–1858 kansanvalistusministerin apulaisena johtaen sensuuria. Elämänsä loppuvaiheessa Vjazemski saavutti huomattavan aseman Aleksanteri II:n hovissa, mutta vuodesta 1863 lähtien hän asui etupäässä ulkomailla.
Vjazemskin ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1808. Aluksi hän kirjoitti dekabristeja myötäilevää kansalaislyriikkaa, jota julkaistiin muun muassa Kondrati Rylejevin ja Aleksandr Bestuževin Poljarnaja zvezdassa. Kirjallisuusseura Arzamasissa hän esiintyi Karamzinin kannattajana. Vuosina 1825–1828 Vjazemski oli mukana julkaisemassa Moskovski telegraf -aikakauslehteä, jossa hän toimi kriitikkona romantiikan puolesta klassismia vastaan. Vjazemski oli Aleksandr Puškinin ystävä ja osallistui tämän kanssa Literaturnaja gazetan ja Sovremennikin toimittamiseen. Vuonna 1830 laadittu ja vuonna 1848 julkaistu kirja Denis Fonvizinista oli Venäjän ensimmäinen laaja tutkimus kirjailijan elämästä ja tuotannosta.
1840-luvulla Vjazemski esiintyi konservatiivisena kirjallisuuskriitikkona, joka vastusti Vissarion Belinskin ajatuksia. Euroopan vallankumousvuosi 1848 sai hänet kirjoittamaan monarkismia puolustavia runoja. Vuonna 1865 Lausannessa ilmestyi isänmaallishenkinen esseekokoelma Lettres d'un vétéran russe de l'année 1812 sur la question d'Orient (”Venäläisen vuoden 1812 veteraanin kirjeitä idänkysymyksestä”). Vuosikymmenten ajan Vjazemski julkaisi myös otteita ”vanhasta muistikirjastaan”, jotka kuvaavat aikansa politiikkaa ja kirjallisuuselämää.
Vjazemski oli lahjakas ja monipuolinen runoilija, jonka lyriikassa esiintyy erilaisia tyylilajeja juhlallisista oodeista hienostuneisiin luonnonkuviin tai ajankohtaisista sanomalehtirunoista seurapiirilyriikkaan ja kansanlauluihin. Hänen runokielensä pyrkii ajatuksen tarkkuuteen, mikä toisinaan rikkoo kielen ja runomitan normeja. Runoilija tunnetaan myös satiiristen epigrammien ja taitavien sanaleikkien mestarina.
Gratangen

Maantiede

Gratangenin kunta sijaitsee Gratangenvuonon ympärillä. Kunnan luoteispuolella sijaitsee Astavuono. Kunta koostuu vuonon molemmin puolin laakso- ja vuonoalueista. Kunnan korkein huippu on Leigastind (saameksi Leaiggasoaivi), 1 332 metriä, joka sijaitsee Gratangenin ja Narvikin rajalla. Noin 1/3 kunnasta sijaitsee metsärajan alapuolella. Vuorilla on porojen laidunmaita. Gratangenin väestössä on jonkin verran saamelaisvaikutusta, ja suurimmalla osalla vuorista ja järvistä on sekä saamelaiset että norjalaiset nimet.

Historia

Gratangenin kunta perustettiin 1. heinäkuuta 1926 erottamalla se Ibestadin kunnasta. Gratangenin tuolloinen väkiluku oli 1 967. Kunnan rajat eivät ole muuttuneet perustamisen jälkeen.

Väestö

Kunnan väkiluku oli vuoden 2018 alussa 1 117.Suurin ulkomaalaissyntyisten ryhmä kunnassa olivat puolalaiset, joita oli 31 henkeä. Muita huomionarvoisia väestöryhmiä olivat ruotsalaiset (20 henkeä) sekä liettualaiset (16) ja eritrealaiset (16).

Hallinto

Osterøyn kunnanvaltuustossa on 15 jäsentä. Vuosina 2015-2019 sen kokoonpano on seuraavanlainen: Työväenpuolue 7 paikkaa, Keskustapuolue 3 paikkaa, paikallinen ryhmittymä Gratangen Demokratiske Liste 3 paikkaa ja toinen paikallinen ryhmittymä Gratangen Fellespolitiske Liste 2 paikkaa. Puheenjohtajana toimii kunnanjohtaja Eva Ottesen, joka on Työväenpuolueen jäsen. Varapuheenjohtaja Roy Sandberg kuuluu Gratangen Fellespolitiske Liste:en.
Pan-pan

Pan-pan on radioliikenteessä käytettävä kutsu, joka tarkoittaa pakkotilaa. Pan-pan-termi on erillinen Mayday-termistä, joka tarkoittaa hätätilaa. Pan-pan-termiä käytetään, kun laivaan, lentokoneeseen tai muuhun kulkuvälineeseen tai sen matkustajiin ei kohdistu välitöntä uhkaa, mutta pakkotilaan tulee kuitenkin pian reagoida. Pan-pan ilmaisee turvallisuusongelmien olemassaolon mahdollisille pelastajille (hätäpalvelut ja muut kulkuvälineet alueella), mutta ”Mayday” ilmaisee esimerkiksi koneen putoamisen tai uppoamisen tapahtuvan juuri nyt ja pelastusavun tarpeen olevan välitön.
Heinrich I

Heinrich (k. 1158 Ravenna) oli Mainzin arkkipiispa vuosina 1142–1153.
Arkkipiispankauden alkuaikoina häntä avusti Anselm Havelbergilainen. Hän kannatti Fredrik IV:ttä Konrad III:n seuraajaksi.
Toisen ristiretken aikana hän yritti estää Mainzin juutalaisiin vuonna 1096 kohdistuneiden väkivaltaisuuksien toistumista. Hän kutsui Bernard Clairvauxlaisen vastaamaan munkki Radulf Sistersiläisen kiihotuspuheisiin.
Hän oli Hildegard Bingeniläisen kannattaja ja oli tämän kanssa kirjeenvaihdossa. Hän siunasi Hildegardin luostarin kirkon Rupertsbergissa 1152. Hänet on kuvattu viemässä Hildegardin teoksia paavi Eugenius III:lle ja Bernard Clairvauxlaiselle.
Hän oli Saksan arkkikansleri, ex officio, mutta myös Burgundin elämänsä lopulla.
Aidan Quinn

Nuoruus

Quinn syntyi Chicagossa irlantilaistaustaisille vanhemmille. Hän sai katolisen kasvatuksen. Hänen äitinsä Teresa oli kotiäiti ja isänsä Michael Quinn kirjallisuuden ammattilainen. Hänellä on kolme veljeä ja yksi sisko. Hänen vanhempi veljensä Declan Quinn on elokuvaaja.
Seppo Jalava

Pelaajaura

Jalava harrasti alun perin yleisurheilua ollen lahjakas kymmenottelija. Miesten keihästä hän heitti juniori-ikäisenä yli 62 metriä. A-juniori-ikäisenä hänet löydettiin koripallon pariin.
Jalava edusti koko kilpauransa ajan kasvattajaseuraansa Turun NMKY:tä, jossa hän pelasi miesten SM-sarjassa viisi kautta vuosina 1972–1977. TuNMKY oli jokaisella Jalavan kaudella mitaleilla: kolmesti mestari ja kertaalleen hopealla sekä pronssilla. Myös Suomen cupissa joukkue menestyi saavuttaen kahdesti mestaruuden ja kahdesti hopeaa. Kaudella 1974–1975 Jalava heitti vierasottelussa Panttereita vastaan 42 pistettä. Kaudella 1975–1976 TuNMKY voitti Euroopan Mestarien cupin kummallakin karsintakierroksella ja eteni kilpailun lohkovaiheeseen.
Lokakuussa 1974 Jalava pelasi Suomen alle 22-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua Ruotsia vastaan.

Yksityiselämä

Jalava oli neljän laudaturin ylioppilas ja opiskeli lääketiedettä Turun yliopistossa. Hän harrasti tietokilpailuja. Jalava sairastui nopeasti edenneeseen syöpään ja kuoli Turussa 66-vuotiaana 10. marraskuuta 2018.