google/wiki40b huggingface dataset:
Iskusuhde

Iskusuhde kuvaa mäntämoottoreissa männän iskunpituutta suhteessa männänhalkaisijaan.
Esimerkiksi jos männänhalkaisija on 100 mm ja iskunpituus 120 mm, iskusuhteeksi saadaan 1,2:1 on siis 1,2.
Iskusuhteesta puhuttaessa moottori voi olla ns. pitkäiskuinen, tai lyhytiskuinen. Pitkäiskuisia moottoreita pidetään kankeina, mutta samalla sitkeinä ja vääntävinä, eli isoin vääntömomentti saavutetaan alhailla kierroksilla. Lyhytiskuiset moottorit puolestaan mielletään kierrosherkiksi, ja ne ovat vähemmän alttiita mekaaniselle kulumiselle, sillä pitkäiskuisessa moottorissa männän nopeudet ovat suuret.
On kuitenkin syytä muistaa, että moottorin luonteeseen sekä käyttäytymiseen vaikuttaa moni muukin asia sen suunnittelussa, rakenteessa sekä ominaisuuksissa, ja näin ollen ei kannata antaa liikaa painoarvoa iskusuhteelle. On olemassa sekä hyvin vääntäviä ja sitkeitä lyhytiskuisia moottoreita, että pitkäiskuisia "ei-niin-hyvin vääntäviä". Nyrkkisääntönä voidaan pitää että yli 1,10 iskusuhteiset moottorit ovat pitkäiskuisia, sen alle puolestaan lyhytiskuisia.
Ysis Sonkeng

Ysis Amarielle Sonkeng (20. syyskuuta 1989 Baleveng) on kamerunilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Kamerunin naisten jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2012 lähtien. Seuratasolla Sonkeng edustaa Elitettan-seura Sundsvallia. Vuoden 2012 kesäolympialaisten naisten jalkapalloturnauksessa Sonkeng teki oman maalin Uutta-Seelantia vastaan.
Karpathos (antiikin kaupunki)

Maantiede

Karpathos oli yksi Karpathoksen saaren neljästä poliksesta. Muut kolme olivat Arkesseia, Brykus ja Eteokarpathioi. Karpathoksen kaupungin tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijaitsi oletettavasti Karpathoksen saaren eteläosissa lähempänä kapean saaren itä- kuin länsirannikkoa. Yleensä kaupunki sijoitetaan nykyisen Apérin kylän paikalle noin kuusi kilometriä luoteeseen nykyisestä Kárpathoksen kaupungista eli Pigádiasta, mutta tätä teoriaa on myös vastustettu. Antiikin Karpathoksen satamaksi usein oletettu Potidaion eli Poseidion on paikannettu nykyisen Pigádian paikalle saaren itärannikolle. Sitä on ehdotettu kuitenkin myös Karpathoksen kaupungin itsensä paikaksi ainakin myöhemmällä ajalla, ja jopa Eteokarpathioin polis-keskukseksi.

Historia

Karpathoksen saari oli alun perin pronssikaudella minolaista aluetta. Antiikin ajalla Karpathoksen polis oli Arkesseian ja Brykuksen tavoin Argoksesta tulleiden doorilaisten perustama siirtokunta. Homeroksen Iliaan laivaluettelossa esiintyy Troijan sodan yhteydessä nimimuoto ”Krapathos” yhdessä Nisyroksen, Kasoksen ja Kosin kanssa. Se viittaa oletettavasti joko Karpathoksen kaupunkiin tai kaikkiin saaren kaupunkeihin yhdessä.
Ainakin myöhemmin Karpathos muodosti Arkesseian ja Brukyksen kanssa tripoliin eli jonkinlaisen kolmen kaupungin liiton, kun taas Eteokarpathioi oli saaren alkuperäisasukkaiden polis. Nimitys tripolis esiintyy Pseudo-Skylaksilla. Strabon kuitenkin kutsui saarta todennäköisesti virheellisesti tetrapoliiksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Karpathios (Καρπάθιος).
Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Karpathos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se mainitaan liiton verotusluetteloissa vuosina 445/444–415/414 eaa. 400-luvun eaa. lopulla tai 300-luvulla eaa. Karpathos ja muut saaren kaupungit tulivat Rhodoksen vallan alle, mikä jatkui hellenistisellä kaudella.

Rakennukset ja löydökset

Karpathoksen kaupungista ei ole tehty löytöjä, jotka olisivat vahvistaneet sen sijainnin. Satamakaupunki Potidaionin akropoliilta on tehty enemmän löytöjä erityisesti hellenistiseltä kaudelta. Akropoliin ympäristöstä on tehty hautalöytöjä myös minolaiselta ja mykeneläiseltä kaudelta.
Christian Lindemans

Christian Lindemans (myös Christiaan Lindemans, peitenimi King Kong) (24. lokakuuta 1910 – 20. heinäkuuta 1946) oli hollantilainen kaksoisagentti toisessa maailmansodassa.
Rotterdamissa syntynyt ja siellä automekaanikkona työskennellyt Lindemans liittyi Alankomaiden vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana 1940 Saksan miehitettyä Alankomaat. Hän toimitti aluksi liittoutuneille tietoja Rotterdamin sataman toiminnasta. Vuodesta 1942 alkaen hän johti järjestöä, joka kuljetti natsien vainoamia ihmisiä Hollannista. Järjestö toimi Espanjasta ja Britanniasta käsin. 
Maaliskuussa 1944 Lindemans joutui pulaan, kun Gestapo kaappasi hänen veljensä ja tyttöystävänsä. Pelastaakseen heidät Lindemans liittyi saksalaisten puolelle kesällä 1944. Lindemansin väitetään antaneen saksalaisille ennakkotietoa liittoutuneiden laskuvarjohyökkäyksestä Arnheimiin syyskuussa 1944, mutta tämä on osoitettu vääräksi tiedoksi. Hän kuitenkin paljasti syksyn 1944 aikana lukuisia vastarintaliikkeen jäseniä Gestapolle. Lindemans vangittiin sodan jälkeen ja hän teki itsemurhan vankilassa.
Kehruu-Jenny

Kehruu-Jenny (engl. spinning jenny) on James Hargreavesin vuonna 1770 patentoima kehruukone, jota pidetään ensimmäisenä laitteena, jolla voitiin kehrätä useita lankoja samanaikaisesti.
John Kay oli vuonna 1733 keksinyt pikasukkulan, joka huomattavasti nopeutti kutomista. Tämä asetti vaatimuksen myös kutomisen raaka-aineen eli langan nopeammasta valmistamisesta. Ratkaisun toi Kehruu-Jenny, jonka Hargreaves ilmeisesti kehitteli 1760-luvulla. Laitteelle vuonna 1770 myönnetty patentti mitätöitiin myöhemmin, sillä Hargreaves oli myynyt koneitaan jo ennen patentin anomista. Kerrotaan, että Hargreaves nimesi kehruukoneen tyttärensä – toisten lähteiden mukaan vaimonsa – mukaan. Todennäköisimmältä tuntuu kuitenkin selitys, jonka mukaan jenny on vain väännös sanasta gin (vrt. cotton gin, raastinkone), joka puolestaan on lyhennys sanasta engine. Hargreavesin asemaa Kehruu-Jennyn keksijänä on myös epäilty.
Kehruu-Jennyssä oli rukin tavoin yksi pyörä mutta rukista poiketen kahdeksan värttinää. Lanka kelautui samanaikaisesti kaikille kahdeksalle värttinälle. Käsikäyttöisessä koneessa langan tuotanto tapahtui kolmessa vaiheessa: ensin puuvillahahtuvat venytettiin, sitten kierrettiin ja viimein kelattiin puolille. Kehruu-Jennyä kehitettiin niin, että siinä oli parhaimmillaan 120 värttinää. Laite siis nopeutti langan valmistusta huomattavasti.
Clytus Gottwald

Clytus Gottwald (s. 20. marraskuuta 1925 Bad Salzbrunn) on saksalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja. Hän opiskeli Tübingenin ja Frankfurtin yliopistoissa, ja hän sai vuonna 1961 tohtorinarvon. Hän päätteli väitöskirjassaan renessanssisäveltäjien Johannes Ghiselinin ja Jean Verbonnet'n olleen sama henkilö.
Gottwald toimi vuosina 1958–1970 kanttorina Paavalin kirkossa Stuttgartissa. Hän perusti vuonna 1960 Schola Cantorum Stuttgartin, jota hän johti, kunnes se hajosi vuonna 1990. Gottwald tunnetaan varsinkin avantgarde-spesialistina, mutta hänen musiikillisen mielenkiinnon kohteensa ovat kuitenkin olleet laajat. Hänen useimmat omat sävellyksensä ovat kuorolle tai laulusolistille, joskus nauhan kanssa.
Gottwald sai vuonna 2009 Kulturpreis Baden-Württembergin elinikäisistä saavutuksistaan ja vuonna 2012 Preis der Europäischen Kirchenmusikin työstään hengellisen musiikin parissa.
Penijõen kartano

Penijõen kartano (viroksi Penijõe mõis, saks. Pennijöggi) on kartano Läänemaalla Virossa nykyisen Lihulan kunnan alueella. Vuodesta 2000 kartanossa on toiminut Matsalun kansallispuiston opastuskeskus.
Martin Lundberg

Seuraura

Lundberg on Skellefteå AIK:n kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa vain 17-vuotiaana kaudella 2007–2008, jolloin Lundberg pelasi Elitserienissä 11 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Toukokuussa 2008 hän teki kolmivuotisen Elitserien-sopimuksen Skellefteån kanssa. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2008–2009 Lundberg teki 47 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. SKA Pietari varasi hänet 45. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kauden 2010–2011 päätteeksi Lundberg voitti Elitserien-hopeaa. Helmikuussa 2011 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Skellefteån kanssa.
Kaudella 2011–2012 Lundberg nousi Skellefteån varakapteeniksi ja hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Kauden 2012–2013 päätteeksi Lundberg voitti Ruotsin-mestaruuden. Huhtikuussa 2013 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Skellefteån kanssa. Myös kauden 2013–2014 päätteeksi Lundberg voitti Ruotsin-mestaruuden. Kaudella 2014–2015 hän nousi taas Skellefteån varakapteeniksi ja voitti SHL-hopeaa. Kaudella 2015–2016 Lundberg teki Ruotsin pääsarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+8=21, kuten myös pudotuspeleissä tehoilla 4+2=6. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa.
Toukokuussa 2016 NHL-varaamaton Lundberg teki vuoden mittaisen tulokassopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Hän pelasi kauden 2016–2017 kokonaan AHL-joukkue Rockford IceHogsissa, jossa Lundbergin tulokaskausi toi 67 runkosarjaottelussa tehot 9+12=21. Kaudeksi 2017–2018 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Växjö Lakers HC:n riveihin.

Pelityyli

Elite Prospects -sivuston vuonna 2012 tekemän analyysin mukaan Lundbergin vahvuuksiin kuuluu työteliäisyys ja monipuolisuus. Hän haluaa pelata varsin aggressiivisesti ja taklata kovaa.
M/S Baltijsk

Käyttöhistoria

Kesäkuussa 1984 alus laskettiin vesille. 19. marraskuuta 1984 Partenreederei m.s. "Railship II" hankki aluksen ja rekisteröi sen Saksan lipun alle. Kotisatamaksi tuli  Lyypekki. Tuolloin alus oli nimeltään M/S Railship II. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Hangon ja Travemünden välillä. 1. kesäkuuta 1998 laiva siirtyi reitille Turku–Travemünde. 
25. toukokuuta 2002 Railship II törmäsi laituriin Travemünden satamassa. Törmäys vahingoitti aluksen perää. Alus korjattiin Flender Werftin telakalla Lyypekissä, Saksassa. 
Syyskuussa 2002 alus kastettiin Finnrideriksi. 19. marraskuuta 2003 norjalaisen RoRo K/S osti Finnriderin yhdessä neljän muun aluksen: M/S Transfinlandian, M/S Astrean, M/S Transbaltican ja M/S Finnrunnerin kanssa. Uusi omistaja vuokrasi aluksen Finnlinesille.
24. maaliskuuta 2004 alus nimettiin Rideriksi. Maaliskuussa 2005 Runner saarrettiin Travemündeen, koska aluksen miehistö oli alipalkkaista. Saman kuukauden aikana alus liputettiin Suomen lipun alle ja kotisatamaksi tuli Helsinki.  
Maaliskuussa 2006 venäläinen Rosmoport -varustamo osti Riderin. 17. huhtikuuta alus oli viimeistä päivää Finnlinesin liikenteessä, jonka jälkeen Rosmoport otti aluksen haltuunsa. Toukokuussa Rider rekisteröitiin Leasing Co Of Civil Aviationin haltuun. Baltic Transport Systems alkoi isännöidä alusta. Pian omistajan vaihtumisen jälkeen alus sai nykyisen Baltijsk -nimensä. Elokuun alussa Baltijsk aloitti liikennöinnin Pietarin ja Lyypekin välillä. Vielä ennen vuoden vaihdetta alus siirtyi reitille Ust-Luga–Baltijsk–Sassnitz. Jouluaattona 2006, laivan ollessa matkalla kohti Baltijskia, syttyi konehuoneessa tulipalo, jonka miehistö pystyi sammuttamaan. Tulipalon jälkeen alus hinattiin Sassnitziin, Saksaan.
Cagliari

Historia

Kaupunki kuului nimellä Karalis foinikialaisten kauppasiirtokuntien ketjuun 600-luvulla eaa. Muun saaren mukana se siirtyi ensin Karthagon ja myöhemmin Rooman haltuun vuonna 238 eaa. 
1000-luvulla Pisan tasavalta valloitti alueen ja jälleenrakensi kaupungin. Pisalaiset rakensivat suureksi osaksi Castellon (sardiksi Casteddu 'e susu) aluetta nykyisinkin ympäröivät linnoitukset; erityisesti jäljellä olevat kaksi Giovanni Capulan suunnittelemaa kalkkikivitornia ovat huomionarvoisia. Aragon valloitti alueen vuonna 1326 ja 1600-luvulla kaupunki sai espanjalaisen barokki-ilmeen. 1700-luvulla Piemonten hallussa Cagliari menetti asemansa linnoituksena.
Vatsaontelo

Vatsaontelon osat

Vatsaontelo jaetaan ylä-, keski- ja alavatsaan. Ylävatsa (lat. regio abdominis cranialis, epigastrium) rajautuu kraniaalisesti palleaan ja kaudaalisesti kylkikaaren takaosan kautta kulkevaan pystysuoraan tasoon. Keskivatsa (lat. regio abdominis media) jää kylkikaaren takaosan ja lantioluun istuinkyhmyjen kautta kulkevien pystysuorien tasojen väiin. Alavatsa (lat. regio abdominis caudalis, hypogastrium) ulottuu istuinkyhmyjen kautta kulkevasta pystysuorasta tasosta lantion etuaukeamaan.
Mika Laurikainen

Ura

Laurikainen aloitti valmennusuransa vuonna 1993 Turun Palloseuran D-junioreista. Kaudeksi 1996 hän siirtyi valmentamaan TPS:n silloista reservijoukkuetta Åbo IFK:ta, jonka Laurikainen nosti viidessä kaudessa Kolmosesta Ykköseen. Vuonna 2001 hän siirtyi Veikkausliigasta pudonneen TPS:n päävalmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan Ykkösessä joukkue ylsi liigakarsintoihin, ja seuraavana vuonna se palasi karsintojen kautta takaisin liigaan. Laurikainen debytoi pääsarjassa valmentajana 2003 ja johdatti joukkueensa yhdeksännelle sijalle. Kaudeksi 2004 hän siirtyi TPS:n valmennuspäälliköksi, toimien asemassa kahden vuoden ajan. Kaudeksi 2006 Laurikainen siirtyi Myllykosken Pallon valmennusryhmään, jossa hän toimi apuvalmentajana sekä juniorivalmennuspäällikkönä. Hän palasi päävalmentajaksi Veikkausliigaan 2007 solmien FF Jaron kanssa kaksivuotisen sopimuksen vuoden jatko-optiolla.
Kesäkuussa 2009 Laurikainen ilmoitti jättävänsä Jaron kauden jälkeen. Elokuussa 2009 Jaro kuitenkin erotti Laurikaisen yhdeksän voitottoman ottelun jälkeen. Lokakuun alussa hän siirtyi Palloliiton palvelukseen allekirjoittaen kaksivuotisen sopimuksen alle 18- ja 19-vuotiaiden maajoukkueiden valmennuksesta. 
Marraskuussa 2010 Laurikainen korvasi A-maajoukkueen apuvalmentajaksi vuoden 2011 alusta siirtyvän Markku Kanervan U21-maajoukkueen peräsimessä. Hän valmensi nuorten maajoukkuetta kaksi vuotta sopimuksensa päätökseen saakka. 
Helmikuun puolivälissä 2014 Laurikainen palasi TPS:n päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Helmikuussa 2016 hän teki seuran kanssa kausia 2016 ja 2017 koskevan sopimuksen, joka sisälsi myös jatko-option kauden 2019 loppuun saakka. Syyskuussa 2017 TPS ja Laurikainen solmivat kaksivuotisen, kauden 2019 loppuun saakka ulottuvan jatkosopimuksen.
Mustikkavuoren kisarata

Vanha rata

Mustikkavuorella oli vuodesta 2010 lähtien pieni frisbeegolfrata, joka rakennettiin kaupungin toimesta. Radalla oli itsetehdyt korit eikä ollenkaan heittopaikkoja.

Uusi rata

Nykyinen rata on rakennettu vuonna 2015 EU-rahoitteisesti paikallisten frisbeegolfpelaajien toimesta. Radalle tehtiin heittopaikat, väyläopasteet ja sinne uusittiin korit. Radalla järjestettiin Bleberry High Hills-kutsukilpailu, johon osallistui pelaajia ympäri Suomen. Osallistujat antoivat palautetta radasta, jonka pohjalta se sai nykyisen muotonsa. Radan varsinaiset avajaiset olivat 3.5.2016.
Iso Karhujärvi

Maantiede

Iso Karhujärvi on epäsäännöllisen muotoinen järvi, ja sen keskialtaasta erkanee eri suuntiin viisi pitkää haaraa, Keithin-, McVicarin-, McTavishin-, Deasen- ja Smithinlahdet.Iso Karhujärven allas muodostui viimeisen jääkauden aikana, mutta altaaseen on sen jälkeen vaikuttanut maankohoaminen.
Iso Karhujärvi sijaitsee napapiirillä Luoteisterritorioiden luoteisosissa. Se laskee Mackenziejokeen Great Bear River -joen kautta. Järveen laskee useita jokia, muun muassa Camselljoki, jota kautta Isoon Karhujärveen liittyy sen eteläpuolelta pitkä pienempien järvien ketju. Järvi on vuosittain jäässä noin kahdeksan kuukautta ja vapautuu jäistä usein vasta heinäkuussa. Iso Karhujärven pinta-ala on 31 153 neliökilometriä ja sen tilavuus 2 236 kuutiokilometriä. Se on pinta-alaltaan suurin kokonaan Kanadan puolella oleva järvi ja Pohjois-Amerikan neljänneksi ja koko maailman kahdeksanneksi suurin järvi. Järvellä on 2 719 kilometriä rantaviivaa.
Järvi on keskellä laajoja erämaita, ja sen pohjoiset ja läntiset haarat ulottuvat tundra-alueelle. Itäranta puolestaan on Kanadan kilven alueelle. Etelä- ja länsirannat ovat metsäisiä, ja siellä kasvaa käppyräisiä kuusia.

Historia

Eurooppalaiset löysivät Ison Karhujärven vasta 1700-luvulla, kun Peter Pond sai tietää vuosina 1783–1784 sen sijainnin. Turkiskauppa saapui alueelle noin vuonna 1800. John Franklinin löytöretken aikana 1825–1826 Keithinlahden rannalla perustettiin Fort Franklin. John Richardson tutki 1800-luvulla järven pohjoisrantaa, Peter Warren Dease vietti 1837–1838 talven Fort Confidencessa ja Robert Bell tutki alueen geologiaa vuonna 1900.
Asutukset olivat seudulla tilapäisiä, kunnes vuonna 1930 alueelta löydettiin radiumia ja uraania sisältävää pikivälkettä. Järven itärannalla perustettiin 1933 Port Radium. Malmivarannot käytettiin nopeasti loppuun, ja alueelta kaivettua malmia päätyi muun muassa Yhdysvaltain toisessa maailmansodassa käyttämiin atomipommeihin. Pikivälkevarantojen ehdyttyä alueen asutukset autioituivat. Nykyään ainoa asutuskeskus on Délįne. Kylässä asuu 650 ihmistä.
Edoardo Piscopo

Edoardo Piscopo (s. 4. helmikuuta 1988 Rooma) on italialainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula BMW, Formula Renault, Formula 3 ja Formula 2 -sarjoissa vuosina 2005-2009. Vuosina 2007-2009 hän kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa. Vuonna 2008 hän sijoittui toiseksi Italian F3-sarjassa seitsemällä voitollaan. Piscopo sai palkinnoksi testata Ferrarin F1-autoa yhdessä Mirko Bortolottin kanssa.
Vuonna 2009 Piscopo kilpaili F2-sarjassa sijoittuen sarjassa kahdenneksitoista 19 pisteellä. Samana vuonna hän kilpaili Aasian GP2-sarjassa ja saavutti kolme pistettä. Vuonna 2010 Piscopo kilpaili Auto GP -sarjassa, jossa hän sijoittui toiseksi. Samana vuonna hän debytoi GP2-sarjassa Trident-tallissa, Italian osakilpailussa jossa hän korvasi Johnny Cecotton. Hän nousi kilpailun viimeisestä lähtöruudusta turva-autojen ja keskeytysten avittamana kilpailun kärkeen ja sijoittui lopulta seitsemänneksi. Sprinttikilpailussa hän starttasi toisesta lähtöruudusta mutta joutui keskeyttämään kolarin seurauksena.
Georg Weissel

Georg Weissel (1590 Domnau, Itä-Preussi – 1. elokuuta 1635 Köningsberg) oli saksalainen pappi ja virsirunoilija.
Weissel opiskeli teologiaa ja musiikkia Albertus-yliopistossa. Hän työskenteli rehtorina Friedlandissa, Itä-Preussissa, kunnes hänestä tuli joulukuussa 1623 Köningsberglin luterilaisen Altroßgärter-kirkon pappi.
Weisselin kirjoittamia virsiä on säilynyt 23. Tunnetuin niistä on adventtivirsi "Avaja porttis, ovesi " (Macht hoh die Tür) jonka hän kirjoitti vastavalmistuneen Altroßgärter-kirkon vihkimiseen. Virsi julkaistiin painettuna Preussische Fest-Lieder kokoelmassa 1642. Virsi on käännetty useille eri kielille. Johann Sebastian Bach käytti Weisselin virttä ”Nun liebe Seel, nun ist es Zeit” Jouluoratorion viidennessä kantaatissa.
Saksan ”Evangeliches Gesangbuchissa” on Weisselin adventtivirren lisäksi vain kaksi hänen kirjoittamaansa virttä. Suomessa ja Ruotsissa tunnetaan hänen virsistään ainoastaan adventivirsi "Avaja porttis, ovesi". (Suomen ev. lut. kirkon virsikirja virsi 2, Ruotsin kirkon virsikirja virsi 107).
HMS Woodruff (K53)

Palvelus

Alus myytiin 1948 ja uusi omistaja nimesi sen Southern Lupiniksi. Alus romutettiin marraskuussa 1959 Odensessa.
Pääesikunta (Suomen puolustusvoimat)

Organisaatiouudistus

Nykyinen johtamis- ja hallintojärjestelmä otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2008. Uudistuksen jälkeen puolustusvoimain komentajan suoranaisessa johdossa on kolme itsenäistä puolustushaaraesikuntaa: Maavoimien esikunta Mikkelissä, Merivoimien esikunta Turussa ja Ilmavoimien esikunta Tikkakoskella. Lisäksi alaisuuteen kuuluu Maanpuolustuskorkeakoulu.

Historia

Pääesikunnan juuret ulottuvat itsenäisen Suomen puolustusvoimien perustamiseen eli vuoteen 1918. Suomen sisällissodassa tasavallan joukkojen ylipäällikön, kenraali Gustaf Mannerheimin johtoesikuntana oli Päämaja, joka toimi Vaasassa. Sodan jälkeen nimitykseksi tuli Esikunta ja myöhemmin Yleisesikunta sijoituspaikkanaan Helsinki. Lokakuun 1939 liikekannallepanossa Yleisesikunnasta muodostettiin 18. lokakuuta 1939 Päämaja Mikkeliin. Talvisodan jälkeen Päämaja jatkoi toimintaansa vielä muutamia kuukausia, kunnes se 16. syyskuuta 1940 muutettiin Puolustusvoimain pääesikunnaksi, joka oli Puolustusvoimien ylin johtoesikunta niin sanotun välirauhan aikana vuosina 1940–1941. Sijoituspaikkana oli edelleen suurimmalta osalta Mikkeli. Seuraava merkittävä muutos oli Päämajan perustaminen uudelleen 18. kesäkuuta 1941 uuden sodan alkaessa näyttää väistämättömältä. Päämaja toimi 4. joulukuuta 1944 saakka, jolloin tuli voimaan puolustusvoimien rauhanajan kokoonpano Moskovan välirauhansopimuksen (19. syyskuuta 1944) mukaisesti. Ylimmän johdon osalta siirtyminen rauhanaikaiseen kokoonpanoon tarkoitti sodanaikaisen Päämajan muuttumista jälleen Puolustusvoimain pääesikunnaksi (Pv.PE), mutta toimipaikka oli vielä pääosin Mikkeli heinäkuulle 1945 saakka, jolloin loputkin Pv.PE:n osat siirrettiin Helsinkiin. Nimi lyhennettiin nykyiseen Pääesikunta-muotoon Puolustusvoimien organisaatiouudistuksen yhteydessä joulukuussa 1952.
Texcoco

Texcoco eli Tetzcoco, acolhuoiden asuinpaikka

Texcoco tai Tezcoco oli nykyisessä Meksikon laaksossa sijainnut asteekkien sukulaiskulttuurin Acolhuan asuttama kaupunki. Texcoco oli silloisen suuren Texcoco-järven itäisellä rannalla. 
Acolhua oli nahuatlia puhuva kansa, joka saapui Meksikon laaksoon noin vuonna 1200.
Acolhuaa ei saa sekoittaa Culhuaan. Acolhuoita muistuttavia nahuatlia puhuvia kulttuureja olivat noihin aikoihin asteekit, tepaneekit, Chalco ja Xochimilca.
Texcocon kaupungin perustivat ehkä chichimekit 1200-luvulla.
Noin 1337 acolhuat ajoivat chichimekit Texcocosta pois tepaneekkien avustamana. Ajatellaan että varhaiset acolhuoiden johtajat puhuivat alueen alkukieltä otomia, ja nahuatl määrättiin kieleksi vasta kuningas Techotlalatzinin aikaan noin 1357/1377-1409. Näihin aikoihin tepaneekkien kaupungin Azcapotzalcon vaikutus tai jopa löyhä ohjaus ulottui Texcocoon, joka joutui maksamaan tepaneekeille veroa. 
Uusi 1409 valtaistuimelle noussut Texcocon johtaja Ixtlilxochitli I otti vuonna 1414 itselleen tittelin Chichimeca Tecuhtli, "kikimeekkien herra", ja aikoi solmia liiton Tenochtitlanin asteekkien kanssa, mutta asteekkijohtaja Huitzilihuitl torjui ajatuksen, samoin kuin myöhemmin hänen poikansa  Chimalpopocaa. Tämä lienee johtunut siitä, että
asteekkien päällikkö oli naimisissa tepeneekkijohtajan tyttären kanssa.
Texcocon johtaja Ixtlilxochitli I hyökkäsi Azcapozalcoon, tepaneekkien pääkaupunkiin, ja onnistuikin saartamaan sitä pitkään, mutta koska ei kyennyt valtaamaan sitä, palasi tyhjin toimin takaisin. 
Tepaneekkijohtaja Tezozomocin kostoretki syöksi Ixtlilxochitli I:n vallasta vuonna 1418.
Kymmenen vuotta myöhemmin Huexotzingoon paennut Ixtlilxochitli I:n poika Nezahualcoyotl (1403 - 1473) kukisti yhdessä asteekkien ja monien muiden kanssa tepaneekit, ja liittyi asteekkien ja Tlacopanin kanssa kolmiliittoon. Texcocosta tuli tällöin asteekkien valtakunnan toiseksi tärkein kaupunki. Nezahualcoyotl oli merkittävä filosofi ja runoilija säilyneiden tietojen mukaan.
Hän keräsi puutarhaan ja eläintarhaan eksoottisia eläimiä ja kasveja valtakunnan eri seuduilta.
Nezahualpilli (1464-1515) jatkoi isänsä perinteitä. 1520 espanjalaisvalloittaja Hernan Cortéz tappoi viimeisen Texcocon hallitsijan Cacamatzinin ja myös pian valtaistuimelle nousseen Coanacochin ja pani valtaistuimelle nukkehallitsijaksi kristinuskoon kääntyneen
Ixtlilxochitl II:n vuonna 1525.
Viimeinen espanjalaisten tukema tlatoani-tyyppinen Texcocon johtaja  oli Antonio Pimentel Tlahuitoltzin.
Reijo Hukkanen

Reijo Juhani Hukkanen (s. 4. toukokuuta 1946 Oulu) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänet tunnetaan parhaiten teoksista, jotka koostuvat olemassa olevien esineiden yhdistelemisestä yllättävällä tavalla.
Hukkasen nuoruudentyöt ovat naivismin ja surrealismin rajalta olevia maalauksia. Vuonna 1982 hän aloitti esineteosten luomisen Mauri-myrskyn repimästä peltikatosta. 
Hukkanen valittiin vuonna 1991 Vuoden taiteilijaksi. Hän sai myös Kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1987.
Hukkanen oli yksi Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajista vuonna 2012.