google/wiki40b huggingface dataset:
Veikko Ahvenainen

Pitkän linjan harmonikkamestari

Ahvenainen mainitsee konsertoivansa noin sata kertaa vuodessa Suomessa ja ulkomailla. Konserttimatkat Yhdysvaltoihin alkoivat vuonna 1966, mutta uransa kohokohtana hän on pitänyt esiintymistä Moskovan Tšaikovski-salissa 1970-luvun lopulla. 75-vuotishaastattelussaan vuonna 2004 hän sanoi keskittyvänsä tulevaisuudessa säveltämiseen  ja konsertteihin, jolloin lavaesiintymisiin jää entistä vähemmän aikaa.
Ahvenaisen ensimmäinen levytys oli hänen itse säveltämänsä valssi "Muistoja Marseillesta" vuodelta 1955. Sen jälkeen hän on tehnyt useita satoja levytyksiä aina 2000-luvulle saakka, sekä klassista musiikkia että vanhaa tanssimusiikkia. Ahvenaisen yhdessä George de Godzinskyn kanssa tekemä albumi La Cumparsita nauhoitettiin vain hieman ennen de Godzinskyn kuolemaa.
Ahvenainen on soittanut uransa aikana kaikkien maamme sinfoniaorkestereiden solistina, kuten Helsingin, Tampereen, Lahden, Turun, Oulun ja Kuopion kaupunginorkestereiden kanssa. Hän esiintyi 1950-1960-luvulla usein Radio-orkesterin solistina George de Godzinskyn johdolla. Ahvenaisen solistinumeroina olivat muun muassa Pietro Deiron harmonikkakonsertot A-molli, E-molli ja D-duuri, Anthony Galla-Rinin harmonikkakonsertto, Paul Crestonin ja venäläisen Nikolai Tsaikinin konsertto kantaesityksinä Suomessa.
Ahvenainen on kirjoittanut lukuisia harmonikansoiton oppikirjoja. Hän on myös sanoittanut lauluja, muun muassa "Ei saavu hän", "Begin the Beguine", "Jezebel", "Muistoja Ukrainasta" ja "Sulkavan aalloilla", "Syksyn tullessa", "Jäppilän Jenni", "Sinivalkoinen soitin".
Ahvenainen kiersi yhtyeensä kanssa suomalaisia tanssipaikkoja 1950- ja 1960-luvuilla. Yhtyeen laulusolistina oli Kalevi Korpi. Vuonna 1984 Ahvenainen perusti Veikon Hanurikvartetin, jossa soittavat hänen lisäkseen Arto Kivekäs, Seppo Lankinen ja Jarmo Tinkala, jotka ovat aiemmin olleet Ahvenaisen oppilaina. Kvartetti teki 30-vuotiskiertueensa keväällä 2013.
Ahvenainen on saanut Pro Finlandia -mitalin vuonna 2010. Hän harrastaa 84-vuotiaana muun muassa maratonjuoksua, ja on juossut 31 täyspitkää maratonia, joista New Yorkissa 13 kertaa.
Ahvenainen solmi toisen avioliittonsa vuonna 2005 hanuristi Carina Nordlundin kanssa Björnan kirkossa.
Maria Vaara

Maria Vaara (oikealta nimeltään Maija Haataja) (29. joulukuuta 1931 Kuhmo – 23. kesäkuuta 1992 Oulu) oli suomalainen kirjailija. Vaara julkaisi teoksensa vuosina 1973–1982 kirjoittaen romaaneja, runoja, kuunnelmia ja nuorten saturomaanin. Vaara sai Gummeruksen Kaarlen päivän palkinnon 1976. Hänen kirjansa käsittelivät omakohtaisesti koettua suhdetta skitsofreniaan.
Vaaran omaelämäkerralliseen tuotantoon kuuluu viisi teosta: Likaiset legendat (1974), Kuuntele Johannes (1975), Toinen hengitys (1976), Myrkkyseitikki (1980) ja Tulilintu (1982). Tämä sarja kuvaa päähenkilön elämää, sairautta ja elpymistä.
Maria Vaara kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Käpylän yhteiskoulusta 1953. Vaara toimi kirjastonhoitajana ja opettajana Kainuussa 1953–1970. Oulussa hän asui vuodesta 1977 lähtien. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle.
Punatauti

Punatauti eli dysenteria on yleisnimitys suolistotulehduksille, joille ovat ominaisia veriset ulosteet. Yleensä termillä tarkoitetaan joko amebapunatautia (amebatauti, amebiaasi, amebadysenteria, dysenteria amoebica) tai bakteeripunatautia (shigelloosi, shigelladysenteria) mutta varsinkin maataloudessa myös esim. babesioosia (naudan punatauti), joka voi myös tarttua ihmisiin.

Bakteeripunatauti

Bakteeripunatauti eli shigelloosi on suoliston bakteeritauti. Sitä esiintyy käytännöllisesti katsoen vain kädellisillä. Yleensä tautia esiintyy huonon hygienian oloissa ja poikkeusolojen, kuten sotien, aikana. Olosuhteissa, joissa jätehuolto ei toimi, ulosteita pääsee pintavesiin, joita käytetään juomiseen. Myös kärpäset levittävät tautia lentäessään ulosteista elintarvikkeisiin. Nykyisen nestehoidon aikana kuolleisuus punatautiin on länsimaissa pieni, mutta lapsille ja heikkokuntoisille, kuten AIDS-potilaille, tauti on vaarallinen. Bakteeripunatautia vastaan on myös bakteerilääkkeitä, mutta bakteerien vastustuskyky näyttää kehittyvän helposti.
Aiemmin tauti oli vakava ongelma Suomessakin. Vuonna 1852 pelkästään Hämeenlinnan piirilääkärin alueella lähes 2 000 ihmistä kuoli bakteeripunatautiin. Suomen nykyisissä oloissa punatauti ei leviä. Se tuodaan ulkomailta ja löydetään ripuloivan matkailijan ulostetutkimuksessa.
Taudin aiheuttavat Shigella-suvun bakteerit, esimerkiksi Shigella dysenteriae. Shigellat ovat hieman kolibakteeria muistuttavia sauvabakteereja. Taudinkuva muistuttaa salmonellan aiheuttamaa infektiota. Oireina ovat pahoinvointi, oksentelu, mahakivut ja ripuli. Koska bakteeri aiheuttaa suolen limakalvolle haavaumia, tulee veriulosteita, mistä nimitys "punatauti" juontunee.
Bakteeripunataudin jälkiseurauksena voi silloin tällöin olla niveltulehduksia.

Amebapunatauti

Amebapunataudin tärkein aiheuttaja on suoliameba eli Entamoeba histolytica, joka on taudin alussa suolistossa elävä ja monissa maissa levinnyt alkueläin. Koko maapallon väestöstä 10 % on sairastanut amebapunatautia. Tautitapauksia arvioidaan olevan vuosittain jopa 500 miljoonaa, mutta noin 90 % ameban kantajista on oireeton. Tautia esiintyy trooppisilla ja subtrooppisilla vyöhykkeillä, erityisesti lämpimissä ja huonon hygienian oloissa.
Tartunta saadaan saastuneen veden, ruoan tai likaisten käsien välityksellä, ja siksi käsi-, vesi- ja ruoka-aine -hygienia ovat tärkeitä. Ameba aiheuttaa pääasiassa suolistotulehduksia, mutta se voi johtaa myös muiden sisäelinten sairastumiseen, jopa keuhkon tai aivojen (AIDS-potilaat). Joka vuosi noin 50 miljoonaa ihmistä sairastaa paksusuolen tulehdusta tai maksapaisetta. Ripuli on tavallisin oire, ja vaikeammissa tapauksissa se on veristä ja limaista. Muita tavallisia oireita ovat kouristavat mahakivut, lämpöily, väsymys, ruokahaluttomuus ja päänsärky. Oireet voivat hävitä ja palata esimerkiksi stressin tai rasituksen yhteydessä.
Tauti todetaan osoittamalla ameba ulostenäytteestä tai osoittamalla vaikeammissa tapauksissa ameban vasta-aine verinäytteestä. Amebapunatauti paranee yleensä hyvin antibiootihoidolla. Annokset ovat suuria, ja joillakin lääkkeillä voi esiintyä haittavaikutuksia.
Robert Nobel

Robert Hjalmar Nobel (4. elokuuta 1829 Tukholma – 7. elokuuta 1896 Getå, Krokek, Östergötland) oli ruotsalainen insinööri ja teollisuusmies. 
Robert Nobelin isä oli ruotsalainen insinööri, keksijä ja teollisuusmies Immanuel Nobel. Hänen veljiään olivat Nobel-palkintojen perustaja Alfred Nobel ja Venäjän öljyteollsuuden perustajana pidetty Ludvig Nobel. Isä Immanuel Nobel muutti perheineen Ruotsista Venäjälle 1838 myydäkseen siellä keksintöjään muun muassa veden alla räjähtävää merimiinaa joka kiinnostikin Venäjän keisari Nikolai I:stä ja hän perusti vuonna 1842 Pietariin Fonderies et Ateliers Mécaniques Nobel Fils nimellä toimineen mekaanisen verstaan ja valimon. Nobelin tehdas sai Krimin sodan aikana 1853-1856 runsaasti tilauksia Venäjän hallitukselta ja tehtaassa työskenteli parhaimmillaan 1 000 työntekijää. Sodan päätyttyä tilaukset loppuivat kun uusi keisari Aleksantari II supisti sotilasbudjettia ja Immanuel Nobel joutui vuonna 1859 luovuttamaan tehtaan velkojilleen muuttaen sitten perheineen takaisin Ruotsiin. Hänen pojistaan Robert ja Ludvig jäivät kuitenkin Venäjälle.
Robert Nobel oli ollut pari vuotta merillä ja työskennellyt sitten isänsä tehtaassa Pietarissa. Hän muutti 1860-luvulla Suomeen ja perusti Helsingin lähistölle tehtaan valmistamaan uutta nitroglyseriini-räjähdysainetta. Robert Nobel palasi vuonna 1871 Pietariin. Vuonna 1873 hänen veljensä Ludvig Nobel sai Venäjän hallitukselta suuren kivääritilauksen ja hän lähetti Robertin hankkimaan kiväärien tukkeja varten pähkinäpuuta Kaukasuksen alueelta. Robert osti kuitenkin pähkinäpuun ostoon tarkoitetuilla 25 000 ruplalla pienen öljynjalostamon Bakun alueelta ja hän sai sitten Ludvigilta lisää rahaa jalostamon uudistamiseen ja laajentamiseen. Vuoteen 1876 mennessä Nobelin veljesten jalostamosta oli tullut Bakun johtava öjynjalostamo ja samana vuonna Nobel lähetti ensimmäisen valopetroolitoimituksen Bakusta Pietariin. Ludvig Nobel perusti vuonna 1879 Branobel-öljyhtiön (nimi oli lyhenne venäjän kielen sanoista братьев Нобель, "Nobel veljekset") jossa hänen veljensä Robert ja Alfred olivat myös osakkaina.
Robert Nobel joutui terveyssyistä lähtemään 1881 Bakusta ja hän palasi Ruotsiin jossa hän asui viimeiset vuotensa.
Klementiini

Klementiini on eräs pieni ja makea sitrushedelmä. Se on tangeriinin ja appelsiinin risteytys tai mandariinin muunnos. Sen kehitti ranskalainen pappi Veli Clément eli Vital Rodier 1900-luvun alussa Algeriassa. Klementiiniä viljellään pääasiassa Algeriassa, Marokossa, Espanjassa, Italiassa ja Korsikassa. Klementiini on usein siemenetön tai vähäsiemeninen, ja sen kuori irtoaa helposti.
Elliot Weisgarber

Elliot Weisgarber (5. joulukuuta 1919 Pittsfield, Massachusetts – 31. joulukuuta 2001 Vancouver) oli yhdysvaltalaissyntyinen säveltäjä, klarinetisti ja etnomusikologi. Hän opiskeli muun muassa Rochesterin Eastman School of Musicissa ja Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Hän itse opetti vuosina 1960–1984 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Hänen sävellysoppilaitaan olivat muiden muassa Michael Conway Baker, Neil Currie, David Keeble, Claire Lawrence ja Frederick Schipizky.
Weisgarber tutki Japanissa paikallista musiikkia. Hän opetteli soittamaan shakuhachia ja teki vuonna 1974 kiertueen Kanadassa kotonsoittaja Miyoko Kobayashin kanssa. Weisgarber oli Kanadan kansalainen vuodesta 1973. Osassa tuotannostaan Weisgarber hyödynsi japanilaisen musiikin tuntemustaan. Tällaisia teoksia ovat muiden muassa Kyoto Landscapes orkesterille, Japanese Miscellany pianolle, Ten Japanese Folk Songs, Songs of a Thousand Autumns ja kamarimusiikkisävellykset japanilaisille soittimille. Weisgarber sävelsi myös muunlaista musiikkia orkesterille, kamarimusiikkikokoonpanoille ja laulajille. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu televisioon ja radiodokumentteihin luotuja sävellyksiä.
Weisgarber perusti tyttärensä, huilisti Karen Suzanne Smithsonin kanssa Elliot Weisgarber Associates -kustannusyhtiön vuonna 1994. Weisgarber oli International Clarinet Societyn jäsen. Hän oli aktiivinen säveltäjänä kuolemaansa saakka. Useita hänen teoksistaan on levytetty.
Final Fantasy XIV

Final Fantasy XIV: A Realm Reborn

Negatiivisen kritiikin vuoksi pelistä on kehitetty uusintaversio.
Uusintaversio, Final Fantasy XIV: A Realm Reborn, julkaistiin maailmanlaajuisesti 27. elokuuta 2013 ja se on saanut niin kriitikoilta kuin faneilta positiivisen vastaanoton.
Avainkokemus

Avainkokemus on nuoren sukupolven yhteinen kokemus, joka sitoo sukupolven yhteen. Kokemus vaikuttaa sen kokeneiden koko elämään. Käsite levisi sosiologiseen sanastoon, kun saksalainen Karl Mannheim käytti sitä artikkelissa ”Das Problem der Generationen” (1928). Hän analysoi sen avulla modernissa yhteiskunnassa esiintyviä eri sukupolvien erilaisia ajattelutapoja, esimerkiksi ensimmäisen maailmansodan taisteluihin osallistuneiden yhteistä kokemusta. 
Mannheimin mukaan ryhmän sitoo yhteen sama ikä, yhteinen leimaava avainkokemus ja jaettu tietoisuus yhteenkuuluvuudesta. Tällaiseen kollektiiviseen nuoruuden avainkokemukseen ovat erityisen otollisessa ikävaiheessa Mannheimin mukaan noin 17–25-vuotiaat. Kaikilla sukupolvilla ei kuitenkaan ole avainkokemuksia eivätkä kaikki aikalaiset omaa samoja kokemuksia tai ymmärrä toisiaan. Suomessa esimerkkinä avainkokemuksesta pidetään Vanhan valtausta 1968, johon osallistuneet ovat monin tavoin elämänsä aikana olleet mukana valtauksen teemojen toteuttamisessa. Tutkija Matti Virtanen (2001) on kehittänyt aihepiirin käsitteille suomennokset samanikäisten ikäpolvi (saks. Generationslagerung), kokemuksellinen sukupolvi (saks. Generationszusammenhang tai saks. Generationseinheit) ja mobilisoitunut sukupolvi (fraktio). Virtanen näkee, että erityisesti 16–17-vuotiaat ovat alttiita sukupolvensa avainkokemukselle.
Trypsiini

Trypsiini on entsyymi, joka aiheuttaa proteolyysiä eli pilkkoo valkuaisaineita eli proteiineja. Tällaisia valkuaisaineita pilkkovia entsyymejä kutsutaan proteaaseiksi.
Trypsiini pilkkoo valkuaisaineita suhteellisen pieniksi peptideiksi. Se on spesifinen arginiini- ja lysiini-nimisten aminohappojen tähteiden viereisiin peptidisidoksiin.
Haima erittää trypsiinin esiastetta trypsinogeenia. Trypsinogeeni on inaktiivista, mikä suojaa sitä erittäviä soluja proteolyysiltä. Trypsinogeeni muuttuu trypsiiniksi ohutsuolessa ohutsuolen tuottaman enteropeptidaasin vaikutuksesta.
Veren trypsiinipitoisuuksia mitataan haimasairauksien diagnostiikassa. Esimerkiksi akuutin haimatulehduksen yhteydessä tavataan korkeita veren trypsiiniarvoja.
Trypsiinin entsyymikoodi on EC 3.4.21.4 ja CAS-numero 9002-07-7. Trypsiinin kemiallinen kaava on C₆H₁₅O₁₂P₃ ja sulamispiste 115 °C.
Mikko Reponen

Mikko Reponen (18. kesäkuuta 1892 Revonsaari, Johannes – 22. lokakuuta 1951 Härmän parantola) oli suomalainen Viipurissa ennen sotia asunut kalakauppias, joka tuli tunnetuksi Karjalan profeettana.
Reponen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Viipurissa. Saarnamies hänestä tuli vasta 1932, kun hänen vaimonsa yllättäen kuoli verenmyrkytykseen. Masennuksen valtaan joutunut Reponen sai tällöin oman kertomansa mukaan "väkevän herätyksen". Reponen myi sekä talonsa että Viipurin kauppahallissa sijainneen kalapuotinsa ja lahjoitti rahat kaupungin köyhille.
Reponen tuli julkisuuteen 23. lokakuuta 1936, kun hän Viipurin tuomiokirkossa kesken jumalanpalveluksen ja pastori Bertel Törmävaaran saarnan aikana tuli kirkon käytävälle ja huusi lujalla äänellä: "Viipurin tuho on lähellä, kolmen vuoden kuluttua on tämä temppeli raunioina ja vieraan vallan sotajoukot marssivat kaupungin katuja." Kun poliisi tuli hakemaan häntä pois Reponen huusi vielä: "Nyt viedään Mikkoa, mutta kohta teitä kaikkia. Kirkostakaan ei jää kuin kivijalka." Ennustus toteutuikin, sillä Viipurin tuomiokirkko tuhoutui helmikuussa 1940 pommituksessa, ja Viipuri menetettiin talvisodan rauhassa. Erään tiedon mukaan tätä jumalanpalvelusta oltiin parhaillaan radioimassa, ja Mikon profetia levisi radiolähetyksen välityksellä heti kaikkialle Suomeen.
Jatkosodan aikana Reposta kiellettiin palaamasta Viipuriin, sillä hänen pelättiin lietsovan saarnoillaan levottomuutta väestön keskuudessa. Sodan jälkeen 1940-luvulla Reponen kierteli Suomessa matkasaarnaajana siirtokarjalaisten keskuudessa ja muun muassa ennusti saarnoissaan, että evakot pääsisivät vielä palaamaan Karjalaan. Reponen ennusti 1947 että Kyllä Karjala saadaan vielä takaisin, vaan ei ole hänelle ilmoitettu aikaa. Nyt se saadaan lahjaksi eikä sodalla. Hän uskoi myös, että pääsisi itsekin palaamaan elinaikanaan Viipuriin ja tulisi sinne haudatuksi.
Reponen sairastui loppuvuodesta 1948 keuhkotautiin. Hän kuoli lokakuussa 1951 Härmän keuhkotautiparantolassa, ja hänet on haudattu Ylihärmän hautausmaalle.
El Ángel de la Independencia

El Ángel de la Independencia (suom. 'Itsenäisyyden enkeli') tai yksinkertaisesti El Ángel (suom. 'Enkeli') on muistopylväs Méxicon kaupungissa Meksikossa.
Veistoksen enkeli on kullattu. Muistopylväs on rakennettu Meksikon itsenäistymissodan muistoksi. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1902 jase valmistui vuonna 1910. Vuonna 1958 muistopylväs restauroitiin edellisenä vuonna tapahtuneen maanjäristyksen takia. Vuonna 2006 muistopylvään kultainen enkeli restauroitiin. Muistopylvään suunnittelijoina toimivat Antonio Rivas Mercado, Gonzalo Garita ja Manuel Gorozpe ja muistopylvään veisti kuvanveistäjä Enrique Alciati. Pylväs on 45 metriä korkea.
Aintree Racecourse

Aintree Racecourse on laukka- ja moottoriurheilurata Liverpoolissa Englannissa. Moottorirata sijaitsee 1800-luvun alkupuoliskolla rakennetun laukkaradan sisäpuolella, katsomorakennukset ovat yhteiset. Alueella on lisäksi 9-reikäinen golfkenttä sekä esteratsastuskeskus.

Moottorirata

Aintreen moottorirata valmistui laukkaradan yhteyteen vuonna 1954. Radalla ajettiin Britannian Grand Prix viisi kertaa, vuosina 1955, 1957, 1959 ja 1961. Vuonna 1955 Stirling Moss voitti ensimmäisen Britannian Grand Prix'nsä kyseisellä radalla. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen brittiläinen kuljettaja, joka voitti Britannian Grand Prix'n brittiläisellä autolla, Vanwallilla. Viimeisen kerran radalla ajettiin Formula 1 –kilpailu vuonna 1964. Muissa moottoriurheilukilpailuissa sitä käytettiin 1980-luvun alkuun asti. Osa radasta on edelleen auki ja sillä järjestetään erilaisia moottoriurheilutapahtumia muutamia kertoja vuodessa.
Bock (oluttyyppi)

Bock eli pukkiolut on alkujaan Einbeckin kaupungista läheltä Hannoveria peräisin oleva voimakas pohjahiivaolut. Bock on väriltään joko vaalea tai tumma, maltaisen täyteläinen ja alkoholipitoinen.
Faust (Goethe)

Faust on Johann Wolfgang von Goethen (1749–1832) kirjoittama murhenäytelmä. Se koostuu kahdesta osasta Faust I (1808) ja Faust II (1832), ja se perustuu Christopher Marlowen Faustiin. Teoksesta on olemassa myös varhainen keskeneräinen versio Urfaust. Goethen näytelmä pohjautuu vanhaan tarinaan tohtori Faustuksesta, jonka sanotaan myyneen sielunsa paholaiselle. Goethen näytelmässä tarina laajenee paraabeliksi, joka koskee koko ihmiskuntaa.
Goethe työskenteli Faustin parissa vuosikymmeniä ja on itse sanonut, että teksti on "summa summarum" hänen elämästään. Pitkä työstämisaika selittää osin, miksi tekstissä on nähtävissä tyyliaineiksia monista kirjallisista kausista, kuten klassisismista, valistuksesta, Sturm und Drangista ja romantiikasta. Lisäksi Goethe käyttää satiiria ja aineksia mysteerinäytelmästä. Näytelmän kohtaukset liittyvät toisiinsa vain löyhästi.
Näytelmän merkittävimmät henkilöt ovat oppinut lääkäri Heinrich Faust, paholainen Mefistofeles ja Faustin rakastettu Margareta.
Goethen Faustit kuuluvat maailmankirjallisuuteen. Etenkin Faust I sisältyy yhä 2000-luvulla monien saksalaisten lukioiden pakollisiin luettaviin, ja näytelmää esitetään edelleen usein saksalaisilla näyttämöillä.
Gustav Mahlerin sinfonian nro 8 Es-duuri (usein myös Tuhannen sinfonia) toinen osa käyttää Faustin II osan tekstiä.
Näytelmän runomitta on ketjusäe.
Faustin on suomentanut Otto Manninen; ensimmäisen osan ovat suomentaneet myös Valter Juva ja Kaarlo Forsman.
Pieni villihanhipagodi

Pieni villihanhipagodi (kiin. 小雁塔, pinyin: Xiǎo Yàntǎ) on toinen merkittävimmistä Xi’anin kaupungissa, Kiinassa, sijaitsevista pagodista. Pagodi sijaitsee Jianfu-temppelissä parin kilometrin päässä Isosta villihanhipagodista luoteeseen, ja se tunnetaan aamutuulessa helisevistä temppelikelloistaan.
Jianfu-temppeli rakennettiin Tang-dynastian aikana vuonna 684 keisari Gaozongin kuoleman satavuotisjuhlan kunniaksi. Pieni villihanhipagodi rakennettiin vuosina 707–709. Se rakennettiin alun perin 45 metriä korkeaksi ja 15-kerroksiseksi, mutta vuoden 1556 Shaanxin maanjäristys vaurioitti tornia siten, että kaksi kerrosta sortui ja pagodin korkeus putosi 43 metriin.
Vuonna 2014 Pieni villihanhipagodi pääsi Unescon maailmanperintökohteeksi osana silkkitietä.
Turner Hills

Turner Hills (82°58′S, 156°18′E) on Astron jäätikön ja Nimrodin jäätikön välissä, Millerin vuorien luoteisessa osassa Etelämantereella sijaitseva ryhmä kukkuloita. Sen kartoitti Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus vuosina 1960-1962 tellurometrin tutkimuksilla ja Yhdysvaltain laivaston ottamilla ilmakuvilla.
Antarktisia nimiä käsittelevä neuvottelukunta Advisory Committee on Antarctic Names nimesi kukkulat Kansallisen tiedesäätiön jäsen ja geologi Mortimer D. Turnerin mukaan. Vuosina 1959-1960 McMurdon salmen lähellä olevia kuivia laaksoja tutkinut ja lukuisilla myöhemmillä kausilla United States Antarctic Research Programin edustajana toiminut Turner kuoli vuonna 2004.
Ferrari F40

Yleistä

Auto esiteltiin vuonna 1987 Ferrarin 40-vuotisen tuotantohistorian juhlavuonna. Itse tuotanto käynnistyi vuonna 1988. Auton suunnittelusta vastasi Nicola Materazzi ja muotoilusta Pininfarina.
Auto on 1311 kappaleeseen rajoitetusta valmistusmäärästä johtuen arvokas keräilykohde. Kaikki autot myytiin etukäteen ennen niiden valmistumista. F40:ää on valmistettu vain punaisena.
Suomessa Vesa Keskinen omistaa Ferrari F40:n.

Ferrari F40 GTE (1994)

Vuonna 1994 BPR Championship -sarjaa varten valmistettiin vielä F40:n GTE-versioita. Alkuperäistä 2,9-litraista moottoria kasvatettiin ensin 3,5 litraan ja myöhemmin vielä 3,6 litraan. Tehoa saavutettiin noin 660 hv. Seuraavien kausien aikana autossa esiteltiin vielä lukuisia muutoksia, kuten 6-portainen vaihdelaatikko ja keraamiset jarrulevyt.
Andrea Scotti

Andrea Scotti (27. elokuuta 1931 Napoli) on italialainen elokuvanäyttelijä.
Scotti valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1956. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Antonio Pietrangelin elokuvassa Lo scapolo (”Poikamies”, 1955). Myöhemmin Scotti esitti sivuosia lukuisissa viihde-elokuvissa peplumista spagettiwesterneihin ja rikosjännäreihin. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Andrew Scott.
Valtakunnanpakovero

Valtakunnanpakovero (saks. Reichsfluchtsteuer) oli pääomanliikeiden sääntelylaki, jonka Weimarin Tasavalta sääti estääkseen pääomapaon. Valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburg antoi tästä asetuksen 8.12.1931. Vero perittiin, jos yksilön varat ylittivät 200 000 RM tai vuositulot ylittivät 20 000 RM. Vero oli 25 %. Tuolloin 200 000 RM vastasi 47 600 dollaria (vastaa 766,000 dollaria vuonna 2017).
Kolmannen Valtakunnan aikana pakoveron tarkoitus ei enää ollut niinkään estää rikkaiden kansalaisten muuttoa. Pikemminkin juutalaisten lähtö oli toivottua ja sallittua — jopa Puolan valtauksen jälkeen — kunnes Heinrich Himmler kielsi juutalaisten maastamuuton 23. lokakuuta 1941. Siihen asti veroilla pakkolunastettiin osa maasta ajettujen juutalaisten omaisuudesta.