google/wiki40b huggingface dataset:
Kaj Kunnas

Kaj Kunnas (s. 23. maaliskuuta 1963 Pyhäjärvi Ul) on suomalainen urheilutoimittaja. Kunnas toimi urheilutoimittajana Ylellä vuosina 1989–2017. Kunnas työskenteli Ylen ruotsinkielisessä urheilutoimituksessa vuoteen 2012 asti. Vuoden 2012 alusta hän siirtyi Yle Urheilun palvelukseen. Kunnas palkittiin vuoden 2012 Suomen urheilugaalassa Urheilujournalismipalkinnolla.
Kunnas selosti  jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja vuoteen 2011 asti ruotsiksi. Sotšin talviolympialaisissa 2014 Kunnas selosti naisten jääkiekkoa suomeksi. Lisäksi hän selosti myös muutaman ottelun jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa 2014 suomeksi Ylellä. Kunnas on myös usein juontamassa Yle:n Urheiluviikonloppu-lähetyksiä. Hän on ollut mukana myös Ylen Aamu-TV:n Jälkihiessä.
Syksyllä 2014 Kunnas oli kilpailijana Tanssii tähtien kanssa -ohjelman yhdeksännellä tuotantokaudella.
Toukokuussa 2016 Kunnas sai aivoinfarktin ja hän jäi sairauslomalle. Hän palasi töihin syksyllä 2016.
Mauri Kunnas on Kaj Kunnaksen pikkuserkku. Kunnas on naimisissa Gerd Kummel-Kunnaksen kanssa ja heillä on kaksi tytärtä. Kunnas on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän valmistui Åbo Akademista pääaineenaan englannin kieli ja filologia. Kunnakset asuvat Karjaalla.
Kunnas herätti joulukuussa 2015 pahennusta verratessaan jääkiekko-ottelun tulosta raiskaukseen. Syyskuussa 2016 hänet valittiin vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi.
Helmikuussa 2017 Kunnas kertoi irtisanoutuneensa ja lopettavansa työskentelyn Ylellä. Syyksi Kunnas mainitsi, ettei sairautensa jälkeen työ ole enää tärkeyslistalla yhtä korkealla kuin ennen. Hän ei kuitenkaan sulje pois mahdollisuutta työskennellä Ylelle tulevaisuudessa.
Huhtikuussa 2017 valittiin seuraavan kesän Tangomarkkinoiden pääkonserttien juontajaksi yhdessä Susanna Heikin kanssa.
Jääkiekon pariin toimittajana Kunnas palasi Pyeongchangin talviolympialaisten lähetyksissä helmikuussa 2018. Lähetysoikeudet omistavan Discoveryn mukaan Kunnas esiintyi pääasiassa TV5-kanavalla.
Enrico Caruso

Elämäntyö

Italialainen Caruso syntyi Napolissa ja hän aloitti uransa samaisessa kaupungissa vuonna 1894. Sen jälkeen hän konsertoi muun muassa Pietarissa, Buenos Airesissa ja Lontoossa. Hän kohtasi suuren menestyksen seuraavana vuonna Milanossa. Siellä hän teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1902. Vuonna 1903 hän meni New Yorkiin laulamaan Metropolitan-oopperaan, minne hän teki myös elinikäisen kiinnityksen. Näytäntökausien välillä hän teki vierailuja Etelä- ja Pohjois-Amerikkaan sekä Eurooppaan.
Caruson ohjelmistoon kuului noin 60 oopperaa, pääasiassa italiankielisiä, joskin hän lauloi myös ranskaksi ja englanniksi vahvalla italialaisella korostuksella. Hänen valikoimiinsa kuului 500 laulua aina klassista italialaisista lauluista tuon ajan suosittuihin lauluihin. Hän oli yksi ensimmäisistä laulajatähdistä, joka teki lukuisia levytyksiä, ja hän myös ylitti miljoonan myydyn levyn rajan levyllä Canion aaria Vesti La Giubba oopperasta Pajatso.
Hänen tähtiroolejaan oopperoissa olivat Pajatso Canio, Lemmenjuoman Nemorino, Carmenin Don Josè sekä Toscan Cavaradossi.
Caruso nautti elämästä, ruoasta, viinistä ja sikareista. Hän oli avulias ja ystävällinen. Maailmansodan aikana hän esiintyi lukuisissa hyväntekeväisyyskonserteissa.
Caruso kuoli vuonna 1921 ja hänet haudattiin Napoliin. Vuonna 1986 italialainen muusikko Lucio Dalla sävelsi laulun ”Caruso” kunnianosoitukseksi oopperalaulajaa kohtaan. Laulusta tuli suosittu ympäri maailmaa.
Uimarakko

Uimarakko (lat. vesica pneumatica) on monilla kaloilla ruumiinontelon yläosassa oleva elin, joka sisältää kaasuja. Sen avulla kalat pystyvät säätelemään uimasyvyyttään, mutta jotkut lajit käyttävät sitä myös esimerkiksi äänien tuottamiseen ja vahvistamiseen.

Sijainti ja rakenne

Uimarakko on koko ruumiinontelon pituinen ja sen dorsaalipuolella sijaitsevat kalan pitkittäiset munuaiset.
Uimarakkoja on kahta eri rakennetyyppiä. On uimarakkoja, joilla on ohuen tiehyen kautta yhteys suolistoon, ja sitten on niin sanottuja umpirakkoja, joilla ei ole enää yhteyttä suolistoon. Yleistyksenä voidaan sanoa umpirakkoisten elävän syvissä vesissä.
Uimarakon uloimpana kerroksena on ohut epiteelikudoskerros. Sen alla on iso kollageenista muodostunut säikeinen perusaine, sileää lihaskudosta, tukikudosta ja lopulta kaasurauhassoluja. Tiukasti pakkautuneet kudokset sekä guaniinikiteet estävät kaasujen diffuusion pois uimarakosta.
Uimarakon sisältämän kaasun koostumus vaihtelee huomattavasti lajien välillä. Lohikaloilla uimarakossa on lähes puhdasta typpeä. Syvän meren kaloilla puolestaan happipitoisuus kasvaa mitä syvemmälle mennään.

Toiminta ja tarkoitus

Kala voi säädellä uimarakon avulla uimasyvyyttään. Ilma uimarakkoon siirtyy joko nielemisliikkeiden tai kaasurauhasten avulla. Kaasurauhasessa hemoglobiinin hapensitomiskykyä vähennetään laktaatin avulla, jolloin happimolekyylit siirtyvät uimarakkoon. Uimarakon takia kala ei voi tehdä nopeita syöksyjä pystysuunnassa, muuten rakko halkeaisi. Rustokaloilla (hailla ja rauskuilla) ei ole uimarakkoa, vaan ne säätelevät uimasyvyyttään olemalla jatkuvasti liikkeessä. Myöskään monilla pohjassa elävillä luukaloilla, esimerkiksi simpuilla, ei uimarakkoa ole.
Uimasyvyyden säätelyn lisäksi uimarakon tehtävänä on uroskalalla viilentää vatsaontelossa sijaitsevia kiveksiä, jotta siittiöiden muodostuminen olisi mahdollista.
Jotkut kalat käyttävät uimarakkoja myös äänten tuottamiseen tai voimistamiseen. Siihen liittyviä lihaksia supistamalla kala saa aikaan erilaisia murisevia, murahtelevia ja rummuttavia ääniä. Esimerkiksi konnakaloilla on isot sisäiset lihakset, joiden avulla ne pystyy tuottamaan monia erilaisia ääniä.

Ihmiskäyttö

Uimarakkoja on erityisesti Kiinassa käytetty kuivattuina ravinnoksi. Varhaisin todiste uimarakkojen syömisestä on vuodelta 206 eaa. Erityisen haluttu kala on isoveltto, jonka uimarakolla uskotaan olevan myös terveysvaikutuksia. Sen uimarakoista maksetaan jopa 8 500 dollaria kilogrammalta. Sen kalastaminen on Kalifornianlahdella on aiheuttamassa kalifornianpyöriäisen sukupuuton.
Uimarakkoja on ennen käytetty muun muassa kondomeina.
Karhusalo

Maantietoa

Saari on 2,1 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,69 neliökilometriä . Se sijaitsee Saviselän ja Lehesselän välissä yhdessä Kaijansalon ja Mustassalon kanssa. Saaren luoteispuolella Karhusalmen takana sijaitsee manner ja Tyryn kulmakunta. Salmi on 60–450 metriä leveä ja se aukeaa saaren pohjoispuolella Raksinselälle. Saaren itäpuolella jää Kaijansalon väliin Kaijansalmi, joka on 80–500 metriä leveä. Karhusalon eteläpuolella Lehesselällä sijaitsee vielä Peurasaaret, Valkeasaari, Kaksoissaari ja Marjosaari. Saaren keskikohdassa sijaitsee sen korkein mäki, jonka länsipuoli on merkitty kivikoksi. Mäki kohoaa 82 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on kaksi entistä maatila, yksi uudempi tila ja lähes 20 vapaa-ajan asuntoa. Saarella on mainittu olevan kaksi vakinaista asukasta, 12 vapaa-ajan asuntoa ja 48 kesäasukasta (vuonna 2010 ). Saarella on kärrypolun tapainen tie kahden tilan välillä, mutta muuten on saari tietön. Karhusalmessa on veneväylä sekä sitä opastavat kaksi kummelia.

Luontoarvoja

Saari eteläosan rannat muodostavat yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen rantojensuojeluohjelmaan. Saaren pohjoispäässä virtaa Karhusalmeen pieni kausittain kuivuva metsäpuro, jonka varressa on puronvarsilehto. Sieltä tavataan esimerkiksi lehtopähkämöä. Metsämaastossa esiintyy myös kuivia lehtoja. Erityisesti saaren itäpuolen kuivissa lehdoissa tavataan pensaskerroksessa koivu, kuusi, pihlaja, näsiä, lehtokuusama, vadelma ja paikoittain tuomi sekä kenttäkerroksessa kevätlinnunherne, lillukka, mansikka, metsäkastikka, nuokkuhelmikkä, käenkaali, metsäkurjenpolvi sekä paikoittain lehtopähkämö ja syyläjuuri. Lisäksi Karhusalmen kulttuurimaisema on tunnustettu. Saaren eteläosan rannat, varsinkin pienet hiekkarantaiset lahdet, soveltuvat pienveneilijöille rantautumispaikoiksi.

Historiaa

Saaressa on kaksi vanhaa torppaa: Karhusalon- ja Koivuniemen tila. Kummankin pihapiirissä on paikallisesti arvokkaita kohteita.
Abastumani

Abastumani (georg. აბასთუმანი) on kaupunkityyppinen taajama ja kylpyläpaikkakunta Adigenin piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgiassa. Se sijaitsee Vähä-Kaukasuksella Meskheti-vuorijonon etelärinteillä pienessä Otskhe-joen laaksossa 25 kilometriä Adigenista koilliseen ja 28 kilometriä Akhaltsikhestä länteen. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan taajamassa oli 1 368 asukasta. Georgian kansallinen astrofysikaalinen observatorio toimii Abastumanissa.

Historia

Keskiaikana nykyisen Abastumanin alue kuului Odzrkhen maakuntaan, joka sai nimensä linnoitukselta. Sen rauniot ovat edelleen jäljellä taajaman lähellä. 1500-luvulla linnoitus joutui osmanien käsiin ja alue autioitui heidän hallinnassaan, mutta paikalliset kävivät edelleen sen kuumilla lähteillä. Venäjän valtakaudella vuonna 1842 alueelle syntyi lyhytikäinen saksalainen Friedenthalin (ven. Фрейденталь) siirtokunta. 1850-luvulla venäläiset asuttivat sen uudelleen varakuningas Mihail Vorontsovin suojeluksessa. Uusi asutuskeskus sai nimen Abbas-Tuman läheisen kylän mukaan ja nousi suosituksi lomapaikaksi ilmastonsa ja vesiensä vuoksi. Sen kehitys oli erityisesti suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš Romanovin (1871–1899) ansiota; hän kuului Romanov-sukuun ja vetäytyi Abastumaniin huonon terveytensä vuoksi. Abastumani sai kaupunkityyppisen taajaman (daba) aseman neuvostokaudella vuonna 1926. Alueen matkailuinfrastruktuuria on uudistettu 2000-luvun puolivälistä lähtien.

Kylpylä

Abastumanissa on suhteellisen kuiva vuoristoilmasto, jossa suhteellinen kosteus saavuttaa 50 prosenttia vain kesällä. Vuosittain aurinko paistaa keskimäärin 3 000 tuntia. Vuosittainen sademäärä on vuorostaan 626 millimetriä ja keskilämpötila 6,4 astetta celsiusta: tammikuussa −6,5 astetta ja heinäkuussa 17,2 astetta. Abastumanin kolmessa kuumassa lähteessä (veden lämpötila 39–48,5 astetta) ei juuri ole mineraaleja, mutta niiden vedessä on runsaasti sulfaatteja ja suolaa. Vettä on pitkään käytetty tuberkuloosin hoidossa. Abastumani toimii myös lähtöpaikkana vaelluksille Bordžomi-Kharagaulin kansallispuistoon.
Westhinder (F913)

Valmistus

Alus tilattiin Antwerpenistä Cockerillilta, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1975. Alus laskettiin vesille 30. maaliskuuta 1976 ja otettiin palvelukseen 20. tammikuuta 1978.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1993 ja romutettiin.
Dioskorides

Pedanios Dioskorides (m.kreik. Πεδάνιος Διοσκουρίδης, Pedanios Dioskūrides tai Dioskourides, n. 40–90) oli kreikkalainen lääkäri ja kasvitieteilijä. Hän kirjoitti lääkekasveista ja vastaavista lääketieteellisistä materiaaleista viisiosaisen tietosanakirjan De materia medica (m.kreik. Περὶ ὕλης ἰατρικῆς, Peri hylēs iatrikēs), joka oli suuressa käytössä yli 1 500 vuotta.
Dioskorideen katsotaan olleen ensimmäinen, joka luokitteli myrkylliset aineet loogisella tavalla kasvi-, eläin- ja mineraalimyrkkyihin. Tämä jako pysyi käytössä 16 vuosisataa ja on tietyssä mielessä käyttökelpoinen edelleen. Dioscorides yritti myös kehittää myrkytyksen hoitokeinoja, mm. käärmeenmyrkyn poistoa imukupilla.
Puistonurmikka

Ulkonäkö

Puistonurmikka kasvaa 60–90 senttimetriä korkeaksi ja tiheään mätästäen. Ulkonäöltään se muistuttaa korpinurmikkaa (Poa remota), johon verrattuna puistonurmikan väri on sinivihreä ja lehden kieleke lyhyempi. Puistonurmikan korren lehdet ovat 8–15 millimetriä leveitä ja lyhytsuippuisia. Kukintona on röyhy, tavallisesti melko tiheä. Tähkylöissä on neljästä viiteen kukkaa. Puistonurmikan ja korpinurmikan risteytyminen on mahdollista.

Levinneisyys

Suomessa puistonurmikka on harvinainen, maan eteläosassa vakiintunut tulokaskasvi. Se kasvaa puistojen nurmikoilla ja lähimetsissä.
Ruotalampi (Kouvola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kortonjoen valuma-alueeseen (14.193) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104,6 metriä mpy.
Sven-Erik Bucht

Sven-Erik Bucht (s. 28. joulukuuta 1954 Karunki) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Lokakuusta 2014 lähtien hän on toiminut Stefan Löfvenin hallituksen maatalousministerinä. Ruotsin valtiopäivillä hän on ollut vuodesta 2010.
Bucht oli Haaparannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja ja kunnallisneuvos 2003–2010. Vuonna 2010 hänet valittiin kansanedustajaksi suurella henkilökohtaisella äänimäärällä.
Bucht sai taivuteltua Ikean omistajan Ingvar Kampradin perustamaan Ikea-tavaratalon Haaparannalle. Vuonna 2007 ruotsalainen Fokus-lehti valitsi Buchtin vuoden ruotsalaiseksi.
Ministeriksi valinnan jälkeen vuonna 2014 Bucht sai selitellä mailleen ilman rakennuslupaa rakennuttamaansa neljää mökkiä.
Bucht on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Buchtin vaimo on suomalainen, ja hän osaa puhua suomea.
Sanna Suutari

Sanna Suutari (s. 1977) on suomalainen malli ja julkisuuden henkilö. 
Suutari nousi julkisuuteen 1990-luvun puolivälissä esiinnyttyään julkisuudessa Formula 1 -kilpa-autoilijan Mika Häkkisen seurustelukumppanina. Suutari valittiin vuonna 1997 7 päivää -lehden tähtityttökisan voittajaksi ja vuonna 1998 Suomen turhimmaksi julkkikseksi. Suutari on esiintynyt Yle TV2:n Silminnäkijä-sarjan jaksossa Sanna Suutari Show - the story of a wanna-be celebrity. Myöhemmin hän laitatti silikonit Tallinnassa ja esiintyi Gonzo TV:ssä Satu Lapin kanssa. Suutari oli julkisuudessa kolmisen vuotta ennen kuin muutti Lopelle jalostamaan koiria. Keväällä 2014 hänet nähtiin Sub-kanavalla tositelevisio-ohjelmassa Viidakon tähtöset ja sen spin-off -sarjassa Aurinkorannan tähtöset.
Suutari oli Kansallisen Kokoomuksen kunnallisvaaliehdokkaana Lopella 2004 vaaleissa.
Michel Bastos

Seurajoukkueura

Bastos aloitti uransa kotimaansa Esporte Clube Pelotasista. Brasiliasta hän siirtyi Feyenoordiin, jossa hän pelasi seuran reservijoukkueessa. Hän pelasi kauden 2002–2003 lainasopimuksella Excelsiorissa, jonka jälkeen hän palasi kotimaansa Atlético Paranaenseen. Hän edusti vuosina 2004–2006 Grêmiota ja Figueirensea.
Vuonna 2006 Bastos siirtyi ranskalaiseen Lilleen. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kauden 2006–2007 avausottelussa Rennesiä vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki Lensiä vastaan ja lopulta päätti ensimmäisen kautensa viimeisteltyään yhteensä kolme osumaa. Seuraavana kautenaan hän kasvatti maalimääränsa kahdeksaan ja teki tärkeitä osumia muun muassa Rennesiä, Lyonia ja Lorientia vastaan. Kauden päätteksi Lille sijoittui sarjassa sijalle 7. Bastos pelasi kauden aikana vasempana laitapuolustajana sekä laitalinkkinä.
Kaudella 2008–2009 hänen pelipaikakseen vakiintui pääosin vasen laitalinkki. Hän teki kauden ensimmäisen maalinsa jo toisessa ottelussa Le Mansia vastaan. Kaksi viikkoa myöhemmin hän laukoi 2–1-voittomaalin Bordeauxia vastaan ja viikko eteenpäin hän tasoitti osumallaan Sochauxia vastaan pelatun ottelun. Yhden kauden tärkeimmistä maaleistaan hän teki 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa Lyonia vastaan, kun hän laukoi vapaapotkun 30 metristä onnistuneesti ohi Lyon-vahti Hugo Llorisin.
15. heinäkuuta 2009 Lillen puheenjohtaja Michel Seydoux ilmoitti seuran hyväksyneen Lyonin 18 miljoonan euron ostotarjouksen Bastosista. Seuraavana päivänä Bastos läpäisi seuran lääkärintarkastuksen ja näin hänestä tuli Lyonin kesän toinen hankinta Lisandro Lópezin jo aikaisemmin siirryttyä joukkueeseen. Hänet esiteltiin medialle 20. heinäkuuta 2009 yhdessä uuden hankinnan Aly Cissokhon kanssa, samalla hänelle annettiin pelipaidan numerokseen 7. Bastos teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa Mestarien liigan karsintaottelussa Anderlechtia vastaan. 21. helmikuuta 2010 hän teki 21. minuutissa hattutempun ottelussa Sochauxia vastaan, jonka Lyon voitti lopulta numeroin 4–0.
Bastos vaihtoi kaudella 2010–2011 käyttöönsä itselleen mieluisemman pelinumeron 11. Hän teki kauden ensimmäisen maalinsa vapaapotkusta 30. heinäkuuta 2010 pelatussa harjoitusottelussa Celticia vastaan.

Maajoukkueura

Bastos valittiin ensi kertaa Brasilian maajoukkueeseen 14. marraskuuta ja 17. marraskuuta 2009 pelattaviin ystävyysotteluihin Englantia ja Omania vastaan. Hän teki ensiesiintymisensä ottelussa Englantia vastaan, vasemman laitapuolustajan paikalla. Hän on pelannut myös myöhemmissä maaotteluissa samalla pelipaikalla.
11. toukokuuta 2010 päävalmentaja Dunga ilmoitti valinneensa Bastosin Brasilian 23:n miehen kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa hän teki 2. kesäkuuta 2010 ottelussa Zimbabwea vastaan.
Alfred Krupp

Alfred Krupp (syntyjään Alfried Felix Alwyn Krupp (26. huhtikuuta 1812 Essen – 14. heinäkuuta 1887) oli saksalainen teollisuusjohtaja, Krupp-yhtymän johtaja.
Alfred Kruppin vanhemmat olivat Friedrich Carl Krupp ja Therese Krupp. Friedrich oli perustanut vuonna 1811 pienen teräsvalimon nimeltä Fried. Krupp. Hänellä oli suuria suunnitelmia mutta Friedrichin kuoltua 1826 yritys oli suurissa veloissa. Alfred otti isän kuoleman jälkeen 14-vuotiaana yhdessä äitinsä kanssa yrityksen haltuunsa. Seuraavien 15 vuoden aikana yritys pystyi töin tuskin maksamaan työntekijöiden palkat.
Vuonna 1841 Alfred sai keksinnöstään rahaa tehtaan laajentamiseen ja valuteräksen käyttöön. Vuonna 1847 hän teki ensimmäisen tykkinsä valuteräksestä. Lontoon maailmannäyttelyssä 1851 hän esitteli 6 paunan (2,7 kg) kokonaan valuteräksestä tehdyn tykin ja virheettömän 2 000 paunan (907 kg) teräsvalun, painoltaan yli kaksinkertaisen mihinkään aikaisempaan nähden. Kruppin näyttely oli sensaatio insinöörien keskuudessa ja Essenin tehtaista tuli kuuluisa. Vuoden 1851 toinen keksintö, rautatiepyörien tekoa koskeva, tuotti myös voittoa, minkä Alfred sijoitti tehtaan laajentamiseen ja varustamiseen sekä takaaladattavan valuteräksisen tykin kehittämiseen. Alfred uskoi takaaladattavien tykkien ylivoimaan suustaladattaviin nähden, sillä hänen mielestään ne lisäsivät tulen tarkkuutta- ja nopeutta. Näkemys tuli Saksassa yleisesti hyväksytyksi vasta Ranskan–Preussin sodan jälkeen.
Alfred kehitti perheyrityksestä maailmanlaajuisen konsernin joka valmisti Saksan tulliliiton vauhdittamana rautatietarvikkeita ja vetureita mutta ennen kaikkea aseita Preussille ja vuodesta 1871 Preussin yhdistämälle Saksan keisarikunnalle. Krupp oli erityisen tunnettu tykkien valmistajana. Vuodesta 1862 Krupp käytti brittiläistä Bessemer-prosessia teräksenvalmistuksessa ensimmäisenä yrityksenä mannermaalla. Vuonna 1864 Krupp osti Ruhrin alueen kaivoksia turvatakseen raaka-aineensaantiaan.
Alfredin kuoleman aikaan vuonna 1887 hän työllisti 20 200 henkeä. Hänen ainoa poikansa, Friedrich Alfred Krupp, jatkoi yrityksen johdossa Alfredin kuoleman jälkeen.
Peter Pears

Sir Peter Neville Luard Pears (22. kesäkuuta 1910 Farnham – 3. huhtikuuta 1986 Aldeburgh) oli tenori ja urkuri. Hän opiskeli Oxfordin yliopiston Hertford Collegessa sekä Royal College of Musicissa. Hän oli Benjamin Brittenin elämänkumppani, ja Britten sävelsi Pearsia varten lukuisia teoksia, kuten Peter Grimesin.
Pears tapasi Brittenin vuonna 1934 ja piti tämän kanssa ensimmäisen resitaalin vuonna 1937. Pari kieltäytyi toisen maailmansodan aikana aseista ja pysyi yhdessä, kunnes Britten kuoli vuonna 1976. Pears sai ritarinarvon vuonna 1978. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1986 ja tuli haudatuksi Brittenin viereen Aldeburghissa.
Pears muistetaan varsinkin rooleistaan Brittenin oopperoissa. Lisäksi hän esiintyi muun muassa evankelistana Bachin passioissa. Hän lauloi usein Covent Gardenissa ja vieraili lisäksi muun muassa La Scalassa. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäistä kertaa lokakuussa 1974 Aschenbachin roolissa oopperassa Kuolema Venetsiassa.
Joe Whitney

Ura

Päätettyään yliopistouransa Whitney siirtyi koeaika-sopimuksella AHL-joukkue Portland Piratesiin kauden 2010–2011 lopulla.
Albany Devils solmi 22. elokuuta 2011 vapaana pelaajana olleen Whitneyn kanssa AHL-sopimuksen.
Kahden Albanyssa kauden jälkeen Whitney palkittiin sopimuksella Albanyn NHL-yhteistyöseura New Jersey Devilsin kanssa. Hän teki kahden vuoden tulokassopimuksen 2. toukokuuta 2013.
Whitney teki kaudella 2013–2014 debyyttinsä NHL:ssä pelaten New Jersey Devilsin paidassa ottelussa Washington Capitalsia vastaan.
1. heinäkuuta 2015 Whitney teki vapaana pelaajana vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen New York Islandersin kanssa.
EnBW

Vesivoima

EnBW:llä on vesivoimala Rheinfeldenissä ja pumppausasemat Glemsissä ja Schluchseessä.

Fossiilisia polttoaineita käyttävät voimalat

EnBW:lla on fossiilisia polttoaineita käyttävät voimalat Altbachissa, Heilbronnissa, Marbach am Neckarissa, Stuttgart-Gaisburgissa ja Stuttgart-Münsterissä, Karlsruhessa.

Ydinvoimalat

Yrityksen tuottamasta energiasta 52 prosenttia on ydinenergiaa. EnBW:lla on ydinvoimalat Neckarwestheimissa, Obrigheimissa ja Philippsburgissa.
Kaakkolammi (Kuhmoinen, Kotakoski)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,8 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 143,2 metriä mpy.