google/wiki40b huggingface dataset:
Državna himna Bosne i Hercegovine

Državna himna Bosne i Hercegovine (suom. Bosnia ja Hertsegovinan kansallislaulu) on Bosnia ja Hertsegovinan kansallislaulu. Hymni tunnetaan myös alkuperäisellä nimellää Intermeco ("Välisoitto"). Se hyväksyttiin käyttöön 10. helmikuuta 1998, yhdessä tasavallan uuden lipun kanssa. Intermeco korvasi vanhemman Jedna i Jedinan, jota arvosteltiin siitä, että se ei ota huomioon monikansallisen maan serbi- ja kroaattivähemmistöjä. Laulun on säveltänyt Dušan Šestić.
Laululla ei ole virallisia sanoja. Helmikuussa 2009 Bosnia-Hertsegovinan parlamentin asettama komissio hyväksyi laulun säveltäjän Dušan Šestićin ja Benjamin Isovicin laatimat bosniankieliset sanat. Näitä ei ole kuitenkaan hyväksytty maan hallituksessa eikä parlamentissa, joten niillä ei vielä ole virallista asemaa.

Laulun sanat bosniaksi

Ti si svjetlost duše

Vječne vatre plam

Majko naša zemljo Bosno

Tebi pripadam

U srcu su tvoje

Rijeke, planine

Plavo more

Bosne i Hercegovine

Ponosna i slavna

Zemljo predaka

Živjećeš u srcu našem

Dov'jeka

Pokoljenja tvoja

Kazuju jedno:

Mi idemo u budućnost

Zajedno !
Saarijärvi (Orivesi, Ristijärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Ristijärvellä, mutta kuitenkin lähempänä Korvenkylää ja Haukilahtea. Se sijaitsee ylängöllä mäkien välisessä painaumassa, johon on muodostunut suo ja järvi. Järvella on kartan mukaan yksi saari, joka on puuton suosaari. Se on 80 metriä pitkä, 30 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 14 aaria. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja se on metsämaata, jonka rannat ovat paikoin avosuota. Sen ohitse kulkee metsäautotie, joka lähtee Länkipohjan ja Hallin yhdistävältä tieltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 157 metriä mpy. Siihen on johdettu länsipuolelta ojitetun suon laskuoja. Järven luusua sijaitsee sen pohjoispäässä, joska laskee kilometrin pituinen oja Vähään Karsikkojärveen. Se laskee vuorostaan 2,3 kilometrin päähän Väärä-Kalkkuun.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa sen tulo ja laskuoja oli jo perattu koneellisesti. Metsäalueelle ja järven itärannan kautta oli vuoteen 1981 mennessä rakennettu metsäautoteitä.
Skorpioni II

Skorpioni II (muinaisegyptiksi ehkä Selk tai Weha), joka tunnetaan myös nimellä skorpionikuningas, hallitsi Egyptissä arviolta 3100-luvulla eaa.

Nimi

Egyptologit ovat erimielisiä Skorpioni II:n nimestä ja arvonimestä. Kuninkaan nimen yhteydessä esiintyvä skorpionifetissi on yleinen myöhemmin ilmaantuneessa jumalatar Serketin kultissa. Egyptologit ja kielitieteilijät, kuten L. D. Morenz, H. Beinlich, Toby Wilkinson ja Jan Assmann ovat huomauttaneet, että Serketin palvonta alkoi kuitenkin vasta vanhan valtakunnan loppuvaiheessa. Heidän mukaansa protodynastisen ajan skorpionifetissiä ei voida siten yhdistää Serketiin.

Historiallinen kuva

Skorpioni II:n henkilöllisyydestä ja elinajasta on useita teorioita. Jotkut egyptologit, kuten Bernadette Menu, väittävät, että koska Egyptin ensimmäisen dynastian kuninkaat käyttivät ilmeisesti useita nimiä, Skorpioni II oli itse asiassa Narmerina tunnettu kuningas. He väittävät myös, että Skorpioni II:lle kuuluneen nuijan päässä on samankaltaisia koristeita kuin kuuluisammassa Narmerin nuijassa.
Skorpioni II:n aikaan Egypti oli jaettu useisiin pieniin valtakuntiin, jotka taistelivat toisiaan vastaan. Erään teorian mukaan kuningas Narmer olikin ehkä eri henkilö, joka voitti Ka:n ja Skorpioni II:n valtakunnat ja yhdisti ensimmäisen kerran koko Egyptin.
Y. Y. Antonen

Y. Y. Antonen oli kirjoittajanimimerkki Ydin-lehdessä. Nimimerkillä julkaistiin kirjoituksia vuoden 1972 aikana. Sen taustalla oli useita kirjoittajia sosialidemokraattisen puolueen piiristä, muun muassa Jaakko Blomberg, Kari Tapiola, Jaakko Kalela, Pertti Joenniemi sekä alkuun myös Paavo Lipponen. Viimeiseksi nimimerkillä julkaistuksi kirjoitukseksi jäi EEC-sopimusta vastustanut kirjoitus "Kekkosen linja", jota ei ollut kirjoittanut kyseisen ryhmän jäsen, eikä ryhmälle ollut ilmoitettu asiasta. Kirjoittajat olivat Antero Jyränki, Erkki Tuomioja ja Bo Ahlfors. Nimimerkin käytöstä sopi alun perin Kari Tapiola Ydin-lehden päätoimittajan Elina Suomisen kanssa, kun ulkoministeriön virkamiehiä käsitelleelle kriittiselle jutulle tarvittiin suojaa.
Lahden diakonian instituutti

Suomen Diakoniaopiston Lahden kampus (aiemmin Lahden diakonian instituutti) on osa Suomen Diakoniaopistoa, jolla on toimipisteet Lahden lisäksi Helsingissä, Oulussa ja Ylitorniolla.  Suomen Diakoniaopiston Lahden kampuksella voi opiskella lähihoitajaksi, lastenohjaajaksi sekä nuoriso- ja vapaa-ajanohjaajaksi.

Laitoksen historia

Viipurin Diakonissalaitos perustettiin vuonna 1869. Se on toiminut Lahdessa vuodesta 1940 lähtien nimellä Lahden Diakonialaitos, kun laitos jouduttiin evakuoimaan talvisodan aikana.
Vuonna 2016 päätettiin yhdistää Lahden diakonian instituutti osaksi uutta laajempaa, noin 2 000 opiskelijan Suomen Diakoniaopistoa (SDO), jonka opetustoiminta on alkanut vuoden 2017 alusta.  SDO:n ensimmäisenä toimitusjohtajana ja rehtorina toimii Juha-Petri Niiranen.
Toyota 4Runner

Ensimmäinen sukupolvi (N60) 1984–89

Teknisesti ensimmäisen sukupolven 4Runner perustui lavamalli Toyota Hiluxiin. Moottorit ja vaihteisto olivat samat, samoin runko ja akselit. Koripellit olivat ohjaamon, ovien ja keulan osalta yhteiset. Myös kylkipellit ja takaluukku ovat suoraa lainaa Hiluxista. Kori poikkesi ulkonäöltään lavamallista vain lasikuituisen takaosan katteen osalta. Takaistuin oli helposti irrotettavissa. 
4Runnerin päämarkkina-alueet olivat vaativien tieolosuhteiden Aasia, Australia ja Etelä-Amerikka. Toinen tärkeä kohderyhmä oli nuoriso ja nuoret aikuiset USA:ssa, jossa tämäntyyppisten ajoneuvojen markkinat olivat kasvussa. Näyttävät teippaukset ja vanteet olivat uusi trendi 80-luvun automarkkinoilla, ja silloin luotiin markkinat myös nuorekkaalle, reipasta ja urheilullista elämäntapaa kuvastaville autoille. Sport Utility Vehicle eli SUV oli syntynyt ja tähän segmenttiin Toyota 4Runner myös tähtäsi.
Ensimmäisen sukupolven 4Runnereita tuotiin Euroopassa Sveitsiin, Itävaltaan, Benelux-maihin ja pohjoismaihin, maakohtaisia tuontitilastoja ei ole saatavilla. Samoin Suomen osalta tuontitiedot ovat puutteelliset. Euroopan versiot varustettiin pääsääntöisesti diesel-moottoreilla.

Toinen sukupolvi (N130) 1989–95

Mallivuodelle 1990 4Runnerissa esiteltiin huomattavat muutokset, verrattuna ensimmäisen sukupolven malliin. Lavamallista kehitetyn auton sijaan nyt oli tarjolla oikea SUV. Uudelleensuunniteltu, yhtenäinen 4-ovinen teräskori, takapenkin ympäristön uudelleen suunnittelu ja tavaratilan verhoilu nostivat 4Runnerin käyttömukavuutta huomattavasti. Sukulaisuus Hiluxin kanssa oli vielä nähtävissä, mutta ei niin korostetusti kuin aiemmin. Tämä irtiotto on selvimmin nähtävissä verrattaessa saman aikakauden Hiluxia ja 4Runneria keskenään: siinä missä 1984 4Runner näyttää lavakatteella varustetulta Toyota Hiluxilta, niin 1990 4Runner vain jakaa hienovaraisia suunnittelun yksityiskohtia lavamallin kanssa.
Lähes kaikki toisen sukupolven 4Runnerit olivat korimalliltaan neliovisia, mutta välillä 1989–1993 valmistettiin myös kaksiovista versiota. Nämä mallit olivat korirakenteeltaan samanlaisia isomman neliovisen version kanssa, ts. teräskorissa oli yhtenäinen katto, toisin kuten edellisessä mallissa, jossa katto oli lasikuitua. 
Tekniikkapuolella ei muutoksia ollut tapahtunut. Moottorit ja vaihteistot olivat yhteiset Hiluxin kanssa. Samoja moottoreita käytettiin sekä takavetoisten että nelivetoisten versioiden voimanlähteenä. Uudessa 4Runnerissa oli jäykän etuakselin sijaan erillisjousitettu eturipustus. Tämä rakenne oli esitelty nimellä Hi-Trac jo edellisen mallin aikana, mallivuonna 1986. Vanha, hammaspyöräkäyttöinen jakovaihteisto vaihtui ketjukäyttöiseen. Tällä rakenteella saatiin aikaan kevyempi, hiljaisempi ja vähemmän tilaa vievä jakovaihteisto.
Rekisteröintitilastojen mukaan Suomeen on toisen sukupolven Toyota 4Runneria tuotu 2,4 TD moottorilla 204 kpl ja 3,0 V6 moottorilla 339 kpl.
Eteläinen Song-dynastia

Eteläinen Song-dynastia (南宋朝 [nán sòng cháo]) hallitsi Etelä-Kiinaa 1127 – 1279. Se oli osa Song-dynastiaa.
Eteläinen Song-dynastia maksoi säännöllisesti suuria tribuuttilahjoja pohjoisen Liao-dynastialle ja sittemmin Jin-dynastialle, pitääkseen nämä "barbaarit" (eli ei-kiinalaiset) rauhallisina. Mongolit kuitenkin pyyhkäisivät Jin-dynastian alleen ja ajoivat Eteläisen Song-dynastian ahtaalle. He hallitsivat suurinta osaa maasta 1271, jolloin he perustivat Yuan-dynastian. Eteläinen Song oli tällöin perääntynyt Guangdongiin saakka, sekin menetettiin 1279.
Enemmän Song-dynastian aikaisesta järjestelmästä dynastian pääsivulla.
Weddellinhylje

Käytös ja lisääntyminen

Weddellinhylkeet ovat tunnettuja pitkistä sukelluksistaan, jotka voivat ulottua jopa 700 metrin syvyyteen. Ne voivat pidättää hengitystään noin 80 minuuttia. Pitkillä sukelluksilla hylkeet hakevat ruokaa tai etsivät uusia hengitysaukkoja jääkuoresta. Pitkät sukellusmatkat mahdollistaa hylkeiden lihaston korkea myoglobiini-pitoisuus. Maalla hylkeet eivät ole kovin sosiaalisia ja joskus jopa välttävät koskemasta toisiinsa. Ihmisiä hylkeet eivät vieroksu erityisen paljon ja päästävätkin tutkijoita helposti lähelleen. 1900-luvulla ne jopa päästivät ihmisiä lähikosketukseen kanssaan, mutta koska useat näistä ihmisistä merkitsivät hylkeet polttoraudalla ja aiheuttivat parantumattomia haavoja, eläimet alkoivat vältellä ihmisiä.
Leveyspiiristä riippuen hylkeet synnyttävät poikasensa syyskuun ja marraskuun välillä. Alemmalla leveyspiirillä elävät yksilöt synnyttävät aikaisemmin. Hedelmöitys tapahtuu veden alla, jolloin naaraat yleensä saavat puremia niskaansa. Naaraat synnyttävät yhden poikasen vuodessa tultuaan sukukypsään 6 vuoden ikään. Poikasten syntymäpaino on noin 27 kiloa. Emojen tuottaman maidon rasvapitoisuus on 70 % ja 6-8 viikon imetysajan aikana poikanen kerää 90 kiloa lisää painoa. Nuorilla weddellinhylkeillä on harmaa karvoitus ensimmäiset 3 tai 4 viikkoa ja myöhemmin väri tummenee. Poikaset leikkitappelevat usein nuoruutensa aikana ja noin kolmen vuoden iässä ne luokitellaan aikuisiksi.

Saalis ja saalistus

Hylkeet saalistavat kalmareita ja kalaa. Päivän saaliin paino saattaa olla jopa 54 kiloa.
Weddellinhylkeen saalistajiin kuuluvat miekkavalaat ja merileopardit. Myös ihmiset surmaavat hylkeitä koiranruokamarkkinoita varten.
John R. Vane

Ura

Vanen isä, nimeltään Maurice Vane, oli venäläisen maahanmuuttajaperheen lapsi ja hänen äitinsä, Frances Vane, oli rakentajaperheestä. Vane kävi King Edward XIV Highschoolin Birminghamissa. 12-vuotiaana hän sai vanhemmiltaan kemistipaketin, jonka avulla hän suoritti joitain kokeita. Hän opiskeli vuodesta 1944 lähtien Birminghamin yliopistossa, jossa hän pettyi kokeellisten tutkimusten puutokseen. Sen jälkeen hän meni opiskelemaan Oxfordin yliopistoon farmakologiaa.
Vuonna 1982 hänelle myönnettiin Nobelin lääketieteen palkinto yhdessä Sune K. Bergströmin ja Bengt I. Samuelssonin kanssa prostaglandiineihin liittyvistä tutkimuksistaan. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin Royal Societyn Royal Medal.
Vane oli naimisissa ja hänellä oli kaksi tytärtä.
Keskinen-Kyynärö

Maantietoa

Järven pinta-ala on 36 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Pitkälänojan valuma-alueeseen (35.788) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109,2 metriä mpy.
Lawrence G. Rawl

Nuoruus ja uran alku

Lawrence Rawl syntyi vuonna 1928 kuusilapsisen perheen viidentenä lapsena. Hän liittyi toisen maailmansodan lopulla Yhdysvaltain merijalkaväkeen. Sodan jälkeen hän opiskeli Oklahoman yliopistossa ja valmistui öljyteknologian alalta vuonna 1952. Valmistumisensa jälkeen Rawl työskenteli Etelä-Texasissa Exxonin edeltäjän Humble Oilin porausinsinöörinä.
Rawlin ura Exxonissa oli pitkä. Vuonna 1960 hänet siirrettiin New Yorkiin yrityksen tuotanto-osastolle. Hän sai jatkuvasti lisää kansainvälistäkin vastuuta Exxon USA:ssa ja Esso Europessa, jonka varatoimitusjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1980. Rawl palasi New Yorkiin 1980, kun hänet valittiin Exxon Corporationin toimialajohtajaksi. Vuonna 1985 hänestä tuli Exxonin hallintoneuvoston puheenjohtaja ja 1987 hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja.

Toimitusjohtajana ja viimeiset vuodet

Rawl toimi Exxonin johdossa vuoteen 1993. Hänen hallintoaikanaan Exxon vähensi toimintojaan ja toimintakulujaan, kun se myi tytäryhtiöitään, sulki huoltoasemia ja muutti päämajansa Manhattanilta Texasin Irvingiin. Yritys laajensi kuitenkin kemiallisia toimintojaan ja öljy- ja kaasuvarantojaan Afrikassa ja Aasiassa.
Rawlin aika toimitusjohtajana muistetaan erityisesti Exxonin säiliöaluksen Exxon Valdezin öljyonnettomuudesta, kun miljoonia litroja öljyä vuosi arvokkaaseen meriekosysteemiin Alaskan Prince William Sound -lahdessa. Maaliskuussa 1989 tapahtunut onnettomuus tappoi kymmeniätuhansia lintuja ja merieläimiä ja ajoi tuhansia kalastajia työttömäksi. Monien kommentoijien mukaan Exxonilla kesti liian kauan reagoida onnettomuuteen; Rawl itse kommentoi ensimmäisen kerran onnettomuutta julkisesti vasta noin viikon päästä ja vieraili onnettomuuspaikalla vasta kolme viikkoa onnettomuuden jälkeen. Esimerkiksi Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston silloisen johtajan William K. Reillyn mukaan Rawlin toiminta oli malliesimerkki siitä, miten yritys ei saisi hoitaa viestintää itse tekemänsä virheen jälkeen.
Rawl jäi eläkkeelle 1993 työskenneltyään Exxonilla 41 vuoden ajan. Häntä seurasi Exxonin johdossa Lee Raymond. Rawl kuoli vuonna 2005 Fort Worthissa Alzheimerin taudin komplikaatioihin.

Yksityiselämä

Rawl oli kahdesti naimisissa: hänen ensimmäinen vaimonsa oli Betty E. Rawl ja toinen vaimonsa Gail Williamson Rawl. Hän sai yhteensä neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tyttöä. Rawlin ensimmäinen vaimo ja yksi poika kuolivat ennen kuin Rawl itse.
Wensleydale (juusto)

Wensleydale on nimensä mukaisesti Wensleydalen alueelta North Yorkshiresta Pohjois-Englannissa peräisin oleva lehmänmaidosta valmistettava juusto.
Wensleydalea pidetään yhtenä Yhdistyneen kuningaskunnan vanhimmista juustoista. Englannin normannivalloituksen jälkeen ranskalaiset sisterssiläiset munkit toivat mukanaan juustonvalmistuksen perinteitä mannermaalta ja he perustivat luostareita Yorkshiren alueelle. Juustoa valmistettiin alun perin lampaanmaidosta ja juusto muistutti ehkäpä nykypäivän roquefortjuustoa. Juustot saivat nimensä alueen laaksojen (engl. dale) mukaan. Kun luostarilaitos lakkautettiin 1500-luvulla juustonvalmistus siirtyi luostareilta paikallisille maatiloille. Wensleydalessa juustoa valmistettiin vanhaan tapaan aina 1600-luvulle saakka, jolloin lampaanmaito korvattiin lehmänmaidolla. Aina 1900-luvun alkuun juustoa valmistettiin lisäksi yksinomaan sinihomejuustona. Niin sanottua valkoista wensleydalea alettiin valmistaa 1900-luvun puolivälin jälkeen juustonvalmistusmenetelmien nykyaikaistuessa ja juusto sai samalla nykyisin tunnetun muotonsa. Viimeinen perinteistä wensleydalejuustoa valmistanut maatila suljettiin vuonna 1957. Nykyisin juuston suurin yksittäinen tuottaja on vuonna 1897 perustettu Wensleydale Creamery Hawesin kaupungissa. Juuston valmistajaa uhkasi sulkeminen 1990-luvun alussa, mutta sen kysyntä kasvoi huomattavasti juuston oltua näyttävästi esillä Wallace ja Gromit-animaatioissa. Wenslaydalessa valmistetulla juustolla on suojattu maantieteellinen merkintä.
Nykyinen wensleydalejuusto on väriltään valkoista, sekä koostumukseltaan kovaa ja murenevaa. Nykymenetelmien mukaan juustoa tehdessä siihen lisätään bakteerikanta ja juusto puristetaan. Juusto kypsyy noin neljä kuuakutta ja sen makua on kuvailtu makoisaksi ja hunajaiseksi, minkä lisäksi sillä on sitruunainen sivumaku. Juustoa tarjoillaan usein juustotarjottimella tai Ploughman's lunch -aterian yhteydessä soseen kera. Pohjois-Englannissa juustoa tarjoillaan myös hedelmäkakun tai omenapiirakan kanssa.
Kaarle Ojanen (shakinpelaaja)

Kaarle Sakari Ojanen (4. joulukuuta 1918 Helsinki – 9. tammikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen shakkimestari. Hänet tunnettiin myös shakissa voittamiensa suomenmestaruuksien mukaan lempinimellä Kaarle XIII.
Kaarle Ojasen kuuluisin peli lienee ns. Ojasen oivalluksena tunnettu avausuutuus virolaista Paul Keresiä vastaan vuonna 1960. Ojanen saavutti FIDE:n kansainvälisen shakkimestarin arvon vuonna 1952.
Ammatiltaan Ojanen oli teknillinen johtaja. Hän harrasti myös muun muassa musiikkia ja sovellettua matematiikkaa.
Jiroftin kulttuuri

Jiroftin kulttuuri sijaitsi muinaisessa Iranissa Jiroftissa eli Halilrudin alueella Kermanin, Sistanin ja Belutsistanin provinssissa 28° 48' pohjoista, 57° 46' itäistä. Tämä oli vanha kaupunkikulttuuri, jollaisia syntyi muun muassa karavaaniteiden varrelle Iranissa ja Turkmenistanissa. Jiroftin kulttuuria on pidetty joskus sumerien mainitsemana Arattana, mutta monet tutkijat eivät usko tähän. Merkittävimpiä paikkoja olivat Shahr-i Sokhta, Tepe Bampur, Espiedej, Shahdad, Iblis ja Tepe Yahya.  Alueelta on löydetty yli 3 000 vuotta vanhoja muinaisia hautoja. Alkujaan aluetta kaivoi Sir Aurel Stein. Alueella on nykyään tehty laittomia ryöstökaivauksia.
Hammaste

Hammaste on postimerkkien välissä oleva rei'itys, joka mahdollistaa postimerkkien irrottamisen toisistaan repimällä siten, että merkit irtoavat siististi toisistaan.
Hammasteita voi olla eri kokoisia riippuen siitä, kuinka isoja ja kuinka tiheässä reiät ovat. Jos hammaste on sama niin merkin pysty- kuin vaakasivuilla, ilmoitetaan hammastetiheys yhdellä luvulla. Jos hammaste eroaa pysty- ja vaakasivuilla, ilmoitetaan hammastetiheys kahdella luvulla (esimerkiksi 14 1/4 : 14 3/4). Ensimmäinen luku on vaakasivu ja toinen pystysivu.
Hammasteita voidaan mitata hammastemittarilla. Hammasteen aikaansaavaa rei’itystä kutsutaan kirjapainotermillä perforointi.
Puhos (Pudasjärvi)

Puhos eli Puhoskylä on kylä Pudasjärven kaupungin kaakkoisosassa. Se sijaitsee noin 55 kilometrin päässä kaupungin keskustaajamasta Kurenalta. Kylä rajoittuu idässä Taivalkosken kuntaan, kaakossa Suomussalmeen ja etelässä Puolankaan
Asutus on jakaantuut useammalle perukalle, Puhosjärven länsipuolelle, Haukijärvelle, Kosamonniemelle, Harjunperälle, Salmijärven ympärille, Puhosniemelle ja Pääahoon sekä Näljängäntien varteen.
Kylällä on muun muassa Tarmo Lähikauppias-ketjun Puhoskylän lähikauppa. Puhoksessa kyläseuratalolla Möykkälässä järjestetään erilaisia tapahtumia, kuten joka vuosi järjestettävät sikajuhlat. Kylällä on ollut oma koulu, mutta nykyään oppilaat käyvät koulua Hirvaskosken koulussa.
Puhoksen läheisyydessä sijaitsee myös Julmaharju, jonka harjumetsät, lammet ja lähteet sekä suppamuodostumat on Luonto-Liiton inventoinneissa arvioitu arvokkaiksi uhanalaisten eliölajiensa vuoksi.
Gloucesterin herttua

Gloucesterin herttua (engl. Duke of Gloucester) on Gloucesterin kaupungin mukaan nimetty periytyvä päärinarvo, jonka on annettu Englannin kuningaskunnan ja Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaallisen perheen jäsenille, yleensä hallitsevan monarkin pojalle. Arvonimi on perustettu kaikkiaan viidesti ja sillä on ennen nykyistä herttuaa ollut viisi kantajaa. 1700-luvulla oli käytössä myös arvonimi Gloucesterin ja Edinburghin herttua.
Yhdistyneen Kuningaskunnan toinen ja nykyinen Gloucesterin herttua on Yrjö V:n pojanpoika ja kuningatar Elisabet II:n serkku prinssi Richard. Hän valmistui arkkitehdiksi 1969 ja oli ajatellut tehdä uran arkkitehtuurin parissa. Hänen vanhempi veljensä kuoli lento-onnettomuudessa vain 30-vuotiaana vuonna 1972, jolloin Richardista tuli arvonimen perijä isänsä jälkeen. Hänen kuninkalliset tehtävänsä lisääntyivät siinä määrin, että hän jätti työnsä lontoolaisessa suunnittelutoimistossa. Prinssi Richardilla on myös Ulsterin jaarlin ja Cullodenin paronin arvonimet.
Ferritiini

Ferritiini on pallomainen proteiinikompleksi, joka koostuu raudasta ja apoferriini-nimisestä proteiiniosasta. Normaalisti ihmisen elimistön raudasta ferritiiniin on varastoitunut noin 20 %. Yksi ferritiinikompleksi pystyy sitomaan jopa 4 500 Fe³⁺-ionia. Ferritiiniä esiintyy jokaisessa solussa ja jokainen solu kykenee myös tuottamaan sitä. Solut myös säätelevät ferritiinin määrää raudan yli- tai alimäärän perusteella. Aneemisella henkilöllä ferritiinin määrä on pieni.
Laila Snellman

Laila Carmencita Snellman (s. 16. helmikuuta 1956 Varsova, Puola) on suomalainen entinen malli ja nykyinen mallitoimisto Paparazzi Oy:n toimitusjohtaja. Snellman perusti mallitoimisto Paparazzin vuonna 1983 ja se on Suomen vanhin mallitoimisto.
Snellman on myös itse toiminut mallina. Mallin työt hän aloitti 1976, kesätyönä ja rahan tarpeesta. Snellman lopetti mallin työt 1983 oman yrityksensä perustamisen yhteydessä. Tähän saakka kaikki Suomen mallit olivat omatoimisia freelancereita, keskitettyjä markkinoita ei ollut.
Snellman ja hänen kolme siskoaan viettivät nuoruutensa eri puolilla maailmaa, muun muassa Kööpenhaminassa, Genevessä, Ankarassa ja Kaliforniassa, isänsä diplomaattityöstä johtuen. Snellmanin äiti on ranskalaistunut espanjalainen, ja Snellmanin kotikielenä oli ranska. Suomeen Snellman muutti isosiskonsa kanssa 1972 aloittaakseen lukion Helsingissä. Samana vuonna hän ryhtyi tapailemaan tulevaa miestään, kitaristi Peter Lercheä. Ensimmäinen lapsi syntyi 1978, kun Snellman oli 22-vuotias. Hänellä on kolme aikuista lasta, kaksi nuorempaa avioliitosta muusikko Pekka Tirkkosen kanssa.
Snellmanin isoisä Teo Snellman oli tunnettu vegetaristi ja hänen isoäitinsä Elsa Snellman oli taidemaalari. Snellmanin isoisän isoisä oli filosofi ja valtiomies J. V. Snellman.
Polly Holliday

Polly Dean Holliday (s. 2. heinäkuuta 1937) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti Golden Globe -palkinnot vuosina 1979 ja 1980 roolistaan televisiosarjassa Alice. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa Riiviöt (1984) sekä teatterissa.