google/wiki40b huggingface dataset:
Aimé Paris

Aimé Paris (19. kesäkuuta 1798 Quimper – 29. marraskuuta 1866) oli ranskalainen pikakirjoitusjärjestelmän ja muistitekniikoiden kehittäjä ja opettaja.

Elämä ja ura

Aimé Paris syntyi Quimperissa vuonna 1798. Hän opiskeli juristiksi ja toimi aluksi asianajajana Pariisissa, mutta päätti pian jättää asianajajan uran.
Paris oli opiskellut jo aiemmin Conen de Prépéanin pikakirjoitusjärjestelmän ja hän siirtyi pikakirjoittajaksi ensin Courrier Français -lehteen ja myöhemmin Le Constitutionnel -lehteen. Paris havaitsi puutteita Conen de Prépéanin järjestelmässä ja alkoi kehittää yksinkertaisempaa järjestelmää. Vuonna 1822 hän julkaisi järjestelmänsä oppikirjassa Exposé des principes de la nouvelle méthode de sténographie professée en dix leçons.
Paris oli kiinnostunut myös muistitekniikoista ja muun muassa paranteli Gregor von Feinaiglen kehittämää metodia sekä julkaisi aiheesta kirjan Principes et applications diverses de la mnémotechnie.
Paris matkusteli opettamassa sekä pikakirjoitusta että muistitekniikoita, mutta sai kiellon toimia Ranskassa, koska hänen katsottiin käyttäytyneen epäkunnioittavasti Ranskan kuningasta Ludvig XVIII:ta kohtaan. Kielto oli voimassa vuoteen 1828 asti, ja tuona aikana Paris kiersi opettamassa Belgiassa, Alankomaissa ja Sveitsissä.
1830-luvun alussa Paris’n mielenkiinto kohdistui musiikinopetuksen menetelmiin. Hän paranteli Pierre Galinin kehittämää säveltapailumenetelmää, joka tunnetaan nykyisin nimellä Galin–Paris–Chevé-metodi.

Pikakirjoitusjärjestelmä

Paris’n vuonna 1822 julkaisema järjestelmä oli yksinkertaistettu versio Conen de Prépéanin järjestelmästä. Se oli alkuperäistä helpommin opittavissa, helppolukuisempi ja sillä oli nopeampi kirjoittaa. Vaikka järjestelmä ei ollutkaan Aimé Paris’n itsenäinen luomus, se alkoi levitä hänen nimellään ja ohitti nopeasti alkuperäisen järjestelmän suosiossa.
1800-luvun lopulla Louis Prosper Guénin kehitti järjestelmää edelleen, jotta se soveltuisi paremmin puhenopeudella kirjoittamiseen.
Isohuiskija

Levinneisyys

Isohuiskijaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Equadorissa, Ranskan Guayanassa, Guayanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Batman: Arkham Knight

Lähtökohta

Batman: Arkham Knight sijoittuu tapahtumiltaan noin vuoden päähän Batman: Arkham Cityn tapahtumista. Jokerin kuoltua Gotham Cityn rikollisuus on kääntynyt laskuun, mutta hänen kuolemansa kalvaa edelleen Batmania. Tämä antaa tilaisuuden Batmanin muille vihollisille, kuten Pingviinille, Kaksinaamalle ja Harley Quinnille, ryhtyä yhteistyöhön tehdäkseen lopun Batmanista. Halloweenina Linnunpelätin käynnistää superroistojen hyökkäyksen Gotham Cityyn, minkä vuoksi kaupungin yli kuusi miljoonaa siviiliä joutuu pakenemaan. Jäljelle jäävät ainoastaan rikolliset, minkä vuoksi kaupungin poliisivoimat ovat pahasti alakynnessä ja Batmanin on aloitettava Gotham Cityn pelastaminen.

Vastaanotto

Pelin Windows-versiolla on Metacritic-kerääjäsivustolla 70/100 pistettä ja PlayStation 4-versiolla on 87/100 pistettä.
The Singers Unlimited

The Singers Unlimited oli yhdysvaltalainen jazzlaulukvartetti, joka levytti 1970-luvulla 15 albumia muttei esiintynyt julkisesti. Yhtyeen perusti vuonna 1971 baritoni Gene Puerling (1929–2008), ja sen muut jäsenet olivat basso Len Dresslar (1924–2005), sopraano Bonnie Herman ja tenori Don Shelton. Yhtye tunnettiin erityisesti Puerlingin tekemistä monimutkaisista, usein säestyksettömistä a cappella -sovituksista ja tuottaja-äänittäjä Hans Georg Brunner-Schwerin päällekkäisäänityksistä.
Ennen Singers Unlimitedin perustamista Puerling ja Shelton olivat olleet mukana niin ikään Puerlingin jo vuonna 1953 perustamassa The Hi-Lo’s -mieskvartetissa. The Singers Unlimited perustettiin alun perin sivuprojektiksi mainosmusiikin äänityksiä varten, mutta jazzpianisti Oscar Peterson sai kuulla yhtyettä ja suositteli yhtyettä saksalaiselle MPS-levymerkille, jolle itsekin silloin levytti.
Debyyttialbumi A Capella (1971) oli nimensä mukaisesti säestyksetön ja sisälsi Puerlingin sovituksia The Beatlesin ja muiden suosittujen artistien hittikappaleista. Toinen albumi In Tune tehtiin Oscar Petersonin trion kanssa ja painottui ajattomampiin ikivihreisiin ja jazzstandardeihin. Yhtyeen menestyksekkäin albumi oli Christmas (1972), joka äänitettiin jo ennen yhteistyötä Petersonin ja MPS:n kanssa.
Päätyönään Chicagon mainosmusiikkituotannoissa työskennelleet yhtyeen jäsenet matkustivat kerran pari vuodessa Saksan Villingeniin äänittämään Puerlingin tekemiä uusia sovituksia MPS:n tuottaja-äänittäjä Hans Georg Brunner-Schwerin kotistudiossa. Yhtye ei konsertoinut ja esiintyi televisiossakin vain muutaman kerran, joten sen suosio perustui lähes täysin huolellisesti tuotettuihin äänilevyihin. The Singers Unlimited sai niistä Yhdysvalloissa Grammy-ehdokkuuksia ja Saksassa kaksi Preis der deutschen Schallplattenkritik -palkintoa.
Myöhemmillä albumeilla The Singers Unlimited teki yhteistyötä muun muassa Art Van Dammen ja Clare Fischerin kanssa. Vuonna 1978 yhtye vaihtoi MPS:ltä Pausa-levymerkille, jolle se teki vielä neljä albumia.
Kaikki yhtyeen MPS-albumit julkaistiin uudelleen seitsemän CD-levyn boxina Magic Voices vuonna 1997.
Hexen II

Tarina

Thyrion on maailma, joka on alistettu Käärmeratsastajien (The Serpent Riders) valtaan. Sarjan kaksi aikaisempaa osaa käsittelivät kahden maailman vapautumista Käärmeratsastajien vallasta. Nyt, vanhin ja voimakkain kolmesta ratsastajaveljeksestä, Eidolon, täytyy tuhota, jotta Thyrion vapautuisi. Eidolonia avustavat hänen neljä Ilmestyskirjan ratsastajaansa. Kohdatakseen jokaisen kenraalin, pelaajan täytyy matkustaa neljään eri mantereeseen, keskiaikaiseen Eurooppaan Blackmarshiin, mesoamerikkalaiseen Mazaeraan, muinaiseen egyptiin Thysikseen sekä kreikkalais-roomalaiseen Septimukseen. Lopuksi pelaajan täytyy palata Blackmarshiin kohtaamaan itse Eidolonin.

Pelaaminen

Hexen II:n pelaaminen tapahtuu hyvin samoin kuin alkuperäisessä Hexenissä. Hahmojen määrä on kuitenkin noussut kolmesta neljään. Hahmot ovat Paladin, Crusader, Necromancer ja Assassin, joilla kaikilla on omat aseensa sekä pelitapansa.
Hexen II:seen lisättiin myös joitain roolipelien elementtejä. Nyt jokaisella hahmolla on omat tilastonsa, jotka kasvavat, kun pelaaja saa kokemusta. Kokemuksen myötä mm. hahmon terveys tai Manan määrä kasvavat.

Portal of Praevus

Pelille julkaistiin lisäosa Hexen II: Portal of Praevus vuonna 1998. Se toi peliin uusia tasoja, tavaroita ja vihollisia sekä uuden pelattavan hahmon Demonessin. Pelissä paha velho Praevus yrittää herättää demoniveljekset uudelleen henkiin ja ottaa paikakseen viidennen mantereen kiinalais-tiibetiläisen Tulkusen.
Pelin uusi hahmo Demoness omistaa uusia aseita, ja on pelin ainoa hahmo, jolla on alussa kaukotaisteluase lähitaisteluaseen sijaan.
Lisäosa toi myös muita parannuksia peliin, pääosin käyttöliittymään. Pelissä nähdään nyt myös lumi- ja vesisadetta sekä uusia tasoja uusine käsikirjoituksineen ja esineineen.
Portal of Praevus sisälsi myös salaisen taitotason (pääsiäismuna), uudelleensyntyvillä hirviöillä. Lisäosalle julkaistiin yksi patchi, jonka myötä Nightmare modessa tietyt tavarat, kuten ammukset ja lääkkeet ovat myös uudelleensyntyviä, jotta pelaaminen olisi helpompaa.

Piiritys

Modauksella toteutetun Siegen kehitti ja julkaisi Raven Software vuonna 1998 käyttäen päivitettyä QuakeWorldin arkkitehtuuria. Nimi tosin muutettiin osuvammaksi HexenWorldiksi. Tuotannon ajatuksena oli karsia normaalia "deathmatch" ympäristöä tiimipeliksi toimivaksi linnan piiritykseksi. Perusperiaate oli jakaa pelaajat kahdeksi joukkueeksi - hyökkääjiksi ja puolustajiksi - jotka joko puolustivat linnoitusta tai vastaavasti hyökkäsivät sinne. Pelin lopussa se kumpi joukkueista hallitsi kruunua voitti pelin.

Lähdekoodin julkaisu

Jatkaen Hexenin ja Hereticin perinnettä, Raven julkaisi lähdekoodin Hexen II:seen vuonna 2000. Tällä kertaa lähdekoodi julkaistiin kuitenkin GNU General Public Licensen alaisena. Lähdekoodin myötä peliä voi pelata mm. Linuxilla.
Pika-asutuslaki

Pika-asutuslailla tarkoitetaan 28. kesäkuuta 1940 hyväksyttyä lakia, jonka perusteella valtio hankki haltuunsa kantaväestön maa-alueita ja jakoi niitä uudelleen talvisodan evakoille. Suunnitelmana oli asuttaa väestö Helsingistä ja Jyväskylästä katsoen vastaavalla tavalla kuin asutus oli ollut Karjalassa Viipurista ja Sortavalasta katsoen.
Pääministeri Risto Ryti asetti heti talvisodan päätyttyä komitean valmistelemaan lakia Moskovan rauhan nojalla Neuvostoliitolle luovutetulta alueelta siirtyneen väestön asuttamiseksi. Komitea, jota johti professori ja entinen pääministeri Toivo Kivimäki, sai jo kesällä 1940 valmiiksi lakiesityksen, jonka perusteella siirtoväelle voitiin ottaa maata valtiolta, seurakunnilta, suuryhtiöiltä ja tavallisilta maanomistajilta. Tarkoituksena oli muodostaa lähinnä Etelä-Suomeen noin 35 000 tilaa, joita varten arvioitiin tarvittavan noin 330 000 hehtaaria valmista peltoa. Lakia alettiin panna toimeen syksyllä 1940 ja kesäkuuhun 1941 mennessä valmistui tai oli saatu lähes valmiiksi noin 13 000 pika-asutustilaa. Asutustoimintaa johti kansanedustaja, maanmittausinsinööri Sulo J. Teittinen ja hänen apunaan oli neuvottelukunta, johon kuuluivat siirtoväen edustajina kansanedustaja Juhani Leppälä, maanviljelijä Eeno Pusa ja agronomi, luutnantti Johannes Virolainen. Neuvottelukunnan sihteerinä oli aluksi varatuomari Teini Ahava ja hänen siirryttyään Korkeimman hallinto-oikeuden jäseneksi varatuomari, vänrikki Veikko Vennamo. Tässä yhteydessä Vennamo ja Virolainen, kaksi sotien jälkeisten vuosikymmenien näkyvimpiin kuulunutta poliitikkoa, tapasivat ensimmäisen kerran.   
Pika-asutustoiminta huolestutti etenkin ruotsinkielisten alueiden maanomistajia, joiden lähetystö jätti marraskuussa 1940 asiasta kirjelmän pääministeri Risto Rytille. Kirjelmän allekirjoittajat katsoivat karjalaisväestön asuttamisen vaarantavan heidän toimeentulonsa ja kulttuuriperinteensä. 
Lain toimeenpano jouduttiin keskeyttämään kesäkuussa 1941 jatkosodan alkamisen takia. Pika-asutustoiminnan henkilökunta siirrettiin tällöin suurelta osin toisiin tehtäviin. Kesäkuuhun 1942 mennessä, jolloin suuri osa siirtoväestä oli palannut kotiseuduilleen takaisinvallatuille alueille, ilmoitettiin noin 3 000 pika-asutustilan viljelysopimusten tulleen irtisanotuksi. Noin sadan tilan osalta sopimukset olivat jääneet irtisanomatta huolimatta siitä, että niiden asukkaat olivat palanneet Karjalaan, ja nämä tilat siirtyivät valtion haltuun. Osa tiloista oli palautunut niiden entisille omistajille. Maaliskuuhun 1943 mennessä jo yli puolet pika-asutustilojen viljelysopimuksista oli irtisanottu; toisaalta liki 300 ruokakuntaa oli ilmoittanut pitävänsä pika-asutustilan ja luopunut tilastaan palautetulla alueella.
Nikolai Giers

Nikolai Karlovitš von Giers (ven. Николай Карлович Гирс, Girs; 21. toukokuuta (J: 9. toukokuuta) 1820 Radivilov, Volynia, Venäjän keisarikunta – 26. tammikuuta (J: 14. tammikuuta) 1895 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen diplomaatti, ministeri, yksityinen neuvonantaja, valtiosihteeri ja Pietarin tiedeakatemian kunniajäsen. Hän toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1882–1895, lähes koko Aleksanteri III:n hallitsijakauden ajan.
Nikolai Giers kuului alkujaan ruotsalaistaustaiseen sotilassukuun ja hänen isoisoisänsä Lorentz Giers oli tullut 1700-luvulla Ruotsista Pietariin kauppiaaksi. Giers aloitti uransa Venäjän ulkoministeriön Aasian-osastolta vuonna 1838. Hän toimi vuosikymmenten ajan eri viroissa keisarikunnan ulkomaanedustustoissa muun muassa Turkissa, Egyptissä ja Tonavan ruhtinaskunnissa. Hän oli Venäjän lähettiläänä Teheranissa vuosina 1863–1867, Bernissä 1867–1872 ja Tukholmassa 1872–1875. Vuonna 1875 hänet nimitettiin ulkoministeriön Aasian-osaston johtajaksi ja apulaisulkoministeriksi. Ulkoministeri Aleksandr Gortšakovin tultua kyvyttömäksi hoitamaan tehtäviään Giers toimi virkaatekevänä ulkoministerinä vuodesta 1878 ja muodollisesti hänet nimitettiin ministeriksi huhtikuussa 1882.
Giers vastusti panslavistisia sotasuunnitelmia ja kannatti Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarckin liittojärjestelmää. Mihail Katkovin johtamat saksalaisvastaiset nationalistit arvostelivat voimakkaasti häntä. Giers halusi säilyttää Venäjän, Saksan ja Itävalta-Unkarin välisen kolmen keisarin liiton, mutta tämä osoittautui mahdottomaksi Itävalta-Unkarin ja Venäjän intressien törmättyä Balkanilla syksyllä 1885 käynnistyneen kriisin yhteydessä. Kolmen keisarin liiton hajottua vuonna 1887 Giers neuvotteli Venäjän ja Saksan välille kahdenvälisen liiton, joka tunnetaan jälleenvakuutussopimuksena. Tämänkin sopimuksen uusiminen epäonnistui vuonna 1890, jolloin Giers taipui kannattamaan liittoa Ranskan kanssa. Ensimmäinen poliittinen sopimus Ranskan ja Venäjän välillä neuvoteltiin hänen johdollaan elokuussa 1891, mutta siinä maat sitoutuivat ainoastaan neuvotteluihin sodan uhatessa. Varsinainen puolustusliitto maiden välille neuvoteltiin seuraavana vuonna, mutta Giers lykkäsi sen hyväksymistä tammikuuhun 1894 toivoen vielä voivansa palata yhteistyöhön Saksan kanssa. Tämä toive osoittautui kuitenkin turhaksi. Ranskan ja Venäjän liittolaisuus kesti ensimmäiseen maailmansotaan saakka.
25 metrin isopistooli

Isopistooli on Kansainvälisen ampumaurheiluliiton (ISSF) sääntöjen mukaan ammuttava urheiluammuntalaji. Isopistooliammunta ei ole olympialaji. Laji muistuttaa naisten ja nuorten ampumaa 25 metrin urheilupistoolia, sekä kansallista 25 metrin pienoispistoolia.

Muuta

Suomalainen, Turun Seudun Ampujia edustava Seppo Mäkinen on voittanut lajissa maailmanmestaruuden vuonna 1978 Etelä-Korean Soulissa pidetyissä kisoissa.
Tarton tuomiokirkko

Historia

Tartossa Emajoen niemen mäellä Toomemäellä oli ollut virolaisten rakentama linnoitus, jonka saksalaiset tuhosivat 1224. Sen paikalle rakennettiin piispanlinna, castrum Tarbate, ja saman mäen toiselle nyppylälle tuli tuomiokirkko.
Tarton hiippakunta oli perustettu 1200-luvun alussa, ja ensimmäiset piispat olivat Hermann von Buxhöwden 1224–1248 ja Alexander 1263–1268.
Riian piispa Albert nimitti veljensä Hermannin juuri perustetun hiippakunnan piispaksi. Alexander on käyttänyt itsestään myös titteliä Karjalan piispa, mutta sen taustasta ei ole tietoa. Kun Riiasta tuli 1255 arkkihiippakunta, Tarton piispa jäi sen alaiseksi. Tarton piispalla oli myös maallinen valta, toisin kuin Tallinnan.
Ensimmäisten piispojen aktiivisen toiminnan aikana alkoi Virossa myös kirkkojen rakentaminen. Kirjallisia merkintöjä Tarton tuomiokirkon rakentamisen alun ajankohdasta ei ole, mutta se on sijoitettu noin 1280-luvulle. Seurakunnista on mainintoja jo 1200-luvun ensimmäiseltä puoliskolta. Kuoriosa ja keskilaiva olivat käytössä ainakin 1299. Korkea kuori ja pääpilarit valmistuivat lopulliseen kokoonsa vasta 1470-luvulla. Myös kaksoistornit rakennettiin 1400-luvun jälkipuoliskolla. Tornien korkeus oli 66 metriä. Kirkko nimettiin Pietarille ja Paavalille. Kirkon ympärille tuli hautausmaa ja asuntoja. Kirkon ja linnan suojaksi rakennettiin muuri. Vuoden 1300-tienoilla Tarttoon perustettiin dominikaaniluostari.
Kirkko kärsi pahoja vaurioita 1500-luvulla Liivinmaan sodassa, ja sen holvit romahtivat 1600-luvun alussa. Tornit madallettiin 1763 keskilaivan korkuisiksi, ja rakennelma suunniteltiin tykkien alustaksi.
Kun Tarton yliopisto avattiin tauon jälkeen uudelleen 1800-luvun alussa, katedraalin kuori kunnostettiin 1806 yliopiston kirjastoksi. Kuori jaettiin kolmeksi kerrokseksi. Suunnitelman teki yliopiston saksalaissyntyinen arkkitehti Johann Wilhelm Krause. Kirkon keskiosa ja tornit jätettiin raunioiksi. Sittemmin kirjasto muutti uuteen rakennukseen, ja tilat siirtyivät yliopiston museon käyttöön (Tartu Ülikooli ajaloomuuseum).
Torneista on näköala yli Toomemäen rinteen kaupunkiin. 1800-luvun lopulla pohjoiseen torniin asennettiin vesisäiliö huolehtimaan Toomemäellä olevien yliopiston rakennusten ja lähiseudun vedentarpeesta. Raunioiden tuhon estämiseksi on niiden konservointi aloitettu 2000-luvun alussa.
Brian McFadden

Sooloura

Brian jätti Westlifen 9. maaliskuuta 2004 aloittaakseen soolouran. Hän esiintyi Westlifessa nimellä Bryan mutta päätti sittemmin valita syntymänimensä Brian.
Brian julkaisi debyyttisinglensä "Real to Me" syyskuussa 2004 ja se meni suoraan ykköseksi Britannian listalla. "Irish Son" julkaistiin marraskuussa ja se sijoittui kuudenneksi. Albumi Irish Son sai kuitenkin vain top 30 -sijoituksen ja kolmas single "Demons" meni sijalle 28 toukokuussa 2005.
"Irish Son" -kappaleen musiikkivideo oli hyvin kiistanalainen, koska siinä nähtiin katolinen koulu Dublinissa ja sanoitukset antoivat ymmärtää, että Briania olisi pahoinpidelty sellaisessa, vaikka hän ei koskaan käynyt kyseistä koulua. Laulu arvostelee katolisen kirkon väitettyä negatiivista otetta irlantilaisesta yhteiskunnasta entisaikoina. Brian tosin laulaa kyseisessä kappaleessa "it was leaving that saved me".
Brian julkaisi australialaisen laulajan Delta Goodremin kanssa dueton "Almost Here", joka sijoittui kolmanneksi Britanniassa helmikuussa 2005 ja ykköseksi Australiassa. Hän on myös tehnyt dueton "Everybody's Someone" LeAnn Rimesin kanssa. Brianin toinen studioalbumi Set in Stone julkaistiin vuonna 2008, mutta kyseinen albumi ei kovin kummoisesti menestynyt. Brian McFadden yhdessä Robert Conleyn kanssa päättivät aloittaa uuden projektin nimeltä "Wall of Soundz", joka julkaisi demot ja leikkeen 4 laulusta.

Yksityiselämä

McFadden meni naimisiin Atomic Kitten -yhtyeen entisen laulajan, Kerry Katonan kanssa vuonna 2002. Heillä on kaksi lasta Molly ja Lilly Sue. Syyskuussa 2004 pari ilmoitti eroavansa.
Brian oli kihloissa laulaja Delta Goodremin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2011.
M/S Ionian Spirit

Historia

Alus valmistui Papenburgin telakalta kolmantena kaikkiaan kuuden sisaraluksen sarjasta vuonna 1970. Alus liikennöi Viking Linen punavalkoisissa väreissä M/S Viking 3 -nimisenä reitillä Naantali–Maarianhamina–Kapellskär vuodesta 1970 vuoteen 1976. Vuonna 1976 alus myytiin Vaasanlaivoille ja se sai tällöin nimekseen Wasa Express. Alus liikennöi Merenkurkussa Vaasasta Sundsvalliin ja Uumajaan vuosina 1976–1983. Vaasanlaivat myytiin kokonaisuudessan Sally-varustamolle vuonna 1982 ja vuosiksi 1983 ja 1984 alus palasi Viking Linen väreihin ja liikennöi Viking 3 -nimellä Englannin kanaalissa Ranskan Dunkerquen ja Englannin Ramsgaten välillä. Tämän jälkeen alus palasi takaisin Merenkurkkuun ja liikennöi Wasa Express nimellä aina vuoteen 1988 asti. Sillä välin kun alus oli Kanaali-reitillä, Merenkurkussa liikennöi Wasa Express (3) -nimellä sen sisaralus M/S Viking 1.
Alus myytiin vuonna 1988 ahvenanmaalaiselle Eckerö Linjenille ja nimettiin uudelleen Roslageniksi. Alus liikennöi Eckerön ja Grisslehamnin välillä aina vuoteen 2002 asti.
Aluksen nimi muuttui "Ionian Spirit" nimiseksi 17.6.2008 ja lippuvaltioksi muodostui Saint Vincent ja Grenadiinit.
Alus muuttui "X" nimiseksi 7.2.2017 ja lippuvaltioksi tuli panama.
Nimi vaihtui St. Damian:iksi 16.9.2017
Viking 3 oli järjestyksessään toinen matkustajalaiva, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Wasa Express. Alkuperäinen Wasa Express, eli alkujaan M/S Prinsessan Margaretha, liikennöi Merenkurkussa vuosina 1964–1975 ja sen jälkeen muutaman kuukauden Pietarsaari–Skellefteå reitillä, kunnes se myytiin Egyptiin.
Paritanssi

Paritanssi on tanssia, jota kaksi ihmistä tanssivat yleensä kosketuksissa toisiinsa. Yhteisellä tanssikuviolla, koreografialla, on merkittävä sija tapahtumassa.
Tanssiparin osapuolilla on molemmilla oma roolinsa. Yleensä mies on viejä ja nainen seuraaja. Viejä siirtää yhteistä painopistettä haluamaansa suuntaan ja näin viestii parilleen tulevasta liikkeestä. Samalla seuraaja ottaa askeleen osoitettuun suuntaan. Tarvittavat voimat eivät ole kovin suuria ja molemmat tanssijat kannattavat itsensä suurimman osan aikaa. Askeleilla on viejän ja musiikin osoittama rytmi. Viejä tulkitsee musiikin liikkeeksi ja ohjaa seuraajaa. Seuraaja saa myös tarvittaessa tukea viejästä.
Paritanssilla on sosiaalinen ja emotionaalinen ulottuvuus. Se ilmentää myös ihmisten seksuaalisia tunteita.
Irina Falconi

Tennisura

Ensimmäiset ITF-turnauksensa Falconi pelasi vuonna 2006. Vuonna 2007 hän pääsi finaaliin Los Mochisin turnauksessa Meksikossa. Toinen finaalipaikka tuli toukokuussa 2007 Monterreyn ITF-turnauksessa, jonka finaalissa hän voitti Courtney Naglen. Vuonna 2009 hän voitti kaksi ITF-turnausta ja pelasi Yhdysvaltain avointen karsinnoissa. Vuonna 2010 Falconi pääsi välieriin 75 000 dollarin ITF-turnauksessa voittaen muun muassa Lauren Albanesen ja Stéphanie Duboisin. Samana vuonna hän pääsi mukaan ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain avointen pääsarjaan, jossa hävisi ensimmäisellä kierroksella Flavia Pennettalle. Lokakuussa 2010 hän pääsi finaaliin Rock Hillin ITF-turnauksessa.
Vuonna 2011 Falconi pääsi Australian avointen pääsarjaan karsintojen kautta, mutta hävisi avauskierroksella Alisa Kleibanovalle. Helmikuussa hän pääsi Midlandin ITF-turnauksen finaaliin. Huhtikuussa hän selviytyi karsintojen kautta mukaan Family Circle Cupiin. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Magdaléna Rybárikován, mutta hävisi toisella kierroksella maailmanlistan ykköselle, Caroline Wozniackille. Toukokuussa Brysselin turnauksessa hän selviytyi karsintojen kautta pääsarjaan, jossa hävisi toisella kierroksella Francesca Schiavonelle. Ranskan avoimissa hän hävisi avauskierroksella Gisela Dulkolle ja Wimbledonissa Stéphanie Duboisille. Heinäkuussa 2011 Citi Openin turnauksessa Yhdysvalloissa Falconi eteni ensimmäistä kertaa urallaan WTA-turnauksen välieriin. Yhdysvaltain avoimissa Falconi eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan kolmieräiset kamppailut Klára Zakopalováa ja Dominika Cibulkováa vastaan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Sabine Lisickille 0–6, 1–6.
Double Team – kova kaksikko

Juoni

Terrorisminvastainen agentti Jack Quinn on vetäytynyt eläkkeelle, kunnes hänet houkutellaan takaisin työn pariin. Uudeksi tehtäväksi Jack saa napata terroristin nimeltä Stavros. Hän kuitenkin epäröi tehtävän aikana ja kohde pakenee. Jack joutuu epäonnistuneen tehtävän päätteeksi suljetulle saarelle, joka on huippusalainen vankila agenteille ja roistoille. Jack päättää paeta saarelta, johon yksikään saarella ollut henkilö ei ole kyennyt. Jack päättää ottaa yhteyttä Yaziin, jonka avulla hän yrittää kostaa Stavrosille.

Tuotto

Elokuva tuotti Yhdysvalloissa hieman yli 11,4 miljoonaa dollaria.
Räjähdysnopeus

Räjähdysnopeudella tarkoitetaan shokkiaallon etenemistä räjähtävässä aineessa. Yleensä nopeus on ilmaistu metreissä sekunnissa, esimerkiksi räjähdysnopeuden 7 000 m/s omaava aine on sekunnin päästä sytytyshetkestä räjähtänyt 7 000 metrin päähän sytytyspaikasta. Varsinaisten räjähdysaineiden räjähdysnopeus on yli 2 000 m/s, ruutien ja muiden deflagroituvien aineiden välillä 330–2 000 m/s.
Kauko Alajoki

Kauko Alajoki (s. 25. syyskuuta 1947) on entinen suomalainen maajoukkuetason huippulentopalloilija ja valmentaja.
Alajoki pelasi urallaan monissa eri seuroissa. Hän pelasi uransa ensimmäisen maaottelun miesten maajoukkueessa vuonna 1973, josta alkaen hän pelasi 84 A-maaottelua Suomen maajoukkuepaidassa. Hän esiintyi maajoukkueen mukana MM-kisoissa Italiassa vuonna 1978 sekä EM-kotikisoissa vuonna 1977. Urallaan hän pelasi satoja liigaotteluita eri seurajoukkueissa. Alajoki edusti uransa aikana useita eri joukkueita kuten Kalajoen Junkkareita, GVK Tapperia, Kokkolan Jymyä, Lahden Kimmoa, Kokkolan Tiikereitä ja Seinäjoen Maila-Jusseja. Alajoki oli harvinaisen hyvä ponnistaja lentopallomaailmassakin. Paikaltaan hän ponnisti 100 cm:n ja vauhdista 131 cm:n korkeuteen.
Pelaajauransa jälkeen Alajoki ryhtyi lentopallovalmentajaksi. Hän valmensi Seinäjoen Maila-Jusseja, Kurikan Ryhtiä, Ähtärin Mesikämmeniä, Lapuan Virkiää, Kauhavan Visaa ja Kalajoen Lentopalloa. Hän toimi 2010-luvun alkupuolella Nurmon Jymyn joukkueen fysiikkavalmentajana.