google/wiki40b huggingface dataset:
Nyhäsiipi

Koko ja ulkonäkö

Nyhäsiipi on vaihtelevan ruskeansävyinen perhonen, jonka ulkomuoto jäljittelee erittäin hyvin kuivunutta lehteä. Etusiiven poikki menee kaksi tummaa, mutkittelevaa poikkiviirua, jotka lähestyvät toisiaan siiven takaosaa kohti ja yhtyvät siiven takareunan suomutupsussa. Poikkiviiruista ulompi on selvästi leveämpi ja erottuu paremmin. Etusiiven ulkoreuna mutkittelee voimakkaasti. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleammat, ja niiden takanurkassa on tumma täplä. Ruumis on ruskeansävyinen ja karvainen. Keskiruumiin päällä on korkea huppumainen tupsu. Naaraiden siivet ovat koiraan siipiä enemmän pitkänomaiset eikä kuviointi ole yhtä selvää. Siipiväli on 33–45 mm.
Toukka on vihreä, ja sen sivuilla on keltainen, takapäätä kohti myös punertava pitkittäisviiru. Rintajalat ovat kirkkaanpunaiset, ja peräpäässä on kaksi ylöspäin sojottavaa punaista uloketta. Täysikasvuisena toukka on 30–40 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Espanjasta Keski-Euroopan poikki idässä aina Japaniin saakka. Pohjois-Euroopassa sitä tavataan Baltiassa ja lähes koko Skandinaviassa Etelä-Norjan tunturiseutuja ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Etelä- ja Keski-Suomessa nyhäsiipi on varsin yleinen laji. Pohjoisimmat havainnot ovat Keski-Lapista. Etelämpänä lajilla on kaksi päällekkäistä sukupolvea, jotka lentävät toukokuun lopulta elokuun lopulle. Pohjoisempana on yksi sukupolvi, joka lentää kesäkuusta elokuulle. Lennon huippu on heinäkuun alkupuolella.

Elinympäristö ja elintavat

Nyhäsiipi on pääasiassa kosteiden ja kuivien lehtimetsien ja pensaikkojen laji, jota varsinkin pohjoisempana tavataan kuitenkin myös sekametsissä. Tyypillisen elinympäristön ulkopuolella sitä tavataan harvakseltaan. Suurimmassa osassa elinaluettaan se on erittäin yleinen ja usein runsaslukuinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Nyhäsiiveltä tunnetaan myös tilapäisiä massaesiintymisiä. Päivisin perhosia löytää lepäämästä puiden oksilta tai rungoilta teeskennellen kuollutta lehteä tai kaarnanpalaa. Naaraat aloittavat lennon illan hämärtyessä, koiraat hieman myöhemmin. Lento jatkuu joskus aamuyölle saakka. Koiraat tulevat valolle helposti, naaraat vain harvoin. Käsiteltäessä perhonen tekeytyy kuolleeksi.
Naaras munii lehtien alapinnoille, lähelle reunaa yksitellen tai pieninä ryhminä yhteensä 250–350 munaa. Toukat kuoriutuvat reilua viikkoa myöhemmin ja elävät aluksi ryhmissä, mutta myöhemmin yksinään. Vaikka useimmat toukista elävätkin latvustoissa, niitä on helppo löytää myös alemmilta oksilta. Lepoasennossa toukan molemmat päät ovat irti alustasta. Häirittynä toukka taivuttaa päänsä voimakkaasti taaksepäin selkää vasten ja ojentaa kirkkaanpunaiset rintajalkansa ulospäin. Ensimmäisen sukupolven toukat ovat täysikasvuisia elokuun alussa, toisen syys-lokakuun vaihteessa. Pohjoisessa ainoan sukupolven toukat saavuttavat täysikasvuisuuden heinä-elokuun vaihteessa. Toukat koteloituvat maahan lehtien väliin, karikkeen sekaan tai maakoloon tekemäänsä kotelokoppaan. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, joka elää monilla erilaisilla lehtipuilla ja pensailla.
Ivar Fredholm

Ivar Fredholm (1866–1927) oli ruotsalainen matemaatikko. Hän oli vuodesta 1906 matemaattisen fysiikan professori Tukholman yliopistossa.
Fredholm opiskeli matematiikkaa Gösta Mittag-Lefflerin ohjauksessa. Hänen tutkimuksen julkaistiin 1900 ja sillä oli ratkaiseva merkitys funktioanalyysin kehityksessä.
Hänen mukaansa nimettiin Fredholm-operaattori, jonka alkujaan keksi saksalainen matemaatikko Fritz Noether.
Tuoksuvahakas

Ulkonäkö

Tuoksuvahakas on muihin vahakkaisiin nähden pienehkö. Lakin väri on harmaa tai valkoinen, sen pinta voi olla tahmea ja sen keskellä on säikeitä. Jalka on
joko lakin värinen tai vaaleampi. Se muistuttaa jyväsvahakasta.

Elinympäristö

Tuoksuvahakkaan isäntäpuu on kuusi ja sitä tavataan rehevissä kuusimetsissä.
Raimonds Vilkoits

Seuraura

Vilkoits pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana SK Riiassa kaudella 2007–2008 Latvian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 2008–2009 hän Valko-Venäjän pääsarjaa Ekstraligaa HK Riika 2000:n joukkueessa. Kaudella 2009–2010 Vilkoits pelasi samaa sarjaa Dinamo-Juniors Riian riveissä.
Kesäkuussa 2010 Vilkoits siirtyi elokuun loppuun asti kestäneelle try-outille Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaavaan Mora IK:hon. Hänen koejaksonsa ei kuitenkaan johtanut sopimukseen, vaan Vilkoits siirtyi kaudeksi 2010–2011 HK Riian joukkueeseen, Venäjän nuorten sarjaan, MHL:ään. Hän nousi joukkueen kapteenistoon ja oli tehoilla 25+23=48 HK Riian paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Vilkoits pelasi kauden aikana MHL:n tähdistöottelussa. Hän pelasi samalla kaudella myös kolme KHL-ottelua Dinamo Riiassa.
Syyskuussa 2011 Vilkoits siirtyi jälleen try-outille Allsvenskaniin, tällä kertaa IF Troja-Ljungbyn joukkueeseen. Marraskuussa hän palasi kuitenkin HK Riikaan. Kauden 2011–2012 Vilkoits siirtyi pelaamaan Ekstraligaa latvialaiseen HK Liepājas Metalurgsiin. Elokuun 2012 ajan hän pelasi try-outilla Saksan DEL-liigan Hannover Scorpionsissa, jonne Vilkoits ei saanut sopimusta. Lokakuussa Vilkoits palasi taas Ekstraligaan ja siirtyi H’K Šah’tsjor Salihorskin riveihin. Hän pelasi joukkueessa vain viisi ottelua, kunnes Vilkoits siirtyi joulukuussa Slovakian Extraligassa pelaavaan MHC Martiniin loppukauden 2012–2013 kattaneella sopimuksella.
Kaudeksi 2013–2014 Vilkoits siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Jokipoikiin. Kaudella 2014–2015 hän jatkoi uraansa Kazakstanin mestaruussarjan Beibarys Atıraw'ssa. Vilkoitsilla oli kevään 2015 pudotuspeleissä joukkueen paras teholukema (+4).

Maajoukkueura

Vilkoits pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän toimi Latvian varakapteenina. Joukkue putosi turnauksen päätteeksi kuitenkin seuraavaksi vuodeksi I-divisioonaan. Vilkoits pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2008, jolloin hän voitti B-lohkon hopeaa.
Latvian A-maajoukkueessa Vilkoits on pelannut kuusi ottelua ilman tehopisteitä.
Gunki hatameku motoni

Juoni

Elokuvan päähenkilönä on "Sakie", jota näyttelee ohjaaja Fukasakun puoliso Sachiko Hidari. Sakie kamppailee sitkeästi saadakseen sodan viimepäivinä kuolleen miehensä siunatuksi Yasukuni-pyhättöön ja sotalesken eläkkeensä puolesta mutta virkakoneisto kieltäytyy näitä myöntämästä koska sen lähteiden mukaan Sakien mies olisi tuomittu sotaoikeudessa kuolemaan. Sakie ei suostu moista kadonneesta miehestään uskomaan ja saa viimein säälistä asiaa käsittelevältä virkamieheltä neljän miehensä yksikössä palvelleen nimet, joita viranomaiset eivät ole onnistuneet tavoittamaan ja haastattelemaan Sakien miehen kuoleman ja tuomion yksityiskohdista. Sakien ainoa toivo puhdistaa miehensä maine on löytää kyseiset miehet ja saada heidät todistamaan miehensä kunnian puolesta.

Roolit

Tetsuro Tamba ...Katsuo Tomikashi
Sachiko Hidari ...Sakie
Yumiko Fujita ...Tomoko
Noboru Mitani ...Terada
Paul Maki ...Paul
Kanemon Nakamura ...Tesinjara
Shinjiro Ehara ...Ochi
Sanae Nakahara ... rva Ochi
Isao Natsuyagi ...opettaja
Koichi Yamamoto ...näyttelijä
Stars & Bars

Stars & Bars (Stars and Bars, televisioesityksessä nimellä Taideaarteen jäljillä) on Pat O’Connorin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1988. Se perustuu William Boydin romaaniin Tähtilipun alla (suom. Kersti Juva, WSOY 1987). Elokuvan pääosaa näyttelee Daniel Day-Lewis.

Juoni

Brittiläinen taideasiantuntija (Day-Lewis) matkustaa Amerikkaan ostaakseen etelävaltioissa asuvalta kartanonherralta (Stanton) harvinaisen Renoirin maalauksen. Matkallaan hän joutuu moniin kulttuurikonflikteihin ja amerikkalaisten outouksien hämmentämäksi.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvan kompastuskivenä epätasaista remukomiikkaa. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Piero Dusio

Jalkapallo

Dusio pelasi Juventuksen jalkapallojoukkueessa kolme peliä, kunnes joutui lopettamaan polvivamman takia 23-vuotiaana.

Liike-elämä

Dusio aloitti jalkapallon jälkeen työt tekstiiliyrityksessä, joka valmisti urheiluvaatteita ja sotilasunivormuja. Hän siirtyi 1920-luvulla kilpa-ajajaksi ja kilpa-autotallien, mm. Cisitalian perustajaksi 1930-luvun alusta lähtien. Dusio muutti 1940-luvun lopussa Argentiinaan ja perusti Autoar-yrityksen vuonna 1949. Hänen poikansa Carlo Dusio johti Cisitaliaa vuosina 1948–1964. 1950-luvulla Dusio perusti Argentiinaan Cisitalian tehtaan nimeltään Cisitalia Argentina Industrial y Comercial SA, jossa hän suunnitteli mm. Cisitalia 750 -auton.

Pienet autosarjat

Dusio kilpaili Mille Migliassa vuosina 1929–1938 ollen parhaimmillaan kuudes vuoden 1936 Italian GP:ssä. Hän voitti luokkansa Siatan 500-kuutioisella Mille Migliassa vuonna 1937 ja perusti Scuderia Torinon 1939. Dusio palkkasi vuonna 1944 Fiatin suunnittelijan Dante Giacosan suunnittelemaan kilpa-auton uudelle Cisitalia-tallilleen. Hän voitti auton ensimmäisen kilpailun, Coppa Brezzin Torinossa 1946.
Kalatonlampi (Heinola, Vierumäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Tamppilammen valuma-alueeseen (14.132) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 119,9 metriä mpy.
Rybinsk

Varhaiset vaiheet

Rybinsk on yksi slaavien vanhimpia kaupunkeja Volgan varrella. Ensimmäisen kerran paikka mainitaan vuonna 1071 nimellä Ust-Šeksna eli ”Šeksnan suu”. Seuraavan neljän vuosisadan ajan kaupunkia kutsuttiin vaihtelevasti Ust-Šeksnaksi ja Rybinskiksi. Vuodesta 1504 se mainitaan nimellä Rybnaja Sloboda (”kalastuskylä”). Nimi johtunee siitä, että kaupungista vietiin paljon sampia muualle.
1600-luvulla sloboda vaurastui kaupalla Länsi-Euroopan kanssa. Silloin rakennettiin useita kivikirkkoja, joista vain yksi on säilynyt nykypäivään. Vanhempaa arkkitehtuuria voi löytää kaupungin ulkopuolelta.

Kultakausi

1700-luvulla kylän kaupan määrä kasvoi. Katariina II myösi Rybnaja Slobodalle kaupunginoikeudet 1777 ja nimesi sen Rybinskiksi. Kylän satamassa suuret Volgan alukset purettiin pienempiin veneisiin, jotka jatkoivat matkaa matalaan Mariinskin kanavaan, joka yhdistää Keski-Venäjän Itämereen. Kaupungissa oli 7 000 asukasta, mutta siellä saattoi kerrallaan majoittua 170 000 merimiestä ja 2 000 alusta. Vähitellen pieni satama tuli tunnetuksi ”proomujen pääkaupunkina”.
Kaupungin tunnetui maamerkki, uusklassinen Kristuksen kirkastumisen katedraali, rakennettiin Volgan rannalle vuosina 1838–1851.
Ylisen Volgan kauppakeskuksena Rybinsk houkutteli ulkomaalaisia Länsi-Euroopasta. Tämän myötä Rybinskiin rakennettiin sekä luterilainen että roomalais-katolinen katedraali.

1900-luku

Neuvostovuosina Rybinskin nimi vaihtui neljä kertaa: Štšerbakov (1946), jälleen Rybinsk (1957), Andropov (1984) ja jälleen Rybinsk (1989).
Tärkeimmät teollisuudenalat nyky-Rybinskissä ovat lentokoneiden moottorien valmistus ja vesivoimalaitos. Kuten asiantuntijat varoittivat, Rybinskin jättiläispato, joka pitää takanaan Rybinskin tekojärveä (aikoinaan oli maailman suurin tekojärvi), asettaa kaupungin suureen vaaraan, jos pato murtuu.
Yamagumo (1937)

Palvelus

Alus upotettiin 25. lokakuuta 1944.
Gynekologinen irtosolunäyte

Gynekologisella irtosolunäytteellä eli papakokeella tutkitaan kohdunkaulan limakalvoja. Suomessa useimmat kunnat kutsuvat 25 tai 30 vuotta täyttäneet naiset viiden vuoden välein papakokeisiin. Solumuutosten varhainen toteaminen vähentää kuolleisuutta kohdunkaulan syöpään. Näyte otetaan kolmesta kohdasta: emättimestä, kohdunsuulta ja kohdunkaulakanavasta. Näytettä ei suositella otettavaksi kuukautisten aikana.
Papakoe (engl. Pap smear, Papanikolaou test) on saanut nimensä kreikkalaisen lääkärin Geórgios Papanikoláoun (1883–1962) mukaan, joka todisti ensimmäisenä, että kohdunkaulan syöpä voidaan diagnosoida emättimen kautta otettavalla irtosolunäytteellä.
Suomalainen gynekologi Sakari Timonen (1915-2016) tutustui Papanikoláoun tekemiin kokeisiin hänen johdollaan työskennellessään New Yorkissa tutkijastipendiaattina vuonna 1953. Timonen otti kokeen käyttöön Naistenklinikalla.

Kokeen suoritus

Näyte papakoetta varten voidaan ottaa laboratoriohoitajan tai yleis- tai erikoislääkärin vastaanotolla normaalin gynekologisen tarkastuksen yhteydessä. Näytettä ei oteta kuukautisten aikana, ja näytteenoton yhteydessä tarvitaan tieto kuukautiskierron vaiheesta (edellisten kuukautisten ajankohta). Näytteen ottaja siirtää emättimen kautta emättimen takapohjukkaan, kohdunnapukkaan ja kohdun suulle työvälineen jolla otetaan näytepala emättimen tai kohdunkaulan seinämästä. Näytteenotto ei yleensä tee kipeää mutta se voi tuntua hieman epämiellyttävältä.

Milloin papakoe tulee suorittaa?

Ensimmäinen papakoe suositellaan otettavaksi noin vuosi ensimmäisen sukupuolikontaktin jälkeen tai viimeistään 25-30 vuoden iässä. Lisäksi koe tulisi uusia aina, kun ensimmäisestä seksikontaktista uuden partnerin kanssa on kulunut noin vuosi. Mikäli kumppani pysyy samana ja edellisen testin solukuva on normaali, sopivana testausvälinä pidetään kahdesta kolmeen vuotta. Papakoe tulisi suorittaa riippumatta siitä mikä ehkäisymuoto on käytössä, sillä esimerkiksi kondomi suojaa papilloomavirusinfektioilta vain noin 70 %:n varmuudella ja muut ehkäisymuodot huomattavasti heikommin. Myös HPV-rokotuksen saaneiden tulisi käydä papakokeessa, sillä 2006 markkinoille tullut rokote suojaa vain kahdelta kohdunkaulansyöpää aiheuttavalta HPV-alatyypiltä (HPV-16 ja HPV-18). Vaikka nämä kaksi alatyyppiä kattavat suuren osan (n. 70 % kaikista pahanlaatuisista solumuutoksista), harvinaisempien alatyyppien osalta rokote ei tarjoa suojaa.

Anaalipapa

Kohdunkaulassa pahanlaatuisia limakalvomuutoksia aikaansaavat papilloomavirukset voivat siirtyä myös peräaukon limakalvolle esimerkiksi anaaliseksin aikana. Pitkäkestoinen papilloomavirusinfektio voi aikaansaada syövän esiasteita tai syöpää myös peräaukon ja peräsuolen alueella, ja siksi homoseksuaalisille miehille suositellaan anaalipapatestin suorittamista muutaman vuoden välein. Mikäli henkilö on HIV-positiivinen, koetta suositellaan suoritettavaksi vuosittain.
Olympe de Gouges

Olympe de Gouges (ent. Marie Gouze) (7. huhtikuuta 1748 Montauban – 3. marraskuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, journalisti ja feministi. Hän aloitti kirjoittamisen Ranskan vallankumouksen aikaan. Hänen merkittävin teoksensa on Déclaration des droits de la Femme et de la Citoyenne (Naisten oikeuksien julistus), joka julkaistiin vuonna 1791. Gouges joutui mestattavaksi giljotiinilla kirjoitustensa vuoksi vuonna 1793.
Boyacá

Boyacá on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen pääkaupunki on Tunja, pinta-ala 23 189 km² ja asukasluku vuonna 2009 oli noin 1,3 miljoonaa.
Alueen kaivoksista saadaan hopeaa, kaoliinia ja smaragdeja.
Kristillinen filosofia

Yhteydet kristillisten ja ei-kristillisten filosofien välillä

Kristillisen, juutalaisen ja islamilaisen filosofian välillä on ollut huomattava määrä yhteyksiä. Monet kristityt filosofit ovat olleet hyvin tietoisia juutalaisten ja islamilaisten kollegojensa töistä ja ajatuksista, ja yhdessä uskossa kehitetyt argumentit ovat usein löytäneet tiensä myös toisten uskontojen ajatteluun.
Jotkut modernit islamilaiset filosofit pohtivat samankaltaisia asioita kuin modernit katoliset filosofit. Reformoitu filosofia on käsitellyt monenlaisia kristillisiä synteistisiä näkemyksiä, osaa yhdessä juutalaisen filosofian kanssa, osaa jopa maallisten filosofisten koulukuntien kuten uusmarxismin ja muiden ateististen filosofisten koulukuntien kanssa. Koulukunnan dialogi islamilaisen koulukunnan kanssa on ollut vähäisempää.
On tärkeää muistaa, ettei yhdenkään suuren maailmanuskonnon piirissä ole mitään yhtä tiettyä filosofiaa, jota kaikki sen piiriin kuuluvat filosofit kannattaisivat. Kaikki uskontojen piirissä olevat filosofiset koulukunnat eivät myöskään ole luonteeltaan dialogisia, niin että niillä olisi vuorovaikutusta muiden koulukuntien tai uskontojen kanssa.
Irwin Shaw

Irwin Shaw, alkuperäiseltä nimeltään Irwin Gilbert Shamforoff, (27. helmikuuta 1913 New York, Yhdysvallat – 16. toukokuuta 1984 Davos, Sveitsi) oli tuottelias yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja menestyskirjailija. Hänen romaaneistaan tunnetuimpia ovat Nuoret leijonat (1948) ja Rikas, rakas... (1970). Nuoret leijonat kertoo kahden sotilaan kohtaloista toisen maailmansodan aikana, ja siihen pohjautuu Edward Dmytrykin ohjaama elokuva Nuoret leijonat. Teos Rikas, rakas... kertoo kolmen sisaruksen kohtaloista toisen maailmansodan jälkeen. Sen pohjalta on tehty suosittu television minisarja Rikas, rakas, köyhä, varas. Shaw'n teokset saivat kriitikoilta laajalti kiitosta, mutta kaupallisesti menestynyt kaunokirjallinen tuotanto kuitenkin heikensi hänen kirjallista mainettaan.

Yksityiselämä

Irwin Gilbert Shamforoff syntyi vuonna 1913 venäjänjuutalaisille siirtolaisille Bronxissa New Yorkissa mutta perhe asettui pian Brooklyniin. Hän opiskeli Brooklyn Collegessa ja vaihtoi sukunimensä muotoon Shaw. Hänen veljensä David Shaw loi uran elokuvatuottajana Hollywoodissa. 
Shaw palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa; sodanaikaiset kokemukset innoittivat häntä Nuoret leijonat -teoksensa kirjoittamisessa. 
Kun Shaw allekirjoitti adressin, jossa Yhdysvaltain korkeinta oikeutta pyydettiin arvioimaan John Howard Lawsonin ja Dalton Trumbonin kohtaamia seuraksia epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean tekemien kuulustelujen jälkeen, häntä valheellisesti syytettiin kommunistiksi ja hän joutui Hollywoodin mustalle listalle. Tapahtuneen seurauksena vuonna 1951 Shaw muutti Eurooppaan, missä hän vietti seuraavat 25 vuotta, enimmäkseen Pariisissa ja Sveitsissä.
Shaw sai yhden pojan vaimonsa MarIan Edwardsin kanssa. Hän sairasti eturauhasen syöpää ja kuoli vuonna 1984.
Pappilan hätävara

Pappilan hätävara on jälkiruoka. Se valmistetaan sekoittamalla leivonnaisten, esimerkiksi pullan tai keksien murusia, puolukkahilloa sekä kermavaahtoa keskenään. Perinteinen vanhan ajan pappilan hätävara perustui niin sanottuun leipäkeittoon eli vanhoja leipiä ei heitetty pois, vaan niistä tehtiin hätävararuoka, joka välttämättä ei ollut jälkiruokaa. Nykykehitykset eivät siis ole perinteisen pappilan hätävaraan perustuvia. Sodanajan pappilan hätävaraan ei ollut viisasta käyttää kermaa ja siitä tehtyä kermavaahtoa, koska sille oli tärkeämpääkin käyttöä.
Boeing 307

Boeing 307 "Stratoliner" oli Boeingin nelimoottorinen matkustajalentokone. Se esiteltiin 1938, eikä koskaan saanut suurta suosiota. Matkustajaversiota rakennettiin vain kymmenen kappaletta, ja sotilasversiota (Boeing C-75) vain viisi kappaletta. B307 oli ensimmäinen matkustajalentokone, jossa oli paineistettu matkustamo. Tämä mahdollisti ennen näkemättömän yli 6 000 metrin lentokorkeuden, joka riitti ylittämään useimmat sääilmiöt.
Säynäjärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 38 hehtaaria. Se on 2,1 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvi on pitkä ja kapea muodoltaan. Järvellä on kartan mukaan yksi soistunut saari, joka sijaitsee järven koillispäässä. 
Järven rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoitellen soistunutta. Järven lähiympäristössä on toiminut kolme maatilaa. Muu asutus on haja-asutusta ja niiden välissä on muutama kymmenen kesämökkiä. Järvelle johtaa tie valtatieltä 9, josta haarautuu Lihasulaan vievä yhdystie 14209. Järven läheltä kulkee myös Tampere–Haapamäki-rautatietä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueeseen (35.73), jonka  Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen (35.733) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,5 metriä mpy.
Järveen on johdettu vain kolme metsäojaa, joista yksi tuo pienen Puikkarinlammen vedet. Siihen laskee sen pohjoispuolella sijaitsevasta Letkumaanjärvestä 600 metrinen oja, johon on johdettu muutama pelto- ja metsäoja. Säynäjärvi laskee pienen Sulkujärven kautta Vesijärven Haapasenlahteen aivan Palosaaren edustalle.

Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven nimi kirjoitettiin ”Säinäjärvi”. Kartassa sen pohjoispuolella sijaitsi ”Letkumajärvi”, josta ei ole piirretty ojaa Säynäjärveen. Myös Säynäjärven laskuoja on merkitty heikosti. Koska ojan alajuoksulla on merkitty vesimylly, on vesiyhteys täytynyt olla silloinkin olemassa.
Järven lounaisrannalla sijaitsee Säynäjärven vanha seisake, joka avattiin 1911. Vuonna 1968 avattu radanoikaisu siirsi rataa noin 400 metriä järvestä poispäin. Uudelle rataosuudelle avatulla samannimisellä seisakkeella pysähtyi paikallisjunia vuoteen 1988 saakka. Säynäjärven kautta kulkenut vanha ratalinjaus on otettu maantiekäyttöön.
Vasili Šelgunov

Vasili Andrejevitš Šelgunov (ven. Васи́лий Андре́евич Шелгуно́в, 20. elokuuta 1867 Pihkovan läänin Slavkovitšin kylä – 2. huhtikuuta 1939) oli venäläinen sosiaalidemokraatti ja bolševikkivallankumouksellinen.
Vasili Šelgunov syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuodesta 1876 lähtien hän työskenteli tehdastyöläisenä Pietarissa. Vuonna 1886 hän liittyi Pavel Totšisskin ja myöhemmin Mihail Brusnevin johtamiin sosiaalidemokraattisiin ryhmiin. Vuonna 1893 hän tutustui V. I. Leniniin. Vuodesta 1894 lähtien hän levitti vallankumouksellista propagandaa Obuhovin tehtaalla ja osallistui Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestön perustamiseen.
Joulukuussa 1895 Šelgunov pidätettiin ja maaliskuussa 1897 hänet karkotettiin Arkangelin lääniin. Joulukuussa 1902 hän palasi Pietariin, joutui pidätetyksi ja siirtyi Bakuun. Syksyllä 1904 Šelgunov palasi hoitamaan silmäsairauttaan Pietariin, jossa hän osallistui Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen toimeksiannosta Georgi Gaponin johtaman työväenliikkeen toimintaan. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän teki propagandatyötä Pietarin tehdastyöläisten keskuudessa sekä toimi puolueen kaupunkikomitean ja työväenneuvoston jäsenenä. Joulukuussa 1905 Šelgunov suljettiin Krestyn vankilaan, jossa hän sokeutui lopullisesti. Vuonna 1911 hän toimi bolševikkien julkaiseman Zvezda-lehden virallisena toimittajana joutuen kolmesti vangituksi. Vuonna 1912 hän osallistui Pravdan perustamiseen. Vuosina 1912–1916 hän oli karkotettuna Pohjois-Kaukasiaan.
Vuosina 1917–1918 Šelgunov toimi bolševikkipuolueen Pietarin ja Moskovan kaupunkikomiteoissa ja vuoteen 1920 saakka maanalaisessa työssä Kubanilla. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1924 hän kuului vanhojen bolševikkien yhdistyksen puhemiehistöön.
Šelgunovin luona entisessä Aleksandrovskojen kylässä kokoontui vuonna 1894 Leninin johtama työläiskerho. Vuonna 1967 rakennukseen avattiin vallankumoushistoriallinen museo, joka vuonna 1995 muutettiin Nevskaja zastava -nimiseksi kotiseutumuseoksi. Museoon kuuluu Šelgunoville omistettu muistohuone. Rakennuksen yhteyteen 1970-luvun alussa pystytetyssä Pietarin ensimmäisten marxilaisten muistomerkissä on hänen rintakuvansa. Lähellä sijaitseva katu nimettiin Šelgunovin mukaan vuonna 1962.
We Are the Fallen

Historia

We Are the Fallen -yhtyeen perustivat American Idol -kilpailija Carly Smithson, Marty O'Brien ja entiset Evanescencen jäsenet Ben Moody, Rocky Gray ja John LeCompt. Yhtyeen aikomuksena on käydä keikoilla pitkin Yhdysvaltoja. Yhtyeen nimi tulee Evanescencen vuonna 2003 julkaistusta albumista Fallenista.
13. tammikuuta 2010 yhtye kertoi Twitterissä, että "Bury Me Alive" on valittu yhtyeen ensimmäiseksi singleksi. Kappale julkaistiin 2. helmikuuta. Yhtyeen ensimmäinen albumi Tear the World Down julkaistiin 11. toukokuuta 2010.
Maaliskuussa 2015 kitaristi John LeCompt kertoi yhtyeen olevan pitkällä tauolla, koska yhtyeen jäsenillä on paljon muita hommia.