google/wiki40b huggingface dataset:
Lato

Lato on rakennus, jossa säilytetään esimerkiksi heiniä, viljaa, olkia tai rehua.

Rakenne

Suomalainen lato rakennetaan perinteisesti pyöreistä kuusi- tai mäntypuista salvamalla harvaksi eli päällekkäisten puiden väliin jätetään rako ilmanvaihdon edistämiseksi. Erillisenä rakennuksena lato tehdään lähes aina nurkkakivien varaan. Lattia on vanhemmissa hirsirakenteisessa ladossa joko pelkkää maata tai pyöreistä puista tai lankuista harvaan ladottu. 
Lautarakenteinen lato on hirsirakenteista latoa uudempi ilmiö. Uudemmissa lautarakenteisissa ladoissa on usein ollut laudoista tehty tiivis puulattia. Uudempaa lautarakenteista latoa on voitu käyttää myös konevarastona ja sinne on mahtunut heinää tai olkia enemmän kuin pieneen hirsirakenteiseen latoon. 
Aiemmin ladoissa oli tyypillisesti pärekatto, myöhemmin huopa- tai vielä useammin peltikatto, joka voitiin asentaa suoraan pärekaton päälle. Ladon yhteyteen voidaan tehdä katos heinäseipäille ja muille tarvikkeille. Ladossa ei ole ikkunoita eikä lämmitystä,

Nimityksiä

Lautarakenteisesta ladosta erotuksena hirsirakenteisesta on käytetty eräissä suomen kielen murteissa nimityksiä suuli tai makasiini.

Käyttö

Pihalato sijaitsee joko lähellä navettaa tai jopa navetassa kiinni, heinälato yleensä pellolla tai pellon reunassa. Pelloilta korjatut ja kuivatetut heinät ajettiin ennen aikaan kesällä niittylatoon ja sitten vähitellen talven mittaan hevosreellä pihalatoon, josta ne syötettiin kotieläimille. Heinän ajon helpottamiseksi ladossa on iso oviaukko, joskus myös erillinen luukku oven yläpuolelle. Suuremmissa ladoissa saattoi olla kaksi ovea, ts. lato oli läpiajettava.

Lato maiseman osana

Etelä-Pohjanmaan laajojen viljelytasankojen maisemasta käytetään nimitystä latomeri, koska korkeuserot ovat erittäin vähäiset ja ”latojen meri” näyttää jatkuvan pitkälle horisonttiin. Viime vuosina latojen tarve on vähentynyt, koska heinät pakataan muovilla päällystettyihin isoihin pyöröpaaleihin, jotka voidaan säilyttää ulkona. Tämän takia ladot ovatkin häviämässä, tai niissä säilytetään muuta tavaraa kuten esimerkiksi koneita.

Ladot kulttuurissa

Lautarakenteisen ladon eräs käyttötarkoitus ovat olleet kesällä latotanssit.
Suomalaisen viinamerkki Koskenkorvan perinteinen etiketti esittää Pohjanmaan latomaisemaa.
Baltic Jazz

Baltic Jazz on vuosittain heinäkuussa Taalintehtaalla, Turun saaristossa, järjestettävä jazzfestivaali. Ensimmäinen Baltic Jazz järjestettiin vuonna 1987, jolloin se oli pieni paikallinen tapahtuma. Festivaali on kasvanut yhdeksi Suomen suurimmista jazzfestivaaleista.
Vuonna 2008 Baltic Jazz keräsi kävijöitä 10 000. 
Vuonna 1999 Jazz-musiikkiyhdistys Dalsbruk Rf. perustettiin, ja yhdistys otti festivaalin järjestelyt hoitaakseen.
Kuten nimi osoittaa, Baltic Jazz on festivaali, jossa keskitytään Itämeren alueen muusikoihin. Suurin osa festivaalitaiteilijoista on suurelta osin tullut Suomesta, Ruotsista, Baltian maista ja Venäjältä.
Baltic Jazz on saaristofestivaali, johon voi tulla autolla tai veneellä. Baltic Jazz -viikonlopun aikana järjestetään yli 20 konserttia, jotka tarjoavat perinteistä jazzmusiikkia koko perheelle ainutlaatuisessa ympäristössä.
Festivaali järjestetään toisena viikonloppuna juhannuksen jälkeen.
Vuonna 2017 festivaali järjestettiin jo 30. kerran.
Oumar Sissoko

Ura

Sissoko aloitti ammattilaisuransa Metzin joukkueessa kaudella 2006–2007 pelattuaan sitä ennen joukkueen junioreissa ja reservijoukkueessa. Kaudesta 2008–2009 lähtien hän on toiminut joukkueen kakkosvahtina.
Andrzej Stołyhwo

Andrzej Stołyhwo (s. 1939) on puolalainen professori, joka on erikoistunut luonnollisten ja teollisesti tuotettujen rasvojen ja öljyjen analysointiin.

Koulutus

Stołyhwo suoritti kemian maisteritutkinnon 1961, PhD-tutkinnon 1968 ja DSc-tutkinnon 1988, kaikki Gdańskin teknillisessä korkeakoulussa.

Tutkimus ja ura

Stołyhwo on toiminut post. doc. tutkijana Minnesotan yliopiston Hormel-instituutissa 1971–1972, sekä opettajana École polytechniquessa, Palaiseaussa, Ranskassa 1981–1985 ja Universite Pierre et Marie Curie PARIS VI:ssa 1982–1985. Kotimaassaan hän on toiminut kotiyliopistonsa lisäksi muun muassa professorina Varsovan maatalousyliopistossa (puol. Katedra Techniki i Technologii Gastronomicznej SGGW). Hänen tutkimuksensa on keskittynyt kromatografian instrumentoinnin kehittämiseen erityisesti kaasukromatografiaan (GLC), korkean erotuskyvyn nestekromatografiaan (HPLC), ylikriittiseen kromatografiaan (SFC) sekä kapillaariseen elektroforeesiin. Hän on julkaissut alallaan 55 tieteellistä artikkelia, yhden patentin sekä ollut mukana keksimässä lasersädepohjaista mittausmenetelmää korkean erotuskyvyn nestekromatografiaan.
Vuonna 2002 Stołyhwo tutki saksalaisen professorin ja SS-patologin Rudolf Spannerin toisen maailmansodan aikana Danzigin anatomisessa instituutissa tuottamaa saippuaa, joka väitettiin sisältävän ihmisrasvoja muun muassa Stutthofin keskitysleirivankien ja lähiseudun mielisairaaloiden asukkien ruumiista. Hän totesi saippuanäytteiden sisältävän kaoliinia, mikä viittasi ihmisrasvoista peräisin olevan saippuan tulleen käytetyksi hyödyntämistarkoituksessa. Tämä oli hänen mukaansa vastoin yleisiä lääketieteen eettisiä periaatteita.
Kanteletar

Kanteletar on Elias Lönnrotin kokoama kansanrunokokoelma, jota voidaan pitää Kalevalan ”sisarteoksena". Kantelettaren runot ovat kalevalaista runoutta, eli ne on tehty kalevalaiseen runomittaan.
Kanteletar ilmestyi vuonna 1840 nimellä Kanteletar taikka Suomen Kansan Wanhoja Lauluja ja Wirsiä. Kokoelman perustan Lönnrot sai runonkeruumatkallaan 1838 tavattuaan Koiterejärven rannalla runonlaulaja Mateli Kuivalattaren ja merkittyään muistiin tämän laulamia runoja.
Kanteletar jakaantuu kolmeen kirjaan. Ensimmäinen kirja sisältää 238 lyyristä runoa, joita Lönnrot nimittää ”yhteisiksi lauluiksi”. Nämä on jaettu kaikille yhteisiin, hääkansan, paimenten ja lasten lauluihin. Toinen kirja sisältää 354 lyyristä runoa, joita Lönnrot kutsuu ”erityisiksi lauluiksi”. Ne on esittäjän mukaan jaettu tyttöjen, naisten, poikien ja miesten lauluiksi. Kolmanteen kirjaan kuuluu 60 historiallista runoa, romanssia, legendaa, balladia ja lyyris-eeppistä runoa. Kantelettaren alkulauseeseen sisältyy 24 uudempaa runoa.
Kantelettaren vuonna 1887 ilmestyneen kolmannen painoksen Lönnrot uudisti kolmannen kirjan osalta täydellisesti. Kirja käsitti nyt 137 runoa. Myöhemmissä painoksissa on pitäydytty alkuperäiseen laitokseen, paitsi että uudistetusta kolmannesta kirjasta on otettu liitteeksi kymmenen runoa. 
Kantelettaren lyyriset runot on kerätty pääasiassa Suomen Karjalasta. Lönnrot mainitsee esipuheessa keruupaikkoina Lieksan, Ilomantsin, Kiteen, Tohmajärven, Sortavalan, Jaakkiman ja Kurkijoen. Kolmannen kirjan kertovat runot on kerätty pääasiassa Venäjän Karjalasta.

Sävellykset

Kanteletarta ja Kalevalaa on käytetty yleisesti kansanmusiikin sanoitusten lähteenä, arkistoihin tallennettujen kansanrunojen lisäksi. Alun perin kalevalamittaiset runot ovat olleet laulettua runoutta.
Akseli Törnudd (1874–1923) on säveltänyt toistakymmentä Kantelettaren runoihin sävellettyä laulua. Näistä suosituin on ehkä viipurilaisesta kissasta kertova humoristinen kertomus ”Tuomittu katti”. Kappaleen on levyttänyt mieskuoro Viipurin Lauluveikot levylleen Yhä kohoaa tuttu torni (2007) ja parhaiden kappaleidensa levyllä Te luulette meidän unohtaneen vuonna 2005.
Gutenberg-projekti on lisännyt teoksen vapaasti levitettäviin e-kirjoihinsa.
Niinisaari (Puumala)

Niinisaari on Puumalan kunnan eteläisessä saaristossa sijaitseva kylä. Niinisaari on Puumalan mantereelta tultaessa ensimmäinen eteläisen saariston saarijonon saari. Saarelle liikennöi ympärivuorokautisesti ja ympärivuotisesti Destian lossiyhteys Hätinvirran yli. Asukkaita saaressa on noin 36.

Historia

Puhelinyhteys Niinisaareen vedettiin 1951. Sähköt saareen saatiin 1963.

Muuta

Niinisaaressa on runsaasti lomahuviloita ja -mökkejä ja saarella käy myös päivämatkalaisia. Retkeilijöiden on mahdollista tutustua esimerkiksi sepän työhön Hanhiniityn pajalla, viinin valmistukseen Temolan viinitilalla, aterioida ravintola Niinipuussa ja tutustua 1900-luvun alun maatilaan Liehtalan ekomuseossa.
Jean-Louis Trintignant

Ura

Hän muutti 20-vuotiaana Pariisiin opiskelemaan näyttelemistä ja esiintyi ensi kerran teatterissa vuonna 1951. Trintignant näytteli 1950-luvun alussa lukuisissa näytelmissä. Elokuvissa hän esiintyi ensi kerran vuonna 1955 ja tuli tähdeksi seuraavana vuonna näytellessään Brigitte Bardotin kanssa elokuvassa ...ja Jumala loi naisen (Et Dieu... créa la femme, 1956). Jean-Louisin ja Brigitten välille tuli intohimoinen, mutta lyhyeksi jäänyt romanssi Asepalveluksen vuoksi Jean-Lousin kuitenkin täytyi keskeyttää hyvin alkanut näyttelijän uransa ja hän palveli asevoimissa kolme vuotta. Hän kuitenkin onnistui jatkamaan elokuvauraansa palveluksen jälkeen ja todellinen kansainvälinen tähti hänestä tuli elokuvan Mies ja nainen (Un homme et une femme, 1966) myötä, sillä elokuva oli valtava kansainvälinen menestys. Trintignant tunnetaan myös rooleistaan italialaiselokuvista  Suuri hiljaisuus (Il grande silenzio, 1968) ja Fasisti (Il conformista, 1970). Myöhemmällään urallaan hän on näytellyt muun muassa Roger Spottiswooden elokuvassa Tulen alla (Under Fire, 1983), Krzysztof Kieślowskin viimeiseksi jääneessä elokuvassa Kolme väriä: Punainen (Trois couleurs: Rouge, 1994) sekä miespääosaa Oscar-palkitussa elokuvassa Rakkaus (Amour,  2012).

Yksityiselämä

Trintignant on ollut kaksi kertaa naimisissa. Hänen vuonna 1954 solmima avioliitto Stéphane Audranin päättyi nopeasti eroon. Hän meni naimisiin käsikirjoittaja-ohjaaja Nadine Marquand'n kanssa vuonna 1960, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1976. Avioliitosta syntyi kuitenkin kolme lasta, joista tyttärestä, Marie Trintignantista (21. tammikuuta 1962 – 1. elokuuta 2003), tuli erittäin suosittu näyttelijätär kotimaassaan. Tytär kuoli kuitenkin henkirikoksen uhrina Liettuassa vuonna 2003. Heidän toinen tyttärensä Pauline kuoli jo vauvaiässä vuonna 1969.  Hänellä ja Nadinella on myös poika nimeltä Vincent.
Extremely low frequency

Extremely low frequency (ELF) on 3–300 Hz:n alueella etenevä radioaalto. Ilmakehän tutkimuksessa ELF-aaltojen määritelmä on usein myös 3 Hz – 3 kHz. ELF-aallot voivat edetä pinta-aaltoina tuhansia kilometrejä. Usein ELF-aaltojen luetaan olevan alaradiotaajuuksia (subradio frequencies).
Iranin moottoritieverkko

Iranin moottoritieverkkoon kuuluu yli 2,000 kilometriä moottoriteitä. Sen ensimmäinen osuus avattiin 1970-luvun lopulla Teheranin ja Karajin välille. Moottoritieverkkoa on laajennettu siitä lähtien, ja se on nyt yksi Lähi-Idän laajimmista. Erityisesti viimeisen 10 vuoden aikana on avattu uusia moottoriteitä, kuten A2 Tabrizista itään ja Qomista itään, A5:n joitain osuuksia ja A6 Savehista länteen. Lähiaikojen suurimpia projekteja ovat A2 Garmsarin ja Mašhadin välillä, A3 Teheranista pohjoiseen, A5:n täydentäminen valmiiksi ja A9 Isfahanista etelään. Suurin osa näistä sekä muita pienempiä projekteja on jo rakenteilla tai tulossa rakenteille.
Iranin kautta kulkeva liikenne Euroopan ja Aasian välillä kasvanee voimakkaasti tulevaisuudessa, etenkin Iranin vastaisten pakotteiden päätyttyä. Reitti Turkin, Iranin, Turkmenistanin, Uzbekistanin ja Kazakstanin kautta Kiinaan valmistunee moottoritieksi kokonaan ennen pohjoisempaa Venäjän kautta kulkevaa reittiä. Turkin osuus on tavoitteissa saada kokonaan valmiiksi 2023 mennessä, Iranin ja Kazakstanin osuudet n. vuosina 2020–2022. Tämän jälkeen enää pieni pätkä puuttuu Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Kiinan viimeinen osuus moottoritiestä Xinjiangissa valmistuu 2016 ja Euroopan viimeinen osuus Bulgariassa ja Serbiassa 2017-2018.

Numerointi

Aiemmin kaikki Iranin moottoritiet olivat yksinumeroisia. Koska mahdollisia numeroita on vain 9, ne ovat kuitenkin loppumassa kesken. Numerointisääntöä on viimeaikana muutettu siten, että tärkeimmät moottoritiet ja aiemmin tiettömälle reitille rakennetut moottoritiet ovat yksinumeroisia. Muut moottoritiet ovat kaksinumeroisia. Nämä numeroidaan samoin, kuin vanha tie, jonka viereen ne on rakennettu, esim. tien 71 viereen rakennettava moottoritie saa numeron A71. Tienumerointijärjestelmässä on varaus siihen, että mikään tienumero ei pääty numeroon 0. Sitä tultaneen käyttämään myöhemmin rinnakkaistien numeroinnissa, esim. moottoritien A5 rinnakkaistie saanee numerokseen 50 ja moottoritien A71 rinnakkaistie saanee numerokseen 710.
Selejevo

Maantiede

Selejevon kunnan pinta-ala on 1 006,58 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Staraja Russan, idässä Marjovon ja etelässä Holmin piireihin sekä lännessä Poddorjen kuntaan. Pinta-alasta 89,9 % on metsää ja 5,7 % maatalousmaata.
Kunnan alueella virtaa Lovat ja sen sivujoki Redja. Seudulle suunnitellaan Poddorjen rauhoitusaluetta.

Asutus

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 36 kylää: Astratovo, Belohnovo, Bezlovo, Blazniha, Bolšije Jazvištši, Dobrantsevo, Golovenka, Goluzino, Gorki, Gorodnja, Gubino, Kakovka, Kirkovo, Knjaštšino, Kolomno, Kuliki, Kursko, Ljublino, Lobyni, Malyje Jazvištši, Moltšanovo, Ovtšinnikovo, Pankovka, Peregino, Rjabkovo, Šalyžino, Slugino, Starokursko, Stehnovo, Teljatkino, Terebyni, Verhnjaja Pustoška, Vjazki, Vorotavino, Zaretšje ja Zarutševje.
Selejevon jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 200 asukkaan Peregino. Kymmenessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta ja useimmissa on vain muutama asukas.

Liikenne, talous ja palvelut

Selejevosta linja-autoyhteydet Poddorjeen ja Novgorodiin.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut sekä maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii puunjalostusyrityksiä. 45 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja 49 % työikäisistä ei käy ansiotöissä.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, yleinen sauna ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös Pereginossa.

Nähtävyydet

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Lovatin rannalla Židovitšissa ja Kurskossa on kaksi muinaislinnaa.
Kuka kukin on

Kuka kukin on on teossarja, jossa julkaistaan merkittävien, elävien suomalaisten henkilötietoja. Teoksiin valitaan yhteiskunnassa ja talouselämässä vaikuttavia sekä tieteessä ja taiteessa ansioituneita Suomen kansalaisia. Vuoden 2005 kirjassa on kuvaus lähes neljästätuhannesta ihmisestä.
Kirjan toimitus valitsee mukaan tulevat henkilöt asiantuntijoiden avustuksella. Asemansa perusteella mukaan pääsevät esimerkiksi kansanedustajat, ministerit, piispat, kenraalit, suurlähettiläät, kaupunginjohtajat, tärkeimpien lehtien päätoimittajat ja suurimpien yritysten johtajat.
Teoksen tiedot pyydetään henkilöiltä itseltään. Kysyttäviä asioita ovat muun muassa nimet, syntymätiedot, perhesuhteet, opinnot, työ- ja luottamustehtävät, julkaisut, sotilasarvo, arvonimet, puoluekanta ja harrastukset. Teoksessa kerrotaan henkilöstä vain sellaisia tietoja, joita hän haluaa antaa julkaistavaksi. Toimitus muokkaa saamiaan vastauksia kirjan linjan mukaiseksi sekä mahdollisesti karsii tietoja tai täydentää niitä lehtien avulla.  Aikaisemmin toimitus on laatinut artikkeleita vastaamatta jättäneistä henkilöistä, mutta enää niin ei tehdä. Kirjaa kustantavan Otavan mukaan muutamat kymmenet suomalaiset eivät antaneet henkilötietojaan Kuka kukin on 2005 -teosta varten.
Kuka kukin on -sarjan vuosikerrat ovat 1909, 1920, 1934, 1941, 1950, 1954, 1960, 1964, 1966, 1970, 1974, 1978, 1982, 1986, 1990, 1994, 1998, 2001, 2003, 2005, 2007, 2009, 2011 ja 2015. Vuosina 1920, 1934 ja 1941 teoksen nimenä oli Aikalaiskirja. Teoksesta löytyvät Suomen itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta myönnetyt tärkeimmät ansiomerkit ja Puolustusvoimien ylennykset.

2007

Kuka kukin on 2007 -teoksessa on tietoja 3 883 merkittävästä suomalaisesta tieteen, taiteen, talous- ja yhteiskuntaelämän vaikuttajasta. Ensimmäistä kertaa esiteltäviä henkilöitä on mukana 370. Uusia nimiä ovat muiden muassa kirjailija Virpi Hämeen-Anttila, käsikirjoittaja-ohjaaja Juha Jokela, uimari Hanna-Maria Seppälä ja yhdistetyn hiihtäjä Hannu Manninen. Myös Suomen ainoan euroviisuvoittajan Lordi-yhtyeen laulaja Mr. Lordi on päässyt kirjaan.
Vuonna 2007 Kuka kukin on -teosta muutettiin kooltaan suuremmaksi.

2011

Vuonna 2011 ilmestyi teoksen 23. vuosikerta. Painoksessa on lähes 4000 henkilön tiedot, uusia henkilöitä on 320.

2015

Vuonna 2015 ilmestyi Ulla Paavilaisen toimittama teoksen 24. vuosikerta, jossa on noin 500 uutta henkilöä. Kirjassa esitellään ensimmäistä kertaa muun muassa kokki Sami Garam, suunnistaja Minna Kauppi, kirjailija Katja Kettu, rapartisti Paleface, toimittaja-maailmanmatkaaja Riku Rantala, Luonto-Liiton toiminnanjohtaja Leo Stranius ja elokuvaohjaaja Selma Vilhunen.

Muuta

Otava julkaisi vuonna 1961 Aikalaiskirjojen ja Kuka kukin on -teosten pohjalta kirjan Kuka kukin oli, joka kertoi 1900-luvulla kuolleista merkittävistä suomalaisista. Ajatus julkaisi 2005 Mikko Metsämäen ja Esa Mäkisen kirjoittaman kirjan Kuka kukin luulee olevansa. Kirjassa irvaillaan suomalaisille julkisuuden henkilöille.
Yle Radio Suomi Kotka

Yle Radio Suomi Kotka (aiemmin Kymenlaakson Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Kymenlaakso toimituksen sijaitessa Kotkassa.
Kuustäplähietamehiläinen

Esiintyminen Suomessa

Vuonna 2014 pistiäistyöryhmä tekemissä esiintymäkartoituksissa löytyi mm. äärimmäisen uhanalainen (CR) kuustäplähietamehiläinen.
Donald Eugene Webb

Donald Eugene Webb (synt. 14. heinäkuuta 1931, Oklahoma), syntyjään Donald Eugene Perkins (käyttänyt myös salanimiä Baker, Donald Eugene Pierce, John S. Portas, Stanley John Portas, Bev Webb, Eugene Bevlin Webb, Eugene Donald Webb, Stanley Webb, Johannes Hecker) on syytettynä poliisipäällikkö Gregory Adamsin Pennsylvaniassa 4. joulukuuta 1980 tapahtuneesta murhasta. Webb nostettiin 4. toukokuuta 1981 FBI:n kymmenen etsityimmän rikollisen luetteloon, jossa tämä pysyi yhtäjaksoisesti maaliskuuhun 2007 saakka; Webbi oli tuolloin kauimmin luettelossa ollut henkilö. Webb haavoittui Adamsin surmaamisen yhteydessä, ja on mahdollista, että hän on kuollut jo vuonna 1980. FBI etsii häntä kuitenkin yhä, ja on luvannut 100 000 dollarin palkkion ratkaisevasta vihjeestä.
Hyrieus

Hyrieus (muinaiskreikaksi Ὑριεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja plejadi Alkyonen poika ja boiotialaisen Hyrian kuningas. Hän meni naimisiin nymfi Klonian kanssa, ja heille syntyivät lapset Nykteus, Lykos ja Orion.
Veljekset Agamedes ja Trofonios rakensivat hänen aarrekammionsa, mutta tekivät sinne salaisen sisäänkäynnin, jota käyttäen he ryöstivät kuninkaan aarteita.
Helsinki Summit 1997

Helsinki Summit 1997 eli Helsingin huipputapaaminen 1997 oli Yhdysvaltojen presidentin Bill Clintonin ja Venäjän presidentin Boris Jeltsinin tapaaminen Helsingissä 20.–21. maaliskuuta 1997. Keskusteluissa käsiteltiin maailmanpoliittisia ongelmia, kuten Naton laajentumisen periaatteita ja aseistariisuntaa.
Jeltsinin oli arveltu olleen huonossa kunnossa, ja siksi tapaamispaikaksi oli valittu Helsinki, jonne Venäjältä oli lyhyt matka. Maailmanjohtajien terveystilanne oli kuitenkin päinvastainen, sillä Clinton oli loukannut polvensa ennen matkaanlähtöä ja istui pyörätuolissa Jeltsinin vastaavasti ollessa hyväkuntoinen ja laihtunut.
Kohila (kunta)

Kylät ja kauppalat

Kunta koostuu Kohilan kauppalasta (alev), Aespan, Hagerin ja Prillimäen pienkauppaloista (alevik) sekä 21 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Kohilan kauppala.

Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kohilan kunnassa (Kohilan kauppala mukaan lukien) oli 7 331 asukasta, joista 6 366 (86,8 %) oli virolaisia, 666 (9,1 %) venäläisiä ja 294 (4,0 %) muita kansallisuuksia.
Pinta (geometria)

Määritelmä

Olkoon  topologinen avaruus. Tällöin joukon  pinta on mikä tahansa jatkuva kuvaus , missä joukko  on yhtenäinen. 
Kuvauksen  kuvajoukkoa  kutsutaan pinnan  kuvaajaksi. Usein tosin pinnan kuvaajaa kutsutaan lyhyesti vain pinnaksi.
Kafr Yasif

Maantiede

Kafr Yasif sijaitsee Ylä-Galilean kukkuloiden juurella noin 10 kiolmetriä Akkon kaupungista koilliseen.

Historia

Kafr Yasif-nimi esiintyy Raamatun kreikankielisessä käännöksessä Septuagintassa kohdassa Joosuan kirja 19:29 muodossa Ιασιφ eli Iasif, mutta muualla sama nimi on käännetty muodossa Hosa. Arkeologistet löydökset paikalta viittaavat paikan juutalaiseen asutukseen antiikin aikana. Sittemmät asukkaat ovat olleet arabeja. Ristiretkien aikana kylä tunnettiin Akkon lähellä sijainneena kylänä Cafersi. Kylässä asui jälleen juutalaisia 1700-luvulta lähtien, mutta yhteisö katosi 1800-luvun aikana. Kylää käytettiin myös Akkon juutalaisten hautausmaana. Tapa haudata Akkon juutalaisia kylään päättyi arabimellakoihin vuonna 1929 tai 1936.

Talous

Paikallisten elinkeino on pohjautunut perinteisesti maatalouteen. Alueella viljellään esimerkiksi oliiveja ja tupakkaa, minkä lisäksi paikkakunnalla on pienimuotoista teollisuutta. Paikalliset ovat olleet Israelin keskimääräiseen tulotasoon verrattuna keskimääräistä köyhempiä.

Väestö

Kafr Yasifin asukasluku oli Israelin tilastokeskuksen mukaan vuoden 2017 lopussa 9 867. Vuonna 1968 paikan asukasluku oli 3 470 ja vuonna 2002 7 820. Vuonna 2002 Kafr Yasifin asukkaista 57 % oli kristittyjä ja 43 % muslimeja. Kristityt ovat jakaantuneet kreikkalaisortodokseihin ja kreikkalaiskatolilaisiin.
Monika-Naiset-liitto

Monika-Naiset liitto ry on suomalainen monikulttuurinen yhdistys, joka edistää maahanmuuttajataustaisten naisten tasa-arvoista asemaa ja osallisuutta Suomessa, ennaltaehkäisee naisiin kohdistuvaa väkivaltaa sekä perheessä ja parisuhteessa tapahtuvaa väkivaltaa.
Liitto on perustettu 1998.
Kokoomuksen Arto Satosen aloitteesta järjestölle myönnettiin 1.1.2011 pysyvä valtionapu.
Satonen istui myös järjestön hallituksessa.
Järjestön puheenjohtajana toimi sosiaalidemokraattien kansanedustaja Nasima Razmyar vuodesta 2011.
Razmyarin jälkeen puheenjohtajaksi tuli 2017 Bahar Mozaffari.

Rahoitusepäselvyydet

MTV3 kertoi kesällä 2012 että järjestö oli käyttänyt saamien avustuksia eri tarkoituksiin kuin niitä oli myönnetty. Liiton toiminnanjohtaja kiisti epäily.
Raha-automaattiyhdistys ja sisäministeriö tarkastivat liiton kolmen hankkeen rahankäyttöä vuonna 2012 kun liiton entinen työntekijä oli kannellut asiasta. Sosiaali- ja terveysministeriö päätti RAY:n esityksestä että avustus liiton Malla-hankkeeseen lopetetaan. RAY:n mukaan hankkeen hallinnointi oli puutteellista vaikka varsinaisia väärinkäytöksiä ei havaittu. Sisäministeriö ei löytänyt tarkistamistaan hankkeista huomautettavaa.
Kesällä 2012 useat työntekijät kertoivat MTV3 Uutisille vakavista työhyvinvointiongelmista liitossa ja osa kertoi sairastuneensa.
Ylen mukaan järjestössä oli tulehtunut työilmapiiri.
Järjestö on saanut 2015-2017 avustuksia RAY:lta noin 2,4 miljoonaa euroa ja Helsingin kaupungilta 600 000 euroa.
Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveyslautakunta moitti vuosien 2016 ja 2017 järjestöä sen omavaraisuudesta. Järjestön oma pääoma oli negatiivinen, mutta se sai silti kaupungin avustuksia. Järjestöllä oli myös maksuhäiriöitä.
Fu-Tourist

Fu-Tourist (myös nimillä Fun Tourist/Fun-Tourist) oli turkulaisen Jori Sjöroosin tanssimusiikkiprojekti.
Fu-Touristin tuotannossa yhdistyivät muun muassa kierrätetty 1980-luvun disko, elektro, house ja dance. Sjöroos teki musiikkinsa lähinnä itse, mutta esityksissä kokoonpano oli nelihenkinen: Jori Sjöroos, Jussi Lehtinen, Ville Särmä ja Tom Riski.
Fu-Touristilla oli levytyssopimus Sonyn Epic Recordsin kanssa. Fu-Tourist tuli suuren yleisön tietoon singlellään "King Kong of the Dance Floor" vuonna 1999, mutta oli jo tätä ennen julkaissut muitakin singlejä niin CD- kuin LP-levyinäkin. Debyyttialbumi The Universe Is For Us julkaistiin vuonna 2002.
Maersk Air

Maersk Air (IATA: DM, ICAO: DAN, kutsukoodi: MAERSK AIR) oli tanskalainen halpalentoyhtiö, joka kuului A.P. Møller-Mærsk Gruppen -yhtymään. Yhtiö toimi 1969−2005, jolloin islantilainen FL Group osti sen toiminnan ja yhdisti samalla sen toiminnan osaksi Sterling European Airlinesia. Uusi yhtiö muutti nimensä Sterling Airlinesiksi.