google/wiki40b huggingface dataset:
Dunga

Pelaajaura

Dunga edusti seuratasolla kotimaassaan vuosina 1981–1987 ja 1999 Internacionalia, Corinthiansia, Santosia ja Vasco da Gamaa. Vuosina 1987–1993 hän pelasi Italiassa  Pisan, Fiorentinan ja Pescaran riveissä. Vuosina 1993–1994 Dunga edusti Saksassa Stuttgartia. Vuosina 1994–1998 hän pelasi Japanissa Júbilo Iwatan riveissä.

Maajoukkueura

Brasilian maajoukkueessa Dunga pelasi vuosina 1982–1998 91 ottelua ja teki niissä 6 maalia. Hän edusti Brasiliaa MM-kisoissa vuosina 1990, 1994 ja 1998. Dunga saavutti Brasilian riveissä MM-kultaa vuonna 1994 ja MM-hopeaa vuonna 1998. Hän toimi Brasilian kapteenina molemmissa kisoissa. Dunga oli myös voittamassa olympiahopeaa Brasilian riveissä vuoden 1984 kesäolympialaisissa. Hän saavutti Brasilian riviessä myös kaksi Copa Américan voittoa ja yhden Maanosaliittojen cupin voiton.

Valmennusura

Brasilian maajoukkueen päävalmentajaksi Dunga nimitettiin vuonna 2006. Hän johdatti Brasilian Copa Américan voittoon vuonna 2007. Menestyksestä huolimatta Dunga on saanut ankaraa kritiikkiä osakseen, koska hänen pelitapansa on ollut taktisempaa ja vähemmän näyttävää kuin Brasiliassa on totuttu. Kritiikistä huolimatta Dunga on nauttinut pelaajien luottamusta ja johdatti Brasilian vahvasti MM-lopputurnaukseen 2010. Myös turnauksessa Brasilia osoitti alkulohkovoitollaan olevansa mestariainesta. Neljännesvälierissä Dungan miehistö pudotti vahvan esityksen jälkeen Chilen jatkosta 3–1, mutta tie katkesi yllättäen puolivälierätappioon Alankomaille. Ottelun jälkeen Dunga ilmoitti eroavansa tehtävistään ja pian ottelun jälkeen liitto ilmoitti erottaneensa koko valmennusryhmän. 
Elokuun lopulla 2011 Dungan oli määrä palata valmennustehtäviin, kun qatarilaisseura Al-Rayyan palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen.  Pesti kuitenkin kariutui, kun Al-Rayyan päättikin korvata Paulo Autuorin uruguaylaisella Diego Aguirrella. 
Joulukuussa 2012 Dungasta tuli Sport Club Internacionalin päävalmentaja.  Huonot tulokset johtivat kuitenkin potkuihin lokakuussa 2013. 
Heinäkuussa 2014 Brasilian jalkapalloliitto vahvisti, että Dunga palaa maajoukkueen päävalmentajaksi.
Vähä Vehkajärvi (Hämeenlinna)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,4 metriä mpy.
Tapio Nousiainen

Toivo Tapio Nousiainen (7. toukokuuta 1914 Pielavesi – 30. lokakuuta 1981 Kuopio) oli kristillinen kirjailija, lakimies ja teologian kandidaatti. Hänellä oli ylempi oikeustutkinto Helsingin yliopistosta vuodelta 1938, ja lakitieteen tohtori hänestä tuli 1961.
Nousiaisen tunnetuimpia teoksia ovat Leipää ja suolaa (1973) ja Yksi ainoa elämä (1980). Ensin mainittu on uudenlainen, aikansa Suomeen sijoittuva "Psalmien kirja". Yksi ainoa elämä  varoittelee kadotuksen tuskista, ja siihen sisältyy vähän myös katolisen kirkon kritiikkiä. Siitä on useimpina vuosina ilmestymisensä jälkeen otettu uusintapainos. Se on käännetty viroksi nimellä Ainult üks elu. Lisäksi hän kuvaili peitenimiä käyttäen omaa elämäänsä ja läheistensä elämää vuoteen 1974 asti romaanissaan Katkennut korsi.
Tapio Nousiainen tuli uskoon vuonna 1952 ja liittyi saman vuoden syksyllä Kuopion Vapaaseurakuntaan. Siitä lähtien hän kuului enimmäkseen Suomen Vapaakirkkoon, tosin välillä helluntaiherätykseen.
Nousiainen puhui ja toimi 1960–1970-luvulla Suomessa kristittyjen yhteyden, esimerkiksi yhteisen esirukouksen ja evankelioinnin (Jeesuksesta todistamisen) puolesta.  Hän kirjoitti aiheesta kirjan Että he kaikki olisivat yhtä. Lisäksi hän osallistui aktiivisesti yhteiskristillisiin Ashram-kokouksiin ja piti raamattutunteja vuosina 1970-1980 Kansan Raamattuseuran toimintakeskuksessa Oronmyllyllä, Etelä-Karjalan Parikkalassa.  Nousiainen saarnasi hengellisissä tilaisuuksissa ympäri Suomea tuomarin ja kirjailijan töidensä ohella, ja silloin tällöin hän teki saarnamatkoja myös ulkomaille.
Vaikka 1970-luvun puolivälin jälkeen hänen terveytensä heikkeni esimerkiksi diabeteksen, aivoverenkiertohäiriön ja sydänvaivojen takia, Nousiainen jaksoi kirjoittaa kirjoja kuolemaansa asti.
Tapio Nousiaisesta on kirjoitettu elämäkerta:  Kunhan vaellamme samaa tieta - Tapio Nousiaisen elämä ja palvelutyö kristittyjen yhteyden puolesta.  Kirjoittaja on Nousiaisen tyttärenpoika Miika Tynjälä.  Elämäkerta julkaistiin Suomen Vapaakirkon kesäjuhlilla Kuopiossa 5.-7. heinäkuuta 2019.
Krokotiilihai

Taksonomia

Krokotiilihain taksonomia on pitkään ollut epäselvä. Välillä se on sijoitettu hietahaiden heimoon Odontaspis- tai Carcharias-sukuun kuuluvaksi. Leonard Compagno sijoitti sen vuonna 1973 omaan krokotiilihaiden heimoonsa, koska se eroaa rakenteeltaan huomattavasti muista hietahaiden heimon jäsenistä. Mitokondriaalisen DNA:n eli MtDNA:n sekvenssin perusteella krokotiilihai on läheistä sukua paljon suuremmalle kitahaille.

Anatomia

Krokotiilihai on melko pienikokoinen hai, ja suurin tavattu naaras oli 1,1 metriä pitkä. Koiraat jäävät hieman pienemmiksi ja saavuttavat yleensä 74–100 cm:n pituuden. Laji painaa 4–6 kg. Lajin selkein tuntomerkki on hyvin suuri silmä, joka on sopeutuma pimeisiin ja syviin vesiin. Rakenteeltaan krokotiilihai on solakka. Sillä on kaksi pienehköä, kolmionmuotoista selkäevää, joista taaempi on kooltaan alle puolet etummaisesta. Myös muut evät ovat pienikokoiset. Väriltään kala on harmaa tai ruskea ja evissä on valkoiset reunat. Krokotiilihain leuat ovat pitkät ja hampaat ovat pitkät ja teräväkärkiset.

Levinneisyys

Krokotiilihai on sirkumtropikaalinen laji, jota tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren trooppisilta vesiltä. Se on paikoin harvinainen, mutta paikoin melko yleinen. Tyynellämerellä sitä tavataan yleisenä tropiikassa ja harvinaisena subtropiikissa. Intian valtameressä yleisyys menee toisinpäin.
Krokotiilihai on erityisesti avomeren laji, jota harvoin tavataan rannikkoseuduilta. Laji elää pääasiassa meren epipelagisessa kerroksessa eli melko lähellä pintaa, mutta sitä on tavattu myös mesopelagisesta kerroksessa aina 590 metrin syvyydestä. Krokotiilihai elää päivisin syvemmällä kuin öisin, ja täten se seuraa myös saaliseläimiensä liikehdintää.

Elintavat

Krokotiilihain elintavoista tiedetään hyvin vähän. Kalan ravintoa ovat pienemmät luukalat, nilviäiset, kuten seepiat sekä äyriäiset. Krokotiilihai saalistaa aktiivisimmillaan öisin, ja sen suuret silmät ovat todennäköisesti sopeutuneet havaitsemaan erityisesti luminoivia tai valoa heijastavia saaliseläimiä, kuten valokaloja. 
Krokotiilihai on ovovivipaarinen eli poikaset kuoriutuvat munista vielä ollessaan naaraan kohdussa. Ruskuaisen lisäksi ne syövät naaraan munasoluja ja itseään pienempiä poikasia. Naaraskrokotiilihai synnyttää yleensä kerrallaan 2–4 poikasta, jotka ovat kooltaan noin 40 cm pitkiä ja kykenevät saalistamaan itse jo heti synnyttyään.
Krokotiilihaita saadaan sivusaaliina kalastettaessa avomerten kaloja, kuten makrilleja ja tonnikaloja, pitkällä siimalla. Sen liha ei ole kovinkaan arvostettua, joten yleensä ne vapautetaan takaisin mereen. Lajin suurikokoinen maksa kuitenkin sisältää huomattavat määrät skvaleenia, ja on tämän vuoksi arvokas.
Mohamed Elneny

Seurajoukkueura

Elneny on Al-Ahlin kasvatti, mutta hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2010 egyptiläisessä El Mokawloonissa. Elneny pelasi seurassa vuosina 2010–2013 tehden 35 ottelussa kaksi maalia. Tammikuussa 2013 Elneny siirtyi ensin lainasopimuksella Sveitsin Raiffeisen Super Leaguen FC Baseliin. Hän voitti seuran kanssa sarjan mestaruuden kaudella 2012–2013. Heinäkuussa 2013 Basel osti Elnenyn omakseen. Elneny voitti Sveitsin mestaruuden myös kausilla 2013–2014 ja 2014–2015.
13. tammikuuta 2016 Elneny allekirjoitti sopimuksen valioliigaseura Arsenalin kanssa. Hän debytoi seuran paidassa Valioliigassa seuraavassa kuussa Manchester Unitedia vastaan. Ensimmäisessä Mestarien liigan ottelussa Arsenalin paidassa, maaliskuussa 2016, Elneny onnistui maalinteossa FC Barcelonaa vastaan.

Maajoukkueura

Elneny on edustanut Egyptiä nuorten maajoukkuetasolla. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa hän pelasi kaikissa Egyptin otteluista. Egyptin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi jo syyskuussa 2011 Sierra Leonea vastaan. Avausmaali syntyi kesäkuussa 2014 ystävyysottelussa Jamaikaa vastaan.
Tulitikkutehtaan tyttö

Arviot

Kriitikko kirjoittaa arviossaan, että elokuva on toteutettu hienovaraisesti niin että siitä on syntynyt merkkiteos, toisin kuin olisi voinut käydä osaamattomissa käsissä. Teoksen sentimentaalisuus kasvaa pakahduttaviin mittoihin.
Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Valituksi tulivat tasaäänin Tulitikkutehtaan tyttö ja Mikko Niskasen Kahdeksan surmanluotia.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Tulitikkutehtaan tytön vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Isoemumaluri

Levinneisyys

Isoemumaluria tavataan Manner-Australian lounais- ja kaakkoisosissa sekä Tasmaniassa. Lajin on raportoitu olevan harvinainen, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota vielä olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elsa Rautee

Elsa Elina Rautee (7. helmikuuta 1897 Tottijärvi – 15. helmikuuta 1987 Nokia) oli suomalainen työläisrunoilija ja lauluntekijä, jonka tunnetuin teos on Espanjan sisällissodan aikaisista tunnelmista kertova laulu ”Veli, sisko” vuodelta 1936. Nokian sosialidemokraattisen nuorisoyhdistyksen kisälliryhmälle kirjoitetusta laulusta tuli kansanrintamakauden ehkä tunnetuin sodanvastainen julistus Suomessa.
Rautee syntyi torppariperheeseen Tottijärvellä. Hänen perheensä häädettiin torpastaan vuoden 1907 Laukon kartanon torpparihäädöissä ja he asettuivat Nokialle vuonna 1911. Rautee työskenteli vuodesta 1914 Nokian kumitehtaalla ja liittyi vuonna 1916 paikalliseen sosialidemokraattiseen nuoriso-osastoon. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän oli lyhyesti punakaartin muonitustehtävissä. Vuodesta 1919 Rautee avusti nuorten käsin kirjoitettua seinälehteä. Hän liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) vuonna 1921. Osallistuttuaan vuoden 1928 Nokian kumitehtaan suureen lakkoon hänet erotettiin tehtaalta ja hän joutui työnantajien mustalle listalle. Hän työskenteli sen jälkeen Kansan Lehdessä ja kuului vuosina 1929–1930 Nokian kunnanvaltuustoon sosialistien vaalijärjestön edustajana. Vuonna 1930 Rautee sai kolmen vuoden vankeustuomion poliittisesta toiminnasta. Hän jatkoi kirjoittamista vankilassa, ja esimerkiksi hänen runonsa ”Työn tyttäret” syntyi Hämeenlinnan vankilassa vesikoppirangaistuksen aikana vuonna 1933. Vapauduttuaan hän työskenteli Nokian työväentalon kahvilassa ja liittyi vuonna 1936 Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen (SDP).
Tammikuussa 1941 SDP:n puoluetoimikunta erotti Rauteen puolueesta yhdessä monien muiden kanssa, koska tämä oli osallistunut Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran toimintaan. Hänet vangittiin jatkosodan aikana uudelleen vuonna 1942 ja tuomittiin puoleksitoista vuodeksi vankeuteen sodanvastaisen vappujulistuksen laatimisesta ja poliisia paenneen miehen avustamisesta. Tuomion kärsimisen jälkeen hän joutui olemaan vielä turvasäilövankeudessa sodan loppuun asti. Sodan jälkeen Rautee kuului SKP:n Tampereen-piirikomiteaan. Hän oli Suomen Naisten Demokraattisen Liiton (SNDL) Pohjois-Hämeen piirisihteerinä 1949–1951 ja Etelä-Saimaan piirisihteerinä 1951–1956. Hän oli uudelleen Nokian kauppalanvaltuustossa SKDL:n edustajana vuosina 1961–1964.
Ryhmänjohtaja

Ryhmänjohtaja on Suomen puolustusvoimissa henkilö, joka johtaa yksittäisistä sotilaista muodostuvaa taistelevaa ryhmää. Ryhmänjohtajan rinnalla voi toimia myös ryhmän varajohtaja (korpraali).
Ryhmänjohtajalla voidaan myös tarkoittaa varusmiespalveluksensa juuri aloittaneiden alokkaiden tukena ja apukouluttajana toimivaa vanhemman saapumiserän varusmiesaliupseeria.
Allan Serlachius

Carl Allan Serlachius (vuodesta 1935 Särkilahti; 21. maaliskuuta 1870 Porvoo – 10. joulukuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen lakimies, professori ja poliitikko – valtiopäivämies, senaattori ja kansanedustaja. 
Serlachius saavutti molempien oikeuksien tohtorin arvon 1898 Helsingin yliopistossa ja toimi myöhemmin Helsingin yliopiston rikosoikeuden ja oikeushistorian professorina vuodesta 1902 alkaen aina vuoteen 1917. Tässä ominaisuudessa hän osallistui pappissäädyn jäsenenä kaksille viimeisille säätyvaltiopäiville 1904–06. Helsingin yliopiston vararehtorina Serlachius toimi vuosina 1915–17. Lisäksi hän oli Helsingin kaupungin valtuutettuna 1912–14 ja Suomalaisen puolueen kansanedustajana toisen sortokauden aikana 1914–17.  
Tsaarivallan kukistumisen jälkeen suomalaista puoluetta edustanut professori Allan Serlachius valittiin 26. maaliskuuta 1917 alkaen senaattoriksi kaikkia puolueita edustaneeseen Tokoin ja sen toimintaa jatkaneeseen Setälän tynkäsenaattiin siviilitoimituskunnan päälliköksi 27. marraskuuta 1917 asti.
Sen jälkeen entinen senaattori Serlachius toimi juuri itsenäistyneen Suomen tasavallan asianhoitajana ja myöhemmin erikoislähettiläänä ja täysivaltaisena ministerinä Norjan Kristianiassa eli nykyisessä Oslossa 1918–19. Korkeimman oikeuden jäsenenä eli oikeusneuvoksena Serlachius toimi 1925–35.
Lehtisaaret (Sysmä, Päijänne)

Maantietoa

Saariryhmä sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja mantereen välissä. Niiden luoteispuolella on Kosiankuuransaari ja kaakkoispuolella Riuttasaari. Saarten taakse jää suojaan Säkilahti, mutta lyhin matka mantereelle Lehtisaarten pääsaaresta on Hiiliniemeen, jonne tulee 180 metriä matkaa. Saariryhmässä on 5–6 saarta, tulkinnasta riippuen, mikäli kaksi suurinta saarta pitää yhtenä saarena niiden välisen kapean kannaksen vuoksi. Kaksoissaari on 350 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria . Yksi luodoista on halkaisijaltaan 50 metriä, mutta muut luodot ovat pieniä. Kaksoissaaren itäinen saarenosa on korkeampi. Se kohoaa noin 9 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta. Saaret ovat autiot.

Luontoarvoja

Kaksi saarta, kaksoissaari ja suurin pikkusaari, muodostavat luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Carl von Linné (Forsslundin veistos)

Carl von Linnén rintakuva on Jonas Forsslundin pronssinen veistos vuodelta 1807. Sen nykyinen sijaintipaikka on Luonnontieteellinen keskusmuseo Helsingissä. Veistos on tiettävästi ostettu aikoinaan Turun akatemiaan.
Teoksen tilauksen aloitteentekijänä oli henkilääkäri (livmedikus) Sven Anders Hedin. Teos valettiin kipsiin ja paljastettiin Ruotsissa Wäxjön lukiossa. Pronssivalos oli tarkoitus lunastaa myöhemmin, mutta syystä tai toisesta niin ei käynyt, vaan veistos ostettiin Turkuun Turun akatemian luonnonhistorialliseen museoon, josta se myöhemmin yliopiston siirron myötä päätyi Helsinkiin. Yksi veistos, jonka materiaali on terrakotta, on tietojen mukaan alkujaan mennyt kreivi Gustaf Trolle-Bonden omistamaan Sävstaholmiin, josta se on siirtynyt Teleborgin linnaan. Tästä materiaalista sitä valmistettiin vain kolme kappaletta.
Yksi kipsivalos meni Uppsalan yliopiston ludi saeculares -juhlan yhteydessä kasvitieteen laitoksen rakennukseen paikalle, jonne myöhemmin sijoitettiin Linnétä esittävä veistos.
Veistoksesta on tehty useita kipsivaloksia, ja lisäksi siitä on tehty pienikokoisia jäljennöksiä norsunluusta ja kipsistä. Niissä on pyöreä, reunuksella varustettu jalusta.
Sven Hedinin mukaan Forsslund tutki jo nuorena Linnén kasvoja, ja siten hän kykeni tekemään hyvin elävän veistoksen.
Otavalvatti

Ulkonäkö ja koko

Otavalvatti kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi ja on isokokoisena haarova. Kasvi on pieni- ja pystyjuurinen. Varsi on lehdekäs, ontto ja sisältää runsaasti maitiaisnestettä. Lehtilavat ovat tavallisesti puikeita, herttatyvisiä pyörein tyviliuskoin, kovia, nirhalaitaisia tai liuskaisia, piikkiotaisia ja kiiltävänvihreitä. Otavalvatin kukinto on lähes lehdetön, huiskilomainen mykeröstö. Mykeröt ovat 1,5–2 senttimetriä leveitä ja teriöt vaaleankeltaisia. Suomessa otavalvatti kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on litteä pähkylä. Pähkylän pitkittäisharjut ovat sileitä ja pappus hapsihaiveninen ja varreton. 
Suomessa tavataan kahta otavalvatin muunnosta: nimimuunnos var. asper sekä var. pungens. Ensin mainitun lehtilavat ovat ehyitä, nirhalaitaisia, ja niiden hampaat ovat otapäisiä. Toisen muunnoksen lehtilavat ovat isohampaisia tai liuskaisia ja isopiikkisiä, päättöliuskat ovat kapeahkoja. Otavalvattia muistuttava kaalivalvatti (S. oleraceus) eroaa siitä muun muassa syvästi pariliuskaisten lehtiensä puolesta.

Levinneisyys

Otavalvatti on laajalle levinnyt laji. Euroopassa sitä tavataan kaikkialla lukuun ottamatta mantereen arktisimpia osia. Aasiassa laji on satunnaisempi, ja sitä tavataan paikoitellen Turkissa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Intiassa, Etelä-Siperiassa, Japanissa ja Kiinassa. Afrikassa sitä tavataan Saharan pohjoispuolella Marokosta Tunisiaan sekä paikoitellen Keski- ja Etelä-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa suuressa osassa Yhdysvaltoja ja Etelä-Kanadaa. Otavalvattia tavataan myös Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa otavalvatti on Lappia lukuun ottamatta muinaistulokas, pohjoisessa uustulokas. Lajia tavataan koko maassa, mutta yleinen se on vain Etelä-Suomessa. Lapissa laji on hyvin harvinainen. Suomessa tavattavat otavalvatit kuuluvat pääasiassa muunnokseen var. asper.

Elinympäristö

Otavalvatti on vanha ihmiskulttuurin seuralaislaji. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat joutomaat, tienvarret, puutarhat, perunamaat, seinustat, satamat ja pellot. Suomessa sitä tavataan etenkin vanhoissa kylissä ja kaupungeissa. Otavalvatti on typensuosija.

Käyttö

Otavalvattia on käytetty sekä vihanneksena että sikojen rehuna. Jälkimmäiseen käyttötarkoitukseen viittaa myös lajin ruotsinkielinen nimi "svinmolke".
Amiga 3000

Amiga 3000UX

Amiga 3000UX on Amiga-tietokoneperheen malli, jossa oli Commodore Amiga Unix asennettuna käyttöjärjestelmäksi AmigaOS:n sijasta. Mukana tuli myös Commodore 3070 -nauha-asema ja A2410 grafiikkakortti.
Amiga Unix ei ollut tyypillinen Unix-klooni, vaan täysi porttaus AT&T:n Unix System V Release 4:stä. Eräässä vaiheessa Sun Microsystems lähestyi Commodorea valmistaakseen A3000UX:n lisenssillä, halvemmaksi vaihtoehdoksi Sunin omille ammattilaistason työasemille.
Kaikkien odotusten vastaisesti tarjous hylättiin ja muun muassa tämä onkin johtanut arveluihin, että Amiga olisi menestynyt ensimmäisiä mallejaan pidemmälle ilman Commodoren johtoa.
Elävä fossiili

Elävä fossiili tarkoittaa eliölajia tai -ryhmää, joka on säilynyt nykyaikaan esihistoriallisista ajoista lähes muuttumattomana. Elävä fossiili on saanut nimityksensä siitä, että lajia tavataan luonnossa sekä elävänä että fossiileina.
Ylä-Kainuu

Historia

Ylä-Kainuun ensimmäinen numero ilmestyi 5.2.1965. Lehden kaksi ensimmäistä numeroa jaettiin postin mukana jokaiseen suomussalmelaiseen talouteen. Kolmannesta numerosta lähtien lehti tuli vain tilattuna.
Lehti oli aluksi nimeltään Suomussalmi. Kun levikki laajeni Suomussalmen lisäksi Hyrynsalmelle, tuli lehden nimeksi Salmelainen vuonna 1973. Levikkialueen laajennuttua sisältämään myös kolmannen Ylä-Kainuun kunnan Puolangan, otettiin käyttöön nimi Ylä-Kainuu vuonna 1974.
Toisen asteen oppilaitosten vertailu

Suomessa

Suomessa lukiovertailuja ovat julkaisseet Helsingin Sanomat, MTV Uutiset, STT ja Yleisradio. Ylen rankkaukset perustuvat kirjoitettujen aineiden keskiarvoihin. Helsingin Sanomien rankkaus perustuu vain neljään pakolliseen aineeseen; MTV laskee yhteen kaikki kirjoitetut aineet. Helsingin Sanomien, MTV:n ja Ylen lukiovertailut eivät ota huomioon millä keskiarvoilla lukioihin on tultu. STT:n lukiovertailu poikkeaa siten, että siinä huomioidaan myös opiskelijoiden lähtötaso.
Valtion taloudellinen tutkimuskeskus (VATT) teki vuosina 2002–2013 tutkimuksen, jossa arvioitiin suomalaisten lukioiden laatua. Tutkimuksen mukaan lukioiden erot ovat pieniä ja julkisuudessa esitetyt erilaiset lukiovertailut ovat harhaanjohtavia, eikä lukioita voida luotettavasti asettaa paremmuusjärjestykseen niiden laadun perusteella.
Suomalaiset lukiovertailut eivät ota huomioon kuinka monta ylioppilasta kustakin lukiosta valmistuu. Tämän takia pienempien lukioiden tulokset voivat heittelehtiä hyvinkin paljon vuodesta toiseen. Lukiovertailut eivät myöskään ota huomioon paljonko opettajia on suhteessa oppilaisiin.
Suomessa on myös erikoislukioita, joissa pakollisia aineiden kursseja opiskellaan media-, musiikki- tai urheilupainotteisuuden takia vähemmän, vaikka pääsyvaatimustaso olisi kova.

Britannia

Britanniassa ensimmäisen ja toisen asteen koulutus on hajautettu maittain.
Englannin osalta Britannian opetusministeriö julkaisee toisen asteen oppilaitosten vertailuja vuosittain.  Vertailut perustuvat lähinnä kansallisten 'GCSE'-kokeiden (joihin oppilaat osallistuvat 11. kouluvuotensa lopulla), sekä erilaisten toisen asteen päättötutkintojen kuten 'A-level' (13. kouluvuoden lopulla) tuloksiin.
Skotlannin opetusministeriö julkaisee vastaavia vertailuja perustuen muun muassa skotlantilaisten 'Higher'-päättötutkintojen tuloksiin.
Walesin ja Pohjois-Irlannin opetusministeriöt julkaisevat myös jonkin verran oppilaitostensa tuloksia, joskaan eivät läheskään yhtä yksityiskohtaisia kuin Englannin ja Skotlannin vastaavat.

Yhdysvallat

Yhdysvalloissa toisen asteen oppilaitosten vertailuja ovat julkaisseet Newsweek ja U.S. News & World Report.
Maurice Rouvier

Maurice Rouvier (17. huhtikuuta 1842 Aix-en-Provence – 7. kesäkuuta 1911 Neuilly) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä kahdesti vuosina 1887 ja 1905–1906 sekä valtiovarainministerinä seitsemässä hallituksessa vuosina 1887, 1889–1892 ja 1902–1905.
Rouvier toimi aluksi asianajajana Marseillessa. Hän esiintyi toisen keisarikunnan aikana tasavaltalaisena ja tuki Léon Gambettaa vuoden 1867 vaaleissa. Hän perusti 1870 L’Égalité -nimisen tasavaltalaisen lehden ja toimi vuosina 1871–1902 edustajana kansalliskokouksessa sekä sittemmin edustajainkamarissa. Rouvier tuli tunnetuksi talouskysymysten ammattilaisena ja hän toimi monissa budjettikomiteoissa, usein puheenjohtajana tai esittelijänä. Hän oli kauppa- ja siirtomaaministerinä Gambettan hallituksessa 1881–1882 sekä Jules Ferryn hallituksessa 1884–1885. Rouvier tuli pää- ja valtiovarainministeriksi ensi kerran toukokuussa 1887 maltillisten tasavaltalaisten tuella, ja jätti oikeiston painostuksesta huolimatta kenraali Georges Boulangerin pois hallituksesta. Hallitus kaatui jo saman vuoden joulukuussa presidentti Jules Grévyä koskeneen niin sanotun Wilson-skandaalin vuoksi. Vuosina 1889–1892 Rouvier oli valtiovarainministerinä neljässä peräkkäisessä hallituksessa, mutta joutui eroamaan Panama-skandaalin seurauksena. Hänen väitettiin ottaneen vastaan lahjuksia Reinachilta ja Herziltä, mutta puolustettuaan taitavasti itseään hänet vapautettiin lopulta kaikista syytteistä.
Vuonna 1902 Rouvier valittiin senaattiin ja tuli jälleen valtiovarainministeriksi Émile Combesin hallitukseen. Tammikuussa 1905 hän seurasi Combesia pääministerinä ja jatkoi alkuun myös valtiovarainministerinä. Marokon kriisin yhteydessä Théophile Delcassé pakotettiin eroamaan ulkoministerin paikalta ja Rouvier otti nyt hoitaakseen ulkoministerinsalkun ja neuvotteli sopimuksen Ranskaa painostaneen Saksan kanssa. Hänen hallituksensa kaatui seuraavan vuoden maaliskuussa valtion ja kirkon erottamisesta syntyneeseen kiistaan.
Rouvier työskenteli pitkään tuloveron käyttöönoton hyväksi, mutta vastusti pääomaveroa. Valtiovarainministerinä hän onnistui jossain määrin valtion budjetin tasapainottamisessa.