google/wiki40b huggingface dataset:
Osakesijoittaminen

Osakesijoittaminen (myös osakesäästäminen) tarkoittaa rahan sijoittamista osakkeisiin. 
Osakesijoittamisessa ostetaan ja myydään yhtiön tai yhtiöiden osakkeita. Se on suoraa sijoittamista vastakohtana esimerkiksi indeksi- tai rahastosijoittamiselle, joissa osakkeisiin sijoitetaan epäsuorasti eikä omisteta itse. Osakesijoittaminen on usein pörssisijoittamista, eli sijoittaja sijoittaa rahojaan pörssiosakkeisiin. Osakesijoittamista voi tehdä myös listaamattomiin osakkeisiin.
Osakesijoittaja pyrkii yleensä saamaan osakkeillaan osinkoa ja arvonnousua. Arvonnousua syntyy, jos osakekurssi nousee. Osakesijoittamisen riskeihin kuuluu, että osinkoa tai arvonnousua ei välttämättä tule tai arvonnousua ei onnistu realisoimaan voitoksi. Arvonnousu realisoituu voitoksi, jos sijoittaja onnistuu myymään osakkeet niiden hankintahintaa kalliimmalla. Vastaavasti lasku realisoituu tappioksi, jos sijoittaja myy osakkeet halvemmalla kuin oli ne hankkinut.

Osakeomistus ja onnellisuus

Osakkeenomistajat ovat muita onnellisempia. Tulos on peräisin 19 Euroopan maata kattavasta tutkimuksesta. Tutkimuksen mukaan osakkeita omistavat ihmiset olivat tyytyväisempiä elämäänsä kuin ne osakkeettomat ihmiset, joilla oli samat tulot ja varallisuus. Osakeomistuksen ja tyytyväisyyden välinen korrelaatio oli erityisen korkea niiden keskuudessa, joilla on pienimmät tulot ja vähiten omaisuutta. Tutkimuksen mukaan ihmisen onnellisuuteen ovat yhteydessä paitsi hänen tulojensa ja varallisuutensa määrä myös varallisuuden tyyppi (osakkeet). Tutkimuksessa ei selvitetty syy-seuraussuhdetta eli sitä, lisääkö osakkeiden ostaminen onnellisuutta vai ostavatko onnelliset ihmiset muita todennäköisemmin osakkeita.
Tutkijoiden selittävät havaintoa sosiaalisella hyödyllä: osakkeiden omistaminen lisää omistajien keskinäistä yhteenkuuluvuuden tunnetta. Tutkijoiden toinen selitys on, että osakkeet saavat ihmisen ”näyttämään rikkaalta” varsinkin, jos hänellä ei ole suuria tuloja tai varoja.
Pietarhovi

Kaupungin historiaa

Vuonna 1705 mainitaan Suomenlahden rannalla sijainnut Pitergof- tai Petergof-niminen kartano, jota Pietari I käytti levähdyspaikkana käydessään Kronstadtissa. Vuonna 1709 alettiin rakentaa Pietari I:n kesäasuntoa ja 1700–1800-luvulla Pietarhovista muodostui yksi Venäjän suurimmista palatsi- ja puistoalueista. Sen pinta-ala on noin tuhat hehtaaria. Samalla syntyi myös palatsin rakennustyöläisten ja hovin palvelijoiden asutuskeskus, joka vuosina 1732–1739 sai asemakaavan. Sen pääväyläksi tuli palatsialueen eteläpuolella Suomenlahden rannan myötäisesti kulkeva Petergofski-prospekti. Vuonna 1762 Pietarhovi sai kaupunginoikeudet ja vuonna 1849 siitä tuli samannimisen Pietarhovin kihlakunnan keskus.
Venäjän vallankumoukseen saakka Pietarhovi oli yksi keisariperheen tärkeimmistä kesäasunnoista sekä palvelusväen, henkivartiokaartin upseerien ja sotilaiden asuttama pikkukaupunki. Vuonna 1918 palatsit ja puistot kansallistettiin ja museoitiin. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana pahoin tuhoutunut palatsi- ja puistoalue on sodan jälkeen pääosin rakennettu ennalleen.

Muita nähtävyyksiä

Kaupungissa on säilynyt vuosina 1799–1801 rakennettu ratsukaartin rakennuskokonaisuus, yksittäisiä klassistisia rakennuksia kuten puinen Strukovin huvila ja henkivartiokaartin päävartio. 1830–1850-luvuilla rakennettiin uusgoottilaiset Aleksandrian puiston talot, keisarilliset tallit, postitalo ja Novyi Petergofin asema. 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun rakennuksista huomattavimpia ovat pseudovenäläinen Pietari-Paavalin katedraali ja barokkityylinen sotakoulu. 1950-luvulta lähtien kaupungin länsi- ja etelälaidoille on syntynyt uusia asuinalueita.

Elinkeinot ja koulutus

Pietarhovissa sijaitsee kellotehdas, joka aikoinaan oli Neuvostoliiton suurin ja kuuluisin.
Pietarhovi on myös tieteen ja koulutuksen keskus. Siellä sijaitsee toinen Pietarin valtionyliopiston pääkampuksista, jonne on keskittynyt erityisesti matematiikan ja luonnontieteiden tiedekuntia ja laitoksia. Kampuksen rakentaminen alkoi 1960-luvulla. Nykyään Pietarhovin yliopistokampuksella on venäläisen tiedekaupungin (naukograd) asema.
Hilkka Kauppi

Hilkka Maria Kauppi, o.s. Ahokanta (11. toukokuuta 1921 Heinävesi – 3. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen kirjastoneuvos.

Henkilöhistoria

Hilkka Kaupin vanhemmat olivat opettaja Viljam Ahokanta ja Anni Malkki ja puoliso vuodesta 1956 varatuomari Veikko Matti Oskari Kauppi. Hilkka Kauppi tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyeosta 1940 ja valmistui sairaanhoitajaksi 1943, työskennellen sitten sairaaloissa. Kotimaista kirjallisuutta Kauppi kävi opiskelemaan Helsingin yliopistossa 1946. Hän suoritti Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kirjastotutkinnon 1948, ennen kuin valmistui filosofian kandidaatiksi yliopistosta 1950. Kirjastotieteen Master of Arts -tutkinnon Kauppi suoritti Vanderbiltin yliopistossa Yhdysvalloissa 1953. Kauppi oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen kirjaston hoitaja 1948–1960, samoin kuin Karjala-lehden kulttuuritoimittaja 1951–1952 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun kirjasto-opin opettaja 1954–1957. Suomen kirjastoseuran sihteeri hän oli vuodesta 1960 ja toiminnanjohtaja 1967–1984. Vuonna 1980 kirjastoneuvoksen arvon saanut Kauppi kutsuttiin seuran kunniajäseneksi 1984, jolloin seura myös perusti hänen nimeään kantavan rahaston. Kauppi oli itse pitkään Minna Canthin seuran aktiivi, muun muassa seuran sihteeri ja varapuheenjohtaja.
Niina Malm

Niina Maria Onerva Malm (s. 3. toukokuuta 1982 Imatra) on suomalainen poliitikko, joka valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sosiaalidemokraattisen puolueen kansanedustajaksi Kaakkois-Suomen vaalipiiristä.  Hän on toiminut Imatran kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja sitä ennen pääluottamusmiehenä Ovakon terästehtaalla.
Malm on myös toiminut Metalliliiton liittokokousedustajana sekä liittovaltuutettuna. Myöhemmin samoissa tehtävissä Teollisuusliitossa. Hän on myös SDP:n puoluevaltuuston jäsen. Malm oli myös Etelä-Karjalanliiton hallituksen varapuheenjohtaja.
Timo Niemi

Timo Tapani Niemi (s. 16. maaliskuuta 1966) on entinen suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka ylsi parhaimmillaan EM-mitalistiksi.
Timo Niemi edusti Suomea kahdesti olympiakisoissa. Soulissa 1988 hän ei sijoittunut lähellekään kärkeä, mutta Barcelonassa 1992 hän paini 82 kilon sarjassa viidenneksi ollen kisojen paras suomalaispainija. Arvokisamitalistiksi Niemi kohosi Kolbotnin EM-kisoissa 1988, joissa hän saavutti pronssia. Rooman MM-kisoissa 1990 hän ylsi pronssiotteluun mutta joutui siinä ulosajetuksi.
Suomen mestaruuksia Tainionkosken Tähteä edustanut Niemi voitti neljä kappaletta.
Mathilda Tammelander

Emilia Mathilda Tammelander (19. marraskuuta 1837 Hauho – 2. maaliskuuta 1928 Pälkäne) oli Naisten käsityökoulun johtaja ja kotiteollisuuden edistäjä.
Tammelanderin vanhemmat olivat tilanomistaja Berndt Adam Tammelander ja Emilia Valdén. Hän oli yksitoistalapsisen suurperheen vanhin. Tammelanderin isän mentyä äidin kuoltua uudelleen naimisiin perheeseen syntyi vielä neljätoista lasta. Kotiteollisuuteen kuten olkitöihin Tammelander tutustui jo nuorena, mutta varsinaisesti hän perehtyi aiheeseen saatuaan Suomen Talousseuralta apurahan 1874 opintomatkan tekemiseksi Ruotsiin. Heti matkansa jälkeen Tammelander valittiin seuran Hämeenlinnassa sijainneen käsityökoulun johtajaksi. Koulun siirryttyä kahden vuoden päästä Turkuun sen nimeksi tuli Naisten käsityökoulu. Koulun johtajana Tammelander toimi 1890-luvulle saakka. Koulussa paitsi suoritettiin teoriaopintoja, myös tehtiin käytännön harjoittelua eli valmistettiin käsityötuotteita. Tammelander teki johtajakaudellaan vielä kaksi ulkomaan opintomatkaa, 1878 ja 1884. Hän julkaisi 1891 teoksen Kankaiden selityksiä kotiteollisuuden edistämiseksi, koottuja ja ulosannettuja. Siitä otettiin kolme painosta ja se ilmestyi myös ruotsiksi. Suomen Talousseuralta Tammelander sai 1884 tunnustuksena tuolloin kymmenvuotisesta toiminnastaan käsityöopetuksen hyväksi muistokirjoituksella varustetun hopeisen kahvipannun.
Jääpallon SM-sarjakausi 1975–1976

Suomen-mestarit

OLS: Seppo Jolkkonen, Raimo Ikonen, Tuomo Lämsä, Pertti Härkönen, Antti Ervasti, Timo Okkonen, Toivo Orava, Yrjö Ervasti, Pekka Vartiainen, Juha Ohtonen, Tuomo Rantalankila, Matti Alatalo, Eero Hamari, Seppo Rounaja, Risto Kurra, Mauri Sorppanen, Ari Kuokkanen, Matti Karhumaa, valmentaja: Reijo Karppinen
Mummypowder

Mummypowder on nelihenkinen vaihtoehtoista englanninkielistä kitararockia soittava yhtye, jonka keulahahmo ja sen ainoa alkuperäisjäsen on laulaja, kitaristi ja laulunkirjoittaja Janne Lehtinen. Mummypowderia on sen historian aikana verrattu lukuisiin yhtyeisiin, kuten 60-luvun orkesterit The Beatles ja The Zombies, mutta myös sellaisiin nykybändeihin kuten The Flaming Lips ja Sunny Day Real Estate.

Historia

Mummypowder perustettiin Helsingissä vuonna 1996. Yhtye solmi levytyssopimuksen Straightedge Recordsin kanssa vuonna 1997. Mummypowder soitti kymmenennen konserttinsa New Yorkin CBGB's-klubilla ja heti seuraavan South By Southwest -rockfestivaaleilla Austinissa, Yhdysvalloissa.
Vuonna 1999 Mummypowder julkaisi debyyttialbuminsa The Heavyweight Champions, joka oli arvostelumenestys. Se ei kuitenkaan Blackout-Day -singleä lukuun ottamatta vieraillut listoilla. Yhtye kutistui yksimiehiseksi vuonna 2001, ja toinen albumi V. Strange (2003) oli kansitaidetta myöten miltei kokonaan Janne Lehtisen tuotos. Levy oli niin ikään arvostelumenestys joidenkin kriitikoiden nimetessä sen jopa vuoden levyksi, vaikka suurelta yleisöltä tämäkin levy jäi pääosin huomaamatta.
Yhtyeen Consternation! Uproar!-albumilta (2004) ensimmäisenä julkaistun singlen Don't Hold Your Breath videolla yhtye liittyi vihdoin suomalaisten MTV-orkestereiden joukkoon. Pääosin animaation keinoin toteutettu video oli Onni Tappolan ja Janne Lehtisen yhteistyötä. Don't Hold Your Breath soi vuoden 2004 loppupuoliskolla radioissa ja televisiossa liki kuusisataa kertaa.
Toukokuussa 2006 Mummypowderin "Consternation! Uproar!" -albumi julkaistiin Japanissa Super-Sonic -levy-yhtiöllä. Yhtye teki albumin julkaisun yhteydessä pienimuotoisen kiertueen Tokiossa.
Tällä hetkellä yhtye työstää neljättä albumiaan, jonka on suunniteltu ilmestyvän v. 2010.
Lammin kirkko

Kirkon palo ja uudelleenrakennus

Kirkko ja viereinen kolminivelinen kellotapuli paloivat Suomen sisällissodan loppuvaiheissa 29. huhtikuuta 1918. Etenevät Saksan Itämeren divisioonan joukot sytyttivät varastona olleen kellotapulin tuleen sillä seurauksella, että tuli levisi myös Lammin kirkkoon.  
Palossa tuhoutuivat muun muassa 1690-luvulla veistetty saarnastuoli, tapulin keskiaikainen kello sekä osa kirkon arkistosta. Pystyyn jäivät lähinnä vain keskiaikaiset päädyt ja seinät. Kirkko kuitenkin korjattiin ja vihittiin uudelleen käyttöön juhannuksena 1920. Kirkkoon liittyvä vuosiluku 1444 on otettu piispa Otto Immanuel Collianderin julkaisemista paimenmuistioista.  
Palon jälkeen kirkon uudelleenrakennuksen suunnitteli arkkitehti Usko Nyström. Seinä- ja kattomaalaukset suunnitteli ja osittain myös maalasi taiteilija Bruno Tuukkanen avustajinaan B. Liukko ja I. Grönvall.    Krusifiksin, alttarin puiset koristeet, kolmiosaisen triptyykin, seitsenhaaraiset kynttilänjalat sekä saarnastuolin on veistänyt Ateneumin silloinen veistonopettaja, itävaltalaissyntyinen Johan Friedl.  Saarnatuolin teki paikallinen puusepänliike Nyberg.  
Puiset alttari, alttarikaide, penkit ja virsitaulu on valmistettu lammilaisessa Nybergin puusepänverstaassa. Uusi tapuli rakennettiin kokonaan kivestä ja katto puupaanusta. Uudet kellot saatiin Viipurin Papulan kasarmin sotilaskirkosta Suomen valtion lahjoittamina. 
Viimeisin, arkkitehti Virpi Tervosen suunnittelema korjaus valmistui vuonna 2002.

Tyyli

Kirkko edustaa myöhäiskeskiaikaista välitystyyliä. Ulkoa se on aidosti keskiaikainen ja sisältä 1920-luvun käsitysten mukainen. Ennen tulipaloa kirkossa oli puinen, koristeellinen tynnyriholvikatto ja sivuilla lehterit. Korjauksessa kirkkoon rakennettiin kaartuvat betoniholvit ja kirkkotila koristeltiin runsain maalauksin. Myös ulkopäätyjen tiilet on koristeltu monipuolisesti. Länsipäädyssä on suuri goottilainen pyöröikkuna ja seinään muurattuna kaksi myllynkiveä. Kirkko on puusisusteinen ja sen alttarikaappi on harvinainen moderni keskiaikaistyylinen puuveistos, joka aikoinaan lienee tarkoitettu Helsingin Johanneksenkirkkoon mutta jonka Lammin seurakunta sai ostaa.
28-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas, ja ne on asennettu Lammin kirkkoon vuonna 1967.

Lammin kirkko postimerkeissä

Lammin kirkon kuva on päässyt suomalaiseen postimerkkiin, niin sanottuun yleismerkkiin kolme kertaa: 30 ja 50 markan merkkiin ennen vuoden 1963 rahauudistusta ja sen jälkeen 50 pennin merkkiin 1963.
Pirkkoliisa Tikka

Pirkkoliisa Tikka (oik. Pirkko-Liisa Tikka, o.s. Lampela; s. 19. heinäkuuta 1947 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja (sopraano) ja näyttelijä. Hän on esiintynyt urallaan Kansallisoopperan lisäksi muun muassa Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa sekä Berliinin Staatsoperassa. Tikka tunnetaan myös television musiikkiaiheisista lastenohjelmista. Hänen vanhempansa ovat elokuvaohjaaja Viljo Lampela ja näyttelijä Kaija Rahola ja entinen puolisonsa (1968–1977) kapellimestari Kari Tikka.
Villisin seisake

Villisi (ratakm 177+739) on lakkautettu seisake Kaarinan Piikkiössä rantaradalla lähellä Kaarinan ja Paimion rajaa. Villisi avattiin heinäkuussa 1937 lähinnä maidonkuljetuksen takia Tammisilta-Hepojoki-kylätien viereen. Nimensä seisake sai vuosisatoja vanhasta Villisten kylästä jota paikalliset kutusivat Villisiksi. Seisakkeen matkustajaliikenne jäi hiljaiseksi, se lakkautettiin 30. toukokuuta 1975 ja seuraavana päivänä loppui matkustajaliikenne. Seisakkeen vieressä oli puolipuomilaitos nimeltään Villisi.
Juopumusta vastaan

Historia

Basileos piti puheen jonkin pääsiäisen jälkeen toimiessaan Kesarean piispana. Kyseisenä pääsiäisenä hänen seurakuntalaisensa, sekä miehet että naiset, olivat Basileioksen mukaan syyllistyneet hillittömään juopotteluun ja juhlintaan tanssien ja laulaen räävittömiä lauluja, sekä harjoittaneet haureutta. Basileios oli surullinen näkemästään ja huolissaan siitä, että sama toistuisi uudelleen seuraavana helluntaina. Siksi hän katsoi tarpeelliseksi käsitellä aihetta puheessaan. Basileioksen saarnojen kokoelmassa puhe on numerolla XIV.
Muista varhaisen kirkon kirkkoisistä muun muassa Ambrosius vaikuttaa tunteneen Basileioksen saarnan. Isidoros Pelusionlainen lainaa sitä eräässä teoksessaan.

Sisältö

»Humala, tuo ihmisen itsensä vapaaehtoisesti vastaanottama demoni, joka nautinnonhimon välityksellä tunkeutuu sieluun, humala, pahuuden äiti ja hyveen vastustaja, tekee urhoollisesta pelkurin, siveästä irstaan. Se tuhoaa järjen eikä tunne oikeudenmukaisuutta. Kuten vesi on tulen vasta-aine, niin kohtuuton viininjuontikin sammuttaa järjen.»
Puheen teksti on jaettu kahdeksaan lukuun. Basileios käsittelee aluksi aiheesta puhumisen vaikeutta; toisaalta hänen aiemmat puheensa samasta aiheesta ovat selvästi menneet hukkaan, toisaalta juopuneille taas ei kannata aiheesta edes puhua. Hän suuntaakiin puheensa enemmän niille, jotka eivät ole vielä langenneet.
Tämän jälkeen Basileios kuvailee puheessaan laajalti juopuneen ihmisen käyttäytymistä ja kaikkea niitä ruumiillisia vaikutuksia, muutoksia, ongelmia, sekä hillittömyyttä ja irstautta, mitä juopuneisuus saa aikaan. Hän myös kuvailee pääsiäisjuhlien aikaisia tapahtumia. Lopussa hän kehottaa syyllisiä parannukseen ja muita antamaan näille anteeksi, mikäli he osoittavat katumusta.
Area de Conservación Guanacaste

Area de Conservación Guanacaste on Unescon maailmanperintökohde luoteisessa Costa Ricassa. Siihen kuuluvat Santa Rosan, Guanacasten ja Rincón de la Viejan kansallispuisto sekä Junquillal Bayn suojelualue. Noin 1 470 neliökilometrin laajuinen alue tuli maailmanperintökohteeksi vuonna 1999.
USS Springfield (SSN-761)

Palveluskäyttö

Alus sijoitettiin käyttöön otettaessa Grotonin laivastotukikohtaan Connecticutiin.
Bror Wiberg

Bror Axel Rudolf Wiberg (14. kesäkuuta 1890 Turku – 18. kesäkuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuoden 1912 kesäolympialaisissa. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Wiberg pelasi Tukholman olympialaisissa Suomen jokaisessa neljässä ottelussa, mukaan lukien 9-0-tappioon päättynyt pronssiottelu Alankomaita vastaan. Hän teki kisoissa kaksi maalia, joista toisen Italiaa vastaan (ottelun voittomaali) ja toisen Venäjää vastaan. Urallaan hän pelasi yhteensä viisi maaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Seuratasolla Wiberg edusti HIFK:ta, jonka kapteenina hän toimi ja jonka riveissä hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1912.
Tukholman olympialaisten jälkeen hän pelasi Pietarin kaupunkijoukkueessa Venäjän mestaruudesta.
Seppo Sillanpää

Seppo Aulis Sillanpää (s. 29. huhtikuuta 1953 Lahti) on suomalainen muusikko, säveltäjä, sanoittaja, opettaja ja toimittaja, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hänen nykyinen asuinpaikkansa on Hollola.

Musiikkiura

Paitsi että Sillanpää tunnetaan muusikkona, säveltäjänä ja sanoittajana, hän on tehnyt ammatikseen myös erilaisia toimittajan, tuottajan ja musiikkiassistentin töitä Yleisradion palveluksessa (free lance -toimittajana 1974-1982 ja vakituisena 1984-2017) ja mm. toiminut musiikinopettajana Lahden Rudolf Steiner -koulussa vuodet 1982–1984. Nykyään hänet tunnetaan erityisesti folk- ja kansanmusiikkikursseilta lukuisten eri kielisoitinten opettajana ja kyvykkäänä clawhammer banjon soittajana ja mm. amerikkalaisen Banjo Newsletter- lehden kolumnistina. Sillanpää siirtyi Jyväskylästä Helsingin yliopistoon vuotta myöhemmin ja aloitti muusikon aktiivisen uran vuonna 1974 Vanha Isäntä -yhtyeen viulistina.
HC KJH

Historia

Seuran toiminta alkoi Espoossa vuonna 2010 nimellä Hockey Club Kädet-Jalat-Hämis. Nimi on peräisin alkuperäisen joukkueen pelaajien nimistä. Seura rekisteröitiin yhdistysrekisteriin alkukeväästä 2013, jolloin seuran toiminta alkoi laajeta useampiin urheilulajeihin. Kesällä 2013 HC KJH pelasi SM-Street Hockeytä Espoon ja Turun alkukarsinnoissa. Samoihin aikoihin perustettiin seuran ensimmäinen kerho, HC KJH Puhvelit -salibandykerho. Talvikaudelle lanseerattiin FC KJH Akatemia-jalkapallojoukkue. Tammikuun 2014 vuosikokouksessa seura julkaisi jääkiekkojoukkueprojektin talvikaudelle 2014-2015.
Toivo Vuorela

Toivo Vuorela (11. toukokuuta 1909 Jalasjärvi – 17. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kansatieteilijä ja koulutukseltaan filosofian tohtori.
Vuosina 1945–1972 Vuorela oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamopäällikkönä. Vuosina 1949–1960 hän oli Kotiseudun päätoimittaja ja vuosina 1961–1970 Studia Fennican toimittaja. Hän on myös kuulunut Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirjan toimikuntaan. Vuorela julkaisi useita kansatieteellisiä kirjoja. Vuonna 1961 hänelle myönnettiin professorin arvonimi ja 1977 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto.
Aikuiskasvatus (lehti)

Aikuiskasvatus on vuonna 1981 perustettu tieteellinen aikakauslehti, jota julkaisevat yhdessä Aikuiskasvatuksen tutkimusseura (ATS) ja Kansanvalistusseura (KVS). Lehdessä julkaistaan tiedeartikkeleita aikuiskasvatuksen tieteenalalta sekä muita aikuiskasvatustutkimukseen, aikuiskoulutuspolitiikkaan ja aikuiskasvatuksen käytäntöihin liittyviä tekstejä. Näiden lisäksi lehdessä julkaistaan puheenvuoroja ja kirja-arvioita. Tiedeartikkelit käyvät läpi referee-käytännön.
Aikuiskasvatus ilmestyy neljä kertaa vuodessa noin 80-sivuisena. Painosmäärä on 1 500. 
Aikuiskasvatuksen päätoimittajana on Heikki Silvennoinen ja toimituspäällikkönä Terhi Kouvo. Lehdellä on toimituskunta, joka käsittelee lehteen tarjotut käsikirjoitukset.
Jääkiekon SM-liigakausi 2014–2015

1. kierros

Pudotuspelien 1. kierroksella pelasivat runkosarjan sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet. Nämä olivat HIFK, Ilves, SaiPa ja Ässät. Kierros pelattiin paras kolmesta systeemillä, eli kahdella voitolla sai paikan puolivälieriin. Jatkoon puolivälieriin selvisivät SaiPa ja HIFK. SaiPa voitti ensimmäisen ottelun murskaavasti 6–0 ja toisen 2–1 jatkoajalla Chad Raun maalilla. HIFK puolestaan voitti molemmat ottelut lukemin 2–1. Ilveksen ja HIFK:n toisesta ja ratkaisevasta ottelusta tuli kaikkien aikojen pisin Suomessa pelattu jääkiekko-ottelu. Ottelua pelattiin neljänteen jatkoerään asti, kunnes HIFK:n Mika Partanen iski voittomaalin ajassa 134.14. Aiempi SM-liigan ennätys oli 124 minuuttia ja 41 sekuntia samojen joukkueiden väliltä kaudelta 2000–2001. Ottelu ei kuitenkaan saanut pitää ennätystään Suomen pisimpänä kovin pitkään, sillä 25.3.2015 Mestiksen välierissä Hokki ja Jukurit pelasivat 151 minuuttia ja 31 sekuntia pitkän ottelun. Aiempi pisin Suomessa pelattu ottelu oli KOOVEE:n ja Titaanien välinen Suomi-sarjan playoff-ottelu kaudelta 2001–2002, joka päättyi 132 minuutin ja 58 sekunnin pelin jälkeen KOOVEE:n 4–3-voittoon.
Pellavakasvit

Tuntomerkit

Pellavakasveihin kuuluu pääasiassa ruohovartisia lajeja, mutta myös puita, pensaita ja liaaneja. Lehtiasento on tavallisesti kierteinen, ja lehdet ovat pieniä, ehytlaitaisia ja korvakkeellisia. Kukinnot ovat viuhkomaisia ja niissä on kaksineuvoiset ja säteittäiset kukat. Verholehtiä on viisi, joskus neljä, joko erillisiä tai tyvestä yhdistyneitä. Terälehtiä on myös neljä tai viisi. Heteet sijaitsevat vuorottaisesti terälehtiin nähden, ja joskus on myös joutoheteitä. Palhot ovat lyhyitä ja yhtyneitä tyveltään. Sikiäin on kehänpäällinen, 2-5 emilehdestä muodostunut ja 2-10-lokeroinen; kussakin lokerossa yksi tai kaksi siemenaihetta keskisaumaistukassa. Erillisiä vartaloita on 2-5. Hedelmä on tavallisesti verhiöllinen kota, joskus luumarja. Siemenessä on suora alkio ja endospermin määrä vaihtelee ja voi puuttuakin.
Heimossa esiintyy jonkin verran erilaisvartaloisuutta (heterostyliaa), mikä edistää ristipölytystä. Joskus ilmiöön liittyy myös ponsien ja luottien asettumista niin, että pölyttävä hyönteinen saa siitepölyä eri kohtiin kukkatyypistä riippuen.

Levinneisyys

Pellavakasveja tavataan lähinnä lauhkeassa vyöhykkeessä; puuvartiset lajit ovat trooppisia.

Luokittelu

Pellavakasvisukuja on 10-12 ja lajeja 300. Ne jaetaan kahdeksi alaheimoksi:
1. Linoideae Arnott. Alaheimon kasvit ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, joskus pensaita. Lehdet sijaitsevat vastakkain tai kierteisesti ja ovat ehyt- tai hammaslaitaisia ja tavallisesti korvakkeellisia. Verholehdet ovat keskenään enemmän tai vähemmän samankokoisia, terälehdet kynnellisiä. Heteitä on viisi ja ne sijaitsevat verhovastaisesti vuorotellen joutoheteiden kanssa. Siemenet ovat usein limautuvia. Alaheimon levinneisyys on lähes yleismaailmallinen, erityisesti lajeja on kuitenkin pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä ja subtropiikissa. Sukuja on kuusi, lajeja 240, ja niistä 180 kuuluu pellavien sukuun (Linum).
2. Hugonioideae Hooren & Nooteboom. Alaheimo on levinneisyydeltään trooppinen ja siihen kuuluu pelkästään puuvartisia lajeja, joista monet ovat liaaneja. Lehtiasento on kierteinen tai kaksirivinen. Verholehdet ovat usein erikokoisia ja terälehdet enintään hieman kynnellisiä, usein keltaisia. Heteitä on kymmenen, joista osa on toisia pidempiä. Hedelmä on luumarja tai lohkohedelmä. Sukuja on viisi, lajeja 61; suurin suku on Hugonia ja se käsittää 40 lajia. 
Heimoon kuuluvat suvut Anisadenia Wall. ex Meisn., Cliococca Bab., Durandea Planch., Hebepetalum Benth., Hesperolinon (A.Gray) Small, Hugonia L., Indorouchera Hallier f., pellavat (Linum L.), Philbornea Hallier f., kääpiöpellavat (Radiola Hill), keltaliinat (Reinwardtia Dumort.), Roucheria Planch., Sclerolinon C.M.Rogers ja Tirpitzia Hallier f.

Käyttö

Peltopellavasta (Linum usitatissimum) saadaan kuituja, öljyä sekä rehua. Syötäviä hedelmiä saadaan joistakin afrikkalaisista Hugonia-lajeista. Koristekasveina käytetään monia pellavalajeja.