google/wiki40b huggingface dataset:
Willys 77

Historia

Uusi 77 oli muotoilultaan hyvin moderni ja virtaviivainen, osittain lokasuojiin muotoiltuine etuvalaisimineen. Se oli kuitenkin mitoiltaan hyvin pieni, raideleveys oli 51 tuumaa (1295 mm) ja akseliväli 100 tuumaa (2540 mm), joten sedan-mallikin oli vain nelipaikkainen. Moottorin poraus oli 3 1/8 tuumaa (76,3 mm) ja iskunpituus 4 3/8 tuumaa (101,97 mm). Yksikurkkuisella Tillotson yläimukaasuttimella varustettu sivuventtiilimoottori antoi 48 hevosvoimaa (SAE brutto) / 3200 kierr.min. Näillä arvoilla pienikorinen auto saavutti huippunopeuden 77 mailia tunnissa (120 km/h), polttoaineenkulutus oli 30 mailia gallonalla (7,8 l/100 km).
Paitsi että Willys 77 oli Pohjois-Amerikan markkinoiden pienikokoisin auto, se oli myös hinnaltaan edullisin ja sen käyttökustannukset olivat alhaiset. Näistä huolimatta mallista ei koskaan muodostunut varsinaista myyntimenestystä, osittain konkurssipesää hallinnoivan oikeuden päätöksen johdosta. Yhtiöllä oli lupa ostaa materiaaleja vain kerrallaan 10 000 auton valmistamiseen. Rajoitetun tuotannon johdosta mallia valmistettiin neljän tuotantovuotensa aikana vain 67 526 kappaletta, mikä on todella vähän verrattuna edeltäjänsä Whippetin tuotantolukemiin, vuonna 1928 noin 11 000 autoa kuukaudessa.
Piskarjovka

Piskarjovka (ven. Пискарёвка) on historiallinen kaupunginosa ja kunnallishallintoalue Pietarin Kalininin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin koillisosassa Marsalkka Bljuherin kadun pohjoispuolella ja yhdysradan länsipuolella. Pohjoisessa Piskarjovka rajoittuu Graždankaan.
Kaupunginosa on saanut nimensä kauppias Piskarjovista, joka alkoi myydä sieltä tontteja 1800-luvun alussa. 1900-luvun alussa Piskarjovkaan rakennettiin Pietari Suurelle nimetty sairaala ja vuonna 1913 rautatieasema. Alue liitettiin kaupunkiin vuonna 1922. Leningradin piirityksen aikana sinne haudattiin yli 470 000 nälkään kuollutta siviiliä ja 50 000 sotilasta. Vuonna 1960 perustettiin Piskarjovkan muistohautausmaa, jonka ympärille luotiin puistoalue. Alueen nykyinen rakennuskanta on etupäässä 1960–1970-luvuilta.
Rickenbacker

Rickenbacker International Corporation on yhdysvaltalainen musiikki-instrumenttien valmistaja, jonka perustivat Adolph Rickenbacher ja George Beauchamp vuonna 1931. Yhtiö tunnetaan erityisesti sähkökitaroista ja sähköbassoista. Rickenbackeria  pidetään ensimmäisen kiinteärunkoisen sähkökitaran (Lap steel -kitara Frying Pan) suunnittelijana ja valmistajana. Rickenbackerin kitarat nousivat 1960-luvulla suureen suosioon rockyhtyeiden keskuudessa. Kitaroita käyttivät mm. The Byrds -yhtyeen Roger McGuinn sekä The Beatlesin John Lennon ja George Harrison, The Rolling Stonesin Brian Jones, The Whon Pete Townshend sekä monet muut ajan tunnetut muusikot.
John Lennonin kuuluisaksi tekemä malli on Capri-sarjan malli 325 vuosimallia 1958. Lennonin yksilö kuului poikkeukselliseen valmistuserään, johon tehtaalla asennettiin kaksi äänensävy- ja -voimakkuussäädintä tavanomaisen yhden parin sijasta. Sen runko on ontto, vaikka varhaiseen sarjaan kuuluneessa kitarassa ei ole merkille tunnusomaista ääniaukkoa. Ääniaukko tehtiin myöhempiin sarjoihin, jotta vältettäisiin mielikuva merkin halpasarjasta.
Harrison sekä McGuinn tekivät tunnetuksi mallin 360/12, joka nimensä mukaisesti on 12-kielinen. Tunnetuimpia sillä soitettuja kappaleita ovat Byrdsin "Mr. Tambourine Man" sekä "Turn Turn Turn". Harrison käytti mallia albumilla A Hard Day’s Night (1964). Yes-yhtyeen alkuperäinen kitaristi Peter Banks käytti 6-kielistä mallia yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla Yes (1969) ja Time and a Word (1970).
The Jam -yhtyeen Paul Weller nosti kuusikielisen 360-mallin uudelleen esiin 1980-luvulla. Tom Petty on käyttänyt 360/12 mallia.
360-sarjan kitarat ovat ns. puoliakustisia eli niiden runko on osaksi ontto. Instrumentti on kuitenkin tarkoitettu pääasiassa sähköisesti vahvistettavaksi.

Bassot

Bassokitarana Rickenbacker on huomiota herättävä sekä ääneltään että muotoilultaan. Malleissa 4001, 4002, ja 4003 on stereoulostulo, jolloin signaali voidaan johtaa kummastakin mikrofonista eri vahvistimeen. Kuuluisia Rickenbacker-basisteja ovat muun muassa Lou Barlow, Chris Squire (Yes), Adam Clayton (U2), Roger Glover (Deep Purple), John Deacon (Queen),  Joey DeMaio (Manowar), Lemmy Kilmister (Motorhead), Geddy Lee (Rush), Paul McCartney, Roger Waters (Pink Floyd) sekä edesmenneet Cliff Burton (Metallica), John Entwistle (The Who) ja Phil Lynott (Thin Lizzy), joka useimmiten käytti Fenderin malleja.
Suomalaisista basisteista Rickenbackeria ovat käyttäneet esimerkkiksi Mika Sundqvist (Alwari Tuohitorvi), Janne Joutsenniemi (Stone, Suburban Tribe), Tiktak-yhtyeen Mimmu ja Indica-yhtyeen Heini.
Muinainen pimeys

Suden veli

Sarjan ensimmäisessä osassa seikkailee kaksitoistavuotias poika jonka isän surmaa  pahan hengen riivaama karhu.  Ennen kuolemaansa isä kertoo Torakille, että paha henki voi tuhota koko metsän, ellei Torak estä sitä. Vaellettuaan yksin metsässä hän tapaa orvon sudenpennun, jonka kanssa hän ystävystyy. Pian tämän jälkeen Torakin ja Suden vangitsee Korpin klaani, sillä he ovat metsästäneet luvatta Korpin klaanin mailla. Korppiklaanin johtajan veljentytär Renn auttaa kuitenkin Torakin pakoon ja he ystävystyvät. Renn kertoo Torakille, että ennustuksen mukaan heidän on löydettävä kolme nanuakin kiteytymää voidakseen pyytää apua Maailmanhengeltä karhun tuhoamiseen.

Henkivaeltaja

Sarjan toinen osa sijoittuu kuuden kuukauden päähän edellisen kirjan tapahtumista. Torak on jäänyt asumaan korppiklaanin luokse. Klaanin rauhaisa elo keskeytyy, kun yksi klaanin jäsenistä surmaa itsensä. Torak kuitenkin epäilee, että surman takana on peto. Pian Rennille ja Torakille selviää, että kyseessä on "Tokoroth" sielunsyöjien riivaama lapsi. Pysäyttäkseen sielunsyöjät Torak ja Renn päätyvät Hylkeen klaanin hallitsemille saarille etsimään harvinaista kasvia.

Sielunsyöjä

Kolmannessa osassa Torakin susiveli kaapataan ja Renn ja Torak lähtevät etsimään Sutta. Matkan aikana Torak henkivaeltaa korpin muodossa ja saa selville, että sieppauksen takana ovat sielunsyöjät. Pelastaakseen Suden, ystävykset matkaavat kauas Pohjoiseen Valkoisen ketun klaanin luokse.

Torakin merkki

Sielunsyöjien annettua Torakille sielunsyöjien vihatun merkin, hän joutuu ongelmiin Korpin klaanin kanssa. Korpin klaani aikoo karkottaa Torakin luotaan, ellei Torakin oma klaani, Suden klaani julista häntä syyttömäksi. Suden klaani kuitenkin julistaa Torakin klaanittomaksi ja hänen on lähdettävä Korpin klaanin luota. Rennin yrittäessä vakuuttaa muut Torakin syyttömyydestä, Torakin sielu sairastuu.

Veriveljen vala

Sarjan viidennessä osassa Torakin veriveli, Bale murhataan ja Torak päättää kostaa Balen murhan. Hän lähtee Rennin, Suden ja Fin-Kedinnin kanssa matkalle Sysimetsään saadakseen kiinni murhaajan. Pian matkalaisille selviää, että Thiazzi on vallanut sysimetsän ja matkalaisten on autettava sysimetsän klaaneja.

Varjojen valtias

Toisin kuin Torak on kuvitellut, sota sielujensyöjien kanssa ei ole vielä ohi. Sielunsyöjiin kuuluva Eostra levittää kammottavaa varjosairautta, joka tappaa kaiken elämän metsästä. Pysäyttääkseen Eostran juonet Torak matkustaa henkien vuorelle.
Rebecca De Mornay

Rebecca De Mornay (s. 29. elokuuta 1959) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Santa Rosassa Kaliforniassa. Isäpuolen kuoltua Rebeccan ollessa viiden tyttö muutti äitinsä kanssa Eurooppaan; hän opiskeli Englannissa ja Itävallassa. Hänen saksan kielen taitonsa on yhä sujuva. 
De Mornay nousi kansainväliseen maineeseen roolista elokuvassa Riskibisnes (1983). Myöhempien elokuvien joukossa ovat Matka unelmiin (1985), Pakojuna (1985), Ja Jumala loi naisen (1987), Käsi, joka kehtoa keinuttaa (1992), The Three Musketeers (1993), Getting Out (1994) ja Älä luota vieraisiin (1995). De Mornay esiintyi myös minisarjassa Stephen Kingin Hohto (1997). 
De Mornay seurusteli aiemmin Leonard Cohenin kanssa, ja hän oli yksi The Future -albumin (1992) tuottajista. Hänellä on tyttäret Sophia ja Veronica.
Rebecca näyttelee myös Jessica Jones -nimisessä Netflx alkuperäissarjassa (Dorothy Walkeria).
Viirumarjastaja

Levinneisyys

Viirumarjastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Guinean saarella. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleisestä runsaslukuinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Papuantuliperä

Levinneisyys

Papuantuliperää tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Klemens VII

Klemens VII (Giulio de' Medici, 1477–1534) oli paavina 19. marraskuuta 1523 – 25. syyskuuta 1534. Hän oli Giuliano de Medicin avioton poika ja paavi Leo X:n serkku. Leo X:n päästyä paaviksi Klemens valittiin Firenzen arkkipiispaksi 1513 ja saman vuoden lopulla kardinaaliksi.
Klemens VII yritti ajaa itsenäistä liittopolitiikkaa keisari Kaarle V:n ja Ranskan kuninkaan Frans I:n välisissä taisteluissa. Klemens VII liittoutui Ranskan kanssa, sillä hän pelkäsi Kaarle V:n vaikutusvallan kasvua Italiassa. Liittoutumisesta seurasi Rooman hävitys 1527 ja Klemens vangittiin puoleksi vuodeksi. Rauha solmittiin saman vuoden marraskuussa, jolloin Klemens vapautettiin.
Klemens vastusti Englannin kuninkaan Henrik VIII:n avioeroa, mikä johti välirikkoon ja anglikaanisen kirkon perustamiseen vuonna 1533. Samana vuonna Klemens pyysi Michelangeloa koristamaan Sikstuksen kappelin suurta alttariseinää.  Michelangelo aloitti kuitenkin Viimeisen tuomion maalaamisen vasta vuonna 1535 paavi Paavali III käskystä.
Klemens kuoli myrkytykseen syötyään kavalakärpässientä.
Air Koryo

Kohteet

Yhtiön kohteet 2019.
Nodulariini

Nodulariini ja syanobakteerit

Nodularia-syanobakteerien massaesiintymien aikana nodulariinin pitoisuus vedessä voi olla 90-18135 mikrogrammaa kuutiosenttimetrissä. Itse syanobakteerimassassa voi nodulariinia esiintyä noin 3 painopromillea kuivapainosta.
Nodulariini on yksi vahvimmista luonnossa esiintyvistä myrkyistä. Sen LD50 on noin 50 mikrogrammaa per painokilogramma (hiirillä, IP/vatsaonteloruiske).
Tirrojärvi (Pello)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Raanujärven alueeseen (67.962) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,4 metriä mpy.
Angelika Kallio

Angelika Kallio (s. 15. syyskuuta 1972 Latvia), on latvialaissyntyinen suomalainen valokuvamalli. Hänen mallinuransa alkoi vuonna 1987 ja läpimurto tapahtui vuonna 1991, jolloin hän oli Karl Lagerfeldin malliston päämallina. Hän on myös esiintynyt elokuvassa For Love or Money, joka on tuotettu vuonna 1993. Kallio julkaisi muistelmansa nimellä Huippumallin päiväkirja vuonna 2005. Kallio asuu New Yorkissa ja hänellä on yksi poika. Nykyisin hän toimii kiinteistönvälittäjänä.
Maaherra (runo)

Maaherra (ruots. Landshövdingen) on Johan Ludvig Runebergin kirjoittama runo, joka kuuluu hänen runoteokseensa Vänrikki Stoolin tarinat. Se on teoksen vuonna 1860 julkaistun toisen osan toiseksi viimeinen runo. Runon nimihahmo on Savo-Karjalan läänin maaherra Olof Wibelius (1752–1823), joka osoittaa siviilirohkeutta vastustaessaan venäläisen kenraalin määräyksiä Ruotsin lakiin vedoten.

Historia

Runo perustuu todellisiin tapahtumiin Suomen sodan ajalta: venäläisten joukkojen ylipäällikkö Friedrich Wilhelm von Buxhoevden antoi 2. huhtikuuta 1808 julistuksen, jossa määrättiin takavarikoitaviksi Ruotsin armeijassa taistelevien suomalaisten upseerien palkat, virkatalot ja omaisuudet, mutta maaherra Wibelius kieltäytyi noudattamasta sitä, koska katsoi sen olevan Ruotsin lain vastainen ja näki velvollisuutenaan lain turvan vartioimisen kaikissa oloissa. Julistuksessa vaaditut toimet peruutettiinkin lopulta. Runossa näitä tapahtumia on kuitenkin huomattavasti dramatisoitu: todellisuudessa Wibelius ja von Buxhoevden kävivät sananvaihtonsa kirjeitse, eivät silmätysten samassa huoneessa. Lisäksi Wibelius oli todellisuudessa vain lyhyen aikaa venäläisten armoilla, sillä ruotsalaiset valtasivat pian läänin pääkaupungin Kuopion takaisin. Ruotsalaisten perääntyessä hieman myöhemmin uudelleen Wibelius pakeni heidän mukanaan Ruotsiin.
Runeberg kirjoitti Maaherran kaikista Vänrikki Stoolin tarinoiden runoista viimeisenä. Hän oli lokakuun alussa 1860 käynyt jo jättämässä teoksen toisen osan käsikirjoituksen kustantajalleen, mutta sairastui kotimatkalla Helsingistä Porvooseen pahaan kuumetautiin. Sairasvuoteellaan hän kirjoitti marraskuun lopussa vielä tämän yhden runon, joka ehdittiin liittää kokoelmaan ennen sen julkaisemista. Runeberg lienee tässä – kuten useissa muissakin Vänrikki Stoolin tarinoiden runoissa – käyttänyt lähteenään Gustaf Montgomeryn Ruotsissa julkaisemaa Suomen sodan historiaa, jossa lainattiin von Buxhoevdenin ja Wibeliuksen kirjeenvaihtoa.

Vaikutus

Maaherra nostaa esille siviilin lakiin vetoavan passiivisen vastarinnan, ja runoon viitattiin useasti sortovuosien aikana perustuslaillisten piirissä. Maaherraa onkin sanottu koko Vänrikki Stoolin tarinoiden poliittisilta vaikutuksiltaan merkittävimmäksi runoksi.
Takauma

Takauma on psykologinen ilmiö, jossa henkilö kokee aiemman tapahtuman tai sen osia uudelleen ja yleensä hyvin voimakkaasti. Kokemukset voivat olla iloisia, surullisia, jännittäviä tai sisältää mitä tahansa tunteita. Termiä käytetään erityisesti silloin, kun muistikuva koetaan tahattomasti tai kun se on niin voimakas, että henkilö ikään kuin elää kokemuksen uudelleen kykenemättä täysin tunnistamaan sitä muistikuvaksi ja pystymättä erottamaan sitä "tässä hetkessä" oikeasti tapahtuvasta.

Teoreettinen tausta

Tahattomasti toistuvien muistikuvien vaikeasti tavoitettavasta luonteesta johtuen niiden kokemisesta tiedetään hyvin vähän. Teoreetikot ovat kuitenkin yksimielisiä siitä, että ilmiö johtuu osin tavasta, jolla muistikuvat tietyn tyyppisistä tapahtumista alustavasti taltioidaan muistiin, osin siitä, millainen muistin rakenne on, ja myös siitä, millaisena henkilö myöhemmin muistaa tapahtuman.
Takaumailmiötä selittämään pyrkivät teoriat voidaan yleisesti jakaa kahta eri näkemystä kannattaviin. Erillismekanisminäkemys on kliinisesti suuntautunut, ja sen mukaan tahattomat muistikuvat johtuvat traumaattisista tapahtumista ja tapahtumiin liittyy erillinen muistimekanismi. Tätä tukevat tutkimukset implisiittisen vs.eksplisiittisen muistin erilaisuudesta. Kuinka jo lähtökohtaisesti muistimekanisemissa täytyy olla jotain erilaista, kun traumaattisia tapahtumia ei useinkaan voi muistaa tai toistaa sanallisessa muodossa, vaan ne nimenomaan muistetaan takaumina. Perusmekanisminäkemys taas perustuu tavallisen muistin muistitutkimukseen. Sen mukaan traumaattiset muistikuvat taltioidaan samalla tavalla kuin normaalitkin muistikuvat. Molemmat näkökulmat ovat yhtä mieltä siitä, että tahattomasti toistuvat muistikuvat syntyvät tavanomaisista poikkeavista tapahtumista. Biopsykologisen, evolutiivisen, neuropsykologisen, moninaisen traumatietämyksen "sateenvarjoteoria" persoonan rakenteellinen dissosiaatioteoria antaa metateoriana eri näkemyksille yhteistä maaperää, josta käsin lähestyä aihetta.
The Four Seasons

The Four Seasons on vuonna 1962 perustettu yhdysvaltalainen lauluyhtye. Yhtyeen keulahahmo on Frankie Valli ja kokoonpanoon kuuluivat alun perin myös Bob Gaudio, Nick Massi ja Tommy DeVito. The Four Seasons oli aktiivinen 1960-luvulta 1970-luvun puoliväliin asti ja oli The Beach Boysin ohella yksi rock-aikakauden suosituimmista yhdysvaltalaisista lauluyhtyeistä. Valli on myöhemmin jatkanut esiintymistä The Four Seasons -nimeä kantavilla kokoonpanoilla saavuttamatta kuitenkaan samanlaista menestystä kuin 1960-luvulla. Yhtyeen äänitteitä on myyty yhteensä 80 miljoonaa kappaletta.
The Four Seasons on valittu Rock and Roll Hall of Fameen ja Vocal Group Hall of Fameen.
Yhtyeestä on tehty suosittu Broadway-musikaali Jersey Boys, joka on voittanut monia Tony-palkintoja. Musikaaliin perustuva Clint Eastwoodin ohjaama elokuva Jersey Boys sai ensi-iltansa vuonna 2014.
Giorgio Tozzi

Giorgio Tozzi (s. 8. tammikuuta 1923, Chicago, Illinois – 30. toukokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso. 
Tozzi opiskeli DePaulin yliopistossa Rosa Raisan, Giacomo Riminin ja John Daggett Howellin johdolla, vaikka hänen alkuperäinen aikomuksensa oli opiskella biologiaa. Hän debytoi oopperalaulajana vuonna 1948 Tarquiniuksen roolissa Benjamin Brittenin oopperassa Lucretian raiskaus. 
Tozzi esiintyi musikaalissa The Most Happy Fella, joka nähtiin televisiossa vuonna 1980. Hän julkaisi vuonna 1992 myös romaanin The Golem of the Golden West. Hän oli vuosia Metropolitan-oopperan näkyvimpiä hahmoja. Hän toimi vuoteen 2006 saakka professorina Jacobs School of Musicissa Indianassa. 
Tozzi kuoli 30. toukokuuta 2011 Bloomingtonissa, Indianassa. Hänen poikansa mukaan kyseessä oli sydämenpysähdys.
Kilan kirkko (Södermanland)

Kirkkorakennus

Vuonna 1963 valmistunut kirkko on muurattu tiilestä  ja rapattu valkoiseksi. Sen suunnittelija on arkkitehti Kurt von Schmalensee. Kirkko on yksilaivainen ja muutoin pohjamuodoltaan suorakaide, paitsi luoteiskulma on pyöristetty ja rakennuksen itäpäässä oleva torni on hiukan ulkoneva. Torni on yläosastaan kaksiosainen ja osien välissä on kullattu risti. Kirkon pääsisäänkäynti on länsipäässä. 
Erillinen puinen kellotapuli on vuodelta 1768. Tapuliin ripustettiin uusi iso kirkonkello, kun uutta kirkkoa rakennettiin vuosina 1962–1963. Kelloja on nyt kaikkiaan kolme.

Sisustus ja irtaimisto

Alttari on tehty seudulta saadusta graniitista. Saarnastuoli on 1600-luvulta ja se oli jo vanhassa kivikirkossa ja siihen on palautettu alkuperäinen väritys. Kuorin seinässä on kansainvälisestikin merkittävä taideteos: seinän täyttää kooltaan noin 50 neliömetrin kokoinen kultamosaiikkityö, joka on saanut aiheensa Johanneksen ilmestyksen näkemyksestä taivaallisesta Jerusalemista. Mosaiikkityö on taiteilija Bengt Olof Kälden tekemä ja valmistunut vuonna 1967. Kastemalja on 1200-luvulta.

Aikaisemmat kirkot

Nykyinen kirkko on kylän kolmas kirkko. Ensimmäinen kirkko sijaitsi vajaan viiden kilometrin verran itään nykyisestä kirkosta. Se oli 1100-luvulta ja siitä on nykyään jäljellä rauniot. Raunioille on pystytetty risti, ja siellä vietetään kesäisin jumalanpalveluksia. Toinen kirkko sijaitsi lähellä nykyistä kirkkoa ja oli 1700-luvulta. Se jouduttiin purkamaan mittavien tupajäärien aiheuttamien tuhojen takia. Tupajäärät ovat sarvijääriin kuuluvia kovakuoriaisia.
Pitkäpyrstöorneero

Levinneisyys

Pitkäpyrstöorneeroa tavataan Perussa. Lajin populaatioksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen populaatio on pieni ja sen tiedetään esiintyvän vain muutamilla paikoilla.
Preikestolen

Preikestolen tai Prekestolen (suom. saarnastuoli) on 604 metriä korkea kalliojyrkänne Lysevuonon (Lysefjorden) rannalla Stavangerin lähellä Forsandin kunnassa, Ryfylkessä. Jyrkänteen huipun koko on noin 25 kertaa 25 metriä, ja se on lähes tasainen.

Retkeily ja liikenneyhteydet

Paikka on yksi Norjan suosituimmista nähtävyyksistä ja suosituin luonnonkohde. Kesällä 2006 noin 90 000 ihmistä patikoi 7,6 kilometriä paikoitusalueelta jyrkänteen huipulle ja takaisin.
Paikoitusalueelta huipulle vie merkitty vaellusreitti, jonka varrelta voi nähdä etelänorjalaista vuoristomaisemaa. Edestakainen vaellus kestää noin kolmesta neljään tuntia. Alue sijaitsee noin tunnin ajo- ja lauttamatkan päässä Stavangerista.
Vaellus Preikestolenille on osittain erittäin jyrkkä. Reitti alkaa Preikestolhyttan-hostellilta noin 270 metrin korkeudesta ja nousee päämääräänsä 604 metriin. Matkan on arvioitu kestävän kaksi tuntia, mutta se on arvioitu ottaen huomioon lapset ja tauot. Nopeimmat voivat kulkea reitin jopa tunnissa. Vaikka korkeusero on vain noin 330 metriä ja yhdensuuntainen matka kartalla on 3,8 kilometriä suuntaansa, se on todellisuudessa paljon enemmän, sillä reitti kulkee ylös ja alas harjuja pitkin.

Kulttuuri

Preikestolenista tehty graniittiveistos on sijoitettu Forsandin tanskalaiseen ystävyyskaupunkiin Langeskoviin.
Vilho Suomi

Vilho Konstantin Suomi  (10. lokakuuta 1906 Helsinki – 19. heinäkuuta 1979 Helsinki) oli kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessori ja toimittaja. Hän tutki erityisesti Volter Kilven tuotantoa ja Ruotsin vallan ajan kirjallisuutta. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1952, ja hän oli vuonna 1952 ilmestyneen Päivän Uutiset -iltapäivälehden päätoimittaja. Uuden Suomen kulttuuriosaston toimittajana hän työskenteli 1947–1962, Aleksis Kiven Seuran puheenjohtajana 1961–1971 ja Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessorina 1967–1972.
Perunasose

Perunasose (tunnetaan myös muun muassa nimillä perunamuusi, perunamuussi, perunamuhennos, pottuvoi ja mokko) on perunoista soseuttamalla tehty ruokalaji. 
Yleisesti perunasoseeseen lisätään lämmintä maitoa, jonka tarkoitus on pitää sose lämpimänä. Lisäksi perinteisesti soseeseen lisätään voita ja suolaa, jonka tarkoitus on peittää perunoiden "veden makua". Sosetta voi maustaa myös mielen mukaan, esimerkiksi paistetulla tai raa´alla sipulilla, tillillä tai muskottipähkinällä.
Suomessa perinteisesti perunasoseen kanssa nautitaan muun muassa poronkäristystä, karjalanpaistia ja lihapullia. 
Aiemmin perunasosetta on nautittu myös leivän päällä voin korvikkeena, kun voin saatavuus tai hinta on rajoittanut sen käyttöä. Perunasosetta käytetään myös muun muassa perunarieskan ja karjalanpiirakoiden ainesosana.
Perunasosetta on saatavina valmiina jauheena, johon lisätään vettä tai maitoa. Sitä on saatavilla myös eines- ja pakastetuotteena.
Mudazumo Naki Kaikaku

Mudazumo Naki Kaikaku (ムダヅモ無き改革, engl. Reform with no Wasted Draws tai The Legend of Koizumi) on vuosina 2006–2011 julkaistu satiirinen manga, jonka on luonut Hideki Ohwada. Sen päähenkilö on Japanin entinen pääministeri Jun'ichirō Koizumi, joka pitää maiden välisiä suhteita yllä pelaamalla mah-jongia maiden johtajien kanssa. Mangan pohjalta julkaistiin kolmejaksoinen anime 26. helmikuuta 2010.

Hahmot

Vaikka sarjan hahmot perustuvatkin oikeisiin poliitikkoihin, sarjan tapahtumat ovat kuvitteellisia. Japanin entinen pääministeri Jun'ichirō Koizumi on sarjan päähenkilö. Muita sarjan hahmoja ovat muun muassa Japanin entinen pääministeri Tarō Asō, Yhdysvaltain presidentti George W. Bush, Pohjois-Korean johtaja Kim Jong-il, Kiinan presidentti Hu Jintao ja Venäjän pääministeri Vladimir Putin.