google/wiki40b huggingface dataset:
Barbara Kantorová

Barbara Kantorová (s. 3. maaliskuuta 1992) on slovakialainen alppihiihtäjä, joka edustaa LK Gerlach -seuraa.
Kantorová sijoittui Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 suurpujottelussa 33:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli supersuurpujottelussa 22:s ja suurpujottelussa 38:s. Alppihiihdon maailmancupissa Kantorová kilpaili ensimmäisen kerran Flachaun pujottelussa tammikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kranjska Goran pujottelussa tammikuussa 2012 oltuaan 24:s. Toistamiseen hän saavutti saman sijoituksen Crans-Montanan alppiyhdistetyssä helmikuussa 2017.
Rubiinikukastaja

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 8–9 cm. Ruumiinmuodoltaan se on töpäkkä ja lyhytpyrstöinen, käytökseltään kiukkuinen ja äänekäs. Koiras on alapuolelta keltainen, sen rinnassa on punainen viiru, myös päälaella on punaista, ja tummalla poskella on vaalea viiksijuova. Naaras on väritykseltään vihertävä, vain rinnassa on hieman keltaista. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Temminck kuvaili lajin holotyypin Jaavalta vuonna 1826.

Esiintyvyys

Rubiinikukastaja elää Kaakkois-Aasiassa Indonesiassa, Malesiassa, Thaimaassa ja Myanmarissa. Sen elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä.

Elinympäristö

Trooppiset ja subtrooppiset kosteat alankometsät.

Ravinto

Rubiinikukastajien ruokavalioon sisältyy marjoja, varsinkin mistelinmarjoja, hyönteisiä, hämähäkkejä ja kukkien mettä, jota se imee teriöistä putkimaisella kielellään. Laji levittää tehokkaasti misteliä, koska se pyyhkii kloaakkinsa puun tai pensaan oksaan, jolloin mistelin sulamattomat siemenet tarttuvat oksaan, johon ne itävät.
Saarilampi (Multia, Linnankylä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 8,2 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä.Lammen tilavuudeksi on saatu 21 400 kuutiometriä eli 0,021 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,3 metriä ja suurin syvyys on 0,8 metriä. Lammella on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Mykänjoen valuma-alueeseen (35.675) se kuuluu.
White River Junction

White River Junction (suomeksi Whitejoen liittymä) on kylä Yhdysvaltain Vermontin osavaltiossa. Se on yksi Hartfordin kunnan viidestä kylästä. Kylän asukasluku oli vuonna 2000 2 569.

Historia

Kylä oli tunnettu suuresta rautatieasemastaan. Sen rautatieasemalla on edelleen suuri pysäkki Amtrakin Vermonter-junalle. Nykyään kylän läpi menevät osavaltion toiseksi suurimmat autotiet.

Kulttuuri

Kylän keskustassa on paljon paikallisia maamerkkejä. Yksi niistä on seinämaalaus joka sanoo vain ”ROOM WITH BATH” (huone kylvyllä). Kylässä on Hotel Coolidge, 26 hengen retkeilymaja. Kylässä on myös kaksivuotinen taidekoulu. Northern Stage on paikallinen teatteri. White River Junctionissa on myös yksi Vermontin kahdesta stripteasepaikasta.
The Scene (minisarja)

The Scene on suosittu jännityssarja, joka kertoo niin kutsutun warez scenen ryhmästä CPX. Sarjan on luonut Jun Group pelkästä tekemisen ilosta, ja se on ensimmäinen sarja, joka on suunnattu P2P-käyttäjille. The Scene on lisensoitu Creative Commons -lisenssin alle ja sitä teemalleen uskollisesti jaetaankin vapaasti (tekijöiden suostumuksella) HTTP-mirroreilla ja vertaisverkoissa.
The Scene on kuvitteellinen tarina Drosanista (Brian Sandro), joka on sekä opiskelija että yhden internetin suurimman warez-ryhmän johtaja. Brian ajautuu ongelmiin, kun hän joutuu taloudellisen tilanteensa takia myymään ryhmänsä elokuvia aasialaisille piraateille. The Scenen juoni rakentuu ryhmän kiemuraisten ongelmien ja vainoharhaisten henkilösuhteiden päälle. Juonta rakennetaan näyttämällä eri jaksoissa eri henkilöiden näyttöpäätteitä, tosin kuvakulmanvaihdoksia on turha odottaa. Erikoisen kuvaustekniikan takaa kuitenkin paljastuu nerokkaasti tehty perinteinen jännityssarja. The Scene on kerännyt yli vuoden olemassaolonsa aikana satojatuhansia katsojia yli 70 valtiosta
Sarja on kuvattu webkameralla ja työpöytää nauhoittavalla ohjelmalla (Camtasia Studio). Jakso nauhoitetaan kuvaamalla ensin IRC- ja IM-keskustelut. Sitten näyttelijää kuvataan webcameralla tarpeeksi pitkä aika ja lopuksi kuvat yhdistetään ja elokuva pakataan XviD-videokoodekilla.
Sarjaa on tehty 21 jaksoa. Ensimmäisellä tuotantokaudella pääosaa esitti Joe Testa (Brian Sandro). Ensimmäistä kautta tuli 20 jaksoa.

Sarjan toisella kaudella pääosissa on ilmeisesti Lukai-niminen tyttö, joka joutuu kiristyksen uhriksi lähdettyään Warez sceneltä. Sarjan luoja Mitchell Reichgut on luvannut, että The Scene:stä tulee uusi jakso joka tiistai.
Sarjassa soiva taustamusiikki otetaan yleensä CNetin musiikkipalvelusta. Musiikki on joka jaksossa eri artistilta, lukuun ottamatta tunnuskappaletta (theme song), jonka esittää Maylenne. The Scenessä esiintyneitä artisteja ovat mm. Sal Boca, The Silk Demise, David Cooper, Kmotiv ja Magi.
The Scenestä on myös ehditty tekemään parodia Teh Scene.
Kari Haavisto (valokuvaaja)

Kari Haavisto (17. huhtikuuta 1941 Hämeenlinna - 29. lokakuuta 2007 Hämeenlinna) oli suomalainen mainos- ja arkkitehtuurivalokuvaaja, joka asui pitkään New Yorkissa. 
Uransa alkuaikoina Kari Haavisto työskenteli Jussi Pohjakallion valokuvalaboratoriossa sekä Avotakka-lehdessä. Vuonna 1979 hän perusti Ilmari Kostiaisen ja Arto Hallakorven kanssa Suomen suurimpiin ja menestyneimpiin kuuluneen Studio Klikki -mainosvalokuvaamon.
1980-luvun lopulla Kari Haavisto tapasi yhdysvaltalaisen toimittajan Elizabeth Gaynorin, jonka kanssa avioitui ja ryhtyi tekemään sisustus- ja arkkitehtuuriaiheisia kuvateoksia sekä siirtyi asumaan ja työskentelemään New Yorkiin. Heillä on yksi lapsi. Pariskunnan erottua Haavisto palasi Suomeen vuonna 2000, mutta heikentyneen terveydentilan vuoksi ei enää työskennellyt valokuvaajana.
Kirjojen lisäksi Kari Haaviston valokuvia on julkaistu englanninkielisissä aikakauslehdissä kuten House Beautiful, Home, Architectural Digest, World of Interiors, Country Living ja Town and Country.
Indigokardinaali

Tuntomerkit

Indigokardinaali on 11,5–13 cm pitkä. Vanhalla koiraalla on kesäpuvussa sininen höyhenpuku, tumma ohjas ja vaalean siniharmaa alanokka. Talvipuvussa sininen väri peittyy suurimmaksi osaksi ruskeiden höyhentenkärkien alle. Naaraalla ja nuorella koiraalla on heikosti viiruinen punertavan harmaanruskea yläpuoli, kellertävän ruskeanharmaa alapuolisekä epäselvärajaisia harmaita läikkiä rinnassa. Indigokardinaalin kutsuääni on terävä ”tsik”.

Levinneisyys

Indigokardinaalia tavataan pesivänä Kanadan eteläosissa, Yhdysvalloissa ja Meksikon pohjoisosissa sekä talvehtivana Väli-Amerikassa. Lajin populaatio on hyvin suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Euroopassa indigokardinaali on harvinainen harhailija. Suurin osa Euroopan havainnoista koskee luultavasti häkkikarkulaisia. Indigokardinaali on tavattu Suomessakin, mutta havaintojen ei ole todettu koskevan luonnonvaraisia lintuja.
Eino Tikkanen

Elämänvaiheet

Eino Tikkanen oli Suometar-lehden perustajan Paavo Tikkasen veljenpojan poika. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Alfred Ferdinand Tikkanen ja Adele Maria Engström (Jalkanen).
Tikkanen pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1912 ja maisteriksi 1914. Hän oli Helsingin Sanomain toimituksen jäsen ja toimitussihteeri vuosina 1913–1916 sekä Ylioppilaslehden päätoimittaja vuonna 1914. Liityttyään vuonna 1918 monarkisteihin Tikkanen toimi uuden kokoomuspuolueen ensimmäisenä puoluesihteerinä vuosina 1918–1919 sekä oikeistoaktivistien Suunta-lehden toimitussihteerinä vuosina 1919–1922 ja päätoimittajana 1922–1925. Vuosina 1925–1927 hän oli kustannusliike Schildtsin suomenkielisen osaston johtajana ja oli noihin lähellä tulenkantajien taiteilijaryhmää. Palattuaan lehdistön pariin Tikkanen toimi kokoomuksen turkulaisen äänenkannattajan, Uusi Aura -lehden päätoimittajana 1927–1937 ja lopuksi Uuden Suomen toimituksen jäsenenä ja toimitussihteerinä vuodesta 1937 kuolemaansa saakka. Tikkanen kuoli tapaturmaisesti kaaduttuaan yövuorossa Uuden Suomen toimituksen portaikossa.
Tikkanen oli Suomen sanomalehtimiesten liiton varapuheenjohtajana ja Helsingin sanomalehtimiesten yhdistyksen puheenjohtajana 1922–1925. Hän oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1931–1937. Lisäksi hän oli yliopiston Savolaisen osakunnan kuraattori vuosina 1918–1919.
Eino Tikkanen oli naimisissa vuodesta 1927 Aino Alina Kuningaksen kanssa. Heidän lapsiaan olivat Helsingin Sanomien päätoimittaja Heikki Tikkanen ja näyttelijä sekä lausuja Aino-Maija Tikkanen.
Colonia Finlandesa

Colonia Finlandesa on vuonna 1906 Pohjois-Argentiinaan Misionesin maakunnan laaksoon perustettu suomalaisyhteisö. Perustajia oli 122, ja ryhmän johdossa ja hankkeen alkuunpanijana oli Arthur Thesleff. Siirtokunnassa asui enimmillään, 1930-luvulla, 500 henkeä.
Yhteisö kesti ihanneyhteisönä pari vuotta perustamisensa jälkeen, mutta sittemmin siitä tuli tavallinen suomalaissiirtokunta. Siirtokunnan synnyn taustalla oli alkujaan Venäjän vallan aikainen Suomessa harjoitettu sortopolitiikka. Thesleff palasi Suomeen jo 1909, kun vaikeuksia alkoi kasaantua.
Palokaivo

Palokaivo on kaivo, joka on tarkoitettu sammutusveden ottoon palontorjunnassa. Palokaivoja on ollut sekä maaseudulla että kaupungeissa. Palokaivon opasteena ainakin maaseudulla on käytetty punaista V- tai Y-kirjaimen muotoista merkkiä.
Semjonov (kaupunki)

Semjonov (ven. Семёнов) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Sanahta-joen varrella 69 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Kaupunki on Semjonovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kotelnitšin välinen rautatie. Asukkaita on 25 000 henkeä (vuonna 2005).
Semjonov mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1644. Vuonna 1779 siitä tuli Nižni Novgorodin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa se oli yksi vanhauskoisuuden keskuksista. Kaupunki tunnetaan siellä valmistettavista hohlomalaisista käsityöesineistä. Siellä on myös metalli- ja puunjalostusteollisuutta. Keskustassa on säilynyt paljon koristeellisia puutaloja. Semjonovin itäpuolella sijaitsee Svetlojar-järvi, johon liittyy legenda näkymättömästä Kitežin kaupungista.
Biggejávri

Biggejávri on Alattio-Koutokeinojoen vesistöön kuuluva järvi Koutokeinossa, Norjassa. Järven pinta-ala on 5,33 km².
Sarah McLachlan

Ura

Sarah McLachlan opiskeli lapsena laulamista sekä klassista pianoa ja kitaraa. McLachlan levytti ensimmäisen albuminsa, Touchin vuonna 1988. Siltä julkaistiin singleinä Vox ja Steaming. Albumi myi kultaa, kuten myös seuraava albumi, Solace (1991). Tämän jälkeen McLachlan on julkaissut useita albumeja. 
McLachlan on voittanut kolme Grammy-palkintoa. Vuonna 1997 hän voitti palkinnot kappaleista "Building a Mystery" ja "Last Dance" ja vuonna 1999 kappaleesta "I Will Remember You".  Vancouverin talviolympialaisten avajaisissa McLachlan lauloi kappaleen "Ordinary Miracle".
The Black Lotus

The Black Lotus (TBL) on ruotsalainen vuonna 1989 perustettu demoskene-ryhmä, joka on tänäkin päivänä yksi aktiivisimmista ja tunnetuimmista Amiga-tietokoneille demoja tekevistä ryhmistä. TBL on tehnyt joitakin tuotoksia myös PC:lle, ja se oli ensimmäisiä ryhmiä, joka sovelsi introissa suuressa määrin musiikin ja bittikarttojen algoritmista generointia.
Karinkanta

Karinkanta on Siikajoen kunnassa sijaitseva, lähellä Lumijoen kunnanrajaa sijaitseva noin 200 asukkaan kylä. Kylä sijaitsee seututien 813 varrella noin 10 kilometriä Siikajoenkylän taajamasta Lumijoen suuntaan. Kuntakeskuksesta Ruukista on matkaa noin 40 kilometriä.
Karinkannan tärkeimmät elinkeinot ovat maa- ja metsätalous.
Kylässä on muun muassa kyläseura, uimaranta ja Varessäikän kalasatama. Vuosittain kylällä järjestetään ohjelmalliset pikkujoulujuhlat ja Varesäikän kalajuhlat.
Karinkannan aluetta suunniteltiin liitettäväksi Lumijoen kuntaan. Syyksi mainittiin Lumijoen palveluiden läheisempi sijainti. Karinkannasta Lumijoelle on matkaa noin 12 kilometriä, ja kyläläiset käyttävät tiuhaan Lumijoen keskustan palveluja. Suurin osa kylän asukkaista äänesti liitoksen puolesta. Elokuussa 2014 Siikajoen kunnanvaltuusto päätti äänin 23–3, että Karinkantaa ei siirretä Lumijoelle.
Orihime Inoue

Orihime Inoue (井上織姫, Inoue Orihime) on kuvitteellinen henkilö manga- ja animesarjassa Bleach. Hän on rakastunut sarjan päähenkilöön, luokkatoveriinsa Ichigo Kurosakiin. 
Vuonna 2006 tunnetuksi internet-ilmiöksi muodostuneessa animaatiovideossa Orihime Inoue on yhdistetty suomalaiseen kansanmusiikkiyhtye Loituman esittämään Ievan polkka -kansanlauluun. Videossa toistuvat viisi kuvaa, joissa Orihime Inoue pyörittää talvisipulia ja näyttää laulavan laulun kertosäettä. Englannin kielellä video tunnetaan nimellä ”Loituma Girl”.

Tausta

Orihimen isoveljen sanojen mukaan "hänen äitinsä oli lutka" ja isä käyttäytyi väkivaltaisesti lapsiaan kohtaan, kunnes veli tuli täysi-ikäiseksi ja muutti pois ottaen Orihimen mukaansa. Sisarukset elivät yhdessä, kunnes veli kuoli Orihimen ollessa noin 10-vuotias. Orihime asui yksin, kunnes tapasi Tatsuki Arisawan, joka suostutteli hänet aloittamaan lukio-opinnot. Ajan myötä Orihime pääsi veljensä kuolemasta yli.

Muuta

Orihimen veljen haamusta tulee hollow, joka hyökkää Orihimen kimppuun raivoissaan siitä, että tämä lopetti hänen suremisensa. Ichigo ja Rukia Kuchiki onnistuvat kuitenkin suojelemaan Orihimeä. Ichigon ollessa alakynnessä Orihime alkaa rauhoitella veljeään ja kertoo hänelle, ettei ollut lopettanut suremista, vaan suri yhä sisäisesti. Sen seurauksena veljen hollow-naamio murtui ja hän lävisti itsensä Ichigon zanpakutō-miekalla lähettäen näin itsensä Soul Societyyn. Orihime on rakastanut Kurosaki Ichigoa koko ikänsä, mutta koska Ichigo ei edes huomaa Orihimeä, hän purkaa tunteitansa Matsumotolle.
Orihimen veljen päästyä eteenpäin Orihimen hiusneulat, jotka hän oli saanut lapsena veljeltään, aktivoituivat. Silloin Orihime sai käyttöönsä kuusi "sielunsa tuotosta": kaksi parantavaa Hinagikua, kolme kilven luovaa Shun'ōta ja hyökkäävän Tsubakin. Orihime käyttää voimiaan ensimmäistä kertaa, kun hollowien ja ihmisten maailman väliin repeytyy portti. Kun Ichigo päättää lähteä pelastamaan Rukiaa Soul Societystä, missä hänet aiotaan teloittaa sääntöjen rikkomisesta, Yoruichi Shihōin alkaa kouluttaa Orihimea ja Yasutora Sadoa. Soul Societyssä Orihime kohtaa taistelussa vain yhden shinigamin, joka hyökkää hänen ja Uryū Ishidan kimppuun heidän etsiessä Rukiaa. Mangassa Aizenin joukot saavat Inouen omalle puolelleen. Ulquiorra eli joukkojen 4. espada saa tehtäväkseen pitää Orihimesta huolta. Ichigo, Uryu, Sado ja joukko shinigameja lähtevät hakemaan Orihimea takaisin.
Haukkasalo (Padasjoki)

Maantietoa

Saari, joka on itä-länsi-suuntainen, on 2,0 kilometriä pitkä, 840 metriä leveä ja sen pinta-ala on 82 hehtaaria . Se kuuluu Padasjoenselän pohjoispuolella sijaitsevaan pieneen saariryhmään. Ryhmän kaksi muuta isompaa saarta ovat Iso Lammassaari ja Lietsaari. Haukkasalon lähellä sen kaakkoispuolella ovat Mallaskallio, Vähä Haukkasalo, Keski-Haukkasalo, Niittusaari ja Paljaskallio. Iso Lammassaaren välissä on muutamia pieniä saaria, joista lähimpänä ovat Loirosaari, Hakohuittu ja Korkeasaari. Haukkasalon keskelle jää kapeampi kannas, johon liittyy pohjoiseen aukeava lahti. Saaren kummassakin päässä on pienet mäet. Itäinen mäki kohoaa noin 103 metrin korkeuteen ja läntinen noin 125 metrin korkeuteen mpy., eli saaren korkein huippu yltää noin 47 metrin korkeuteen Päijänteestä. Läntisessä päässä sekä mäen huippu että sen eteläranta ovat kallioista metsämaata. Etelärantaa seurailee 250 metriä pitkä jyrkänne, jossa sijaitsee Haukkasalon kalliomaalaus . Kalliomaalaus on jyrkänteessä Niittusaaren kohdalla. Saaren pohjoisrannoilla sijaitsee seitsemän vapaa-ajan asuntoa.

Luontoarvoja

Osa saaresta muodostaa suojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä useimpien naapurisaarien kanssa. Useat eri suunnilla sijaitsevat suojelualueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Haukkasalon suojelualueesta on rajattu pois mökkitontit ja niiden ympäriltä laajempi metsäalue.
Gatorade Center

Historia

Turkuhalli rakennettiin vuoden 1991 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuiden päänäyttämöksi, ja se oli Suomen ensimmäinen yli 10 000 katsojaa vetävä monitoimihalli. Hallissa on pelattu jääkiekon MM-kisoja myös vuosina 1997 ja 2003.
SM-liigassa TPS:n kotiareenana halli korvasi Kupittaan jäähallin. Se oli 1990-luvulla SM-liigan suurin areena, kunnes Hartwall-areena avattiin Helsingissä vuonna 1997. Jokerien lähdettyä KHL:ään HK-areenasta tuli jälleen SM-liigan suurin halli. Ensimmäinen SM-liigan jääkiekko-ottelu, TPS–SaiPa, Typhoonissa pelattiin 25. marraskuuta 1990. Avauskiekon pudotti silloinen liikenneministeri Ilkka Kanerva. Hallin rakentaminen maksoi 145 miljoonaa markkaa (24 miljoonaa euroa), josta Turun kaupungin osuus oli 95 miljoonaa markkaa (16 miljoonaa euroa), aitioiden myynti tuotti 35 miljoonaa markkaa (6 miljoonaa euroa) ja valtion juhlaraha 15 miljoonaa markkaa (2,5 miljoonaa euroa).
Hallia uudistettiin 1996–1997 35 miljoonalla markalla (6 miljoonaa euroa). Siihen rakennettiin toinen sisäänkäynti, 28 uutta aitiota, ravintoloita ja aulatiloja. Vuonna 1998 hallin ravintoloiden yleisilme uudistettiin. Uudistuksesta vastasi ravintoloitsija Sedu Koskinen. Areenalla on järjestetty monia tapahtumia sen historian aikana, siellä on esiintynyt muun muassa Roxette, Il Divo, Bruce Springsteen, Jean Michel Jarre, Enrique Iglesias, Laura Pausini, Mireille Mathieu, Volbeat, Gary Moore, Sting, John Fogerty, Johnny Cash, Alice Cooper, Ray Charles, Status Quo, Tom Jones, Eros Ramazotti, Bon Jovi, AC/DC, Bryan Adams, Red Hot Chili Peppers, Whitesnake ja Elton John. Suomen euroviisukarsinta pidettiin hallissa vuosina 1991 ja 1992.

Nimi

Aluksi hallin markkinointinimi oli Typhoon sponsorinsa TYP:n, Turun Työväen Säästöpankin, mukaan. Nimellä Elysée Arena halli tunnettiin 1994–2006, kun sponsorina oli Marli. Vuoden 2006 kesästä lukien hallia kutsuttiin Turkuhalliksi, jota nimeä käytettiin sponsorinimen ohella markkinoinnissa hallin alkuajoista lähtien. Joulukuusta 2010 alkaen Turkuhallin nimeksi tuli HK Areena, kun HK Scan Oyj:n sponsorointi alkoi.
Turun kaupungin vuonna 1989 perustama Oy Turkuhalli-Åbohallen Ab fuusioitui hallin omistavan Kiinteistö Oy Turun Monitoimihallin kanssa vuonna 2010. Kiinteistö Oy Turun Monitoimihalli on myös kaupungin kokonaan omistama.
Syyskuussa 2016 hallin nimi vaihtui HK Areenasta Gatorade Centeriksi Pepsico-konsernin urheilujuoman mukaan.
Hämeenkylä

Historia ja alueen kuvausta

Hämeenkylän nimi on keskiajalla toisen ristiretken vanavedessä alueelle tulleiden ruotsalaistan siirtolaisten alueelle antama nimi sen hämäläisten asukkaiden mukaan. Kylän alkuperäinen nimi on ollut mahdollisesti Kauk(a)järvi. Ensimmäiset hämäläistalot on perustettu alueella mahdollisesti 1000-1100-luvuilla. Alueen ruotsalaistuminen alkoi noin 1300-luvulta ja päättyi noin 1500-luvulla. Ruotsalaistumisen myötä monet alueen alkuperäiset suomalaiset nimet ovat kadonneet.
Hämeenkylän maarekisterikylään (1553 Tauesteby) kuuluvat Hämeenkylän lisäksi nykyisin myös Linnaisten, Hämevaaran, Vapaalan, Variston, Askiston ja Petikon kaupunginosat. Gunvor Kerkkosen mukaan kylässä asui 1540-luvulla jo 19 talonpoikaa, mikä kertoo kylän vanhasta iästä. 
Hämeenkylän läpi kulkeva Ainontie on vanhaa Turun–Viipurin maantietä eli Kuninkaantietä. Ainontien varrella on yhä jäljellä kylän vanhoja taloja. Seudulla toimi Tavastbyn kaivos kolmena eri ajanjaksona vuosina 1769–1860.
Kaupunginosan pohjoisosa on pientalovaltaista, omakoti- ja rivitaloja, ja siellä sijaitsevat Hämeenkylän kartano (ruots. Tavastkulla gård) ja Hämeenkylän kirkko. Hämeenkylän eteläosassa, Rajatorpantien, Lammaslammen ja Vihdintien välissä, sijaitsee 1970- ja 1980-luvuilla rakennettu Pähkinärinteen kerrostaloalue. Vihdintien varressa on myös teollisuusaluetta. Kaupunginosan alueelle sijoittuvat esimerkiksi R-kioskin ja Tamron pääkonttorit sekä Veikkauksen entinen pääkonttori. Näistä Rautakirjan pääkonttori ja portinvartijan koppi katsotaan erittäin merkittävän 1970-luvun teollisen rakennusperinnön edustajiksi.
Koivuvaarankujalle ja Pähkinärinteentien eteläpäähän on kaavoitteilla uusia kerrostaloja (Kaupunkisuunnittelulautakunta 7.11.2011). Hämeenkyläntien ja Terhotien väliselle alueelle on kaavoitteilla pien- ja kerrostaloja (2012).

Gållaksen kantatalo

Nykyisellä Ainontien, Vihdintien ja Kehä III:n rajaamalla tontilla sijaitsi 1640-luvulla rakennettu Hämeenkylän kantatalo nro 5, Gållas. Tontilla sijaitsi myös vuonna 1922 rakennettu kantatalon navetta, jossa varsinaisen maatalouskäytön jälkeen toimi mm. kukkakauppa, akvaarioliike sekä kirjakauppa. Kumpikin rakennus on sittemmin purettu. Kantatalo purettiin ja siirrettiin 2000-luvun alussa Linnaisten kartanon alueelle, jossa se nykyäänkin sijaitsee. Navetta purettiin alkuvuodesta 2012, sillä tontille rakennettiin päivittäistavarakauppa, joka valmistui elokuussa 2012.

Palveluja

Hämeenkylän kaupunginosassa toimii muun muassa useita päiväkoteja, Pähkinärinteen koulu, Tuomelan koulu, kaksi Pähkinärinteen ostoskeskusta sekä Vihdintien ja Kehä III:n risteyksen lähettyvillä sijaitseva suurehko Hämeenkylän K-Supermarket ja Alko.
Euroopan rahapoliittinen instituutti

Euroopan rahapoliittinen instituutti (engl. European Monetary Institute, EMI, suom. ERI) toimi edeltäjänä Euroopan keskuspankille. Euroopan rahapoliittisen instituutin tehtävänä oli luoda perusta Euroopan keskuspankin ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän toiminnalle.
Euroopan rahapoliittinen instituutin perustetamisesta sovittiin vuonna 1992 voimaan astuneella Maastrichtin sopimuksella. Instituutti perustetiin 1. tammikuuta 1994, jolloin käynnistyi Euroopan talous- ja rahaliiton (EMU) perustamisen toinen vaihe. Instituuttia johti Kansainvälisen järjestelypankin pääjohtaja Alexandre Lamfalussy, joka oli ollut myös talous- ja rahaliiton perustamiseen vaikuttaneen Delors'n komitean jäsen. Instituutilla ei ollut rahapoliittista päätöksentekovaltaa. Instituutti antoi myös esityksen Eurooppa-neuvostolle euroseteleiden ulkoasusta vuonna 1996.
Euroopan rahapoliittinen instituutti toimi Frankfurtissa vuoden 1994 marraskuusta alkaen, ja se lakkautettiin rahaliiton myötä, kun Euroopan keskuspankki aloitti toimintansa vuoden 1998 kesäkuussa.
Marski

Marski (ruots. marsk) tai valtakunnanmarski oli Ruotsissa 1200-luvulta 1600-luvulle saakka käytössä ollut korkea virkanimike, joka yleensä merkitsi sotavoimien ylipäällikköä.
Sanan marski etymologia on yhteinen sanan marsalkka kanssa: molemmat tarkoittivat muinaisessa germaaniyhteisössä hallitsijan tallimestaria. Ruotsissa marskin nimike esiintyy 1200-luvulta lähtien. Marski oli korkea arvohenkilö, jonka tehtäväksi vakiintui vähitellen asevoimien ylipäällikkyys. Sillä oli kuitenkin keskiajalla ylhäisön kunniatoimen luonne, joten keskiajan tunnetuimpien marskien Torkkeli Knuutinpojan ja Kaarle Knuutinpojan asema maan tosiasiallisina johtajina johtui enemmän heidän henkilökohtaisesta vaikutusvallastaan. Virka oli usein pitkiä aikoja täyttämättä. Vuonna 1630 marskista tehtiin sotakollegion johtaja ja vuoden 1634 hallitusmuodossa valtaneuvoston jäsen. Tämän jälkeen marski oli yksi viidestä valtakunnan ylimmästä virkamiehestä, joiden tehtäviin kuului muun muassa holhoojahallituksen johtaminen. Marskin virkaa ei täytetty enää Carl Gustaf Wrangelin kuoleman (1676) jälkeen.
Suomalaisille tuttuja marskeja ovat edellä mainittujen ohella olleet muun muassa Klaus Fleming ja Jaakko De la Gardie.