google/wiki40b huggingface dataset:
Don Black

Don Black, oik. Donald Blackstone (s. 21. kesäkuuta 1938 Lontoo), on englantilainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa James Bond -tunnuskappaleiden sanoittamisesta sekä hänen työstään brittiläisen säveltäjä Andrew Lloyd Webberin kanssa.

Elämä ja ura

Lontoon Hackneystä kotoisin oleva Black aloitti uransa stand up -koomikkona. Sanoittajana hänen debyyttinsä oli John Barryn West End -musikaali Billy. Vuonna 1966 Barryn ja Blackin kappale ”Born Free” voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon. Michael Jacksonin esittämä vuoden 1972 kappale ”Ben” nousi Britanniassa listaykköseksi ja palkittiin seuraavana vuonna parhaan laulun Golden Globe -palkinnolla.
Black sanoitti Lloyd Webberin musikaalit Tell Me on a Sunday, Sunset Boulevard ja Aspects of Love. Sunset Boulevardista hän voitti parhaan käsikirjoituksen ja parhaan sanoituksen Tony-palkinnot.
Black sanoitti musiikkia yhdysvaltalaisen Quincy Jonesin säveltämälle Riehakas ryöstö (engl. The Italian Job) -elokuvan musiikkiraidalle vuonna 1969. Yhteensä hän on sanoittanut urallaan yli sata elokuvamusiikkikappaletta. Muita Blackin musiikkia sisältäviä elokuvia ovat muun muassa Kova kuin kivi (1969), Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen (1976), Minun Afrikkani (1985) ja Tanssii susien kanssa (1990). Hän on sanoittanut tunnuskappaleet viiteen James Bond -elokuvaan: Pallosalama (1965),  Timantit ovat ikuisia (1971), 007 ja kultainen ase (1974), Huominen ei koskaan kuole (1997) ja Kun maailma ei riitä (1999).
Beyond Oasis

Vastaanotto

IGN on antanut vuoden 2007 Wii-uusintajulkaisulle arvosanan 8.0/10 arvostelussaan.
Balakənin piirikunta

Balakənin piirikunta (azeriksi Balakən rayonu, ven. Белока́нский райо́н, Belokanski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 925 neliökilometriä. Asukkaita on 90 300 henkeä (vuonna 2010).
Balakənin piiri sijaitsee Azerbaidžanin luoteisosassa Kaukasusvuoriston pääjonon etelärinteillä. Se rajoittuu pohjoisessa Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, lännessä ja lounaassa Georgiaan sekä idässä Zaqatalan piiriin. Suurimmat joet ovat etelärajalla virtaava Alazani ja sen sivujoet Katexçay, Balakənçay ja Mazımçay.
Piirin keskus on Balakənin kaupunki, josta on 394 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Qabaqçölin taajama. Kuntia on yhteensä 24 ja kyliä 57. Kaupunkiväestön osuus on 11,5 %. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 72,7 % on azereja ja 26,6 % avaareja. Seudulla asuu myös ingiloijiryhmään kuuluvia georgialaisia, jotka ovat uskonnoltaan sunnalaisia muslimeja.
Piirin kautta kulkee Yevlaxin, Şəkin ja Tbilisin välinen maantie. Poçtbinəssä on Balakən-Lagodekhin kansainvälinen rajanylityspaikka. Yevlaxista on myös rautatieyhteys Balakəniin.
Seudun pääelinkeino on maanviljely, joka on erikoistunut tupakan, maissin, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.
Piirissä toimii 24 lastentarhaa, 48 koulua, kaksi ammattikoulua sekä Bakun teollisuus- ja opettajateknikumien osasto. Kulttuurilaitoksia ovat kaksi musiikkikoulua, 20 kulttuuri- ja 17 kerhotaloa, kirjastolaitos sivukirjastoineen ja elokuvateatteri. Paikallislehtenä ilmestyy Balakən.
Nähtävyyksiin kuuluvat 1100–1200-luvuilta peräisin oleva Pərin linna Gərəklin kylässä, 1700–1800-luvuilla rakennettu Balakənin moskeija minareetteineen sekä Katexin vesiputous. Kylissä on vanhoja moskeijoita, kirkkoja ja linnoituksia. Suurin osa Zaqatalan luonnonsuojelualueesta sijaitsee Balakənin piirin alueella.
Antiokhos Askalonlainen

Antiokhos Askalonlainen (n. 130 - 68 eaa.) oli kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi. Hän toimi Platonin Akatemian johtajana vuosina 79-78 eaa. Hän luennoi Ateenassa, Roomassa ja Aleksandriassa.
Vaikka Antiokhos oli platonilainen, hän omaksui aineksia myös peripateettisuudesta ja stoalaisuudesta. Tätä valikoivaa filosofiaa kutsutaan joskus Viidenneksi Akatemiaksi. Antiokhoksen filosofia koostui pyrkimyksistä saattaa hänen opettajiensa Filon Larissalaisen ja stoalaisen Mnesarkhoksen opit sopusointuun. Hän vastusti Filonin skeptisyyttä ja katsoi, että järki oli itsessään riittävä testi totuudelle. Hän vastusti myös Mnesarkhoksen eettisiä ajatuksia, ja katsoi, että vaikka hyve onkin onnellisuuden päätekijä, se riippuu myös ulkoisista tekijöistä.
M-Kresoli

Valmistus

Teollisesti m-kresolia ja sen isomeereja valmistetaan perinteisesti kivihiiltä tislaamalla. Fraktioivalla tislauksella saadaan erilleen o-kresoli, jolla on riittävästi erilainen kiehumispiste, mutta p- ja m-kresolit pitää erottaa derivatisoimalla ne. m-Kresoli muodostaa additiotuotteen urean kanssa ja p-kresoli additiotuotteen oksaalihapon kanssa. Nämä yhdisteet voidaan erottaa toisistaan helpommin. m-Kresolia voidaan tuottaa myös 3-metyyli-isopropyylibentseenin hydroperoksidaatiolla tai dealkyloimalla 5-metyyli-2,4-di-tert-butyylifenolia.

Käyttö

m-kresolia käytetään liuottimena, desinfiointiin, puhdistusaineissa, valmistettaessa synteettisiä lääkeaineita, väriaineita, muoveja, kasvinsuojeluaineita ja muita kemikaaleja. Yhdistettä voidaan käyttää myös parantamaan polyaniliinipolymeerien sähkönjohtokykyä.

Myrkyllisyys

Pieninä määrinä m-kresoli ei ole haitallista, mutta on suurempina pitoisuuksina hyvinkin myrkyllistä. Yhdisteelle altistumisesta seuraavia oireita voivat olla huonovointisuus, johon liittyy oksentamista, hengityksen vaikeutuminen ja yskä ja pahimmillaan tajuttomuus. Iholle joutuessaan m-kresoli voi aiheuttaa ihovaurioita. Yhdiste voi myös vahingoittaa keuhkoja, maksaa tai munuaisia, jos sille altistuu toistuvasti tai pitemmän aikaa.
SuperElit

J20 Superelit on ruotsalainen junioreiden jääkiekkosarja. Se on Ruotsin korkein sarjataso juniorijääkiekossa. Liigaan osallistuu 20 joukkuetta jotka on lajiteltu kahteen ryhmään. Norra ja Södra. J20 Superelitin voittaja saa palkinnoksi Anton Cupin.
Kaj Palmroth

Ura

Palmroth aloitti uransa Hämeenlinnan Härmässä, josta matka jatkui toiseen paikallisseura HaU:n riveihin. Hän pelasi myös hetken aikaa riihimäkeläisessä RSS Laakassa I-divisioonaa.
Vuosina 2007–2011 Palmroth pelasi Salibandyliigassa, edustaen Trackersia. Sittemmin hän jatkoi uraansa Divarissa Steelersin riveissä.
HMS Tapperheten

Palvelus

Alus ajoi karille tammikuussa 1914 ja se irrotettiin karilta vasta heinäkuussa. Pelastuskustannukset olivat 1340808 Ruotsin kruunua, mikä edellytti parlamentin hyväksyntää lisäbudjettina. Alus vieraili 1927 Britteinsaarilla, mistä palattuaan se oli lähinnä materiaalivarastona Karlskronassa. Syyskuussa 1939 puolustusministeriö määräsi aluksen takaisin palvelukseen. Tarkastettaessa alusta todettiin kansien olevan kunnossa, mutta ilmatorjuntaaseiden ja tykistön olevan auttamattomasti vanhentuneet. Kunnostus ja varustaminen alkoivat 9. syyskuuta, jonka päätyttyä alus palasi palvelukseen 6. marraskuuta.
Alus palveli Karlskronan osastossa 1940 ja Tukholman eskaaderissa 1943-1944. Sen poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947, jonka jälkeen alus myytiin 1952 Oxelösundiin romutettavaksi.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut

Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut ovat vuodesta 1985 saakka järjestetyt yleisurheilun maailmanlaajuiset sisäratojen kansainväliset arvokilpailut. Järjestävänä organisaationa toimii IAAF. Vuoden 1985 kisoja ei vielä kutsuttu maailmanmestaruuskilpailuiksi vaan ne olivat vapaasti suomennettuna sisäratojen maailmankisat (world indoor games). Vuonna 1987 tapahtuman nimi muutettiin sisäratojen maailmanmestaruuskisoiksi (world indoor championships).
Aiemmin sisäratojen MM-kisat käytiin joka toinen vuosi parittomina vuosina samaan tapaan kuin ulkoratojen MM-kisat, mutta vuonna 2004 aikataulua muutettiin siten, että jatkossa sisäratojen MM-kisat käydään parillisina vuosina. 
Sisäratojen maailmanmestaruuskisat eivät ole koskaan saavuttaneet merkittävää huomiota mediassa tai yleisön keskuudessa, koska niihin ei yleensä osallistu kaikki maailman huippu-urheilijat. Sisäratojen MM-kisat järjestetään tavallisesti kevättalvella, jolloin moni urheilija mahdollisesti parantuu edelliskauden jälkeen tehdystä leikkauksesta tai sitten menossa on peruskuntokausi eikä ole järkevää kilpailla. Nykyään on hyvin vaikeaa pärjätä tasaisesti pitkin kautta, ja siksi useat urheilijat yrittävät tähdätä kuntopiikin kesän arvokisoihin. Yleensä he jättävät hallikauden kokonaan väliin tai osallistuvat satunnaisiin kisoihin treenimielessä.

Lajit

Hallimaailmanmestaruuskilpailujen lajivalikoima poikkeaa hieman ulkoratojen ohjelmasta. Lajeja ovat:
60 m, 400 m, 800 m, 1 500 m, 3 000 m, 60 m aitajuoksu, korkeushyppy, seiväshyppy, pituushyppy, kolmiloikka, kuulantyöntö, 4 × 400 m viesti, seitsenottelu (miehet) ja viisiottelu (naiset).
200 metrin juoksu oli viimeistä kertaa kisaohjelmassa Budapestissa 2004 koska viralliset hallikisat käydään tiukkakaarteisella 200 metrin radalla ja tällöin ulkoradoilla juoksevat ovat selvässä etulyöntiasemassa sisemmillä radoilla juoksevia kohtaan. Naisten seiväshyppy oli ensi kertaa ohjelmassa jo vuonna 1997 Pariisissa, kaksi vuotta ennen ulkoratojen arvokisoja. Vuoteen 1993 saakka myös kävely oli kisojen ohjelmassa. Naiset kävelivät 3 000 metriä ja miehet 5 000 metriä. Vuonna 1993, ainoan kerran historiassa, järjestettiin 1 600 metrin sekaviesti, jonka osuudet olivat 800 metriä, 200 metriä, 200 metriä ja 400 metriä. 4 × 400 metrin viesti oli ensi kertaa ohjelmassa vuonna 1991 Sevillassa.
Charles Péguri

Charles Péguri (30. lokakuuta 1879 Marseille, Ranska – 1930) oli italialaista alkuperää oleva ranskalainen harmonikansoittaja ja säveltäjä. Häntä pidetään ranskalaisen musette-harmonikkamusiikin alkuunsaattajana ja kehittäjänä.

Tausta

Charles oli Italian Piemontesta 1872 Ranskaan muuttaneen harmonikanrakentaja Félix Pégurin vanhin poika. Marseillesta perhe muutti 1890 Pariisiin, jossa Félix avasi harmonikkaverstaan. Charlesin kaksi nuorempaa veljeä, Michel ja Louis, olivat myös harmonikansoittajia. Charles opetteli soittouransa ohessa myös harmonikanrakentajaksi.

Ura

Vuonna 1905 Pariisissa oli vastakkainasettelua säkkipillin soittajien ja harmonikansoittajien välillä. Péguri päätti kuitenkin esittäytyä kaupungin tanssisalien kuninkaalle Antoine Bouscatelille tämän ollessa esiintymässä omassa tanssisalissaan Chez Bouscatelissa. Kylmäkiskoisesta vastaanotosta huolimatta Péguri onnistui vakuuttamaan Bouscatelin soittotaidostaan, ja Bouscatel palkkasi Pégurin säestäjäkseen. Sota säkkipillien ja harmonikkojen välillä oli päättynyt, ja uusi musiikinlaji oli syntymässä.
Bouscatel ennakoi harmonikan kasvavan suosion keskustellessaan orkesterinsa kampiliiran soittajan Baptisten kanssa: "Säkkipillini päivät ovat luetut, samoin sinun kampiliirasi. Hänen harmonikkansa ominaisuudet ovat loppumme. Harmonikka on taivaalta tipahtava ihme. Se on täysinäinen, se on kuuma, se on elävä. Ja tämä Paholaisen instrumentti on koko orkesteri! Tämä Saatanan soitin salpaa hengityksen. Kuule, mikä salaliitto se on Bouscatelia vastaan... Kun olen kuollut, ihmiset tulevat yhä tanssimaan Rue de Lappella."

Yksityiselämä

Charles Péguri avioitui Bouscatelin tyttären kanssa 27. toukokuuta 1913.
Bolot Šamšijev

Bolot (Bolotbek) Tölön uulu Šamšijev (kirgiisiksi Болот (Болотбек) Төлөн уулу Шамшиев, ven. Болот (Болотбек) Толенович Шамши́ев, Bolot (Bolotbek) Tolenovitš Šamšijev; s. 12. tammikuuta 1941 Frunze) on yksi tunnetuimmista kirgisialaisista elokuvaohjaajista.
Bolot Šamšijev syntyi kirgiisirunoilija Tölön Šamšijevin perheeseen. Hän valmistui Neuvostoliiton elokuvakoulusta VGIK:istä vuonna 1965. Šamšijevin ensimmäinen dokumenttielokuva, Manas-eepoksesta kertova Manastšy (1965) herätti kansainvälistäkin huomiota. Vuonna 1969 hän ohjasi Muhtar Äwezovin teokseen perustuvan näytelmäelokuvan ”Laukaus Karašin solassa” (Karaš ašuusundagy atyšuu). Sitä seurasi historiallinen seikkailuelokuva ”Issyk-Kulin punaiset unikot” (Ysyk-Köldün kyzgaldaktary, 1972).
Šamšijevin läpimurtoteokseksi muodostui Tšingiz Aitmatovin romaaniin perustuva ”Valkea laiva” (Ak keme, 1976), joka sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1977. Aitmatovin teoksiin perustuvat myös ”Varhaiset kurjet” (Erte žasdagy karkyralar, 1980) ja perestroika-henkinen Fudzijamaga tšyguu (”Nousu Fudžijamalle”, 1988).
Šamšijev liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1971. Vuonna 1975 hän sai Kirgisian SNT:n ja vuonna 1991 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Vuodesta 1990 lähtien hän toimi yksityisen Salamalik-elokuvayhtiön johtajana. Vuonna 1998 hänet nimitettiin Kirgisian matkailu- ja urheiluministeriksi. 
Neuvostoliiton hajottua Šamšijevilla ei ole ollut mahdollisuutta kuvata uusia elokuvia. Sen sijaan hän on työskennellyt kirjailijana ja jatkanut Manas-eepoksen tutkimista. Nykyään hän toimii Kirgisian presidentin neuvonantajana.
Kerstin Alm

Kerstin Alm (s. 9. toukokuuta 1949 Saltvik) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hän toimi Ahvenanmaan maakuntahallituksen kauppa- ja teollisuusministerinä vuosina 2003–2005. Alm on myös ollut Saltvikin kunnanjohtaja.
Hobitti – Odottamaton matka

Juoni

111. syntymäpäivänään, hobitti Bilbo Reppuli (Ian Holm) alkaa kirjoittaa serkunpojalleen Frodolle (Elijah Wood) matkasta, jonka hän teki 60 vuotta aiemmin. Bilbo kertoo ensin, kuinka kääpiö Thrórista (Jeffrey Thomas) tulee Ereborin kuningas ja kuinka pohjoisen tulilohikäärme Smaug hyökkää Ereboriin vieden kääpiöiltä heidän kotinsa ja tuhoten lähellä sijaitsevan ihmisten asuttaman Laakson kaupungin. Thrórin pojanpoika Thorin Tammikilpi (Richard Armitage) näkee haltiakuningas Thranduilin (Lee Pace) kääntyvän takaisin auttamatta hänen kansaansa.
Vuosia myöhemmin velho Gandalf Harmaa (Ian McKellen) kutsuu Thorinin johtaman kääpiöjoukon 50-vuotiaan Bilbon (Martin Freeman) taloon tämän tietämättä. Bilbo liittyy vastahakoisasti retkikuntaan ”voroksi” auttamaan heitä varastamaan aarteet takaisin Smaugilta. Peikot Bertti, Tom ja Viljami ottavat joukon vangiksi, mutta Gandalf pelastaa heidät, kun Auringon valo muuttaa ne kiveksi. He löytävät peikkojen luolasta haltiamiekat Orkrist ja Glamdring sekä pienemmän miekan, jonka Gandalf antaa Bilbolle.
Toinen velho, Radagast Ruskea (Sylvester McCoy), ilmestyy ja kertoo, että Dol Guldurissa asustaa Noita (Benedict Cumberbatch), joka myrkyttää Synkmetsää. Hukilla ratsatavat örkit jahtaavat seuruetta, jonka Gandalf johtaa Rivendelliin, jossa Elrond (Hugo Weaving) tutkii kääpiöiden kartan ja löytää vihjeen salaisesta sisäänkäynnistä, joka on näkyvissä vain Durinin päivänä. Gandalf kertoo Valkoiselle Neuvostolle Noidasta ja näyttää Radagastin löytämän Angmarin Noitakuninkaalle kuuluneen Morgulin veitsen. Lothlórienin Valtiatar Galadriel (Cate Blanchett) uskoo Gandalfia, mutta Elrond ja Saruman Valkoinen (Christopher Lee) eivät pidä Noitaa suurena uhkana.
Gandalf lähettää Bilbon ja kääpiöjoukon Sumuvuorille, missä he ensin todistavat kivijättiläisten taistelua ja yöllä hiidet vangitsevat heidät ja vievät kuninkaansa, Ison hiiden (Barry Humphries), eteen. Bilbo pääsee pakoon ja kohtaa Klonkun (Andy Serkis), joka pudottaa taskustaan kultaisen sormuksen viedessään hiittä syötäväksi. Bilbo ottaa sormuksen ja laittaa sen taskuunsa. Klonkku huomaa hänet ja vaatii heidän pelaavan arvoituspeliä. Bilbon kysyessä mitä hänellä on taskussaan, Klonkku tajuaa Bilbon varastaneen sormuksen ja hyökkää. Laittaessaan sormuksen sormeensa Bilbosta tulee näkymätön ja hän seuraa Klonkkua pois luolasta.
Gandalf vapauttaa kääpiöt hiisien kynsistä, tappaa Ison hiiden ja he pakenevat vuorelta. Ollessaan näkymätön Bilbo säästää Klonkun hengen säälistä ja liittyy jälleen kääpiöjoukkoon. Örkkipäällikkö Azog Turmelija (Manu Bennett), joka oli tappanut Thrórin ja menettänyt kätensä taistelussa Thorinia vastaan, hyökkää joukkoineen heidän kimppuunsa, ja kääpiöt joutuvat kiipeämään puihin. Thorin haastaa Azogin mutta häviää taistelun ja melkein kuolee, mutta Bilbo estää örkkejä tappamasta häntä. Gandalfin kutsumat kotkat pelastavat joukon ja vievät heidät Otavankalteeseen. Gandalf herättää Thorinin, ja he katsovat kukkulalta näkyvää Ereboria, missä rastaan koputus herättää nukkuvan Smaugin.
Tubut

Tubut (myös tebut, tibbut) ovat Saharan keskiosassa Tibestivuoristossa ja sen lähialueilla asuva kansa. Tšadissa tubuja arvioitiin 1980-luvulla olevan 370 000, Nigerissä 20 000 ja Libyassa 5 000. Antropologiselta tyypiltään he ovat negridejä.
Tubut puhuvat saharalaisia tedan ja dazan kieliä tai murteita. Kansa jakautuu kahteen etniseen ryhmään. Tedat asuvat Tibestillä, dazat sen eteläpuolella. Elinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely, keräilytalous ja metsästys. Osa kansasta on paimentolaisia, osa asuu vakinaisissa asutuksissa. Uskonnoltaan tubut ovat sunnalaisia muslimeja.
Cristian Herrera

Seurajoukkueura

Herrera on syntynyt Gran Canarialla Las Palmasissa ja on kaupungin jalkapalloseura Unión Deportiva Las Palmasin junioriakatemian kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen kerran seuran reservijoukkueessa kaudella 2010–2011. 9. heinäkuuta 2013 Herrera kieltäytyi seuran sopimustarjouksesta ja siirtyi Elchen reservijoukkueeseen.
24. marraskuuta 2013 Herrera teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa ottelussa Valenciaa vastaan. Hän laukoi samaisessa ottelussa myös ensimmäisen maalinsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa.
Ibrahim Zafur

Maajoukkueura

Zafur pelasi Algerian maajoukkueessa yhteensä 27 ottelua vuosien 1998-2005 aikana. Hän edusti maataan kaksissa arvokisoissa vuosien 2002 ja 2004 Afrikan-mestaruuskisoissa, jossa Algeria selvisi puolivälieriin.
Viron instituutti

Viron instituutti (viroksi Eesti Instituut) on Lennart Meren vuonna 1989 perustama organisaatio, jonka tarkoituksena on esitellä virolaista kulttuuria ulkomailla.
Tallinnan lisäksi Viron instituutilla on nykyisin kaksi toimipistettä ulkomailla: Budapestissä ja Helsingissä. Instituutti järjestää kulttuuritapahtumia ulkomailla ja kustantaa aihepiireittäin Viroa esitteleviä julkaisuja sekä kolmea kulttuurilehteä englanniksi. Viron instituutti hallinnoi myös sekä viroksi että englanniksi julkaistua kulttuurikalenteria kultuur.info sekä Viroa käsittelevää verkkotietosanakirjaa Estonica.
Viron Suomen-instituutti on ensimmäinen Viron ulkomaille perustama kulttuuriedustusto. Toimitilat olivat vuoteen 2010 saakka Mariankadulla vuonna 1998 avatussa Baltia-keskuksessa. Nykyään instituutin toimitilat ovat syksyllä 2010 avatussa Eesti Maja - Viro-keskuksessa, jossa pitävät majaa myös muut Suomen suuret Viro-toimijat. Helsingissä instituutin pääasiallisena tehtävänä on virolaisen kulttuurin ja Viron kulttuuripolitiikan tunnetuksi tekeminen Suomessa sekä maiden kulttuurisuhteiden kaikkinainen edistäminen. Instituutti panostaa erityisesti nuorten keskuudessa tehtävään työhön tarjoten mm. tietopaketteja kouluille ja tietoja opiskelumahdollisuuksista Virossa. Lisäksi instituutti pyrkii palvelemaan Suomessa asuvia virolaisia.
Juho Hukari

Juho Stefanus Hukari (24. elokuuta 1910 Vanaja – 22. huhtikuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen SKDL:ää ja SKP:tä edustanut poliitikko. Hukari toimi kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1948 ja hän vaikutti Hämeenlinnan kunnallispolitiikassa. Hukari istui poliittisista syistä vankilassa vuosina 1931–1933 ja sota-aikana.
Politiikan ulkopuolella Hukari työskenteli muun muassa peltiseppänä.
Vähä-Heiniä

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee kumpuilevan maaston painanteessa yhdessä Iso-Heiniän kanssa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,3 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu ojia ja siihen tulee vain Iso-Heiniästä yli 300 metriä pitkä oja. Lammen laskuoja yhtyy alempana Maivian ja Hepojärven haaraan ja laskee sitten Koljonselän Säkkiän Hiukkaanlahteen.
Nicola Cabibbo

Nicola Cabibbo (10. huhtikuuta 1935 – 16. elokuuta 2010) oli italialainen fyysikko. Hän toimi vuodesta 1993 Paavillisen tiedeakatemian puheenjohtajana.
Cabibbo työskenteli muun muassa Rooman Sapienza-yliopistossa. Hänestä tuli vuonna 1982 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen. Vuosina 1983–1992 hän toimi Istituto Nazionale di Fisica Nuclearen johdossa.
Mikko Pakari

Mikko Pakari (s. 12. joulukuuta 1995, Seinäjoki, Suomi) on suomalainen moottoriurheilija.

Alkuvuodet

Pakari aloitti uransa karting-sarjoissa. Kartingvuosinaan hän sijoittui toiseksi Suomen KF3-luokassa vuonna 2010 ja KF2-luokassa vuonna 2011.

Formula Renault-sarjat

Vuonna 2012 Pakari kilpaili Formula Renault NEC-luokassa saavuttaen 2 paalupaikkaa, 1 nopeimman kierroksen ja 75 pistettä. Samana vuonna hän kilpaili Eurocup Formula Renault sarjassa saavuttaen yhden kakkossijan Unkarin GP:stä ja 30 pistettä. Pakari jatkoi molemmissa sarjoissa seuraavalla kaudella sijoittuen 10:ksi ja 17:ksi.
Mandoliini

Kielet ja viritys

Mandoliinin tyypillinen kielten määrä on vaihdellut eri aikoina. Nykyään yleisin mandoliini on napolilainen mandoliini, jossa on neljä kieliparia eli kahdeksan kieltä. Mandoliinissa voi myös olla kaksitoista tai jopa kuusitoista kieltä, joista kolme (12-kielisessä) ja neljä (16-kielisessä) on aina viritetty samaan vireeseen. Kahdeksankielisessä on kieliparit samassa vireessä. Mandoliinin viritys on samanlainen kuin viululla (G–D–A–E).

Soittaminen

Mandoliinin ääni ei ole kantava, ja jos sitä soitetaan samaan aikaan esimerkiksi viulun kanssa, ääni hukkuu lähes täysin. Mandoliinia soitetaan yleensä plektralla.
Tyypillisesti mandoliinilla soitetaan melodioita tai perusmelodian toista ääntä. Plektralla aikaansaadaan yhtenäinen tremolo-äänimatto, jonka syntyä parikielet auttavat. Soittajilla näyttää oikea käsi tärisevän sen heiluessa niin nopeasti ylös-alas ja sivulle. Mandoliini on myös erinomainen sointusäestyksessä, kitaran tai banjon tapaan, sen ääni soi kuuluvasti, soittimen pienestä koosta huolimatta. Tämä vaatii usein plektran käyttöä.

Versiot

Mandoliinista on kehittynyt erilaisia versioita, kuten mandola, oktaavimandoliini ja mandosello. Mandola on isokokoisempi kuin mandoliini ja sen ääniala on hieman matalampi kuin tavallisen mandoliinin. Se viritetään yleensä C3-G3-D4-A4, eli kvinttiä alemmas kuin mandoliini. Oktaavimandoliini eroaa tavallisesta mandoliinista suuremmalla koollaan ja oktaavin matalammalla äänialallaan (vire on G2-D3-A3-E4). Mandosellon ääniala on vielä matalampi kuin oktaavimandoliinin (vire on C2-G2-D3-A3 eli sama kuin sellolla). On olemassa myös sähkömandoliineja. Kontramando ei nimestään huolimatta ole mandoliinisoitin, vaan kitaran sukuinen matalan ääniskaalan instrumentti. Kontramandolla on kaksi perusvirettä: kaksi oktaavia alemmas kuin mandoliini (G1-D2-A2-E3) tai samaan vireeseen kuin kontrabasso (E1-A1-D2-G2).

Historia

Mandoliini kehittyi suuremmasta mandora-soittimesta, jota oli käytetty noin 1500-luvulla.
Mandoliinia on käytetty useissa erilaisissa musiikin tyylilajeissa. Tunnetuimpia mandoliinille säveltäneitä klassisia säveltäjiä ovat olleet Antonio Vivaldi (1678–1741), Johann Nepomuk Hummel (1778–1837) ja Raffaele Calace (1863–1934). Sergei Prokofjevin (1891–1953) baletin Romeo ja Julia osissa 25 ("Mandoliinitanssi") ja 48 ("Aamuserenadi") mandoliinilla on tärkeä osa. Mandoliinia alettiin käyttää 1900-luvulla bluegrass- ja jazz-musiikissa. Suomalaisessa pelimannimusiikissa on mandoliinilla merkittävä osuus. 
Populaarimusiikissa mandoliinia on käytetty muun muassa kappaleissa "Teuvo, Maanteiden kuningas" (ja useissa muissa Leevi and the Leavingsin kappaleissa), "Perutaan häät" (Anne Mattila), "Losing My Religion" (R.E.M., soittajana Peter Buck) ja "Battle of the Evermore" (Led Zeppelin).
Tunnettuja mandoliinivirtuooseja on nykyään vähän. Erityistä mainetta on saavuttanut Alison Stephens, joka on omistautunut nimenomaan klassiselle mandoliinille.