google/wiki40b huggingface dataset:
Powerbomb

Powerbomb on showpainissa käytetty liiketyyppi, josta on useita variaatioita. Liikkeessä vastustaja nostetaan jalkovälistä hartioille istumaan ja paiskataan selälleen mattoon. Omia versioitaan liikkeestä käyttävät esimerkiksi Batista, nimellä Batista Bomb ja The Undertaker, nimellä The Last Ride.

Last Ride

Last Ride on Undertakerin käyttämä versio powerbombista. Siinä vastustaja nostetaan olkapäiltä ilmaan housuistaan ennen kuin paiskataan selälleen mattoon

Jackknife

Jackknife on powerbombin versio, jossa juostaan samalla, kun vastustaja paiskataan mattoon. Jackknifessa vastustajaa ei paiskata kuitenkaan selälleen vaan hartiat edellä. Tätä versiota käyttää muun muassa Kevin Nash.

Sitout Powerbomb

Toiselta nimeltään Sitdown Powerbomb, joka on mikä tahansa powerbomb jossa pudottaudutaan istualtaan maahan iskien vastustaja selälleen maahan. Liike
voidaan tehdä useista muunnelmista. Kaikista yleisin versio on, kun vastus on laitettu seisovaan neck scissors-asentoon, ja sitten nostettu vastuksen
olkapäille. Tässä vaiheessa vastustaja heitetään maahan, ja tekijä samaan aikaan kaatuu istuvaan asentoon. Kuuluisimpia versioita ovat Batistan
käyttämä Batista Bomb.
Metakromaattinen leukodystrofia

Metakromaattinen leukodystrofia on kromosomissa 22 olevan resessiivisesti perinnöllisen geenivirheen aiheuttama aivojen valkean aineen surkastumishäiriö. Varsin vaihteleviin neurologisiin oireisiin kuuluvat mm. psykoottiset tilat, ajattelun jähmeys, dementia, jäykkäkouristukset, pakkoliikkeisyys, halvaus, tajuttomuus, näkövauriot ja epilepsia, joiden lisäksi taudinkuvaan voi kuulua lihasoireita.
Jos metakromaattinen leukodystrofia puhkeaa jo varhain lapsuudessa, puhutaan sairauden infantiilista muodosta. Tämä saattaa johtaa varhaiseen kuolemaan viiden vuoden ikään mennessä. Juveniili tautimuoto puhkeaa myöhemmin, noin 3–10-vuotiaana, ja aikuisiän muoto tavallisesti yli 16-vuotiaana. Nuoruus- ja aikuisiän metakromaattiset leukodystrofiat etenevät hitaammin kuin infantiili muoto, ja niistä kärsivät saattavat elää yli vuosikymmenen diagnoosin saamisesta.
Huonoennusteisin muoto, infantiili metakromaattinen leukodystrofia, on kaikkein yleisin. Vanhemmilla potilailla saattaa jatkua pitkään etenevänä keskushermostosairautena. Heillä sairaus on vaikeampi todeta, koska se saatetaan sekoittaa esimerkiksi skitsofreniaan.
Metakromaattisen leukodystrofiaan ei tunneta parantavaa hoitoa. Sairaus kuvattiin vuonna 1933, ja siitä kärsii yksi ihminen noin 40 000:sta.
Hoitona on oireisiin perustuva kuntoutus. Myös luuydinsiirtoja on kokeiltu.
Andorra Eurovision laulukilpailussa

Andorran saamat pisteet

Andorra ei selviytynyt finaaliin 2004–2009.
Helmi Lehosti

Helmi Matilda Lehosti (o.s. Pennanen; 6. kesäkuuta 1898 Viipuri – 9. heinäkuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Lehosti teki pitkän uran teattereissa. Ensimmäisessä elokuvaroolissaan vuoden 1953 komediassa Pekka Puupää kesälaitumilla hän oli jo 55-vuotias. Hän ehti kuitenkin näytellä vuosina 1953–1959 yli 20 elokuvassa, joista suuri osa oli Pekka Puupää -elokuvia. Lehosti esiintyi myös muun muassa elokuvissa Niskavuoren Aarne (1954) ja Rakas varkaani (1957).
Lehosti oli pitkään naimisissa teatterinjohtajan ja näyttelijän Vili Lehostin (ent. Vilho Lindström) kanssa. Lehosti teki viimeisen roolinsa vuonna 1959 elokuvassa Kohtalo tekee siirron. Vili Lehosti kuoli vuonna 1979 ja Helmi Lehosti vuonna 1987.
Eero Mäntyrannan patsas

Eero Mäntyrannan hiihtäjäpatsas on hiihtäjä Eero Mäntyrannan kunniaksi Pelloon pystytetty veistos, joka esittää Mäntyrantaa hiihtämässä. Pronssipatsaan on suunnitellut ja valmistanut kuvanveistäjä, professori Ensio Seppänen. Veistos paljastettiin vuonna 1997. Teos sijaitsee Pellon kylän keskustassa.
Mäntyranta saavutti useita voittoja hiihtokilpailuissa, muun muassa kultaa Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 ja Innsbruckin talviolympialaisissa 1964.
Ctenolepisma longicaudata

Tuntomerkit

Laji on sokeritoukkaa hieman suurempi, täysikasvuisen hyönteisen ruumiin pituus on 15–19 millimetriä. Ruumis vaihtelee väriltään vaaleanharmaasta tummanharmaaseen. Sen vatsapuolen alaosassa ei ole sokeritoukalle tyypillisiä karvatupsuja, mutta ne sijaitsevat yläosassa. Vatsapuolen takaosassa on kaksi sormentyylistä osoitinparia.

Levinneisyys

Yhdysvalloissa laji on levinnyt Keskilännestä Yhdysvaltojen eteläosaan, ja sitä voi esiintyä haittaeläimenä myös Etelä-Kaliforniassa. Sitä esiintyy myös Australiassa, Euroopassa. Laji tavattiin ensimmäisen kerran Norjassa vuonna 2013, jonka jälkeen se on levittäytynyt lähes koko maahan. Laji on levittäytynyt myös Ruotsiin ja Suomeen, mistä ensimmäiset on havaittu jo 1990-luvulla. Lajia tavattiin 1995 ensimmäistä kertaa myös Japanissa, Ogasawaran saarilla.

Elinympäristö ja ravinto

Lajia tavataan ihmisasumusten sisätilojen halkeamissa kellareista ullakoille, komeroissa, varastoissa, keittiöissä ja autotalleissa. Eläin piileskelee päiväsaikaan ja välttelee valoa. Eläintä ei ole tavattu ulkosalta.
Laji käyttää ravinnokseen kemikaalipitoisia selluloosatuotteita kuten ohutta konekirjoituspaperia, talouspaperia, sellofaania, vehnäjauhoja, lihaliemikuutioita, tärkkelyspitoisia materiaaleja ja kuivamuonia.

Elinkierto

Naaras munii yleensä 2–20 munaa kerrallaan asuntojen halkeamiin. Juuri kuoriutuneella nymfillä ei vielä ole karvatupsuja eikä suomuja. Suomut tulevat neljännellä kuorenvaihdolla ja sukuelimet 14. kuorenvaihtokerralla. Hyönteinen saavuttaa sukukypsyyden 2–3-vuotiaana. Täysikasvuinen eläin voi vaihtaa kuorta vielä 3–5 kertaa viiden vuoden aikana.
Spider-Man: Friend or Foe

Juoni

Hämähäkkimies löytää itsensä piiritettynä Hämähäkkimies-elokuvien vihollisilta. Hän kuitenkin saa apua Harry Osbornilta taistellen Vihreää Menninkäistä, Tohtori Mustekalaa, Hiekkamiestä ja Venomia vastaan. Yllättäen kaikki kuusi hahmoa huomaavat olevansa kohteena tuntemattomalle viholliselle, jonka myötä kaikki Hämähäkkimiehen viholliset katoavat yksitellen. Sillä aikaa Nick Fury pelastaa Hämähäkkimiehen ja ilmoittaa hänelle, että meteoriitti, joka toi mukanaan Venomin symbiotin maaplaneetalle hajosi ilmakehässä viiteen eri osaan. Nämä osat ovat laskeutuneet eripuolelle maapalloa ja Fury lähettää Hämähäkkimiehen jäljittämään meteoriitin sirpaleet. Hämähäkkimies kuitenkin huomaa nopeasti, että viholliset jotka hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja useat muut viholliset ovat joutuneet salaperäisen vihollisen hallitsemiksi. Hämähäkkimies taistelee vihollisiaan vastaan yksitellen, pelastaen heidät mielenhallinnalta. He puolestaan lupaavat auttaa Hämähäkkimiestä löytämään vihollisen, joka on vastuussa tästä sekasorrosta. Saadessaan uusia liittolaisia Hämähäkkimies huomaa pian kaiken takana olleen Mysterio.
Kolmen caballeron paluu

Kolmen caballeron paluu (engl. The Three Caballeros Ride Again!) on Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä 28-sivuinen sarjakuvatarina vuodelta 2000. Suomessa se julkaistiin ensimmäistä kertaa Aku Ankka -lehden numeroissa 36-38/2000. Tarinassa esiintyvät piirroselokuvassa Kolme caballeroa esitellyt Aku Ankan ystävät José Carioca ja Panchito Pistoles.

Juoni

Vietyään Tupun, Hupun ja Lupun sudenpentuleirille Kuparikanjonin seudulle Meksikoon Aku tapaa sattumalta vanhat ystävänsä Josén ja Panchiton. Hän auttaa Panchitoa löytämään muinaisesta kaivoskaupungista suuren hopea-aarteen. Kolmikko joutuu puolustamaan löytöään lainsuojatonta Alfonso "Kultahattu" Bedoyaa vastaan.
Junior Durkin

Trent Bernard "Junior" Durkin (2. heinäkuuta 1915 New York – 4. toukokuuta 1935 San Diego) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti lapsena uransa, johon sisältyvät esimerkiksi elokuvat Tom Sawyerin seikkailut (1930), Huckleberry Finnin seikkailut (1931) ja Hell's House (1932).
Durkinin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi suoritus Chasing Yesterdayssa (1935).
19-vuotias näyttelijä kuoli auto-onnettomuudessa, jossa oli hänen lisäkseen mukana muiden muassa ainoana selviytyjänä Jackie Coogan. Durkin haudattiin Forest Lawn Memorial Parkiin, Glendaleen.
S-luokka (sukellusvene, Britannia, 1914)

Taustaa

Keyes pyrki hankkimaan ulkomaisten valmistajien erityisesti italialaisten ja ranskalaisten sukellusveneitä valmistettavakseen eikä Amiraliteetin ja Vickersin, joiden monopoli oli hidastanut kehitystä Britanniassa. Siten Scotts Shipbuilding and Engineering Company otti valmistettavakseen kokeelliset Laurentin suunnittelemat sukellusveneet.

Suunnittelu

Suunnittelun pohjana oli FIAT-San Giorgion Speziasta ja insinöörimajuri Cesare Laurentin suunnittelema sukellusvene. Alukset olivat kuninkaallisen laivaston ensimmäiset kaksoisrunkoiset sukellusveneet.

Propulsio

Pinta-ajoa varten alukset varustettiin kahdella kuusisylinterisellä dieselmoottorilla, jotka toimitti FIAT-San Giorgion Torinon konepaja ja sähkömoottorit valmisti Scotts itse. Valitettavasti dieselmoottorit osoittautuivat toiminnaltaan epävarmoiksi. Alusten merikelpoisuus oli riittämätön Pohjanmeren olosuhteisiin.
Simon Helberg

Ura

Simon Helberg oli mukana komediasarjassa MadTV vuonna 2002. Hän on esiintynyt myös mm. televisiosarjoissa Joey ja Studio 60. Vuodesta 2007 alkaen hän on näytellyt insinööri Howard Wolowitzia komediasarjassa Rillit huurussa.
Helberg oli mukana internetissä julkaistussa musikaalisarjassa Dr. Horrible's Sing-Along Blog. Vuonna 2009 hän esitti rabbi Scott Ginzleriä elokuvassa A Serious Man. 
Helberg ja Derek Waters muodostavat komediaduon Derek & Simon.  Helberg on myös koulutettu pianisti.

Yksityiselämä

Simon Helberg on näyttelijä Sandy Helbergin ja Harriet Helbergin poika. Hän on naimisissa näyttelijä Jocelyn Townen kanssa. Helberg on juutalainen.
Orlando Brandes

Orlando Brandes (s. 13. huhtikuuta 1946 Urubici) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Lagesin hiippakuntaan 6. heinäkuuta 1974 ja nimitettiin Joinvillen hiippakunnan johtoon 9. maaliskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi João Oneres Marchiori, jota avustivat Eusébio Oscar Scheid ja Gregório Warmeling.
Brandes sai 10. toukokuuta 2006 nimityksen Londrinan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 23. heinäkuuta.
Seututie 290

Historia

Seututie 290 muodostaa pohjoisosan vanhasta Helsingin-Hämeenlinnan tiestä eli Hämeentiestä. Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä valtatien 3 eteläosa Helsingistä Hämeenlinnaan linjattiin kuitenkin kulkemaan läntisempää reittiä Lopen kautta. Tällöin vanha tieosuus Helsingistä Hyvinkään kautta Hausjärvelle saakka tuli muodostamaan eteläosan Helsingistä Petsamoon saakka johtaneesta valtatiestä 4, kun taas tieosuus Hausjärveltä Hämeenlinnaan muodosti pohjoisosan Porvoosta Hämeenlinnaan johtaneesta kantatiestä 55. Myöhemmin valtatie 4 on siirretty kulkemaan Lahden kautta ja kantatie 55 päättyy Mäntsälään, ja vanha Hämeentie on jäänyt seututieksi.
Ruotsin Inkeri

Historia

Inkeri tuli osaksi Ruotsia 1580-luvulla, mutta luovutettiin Venäjälle Täyssinän rauhassa vuonna 1595. 
Moskovan Venäjä luovutti Inkerin takaisin Ruotsille yhdessä Käkisalmen läänin kanssa Stolbovan rauhassa vuonna 1617. Se koostui Neva-joen alueesta Suomenlahden, Narvanjoen, Peipsijärven ja Laatokan välissä. 
Inkeri oli harvakseltaan asuttu. Vuonna 1664 sen väkiluku oli 15 000. Ruotsi yritti käännyttää alueen luterilaiseksi, mutta Inkerin ortodoksiväestö kieltäytyi käymästä luterilaisessa jumalanpalveluksessa. Luterilaisuuteen kääntyneille luvattiin rahaa ja veronalennuksia. 
Nevanlinnasta tuli Inkerin kaupankäynnin keskus ja siitä tehtiin myös hallinnollinen keskus. Vuoden 1656 Venäjän hyökkäys vahingoitti kaupunkia pahasti, ja hallinnollinen keskus siirrettiin Narvaan Ruotsin Viroon. 
1700-luvun alussa Venäjä valloitti alueen takaisin itselleen suuressa Pohjan sodassa sen jälkeen, kun alue oli ollut osa Ruotsia vuosisadan. Venäjä perusti Pietarin entisen Ruotsin Nevanlinnan kaupungin paikalle.
Papperslyktan

Papperslyktan oli Helsingissä vuosina 1858–1861 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden perusti Morgonbladetin entinen toimittaja August Schauman, joka halusi tuulettaa ilmapiiriä eurooppalaisessa liberalistisessa hengessä. Se oli luonteeltaan Helsingfors Tidningarin ja Litteraturbladin sekoitus ja tyyliltään rohkea journalistinen kokeilu. Schauman kirjoitti eri aloja käsittelevät katsauksensa neljän eri nimimerkin suojassa. Pääkirjoituksia vastasivat ihannetyttö Rustikalle lähetetyt kirjeet. Ulkonaisesti Papperslyktan muistutti aikakauslehteä, mutta oli sisällöltään hyvin ajankohtainen.
Papperslyktan tuli kuuluisaksi Schaumanin ja Snellmanin välisestä kielipolemiikista, joka lopulta meni henkilökohtaisuuksiin ja levisi muihinkin lehtiin. Vuoden 1861 alusta kiistelyyn väsynyt Schauman siirtyi Topeliuksen tilalle Helsingfors Tidningarin toimittajaksi. Hänen jälkeensä lehdestä tuli voimistuvan liberaaliryhmän äänenkannattaja ja Helsingfors Dagbladin edelläkävijä.
Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 945 kappaletta vuonna 1859. Schaumanin jälkeen sen toimittajina työskentelivät Edvard Bergh ja Robert Lagerborg.
Makemake (mytologia)

Makemake oli Pääsiäissaaren eli Rapa Nuin ylijumala, ensimmäisten ihmisten luoja ja hedelmällisyyden jumala. Pääsiäissaaren jättiläismäiset patsaat saattavat liittyä hänen palvontamenoihinsa.  Makemake oli myös meren jumala, ja hänen pyhä eläimensä oli sinimerietana
Makemake on suosittu aihe saarelta löytyneissä kalliopiirroksissa.
Seka

Dorothiea "Dottie" Hundley eli Seka (s. 15. huhtikuuta 1954) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän syntyi Radfordissa, Virginiassa, ja opiskeli Hopewell High Schoolissa.
Seka aloitti uransa 1970-luvulla ja jatkoi sitä 1980-luvulle saakka. Seka kuuluu sekä AVN että XRCO Hall of Fameen.
Kemiönsaari

Historia

Kemiönsaarella on runsaasti keskiaikaa edeltäviä muinaisraunioita. Keskiajalla alueelle saapui väestöä Ruotsin eri osista, jolloin alkuperäinen suomenkielinen väestö poistui tai pakeni paikalta. Tästä kertoo suomalaisperäisten paikannimien puuttuminen saaren keskiosista. Alueella on kuitenkin alun perin ollut suomalaista väestöä. Vaikka saarelta tunnetaan myöhempiä suomalaisia erisnimiä vuodelta 1378, on mahdollista että alkuperäisväestön ja tulokkaiden välillä on tapahtunut jonkinlainen konflikti, mikä johti suomenkielisen väestön poistumiseen alueelta. Toisaalta kylännimien Makila (Maakylä) ja Kalkila (Kalkkila) perusteella on ehdotettu, että Ruotsista tulleen muuttoliikkeen seurauksena myös uutta suomenkielistä väestöä olisi tullut saarelle Salon seudulta.

Dragsfjärd

Björkboda, Genböle, Dalen, Hammarsboda, Hertsböle, Kråkvik, Kulla, Kärra, Labbnäs, Lillfinnhova, Långnäs, Nordanå, Purunpää, Rosendal, Rövik, Skinnarvik, Smedskulla, Storfallan, Storfinnhova, Stusnäs, Sunnanå, Söderby, Söderlångvik, Söglö, Tynglax, Ytterölmos, Överölmos
Historiallisesta Ölmosin kylästä on muodostunut nykyiset Ytterölmosin, Överölmosin ja Hammarsbodan kylät.

Hiittinen

Bergö, Biskopsö, Bolax, Böle, Hiittinen (Hitis), Holma, Högsåra, Kakskiela (Kaxskäla), Kasnäs, Rosala, Stubbnäs, Tunhamn, Vänoxa, Vänö

Kemiö

Albrektsböle, Berga, Bjensböle, Bogsböle, Branten, Brokärr, Båtkulla, Böle, Dalby, Dalkarlby, Degerdal, Ekniemi (Eknäs), Elmdal, Engelsby, Flugböle, Fröjdböle, Gammelby, Gräsböle, Gundby, Gästerby, Helgeboda, Hova, Hulta, Högmo, Kalkkila (Kalkila), Kaskärr, Kiila (Kila), Kirkonkylä (Kyrkoby), Koddböle, Koivuranta, Koustar, Kuggböle, Kvarnböle, Kårkulla, Labböle, Lamkulla, Lappdal, Lemnäs, Lillvik, Linnarnäs, Länsiniemi (Västerudden), Lövböle, Mainiemi (Majniemi), Makila, Mattböle, Mattkärr, Mjösund, Måsa, Nordvik, Norrlångvik, Norrsundvik, Orrnäs, Pajböle, Pederså, Pungböle, Påvalsby, Reku, Rugnola, Santasaari (Sandö), Skarpböle, Skoböle, Skog, Skogsböle, Skålböle, Skäggböle, Smedaböle, Smedsböle, Småland, Stenmo, Strömma, Suomenkulma (Finnudden), Syvälahti (Sjölax), Tavasttrona, Tjuda, Tolfsnäs, Torsböle, Trotby, Träskö, Vestlahti (Vestlax), Viksgård, Viksvidja, Villkärr, Vreta, Västankärr, Västermark, Östermark

Västanfjärd

Billböle, Brännboda, Finsjö, Galtarby, Gräggnäs, Illo, Kobböle, Misskärr, Nivelax, Norrlammala, Pörtsnäs, Sirnäs, Södersundvik, Söderlammala, Tappo, Västanfjärd, Östanå
Albergan kartano

Albergan kartano on Leppävaarassa sijaitseva kartano. Se tunnetaan myös nimellä Sokerilinna, koska nykyinen päärakennus on rakennettu osin sokerilaatikoissa käytetystä puutavarasta. Kartanon omistaa nykyään Espoon kaupunki. Kartanosta voi vuokrata tiloja kulttuuritilaisuuksiin sekä juhla- ja kokouskäyttöön.
Albergan kartanon historia alkaa vuodesta 1622, jolloin Alberga kuului kuninkaan Johan Gyldenärille lahjoittamiin. Sen omistajiin on kuulunut muun muassa ruotsalainen amiraali Carl Tersmeden. Nykyinen päärakennus on rakennettu kesähuvilaksi vuonna 1874–1876. Uusrenessanssisen päärakennuksen rakennutti Töölön sokeritehtaan omistaja konsuli Feodor Kiseleff ja suunnitteli arkkitehti Frans Ludvig Calonius. 1900-luvun alussa kartanon omistivat Slöörit, taiteilija Akseli Gallen-Kallelan appivanhemmat.
Myöhemmin kartanorakennus päätyi Helsingin kaupungin omistukseen ja sen purkamista suunniteltiin 1980-luvulla huonokuntoisuuden vuoksi. Asukkaiden vastustus kuitenkin kaatoi purkuhankkeen, ja kartano restauroitiin ja kunnostettiin Espoon kulttuuritoimen käyttöön. Korjaustyö valmistui vuonna 1997.
Kartanon pihapiirissä sijaitsee ns. puutarhurin mökki, joka on kunnostettu 2000-luvun alussa.
Väinö Junnila

Väinö Alfred Junnila (30. syyskuuta 1893 Helsinki – 8. lokakuuta 1934) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat sähköliikkeen omistaja Frans August Junnila ja Anna Liisa Karittala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Tyyne Margareta Johanna Salovaaran kanssa.

Opinnot

Junnila kävi kolme luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua.

Jääkärikausi

Junnila työskenteli asentajana Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn moottoripyöräkurssin.

Suomen sisällissota

Junnila saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin aluksi komppanian vääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.
Maizurun laivastoarsenaali

Maizurun laivastoarsenaali (jap. 舞鶴海軍工廠, Maizuru Kaigun Kosho) oli yksi keisarillisen laivaston neljästä merkittävästä laivastoarsenaalista, joka oli varustettu kuivatelakalla.

Historia

Maizurun laivastoalue perustettiin 1889 Maizuruun Kioron prefektuuriin neljäntenä kotisaarten puolustamisesta vastanneesta laivastoalueesta. Tukikohdan perustamisen jälkeen alueelle valmistui 1901 kuivatelakalla varustettu korjaustelakka. Varustamisen jatkuessa ja tilojen lisääntyessä telakka kykeni aloittamaan laivanrakennuksen 1903, jolloin laivastoarsenaali virallisesti perustettiin.
Aluelle valmistui toinen kuivatelakka 1904 ja kolmas 1914. Kolmas oli valmistuessaan Japanin suurin. Vuoden 1923 Washingtonin laivastosopimuksen perusteella käytiin meriministeriössä keskusteluja telakan sulkemisesta ja arsenaalin toiminnot siirrettiin pääosin muualle, kunnes se vuonna 1936 alkoi jälleen toimintansa. Arsenaalia laajennettiin, alueelle rakennettiin uusia tiloja alusten, lentokoneiden ja aseiden valmistamiseksi laivastolle. Telakka valmisti pääasiassa hävittäjiä ja niitä pienempiä aluksia.
Toisen maailmansodan päätyttyä alue yksityistettiin ja Iino Industries Co. Ltd perusti alueelle Maizurun telakan. Vuonna 1963 nimi muutettiin Maizuru Heavy Industriesiksi. Maizuru liitettiin 1971 Hitachi Zosen Corporationiin, joka vuonna 2002 eriytti telakkatoimintonsa JFE Engineeringin telakkatoimintojen kanssa muodostettuun Universal Shipbuilding Corporationiin.
Alueen vanha pääkonttori ja joitakin telakan rakennuksia on museoitu. Sodan aikaiset kuivatelakat ja vanha nosturi ovat edelleen käytössä.
Vuosisatamme kronikka

Vuosisatamme kronikka on Gummeruksen vuonna 1987 julkaisema tietokirja 1900-luvun merkittävimmistä uutistapahtumista. Yli 1 200-sivuinen A4-kokoinen kirja kattaa vuodet 1900–1986 kuukausi kuukaudelta. Viimeisenä artikkelina on tasavallan presidentti Urho Kekkosen kuolema.
Teoksessa on ajanjakson jokainen kuukausi esitetty sekä luettelonomaisesti että pienoisartikkeleina. Siitä ilmenee lyhyesti tärkeimmät tapahtumat sekä kyseisessä kuussa syntyneet ja kuolleet merkkihenkilöt. Erikoisuutena on se, että artikkelit on kirjoitettu preesensiin, vaikka ne nykyajasta katsoen kuvaavat menneisyyttä. Monista tapahtumista on tehty laajempi katsaus, esimerkiksi vuosien 1900–1984 olympialaisten artikkelit ja tulosluettelot. Vuosisatamme kronikka on kuvitettu valokuvin, maalauksin ja julistein. Teoksen perusidean on kehittänyt saksalainen Bodo Harenberg (Harenberg Verlag). Suomenkielinen tekstituotanto tehtiin elektronisesti.
Kirjan sisältö muodostaa myös myöhemmin julkaistun Ihmiskunnan kronikka -nimisen 12-osaisen kirjasarjan kuusi jälkimmäistä osaa. Kuudessa ensimmäisessä osassa on käsitelty tiivistetymmin koko ihmiskunnan historia kivikaudelta alkaen.
Sipoonlahden koulu

Sipoonlahden koulu Söderkullassa on ensimmäinen yhtenäiskoulu Sipoossa. Koulun opetus kattaa esiopetuksen ja luokat 1-9. Syksyllä 2009 Söderkullan Opintiellä sijainneen  Etelä-Sipoon koulun (alakoulu)  toiminta sulautui uuteen Sipoonlahden yhtenäiskouluun, kun uudet tilat valmistuivat Neiti Miilin tielle.  Koulun oppilasmäärä oli  syksyllä 2016 oli vähän alle 600.
Neiti Miilintiellä sijaitsevan koulurakennuksen laajennushanke on käynnissä.  Sen ensimmäinen vaihe valmistui syksyllä 2019. Rakennustöiden aikana koulun oppilaita on sijoitettu useisiin tiloihin. 
Kun koulun toinen vaihe, nykyisten tilojen saneeraus, valmistuu, voidaan kouluun ottaa noin 1300 oppilasta. Uuden koulun suunnittelussa on otettu vahvasti huomioon uusi oppimiskäsitys. Oppimistilat ovat monimuotoisia ja joustavia.
Vega (kuunari)

Vega kuuluu Suomessa sotakorvauksina rakennettuihin 300 tonnin puurakenteisiin merikuunareihin. Vega rakennettiin Oy Laivateollisuus Ab:n telakalla Pansiossa, Turussa ja toimitettiin Neuvostoliittoon vuonna 1952. Alusta on käytetty Neuvostoliitossa koululaivana, ja sen kotisatama oli Tallinna. 
Alus poistettiin käytöstä vuonna 1979. Vega oli tarkoitus kunnostaa Virossa Viron merenkulkumuseon voimin, mutta hanke ei onnistunut. Hän seisoi vuosina 1979−1986 Piritan satamassa sekä vuosina 1986−1997 vetotelakkahallissa nykyisessä Peetrin satamassa Kalamajassa.
Suomessa esiintyi kiinnostusta aluksen kunnostamiseen näytteenä sotakorvausten yhdestä erikoisesta osasta ja suomalaisesta laivanrakennuksesta. Kunnostuksesta vastaamaan perustettiin 3. kesäkuuta 1996 Vega-säätiö. 7. joulukuuta samana vuonna allekirjoitetulla sopimuksella Vega luovutettiin irtaimistoineen säätiölle. Kesäkuussa 1997 alus siirrettiin Pietarsaareen.
Tiukka

Tiukan nimestä

Vanhoista asiakirjoista löytyvät muodot: Tobbe de Tinka t. Tiuka (1303), Tiocko, Tyocko (1546), Tiokkoo (1553), Tiockio (1571), Tiukan kylässä (1879), Tiukka (1923). T. E. Karsten on pitänyt nimeä alun perin joennimenä (Tjöck-å) ja antanut alkuosalle kaksi mahdollista selitystä, joko "leveä" tai "hidas". Lars Huldén on kuitenkin pitänyt uskottavampana, että nimi on alkuaan yksiosainen ja henkilönimitaustainen, mahdollisesti suomalainen Teukku. Nimellä saattaa olla myös yhteys naapurikunnan Teuvan nimeen. Suomenkielistä rinnakkaismuotoa Tiukka on käytetty ensin kylän, sittemmin myös rautatieaseman ja kunnan nimenä.