google/wiki40b huggingface dataset:
All-Pro

All-Pro on palkinto, joka jaetaan NFL:n jokaisen pelipaikan parhaalle pelaajalle. Tällä hetkellä (tilanne maaliskuussa 2019) Associated Pressin julkaisema listaus on yleisesti käytetyin. Palkinto ei ole kuitekaan NFL:n virallinen palkinto, vaan NFL:n Pro Bowl vastaa kyseistä palkintoa. Kauden 2018 All-Pro –palkinnot päätti 50 median edustajaa. AP julkaisee kaksi joukkuetta, jossa ensimmäiseen joukkueeseen valitaan pelipaikkansa paras ja toiseen joukkueeseen toinen. Joillekin pelipaikoille valitaan useampi pelaaja. Eniten AP:n All-Pro –valintoja on Jerry Ricella ja Jim Ottolla, joilla on kummallakin kymmenen valintaa.
Kuningas Faisalin kansainvälinen palkinto

Kuningas Faisalin kansainvälinen palkinto (engl. King Faisal International Prize, arab. جائزة الملك فيصل العالمية‎)  on vuodesta 1979 myönnetty kansainvälinen palkinto henkilölle joka on edistänyt islamin tutkimusta, arabiankielen ja kirjallisuuden tutkimusta sekä yleistiedettä ja lääketiedettä. 
Palkinto on perustettu Saudi-Arabian kuninkaan Faisal I :n muistolle. Palkinnon myöntää  Kuningas Faisalin säätiö.
Palkinnon arvo on noin  200 000 dollaria (750 000 Saudi rialia)
Punaryhäkäs

Taksonomia

Laji kuvattiin ensi kerran saksalaisen kasvitieteilijä  Johannes Baptista von Albertinin ja yhdysvaltalaisen Lewis David von Schweinitzin teoksessa Agaricus granulosus var. cinnabarinus. Laji on tunnettu myös nimillä Agaricus terreyi (Berk. ja Broome, 1870), Armillaria cinnabarina (Kauffman, 1922), Lepiota cinnabarina (Karsten, 1914) sekä Cystoderma terreyi (Harmaja, 1978).

Kuvaus

Lakki on puoliympyrän, joka muuttuu kuperaksi, muotoinen ja sen halkaisija on enintään 8 cm. Lakin pinta on sinooperin, tiilenpunaisen tai ruosteen värinen. Pinnalla on myös hienoja rakeita. Malto on valkoista, miedon makuista ja melkein hajutonta. Heltat ovat kermanvalkoisia ja niitä on tiheästi. Jalka voi olla jopa 6 cm pitkä ja halkaisijaltaan 1,5 cm ja rakenteeltaan sipulimainen ja ontto.

Kasvuympäristö

Punaryhäkästä löytää kesällä ja syksyllä yksittäisinä tai ryppäinä havu- ja lehtimetsistä useimmiten sammalten ja ruohon keskeltä. Se on hajottajasieni. Lajia on havaittu Kreikassa ja Turkissa männyn, tammen, kuusen sekä kastanjan lähettyviltä. Punaryhäkäs on levinnyt Aasiaan, Eurooppaan, Afrikkaan ja Pohjois-Amerikkaan, vaikka se on monin paikoin harvinainen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on antanut sille statuksen "silmälläpidettävä laji".

Syötävyys

Punaryhäkäs on kuvattu syömäkelvottomana, mutta harmittomana. Sitä kuitenkin syödään joillakin alueilla, kuten Hongkongissa.
Fort Frances

Historia

Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli vuonna 1688 ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques de Noyon, joka rakensi alueelle pienen tukikojhdan ja vietti siellä yhden talven. Vuonna 1717 Zacharie Robutel, sieur de la Noue rakennutti samaiselle alueelle Fort Tekamanigan-tukikohdan, mutta hylkäsi tämän pian rakentamisensa jälkeen. Pierre La Vérendrye saapui alueelle 1731 ja rakensi yhden läntisistä tukikohdista (ransk. Postes de la Mer de l'Ouest) Rainy Riverin varteen. Tämä uusi tukikohta mahdollisti useiden turkiskauppa yhtiöiden toiminnan alueella. North West Company rakensi oman tukikohtansa joen alajuoksulle 1780-luvulla, tästä "Athabaska House"-tukikohdasta muodostui tärkeä välietappi tuotteiden kuljetuksessa.
Hudson's Bay Company rakensi 1790-luvulla useita väliaikaisia tukikohtia Rainy Riverin varteen, mutta vasta vasta vuonna 1818 rakensi "Lac la Pluie" tukikohdan. Yhtiön kuvernööri George Simpson vieraili tukikohdassa vaimonsa Frances Ramsay Simpsonin kanssa vuonna 1. kesäkuuta 1830 ja linnoitus nimettiin hänen kunniakseen Fort Francesiksi 25. syyskuuta, samana vuonna. 1870-luvulla ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat kaupunkiin Dawson Route-reittiä pitkin, joka kulki perinteisen turkiskauppareitin linjaa pitkin läntiseen Kanadaan. Ilmaisen maan jako siirtolaisille ja Homesteads Act vuonna 1887 toi Fort Francesiin runsaasti uusia siirtolaisia. Samoihin aikoihin metsäteollisuus muodostui alueen tärkeimmäksi työllistäjäksi.
1900-luvun alussa Fort Frances koki voimakkaan teollistumisen buumin. Canadian Northern Railroad rautatieyhtiö rakensi vuosien 1901-1903 välillä rautatieyhteyden Fort Francesiin. Fort Frances sai kaupunki oikeudet vuonna 1903. Rainy Riverin vesivoimala suunnitelmat aloitettiin vuonna 1905. Samana vuonna kaupungissa riehui suuri tulipalo, joka tuhosi suuren osan kaupungin bisnes korttelia. Amerikkalainen liikemies E.W. Backus perusti yhtiön joka vuosien 1905-1910 välillä rakensi Rainy Riverin vesivoimalan ja vuonna 1914 rakensi paperitehtaat Fort Francesiin ja International Fallssiin.
Ensimmäinen maantieyhteys rakennettiin Kenoran kaupunkiin vuonna 1936 ja Atikokaniin ja Thunder Bayhyn vuonna 1965.
Karstula Areena

Karstula Areena on Karstulassa, pohjoisessa Keski-Suomessa syksyllä 2014 avattu harjoitusjäähalli. Karstula Areena on Karstulan Kiva -joukkueen kotihalli. Hallissa on mahdollista harrastaa jääliikuntaa kahdeksan kuukauden ajan vuodessa, joko ohjatusti tai itsenäisesti omalla varatulla vuorolla. Kesäaikana halli mahdollistaa erilaisten tapahtumien kuten konserttien ja yleisötapahtumien järjestämisen. Halliin voidaan ottaa tapahtumiin 1200 vierailijaa kerralla.
Karstula Areenassa on kuusi pukukoppia jotka ovat turnausten ajan joukkueilla omassa käytössä. Karstula Areenassa toimii yläkerran kahvio Cafe Areena, josta on näkymä kaukaloon.
Kahden kelmin kepposet

Juoni

Christopher Pepper (Peter Lawford) ja Charlie Salt (Sammy Davis Jr.) menettävät yökerhonsa ja kääntyvät avun toivossa Pepperin aristokraattisen kaksoisveljen, Sydneyn, puoleen. Hän kuitenkin kieltäytyy auttamasta heitä; pian tämän jälkeen Sydney löydetään murhattuna. Pepper ottaa hänen identiteettinsä ja huomaa pian, että hänen veljensä oli timanttisalakuljettaja ja päätyi rikoskumppaniensa murhaamaksi. Salt ja Pepper päättävät yhdessä laittaa rikolliset telkien taakse.

Tuotanto

Komedian käsikirjoitti Michael Pertwee ja tuotti Milton Ebbins. Elokuvan sävellyksestä vastasi Les Reed. Elokuva kuvattiin vuonna 1969 Englannissa Lontoossa sekä Herefordshiren Ledburyssa ja Borehamwoodissa studioilla.
Peter Cushingilla ja Christopher Leellä on cameoroolit tohtori Frankensteinina ja kreivi Draculana. Lawford näyttelee Pepperin lisäksi Pepperin kaksoisveljeä lordi Sydney Pepperiä.

Julkaisu

Kahden kelmin kepposet julkaistiin kotimaassaan Yhdysvalloissa toukokuussa vuonna 1970. Suomen ensi-ilta oli 4. kesäkuuta vuonna 1971. United Artists toimi elokuvan julkaisijana ja levittäjänä.
Kahden kelmin kepposet julkaistiin DVD:llä 25. tammikuuta vuonna 2005.
Kiimajärvi (Kiikka)

Maantiede

Järven pinta-ala on 146 hehtaaria ja sen pituus on 4,0 kilometriä ja leveys 400 metriä. Järveen laskee muutama tulo-oja lähipelloilta. Erityisesti Lamminoja, joka laskee järven pohjoisosaan, on Kaitajärven, Syväjärven ja Kortejärven yhteinen laskuoja. Lamminjärvi laskee Haapaniemenlahteen, joka on Kiimajärven eteläosassa. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkuunsa 7 kilometriä pitkä Kikkelänjoki, joka laskee Kokemäenjokeen Kiikassa. Kikkelänjoki alkaa Luhdanojan nimisenä.
Järven rantaviiva on 12,7 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannat ovat monin paikoin heinittyneet ja kummassakin päässä on suota. Järvessä on kolme saarta, joista suurimmat ovat Rukosaari ja Tiinansaari. Rukosaari on 400 metriä pitkä ja siihen on raivattu peltoakin. Järven rannoilla on runsaasti loma-asutusta sekä muutama maatila. Kiimajärven taajama sijaitsee järven kaakkoispuolella. Järvelle on hyvä yhteys kantatieltä 44, joka kulkee järven sivuitse.

Luonto

Järvi on keskimääräistä järveä monipuolisempi lintujärvi.

Historia

Kiimajärven vedenpinnan korkeutta haluttiin alentaa ja vuonna 1853 asiasta jätettiin hakemus. Hakemus hyväksyttiin ja vedenpintaa laskettiin hieman. Tämän voi itse todeta vertaamalla vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa olevaa järven rentaviivaa nykyisiin karttoihin.
Rasitusastma

Rasitusastma tarkoittaa alttiutta saada astmaoireita erityisesti fyysisen rasituksen aiheuttamana. Urheilijoilla saattaa kovassa harjoituksessa, kylmän ilman hengityksessä tai kovissa kilpailuissa esiintyä rasitusastmaa. Kysymyksessä on sama keuhkoputkien allergisen tulehduksen aiheuttama lisääntynyt supistusherkkyys samoin kuin astmassa yleensä. Rasitusastman syyn ollessa tiedossa kannattaa avaavaa inhaloitavaa eli sisäänhengitettävää lääkettä ottaa jo ennen astmaattisen reaktion laukaisevaa tekijää. Rasitusastma, kuten taipumus muihinkin astman ja sen kaltaisiin oireisiin, selvitetään kokeilla, joihin pyydetään lähete omalta lääkäriltä.
Tyypillisiä astman oireita ovat keuhkoputkien ahtaus, hengityksen vinkuminen ja sitkeän liman eritys.
HMS Bulwark (R08)

Palvelus 1960–1969

HMS Bulwark palasi palvelukseen 1960, jolloin alukselle oli sijoitettuna 42. merijalkaväen kommandoyksikkö ja sitä tukeva 848 laivue. Merijälkiväki siirrettiin alukselta maihin Kuwaitissa Irakin uhan takia.
Alus osallistui 1960 alkupuolella sotatoimiin Indonesiaa vastaan. Se palveli Kestrelin koealuksena testattaessa koneen sopivuutta lentotukialuksille.
Alus oli 1967 Singaporessa huollettavana, ja sieltä se siirtyi Adeniin suojaamaan joukkojen vetäytymista alueelta sekä vapauttamaan sisaraluksensa HMS Eaglen. Alus oli kolme kuukautta Adenin rannikolla, ja sille oli sijoitettuna 3. kommandoprikaati, joka laskettiin maihin Plymouthissa. Alus lähti laivastovierailulle Durbaniin.
Aluksella oli 45. kommandoyksikkö pohjoisilla vesialueilla Polar Express -harjoituksessa. Sieltä palattuaan se siirrettiin Portsmouthissa telakalle huollettavaksi. Huollon aikana osa miehistöstä oli sijoitettuna HMS Centaurille.
HMS Bulwark lähti 1969 Aigeianmerelle Olympic Express -harjoitukseen, johon liittyi vierailut Gibraltarilla, Maltalla, Kyproksella, Thessalonikissa, Venetsiassa, Villefranchessa ja Toulonissa. Alus palasi Devonportin telakelle, jossa se poistettiin palveluksesta.

Uran päätös

HMS Bulwark palasi 27. maaliskuuta 1981 Portsmouthiin, missä alus poistettiin palveluksesta. Se sijoitettiin poistolistalle huhtikuussa. Alus hinattiin Cairnryaniin, missä sen romuttaminen saatiin päätökseen huhtikuussa 1984.
Vítězslav Lavička

Ura pelaajana

Lavička teki pitkän pelaajauran keskikenttäpelaajana useissa eri seuroissa Tšekkoslovakian sarjoissa. Hän aloitti uransa Skoda Plzeňissa vuonna 1980. Lavička edusti kolmeen otteeseen maan suurseuraa AC Sparta Prahaa, ja voitti maan mestaruuden Spartassa viisi kertaa. Tšekkoslovakian hajottua hän pelasi myös Tšekin pääsarjassa Gambrinus ligassa Bohemians Prahan paidassa. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1996.

Ura valmentajana

Lavička aloitti valmennusuransa SK Chrubimin päävalmentajana heinäkuussa 1997. Vuodenvaihteessa 1997/98 hän jätti Chrubimin ja siirtyi AC Sparta Prahan apulaisvalmentajaksi.  Hän nousi seuran päävalmentajaksi ensimmäisen kerran huhtikuussa 2002, kun Jaroslav Hřebík sai potkut. Hän valmensi seuraa kauden loppuun saakka, kunnes siirtyi FC Viktoria Žižkovin päävalmentajaksi.  Hän luotsasi seuran debyyttikaudellaan Gambrinus ligassa kolmanneksi, mutta kausi 2003/04 alkoi kehnommin ja Lavička sai syyskuun alussa 2003 potkut.  
Tammikuussa 2004 Lavička palasi valmennustehtäviin FC Slovan Liberecin peräsimessä. Hänen johdollaan seura voitti Tšekin mestaruuden kaudella 2005/06. Hän sai urheilutoimittajien jakamana Rudolf Vytlačil -palkinnon parhaana jalkapallovalmentajana 2006 ja 2007. Hänet valittiin myös vuoden valmentajaksi 2006. Lavička jätti Liberecin kesällä 2007 ja siirtyi Tšekin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä jo kesällä 2008 ja palasi AC Sparta Prahan päävalmentajaksi.  Hän erosi tehtävästään jo lokakuussa 2008 Spartan hävittyä paikallisvastusta SK Slavia Prahalle 4–1. 
Helmikuussa 2009 Lavička jatkoi valmennusuraansa Australian A-Leaguessa Sydney FC:n päävalmentajana.  Tšekin johdolla Sydney voitti A-Leaguen runkosarjan ja mestaruusfinaalit kaudella 2009/10. Lavička valittiin liigan vuoden valmentajaksi ja häntä kehuttiin Sydneyn pelillisestä kehittämisestä.   Kausi 2010/11 sujui seuralta kehnommin ja se jäi liigassa yhdeksänneksi. Aasian Mestarien liigassa Sydneyn tie katkesi lohkovaiheeseen. Kaudella 2011/12 Sydney sijoittui viidenneksi, mutta putosi mestaruuspudotuspelien avauskierroksella Wellington Phoenixille. Lavička oli ilmoittanut jo helmikuussa 2012 jättävänsä Sydneyn kauden jälkeen ja palaavansa perheensä luo Tšekkiin. 
Kesäkuussa 2012 Lavička palasi kolmannen kerran AC Sparta Prahan päävalmentajaksi.  Lavičkan johdolla Sparta Praha palasi kaudella 2013/14 mestaruuskantaan voittamalla Tšekin liigan neljän vuoden tauon jälkeen. Lisäksi Sparta voitti Tšekin cupin ja supercupin. Kaudella 2014/15 Sparta ei menestynyt tavoitteiden mukaisesti, vaan putosi Mestarien liigasta jo karsinnoissa ja joutui kotimaan sarjassakin takaa-ajajaksi. Seurajohto erotti Lavičkan huhtikuussa 2015, kun Sparta oli viisi pistettä liigakärkeä perässä. 
Heinäkuussa 2015 Tšekin U21-maajoukkue palkkasi Lavičkan toistamiseen päävalmentajakseen.
Chesmac

Kehityshistoria

Raimo Suonio kertoo kehittäneensä Chesmacin ollessaan työttömänä helmikuussa 1979. Ennen sitä Suonio oli ohjelmoinut jätkänshakin eli ristinollan HP-3000-minitietokoneella töissään Koneen nosturitehtaalla. Päästyään maaliskuussa töihin mikrotietokonemyymälään Topdataan Suonio teki liikkeen omistajan Teuvo Aaltion kanssa sopimuksen, että Chesmacia myydään liikkeessä C-kasettiversiona. Peliä myytiin Suonion kertoman mukaan 104 kappaletta 68 markan kappalehintaan. Myyntitulot Suonio sai kokonaan itselleen. Kasetin B-puolelle Suonio kirjoitti Telmac-version John Conwayn Life-pelistä.
Pelin käyttöliittymä on kirjoitettu CHIP-8-kielellä ja peliosat konekielellä. Topdatan asiakkaiden pyynnöstä Prosessori-lehdessä julkaistiin ohjeet, miten keskeneräinen shakkipeli voitiin tallentaa kasetille ja kuinka sitä voi myöhemmin jatkaa.
Pelistä ei tiettävästi ole jäljellä alkuperäisiä tallenteita, mutta Suonio oli kirjoittanut pelikoodin talteen paperille. Sen pohjalta tietokoneharrastaja Jari Lehtinen teki pelistä uuden version vuonna 2014.

Pelaaminen

Chesmac on Suonion omien sanojen mukaan ”melko yksinkertainen ja hidas” shakkipeli. Pelitasoja on yhteensä kahdeksan: alimmalla tasolla peli miettii siirtoja vartin, korkeimmalla noin tunnin ajan. Ohjelmassa ei ole kirjastoa shakkiavauksista, joten peli miettii avaussiirtoa yhtä kauan kuin muitakin siirtoja. Koska Telmac 1800 ei kykene toteuttamaan graafista näkymää, siirrot annetaan kirjain-numero-koodeina. Mikäli nappuloiden sijainnit haluaa nähdä, pelitilannetta pitää seurata fyysisesti oikealla pelilaudalla. Chesmac hyväksyy vain sääntöjenmukaiset siirrot, mutta tornitus ja ohestalyönti eivät ole mahdollisia. Toimiakseen peli vaatii emolevylle asennettavan kahden kilotavun muistinlaajennuksen. Koska tietokone laskee tehtyjä siirtoja erittäin kauan, uuden version tehnyt Lehtinen kuvailee pelin muistuttavan enemmän kirjeshakkia.

Merkitys

Chesmacia pidetään ensimmäisenä kaupallisena suomalaisena tietokonepelinä. Ennen pelin löytymistä Suomen videopelialan ensimmäisenä kaupallisesti julkaistuna pelinä pidettiin Simo Ojaniemen Mehulinjaa vuodelta 1984. Markku Reunasen ja Manu Pärssisen mukaan Chesmacia ei silti voi pitää Suomen videopelialan ”lähtölaukauksena”, vaan ”pikemminkin mielenkiintoisena poikkeustapauksena”. He pitävät silti saavutuksena sitä, että Suonio sai Telmacin 1,75 MHz taajuisella prosessorilla pyörimään shakkipelin.
Mikkel Jensen

Mikkel Jensen (s. 31. joulukuuta 1994 Aarhus, Tanska) on tanskalainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2007 kilpailen eri luokissa vuoteen 2012 asti. Vuonna 2013 Jensen siirtyi ADAC Formel Masters -sarjaan saavuttaen kaksi palkintosijaa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2014 Jensen jatkoi samassa sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden saavuttaen kymmenen voittoa, kahdeksan paalupaikkaa, 17 palkintosijaa ja 12 kilpailun nopeinta kierrosta. Vuonna 2015 Jensen kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan yhdeksänneksi.
Eero Yli-Vakkuri

Tie taiteilijaksi

Eero Yli-Vakkuri valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta 2000 ja siirtyi opiskelemaan puu-alaa Lempäälään. Puuseppä-artesaanin opinnot jäivät kesken, kun hän hakeutui opiskelemaan kuvataidetta Tampereen ammattikorkeakouluun 2004. Opiskeluaikana Yli-Vakkuri tutustui taiteen akateemikko Outi Heiskaseen ja toimi tämän assistenttina vuodesta 2005. Vuoden 2006 hän opiskeli Tallinnassa Viron taideakatemian monialaisen taiteen maisterinohjelmassa Jaan Toomikin opastuksella.
Hänen taiteellisen työskentelynsä aiheita ovat erilaisten ryhmien väliset vuorovaikutukset, ympäristön vaikutus käyttäytymiseen sekä identiteettin muodostumiseen ja vastavuoroisesti ihmisen toiminnan vaikutus ympäristöön. Performanssiensa aikana Yli-Vakkuri pyrkii luomaan yleisöstä tilapäisen yhteisön, jonka organisoitumista tutkitaan esityksen aikana. Taiteellinen toiminta sijoittuu tyypillisesti perinteisten taidetilojen ulkopuolelle ja pyrkii vaikuttamaan jaetun ympäristön hahmottamiseen sekä hyvinvointiin.

Projekteja

Ore.e Jalostamot (englanniksi Ore.e Refineries) on Yli-Vakkurin ja seppä Jesse Sipolan perustama käsityöläiskulttuurin edistämiseen erikoistunut rekisteröimätön organisaatio. Projekti käynnistettiin suomalais-afrikkalaisen kulttuurikeskuksen Villa Karon tukemana Beninin Grand-Popossa, syksyllä 2007. Samassa yhteydessä valmistettiin grafiikan painamiseen soveltuva kuparilaatta paikallisten artesaanien avustuksella. Laatta luovutettiin Outi Heiskaselle, joka vedosti tästä teoksen "Hommage á Pentti Kaskipuro". Ryhmän toimintaan on vuodesta 2012 alkaen osallistunut myös muita taiteilijoita, muotoilijoita ja tutkijoita.
Organisaatio tuli suurelle yleisölle tunnetuksi muotoilupääkaupunki 2012 -vuodelle ajoittuneen NO-CHAIR-DESIGN kampanjan myötä. Kampanja haastoi maailman muotoilijat jättämään tuolit suunnittelematta. Ore.e Jalostamot on myös tuottanut julkista taidetta ja pyörittää muun muassa yksityistä Neiti Aika palvelua. Vuonna 2014 ryhmä toteutti Helsingin ja Turun yhdistäneen "Hevoslinja" ratsastusperformanssin. Reitti myötäili Kuninkaantien teistöä. Urakkaa varten hankittiin oma suomenhevonen Toivottu Poika. Matka toteutui neljässä erässä (9 päiväetapissa) heinä-syyskuussa.
Michael Atiyah

Sir Michael Francis Atiyah (22. huhtikuuta 1929 – 11. tammikuuta 2019) oli brittiläinen matemaatikko. Hänet tunnettiin varsinkin hänen merkittävästä työstään geometrian alalla.
Atiyah syntyi Lontoossa skotlantilaisen ja libanonilaisen pojaksi. Hän kasvoi pääosin Kairossa ja Sudanissa. Atiyahin–Singerin indeksilause on nimetty hänen ja Isadore Singerin mukaan. Atiyahille myönnettiin vuonna 1966 Fieldsin mitali. 
Atiyahista tuli Sir vuonna 1983, ja hänestä tehtiin Ansioritarikunnan jäsen 1992. Hän sai vuonna 1988 Copleyn mitalin, toimi vuosina 1974–1976 Lontoon matemaattisen seuran puheenjohtajana ja vuosina 1990–1995 Royal Societyn puheenjohtajana. Hänelle ja Isadore Singerille myönnettiin vuonna 2004 Abelin palkinto.
Atiyah johti vuosina 1990–1997 Cambridgen Trinity Collegea ja vuosina 1995–2005 Leicesterin yliopistoa. Hän on nykyisin Edinburghin yliopiston kunniaprofessori ja Venäjän tiedeakatemian ulkomaalaisjäsen sekä vuodesta 2005 Edinburghin 
Royal Societyn puheenjohtaja.
Saab 17

Saab 17 oli ruotsalainen yksitasoinen, yksimoottorinen ja kaksipaikkainen tiedustelu- ja pommikone.
Koneen kehittely alkoi ASJA-yhtiön (AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning) L 10-projektina jonka nimeksi vaihtui ASJAn Saabiin liittämisen jälkeen vuonna 1937 Saab 17. Tuolloin Ruotsi oli todennut, että vain Englannin tai Saksan liittolaiset pystyivät ostamaan suorituskykyisiä lentokoneita tilanteessa, jossa sodan tiedettiin olevan tulossa. Yhdysvalloillakaan ei ollut halua myydä puhumattakaan, että sillä olisi ollut ostokelpoista kalustoa. L-10-hankkeen apuna oli lisenssivalmistetun Northrop 8-A 1 (B 5) pommikoneen tuotantoa avustaneita yhdysvaltalaisia lentokoneinsinöörejä. Yhdysvaltalaiset insinöörit, jotka olivat opettaneet ruotsalaisille kollegoilleen nykyaikaisten kokometallisten lentokoneitten rakentamista, auttoivat myös uuden konemallin alkusuunnittelussa.
Siiven rakenteen vahvistamiseksi Saab 17 laskutelineet olivat suurissa kuiluissa siipien alapinnalla, ja telineissä oli suuret suojapellit, joiden oli tarkoitus toimia alaslaskettujen laskutelineitten myötä syöksyjarruina syöksypommituksessa. Uusien BT2-pommitähtäinten asennuksen jälkeen koneilla ei kuitenkaan tarvinnut käyttää syöksypommitustekniikkaa. Koneet voitiin pyörien lisäksi varustaa myös suksilla tai kellukkeilla.
Koelento tehtiin 18. toukokuuta 1940 ja toimitukset Flygvapnetille alkoivat vuonna 1942.
Koneesta tehtiin viisi versiota kolmella eri moottorityypillä. S 17BL ja S 17BS olivat tiedustelumalleja ja B 17A (132 kappaletta), B 17B (55 kappaletta) ja B 17C (77 kappaletta) pommikoneita. 17A käytti lisenssillä valmistettua Pratt & Whitney Twin Waspia, 17B Puolassa lisenssillä valmistettua englantilaista British Bristol Mercury XXIV:ää ja 17C italialaista Piaggio PXI-moottoria. Saab 17:ää valmistettiin 322 kappaletta. 46 konetta myytiin Etiopiaan vuosina 1947–1950, jossa ne palvelivat vuoteen 1968.

Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat hankkivat näitä täysin vanhentuneita koneita (17A) kaksi kappaletta, ensimmäisen toukokuussa 1959 ja toisen tammikuussa 1960. Koneiden rekisteritunnukset olivat SH-1 ja SH-2. Koneita käytettiin lähinnä maalihinauskoneina, johon ilmavoimilla oli akuutti konetarve FK-hinauskoneen tuhouduttua ja Blenheimien käytön jatkamisen ollessa liian kallista. Molemmat Saab 17 -koneet vaurioituivat pian ja poistettiin käytöstä.
Raymond Saw Po Ray

Raymond Saw Po Ray (s. 11. elokuuta 1948 Mergui) on myanmarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Rangoonin arkkihiippakuntaan 13. huhtikuuta 1975. Hänet nimitettiin Rangoonin (vuodesta 1991 Yangonin) vihkipiispaksi sekä Buffadan titulaaripiispaksi 3. heinäkuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gabriel Thohey Mahn-Gaby, jota avustivat Paul Zingtung Grawng ja Matthias U Shwe.
Saw Po Ray sai 22. maaliskuuta 1993 nimityksen Mawlamyinen piispaksi.
Rurik Ekroos

Rurik Ekroos (28. huhtikuuta 1902 Helsinki – 23. joulukuuta 1977) oli suomalainen näyttelijä.
Ekroos palkittiin vuonna 1954 Pro Finlandia -mitalilla.
Johanna Sinisalo

Ura

Sinisalo on opiskellut muun muassa kirjallisuustiedettä ja teatterintutkimusta Tampereen yliopistossa. Valmistuttuaan humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1986 hän työskenteli toistakymmentä vuotta mainosalalla ennen siirtymistään vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1997.
Sinisalolta on ilmestynyt yli 40 novellia eri julkaisuissa. Hänen esikoisromaaninsa Ennen päivänlaskua ei voi on käännetty 14 kielelle, muun muassa ruotsiksi, ranskaksi, latviaksi, japaniksi, tšekiksi ja englanniksi, ja hän osallistuu läheisesti teostensa kääntämisprosessiin. Vuonna 2005 brittiläinen Dedalus-kustantamo julkaisi Sinisalon toimittaman suomalaisen fantasiakirjallisuuden antologian.
Sinisalo on tehnyt sarjakuvakäsikirjoituksia sekä radio- ja televisiokäsikirjoituksia (muun muassa sarjaan Sydänjää). Energia Productionsin tuottama elokuva Iron Sky (2012) pohjautuu Sinisalon alkuperäistekstiin.
Sinisalo on harrastanut toistakymmentä vuotta vuoristovaelluksia. Hänen pisin vaelluksensa on Genevenjärveltä Nizzaan, noin 660 kilometriä. Hän on myös kirjoittanut aiheesta novellin "Grande Randonnée", joka ilmestyi kokoelmassa Kädettömät kuninkaat ja muita häiritseviä tarinoita.
Sinisalon puoliso on graafikko Hannu Mänttäri.
Nobuhiro Takeda

Jalkapallomaajoukkue

Nobuhiro Takeda edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1987-1994. Hän on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 1992.
Ԇ

Ääntäminen

Ԇ ääntyy komissa liudentuneena soinnillisena alveolaarisena affrikaattana /dzʲ/.