google/wiki40b huggingface dataset:
Ace Combat: Assault Horizon

Juoni

Tarinan on kirjoittanut kirjailija Jim DeFelice. Peli sijoittuu vuoden 2015 loppuun ja 2016 alkuun. Tarina lähtee liikkeelle everstiluutnantti William Bishopin, Yhdysvaltojen ilmavoimien johtajan painajaisesta, kun joukko useita tuntemattomia viholliskoneita hyökkää, mutta ne kaikki ammutaan yksi kerrallaan alas, kunnes salaperäinen lentäjä näkyy. Bishop ammutaan alas ja koneesta ulos tultuaan tulee järkiinsä. Hypätessään laskuvarjolla hän näkee samaisen pilotin, jonka on tarkoitus murhata Bishop. Silloin Bishop herää. Samaan aikaan kaksi helikopterilaivuetta, Nomad ja Shooter, ovat menossa itään, Afrikkalaiseen kaupunkiin taistelemaan kapinallisten joukkoja, jotka kutsuvat itseään "SRN":ksi, vastaan. Helikopterit onnistuvat kukistamaan kapinallisten vastarinnan ja poistamaan suurimman osan heistä kaupungista, mutta silloin tulee suuri räjähdys kuin tyhjästä ja ottaa alas useimmat helikopterit ja saa miehistöt loukkaantumaan. Vaikka kyseiset miehistöt palaavat lähellä sijaitsevaan liittoutuneiden tukikohtaan, huomio kääntyy takaisin Bishopiin, joka on majoittunut pesään. Myöhemmin paljastuu, että Warwolf, Nomad ja Shooter Squadrons ovat kaikki osa 108 Task Forcea, suurta monikansallista YK:n sotilaallista voimaa, joka koostuu Naton ja Venäjän joukoista, jotka lähetettiin pysäyttämään SRN, jotka uhkaavat Itä-Afrikassa. Jännitteitä puhkeaa lisää, kun Venäjän ja Naton joukot, erityisesti Naton kenraali Pierre La Pointe ja Venäjän kenraali Ivan Stagleishov. Muut sotilaat ja lentäjät palvelivat erittäin mielellään amerikkalaisia virkaveljiään, kuten Venäjän majuri Sergei Illich. Illich ystävystyi nopeasti Bishopin ja tämän siipimiehen José "Guts" Gutierrezin kanssa.
Rukoushuonekunta

Rukoushuonekunta eli Rukoushuoneseurakunta  on seurakunnan laita-alueella toimiva evankelis-luterilaisen kirkon yhteisö, jolla on oma rukoushuone jumalanpalveluksia varten. Rukoushuonekunnan perustamiseen tarvittiin valtioneuvoston hyväksyntä. Rukoushuonekunta oli kirkkolain alainen ja sillä oli oikeus verottaa jäseniään. Rukoushuonekunnan päättäviä elimiä olivat kirkonkokous ja kirkkoneuvosto. Nykyisessä kirkkolaissa ei ole käsitettä rukoushuonekunta. Rukoushuonekunnan vanhentunut nimitys on saarnahuonekunta.
M. R. Štefánikin lentoasema

Liikenne

Lentoasemalla on kaksi kiitotietä (04/22 ja 13/31), joiden pituudet ovat 2 900 ja 3 190 metriä. Kiitotiet kunnostettiin 1980-luvulla.
Lentoaseman kapasiteetti on noin kaksi miljoonaa matkustajaa. Vuonna 2006 kentän kautta kulki 1 937 642 matkustajaa. Lentoaseman matkustajaliikenne on viime vuosina hieman hiljentynyt, sillä läheinen Wienin kansainvälinen lentoasema sijaitsee ainoastaan 55 kilometrin päässä. Nykyisin Wienin lentoasema on keskittynyt enemmän normaaliin lentoliikenteeseen ja Bratislava hoitaa halpalentoliikenteen. Suosituimmat kohteet Bratislavasta ovat Praha, Pariisi, Lontoo, Košice, Amsterdam, Moskova ja München. Lentoyhtiöistä suurin on SkyEurope, joka kuljettaa 48 prosenttia lentoaseman matkustajista. Muut ovat Slovak Airlines (19 %), Czech Airlines (9,7 %), Austrian Airlines (4,5 %) ja Air Slovakia (5 %).
Lentoasemalla on kaksi terminaalia. Lähtevien lentojen terminaali on vuonna 1971 valmistunut terminaali A, saapuvien 1994 valmitunut terminaali B. 1990-luvulla valmistui B-terminaalin lisäksi uusi lennonjohtotorni.

Sijainti

Lentoasema sijaitsee yhdeksän kilometrin päässä Bratislavasta, jonka päärautatieasemalle pääsee lentoasemalta lähiliikenteen bussilla 61. Monet yhdysbussit kuljettavat matkustajia kentältä myös Wieniin.
Kurslampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 172,3 metriä mpy.
Jon Krakauer

Jon Krakauer (s. 12. huhtikuuta 1954 Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja vuorikiipeilijä, joka tunnetaan muun muassa vuorikiipeilyä käsittelevästä teoksestaan, Mount Everestillä tapahtunutta kiipeilyonnettomuutta mukana olleen näkökulmasta raportoivasta kirjasta Jäätäviin korkeuksiin.
Jon Krakauer syntyi kolmantena Lewis Joseph Krakauerin ja Carol Ann Krakauerin (o.s. Jones) viidestä lapsesta. Krakauer pelasi opiskeluvuosinaan tennistä Corvallis High Schoolin joukkueessa. Vuorikiipeilyyn hän tutustui isänsä opastuksella jo kahdeksanvuotiaana.
Kraukauer suoritti tutkinnon ympäristötieteissä Hampshire Collegessa Massachusettsissa valmistuen vuonna 1976. Krakauer tutustui Linda Mariam Mooreen, joka on entinen vuorikiipeilijä. He menivät naimisiin vuonna 1980.

Journalistinen työ

Jon Krakauer tunnetaan journalistina erityisesti hänen artikkeleistaan Outside-, Architectural Digest -, National Geographic -,  Rolling Stone - ja Smithsonian-lehdissä. Päätoimisena kirjoittajana hän on työskennellyt vuodesta 1983 toimittuaan sitä ennen kirjoitustöiden ohella  kalastajana ja kirvesmiehenä.

Kirjailijan ura

Kirjailijanuransa Krakauer aloitti vuonna 1996 teoksella Into the Wild (suomennettu nimellä Erämaan armoille). Kirja kertoo Christopher McCandlessista, joka opiskelunsa päätettyään ryhtyi Yhdysvaltain länsiosissa vaeltavaksi kulkuriksi. 
Nimellä Jäätäviin korkeuksiin suomennettu Into thin Air (1997) kertoo Rob Hallin johtamasta Mount Everest -retkikunnasta, jossa Krakauer itse oli mukana. Teos perustuu Outside-lehdessä edellisvuonna julkaistuun Krakauerin artikkeliin.
Vuonna 2003 ilmestynyt Under the Banner of Heaven käsittelee mormonismia, erityisesti sen fundamentalistisia suuntauksia.
Syksyllä 2009 julkaistu Where Men Win Glory: The Odyssey of Pat Tillman kertoo NFL-liigassa jalkapalloa pelanneen ja Afganistanissa Yhdysvaltain joukoissa kaatuneen Pat Tillmanin tarinan hänen kirjeidensä ja uutislähteiden kautta.
Leftfield

Historia

Leftfield julkaisi muusikko Djum Djumin kanssa Backlog -nimisen kokoelma-albumin joulukuussa 1992. Albumi sisältää remixversioita Leftfieldin kappaleista "Not Forgotten" ja "More Than I Know" sekä Neil Barnesin ja Djum Djumin kappaleesta "Difference".
Leftifeildin debyyttialbumi Leftism julkaistiin tammikuussa 1995. Se nousi Britannian albumilistan viidennelle sijalle. Norjassa sijoitus oli 27. ja Uudessa-Seelannissa 32. sija. Lisäksi albumi myi Britanniassa platinaa ja Norjassa kultaa. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Song of Life", "Open Up", "Original" ja "Afro-Left" ja ne kaikki nousivat Britannian singlelistalle.
Syyskuussa 1999 julkaistiin Leftfieldin toinen pitkäsoitto Rhythm and Stealth. Albumi menestyi kansainvälisesti edeltäjäänsä paremmin. Se sai Britanniassa haltuunsa ykkössijan, Norjassa kolmannen ja Australiassa neljännen sijan. Albumi ylsi myös Uuden-Seelannin, Belgian, Ranskan, Hollannin, Sveitsin ja Ruotsin listoille. Rhythm and Stealthilta julkaistiin singleinä kappaleet "Afrika Shox", "Dusted" ja "Swords".
Leftfield julkaisi toukokuussa 2000 Rhythm and Stealth -albumista remixatun version nimellä Stealth Remixes. Leftfieldin kokoelma-albumi A Final Hit – The Greatest Hits puolestaan julkaistiin toukokuussa 2005. Kokoelma-albumi nousi Britannian listalla sijalle kymmenen.
Viestintätoimisto Deski

Viestintätoimisto Deski oli 2005 perustettu strategiseen ja taktiseen viestintään erikoistunut viestintätoimisto. Deskissä työskentelee lähes 30 ihmistä ja se on yksi Suomen suurimmista viestintätoimistoista. Vuoden 2013 myyntikate oli 1,9 miljoonaa euroa. Deski on lopettamassa toimintaansa (elokuu 2015).

Tunnustukset

Viestintätoimisto Deski palkittiin 2013 MTL Communication Awardsien B-to-C kategorian parhaasta työstä Luontokeskus Haltian lanseerauksessa.
Se toinen nainen

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä kostofarssi hukkaa mahdollisuutensa kipakkana sukupuolisodan kuvaajana, kun kliseisestä käsikirjoituksesta puuttuvat nokkeluudet ja paperisilta henkilöhahmoilta ominaisuudet. ”Lopputulos valkokankaalla vaikuttaa vain infantiililta kohkaukselta aina kuluneita biisivalintojaan myöten.”
Veijo Saloheimo

Veijo Aksel Saloheimo (s. 6. elokuuta 1924) on suomalainen historiantutkija. Hän on tutkinut Itä-Suomen, Laatokan Karjalan ja Inkerinmaan paikallis- ja asutushistoriaa.

Henkilöhistoria

Saloheimo valmistui filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1971. Hän oli historian ja äidinkielen opettajana Pyhäselässä, Joutsenossa sekä Joensuussa. Saloheimo toimi Suomen historian dosenttina Joensuun yliopistossa 1973-2002 ja oli tutkijana Karjalan tutkimuslaitoksella. Saloheimo on ollut Suomen museoliiton puheenjohtaja 1980–1983 ja Suomen Kotiseutuliiton varapuheenjohtaja 1978–1989. Vuonna 1990 hänet valittiin Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön hallituksen puheenjohtajaksi ja nimitettiin myöhemmin kunniajäseksi.
Saloheimo sai professorin arvonimen vuonna 1983. Hänen saamiinsa kunniamerkkeihin kuuluvat muun muassa Rajavartiolaitoksen ansioristi 1994 ja Sotainvalidien Veljesliiton ansioristi 2009 sekä 2. luokan Vapaudenristi 2017.
Claes Cedercreutz

Claes Henrik Laurentius Cedercreutz (1. huhtikuuta 1917 Helsinki – 2. heinäkuuta 1991 Hamina) oli suomalainen lääkäri, hypnoosin asiantuntija, sirkusharrastaja, kirjailija, runoilija, säveltäjä ja sanoittaja.   
Cedercreutzin vanhemmat olivat vapaaherra, insinööri Edvard Emil Fredrik Cedercreutz ja Marta Lilian Rosenbröijer. Hänen puolisonsa vuodesta 1940 oli Marga Rita Bjurström. Cedercreutz tuli ylioppilaaksi 1935 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1945. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1952 erikoistuttuaan kirurgiksi 1950.  Cedercreutz toimi Haminan kaupunginsairaalan ylilääkärinä 1955-1966 ja vastaavana ylilääkärinä vuodesta 1966 vuoteen 1980, jolloin hän jäi eläkkeelle. Cedercreutz oli paitsi kirurgi, myös hypnoosin tutkija, käyttäjä ja kouluttaja. Vielä eläkkeellä ollessaan hän toimi hypnologian dosenttina Tampereen yliopistossa, vuonna 1980 ilmestyi hänen laatimansa teos Parantava hypnoosi.
Haminan kaupunginsairaalan edessä oleva katu nimettiin 1977 Cedercreutzin kunniaksi Reutsinkaduksi.
Cedercreutz julkaisi lääketieteellisten kirjoitusten lisäksi runoja, romaaneja ja näytelmiä, sävelsi ja sanoitti musiikkia sekä perusti Haminan Teinisirkuksen, josta hän ohjasi ensimmäiset vuodet.
Iida Yrjö-Koskinen

Iida Maria Fredrika Yrjö-Koskinen (o.s. Petander, 12. kesäkuuta 1857 Kuopion maalaiskunta – 18. maaliskuuta 1937 Helsinki) oli vapaaherratar, opettaja, toimittaja ja suomalaisen puolueen ja kokoomuksen kansanedustaja.
Iida Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat tilanomistaja August Probus Petander ja Lovisa Fredrika Malmberg. Hän pääsi tyttökoulusta 1872 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1879. Iida Yrjö-Koskinen toimi opettajana Hämeenlinnan suomalaisessa tyttökoulussa 1879–1886 ja Tampereen talouskoulussa ja suomalaisessa yhteiskoulussa 1900–1916. Myöhemmin hän oli toimittajana Koti ja yhteiskunta ja Suomen Nainen -lehdissä vuosina 1916–1930.
Iida Yrjö-Koskinen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1914 ja 1917–1918 sekä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919. Hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä ja tuli alun perin eduskuntaan varasijalta edustaja Aleksi Kävyn tilalle 19. lokakuuta 1909. Yrjö-Koskinen oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Iida Yrjö-Koskinen oli naimisissa vuosina 1884–1916 rehtori ja kansanedustaja Eino Sakari Yrjö-Koskisen kanssa.
Mustatasku

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 16-18 cm, siipien kärkiväli 26–29 cm ja paino noin 40 g. Mustatasku on selvästi kivitaskua suurempi, isopäisempi ja voimakasnokkaisempi. Koiras on musta, naaras noenruskea ja niiden ala- ja yläperä sekä pyrstön tyvipuoli ovat valkoiset ja pyrstössä on musta T-kuvio. Pyrstön kärkivyö on suunnilleen samanlainen kuin kivitaskulla, eli voimakas ja tasaleveä.
Lento on voimakasta, siivet leveät ja pyöreäpäiset. Lennossa erottuu muuten mustasta siivestä vaaleammat siipisulat. Mustataskulle on ominaista pyrstön pumppaus ylös ja laskeminen hitaasti alas. Nuori kalottitasku on oikeastaan ainoa mihin mustataskun voi sekoittaa.

Ääntely

Kutsu- sekä varoitusääni on usein sarjoina toistuva laskeva ja viheltävä "piyp", sekä maiskahtava "tsett-tsett" ja rullaavan kuuloinen "tjerr". Laulu koostuu karkeasti livertävistä säkeistä, jotka ovat hieman matalampia kuin muilla alueella tavattavilla taskuilla. Laulu kuulostaa vähäsen rastasmaiselta, mutta siitä puuttuu esimerkiksi sinirastaan surumielinen sointi ja kirkas, rullaava ääni. Mustataskun laululento on aaltoilevaa.

Esiintyminen

Mustatasku elää rannikolla ja rannikon tuntumassa Afrikan koillisosassa Mauritaniasta Libyan luoteiskolkkaan, sekä Iberian niemimaalla. Ei kuitenkaan Atlantin valtameren puolella. Pieni populaatio on Ranskan etelärajalla. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä. Euroopassa elää 8 100–31 000 yksilöä. Laji on valtaosin paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Mustataskun elinympäristöä ovat kuivat rotkot, laaksot ja kalliot niin rannikolla kuin sisämaassa. Reviirivaatimuksia ovat jyrkänteet, kalliot, rauniot, kivenlohkareet sekä pensaat ja yksittäiset puut. Vuoristossa sitä tavataan yleensä kahden kilometrin korkeudelle saakka, mutta myös harvemmin kolmen kilometrin korkeudessa.

Lisääntyminen

Mustatasku pesii kallionhalkeamassa, joko maassa, kalliossa tai rakennuksessa. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo kaksi viikkoa tai joskus jopa 18 päivää. Molemmat puolisot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän 14–19 päivää vanhoina. Sukukypsä yksivuotiaana.

Ravinto

Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat ja pienet liskot, sekä vähäisessä määrin siemenet, marjat ja muut kasvien osat.
Heikki Reivilä

Heikki Reivilä (s. 1955) on suomalainen kirjailija, runoilija, näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja.
Reivilän painettu tuotanto koostuu proosasta ja lyriikasta, jota hän vuodesta 1981 lähtien on julkaissut kaikkiaan neljän kirjan verran. Ensimmäinen runokirja Rienaaja (1981) toi Reivilälle J. H. Erkon palkinnon. Reivilä oli tuolloin vasta 26-vuotias. Reivilän muita runokirjoja ovat Kadonneet muistiinpanot (1983), Itseään suurempi kivi (1985) ja Maa on tähtien taivas (1989). Runoilijana Reivilää pidetään modernistina. Runojen lisäksi Reivilä on kirjoittanut myös novellikokoelmat Yksinäinen ja alaston (1996) ja Minän paino (2010). Hänen ensimmäinen romaaninsa Toinen Runeberg ilmestyi vuonna 2004 ja toinen romaani Ryöstö vuonna 2014.
Lyriikan ja proosan lisäksi Reivilältä on ilmestynyt myös näytelmiä ja kuunnelmia. Hän on toiminut Matti Ijäksen käsikirjoittajakumppanina tämän ohjaamissa elokuvissa Pilkkuja ja pikkuhousuja (1993), Pieniä valheita (1994), Haaveiden kehä (2002) ja "Puolin ja toisin" (2013). Tuloksena on ollut värikkäitä tyyppejä sekä nasevaa ja nerokasta dialogia.
Reivilä on opettanut luovaa kirjoittamista Pekkas-akatemiassa ja Kriittisessä korkeakoulussa. Hän asuu Lontoossa.
Jättiputket

Torjunta

Jättiputket valtaavat nopeasti alaa. Niiden kukinnon siemenaiheet voivat säilyttää itävyytensä, vaikka kukintovarsi katkaistaisiin. Siemenet ovat itämiskykyisiä ainakin 5-8, jopa 10 vuotta. Vanhat juurakot versovat kasvuun heti lumien sulettua, ja siementaimet ilmestyvät näkyviin parin viikon kuluessa. Suomessa ylivoimaisesti yleisimmin esiintyvä jättiputkilaji on kaukasianjättiputki.
Keski-Euroopassa kasvin hävittäminen vanhoilta kasvupaikoilta on kestänyt jopa kymmenen vuotta. Varmimmat ja nopeimmat torjuntatulokset saataneen yhdistämällä kemiallinen torjunta (glyfosaatti- tai MCPA-valmisteet) sekä mekaaniset menetelmät. Torjunta-aineen pitoisuuden tulee olla riittävä, ja vesistörajoituksia on noudatettava. Bio-merkityillä glyfosaattivalmisteilla sallittu ruiskutusetäisyys on kolme metriä sen hetkisestä veden pinnasta. Käsittelyn saa tarvittaessa tehdä bio-merkityillä valmisteilla vesirajaan asti, jos käytetään sivelymenetelmää. Suojaetäisyys on riskianalyysissä määritetty ruiskutuksen tuulikulkeuman perusteella. Glyfosaatti on vesieliöille haitallista. MCPA-valmisteilla suojaetäisyys on pidempi.
Torjunta-aine tappaa kasvit juurineen ja siementaimet poistetaan mekaanisesti kun niitä ilmestyy. Naudat, lampaat ja siat voivat jossain määrin syödä jättiputkia ja myös tällaisesta torjunnasta on hyviä kokemuksia. Eläimet voivat kuitenkin saada vammoja silmiin, sieraimiin ja suuhun. Suuria määriä syöneille eläimille voi tulla ruoansulatuksen ongelmia.
USS Makin Island (LHD-8)

Valmistus

Alus tilattiin Northrop Grumman Ship Systemsin Ingalls Operationilta West Bankistä Pascagoulasta Mississipistä Yhdysvalloista. Sen köli laskettiin 14. helmikuuta 2004 ja alus laskettiin vesille 19. elokuuta 2006. Alus otettiin palvelukseen 24. lokakuuta 2009 ensimmäisenä päällikkönään Robert G. Kopas.

Palvelus

Alus on palveluksessa 2012 San Diegon laivastotukikohdassa Kaliforniassa.
Stadsholmen

Stadsholmen on saari Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa, Mälarenin ja Itämeren yhtymiskohdassa. Saarta rajoittaa lännessä Mälareniin kuuluva Riddarfjärdenin selkä, idässä Itämeren lahti Saltsjön sekä pohjoisessa ja etelässä Mälarenin lyhyet laskujoet Norrström ja Söderström, jonka varrelle jää Slussenin sulku.
Saari on keskeisin osa Tukholman vanhaakaupunkia. Vanhastakaupungista suurin osa sijaitsee Stadsholmenilla. Sen naapurisaaria ovat pohjoisessa, Norrströmin puolella Strömsborg ja Helgeandsholmen ja lännessä Riddarfjärdenin puolella Riddarholmen. Saaren pinta-ala on noin 33 hehtaaria ja sillä on rantaviivaa noin 2,2 kilometriä. Useat sillat yhdistävät Stadsholmenin muihin saariin ja manner-Tukholmaan.
HMS Duncan (D37)

Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2015.
Niemisen pojat ja naapurin äijä – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa II

CD-julkaisu

Albumi on julkaistu sittemmin myös CD-muodossa. Albumin kappaleita on kuultavissa myös Iso mies ja keijukainen -levyn CD-versiolla.
M/S Polarlys

Rakentaminen

Alus tilattiin 14. kesäkuuta 1994 Ulstein Verftiltä Ulsteinvikistä Norjasta. Sen köli laskettiin 23. tammikuuta 1995 telakkanumerolla 223 ja alus laskettiin vesille 4. marraskuuta. Alus valmistui 18. maaliskuuta 1996 ja se luovutettiin Troms Fylkes Dampskibsselskap A/S:lle 23. maaliskuuta ja sen kastoi Ann-Kirstin Olsen.

Liikennöintihistoria

Alus aloitti liikennöinnin Bergenin ja Kirkenesin välillä 17. huhtikuuta 1996. Se rekisteröitiin Narvikiin Hurtigruten Group ASA:lle maaliskuussa 2006.
Koskenlaskijan morsian (vuoden 1937 elokuva)

Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun lopulle Tornionjokilaaksoon körttiläisympäristöön. Paloniemen isäntä Heikki on rahavaikeuksissa, ja päästäkseen ahdingosta hän päättää naittaa poikansa Juhanin ison talon perijälle, Nuottaniemen Hannalle. Paloniemen perhe on kuitenkin ollut osallisena onnettomuudessa, jossa Nuottaniemen poika on hukkunut. Iisakki uskoo onnettomuuden olleen tahallinen, ja Hanna yrittää saada isäntien kesken sovun aikaiseksi.

Vastaanotto

Televisioesityksen yhteydessä kriitikot kiittivät elokuvan toiminnallisia kohtauksia vakuuttaviksi ja Vaalan kykyä hyödyntää luonnon symboliikkaa ilmaisuvoimaisesti. Aiemmin komediaohjaajana ansioitunut Vaala hallitsee kriitikon arvion mukaan myös vakavan draaman, ja tuloksena on vahvaa maalaisdraamaa, josta ilmenee uskonnon keskeinen osuus maallisissakin pyrkimyksissä. Uskonnon paatoksellisuus tiivistyy arvion mukaan hienosti saarnamies Kero-Pietissä (Ossi Elstelä).
America Ferrera

Yksityiselämä

Ferrera syntyi Los Angelesissa kuusilapsisen perheen nuorimmaiseksi. Hänen vanhempansa muuttivat Yhdysvaltoihin Hondurasista 1970-luvulla. Ferreralla on neljä sisarta ja yksi veli. Ferreran äiti työskenteli Hilton-hotellissa siivouksen henkilöstöjohtajana. Äiti erosi Ferreran isästä ja kasvatti kuusi lasta yksin, toivoen heille parempaa koulutusta. Kotona puhuttiin espanjaa, mutta Ferrera puhuu myös aivan virheetöntä englantia.
Ferrera kasvoi Woodland Hillsin kaupunginosassa Los Angelesissa. Hän aloitti näyttelemisen jo kahdeksanvuotiaana koulunäytelmissä. 
Hän avioitui näyttelijä Ryan Pier Williamsin kanssa vuonna 2011 ja he odottavat perheenlisäystä kesällä 2018.
Kioton metro

Historia

Kioton metron rakentaminen kaupungin julkisen liikenteen runkoverkoksi aloitettiin vuonna 1974, samalla kuin kaupungin raitioliikennettä alettiin ajas. Viimeinen raitiolinja lakkautettiin vuonna 1978. Metron Karasuma-linjan ensimmäisen, 6,6 kilometrin mittaisen osuuden rakennustyöt kestivät kuusi ja puoli vuotta ja se avattiin liikenteelle toukokuussa 1981. Sen jälkeen linjaa pidennettiin useaan otteeseen, viimeksi vuonna 1997, jolloin avattiin myös Tōzai-linjan ensimmäinen 12,7 kilometrin mittainen osuus. Tōzai-linjaa laajennettiin vuosina 2004 ja 2008, jolloin verkosto saavutti nykyiset mittansa.
Indossamentti

Indossamentti (engl. endorsement) tarkoittaa määrännäisvelkakirjan siirtämistä toiselle henkilölle. Nimitys johtuu alkujaan vekselin selkäpuolelle (in dorso) tehtävästä siirtomerkinnästä.

Määrännäisvelkakirja

Määrännäisvelkakirja on sellainen asiakirja, jossa asiakirjan antaja on sitoutunut suorittamaan rahamäärän tai jättämään tavaran toiselle henkilölle tai sille, jolle tämä asiakirjan siirtää eli ”hänen määräämälleen”. Esimerkkejä määrännäispapereista ovat vekseli, maksuosoitus, šekki ja konossementti.

Asiakirjan siirto

Asiakirja voidaan siirtää joko niin, että siirtäjä kirjoittaa pelkän nimensä asiakirjan selkäpuolelle (blanko-indossamentti) taikka niin, että siirtäjä kirjoittaa nimensä yläpuolelle tiedon, kenelle asiakirja siirretään. Jos siirtäjä ei tahdo luovuttaa omistusoikeutta asiakirjaan, tämä on nimenomaisesti mainittava lisäämällä siirtokirjoitukseen tuota rajoitusta ilmaiseva sana (esimerkiksi inkasso).
Yle Radio Suomi Oulu

Yle Radio Suomi Oulu (aiemmin Oulu Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Pohjois-Pohjanmaa toimituksen sijaitessa Oulussa. Maakuntaradion päällikkönä toimii Aki Karjalainen, joka siirtyi tehtävään Eila Honkavaaran siirtyessä eläkkeelle.
Karjalaisen vastuulla ovat aluetoimitukset Oulussa ja Kajaanissa (Yle Radio Suomi Kajaani).