google/wiki40b huggingface dataset:
Aarno Kemppainen

Aarno Eero Julius Kemppainen (5. syyskuuta 1886 Kittilä – 12. maaliskuuta 1947 Kuopio) oli suomalainen päätoimittaja.
Kemppaisen vanhemmat olivat metsätarkastaja Adolf Kemppainen ja Agatha Charlotta Ingman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Kuopion lyseosta ja valmistui 1909 Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta.
Kemppainen oli Kuopiossa ilmestyneen Savotar-lehden päätoimittajana 1911–1918 ja Warkauden Lehden päätoimittajana 1928–1930. Hän on sen jälkeen vuodesta 1930 STT:n Kuopion toimiston johtajana.
Aarno Kemppainen oli naimisissa vuodesta 1911 Lyyli Kekkosen kanssa. Lääninreviisori ja runoilija Eino Kemppainen sekä toimittaja-kirjailija Yrjö Kemppainen olivat Aarno Kemppaisen veljiä.
Kupariaarrekulttuuri

Kupariaarrekulttuuri (engl. Copper Hoard Culture) pääosin n. 1700-1200 eaa tarkoittaa tavallisesti Pohjois-Intiasta löydettyjä muinaisia hopea- ja kupariesineiden kokoelmia. Tunnetuimpia näistä ovat ihmisenmuotoiset kuparikuviot ja harppuunamaiset keihäänkärjet. Osa kupariaarteista on löydetty paikoista, joissa oli okralla värjättyä keramiikkaa.

Ajoitus

Varhaista kupariaarteita muistuttavia esineitä on löydetty esim Lothalista jo 3. vuoistuhannelta eaa.
Varsinainen kupariaarrekulttuuri Intiassa noin 2000–1200 eaa. kukoistanut kulttuuri. Se tunnetaan kupari-hopeakätköistä. Useimmat kulttuurin löytöpaikat on ajoitettu aikaan 1700–1200 eaa.

Alue

Kulttuurin keskusalue oli Gangesin ja Jamunan yläjuoksujen välisellä tasangolla, 'doab':illa. Kupariaarteita tavataan paljon oasavaltioissa Uttar Pradesh, Bihar, Orissa ja Madhya  Pradesh. Varsinaisen kupariaarrekulttuurin: antenniperäisiä mielloka, ihmisenmuotoisia kuvioita jne. alue oli Ganga-Jamuna tasangolla 24 leveysesteesta pohjoiseen, pituuspiirien 78-84 välissä. Niinpä kupariaarrekulttuurilla tarkoitetaan yleensä Ganga-Drishadvatin doabista ja lähialueilta löydettyjä kupariaarteita, vaikka kupariesineiden kokoelmia on löydetty muualtakin Intiasta.

Doabin kupariaarteiden esineitä

Kulttuurille ominaisia aseita olivat harppuunamaiset keihäänkärjet, antenniperäiset miekat ja miekat, joissa oli perässä pieni koukku. Paljon oli litteitä, talttamaisia reiättömiä kirveitä. Muita löytöjä ovat tyylitellyn ihmisen muotoiset kuparilevyt, joissa saattoi olla kaiverruksia. Nämä muistuttavat myös kalaa. Näiden muodot ja niiden esittämät kuvat tuovat mieleen Indus-kulttuurin sinetit.
Menai Bridgen rautatieasema

Historia

Menai Bridgen aseman avasi Chester and Holyhead Railway 1. lokakuuta 1858. Se korvasi hieman lännempänä sijainneen Britannia Bridgen rautatieaseman, joka suljettiin samana päivänä.
Asema sijaitsi juuri ratojen erkanemiskohdassa. Siellä oli neljä laituria: kaksi reunoilla ja kaksipuolinen laiturisaareke keskellä. Kolmikerroksinen H-kirjaimen muotoinen asemarakennus sijaitsi raiteiden eteläpuolella. Laitureiden itäpuolella oli jalankulkutunneli, jota pitkin pääsi laiturisaarekkeelle ja raiteiden ali. Saareke oli kapeahko, koska ratojen risteys oli lähellä, ja niinpä siellä oli tilaa vain yksinkertaiselle puiselle katokselle. Aseman itäpuolella oli opastinrakennus, kaksi sivuraidetta tavaraliikenteelle ja varastorakennus. Länsipuolella linjojen välissä oli niin ikään ratapiha.
Koska Menai Bridge oli vaihtoasema kahden linjan välillä, se pysyi suhteellisen vilkkaana, ja liikennemäärät nousivat taas entiselleen myös ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Liikenne pysyi vilkkaana vielä 1960-luvullakin, mutta siitä huolimatta asemaa ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa. Raportti johti monien Menai Bridgen asemalla pysähtyneiden vuorojen lakkauttamiseen, ja lopulta myös se suljettiin 14. helmikuuta 1966. Tavaraliikenteen käytössä se pysyi 4. maaliskuuta 1968 asti.
Laiturit purettiin pian aseman sulkemisen jälkeen. Asemarakennus sen sijaan purettiin vasta 1980-luvulla, jolloin sen tilalle rakennettiin päiväkoti. Ratapihojen alueelle rakennettiin teollisuusrakennuksia. Ainoa Menai Bridgen asemasta jäänyt merkki on alikulkutunneli, joka oli vielä ainakin syyskuussa 2012 entisellään.
Ilmo Valtonen

Ilmo Juhani Valtonen (s. 3. helmikuuta 1962 Nurmes) on suomalainen graafinen suunnittelija, joka on tullut tunnetuksi yritysten liikemerkkien ja logojen suunnittelijana.
Ilmo Valtonen kouluttautui aluksi metallisepäksi ja työskenteli miltei kahdeksan vuotta nurmeslaisessa metalliyrityksessä suunnittelijana, koneistajana ja hitsaajana. Hän lähti opiskelemaan graafista suunnittelua Lahden muotoiluinstituuttiin, josta valmistui 1990. Jo vuonna 1987 Valtonen voitti ensimmäisen tunnuskilpailunsa ja sijoittui kakkoseksi julistekilpailussa. Vuonna 1991 hän voitti sata tuhatta markkaa ja ensimmäisen palkinnon kilpailussa, jossa etsittiin uutta tunnusta yhdistyville MTV:lle ja Kolmoskanavalle.
Valmistuttuaan Lahdesta Valtonen aloitti graafikonuransa Kyösti Variksen ja Esa Ojalan yrityksessä Varis & Ojala. Viherjuuren Ilme -yrityksessä Valtonen työskenteli kahdeksan vuotta, kunnes 2002 kutsuttiin kehittämään mainostoimisto PHS:n designtoimintoja. Vuonna 2004 Valtonen siirtyi Dynamo Advertising -toimiston yhteyteen perustetun Dynamo Identityn osakkaaksi. Vuonna 2008 Valtonen osti Dynamo Identityn kokonaan itselleen ja muutti sen nimeksi Design Ilmo Valtonen Oy. Yritys meni konkurssiin 2010, mutta Valtonen jatkaa suunnittelutyötä toiminimellään.
Valtonen on suunnitellut tai uudistanut muun muassa Elisan, Eteran, Itellan, Leonian, LähiTapiolan ja Valtran yritysilmeet sekä Finlandia-talon, Lahden Sibeliustalon, Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoden 2000 ja Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuosihankkeen hakemusvaiheen ”Turku palaa” -tunnukset.
Valtonen toimi Grafian puheenjohtajana 1994–1997. Muotoilun valtionpalkinto hänelle myönnettiin 2004.
Matter

Juoni

Sarlien kuningas Hausk murhataan. Murhan takana on hänen avustajansa tyl Loesp, joka ottaa vallan itselleen ja yrittää tappaa myös Sarlien laillisen kruununperillisen. Ferbin, laillinen kruununperillinen ja kirjan päähahmo, pelastautuu lähtemällä maanpakoon avustajansa Holsen kanssa. Ferbin pyrkii saamaan kruununsa takaisin pyytämällä apua siskoltaan, Djan Seriy Anaplialta, joka työskentelee agenttina Kulttuurin erityisolojen jaoksessa.
Kulttuurin teknologia ja käytettävissä olevat voimavarat ovat valtavasti paremmat kuin Sarlien, mutta Sarlien valtakunta sijaitsee Sursamen kehäplaneetalla (engl. shellworld), johon Kulttuurilla ei ole suoraa toimivaltaa. Kehäplaneetta on keinotekoinen planeetta, joka on jaettu tasoihin. Tasot on eristetty toisistaan, mutta niiden välillä voi kulkea tunnelikuilujen kautta. Kehäplaneetan tasot ovat erilaisia. Niissä voi olla esimerkiksi ilmakehä ja keinoaurinko. Sursamenilla tasot on pääsääntöisesti jaettu niin että teknisesti kehittyneemmät kulttuurit ovat lähempänä pintaa. Korkean tekniikan kulttuurit ovat laatineet yhteiset säännöt tasojen välisten asioiden hoitamiseen. Alempien tasojen asioihin ei pääsääntöisesti saa puuttua, mikä monimutkaistaa Ferbinin tilannetta hänen hakiessaan apua Kulttuurilta.
Tasojen välisistä säännöistä huolimatta Sarleja korkeammalla tasolla elävät Octit puuttuvat Sarlien sotaan Deldeyden kanssa. Octit antavat kuningas Huskille tekniikkaa ja informaatiota, jotta Octit pääsisivät käsiksi Deldeyden alueella sijaitsevaan muinaiseen kaivaukseen. Octit uskovat löytävänsä kaivauksista kehäplaneetan historiaa miljoonien vuosien takaa. Hausk voittaa sodan, mutta hänen avustajansa tyl Loesp murhaa hänet ja riistää kruunun Ferbiniltä. Virallisen tiedon mukaan Ferbin on kuollut, ja 
tilapäishallitsijana toimii Tyl Loesp kunnes Ferbinin nuorempi veli Oramen on riittävän vanha ollakseen kuningas.
Ferbin löytää pakomatkallaan Kulttuurin erityisolojen edustajia, jotka ovat kuulleet kiinnostavia huhuja kehäplaneetalta. Ferbin, Holse, Kulttuurin alus ja tekoäly nimeltään Liveware Problem, hänen avatarinsa Hippinse sekä Ferbinin sisko Djan Seriy Anaplian palaavat kehäplaneetalle tutkimaan ja syrjäyttämään tyl Loespin vallasta. Se täytyy tehdä salassa kaikilta kehäplaneetan asukeilta, joista osa on teknisesti lähes yhtä edistyneitä kuin Kulttuuri.
Ennen kuin Ferbin ja hänen apurinsa palaavat planeetalle, tyl Loesp ja Octit kaivavat Deldeyn kaivauksilta esiin muinaisen koneen. Octit uskovat, että kyseessä on tekoäly, joka kuuluu Involucroihin. Involucrat elivät kaukana menneisyydessä ja rakensivat kaikki kehäplaneetat. Kone käynnistetään, ja paljastuu että se edustaakin Ilnejä, joiden suunnitelmana oli miljoonia vuosia sitten tuhota kaikki kehäplaneetat. Iln tuhoaa konetta itseään kaivaneet Octit ja Sarlit, mukaan lukien tyl Loespin ja Oramenin. Tämän jälkeen Iln ryhtyy tuhoamaan koko kehäplaneettaa. Ferbin, Holse, Liveware Problem, Hippiense ja Djan Seriy saapuvat paikalle estämään tätä. Liveware Problem, Hippinse ja Ferbin tuhoutuvat taistelussa Ilniä vastaan. Djan Seriy uhraa itsensä tuhotakseen Ilnin taistelukoneen. Holse jää eloon kertomaan taistelusta muille.
Valtiosimulaattori

Valtiosimulaattorit tai valtionrakentelupelit ovat videopelien lajityyppi, jossa pelaaja ohjaa kokonaista kansakuntaa tai valtiota ja kamppailee muita vastaan elintilasta ja johtoasemasta maailmassa. Valtiosimulaattorit ovat lähes poikkeuksetta strategiapelejä ja ovat näin jaettavissa vuoropohjaisiin simulaattoreihin (esimerkiksi Civilization-sarja) ja tosiaikaisiin simulaattoreihin (esimerkiksi Victoria: An Empire Under the Sun). Useimpia genren pelejä yhdistää valtiokeskeisyyden lisäksi monimutkainen ja yksityiskohtainen pelimekaniikka, joka painottaa taloudellisen ja teknologisen kehityksen merkitystä.
Rabia Djelti

Rabia Djelti (5. elokuuta 1954) on algerialainen kirjailija joka kirjoittaa sekä arabiaksi että ranskaksi. Hän on toiminut myös journalistina. 
Rabia Djeltin vanhemmat olivat kiinnostuneita kirjallisuudesta ja hän löysi kotinsa hyllystä ranskalaisia klassikoita. Hän kävi alakoulun perheen asuessa Marokossa, yläkoulun Algeriassa ja aloitti kirjallisuuden opiskelun Oranissa, Algeriassa. Tohtoriksi hän valmistui Damaskoksen yliopistosta Syyriasta.
Runoutta Djelti ryhtyi kirjoittamaan ensiksi arabiaksi vuonna 1981 työskennellen samalla journalistina. Hänen myydyimmät kokoelmansa ovat ranskaksi käännetty Murmures du Secret vuodelta 2002 ja Qui est-ce dans la miroir vuodelta 2003.  Vuonna 2010 hän ryhtyi prosaistiksi. Hänen romaaninsa ilmestyivät 2013 ja 2016. 
Algerian sisällissodan aikana 1990-luvulla Rabia Djeltin ja hänen miehensä henkeä uhattiin useasti. Vuonna 1992 hän pelastui murhayritykseltä kuin ihmeen kautta. Tapauksen jälkeen perhe sai turvapaikan Ranskasta.
Rabia Djeltillä ja hänen kirjailijamiehellään Amin Zawawilla on yksi tytär, Lina Doran, joka on laulaja-lauluntekijä.
Carl Olof Cronstedt (nuorempi)

Carl Olof Cronstedt (18. lokakuuta 1800 Tukholma – 5. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli suomalainen eversti, kuvernööri, salaneuvos ja senaattori.
Cronstedtin vanhemmat olivat vara-amiraali Carl Olof Cronstedt ja Beata Sofia Wrangel af Sauss. Hän oli naimisissa Wilhelmina Augusta von Schwanenbachin (1798–1878) kanssa.
Cronstedt oli paašina Pietarissa 1816–1819 ja keisarillisen hovin kamaripaašina 1819–1820. Hän palveli sitten vänrikkinä Henkikaartin Semjonovin rykmentissä 1820 ja luutnanttina Petrovskin jalkaväkirykmentissä 1820–1823. Hän oli 23. jalkaväkidivisioonan divisionnankivalterina 1822–1824, Petrovskin rykmentin esikuntakapteenina 1824–1827, 23. jalkaväkidivisioonan komentajan adjutanttina 1827–1829 sekä viimeksi kapteenina Petrovskin rykmentissä 1829–1830 ja Henkikaartin krenatöörirykmentissä 1830–1833. Hän erosi armeijan palveluksesta everstin arvoisena 1833.
Cronstedt toimi Vaasan läänin kuvernöörinä 1837–1845 ja oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1845–1870. Hänestä tuli salaneuvos 1862 ja vapaaherra 1870. Cronstedt oli mukana säätyvaltiopäivillä aatelissäädyn edustajana 1863–1864 ja 1867.
Aikavaativuusluokka

Aikavaativuusluokka on tietojenkäsittelytieteen käsite, joka kuvaa funktion tai algoritmin ajallista käyttäytymistä, usein syötteen koon  funktiona. Erityisesti 
vakiotermit ja -kertoimet jätetään näistä pois, jolloin luokasta näkee nopeasti, kuinka nopeasti aikavaatimukset
kasvavat suhteessa syötteen kokoon.
Vismuttipentafluoridi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa vismuttipentafluoridi on valkoisia neulasmaisia kiteitä. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen hilakeskeinen rakenne ja rakenne koostuu pitkistä polymeeriketjuista, jotka ovat järjestäytyneet kerroksittain. Vismuttipentafluoridi liukenee moniin orgaanisiin ja epäorgaanisiin liuottimiin, mutta veden kanssa se reagoi erittäin voimakkaasti. Reaktiossa muodostuu otsonia, happidifluoridia ja ruskeaa vismutti(V)oksifluoridia. Vismuttipentafluoridi on erittäin voimakas hapetin ja fluoraava reagenssi. Se esimerkiksi muodostaa hiilivedyistä fluorihiilivetyjä, uraanitetrafluoridista uraaniheksafluoridia, bromista bromitrifluoridia ja -pentafluoridia ja kloorista kloorimonofluoridia. Aine on vahva Lewis-happo ja reagoi monien fluoridien kanssa muodostaen yhdisteitä, joissa on heksafluorivismutaatti-ioni BiF₆⁻. Kuumennettaessa yli 120 °C:n yhdiste alkaa hajota fluoriksi ja vismuttitrifluoridiksi.

Valmistus ja käyttö

Vismuttipentafluoridia voidaan valmistaa kuumentamalla vismuttia tai vismuttitrifluoridia noin 500–600 °C:n lämpötilaan fluorin tai klooritrifluoridin toimiessa fluoraavana reagenssina. Tuote puhdistetaan sublimoimalla alipaineessa.
Orgaanisissa synteeseissä vismuttipentafluoridia voidaan käyttää fluoraavana reagenssina. Siitä valmistetaan muun muassa jodifluorialkaaneja, fluorattuja polttoaineseoksia ja fluorialkyylifosforaaneja. Aine toimii myös katalyyttinä muodostettaessa karbokationeja.
Christopher Trimmel

Christopher Trimmel (s. 24. helmikuuta 1987 Oberpullendorf) on itävaltalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on ollut oikealla laidalla niin puolustuksessa, keskikentällä kuin hyökkäyksessäkin. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Union Berliniä ja on joukkueensa kapteeni.
Trimmel aloitti pääsarjauransa Rapid Wienissä, jonne hän siirtyi ASK Horitschonista kesällä 2008. Kuuden kauden aikana hän pelasi Itävallan Bundesliigassa 149 ottelua ja teki niissä 18 maalia. Kesällä 2014 hän siirtyi silloin Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Union Berliniin. Keväällä 2019 joukkue nousi pääsarja Bundesliigaan.
Trimmel on pelannut Itävallan maajoukkueessa viisi ottelua, joista kaksi elo-syyskuussa 2009, yhden maaliskuussa 2010 ja kaksi lokakuussa 2019. Kaikissa näissä hän on tullut vaihtopelaajana kentälle.
Joey Ramone

Elämä ja ura

Joey kasvoi Forest Hillsissä, Queensissä. Hänen pikkuveljensä on muusikko Mickey Leigh. 13-vuotiaana Joey aloitti rumpujen soiton ja hän olikin Ramonesin alkuperäinen rumpali. Vuonna 1974 hän perusti yhtyeen Johnny Ramonen ja Dee Dee Ramonen kanssa. Kohta Tommy Ramone vaihdettiin rumpuihin ja Joeystä tuli vokalisti. Hän oli Ramonesissa koko sen olemassaoloajan (1974–1996). Joey oli monien mielestä yhtyeen ”sydän ja sielu” ja hänen lempikappaleitaan olivatkin balladit ja rakkauslaulut. C. J. Ramone kutsui Joeya ”bändin hipiksi”. Hän oli 196cm pitkä. 
Joey ei puhunut kitaristi Johnny Ramonelle pitkään aikaan, koska tämä ”varasti” Joeyn tyttöystävän, Lindan, jonka kanssa Johnny myöhemmin meni naimisiinkin. Tästä Joey sai tarinan mukaan idean kappaleeseen ”The KKK Took My Baby Away”. Veljen kirjasta käy ilmi, että kyse on Joeyn mustasta tyttöystävästä, jonka vanhemmat hakivat tytön pois Joeyn luota, koska eivät hyväksyneet erirotuisten seurustelua. Mickeyn kysyttyä, kuka haki tytön, Joey vastasi: KKK.
 Vuonna 2002 ilmestyi hänen ainoa sooloalbuminsa, Don’t Worry About Me, jota hän oli työstänyt kirjaimellisesti kuolinvuoteellaan. Albumilta nousi hitiksi kappale ”What a Wonderful World”.

Sairaudet ja kuolema

Joeyn on väitetty sairastaneen Marfanin oireyhtymää. Hänen veljensä kuitenkin kiisti väitteen Mickey Leighin ja Legs McNeilin kirjanjulkistamistilaisuuden haastattelussa.
Vuonna 2001 Joey kuoli imusolmukesyöpään. Syöpä oli ollut hänellä jo 1990-luvulta saakka. Hän kuoli pääsiäissunnuntaina 15. huhtikuuta 2001 kello 14.40 Presbyterial Hospital -sairaalassa kuunnellessaan U2:n kappaletta ”In A Little While”.
Vuonna 2003 New Yorkissa nimettiin Joeyn mukaan katu  ”Joey Ramone Place”. Hänelle on myös järjestetty monia muistokonsertteja.
Aivot altaassa

Aivot altaassa on tietoteoriaan liittyvä ajatuskoe. Ajatuskokeessa lähdetään tilanteesta, jossa aivot on irrotettu ruumiista, asetettu ravinneliuosta täynnä olevaan altaaseen ja kytketty tietokoneeseen, joka syöttää niille aistimaailmaa vastaavia ärsykkeitä.
Äärimmäisten skeptikkojen mukaan emme voi varmasti tietää, elämmekö todellisuudessa vai olemmeko vain aivot altaassa. Siten emme ehkä voisi luottaa tietävämme mitään varmasti. Hilary Putnamin mielestä taas kukaan ei voi loogisesti todeta olevansa pelkässä lumetodellisuudessa elävät aivot.
The Last Shadow Puppets

Perustaminen

Elokuussa 2007 NME raportoi, että Arctic Monkeysin laulaja Alex Turner ja vastaperustetun The Rascalsin Miles Kane äänittäisivät albumin James Fordin kanssa, joka myös tuottaisi levyn ja soittaisi sillä rumpuja. Turner ja Kane ystävystyivät, kun Kanen edellinen yhtye The Little Flames esiintyi Arctic Monkeysin lämmittelijänä Britannian kiertueella 2005. Turner ja Kane kirjoittivat kappaleita yhdessä myös Arctic Monkeysin vuoden 2007 kiertueella, jolla The Little Flames jälleen lämmitteli. Lisäksi Kane soitti kitaraa yhtyeen Favourite Worst Nightmare -albumin kappaleessa "505", sekä "Fluorescent Adolescent" -singlen b-puolissa "The Bakery" and "Plastic Tramp". Kane oli mukana myös vierailevana esiintyjänä Arctic Monkeysin keikoilla 2007, Glastonbury mukaan luettuna.
The Last Shadow Puppetsin albumin ensimmäiset äänitykset tehtiin Ranskassa elokuussa 2007. Joulukuussa Owen Pallett nimitettiin vastaamaan albumin jousi-, puhallin- ja lyömäsoitinsovituksista London Metropolitan Orchestran kanssa. Äänitysten aikana Turner and Kane pestasivat myös Luke Seomoren ja Joseph Bullin dokumentoimaan projektin etenemistä.

The Age of the Understatement

Helmikuussa 2008 duo paljasti, että yhtyeen nimi olisi The Last Shadow Puppets, ja että se julkaisisi The Age of the Understatement -nimisen albumin 21. huhtikuuta 2008. Albumi meni suoraan brittilistan ykköseksi. Sen ensimmäinen single "The Age of the Understatement" julkaistiin viikkoa aiemmin, 14. huhtikuuta, ja se sisälsi kappaleen "Two Hearts in Two Weeks" sekä coverit 
Billy Furyn "Wondrous Place" - ja David Bowien "In the Heat of the Morning" -kappaleista. Näistä jälkimmäisen Turner on nimennyt yhdeksi lempikappaleistaan. Duo on sanonut ottaneensa vaikutteita Scott Walkerilta ja Bowien varhaisesta tuotannosta. 
Albumilta julkaistiin myöhemmin kaksi muuta singleä "Standing Next to Me" (7. heinäkuuta 2008) sekä "My Mistakes Were Made for You" (20. lokakuuta 2008).
Albumi oli ehdolla vuoden 2008 Mercury Music Prize -palkinnon saajaksi, mutta palkinnon sai Elbow-yhtyeen The Seldom Seen Kid.

Toinen albumi

Yhtyeen toinen albumi, Everything You’ve Come to Expect julkaistiin huhtikuussa 2016.

Esiintymiset

Yhtye soitti ensimmäisen keikkansa Brooklynissa, New Yorkissa Sound Fix Recordsissa 4. maaliskuuta 2008 ja toisen  Lower East Siden Cake Shopissa seuraavana iltana.
Kesällä 2008 yhtye soitti salaisen keikan Glastonburyssa, jossa oli mukana Arctic Monkeysin rumpali Matt Helders sekä The Raconteursista ja The White Stripesista tuttu Jack White.
Heinäkuussa duo esitti kappaleen "Standing Next to Me" syntymäpäivälahjana Jo Whileylle BBC Radio 1:llä, minkä lisäksi he   coveroivat Rihannan "SOS" -kappaleen.
Vuoden 2008 Reading ja Leeds -festivaaleihin valmistuessa yhtye soitti kaksi pienimuotoista konserttia 16-päisen orkesterin kanssa Portsmouth Guildhallissa ja Oxford New Theatressa. Loka- ja marraskuussa 2008 yhtye aloitti pääesintyjänä ensimmäisen kiertueensa Isossa-Britannissa ja Yhdysvalloissa. Se sai yleisesti hyvät arvostelut sekä faneilta että kriitikoilta.
Neuvostoliiton 67. kivääridivisioona

Neuvostoliiton 67. kivääridivisioona oli Neuvostoliiton puna-armeijan (myöhemmin Neuvostoliiton asevoimien) jalkaväkidivisioona.

Perustaminen

Divisioona muodostettiin vuonna 1923 Leningradin sotilaspiirin militiaprikaateista muodostetusta 20. kivääridivisioonasta uudelleen nimeämällä 21. toukokuuta 1936.

Toinen maailmansota

Kesäkuussa 1941 Saksan aloittaessa operaatio Barbarossan divisioona kuului Balttian erityissotilaspiirin alaiseen 27. armeijaan. Divisioonan tehtävänä oli Liepājan alueen puolustaminen. Saksan 291. jalkaväkidivisioonan saavuttaessa kaupungin 23. kesäkuuta alkoi kolmipäiväinen taistelu kaupungin hallinnasta, mikä päättyi saksalaisten voittoon. Taistelun jälkeen divisioonan jäänteet vetäytyivät Kuurinmaan halki kohti Riikaa. Divisioonankomentaja eversti tai kenraalimajuri Nikolai Dedaev sai surmansa 27. kesäkuuta 1941. Kärsittyään taisteluissa raskaita tappioita divisioona lakkautettiin 19. syyskuuta 1941.
Divisioona muodostettiin uudelleen syyskuussa 1941 ja se osallistui taisteluihin suomalaisia vastaan. Divisioona kuului Pohjois-Norjaa miehittäneeseen 14. armeijaan toukokuussa 1945.

Kylmä sota

Vuonna 1957 divisioona nimettiin 116. motorisoiduksi kivääridivisioonaksi ja se lakkautettiin 1960.
Ligne claire

Ligne claire eli selkeä viiva on sarjakuvan piirrostyyli, jonka ensimmäisenä edustajana pidetään Hergéä, Tintin luojaa. Termin keksi Jooste Swarte vuonna 1977. Tyylissä viiva on selkeä ja paksuudeltaan sama. Varjostusta joko ei käytetä ollenkaan tai vain hyvin vähän. Värit ovat kirkkaita. Vaikka taustat ovat realistisia, hahmot voivat olla tyyliteltyjä tai humoristisia.
Hergé piirsi aluksi yhdysvaltalaisia 1920–1930-luvun sanomalehtisarjakuvia muistuttavalla tavalla, kunnes hänen tyylinsä kehittyi toisen maailmansodan jälkeen ligne claireksi. Viivan lisäksi myös tarinoiden juonet olivat suoraviivaisen selkeitä.
Suuri osa ”Brysselin koulukuntaa” alkoi käyttää tätä tyyliä, kuten Edgar P. Jacobs, Bob De Moor, Roger Leloup ja Jacques Martin, joista monet myös tekivät töitä Tintin-lehdelle.
Ligne claire oli huipussaan 1950-luvulla, mutta sen vaikutus alkoi heiketä seuraavalla vuosikymmenellä ja monet uuden sukupolven sarjakuvantekijät pitivät sitä vanhanaikaisena.
1970-luvun lopulla se tuli kuitenkin jälleen muotiin, suurelta osin hollantilaisten piirtäjien Joost Swarten ja Theo van den Boogartin sekä ranskalaisen Jacques Tardin ansiosta.
Nykyään ligne claire on usein itseironista. Van den Boogart käyttää selkeää tyyliä vastakohtana hahmojensa moraalittomuudelle. Tardi taasen loi sillä Adèle-sarjaansa nostalgisen tunnelman, jolle juoni luo kontrastin.
Ligne claire ei ole rajoittunut ranskalaisbelgialaisiin sarjakuviin. Brittiläinen Martin Handford ja yhdysvaltalainen Geof Darrow ovat myös tätä tyyliä käyttäneet.
Petri Lindroos

Petri Lindroos (10. tammikuuta 1980 Espoo) on suomalainen muusikko, joka soittaa kitaraa ja laulaa murinatyylillä.
Lindroos tunnetaan metalliyhtyeen Ensiferum laulaja-kitaristina. Lindroos vaikutti myös Norther -yhtyeessä vuoteen 2009 asti. Lisäksi hän soittaa kitaraa Helloween-tribuuttiyhtye Welloheenissä. Northerissa ja sen edeltäjässä Requiemissä Lindroos soitti vuosina 1996–2009 ja oli yksi yhtyeen perustajajäsenistä. Ensiferumiin hänet nimitettiin vuonna 2004 Jari Mäenpään korvaajaksi. Hän jätti Northerin maaliskuussa 2009 keskittyäkseen Ensiferumiin.
Lindroos soittaa Jacksonin, Ibanezin ja Kramerin kitaroilla.
Cattanooga Cats

Cattanooga Cats oli vuosina 1969–1971 esitetty yhdysvaltalainen piirrossarja, jota kertyi seitsemäntoista jakson verran. Sarjan lähetykset alkoivat 6. syyskuuta 1969 ja loppuivat 4. syyskuuta 1971. Sarjan tuotti tunnettu animaatioyhtiö Hanna-Barbera, ja sitä esitettiin ABC-kanavalla. Sarjaa ei ole esitetty Suomessa.

Cattanooga Cats -sarjan juoni ja paljastukset

Sarja perustuu 1960-luvun lopun popmusiikkiaikakauteen. Sarjassa neljä kissaa Country (kitara ja laulu), Kitty Jo (laulu ja tanssi), Scoots (basso) ja Groove (rummut) kiertävät ympäri maata ja joutuvat vähän väliä monenmoiseen tilanteisiin. Lauluosuuksien esittäjinä ovat Michael Lloyd ja Peggy Clinger.