google/wiki40b huggingface dataset:
Oswaldo Sánchez

Oswaldo Javier Sánchez Ibarra (s. 21. syyskuuta 1973 Guadalajara, Jalisco, Meksiko) on meksikolainen jalkapallomaalivahti.

Seuraura

Sánchez aloitti ammattilaisuransa vuonna 1993 Club Atlaksessa. Hän pelasi Atlaksessa vuoteen 1996 asti, ennen kuin hän siirtyi meksikolaiseen suurseuraan Club Americaan. Americassa Sánchez pelasi kolme vuotta ja pelasi joukkueen riveissä 76 ottelua. Vuonna 1999 hän siirtyi Club Deportivo de Guadalajaraan. Hän pelasi Guadalajarassa pitkään ja voitti joukkueessa Meksikon mestaruuden vuonna 2006. Kauden 2006–2007 päätteeksi Sánchez siirtyi Santos Lagunaan, sitä ennen hän ehti pelata 272 ottelua Guadalajaran maalilla. Hän on voittanut Santos Lagunan riveissä Meksikon mestaruuden kahdesti, 2008 ja 2012. Sánchez oli Lagunan kokenein pelaaja ja joukkueen kapteeni. Hän on pelannut Santos Lagunan ykkösmaalivahtina 207 ottelua.

Maajoukkueura

Sánchez teki maajoukkuedebyyttinsä Meksikon maajoukkueessa vuonna 1996, ja hänet valittiin Meksikon joukkueeseen Confederations Cupiin 1996. Vuoden 1998 MM-kisoissa hän oli Meksikon ykkösvahti ja pelasi joukkueensa kaikki ottelut. Meksiko kuitenkin putosi jatkosta neljännesvälierissä, hävittyään tiukan taiston Saksalle 2-1. Javier Aguirren tultua Meksikon valmentajaksi 2001 Sánchez menetti ykkösvahdin paikkansa. Niinpä hän oli vuoden 2002 MM-kisoissa Meksikon kakkosmaalivahti Óscar Pérezin takana. MM-kisoissa 2006 Sánchez oli jälleen Meksikon ykkönen ja pelasi maan kaikki kolme alkulohko-ottelua sekä neljännesvälieräottelun. Hänen osallistumisensa ensimmäiseen otteluun Irania vastaan tai ylipäänsä koko kisamatkansa olivat peruuntua hänen isänsä menehdyttyä yllättävästi hieman ennen turnauksen alkua. Sánchez lensi Saksasta kotiin Meksikoon hautajaisiin mutta palasi joukkueen mukaan pian ja pelasi Iran-ottelun. Ottelussa Sánchez pelasi varmaotteisesti ja kylmäpäisesti mutta lyyhistyi ottelun päätyttyä polvilleen ja itki vuolaasti. Meksikon kisat päättyivät neljännesvälierissä tappioon Argentiinalle jatko-ajalla. Vuonna 2009 Meksikon valmentajaksi palasi Aguirre, jolta ei taaskaan luottoa Sáncheziin herunut vaan konkarivahti ei päässyt edes kolmosvahdiksi MM-joukkueeseen 2010 vaikka oli pelannut suurimman osan karsinta-otteluista.
Sánchez on voittanut Meksikon ykkösvahtina CONCAF Gold Cupin(Pohjois-Amerikan mestaruus) kahdesti vuosina 1996, 2003.
Sánchez pelasi 99. ja viimeisen maaottelunsa ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan lokakuussa 2011. Meksiko hävisi ottelun 1-2 ja kapteeni Sánchez vaihdettiin kentältä raikuvien aplodien saattelemana Alfredo Talaveran tullessa hänen tilalleen kentälle.

Pelityyli

Sánchez on hyvin aggressiivinen torjuja ja hän omaa hyvät reaktiot. Hän on myös kuumaverinen maalivahti ja karjuu silloin tällöin niin omilleen, vastustajille kuin tuomarillekin pää punaisena.
J. W. Tuura

Juhana Vilhelm (J. W. ) Tuura (sukunimi alk. Thrulsson; 31. heinäkuuta 1885 Tampere – 2. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija. Hän kirjoitti poliittisia pakinoita Uusi Suomi-lehteen nimimerkillä Timo.
Tuuran vanhemmat olivat isännöitsijä Anders Thrulsson ja Eva Wilhelmina Gröndahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa.
Tuura työskenteli toimitussihteerinä Helsingin Sanomissa 1910–1918 ja Uudessa Suomessa 1919–1920. Tuura oli sitten Savo-lehden päätoimittajna 1920–1922, Uuden Suomen toimittajna 1922–1924, ulkoasiainministeriön sanomalehtijaoston virkailijana 1925–1927 ja Iltalehden vakinaisena avustajana 1925–1930. Hän oli Kotimaisen työn liiton palveluksesa 1927–1930 ja Ajan Sanan toimittajana 1930–1932.
Tuura toimi vuodesta 1932 Uuden Suomen poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä Timo mutta hän ei kuitenkaan kuulunut lehden vakinaisiin toimittajiin. Kiivaana antikommunistina tunnetulla Tuuralla oli myös luottamustehtäviä kokoomuspuolueen järjestöissä. Tuura jäi eläkkeelle Uudesta Suomesta elokuussa 1955 mutta hän avusti lehteä vielä satunnaisesti tämän jälkeenkin. Tuura kritisoi 1950-luvun pakinoissaan voimakkaasti pääministeri Urho Kekkosta ja syytti häntä kommunistikytköksistä sekä kokoomuksen diskriminoinnista.
J. W. Tuura oli naimisissa Kerttu Emilia Simolinin (sukunimi vuodesta 1906 alkaen Hirvelä; 1887–1919) kanssa vuosina 1909–1919. Heillä oli neljä lasta. Kääntäjänä toiminut Kerttu Tuura suomensi muun muassa Jack Londonin romaanit Klondyken kuningas (alk. Burning daylight) ja Onnen suosikki sekä Octave Feuilletin kirjan Nuoren naisen päiväkirja. Tuura meni toisen kerran naimisiin 1921 Sanni Heleniuksen kanssa.
David Ogilvy

David MacKenzie Ogilvy [ˈoʊɡəlviː] (23. kesäkuuta 1911 – 21. heinäkuuta 1999) oli brittiläinen mainosmies, josta käytettiin myös nimitystä ”mainonnan isä”. 
Ogilvy opiskeli Oxfordin yliopistossa mutta jätti opintonsa kesken. Hän aloitti uransa kaupallisella alalla myymällä AGA-liesiä hyvällä menestyksellä. Tämän jälkeen Ogilvy kirjoitti pyynnöstä liesien myymistä käsittelevän ohjekirjasen The Theory and Practice of Selling the AGA cooker. Hän liittyi Mather & Crowther -mainostoimiston henkilökuntaan, jossa hänen veljensä Francis jo työskenteli.
Ogilvy teki galluptutkimuksia ja harjoitti maanviljelystä, ennen kuin hän ryhtyi osaomistajaksi mainostoimistossa Ogilvy & Mather. Eläkkeelle hän jäi 1973. Suurelta osin hänen luomansa Ogilvy Group päätyi WPP:n omistukseen 1989.
Juan Carlos Wasmosy

Juan Carlos Wasmosy Monti (s. 15. joulukuuta 1938) on paraguaylainen poliitikko, maansa presidentti 15. elokuuta 1993 – 15. elokuuta 1998 Colorado-puolueesta. Wasmosyn unkarilaiset esi-isät ovat tulleet Brasiliaan Debrecenistä, Unkarista vuonna 1828. Silloin sukunimenä oli vielä Vámosy, József Vámosy oli vaihtanut sen Wamosyyn. Suvun jäseniä on myöskin brasilialainen Alceu Wamosy (1895-1923), runoilija.
Wasmosy opiskeli diplomi-insinööriksi Universidad de Asunciónissa. Hänen johtamansa CONEMPA-yhtiö toteutti Paranán Itaipún patohankkeen Paraguayn puolen ja hän keräsi huomattavan varallisuuden.
Presidentti Andrés Rodríguez nimitti Wasmosyn kehitysministeriksi 1991 ja Colorado-puolue valitsi Wasmosyn presidenttiehdokkaaksi vuoden 1993 vaaleihin, jolloin hänet valittiin presidentiksi ensimmäisissä demokraattisissa vaaleissa sitten vuoden 1954. Hän nimitti hallitukseensa suuren joukon entisen diktaattori Alfredo Stroessnerin tukijoita, eikä jatkanut edeltäjänsä uudistuslinjaa.
Armeijan komentaja, kenraali Lino Oviedo yritti vallankaappausta huhtikuussa 1996. Wasmosy sovitteli tarjoamalla Oviedolle ministerinpaikkaa, mutta hänet vangittiin pian ja tuomittiin sotaoikeudessa. Vuoden 1998 presidentinvaaleissa Raúl Cubas asettui Colorado-puolueen ehdokkaaksi tavoitteenaan vapauttaa Oviendo.
Vuonna 2002 Wasmosy tuomittiin korruptiosta neljäksi vuodeksi vankeuteen. Hän oli kavaltanut kuusi miljoonaa valtion varoja sosiaalirahastosta.
Gilbert Gottfried

Gilbert Gottfried (s. 28. helmikuuta 1955 New York) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hänet tunnetaan ääninäyttelijänä muun muassa Jagon ääniroolista piirroselokuvissa Aladdin, Jafarin paluu, ja Aladdin ja Varkaiden kuningas sekä animaatiosarjassa Mikin klubi. Gottfriedin tavaramerkit stand-up-koomikkona ovat hänen korviaraastava äänensä, liioitellut eleensä, tihrusilmäinen katseensa ja räävittömät herjansa.
Gottfried aloitti uransa 15-vuotiaana ja ryhtyi kiertämään Yhdysvaltoja stand-up koomikkona. Hän nousi maanlaajuisesti tunnetuksi vuosina 1980–1981 saatuaan kiinnityksen Saturday Night Liveen. Vuonna 1983 hän esiintyi myöhäisillan Thicke of the Night -ohjelmassa sekä pikkurooleissa elokuvissa. Sen jälkeen hän aloitti oman myöhäisillan shownsa, USA Up All Night. Vuonna 1992 hän antoi äänensä Disneyn Aladdinin papukaija Jagolle, minkä jälkeen hän on tehnyt useita muitakin äänirooleja animaatioelokuvissa. Gottfried jatkaa uraansa myös aktiivisena stand-up-koomikkona ja esiintyy säännöllisesti suosituissa talk showeissa kuten The Tonight Show with Jay Leno ja The Howard Stern Show.
Mr Gay World

Mr Gay World on vuosittainen homomiesten kauneuskilpailu. Kilpailu on nelipäiväinen, ja siinä otetaan huomioon ulkoisen kauneuden lisäksi muun muassa julkiset puhe- ja luonnolliset johtamistaidot. Voittajan on tarkoitus voida toimia "hyvän tahdon lähettiläänä". Kilpailu edellyttää 19 vuoden ikää kuukautta ennen sen ajankohtaa.
Maista esimerkiksi Zimbabwe ja Kiina ovat painostaneet kilpailuun osallistuvia.
Tyyne Paasivuori

Tyyne Maria Paasivuori (o.s. Kallio; 23. joulukuuta 1907 Kokemäki – 28. heinäkuuta 1974 Turku) oli sosionomi, kirjaltaja ja Suomen sosialidemokraattisen puolueen poliitikko.
Kokemäen Säpilänniemessä syntyneen Paasivuoren vanhemmat olivat pienviljelijä Aukusti Nestor Kallio ja Maria Lehtilä. Hän kävi kansakoulun ja vuonna 1925 iltakauppakoulun. Paasivuori suoritti Taideteollisuuskeskuskoulussa graafillisen alan latojan kurssin 1932 ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kansansivistystutkinnon (sosionomi) 1941. Hän työskenteli käsinlatojana vuosina 1924–1941.
Paasivuori oli sosialidemokraattien kansanedustajana 1954–1958 ja 1962–1974 edustaen Helsingin kaupungin vaalipiiriä. Hän kuoli kesällä 1974 kesken edustajakautensa ja hänen seuraajakseen nousi Pauli Burman. Paasivuori oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 vaaleissa. Hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon ja oli Sosialidemokraattisten naisten keskusliiton varapuheenjohtaja. Paasivuorella oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä.
Tyyne Paasivuori oli naimisissa vuodesta 1934 kansanedustaja Arvo Paasivuoren kanssa.
Jaakko Malkamäki

Jaakko (Jaska) Albert Malkamäki (24. kesäkuuta 1897 Ylihärmä – 22. helmikuuta 1959) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana. Malkamäki osallistui vielä myöhemmin käytyihin talvi- ja jatkosotaan pataljoonan komentajana.

Perhetaustat

Malkamäen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Malkamäki ja Maria Helena Keltto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1935 Signild Maria Blåfieldin kanssa.

Opinnot

Malkamäki kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1930. Malkamäki kävi aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1920 ja jalkaväkitykkikurssin Perkjärvellä vuonna 1924 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Kaasukurssin hän suoritti Helsingissä ja Haminassa vuonna 1927 ja kävi Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuosina 1927 - 1928.

Jääkärikausi

Malkamäki työskenteli maanviljelijänä Ylihärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Käymissään taisteluissa hän haavoittui partiokahakassa Misse-joella 24. heinäkuuta 1916 ja oli sen jälkeen hoidettavana eri sotilassairaaloissa Saksassa 2. syyskuuta 1916 saakka.

Suomen sisällissota

Malkamäki astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kiväärin- ja joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, missä hän haavoittui 6. huhtikuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika

Malkamäki määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä vääpeliksi Suomen valkoisen kaartin 3. konekiväärikomppaniaan. Hänet siirrettiin 5. maaliskuuta 1919 alkaen Kadettikoulun esikuntavääpeliksi, mistä hän palasi 24. joulukuuta 1919 takaisin Suomen valkoiseen kaartiin, jossa hänet sijoitettiin ensin joukkueenjohtajaksi ja 11. huhtikuuta 1922 alkaen aseupseeriksi Lapuan pataljoonaan. Joukkueenjohtajaksi hän palasi 31. joulukuuta 1922. Myöhemmin hänet siirrettiin 20. heinäkuuta 1925 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Aliupseerikoulusta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1928 alkaen l. komppanian päälliköksi. Hänet komennettiin 3. tammikuuta 1935 ja siirrettiin lopullisesti 6. helmikuuta 1936 Sortavalan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi.
Takaisin Klondikeen

Takaisin Klondikeen (engl. Back to the Klondike) on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä vuonna 1953 julkaistu sarjakuvatarina, joka sijoittuu Aku Ankka -sarjakuvan maailmaan. Tarinassa nähdään Kultu Kimalluksen ensiesiintyminen.

Juoni

Roope Ankka alkaa ottaa lääkkeitä muistihäiriönsä parantamiseksi. Lääkkeiden avulla hän muistaa, että Klondiken kultaryntäyksen aikana hän kätki valtaukselleen suuren määrän kultaa. Lisäksi Roope muistaa Kultu Kimallus -nimisen naisen, joka aikanaan ryösti osan hänen kullastaan. Roope pakotti rangaistukseksi Kultun allekirjoittamaan hänelle velkakirjan ja työskentelemään hänen valtauksellaan. Roope matkustaa Akun sekä Tupun, Hupun ja Lupun kanssa Klondikeen valtaukselleen, jonka Kultu on ottanut haltuunsa ja jota hän puolustaa kiihkeästi. Kun Kultu on riisuttu aseista, Roope yrittää periä velkansa häneltä. Roope kuitenkin tuntee sympatiaa Kultua kohtaan ja haastaa hänet kullankaivuukilpailuun, jossa Roope salaa antaa Kultun löytää hänen vanhan kultakätkönsä.

Julkaisuhistoria

Barks sai Takaisin Klondikeen -tarinan valmiiksi syyskuussa 1952, ja se julkaistiin ensimmäistä kertaa Uncle Scrooge -lehden numerossa 2 maaliskuussa 1953. Toimittajat sensuroivat tarinasta viisi sivua, jotka sisälsivät sopimattomina pidetyt Roopen kapakkatappelun, Kultu Kimalluksen sieppauksen ja Roopen tunnustuksen, ettei hän omista valtaustaan virallisesti. Sensuurin vuoksi tarinan lopullinen sivumäärä oli vain 27 alkuperäisen 32:n sijasta. Myöhemmissä painoksissa sensuroidut sivut on kuitenkin yleensä liitetty takaisin tarinaan. Suomessa Takaisin Klondikeen julkaistiin ensimmäistä kertaa Aku Ankka -lehden numeroissa 1-3/1981.

Sovitukset

Vuonna 1987 Ankronikka-televisiosarjassa nähtiin Barksin tarinaan perustuva jakso nimeltä Back to the Klondike. Lisäksi Takaisin Klondikeen loi perustan Don Rosan sarjakuvakokoelman Roope Ankan elämä ja teot tarinoille Klondiken keisari, White Agony Creekin vanki, Yukonin sydämet ja Lumikenttien kimallus, jotka kertovat Roopen elämästä Klondiken kultaryntäyksen aikaan.
Ukrainan lippu

Ukrainan lippu (ukr. Державний Прапор України, Deržavnyi Prapor Ukrajiny) on Ukrainan valtion kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Sen mittasuhteet ovat 2:3. Se otettiin käyttöön vuonna 1918. Lipun värit ovat sininen ja keltainen. Maan jouduttua osaksi Neuvostoliittoa vuonna 1922 maassa otettiin käyttöön punalippu, ja sen malli muuttui monta kertaa. Ukrainan itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991 maassa siirryttiin käyttämään alkuperäistä kaksiväristä lippua 28. tammikuuta 1992 lähtien. 
Ensimmäistä kertaa Ukrainan lipun esittelivät kansallimieliset Lvivissä vuonna 1844. Sen värit ovat samat kuin vanhojen ukrainalaisten ruhtinaskuntien vaakunoiden värit. Lipun on sanottu kuvaavan myös (mustanmullan maan viljavaa) peltoa ja sinistä taivasta.
Lumipallo

Lumipallo on nimensä mukaisesti lumesta muodostettu pallo. Se tehdään yleensä kauhomalla suojalunta kinoksesta tai hangesta ja muokkaamalla se nyrkinkokoiseksi palloksi. Lumipallosää on ihanteellinen, kun lunta sataa hienokseltaan ja lämpötila on asettunut muutaman celsiusasteen tasolle.
Lumipallon voi jäädyttää, kastella tai sen sisään voi lisätä kiviä, jolloin se näyttää vaarattomalta. Tällaiset lumipallot ovat heitettäessä vaarallisia. Lumipalloja voi käyttää myös lumilyhtyjen rakennusmateriaalina.
Lumipalloa lumessa pyörittämällä saa sopivalla säällä (noin +/-5 astetta celsiusta) tehtyä isomman lumipallon, josta voi tehdä isompia rakennelmia. Yleensä näitä rakennelmia varten tarvitaan monta isoa lumipalloa. Näitä rakennelmia kutsutaan lumilinnoiksi. Lumilinnoja voi kuitenkin tehdä myös kerääntyneeseen lumikasaan kaivamalla esimerkiksi lapiolla.
Lumiukon teko onnistuu tekemällä kolme isoa lumipalloa, joista yleensä alin olisi hyvä olla isoin ja keskimmäisen pienempi ja ylimmän pienin läpimitaltaan.
Turun Veneveistämö

Turun Veneveistämö – Åbo Båtvarf oli Turussa Ruissalon saaressa vuosina 1889–1954 toiminut veneveistämö, jossa valmistettiin yli 5 800 puu- ja teräsalusta. Suuri osa veneistä meni vientiin. Veistämöyhtiön perusti vuonna 1889 insinööri Alexander Crichton, ja se toimi Ruissalon Hevoskarin niemessä 2,7 hehtaarin alueella.
Veistämön perustamisen tarkoituksena oli siirtää huviveneiden ja pienalusten tuotanto pois William Crichton & Co:n laivatelakalta. Vuonna 1892 veistämön osti varakonsuli G.A. Lindblom, ja siitä alettiin käyttää nimeä Åbo Båtvarf. Åbo Båtvarf oli pitkään Pohjoismaiden suurin veneveistämö. Veistämö toimitti veneitä aina Yhdysvaltoja ja Etelä-Amerikkaa myöten. Veistämö valmisti Keisarilliselle Venäjän laivastolle miinanraivaajia ja torpedoveneitä ja myöhemmin aluksia Suomen merivartiostolle. Alkuaikoina veistämö oli tunnettu huviveneiden toimittaja Venäjän varakkaalle yläluokalle.
Veistämön toiminnalla on ollut huomattava merkitys Suomen huvi- ja kilpaveneilyn kehitykselle. Edelleen veistämön veneet ovat tunnettuja ja arvostettuja kansainvälisessä klassista veneitä harrastavissa purjehtija- ja moottorivenepiireissä.
Seututie 741

Reitti

Tie alkaa Lappajärveltä Söyringin kylästä, jossa se erkanee seututiestä 711. Tie Lappajärveltä Purmojärvelle oli vielä vuonna 2006 päällystämätön. Purmojärvellä tie kääntyy Lappajärveltä tultaessa vasemmalle. Oikelle kääntyy yhdystie 7411, joka johtaa Evijärvelle. Purmojärveltä Kortesjärvelle tie on varsin heikkokuntoista ja mutkaista. Ennen Kortesjärveä tie kulkee lyhyen matkaa kantatien 63 kanssa porrastetussa tasoliittymässä. Tie ohittaa Kortesjärven keskustan itäpuolelta.
Kortesjärven jälkeen tiestä haaraantuu seututie 738 Volttiin. Kortesjärveltä Lillbyhyn on varsin kapea ja mutkainen osuus. Lilbyssä tiehen risteää Jepualta tuleva yhdystie 7390 ja Lappforssista tuleva yhdystie 7450. Purmossa tiestä erkanee yhdystie 7412, joka johtaa Ähtävälle. Pännäisistä alkaa suorempi ja parempi kuntoisempi osuus Pietarsaaren suuntaan.
Pännäisen jälkeen tie risteää eritasoliittymässä valtatien 8. Ennen Pietarsaarta on Hietasalmen kylä. Hietasalmen jälkeen tie risteää seututien 749 kanssa. Pietarsaaressa seututie kulkee katuverkostossa kantatielle 68 risteämiseen asti. 
Tie kulkee seuraavissa kunnissa Lappajärveltä Pietarsaareen: Lappajärvi – Kauhava – Pedersören kunta – Pietarsaari.

Liikennemäärät

Tie on vilkkaimmillaan Pännäisten ja Pietarsaaren välillä. Liikennettä on myös Kortesjärven kohdalla ja Lillbyn ja Pännäisten välillä.
Antti Aho

Antti Juhani Aho (28. lokakuuta 1900 – 22. lokakuuta 1960) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Antti Aho oli Juhani Ahon ja Venny Soldan-Brofeldtin poika. Hänellä oli vanhempi veli Heikki Aho ja velipuoli Björn Soldan. Ahon vaimo oli koristetaiteilija Aili Vainio.
Aho valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja väitteli myöhemmin tohtoriksi. Hän teki vuosina 1923–1924 opintomatkan Yhdysvaltoihin ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan Amerikassa piikana ja keltanokkana (1929) yhdessä vaimonsa kanssa.
Suomeen palattuaan Aho työskenteli aluksi auto- ja öljyalalla, mutta ryhtyi sitten keräämään talteen vanhempiaan koskevaa aineistoa. Isästään hän kirjoitti kaksiosaisen teoksen Juhani Ahon elämä ja teokset I ja II (1951) ja toimitti äitinsä taidetta käsittelevän teoksen Venny Soldan-Brofeldt ja hänen maailmansa – luonnoksia ja muistelmia (1946). Aho kirjoitti myös joitakin näytelmiä ja toimi suomentajana. Vuodesta 1953 kuolemaansa saakka hän työskenteli mainosjohtajana WSOY:lla.
Dan Fante

Dan Fante (19. helmikuuta 1944 Los Angeles, Kalifornia – 23. marraskuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja runoilija. Fanten tyyliä on usein verrattu yhdysvaltalaiseen kirjailijaan Charles Bukowskiin. Hänen rankkaa kuvaustapaansa on kutsuttu ”soul fictioniksi”. Fanten romaanit ovat vahvasti omaelämäkerrallisia. Kirjoissa seikkailevat elämän runtelemat hahmot. Rankan kuvauksen vastapainona kirjoissa esiintyy paljon mustaa huumoria.  
Fante syntyi ja kasvoi Los Angelesissa. Hänen isänsä oli kirjailija John Fante. Dan Fante keskeytti koulunsa parikymppisenä ja lähti tien päälle, päätyen lopulta kahdeksitoista vuodeksi New Yorkiin. Hän kokeili ennen kirjailijanuraansa monia erilaisia pätkätöitä ja työskenteli muun muassa ikkunanpesijänä, puhelinmyyjänä, yksityisetsivänä, huonekalumyyjänä sekä monissa muissa erilaisissa pienipalkkaisissa töissä. Dan Fante asui Los Angelesissa. Hän oli naimisissa ja yhden lapsen isä.
Fanten kirjoja on julkaissut Suomessa kustannusyhtiö Sammakko.
Reino Hakamies

Reino Severi Hakamies (sukunimi vuoteen 1928 Hackman; 23. lokakuuta 1917 Käkisalmi – 19. kesäkuuta 1971) oli suomalainen filosofian tohtori ja ranskankielisen kirjallisuuden suomentaja.
Hakamiehen vanhemmat olivat rovasti Emil Hackman ja tämän ensimmäinen puoliso Naemi Sirkku Siviä Härkönen. Hakamies pääsi ylioppilaaksi 1936 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1945 sekä väitteli tohtoriksi 1951.
Hakamies toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon latinan ja kreikan kielen vt. yliopettajana 1948–1949, kauppakorkeakoulun ranskankielen vt. lehtorina 1949–1950 sekä vakinaisena lehtorina vuodesta 1950. Hän oli myös Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan latinankielen opettajana 1949–1951. 
Hakamies oli Suomi-Ranska yhdistyksen hallituksen ja työvaliokunnan jäsen vuodesta 1951 ja Romanistisches Jahrbuchin toimituskunnan jäsen 1951.
Reino Hakamies oli naimisissa vuodesta 1952 Flora Helena Kaarina Brotheruksen kanssa.
Kaurialan koulu

Kaurialan koulu on tällä hetkellä Hämeenlinnan Myllymäessä sijaitseva yläkoulu, jossa on peruskoulun 7-9 luokat. Koulussa opiskelee noin 500 oppilasta ja se on yksi Hämeenlinnan neljästä yläkoulusta. Kaurialan koulun rehtorina toimii Pekka Saros.

Vanha koulurakennus

Vanha Kaurialassa sijaitseva koulurakennus on arkkitehti Viljo Revellin suunnittelema, mutta sitä ei ole suojeltu. Rakennuksessa on todettu hometta ja sen käyttö päättyi keväällä 2015. Rakennus sai purkuluvan huhtikuussa 2015. Kaupunki on huoltanut rakennusta huonosti, ja peruskorjauksissa on tehty virheitä, ja kunnostus arvioidaan kalliimmaksi kuin uuden rakentaminen. Itse koulu muutti väistötiloihin Myllymäkeen, josta sen on tarkoitus siirtyä vanhan Kaurialan koulun paikalle rakennettavaan uuteen kouluun. 
Lokakuussa 2017 vanhan koulurakennuksen seinään toteutettiin Räikee-katutaidetapahtuman yhteydessä seinämaalaus. Muraalin maalasi Isto Koskinen ja se edustaa niin sanottua purkutaidetta. Koulurakennuksen purku aloitettiin syyskuussa 2018 ja se puretaan kokonaan vuoden loppuun mennessä. Tämän jälkeen tontille on tarkoitus rakentaa Kaurialan koulun uudisrakennus.
Arnaldo Méndez

Arnaldo Tamayo Méndez (s. 29. tammikuuta 1942 Guantánamo) on lentäjä ja ensimmäinen kuubalainen ja samalla Latinalaisen Amerikan ensimmäinen avaruuslentäjä.
Arnaldo Méndez on Kuuban ilmavoimien lentäjä. Hänet valittiin kansallisessa valintaprosessissa kosmonautiksi koulutettavaksi vuonna 1977. Hän aloitti koulutuksen Tähtikaupungissa 1. maaliskuuta 1978 osana Interkosmos-ohjelmassa. Hän lensi 18. syyskuuta 1980 Sojuz 38-avaruusaluksella Saljut 6-avaruusasemalle. Hän laskeutui 26. syyskuuta 1980.
Tamayo Méndez jatkoi ilmavoimissa ja päätyi Comites de Defensa de la Revolucionin johtajaksi.
Tamayo Méndez naimisissa Maria Lobainan kanssa. Perheessä on kaksi poikaa: Orlando (s. 1968) ja Arnaldo (s. 1970).
Ratsastus kesäparalympialaisissa 2020

Karsinnat

Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä ratsastajaa. 12 urheilijaa (3 joukkuetta) valitaan vuoden 2018 MM-kilpailujen perusteella. 28 urheilijaa (7 joukkuetta) valitaan joukkuerankingin perusteella. 16 urheilijaa (4 joukkuetta) valitaan alueellisten rankingin kautta. Alueet ovat Afrikka, Amerikka, Aasia ja Oseania. Joukkuekilpailijoiden lisäksi valitaan 15 ratsastajaa rankingin perusteella, kolme ratsastajaa kutsutaan paralympialaisiin ja neljä paikkaa valitaan isäntämaa Japanin urheilijoille.