google/wiki40b huggingface dataset:
Uusi kirkkoraamattu

Historia

Raamatunkäännöskomitea uutta kirkkoraamattua varten asetettiin vuonna 1973.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokoukselle jätettiin 1968 aloite uuden virallisen raamatunsuomennoksen valmistamiseksi. Aloitteen perusteluissa todettiin, että vuosina 1933 ja 1938 käyttöön otettu Raamattu oli suomen kielen ja raamatuntutkimuksen näkökulmasta vanhentunut ja että varsinkin nuoriso tunsi sen sanamuodot vanhahtaviksi ja vieraannuttaviksi.
Aloitteen johdosta kirkolliskokous asetti kymmenjäsenisen raamatunkäännöskomitean. Komitean ensimmäinen kokoonpano käsitti Vanhan testamentin ja seemiläisen filologian edustajina professorit Jussi Aron ja Ilmari Soisalon-Soinisen sekä piispa Aarre Lauhan, Uuden testamentin ja kreikkalaisen filologian edustajina professori Aimo T. Nikolaisen, apul.prof. Esko Haavan, professori Heikki Koskenniemen sekä vt. prof. Jukka Thurénin, kirkon opin edustajana apul.prof. Kalevi Toiviaisen sekä suomen kielen ja tyylin edustajina professori Osmo Ikolan ja kirjailija Lassi Nummen. Koko käännöstyön ajan puheenjohtajana työskenteli piispa Nikolainen. Kohta työnsä alkuvaiheessa komitea pyysi Suomen ei-luterilaisia kirkkoja ja yhteisöjä nimeämään edustajansa. Tämän johdosta Suomen ortodoksinen kirkko ja Suomen vapaakristillinen neuvosto valitsivat komiteaan kumpikin yhden jäsenen. Katolinen kirkko työskenteli mukana vuonna 1977 asetetussa palauteryhmässä.
Uusi kirkkoraamattu hyväksyttiin viralliseen käyttöön tammikuussa 1992.
Jääpallon SM-sarja 1944

Suomen-mestarit

HIFK:n joukkue Herbert Lundström (mv), Pehr Lindholm, Frans Karjagin, Odert Forsstedt, Erik Åberg, Lars Green, Lasse Tiivola, Hans Byman, Leo Karjagin, Walter Svanström, Torsten Svanström, Paul Wanner, Sture Svanström ja Nils Öhrnberg.
Valfrid Leopold Brehmer

Valfrid Leopold Brehmer (8. maaliskuuta 1818 Teijon ruukki – 4. elokuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen vuorihallituksen intendentti ja valtioneuvos.
Brehmerin vanhemmat olivat tehtailija, kapteeni Josef Bremer nuorempi ja Albertina Sofia Baer. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1835. Brehmer valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi 1840. Hän opiskeli Falunin vuorikoulussa 1841–1842 ja teki ulkomaanmatkoja tutustuakseen kaivoksiin ja tehdaslaitoksiin. 
Brehmer oli Högforsin ruukinhoitajana vuodesta 1843 ja sen jälkeen vuori-intendentinkonttorissa (vuorihallituksessa) vt. vuorimekaanikkona vuodesta 1852, vakinaisena vuorimekaanikkona vuodesta 1858, vt. intendenttinä vuodesta 1868 sekä vakinaisena intendenttinä 1872-1877. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1879. Brehmer omisti muun muassa Huutokosken ruukin ja oli osakkaana Högforsin ruukkiosakeyhtiössä. 
Brehmer oli naimisissa vuodesta 1854 Augusta Karolina Andersinin (k. 1903) kanssa.
Denzel Curry

Denzel Curry (s. 16. helmikuuta 1995) on yhdysvaltalainen räppäri ja laulaja-lauluntekijä. Hän on tunnettu muun muassa kappaleistaan Ultimate ja Clout Cobain.
Transformers: The Game

Pelattavuus

Pelissä voi valita kaksi päätehtävää, joko suojella maapalloa Autoboteilla tai tuhota se Decepticoneilla.
PlayStation 3, Xbox 360 ja Windows -versioissa pelattavuus on samankaltainen. Tiettyjen tehtävien suorituksista pelin aikana avautuu bonus materiaalia, kuten kuvia sarjakuvista ja elokuvasta. Mukana on myös Optimus Primen ja Megatronin The Transformers -animaatiosarjan versiot bonuksena, sekä Jazzin, Starscreamin ja Optimus Primen alkuperäiset väritykset elokuvaversion muotoihin.

Wii

Wii poikkeaa muista konsolipeleistä, sillä se käyttää hyväkseen erilaisia ohjausjärjestelmää liikkeiden ja hyökkäysten tekemiseen. Molempien käsien ohjauksen avulla pelaaja voi hakata jäljiteltyjä hyökkäyksiä tai heittämiä kohteita. Pelattavien hahmojen määrä on kuitenkin sama kaikkien muiden paitsi Nintendo DS:n ja PlayStation Portablen kanssa.

PlayStation 2

PlayStation 2 ei poikkea juurikaan muiden pelialustoiden versioista, mutta sen grafiikka on hieman huonompi. Myös hahmot kuten Optimus Prime on alkuperäisen ja Robo-Vision versiona, sekä Megatron on The Transformers sarjan näköinen. Jazz ja Starscream ovat samoja kuten elokuvassa, mutta heidän värityksensä on alkuperäisen sarjan mukaiset.

PlayStation Portable

PlayStation Portable poikkeaa hyvin paljon muiden pelikoneiden versioista. Toisin kuin muissa voi valita kaksi eri tarinaa, kun taas PSP:ssä on vain yksi juoni Autobottien ja Decepticonien varalle. Pelissä voi kuitenkin valita eniten pelattavia hahmoja, joita on yhteensä 20 kappaletta.
Radion kamarikuoro

Radion kamarikuoro oli Yleisradion rahoituksella 1962–2005 toiminut suomalainen ammattilaiskuoro. Perustajansa Harald Andersénin jälkeen sen pitkäaikaisina johtajina toimivat Ilmo Riihimäki, Eric-Olof Söderström ja Timo Nuoranne. Ulkomaisista kapellimestareista kuoroa vierailivat johtamassa muun muassa Eric Ericson, Tõnu Kaljuste ja Andrew Lawrence-King.
Radion kamarikuoro teki paljon yhteistyötä Radion sinfoniaorkesterin kanssa sekä levytti viimeisinä vuosinaan koko Einojuhani Rautavaaran kuorotuotannon. Vuonna 1995 Suomen Säveltäjät ry myönsi kuorolle Madetoja-palkinnon ansioista suomalaisen musiikin esiintuojana.
Yleisradion lakkautettua Radion kamarikuoron rahoituksen toukokuussa 2005 perustettiin sen toimintaa jatkamaan Radion kamarikuoron laulajat ry sekä pääosin sen jäsenistä koostuva Helsingin kamarikuoro.
Baedeker

Verlag Karl Baedeker on matkakirjojen julkaisija ja matkakirja-alan pioneeriyritys.
Karl Baedeker perusti yhtiön vuonna 1827. Baedekerin nousu sijoittui aikaan, jolloin hänen Fritz Baedeker otti sen haltuunsa ja siirsi Leipzigiin vuonna 1872. Fritz alkoi julkaista Baedeker-kirjoja saksan lisäksi myös muilla kielillä.
Teollisen kehityksen myötä matkailu yleistyi varsinkin 1800-luvun lopulla ja Baedekereista tuli suosituimpia matkakirjoja Euroopassa ensimmäiseen maailmansotaan mennessä.
Naujieji Valkininkai

Naujieji Valkininkai on kylä eteläisessä Liettuassa, Varėnan kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 544 asukasta.
Kansi (merenkulku)

Kansi on aluksen vaakasuora lattiana toimiva rakenneosa, joka jakaa aluksen päällekkäisiksi tiloiksi. Tavallisesti kansi ulottuu yhtäjaksoisesti aluksen keulasta perään, mutta siinä voi olla korokkeita, kuten keulakoroke eli pakka, peräkoroke ja puolikansi, sekä syvennyksiä eli kaivoja. Suurissa matkustajalaivoissa on usein kymmenenkin kantta eri korkeuksilla.
Alkuaan kansi oli aluksen ylälaitoja yhdistävä säänkestävä kate, joka vahvisti aluksen runkoa, toimi vedeneristeenä ja mahdollisti lastin kuljettamisen kannen päällä. Kansi koostuu kaariin kiinnitetyistä kansipalkeista ja palkkien päälle hitsatuista tai niitatuista kansilevyistä. Kannen pinnan voi muodostaa myös kansipalkkien päälle pultatut puiset kansilankut. Kansilevyt voidaan pinnoittaa peitteellä, joka eristää lämpöä tai vaimentaa ääntä.
Kannet ovat harvoin suoria tasoja. Ne tehdään lujuuden lisäämiseksi ja veden poistamiseksi kaareviksi. Kannen poikittaissuuntaista kaarevuutta nimitetään kansimutkaksi ja pitkittäissuuntaista kansiketkaksi. Usein ainakin aluksen ylin kansi on keulaan ja perään päin kohoava.
Pedro Obiang

Seurajoukkueura

Obiang edusti vuoteen 2008 asti Atlético Madridia. Vuonna 2008 hän siirtyi italialaisseura Sampdorian organisaatioon. Debyyttinsä Serie A:ssa Obiang teki syyskuussa 2010. Saman vuoden joulukuussa hän debytoi myös Eurooppa-liigassa Sampdorian paidassa. Kauden 2011–2012 Sampdoria vietti Serie B:ssä, jossa Obiang pelasi kauden aikana 29 ottelua Sampdorian noustessa välittömästi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2012–2013 Obiang pelasi Serie A:ssa 34 ottelua ja seuraavalla kaudella 27 ollen yksi Sampdorian avainpelaajista. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 34 ottelua tehden kolme maalia.
Kesällä 2015 Obiang siirtyi Englannin valioliigan West Ham Unitediin nelivuotisella sopimuksella. Heinäkuussa 2017 hän solmi seuran kanssa vuoteen 2022 saakka ulottuvan jatkosopimuksen. Neljällä West Ham -kaudellaan hän pelasi 21−24 valioliigaottelua per kausi.

Maajoukkueura

Obiang edustaa maajoukkuetasolla Päiväntasaajan Guineaa. Hän on pelannut Espanjan nuorten maajoukkueissa, mutta vuonna 2018 hän pelasi ensimmäisen aikuisten maaottelun Päiväntasaajan Guinean joukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Senegalia vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Sudania vastaan maaiskuussa 2019.
Markovilla

Markovilla on Suomen suuriruhtinaskunnan kenraalikuvernööri Franz Albert Seynin aloitteesta Viipurin Imatran kaupunginosaan rakennettu ortodoksinen opettaja-, diakoni- ja pappisopetuslaitos.  Suomen itsenäistyttyä Markovillassa järjestettiin 1918-1920 Reserviupseerikoulun perustamiseen saakka upseerikokelaskursseja, joiden opetusohjelman pohjalta jatkoi reserviupseerikoulu Haminassa 1920.
Viipurin Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulu perustettiin 1.9.1921, kurssit 1.- 5. pidettiin 1.9.1921 - 30.9.1925. Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulun nimi muuttui Jalkaväen Kapitulanttikouluksi 25.5.1925. Jalkaväen Kapitulanttikoulun kurssit 6.- 9. pidettiin 1.11.1925-26.5.1928. Sen jälkeen Kapitulanttikoulun nimi muuttui ja se nimitettiin Markovillan tiloihin perustetun Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosastoksi. Markovillan Taistelukoulussa Suomen armeijan upseereita ja kanta-aliupseereita koulutettiin saman katon alla talvi­sodan syttymiseen asti. Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosaston jalkaväkikurssit 11.- 26. ja Kevyen linjan kurssit 1.- 4. pidettiin 10.9.1928-6.10.1939. Viimeinen jalkaväen kurssi n:o 26 jouduttiin keskeyttämään talvi­sodan takia. Arvostelukirjan mukaan Vuosina 1921-39 Markovillan aliupseerikurssin suoritti 2400 aliupseerioppilasta.  Kun Markovillan taistelukoulu perustettiin 1927, siihen syntyi kaksi osastoa, upseeri­osasto ja kanta-aliupseeri­osastoksi muutettu Kapitulanttikoulu. Ennen sotia taistelukoulu tarjosi opetusta 1207 upseerille ja 2400 aliupseerioppilasta suoritti kurssinsa kanta-aliupseerille. Viipurin Markovillan Taistelukoulun merkitys Suomen itsenäisyyden säilymisessä tulee esiin koulun historiassa. Talin-Ihantalan torjuntataistelujen maastot olivat Viipurin Markovillan Taistelukoulun harjoitusalueita. Sillä oli erittäin suuri merkitys torjuntataistelujen onnistumisen kannalta. Suomen armeijan kanta-aliupseerit olivat saanet koulutuksensa Markovillassa. Puolet Suomen armeijan pataljoonan komentajista oli saanut koulutusta Markovillan Taistelukoulussa. Talvi- ja jatkosodan kokemuksia arvioitaessa on todettu, että sodankäynnin päävastuu lankesi pataljoonan komentajille.  Kantakorttitietojen mukaan jatkosodan aikana monet Markovillan aliupseerit ylenivät upseereiksi ja heitä sijoitettiin mm joukkueenjohtajien, komppanianpäälliköiden, varastopäälliköiden ja varikkopäälliköiden tehtäviin.
Markovilla on myös Lappeenrannassa sijainneen Kanta-aliupseerikoulun, Maanpuolustusopiston ja nykyisen Maasotakoulun perinnehuoneen nimi.
Erkki Moisander

Erkki Tarmo Olavi Moisander (s. 8. elokuuta 1953 Varkaus) on LähiTapiola-ryhmän pääjohtaja. Vuosina 1987–1997 Moisander toimi Kera Oyj:n toimitus- tai varatoimitusjohtajana ja 1983–1987 kokoomuksen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä.

Koulutus ja luottamustoimet

Erkki Moisander on koulutukseltaan ekonomi. Hän toimi opiskeluaikanaan 1970-luvun alkupuolella Kuopion kauppaopiskelijat ry:n toiminnanjohtajana sekä myöhemmin Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuosina 1979–1980.
Moisander oli kokoomuksen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä vuosina 1983–1987. Hän toimi Kuopion kaupunginvaltuutettuna vuodesta 1981 vuoteen 2007 ja oli ennen luottamustehtävistä pois siirtymistään Kuopion Kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtaja ja kaupunginhallituksen toinen varapuheenjohtaja.
Marivelas (1886)

Palvelus

Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus valvoi Panayn aluetta. Sotatoimien päätyttyä alus myytiin Yhdysvalloille vuonna 1898.
Alus liitettiin Yhdysvaltain laivastoon 17. kesäkuuta. Alus poistettiin alusluettelosta 6. kesäkuuta 1908 ja myytiin 2. tammikuuta 1909.
Kannaksen ryhmä

Kannaksen Ryhmä oli Päämajan alainen sotatoimiyhtymä asemasodan aikana jatkosodassa. Se perustettiin hyökkäysvaiheen päätyttyä 1. maaliskuuta 1942 ja lakkautettiin sotatilanteen muutoksen perusteella ylipäällikön käskyllä 16. helmikuuta 1944. Ryhmän komentajana toimi Saksasta siirretty kenr.luutn. Harald Öhquist, jonka esikunta sijaitsi Suulajärven rannalla. Joukkojen vahvuus oli 4 divisioonaa Kannaksella.

Lakkauttaminen

Lakkautuksen yhteydessä ylipäällikkö jakoi Kannaksen Ryhmän kahdeksi johtoportaaksi, Länsi-Kannaksen IV Armeijakunnaksi ja Itä-Kannaksen III Armeijakunnaksi. Läntisen osan komentajaksi ylipäällikkö nimitti kenr.luutn. Taavetti Laatikaisen, jonka esikuntana jatkoi Kannaksen Ryhmän esikunta ja Itä-Kannakselle kenr.luutn. Hjalmar Siilasvuon, jonka esikunnaksi siirrettiin Vienan III Armeijakunnan esikunta.
Kölinlasku

Kölinlaskulla (engl. laying down (the keel)) tarkoitetaan laivan rakennuksen aloittamista telakalla - tarkemmin kölin rungon perusrakenteiden valmistumista. Kölinlaskua voidaan juhlistaa juhlatilaisuudella.
Documenta

Documenta on laaja nykytaiteen näyttely, joka järjestetään viiden vuoden välein sadan päivän ajaksi Kasselin kaupungissa Saksan keskiosassa. Kasselin documentaa pidetään Venetsian biennaalin ohella eräänä merkittävimmistä kuvataiteen kansainvälisistä tapahtumista. Suomessa järjestetyt Ars-näyttelyt ovat documentaan verrattavia, mutta pienempiä kuvataidetapahtumia.   
Saksan ollessa jakautunut Kassel sijaitsi lähellä Itä-Saksan rajaa. Järjestäjät kirjoittavat sen nimen pienellä alkukirjaimella.

Historiaa

Ensimmäinen documenta järjestettiin vuonna 1955 Kasselin puutarhanäyttelyn yhteydessä. Siellä oli esillä teoksia nykytaiteen suurimmilta nimiltä kuten Pablo Picassolta ja Wassily Kandinskylta. Kaikkiaan 570 teosta 148 taiteilijalta edustivat ekspressionismia fauvismia ja muita sotaa edeltäneiden vuosien modernismin suuntauksia. Näyttelyn ripustuksessa oli viitteitä natsien vuoden 1937 rappiotaiteen näyttelyyn: esimerkiksi Wilhelm Lehmbruckin veistos, joka oli natsien näyttelyssä keskeinen pilkan kohde oli jälleen näyttävällä paikalla, mutta nyt arvostuksen kohteena.
Toisella kerralla documenta oli jo instituutio. Alaotsikkona oli nyt "Taide vuoden 1945 jälkeen". New Yorkin Modernin taiteen museo lainasi näyttelyyn 97 työtä.
Kolmannessa documentassa vuonna 1964 mottona oli "Taide on sitä mitä taiteilijat tekevät." Näyttelyn noin 500 työtä edustivat modernin taiteen kehitystä impressionismista alkaen - esillä oli töitä Cézannelta, van Goghilta, Chagallilta, Picassolta ja Dixiltä, Kokoschkalta, Feiningeriltä sekä Paul Kleeltä, de Chiricolta, Max Ernstiltä ja Mirólta.
Viidennessä documentassa näyttelyn perusfilosofiaa muutettiin: aiemmin oli valittu mahdollisimman hyviä yksittäisiä töitä, nyt annettiin yhden taiteellisen johtajan koota eheä kokonaisuus ja valita teokset edustamaan tätä teemaa. Vuonna 1972 taiteellisena johtajana oli Harald Szeemann, ja hän valitsi näyttelyn otsikoksi “Questioning reality – pictorial worlds today “.
Kuudennessa documentassa oli mukana paljon amerikkalaisten taiteilijoiden piirroksia, sekä itäsaksalaisten taiteilijoiden sosialistista realismia.
Seitsemännen documentan kuuluisin teos oli Joseph Beuysin "yhteiskunnallista kuvanveistoa" edustava 7 000 tammea, jotka istutettiin kaupunkiin ja sen lähiympäristöön.

Viimeaikaiset documentat

Yhdennessätoista documentassa taiteellinen johtaja oli ensimmäistä kertaa Euroopan ulkopuolelta: Okwui Enwezor joka kuuden eri maista kotoisin olevan apulaiskuraattorin kanssa kokosi hyvin kansainvälisen näyttelyn. 
Kahdestoista documenta oli avoimesti poliittinen. Sen teemoja olivat "Is modernity our antiquity?", "What is bare life?" ja "What is to be done?" Ensimmäinen liittyy nykytaiteen historialliseen perspektiiviin. Toinen kysymys koskee sitä, mikä on paljas elämä, ja kolmas pohtii taiteen ja esteettisen kokemuksen roolia tässä kaikessa.
Pirun merta

Tyyli

Pirun merta on raskain Kilven julkaisema albumi, joka on lähellä esim. Acceptin ja Judas Priestin tyyliä. Tärkein syy tyylin muutokseen oli todennäköisesti kosketinsoittaja Juha Kukkolan jättäytyminen yhtyeestä. Lisäksi kappaleet sisältävät Kilvelle poikkeuksellisen raskaita ja lähes laahaavia riffejä, kuten ”Kyykäärmeenpää”. Myös vokalisti Taage Laihon laulu on huomattavasti aiempaa aggressiivisempaa ja lähempänä murinaa, kuten kappaleessa "Viinapiru". Laihon kirjoittamat sanoitukset käsittelevät mm. maailmaa tuhoavaa ihmistä (Katalat ihmiset ja Pahan Ilman Linnut), ja menetettyä rakkautta (Rakkaudessa rakkaudeton). Poikkeuksena synkkään tyyliin ovat humoristiset "Viinapiru" ja "Hoitaja".
Tyylin muutos aiheutti pääasiassa positiivisia reaktioita kuulijakunnassa, joka oli pitänyt edellistä albumia lievänä pettymyksenä. Noisen Lauri Nieminen antoi albumille neljä tähteä viidestä sanoen: ” Viides albumi (Pirun merta) on yhtyeen raskain ja jatkaa edellisen levyn viitoittamalla tiellä, nostaen bändin kiistatta yhdeksi kotimaan melodisen hevin kärkinimistä. Biisimateriaali on tarttuvaa ja monipuolista, laulupuolella tarjoillaan paikka paikoin myös murinaa melodisen vokalisoinnin lisäksi". Tämän lisäksi esimerkiksi Imperiumin Mape Ollila antoi albumille seitsemän tähteä kymmenestä , ja Mestan J.A. Kaunisto 3,5 tähteä viidestä .
Eva Ekvall

Eva Mónica Anna Ekvall Johnson (15. maaliskuuta 1983 – 17. joulukuuta 2011) oli venezuelalainen missi, uutisankkuri ja kirjailija. Hän oli vuoden 2000 Miss Venezuela ja vuoden 2001 Miss Universum -kilpailun kolmas perintöprinsessa.
Ekvallilla oli oppiarvo viestinnässä Caracasin Universidad Santa Maríasta. Hän puhui sujuvasti espanjaa ja englantia, sillä hän oli asunut Yhdysvalloissa ja käynyt Caracasissa kaksikielistä koulua (Academia Washington). Hän oli buddhalaisena ensimmäinen ei-kristitty Miss Venezuela.
Ekvallin isä Eric Ekvall on yhdysvaltalainen, ja hän on juuriltaan ruotsalais-unkarilainen. Hän asui Venezuelassa 1980-luvun alusta saakka ja toimi poliittisena analyytikkona. Ekvallin äiti, Dawn Johnson, syntyi Jamaikalla, ja hänellä oli pieni mallitoimisto Alaskassa, jossa hän tapasi tulevan miehensä. Ekvallilla oli yksi veli, Alec. Ekvall meni syyskuussa 2007 naimisiin radiotuottaja John Fabio Bermúdezin kanssa. Parille syntyi tytär Miranda heinäkuussa 2009.
Ekvall aloitti televisiouransa esiintymällä Televenin Las Rottenmayer -show'ssa.
Helmikuussa 2010 Ekvallilla todettiin edennyt rintasyöpä, ja hänelle annettiin kemoterapiaa sekä sädehoitoa ja tehtiin mastektomia. Sairauskokemuksestaan hän julkaisi valokuvakirjan Fuera de Foco (2011). Ekvall kuoli sairauteen liittyneisiin syihin Houstonissa, Teksasissa 28-vuotiaana joulukuussa 2011. Hänen jäännöksensä tuhkattiin Houstonissa ja kuljetettiin Venezuelaan, jossa järjestettiin virallinen seremonia 19. joulukuuta.
Friulit

Asuinalue ja lukumäärä

Arviot friulien määrästä vaihtelevat. Euromosaic-tutkimuksen mukaan friulin kielen puhujia oli Friuli-Venezia Giulian 1 219 000 asukkaasta 526 000. Epävirallisten arvioiden mukaan heitä saattaa kuitenkin olla jopa 700 000, mikä tekisi heistä alueen asukkaiden enemmistön. Valtaosa heistä asuu Friuli-Venezia Giulian Udinen, Pordenonen ja Gorizian maakunnissa, mutta myös Triestessä on jonkin verran kielen puhujia. Muualla Italiassa asuu arviolta 170 000 friulin kielen puhujaa, ja se on Italian toiseksi puhutuin vähemmistökieli. Friuleja on aikanaan muuttanut myös ulkomaille. Maahanmuuttajayhteisöjä on esimerkiksi Kanadassa, Yhdysvalloissa, Argentiinassa, Australiassa, Ranskassa ja Saksassa. Torontoa sanotaan joskus neljänneksi suurimmaksi friulikaupungiksi Udinen, Pordenonen ja Gorizian jälkeen. Udinen yliopiston vuonna 1988 tekemän tutkimuksen mukaan Italian ulkopuolella asuu noin 800 000 friulia ja heistä noin puolet puhuu friulin kieltä.

Historia

Friulien historia voidaan jäljittää carneihin, kelttiläiseen kansaan, jotka asettuivat nykyisen Italian koillisosiin 400-luvulla eaa. 100-luvulla eaa. alue joutui Rooman valtakunnan alaisuuteen. Rooman valtakunnan aikana alueelle tuli latinan kieli. Paikalliset ilmeisesti sekoittivat latinaan omaa kieltään, sillä vielä 300-luvulla jaa. paikallinen piispa kirjoitti, kuinka paikallinen maaseutuväestö ei osannut puhua latinaa, vaan puhui sekakieltä. Germaanit ja etenkin friulien alueet valloittaneet lombardit vaikuttivat voimakkaasti alueen kehitykseen ja friulien kulttuuriin.
1000-luku oli eräänlaista friulien kulta-aikaa, kun friulien alueella oli itsehallinto Friulin herttuakunnan muodossa. Keisari Henrik IV loi alueelle herttuakunnan ja antoi sen tittelin Aquileian patriarkka Sigeart von Beilsteinille ja tämän jälkeläisille. 1300-luvulla Marquard von Randeck loi Constitutiones Patriae Foriiuliin, eli Friulien kotimaan perustuslain, joka pysyi voimassa vuoteen 1797 saakka. Herttuakunnan itsenäisyys päättyi kuitenkin jo aiemmin, kun Venetsia otti alueen haltuunsa vuonna 1420.
Napoleon Bonaparte kukisti Venetsian vuonna 1797 ja myöhemmin alue päätyi Habsburgien Itävallalle. Campoformion sopimuksella vuonna 1866 alue vaihtoi taas omistajaa ja tällä kertaa siitä tuli osa nuorta Italiaa. Gorizian alue liitettiin Italiaan kuitenkin vasta ensimmäisen maailmansodan seurauksena vuonna 1918. Maailmansotien välillä friuleja muutti suuria määriä ulkomaille. Friuli-Venezia Giulian alue sai autonomisen aseman toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946. Friulin kieltä ryhdyttiin suojelemaan ja edistämään lain taholta kuitenkin vasta vuonna 1996. Friulit mainitaan erikseen myös vuonna 1999 tehdyssä vähemmistöjen oikeuksia suojelevassa laissa.
Al-Sahab

Al-Sahab (myös As-Sahab, arabiaksi: السحاب) on mediatoimisto, joka tuottaa pääasiassa videoita sekä al-Qaidasta että Afganistanissa käytävistä taisteluista. Al-Sahab on myös julkaissut jonkin verran kirjoja ja ääninauhoja sekä haastatellut eri henkilöitä. Videot käsittelevät usein ajankohtaisia aiheita, kuten esimerkiksi Palestiinan tilannetta ja Yhdysvaltain presidentinvaaleja.

Historia

Al-Sahab ilmeisesti tuotti videon, jolla kerrottiin muslimien kokemista vääryyksistä eri maissa. Videota levitettiin muslimimaissa vuoden 2001 alkupuolella ja se sai huomiota myös länsimaisessa mediassa. Sen jälkeen Al-Sahab on julkaissut säännöllisesti erilaista materiaalia. Al-Sahab toimii nykyisin tärkeänä julkaisijana al-Qaidalle, mutta se ei kuitenkaan vastaa kaikista järjestön julkaisuista.

Tuotanto

Videot tulevat eri lähteistä ja kulkevat useiden välikäsien kautta, minkä jälkeen ne käsitellään lopulliseen muotoon ennen niiden julkaisemista. Samoin myös kirjoitettu tai äänitetty materiaali. Materiaali on yleensä korkealaatuista ja usein myös käännettynä eri kielille.
Joulukuussa 2007 Al-Sahab ilmoitti vastaanottavansa Ayman al-Zawahirille osoitettuja kysymyksiä yksityishenkilöiltä, organisaatioilta ja journalisteilta. Zawahiri sai satoja kysymyksiä. Osaan näistä kysymyksistä vastattiin huhtikuussa 2008 julkaistuilla ääninauhoilla.

Julkaisutavat

Mediatoimiston alkuvuosina materiaali saatettiin uutiskanavien julkaistavaksi. Tällä hetkellä materiaali levitetään pääasiassa Internetin välityksellä.

Mediatoimisto

Al-Sahabin takana olevasta mediatoimistosta ei tiedetä kovinkaan paljoa. Todennäköisesti sillä on käytössä ammattimainen editointistudio. Eräiden arvioiden mukaan yhdysvaltalaisella Adam Gadahnilla olisi merkittävä rooli mediatoimiston toiminnassa.
Pakistanin tiedustelupalvelu on kertonut, että kyseinen toimisto saattaa sijaita Pakistanissa, vaikkakaan siitä ei ole esitetty päteviä todisteita. Pakistanin tiedustelupalvelusta on myös kerrottu, että sillä olisi merkittävää tietoa al-Sahabista, mutta se ei kuitenkaan ole vielä täysin perillä kyseisen mediatoimiston toiminnasta.
Jouni Kaipainen

Jouni Ilari Kaipainen (24. marraskuuta 1956 Helsinki – 23. marraskuuta 2015 Tampere) oli suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli 1975–1982 Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajinaan toimivat aluksi Aulis Sallinen ja myöhemmin Paavo Heininen. Opiskeltuaan Kaipainen omistautui säveltämiselle. Sävellystyön ohella hän opetti sävellystä Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa vuodesta 2000 alkaen. Hän toimi 1991–1993 Helsinki Biennalen taiteellisena johtajana.  Kaipainen kuului Korvat auki -yhdistyksen ja Sävellyspaja-yhdistys ry:n perustajajäseniin.
Kaipaisen vanhemmat ovat lääkäri, kansanedustaja Osmo Kaipainen ja kirjailija Anu Kaipainen.