google/wiki40b huggingface dataset:
Muhammad Khashoggi

Muhammad Khaled Khashoggi (arab. محمد خالد خاشقجي‎), (turk. Muhammed Halid Kaşıkçı) (1889–1978), äännetään myös muodossa Mohamed Khaled Khashoggi, oli saudiarabialainen lääkäri. Hän oli Saudi-Arabian kuninkaan  Abdulaziz Al Saudin henkilökohtainen lääkäri.

Henkilökohtainen elämä

Khashoggi oli  turkkilaisia alkuperää,  ja hänen perheensä oli alun perin Kayserista. Perheen sukunimi tarkoittaa "lusikkaseppää" (Kaşıkçı) turkin kielellä. Hän oli naimisissa Samiha Ahmedin (Setti) kanssa ja sai kuusi lasta tämän kanssa; Adnanin, Samiran, Essamin, Adilin, Assian ja Soheiren. Hänen lapsenlapsensa ovat Dodi Al-Fayed, Emad Khashoggi ja Jamal Khashoggi.

Elämäkerta

Khashoggi karkotettiin Medinasta yhdessä hänen perheensä ja veljensä Abdullah Khashoggin kanssa, joka työskenteli muhtasibina, lääkärien ammattikunnan liitossa,Medinan piirityksen aikana vuonna 1918, jolloin he asettuivat Damaskokseen. Myöhemmin hän opiskeli lääkettä Damaskoksessa ja hänestä tuli kirurgi. Sitten hän meni Pariisiin opiskelemaan sädehoitoa ja sitten  hän avasi Mekkaan yksityisen klinikan.
Hän muutti Riadiin työskentelemään Saudi-Arabian terveysministeriössä, jossa hän rekrytoi egyptiläisiä lääkäreitä työskentelemään Saudi-Arabiaan. 1970-luvulla hän asettui Beirutiin Libanoniin, mutta lähti pian Lontooseen vuonna 1974 Libanonin sisällissodan syttymisen jälkeen. Lopulta hän palasi takaisin Riadiin, jossa hän kuoli leikkauksen aikana. Hänet on haudattu Medinaan.
Pippo Baudo

Elämä ja ura

Pippo Baudo opiskeli 1950-luvulla oikeustieteitä Catanian yliopistossa, mutta päätyi viihdealalle. Hän aloitti televisiojuontajana Roomassa 1960-luvun alussa. Läpimurtonsa Baudo teki musiikkipitoisen ohjelman Settevoci juontajana vuonna 1966. Seuraavan vuosikymmenen aikana Baudo juonsi muun muassa ohjelmia Canzonissima (1972), Spaccaquindici (1975) ja Luna Park (1979).
Vuonna 1976 sai alkunsa kautta Italian suosittu sunnuntaimakasiini Domenica in, joka jatkuu edelleen 2010-luvulla. Baudo juonsi ohjelmaa vuosina 1979–1985. Hän veti myös varietee-show'ta Fantastico ja juonsi useat San Remon musiikkifestivaalit 1980- ja 1990-luvuilla. Ura notkahti vuosituhannen loppua kohden, mutta Baudo löysi ammatillisesti uuden väylän Rai 3 -televisiokanavalta, joka tunnetaan erityyppisistä ohjelmakokeiluistaan. Hän oli mukana muun muassa tuotannoissa Giorno dopo giorno (1999) ja Novecento (1999).
Vuonna 2003 Baudo juonsi Italian puolivuosisataista televisiohistoriaa käsittelevän talkshow'n Cinquanta. Storia della TV di chi l'ha fatta e di chi l'ha vista. Niin ikään 2000-vuosikymmenellä Baudo palasi San Remon festivaalin juontajaksi. Baudon ura on jatkunut edelleen 2010-luvulla. Hän juonsi muun muassa ohjelman Centocinquanta (2011). Kaudella 2016–2017 Baudo palasi Domeca in -makasiinin ruoriin. Vuonna 2018 hän juonsi nuoria musiikkilahjakkuuksia etsivän viihdeohjelman Sanremo Giovani.
Pippo Baudo toimi 2000–2007 Teatro Stabile di Catanian johdossa.
Kuitu (yritys)

Kuitu Oy oli 1936 perustettu ja 1938–1940 sekä 1942–1944 Jääsken Järvenkylässä toiminut synteettisiä raiontekokuituja eli viskoosia valmistanut yritys.
Kuitu Oy:n tehdas rakennettiin Vuoksen laaksoon 1937–1938 ja sen oli tarkoitus tuottaa tekosilkkiä, kalvopaperia ja tekovillaa.  Näille tuotteille valittiin Suomen Kuvalehden järjestämän kilpailun jälkeen tuotenimiksi Säteri, Kelmu ja Silla.  Tehdas sai tarvitsemansa energian vuonna 1937 valmistuneesta Rouhialan voimalaitoksesta ja lipeää ym. raaka-aineita lähiseudun metsäteollisuuslaitoksista.
Talvisodan aikana Kuitu Oy valmisti myös panssarimiinoja ja polttopulloja eli ”Molotovin cocktaileja”.  Tehdasalue jäi Moskovan rauhassa luovutettavalle alueelle ja evakuoidut tehtaan koneet jouduttiin rauhanehtojen mukaan palauttamaan.  Kuitu Oy ehti jättää konkurssihakemuksen 1940 mutta jatkosodan aikana Jääsken tehtaan tuotantoa voitiin jatkaa vuosina 1942–1944. Jatkosodan jälkeen yhtiön toiminta kuitenkin päättyi.  Kuitu Oy:n entiset rakennukset ovat edelleen teollisuuskäytössä joskin niiden ulkoasu on muuttunut.
Kuitu Oy:n tekokuitutuotantoa ryhtyi Suomessa jatkamaan vuonna 1941 perustettu Säteri Oy jolla on tuotantolaitokset Valkeakoskella. Yrityksen omistajina ovat olleet Kone Oy, Kemira ja kiinalaisessa omistuksessa oleva Sateri International. Valkeakoskella sijaitseva yritys vaihtoi omistajamuutoksen yhteydessä vuonna 2007 nimekseen Kuitu Finland Oy, joka siis viittasi tuotantolaitosten Jääskessä sijainneeseen edeltäjään. Kuitu Finland Oy haettiin konkurssiin joulukuussa 2008. Tehtaan toimintaa ryhtyi jatkamaan syksyllä 2010 Neo Industrialin omistama Avilon Oy. Tuotanto oli pysähdyksissä maaliskuussa 2011 raaka-aineena käytettävän liukosellun saatavuusongelmista johtuen ja käynnistyi uudelleen muutamaksi kuukaudeksi jonka jälkeen Avilon Oy lomautti henkilöstönsä ja hakeutui nopeasti yrityssaneerausmenettelyyn. Avilon jätti konkurssihakemuksen maaliskuun alussa 2013.
Miesten vuoro

Juoni

Elokuva seuraa saunovia miesryhmiä eri puolilla Suomea. Etualalla ovat heidän avautumisensa ja keskustelunsa tärkeistä ja raskaista aiheista kuten isäksi tulemisesta, läheisten kuolemasta ja vankilakokemuksista. Keskustelujen väliin leikataan kuvia suomalaisesta luonnosta ja kaupunkimaisemasta sekä otoksia erikoisiin paikkoihin, kuten kotaan, autoon, leikkuupuimuriin ja puhelinkoppiin rakennetuista saunoista.

Palkintoja

Miesten vuoro sai Planete Doc Review -festivaaleilla Varsovassa festivaalien kilpailusarjan pääpalkinnon. Se on palkittu myös Tampereen elokuvajuhlilla, Visions du Réel -festivaaleilla Sveitsissä ja DocAviv -elokuvafestivaaleilla Israelissa. Dokumentti on myös palkittu Kultaisella Venlalla (2012).
Suomessa tasa-arvoasiain neuvottelukunta palkitsi elokuvan ja sen tekijät vuonna 2010 Miehen työ -palkinnolla.

Arvioita

Ilta-Sanomien Arja Anderssonin mukaan dokumentissa on tiiviyden lisäksi syvyyttä, vaikka miesten elämäntarinoita ei kokonaisuudessaan paljastetakaan: herkistyneet miehet todella pysäyttävät. Kuvausryhmä on hänen mielestään onnistunut tallentamaan tunnelmallisen elämäntavan, jonka ei kokonaan soisi jäävän muuttuvan ajan jalkoihin.
Helsingin Sanomien Leena Virtanen toteaa Miesten vuoron olevan visuaalisesti kaunis ja vaikuttava dokumentti. Heikki Färmin ja Jani Kumpulaisen kuvauksesta välittyy saunakokemuksen pyhyys. Ongelmallisena hän pitää ”karhumiehen kohtausta”, joka on yksi dokumentin mieleenjäävimmistä, mutta oikeastaan väärässä filmissä. Se on ollut tekijöiden darling, lemmikki josta ei ole maltettu luopua.
Episodi-lehden Hannu Liekso piti Miesten vuoroa iloisena esimerkkinä kotimaisen dokumentin tason noususta 2000-luvun alussa. Se on visuaalisesti hieno, dramaturgillisesti kiinnostava ja ennen kaikkea koskettava.
Tobias Granbacka

Tobias Granbacka (s. 1986 Kruunupyy) on suomenruotsalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Hän osallistui vuoden 2011 Suomen Euroviisukarsintoihin yhtyeensä Father McKenzie kanssa kappaleella ”Good Enough”. He sijoittuivat 12. helmikuuta 2011 pidetyssä finaalissa kolmanneksi. Heidän edelleen ylsivät toiseksi tullut Saara Aalto ja voittaja Paradise Oskar.
Granbacka on Elements Musicin listoilla kirjoittajana. Granbacka on kirjoittanut kappaleita muun muassa Krista Siegfridsille, Sturm und Drangille ja Koop Arposelle.
Angel Rojas

Fiktiivinen historia

Rojas toimii poliisipäällikkönä Gotham Cityssä. Hän ei juurikaan hymyile ja on lähes aina kärttyisällä päällä. Jokerin karatessa jo kolmannen kerran mielisairaalasta, hän julisti uuden lain kaupunkiin, jonka mukaan yksikään kummajainen ei saa olla vapaana. Mukaan lukien Batman, jota hän pitää vain harmeja aiheuttavana naamiokostajana. Rojasin julistus sai kuitenkin enemmän takapakkia, kun uusi komisario James Gordon saapui Gothamiin, joka on enemminkin Batmanin puolella.
Angel Rojas muistuttaa myös hyvin paljon luonteeltaan Harvey Bullockia, joka myös vihasi Batmania. Hahmon ääninäyttelijä Edward James Olmos ääninäytteli hahmoa vain ensimmäisessä jaksossa, jonka jälkeen hänet korvasi Jesse Corti. Suomessa julkaistuissa DVD:ssä Rojasin äänen on dubannut Pasi Ruohonen.
Sofia Lovisa Ramsay

Sofia Lovisa Ramsay (21. tammikuuta 1754 Porvoon pitäjä – 30. syyskuuta 1816 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen aatelinen ja kartanonomistaja. Hän oli naimisissa serkkunsa Otto Wilhelm Ramsayn (1743–1806) kanssa. Sofia Ramsay kuului Ramsayn aatelissukuun; hänen isänsä oli vapaaherra, maaherra ja kenraaliluutnantti Anders Henrik Ramsay.
Sofia Lovisa Ramsay asui Espoon kartanossa, jossa hän ylläpiti varakkaan ja vierasvaraisen kodin. Hänellä oli kuusi poikaa, joista viisi oli kuollut, kaksi Suomen sodassa 1808–1809. J. L. Runebergin runossa Matkamiehen näky nämä kaksi poikaa olivat 19- ja 21-vuotiaita, mutta todellisuudesa 25- ja 31-vuotiaita. Sofia Lovisa Ramsay kuoli vuonna 1816.
Hänen pojastaan Adolf Henrik Ramsaysta tuli Ruotsin Ramsay-suvun esi-isä, kun hän myi kaikki 52 rälssitilansa ja muutti Ruotsiin 1824.
Uriah Ashley

Uriah Ashley (s. 1. helmikuuta 1944) on panamalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1979 ja nimitettiin Penonomén hiippakunnan johtoon 18. joulukuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Josip Uhac.
Mokkapannu

Mokkapannu tai espressopannu (ital. La Moka tai Moka Express), Suomessa myös mutteripannu, on keitin, jolla valmistetaan mokkakahvia liedellä. Se on yleensä alumiininen, paitsi kahva, joka voi olla bakeliittia. Pannun kehitti italialainen Alfonso Bialetti vuonna 1933. Mokka-sanan alkuperä löytyy jemeniläisestä kaupungista Mochasta, jossa kahvi on tärkeä vientituote. 
Tavalliseen suodatinkahviin verrattuna mokkapannulla saatu kahvi on vahvempaa ja kofeiinipitoisempaa, koska sillä saavutetaan paineen takia korkeampi lämpötila kuin kahvinkeittimellä. Paine on kuitenkin pienempi kuin espressokeittimillä saavutettava paine, joten kahvi poikkeaa varsinaisesta espressosta. Pannuja on olemassa useita eri kokoja, yhdestä kupista (3 cl) kahdeksaantoista.

Käyttö

Pannun alaosa (kaaviossa merkitty kirjaimella A) täytetään vedellä aina venttiiliin asti. Suodatin (B) asetetaan paikalleen alaosan sisään ja täytetään hienoksi jauhetulla espressokahvijauheella. Yläosa (C), jossa on toinen suodatin, ruuvataan tiukasti alaosaan kiinni. Lämmitettäessä pannua liedellä vesi alkaa kuumentua ja höyrystyä. Paineen kasvaessa vesihöyry pakottaa veden suodattimen putkeen ja ylöspäin kahvijauheen läpi. Lopulta kahvi kerääntyy yläosaan. Kun alaosa on lähes tyhjä vedestä, kuuluu pientä porisevaa ääntä. Tällöin pannu tulee poistaa liedeltä, jottei kahvi paahtuisi.
Gerrymandering

Gerrymandering eli tarkoitushakuinen vaalipiirien rajaaminen tarkoittaa vaalipiirien rajojen muuttelua, jonka tarkoituksena on suosia jotain tiettyä puoluetta tai ehdokasta vaaleissa.
Yleensä menettelyn logiikkana on rajata vaalipiirit siten, että suosittavan puolueen äänestäjiksi oletettuja väestöryhmiä kasataan riittävä määrä samaan vaalipiirin toisistaan etäällä olevilta alueilta ja kilpailevien puolueiden potentiaaliset kannattajat hajotetaan usean vaalipiirin alueelle siten, että he eivät missään ole enemmistönä.

Käsitteen alkuperä

Termi on peräisin Yhdysvalloista, jossa Massachusettsin osavaltion kuvernöörinä toimineen Elbridge Gerryn (1744–1814) väitettiin omaa puoluettaan hyödyttääkseen kehitelleen omituisenmuotoisia vaalipiirejä, joista eräs muistutti kartalla salamanteria (engl. salamander) ja sai siten pilkkanimen gerrymander.

Kritiikki ja liittyminen enemmistövaalitapaan

Vaalipiirisuunnittelua pidetään kyseenalaisena, varsinkin jos se johtaa maantieteellisesti tai demografisesti epäluonnollisten vaalipiirien ja äänestysalueiden luomiseen.
Ilmiö esiintyy todennäköisimmin enemmistövaalitapaa käyttävissä maissa, joissa vaalipiirien rajoja on säännöllisesti korjailtava, jotta niiden asukasluku pysyisi samana – varsinkin, jos vallassa oleva puolue pääsee suvereenisti päättämään muutoksista. Joissain enemmistövaalitapaa käyttävissä maissa on vaalipiirisuunnittelun estämiseksi annettu vaalipiirien rajoista päättäminen puolueista riippumattomille organisaatioille.
Onnistunut vaalipiirisuunnittelu todennäköisesti johtaa kansalaisten äänestysinnon alenemiseen, sillä se vähentää todennäköisyyttä, että oppositioasemassa olevat ryhmät menestyisivät vaaleissa.

Esittyminen muiden vaalitapojen yhteydessä

Suhteellista vaalitapaa käyttävissä maissa ilmiö on melko tuntematon, sillä varsinkin suuremmissa usean edustajan vaalipiireissä sillä saavutettava hyöty olisi vähäinen.
Suomessa vaalipiirien rajat ovat kiinteät ja perustuvat maakuntajakoon, joten poliitikoilla ei ole säännöllistä mahdollisuutta vaalipiirisuunnitteluun. Eräitä piirteitä kuitenkin ilmenee ylisuuren Uudenmaan vaalipiirin pilkkomisesta ajoittain käydyssä keskustelussa.
FS Vendémiaire (F734)

Palvelus

Alus on vuonna 2014 aktiivipalveluksessa kotisatamanaan Nouméa.
Olavi K. Fält

Olavi Kaarlo Fält (s. 2. huhtikuuta 1946 Oulu) on suomalainen historian professori emeritus.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Fält syntyi varastopäällikkö Olavi Fältin ja tarjoilija Helvi Keräsen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on artesaani Aila Kovalainen. Fält tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1966 ja valmistui Oulun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1973 ja lisensiaatiksi 1982. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1983. Fält toimi Oulun yliopistossa assistenttina ja yliassistenttina vuodesta 1974 vuoteen 1995, historian dosentti hän oli 1983–1995. Hän on myös Turun yliopiston dosentti vuodesta 1987 ja Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1997. Fält työskenteli Suomen Akatemian tutkimusassistenttina, nuorempana tutkijana, vanhempana tutkijana ja varttuneena tutkijana 1980- ja 1990-luvuilla ja 2000-luvun vaihteessa. Hän hoiti Oulun yliopiston historian apulaisprofessuuria virkaatekevänä 1988–1989 ja professuuria määräaikaisena 1994–1995, vakinainen professori yliopistoon hänestä tuli vuonna 1996. Fält on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2004. Hän on tehnyt useita opinto- ja tutkimusmatkoja Japaniin, jonka historiaa hän on tutkinut väitöskirjastaan lähtien. Fält sai Tieto-Finlandian kunniamaininnan 1989 ja 1995.
Leirintäopas

Leirintäopas on matkailijoille suunnattu opas, joka kertoo kesä- ja talvileirintäpaikat ja antaa leiriytymiseen liittyviä ohjeita ja vinkkejä. Karavaanarin Leirintäoppaaseen kootaan jäsenetuleirintäkohteiden palvelut, harrastusmahdollisuudet ja yhteystiedot.
Yli 140-sivuisessa Leirintäoppaassa julkaistaan myös täydennetty lista matkaparkeista. 
Oppaassa esitellään noin 400 yleistä leirintäaluetta, pihaleirintäkohdetta ja SFC-aluetta. Mukana ovat myös hiihtokeskusten caravanalueet ja muut talvileirintäkohteet. Leirintäkohteiden palvelut ja harrastusmahdollisuudet on kerrottu selkein symbolein. Leirintätiedoista löytyvät myös muun muassa leiriytymishinnat ja aukioloajat. Monet alueista kertovat itsestään myös värikuvalla.
Kaikki oppaan leirintäalueet ja matkaparkit on merkitty Leirintäoppaassa olevaan tarkkaan tiekarttaan ja jokaiselle alueelle on sanallinen ajo-ohje. Jotkut alueet selkiyttävät ajo-ohjettaan piirroskartalla.
Leirintäoppaan tiedot perustuvat leirintäyrittäjien antamiin ja tarkastamiin tietoihin. Tiedot päivitetään vuosittain kevättalvella ja ne ovat voimassa seuraavan oppaan ilmestymiseen saakka.
Caravan Leirintäopas postitetaan Caravan-lehden kolmosnumeron liitteenä kaikille SF-Caravan ry:n jäsenille  sekä Caravan-lehden tilaajille . Leirintäoppaan painosmäärä vuonna 2018 oli 69 000 kpl.
Palestiinalaishallinnon vaalit

Palesiinalaishallinnon vaalit ovat Palestiinalaishallinnon keskusvaalilautakunnan Central Elections Commission - Palestine järjestämiä vaaleja. Se on järjestänyt yhdistetyt presidentin- ja parlamenttivaalit 20. tammikuuta 1996, presidentinvaalit 9. tammikuuta 2005 ja parlamenttivaalit 20. tammikuuta 2006.
La Fouine

Ura

La Fouine aloitti varsinaisesti julkaisemaan levyjä vuonna 2000, mutta oli jo sitä ennen osallistunut teini-ikäisenä paikallisiin rap-kilpailuihin. Hänen kolme ensimmäistä julkaisuaan vuosina  2000-2001 olivat maxialbumeita. Sittemmin La Fouine julkaisi ensimmäisen mixtapensa vuonna 2004 ja vuotta myöhemmin albumin Bourré au son. Hän jatkoi vuoron perään mixtapen ja albumien julkaisua, joista viimeisin julkaisu on vuodelta 2010.

Yksityiselämä

La Fouine syntyi marokkolaisille vanhemmille seitsenlapsiseen perheeseen Trappesissa. Hän kasvoi Yvelinesissä, Pariisin lähiössä. La Fouine kuunteli nuorena Tupacia ja Run DMC:tä. Hän lopetti koulun käynnin 15-vuotiaana keskittyäkseen täysin rappiin ja oli lyhytkestoisessa yhtyeessä nimeltä FORS.
La Fouine on ollut naimisissa, mutta eronnut vaimostaan Fionasta. Heillä on tytär, joka on nimetty Fatimaksi La Fouinen äidin mukaan.
Sesse Koivisto

Sesse Koivisto (s. 1932) on suomalainen biologi ja tietokirjailija. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1955. Tämän jälkeen hän työskenteli muutaman vuoden biologian ja maantiedon opettajana, kunnes jäi kotiäidiksi.
Koiviston puoliso oli Ilkka Koivisto vuoteen 1994, jolloin he erosivat. Vuosina 1968–1992 Koivistot asuivat Helsingin Korkeasaaressa Ilkka Koiviston toimiessa eläintarhan johtajana.
Sesse ja Ilkka Koivisto saivat vuonna 1972 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä kirjoittamastaan kirjasta Puusta pudonnut. Sesse Koiviston myydyin kirja on kuitenkin Eläintarha olohuoneessamme. Sesse ja Ilkka Koivistolla on kolme lasta, joista nuorin on kirjailija Aura Koivisto. Avioeron jälkeen Sesse Koivisto asui parisuhteessa professori Kari Lagerspetzin kanssa tämän kuolemaan, vuoteen 2012 saakka.
Jorge Juan (1876)

Palvelus

Espanjan–Yhdysvaltain sodassa Jorge Juan oli 1898 Kuubassa. Alus oli varhain aamulla 21. heinäkuuta ankkurissa Nipenlahdella, kun Yhdysvaltain laivaston aseistetut jahti USS Wasp ja hinaaja USS Leyden matkasivat kohti Port Nipeä ottaakseen alueen valvontaansa. Waspin miehistö havaitsi ankkurissa olleen espanjalaisaluksen noin neljän mailin päässä. Wasp ampui muutamia laukauksia lahden suulla olleeseen viestiasemaan, minkä jälkeen jatkoi matkaansa kohti Jorge Juania. Espanjalaisalus avasi kello 12.44 tulen äärietäisyydeltä, mihin Wasp vastasi. Leyden, jota seurasi tykkiveneet USS Annapolis ja USS Topeka, liittyi taisteluun. Etäisyyden supistuessa yhdysvaltalaisalusten tuli tarkemmaksi ja lopulta kaikki neljä alusta saivat tulensa osumaan kohteeseen. Lopulta kello 13.12 Jorge Juanin lippu laskettiin, jolloin yhdysvaltalaisalukset lopettivat tulen ja seurasivat Jorge Juanin uppoamista kello 13.42.
Pia Viitanen

Ura

Koulutukseltaan Viitanen on hallintotieteiden maisteri (1993).
Viitanen valittiin SDP:n kansanedustajaksi ensimmäistä kertaa vuoden 1995 eduskuntavaaleissa Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hänet on valittu neljästi jatkokaudelle vuosien 1999, 2003, 2007 ja 2011 vaaleissa. Eduskunnassa Viitanen on ollut varsinainen jäsen ympäristövaliokunnassa (1995–2005), tulevaisuusvaliokunnassa (1996–1999), sivistysvaliokunnassa (1999–2003), valtiovarainvaliokunnassa (2007–2013) ja suuressa valiokunnassa (2011–2013). Lisäksi hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen vuosina 1999–2011 ja eduskunnan pankkivaltuuston jäsen vuosina 2011–2013.
Vuosina 1993–1997 Viitanen oli Tampereen kaupunginvaltuuston varajäsen. Vuodet 1993–1995 hän oli kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunnan jäsen. Valtuuston varsinaiseksi jäseneksi Viitanen valittiin vuoden 1996 kunnallisvaaleissa ja hän on istunut valtuustossa siitä lähtien.
SDP:ssä Viitanen oli ensimmäinen varapuheenjohtaja vuosina 2005–2008 ja kolmas varapuheenjohtaja vuosina 2008–2012. Hän oli SDP:n puoluevaltuuston jäsen vuosina 1994–1996 ja vuonna 2012 hänestä tuli puoluevaltuuston puheenjohtaja Jouni Backmanin siirryttyä SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajaksi. Viitanen hoiti tehtävää vuoteen 2014 saakka. Hän on ollut myös puolueensa nuorisopoliittisen työryhmän varapuheenjohtaja (1997–1999) ja ympäristöpoliittisen työryhmän puheenjohtaja (1999–2003). Viitanen on ollut myös SDP:n asuntopoliittisen työryhmän puheenjohtaja ja vuosina 2003–2007 hän johti valtion asuntoasian neuvottelukuntaa.

Ministeri

Keväällä 2013 SDP kierrätti ministereitään ja nosti Viitasen asunto- ja viestintäministeriksi opetusministeriksi siirtyneen Krista Kiurun tilalle.
Huhtikuussa 2014 Vasemmistoliitto vetäytyi hallituksesta, minkä seurauksena viestintäministerin tehtävät siirrettiin takaisin Kiurulle ja Viitanen sai vastuulleen asuntoministerin tehtävien lisäksi Paavo Arhinmäen aiemmin hoitamat kulttuuri- ja urheiluministerin tehtävät. Hänen ministerinimikkeekseen tuli samalla kulttuuri- ja asuntoministeri.

Luottamustoimia

Viitanen on toiminut Työväen Sivistysliiton puheenjohtajana vuodesta 2001.
Seurausetiikka

Seurauseettisiä teorioita

Yleisin seurausetiikan muoto on utilitarismi eli hyötyetiikka. Sen mukaan tekoja tulee arvioida niiden tuottaman utiliteetin eli hyödyn perusteella. Utilitarismin keskeinen kysymys on hyödyn määrittely: on esitetty, että hyötyä voivat olla hyvinvointi, mielihyvä, onnellisuus tai preferenssien toteutuminen. John Stuart Mill esittelee seurausetiikan klassikkoteoksessaan Utilitarismi (1861). 
Muita seurausetiikan muotoja ovat hedonismi, jossa päämääränä on nautinnon maksimointi, ja eudaimonismi eli onnellisuusetiikka, jossa pyritään onnellisuuden maksimoimiseen. Uudempia 1980- ja 1990-luvuilla kehittämään alettuja seurausetiikan muotoja edustavat muun muassa prioritarismi ja suffisientarismi, joista edellisen toi yleiseen tietoisuuteen Derek Parfit.
Christopher Mayfield

Christopher John Mayfield (s. 18. joulukuuta 1935) on brittiläinen anglikaanisen kirkon piispa. Hän opiskeli Sedbergh Schoolissa ja Gonville and Caius Collegessa, Cambridgen yliopistolla. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1964.
Mayfield toimi Bedfordin arkkidiakonina vuosina 1979–1985. Hän oli Wolverhamptonin piispana vuosina 1985–1993 ja sen jälkeen Manchesterin piispana vuoteen 2002. Myöhemmin hän on toiminut piispan kunnia-avustajana Worcesterin hiippakunnassa.
Somalian sosialistinen vallankumouspuolue

Historia

Siad Barre kielsi pian valtaan nousunsa jälkeen vuonna 1969 kaiken poliittisen toiminnan. Koska Neuvostoliitto halusi, että sotilashallinnon eli vallankumousneuvoston (engl. Somali Revolutionary Council, SRC) tilalle perustetaan kommunistinen puolue, Barre ilmoitti jo vuonna 1971 tekevänsä maasta yksipuoluevaltion.
Vuonna 1976 valta siirrettiin vastaperustetulle Somalian sosialistiselle vallankumouspuolueelle. Käytännössä siirto ei merkinnyt mitään, vaan maata hallitsi jatkossakin pieni joukko upseereja, jotka olivat johtaneet sotilashallintoa. Puolueen päätösvalta oli viisijäsenisellä politbyroolla, johon kuului Siad Barre itse ja hänen vävynsä Abdullah. Barre oli myös puolueen pääsihteeri ja ministerineuvon edustaja. Armeijan vaikutusvalta puolueessa kasvoi entisestään, kun ministerin tehtäviä jaettiin sotilashallinnon entisille jäsenille.
Puolueen ideologiana oli ”tieteellinen sosialismi somalialaisin piirtein”, missä Siad Barre korosti islamin tärkeyttä. Ennen Ogadenin sodan syttymistä puolue ylläpiti suhteita maailman muihin kommunistisiin puolueisiin.
Joulukuussa 1979 perustettiin ”kansanparlamentti”, joka koostui pelkästään puolueen jäsenistä. Lokakuussa 1980 sotilashallinnon toiminta käynnistettiin uudestaan. Koska sotilashallinnon, puolueen keskuskomitean ja ministerineuvoston valtapiirit olivat päällekkäisiä, syntyi sekaannusta, jonka ansiosta kaikki päätösvalta oli lopulta yksin Siad Barren käsissä.
Vuonna 1981 perustettiin ulkomailla oppositiojärjestö Somalian pelastuksen demokraattinen rintama, joka koostui entisistä puolueen jäsenistä. 1982 Barre pidätytti nimekkäitä puolueensa jäseniä valta-asemansa turvaamiseksi.
Seuraavina vuosina puolueen hallintoa vastaan syntyi maan eri osissa vastarintaa. Barren hallinnon kaaduttua 1991 maassa puhkesi poliittinen sekasorto.