google/wiki40b huggingface dataset:
Diddley bow

Diddley bow on afrikkalaista alkuperää oleva amerikkalainen kielisoitin. Soitin on tavallisesti kotitekoinen ja yksikielinen, ja sitä soitetaan pullonkaulalla tai muilla vastaavilla slide-soittoon soveltuvilla apuvälineillä kuten esimerkiksi voiveitsellä. Diddley bow tunnetaan lähinnä bluesmusiikista ja monet bluesartistit ovat aloittaneet lapsena juuri halvalla ja helposti rakennettavalla diddley bow'lla. Monien tunnettujen blueskappaleiden melodia soitetaan kitarallakin yhdellä kielellä, nimenomaan sen takia, että ne ovat saaneet alkunsa diddley bow'lla soitettuna.
Tunnettu diddley bow'ta pääinstumenttinaan käyttänyt muusikko on mississippiläinen bluesmuusikko Lonnie Pitchford.
Nykyajan muusikoista diddley bow'ta soittavat esimerkiksi Seasick Steve, One String Willie, One String Sam ja Velcro Lewis. Jack White rakentaa diddley bow'n elokuvan It Might Get Loud alussa. Seasick Steve äänitti tribuuttikappaleen nimeltä "Diddley Bow" omalla diddley bow'llaan vuoden 2009 albumille Man from Another Time.
Sauli Koskinen

Sauli Eerik Koskinen (s. 28. maaliskuuta 1985 Hyvinkää) on suomalainen tositelevisiotähti, viihdereportteri ja personal trainer. Koskisesta tuli julkisuuden henkilö hänen voitettuaan vuoden 2007 Big Brotherin. Koskinen seurusteli yhdysvaltalaisen muusikon Adam Lambertin kanssa.

Big Brother

Koskinen voitti tositelevisiosarja Big Brotherin suomalaisen version 3. tuotantokauden vuonna 2007. Hän vietti talossa 14 viikkoa ja sai finaalissa 45,75 prosenttia annetuista äänistä. Ennen hakemistaan ohjelmaan hän työskenteli myyjänä helsinkiläisessä vaatekaupassa. Ohjelman tuottaja Mikko Räisänen vastasi tuolloin asukasvalinnoista ja kertoi päätöksen Koskisen laittamisesta taloon tulleen ensimmäisten minuuttien aikana haastattelusta. Syyksi valintaan Räisänen mainitsi muun muassa Koskisen positiivuuden ja avoimuuden.

Ura

Ihailijoiden pyynnöstä Koskinen ja toinen Big Brother -kilpailija Niko Nousiainen palasivat televisioon. He juonsivat omaa televisiosarjaansa Saulin ja Nikon parhaat pätkät, jossa he kommentoivat viraalivideoita. Pian tämän jälkeen Koskinen palkattiin viihdereportteriksi Ilta-Sanomat-iltapäivälehteen, jossa hän kommentoi viihdeuutisia toimittaja Katri Utulan kanssa. Vuonna 2011 Koskinen ja Utula matkustivat Yhdysvaltoihin ja tuottivat erikoissarjaa tästä osiosta nimellä Tutka Roadshow. 
Kesäkuussa 2011 Koskinen jatkoi työskentelyä Ilta-Sanomille. Hän työskenteli myös Radio Aallon kirjeenvaihtajana. Keväällä 2013 Koskinen kuvasi oman life style -televisio-ohjelman Los Angelesissa, joka esitettiin Suomessa syksyllä 2013. Ohjelman nimi oli Saulin paras kaveri, ja se esitettiin Fox -tv-kanavalla. Samana syksynä (2013) Koskinen voitti  Dancing on Ice -televisioformaatin suomalaisversion ensimmäisen kauden, joka esitettiin Nelosella. Koskisen parina toimi taitoluistelija Nea Ojala.
Sauli Koskinen juonsi vuoden 2014 Big Brotherin yhteydessä arki-iltaisin esitettävän Big Brother Extra -ohjelman. Koskinen opiskeli vuoden kestäneessä koulutuksessa personal traineriksi, jossa ammatissa hän toimii (syksy 2019).

Yksityiselämä

Sauli Koskisen sisko Saana Koskinen on Miss Saana & The Missionaries -yhtyeen laulaja ja lauluntekijä.
Viipsjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 20 ha ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee metsämaastossa Kostilan ja Ylännen pohjoispuolella. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja rannat ovat puoliksi suota ja metsää. Järven kaakkoispuolella sijaitsee maatila ja rannoille on rakennettu 11 vapaa-ajan asuntoa.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Mustajoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,4 metriä mpy. Järveen on johdettu viereisen suon ojia ja siihen johdetaan myös pohjoisesta Hirvisuon kuivatusvesiä. Pohjoisesta tulee myös Ahveniston laskuoja. Järven laskuoja alkaa maatilan kohdalla etelärannasta ja se juoksee osittain suoraksi kaivettuna Viipsijokena Suhankoon, jossa se yhtyy Arrajokeen. Tämän nimi muuttuu Ylänneellä Isojoeksi ja laskiessaan Pääjärveen, se on nimeltään Mustajoki.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa Viipsijoki oli vielä luonnontilassaan. Sen jälkeen se on perattu ojaksi, kun metsiä ja soita on ojitettu.
Tui

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm. Tuin höyhenpuku on pääosin tummanruskea. Siivillä on metallinvihreä vivahde, juhlapukuisella koiraalla myös pää ja pyrstö ovat vihertävät. Siivellä on pienten peitinhöyhenten muodostama valkoinen raita. Koiraan laulaessa sen kurkun sivuilta pullahtavat näkyviin valkoiset höyhentupsut.

Esiintyminen

Tui elää Uudessa-Seelannissa noin 50 000 neliökilometrin alueella. Laji on taantunut voimakkaasti eurooppalaisten tulon jälkeen elinympäristöjen tuhoutumisen ja vieraiden nisäkäspetojen takia.

Elinympäristö

Tuit asuvat erilaisissa metsissä ja istutusmetsiköissä.

Lisääntyminen

Tui rakentaa suurehkon risupesän korkealle latvustoon.

Ravinto

Tuin ravintona ovat mesi, hedelmät ja hyönteiset.
Ensio Tuppurainen

Ensio Toivo Iivari Tuppurainen (3. heinäkuuta 1924 Hirvensalmi – 3. lokakuuta 2014) oli suomalainen Valkealassa asunut kansantaiteilija ja kuvanveistäjä.
Tuppurainen asui Valkealan Kääpälän kylässä entisessä kaupparakennuksessa Vekaranjärven varuskuntaan vievän tien varrella. Onnelaksi tai Jätkän taulutaloksi nimetyssä rakennuksessa oli aiemmin yleisölle avoin taidegalleria, jossa oli esillä Tuppuraisen tekemiä maalauksia. Nykyisin varsinainen galleria on suljettu, mutta talon pihamaalla on edelleen avoinna protestikylteistä ja veistoksista koostuva pihanäyttely. Pihamaalla oli aikanaan muun muassa kohua herättänyt suurikokoinen Penispatsas. Tuppuraisen maalausten aiheet vaihtelivat perinteisestä maisemakuvauksesta yhteiskunnalliseen protestiin ja pilakuviin. Yhteiskunnallinen protesti muodostikin tärkeän osan Tuppuraisen taiteesta sekä maalauksien, protestikylttien että veistosten muodossa, ja hänen pihanäyttelyään kuvattiin pysyväksi mielenosoitukseksi. Tuppurainen arvosteli teoksissaan suomalaisia poliitikkoja asioiden huonosta hoitamisesta ja lupausten pettämisestä.
Dragsfjärdin myrkkyskandaali

Dragsfjärdin myrkkyskandaali oli tapahtumasarja, joka liittyi laivuri Jukka Ojarannan 1980-luvun alussa tekemään törkeään ympäristörikokseen. Ojaranta upotti Oy Euro Industrin toimeksiannosta vaarallisia, PCB:tä sisältäviä ongelmajätteitä mereen Dragsfjärdin saaristoon.

Myrkkyastialöytö saaristosta

Dragsfjärdin pieneltä ulkoluodolta löytyi 1. heinäkuuta 1982 ajelehtimasta kolme 200 litran tynnyriä, jotka sisälsivät myrkyllisiä aineita. Tynnyreissä oli eri kokoisia pulloja ja astioita, joihin oli liimattu myrkkyvaroituksia, sekä etikettejä, joissa oli maahantuojien ja käyttäjien nimiä. Osa aineista oli ilmeisesti jo valunut mereen.
Keskusrikospoliisi sai nopeasti selville että kysymyksessä olivat Nokian ja Keskuslaboratorio Oy:n jätemyrkyt, jotka Oy Euro Industri-niminen yhtiö oli sopinut toimittavansa Itä-Saksaan tuhottavaksi. Hävitettäväksi viennin sijaan yhtiö upotutti myrkyt tynnyreissä mereen. Kysymyksessä oli törkeä jätehuoltorikos ja myrkkylain rikkominen.

Myrkkyjen upotus

Ongelmajätteen kuljetukset ja upotukset oli suorittanut turkulainen laivuri Jukka Ojaranta Normandie-nimisellä troolarillaan. Ojaranta oli tuomittu useita kertoja muun muassa alkoholin salakuljetuksesta, sekä varastetun tavaran kätkemisestä.
Alueella aloitettiin laajat tuloksettomiksi jääneet etsinnät sukeltajien, palomiehen sekä varusmiesten voimin. Väliin Ojarannan epäiltiin upottaneen mereen jopa 20 000 kiloa vaarallisia teollisuusmyrkkyjä. Todellinen määrä oli kuitenkin huomattavasti vähäisempi, 33 tynnyriä.

Oikeudenkäynti

Poliisi etsintäkuulutti Ojarannan ja pidätti 5. heinäkuuta Euro-yhtiön puolesta asiaa hoitaneen asianajajan, sekä useita muita asiaan sekaantuneita henkilöitä, muun muassa Ojarannan puolison. Jukka Ojaranta antautui poliisille ja pidätettiin 4. elokuuta Tampereella. Syyttäjä vaati 19. elokuuta alkaneessa oikeudenkäynnissä kaikille syytetyille rangaistusta törkeästä jätehuoltorikoksesta. Marraskuussa 1982 käräjäoikeus jakoi tuomiot, jotka vaihtelevat kahden vuoden ja neljän kuukauden ehdottomista vankeusrangaistuksista kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeuteen. Kovimmat tuomiot luettiin Ojarannalle sekä Euro Industri -yhtiön lakimiehelle. Yhteisvastuulliset korvaukset ovat liki miljoona markkaa. Hovioikeudessa tuomiot ja korvaukset kuitenkin alenivat. Ongelmajätteen tuottajat saivat sakot.
Ala-Dnestrin kansallispuisto

Ala-Dnestrin kansallispuisto on kansallispuisto Moldovassa. Sen pinta-ala on noin 50 000 neliömetriä. Puisto valmistui vuonna 2016.
Alue suojeltiin Ramsarin sopimuksella 2003.
Herman Blomerus

Herman Blomerus oli suomalainen laulaja ja helluntailainen seurakuntapastori, joka levytti kaksi albumia Prisma-levymerkille.
Blomerus vaikutti Järvenpään helluntaiseurakunnan johtajana, sekä aikaisemmin Tikkurilan Helluntaiseurakunnan pastorina. Hän oli Helluntaiherätyksen ensimmäisiä romanijulistajia Suomessa sekä Helsingin Saalem-seurakunnan evankelista. Blomerus oli myös valtakunnallisen romanijärjestön Elämä ja Valo ry:n perustajajäsen.
Blomerus toimi elämänsä loppupuolella Sudburyn sekä Toronton suomalaisen helluntaiseurakunnan pastorina. Hän esiintyi myös lauluyhtye Romanosissa.
Blomerus kuoli sairaskohtaukseen Ontariossa syyskuussa 2019 73-vuotiaana.
Simeon Levis resa i Finland

Simeon Levis resa i Finland on Zachris Topeliuksen kirjoittama jatkokertomus, joka ilmestyi 1860 Helsingfors Tidningarissa.
Kertomus jäi keskeneräiseksi, ja se ja toisaalta tarinan poliittisesti arkaluontoinen aihesisältö ovat aiheuttaneet sen, että sitä ei juuri ole myöhemmin muistettu, eikä sitä ole suomennettu. Teos on ensimmäinen suomalainen tieteiskirjallisuuteen luettava teksti. Topelius hahmottelee siinä, minkälainen Suomi on 40 vuoden kuluttua, hän antaa muun muassa ymmärtää, että Suomi on itsenäinen.
Genrih Altšuller

Genrih Saulovitš Altšuller (ven. Ге́нрих Сау́лович Альтшу́ллер) (15. lokakuuta 1926 Taškent, Uzbekistan, Neuvostoliitto – 24. syyskuuta 1998 Petroskoi, Karjalan tasavalta, Venäjä) oli luovuuden tutkija ja tieteiskirjailija, hän työskenteli entisessä Neuvostoliitossa ja Venäjällä. Altšuller laski perustan luovuusteorialle, jonka kansainvälisesti vakiintunut nimi on TRIZ. Lyhenne tulee venäjän sanoista "teorija rešenija izobretatelskih zadatš", jotka tarkoittavat teknisen ongelmanratkaisun teoriaa. Englanninkielinen käännös on "The Theory of Inventive Problem Solving", mutta tavallisesti puhutaan TRIZistä. 
Altshuller osoitti, että tekniset järjestelmät kehittyvät tiettyjen sääntöjen mukaan. Löydettyjä säännönmukaisuuksia voi hyödyntää uuden tekniikan kehittämisessä. TRIZ on 1990-luvulta alkaen levinnyt etenkin Yhdysvalloissa, Japanissa, Koreassa ja Keski-Euroopassa. Teoriaa on alettu soveltaa myös erilaisten ei-teknisten ongelmien ratkaisemiseen.
F. C. D. Wyneken

Elämä

Wyneken syntyi Verdenissä silloisessa Westfalenin kuningaskunnassa, myöhemmin alue kuului Hannoverin kuningaskuntaan. Wyneken opiskeli Göttingenin ja Hallen yliopistoissa. Valmistuttuaan hän toimi opettajana sekä yksityisesti että koulussa. Vuonna 1838 hän lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin.
Pian saavuttuaan Saksasta Baltimoreen Wyneken otti huolehtiakseen paikallisesta luterilaisesta seurakunnasta sen pastorin tultua sairaaksi. Sen jälkeen hänestä tuli Pennsylvanian minsteriumin kiertävä saarnaaja, joka levitti evankeliumia Ohiossa, Indianassa ja Michiganissa. Hän myös hoiti pastorin tehtäviä Indianan Fort Waynessa ja Adamsin piirikunnassa. Vuonna 1841 Wyneken laati kirjoituksen Die Noth der deutschen Lutheraner in Nordamerika, jolla hän kutsui Saksan luterilaisia lähettämään pastoreita auttamaan hajallaan asuvia luterilaisia siirtolaisia Amerikan rajaseuduilla. Kirjoitus sai Wilhelm Löhen, joka toimi pastorina Baijerin Neuendettelsaussa hankkimaan rahoitusta ja vapaaehtoisia palvelemaan Amerikassa. Löhen kouluttamat miehet muodostivat enemmistön niistä pastoreista, jotka perustivat Missouri-synodin.
Vuonna 1845 Wyneken kutsuttiin pastoriksi Baltimoreen. Vuonna 1850 hänet valittiin Missouri-synodin presidentiksi, jossa virassa oli ennen häntä ollut vain yksi henkilö. Hän hoiti tehtävää 14 vuotta, vuodet 1850-1864. Tämän jälkeen hän siirtyi pastoriksi Clevelandiin Kolminaisuuden luterilaiseen seurakuntaan, jossa hän palveli vuodet 1864-1875.
Antti Airio

Johan Antti Airio (alk. Bonett, 4. heinäkuuta 1877 Pori – 2. lokakuuta 1950) oli suomalainen liikemies ja toimittaja.

Elämä

Lapsena huutolaisena ja äitinsä kuoleman johdosta kaupungin holhokkina ollut Airio toimi nuoruudessaan muun muassa torikauppiaan ja suutarin apulaisena, sekatavaraliikkeiden palveluksessa sekä myöhemmin ulosottomiehenä ja vuodesta 1908 lähtien toimittajana Satakunnan Kansan edeltäjässä Satakunta-lehdessä. Vuosina 1914–1915 Airio oli myös lehden päätoimittaja.
Vuonna 1917 hän perusti oman kauppaliikkeen Porin Antinkadulle ja osti kaksi vuotta myöhemmin toimintansa lopettaneen lasitavaraliikkeen varaston. Airio avasi 1919 Porin lasi- ja porsliinikauppa -nimisen liikkeen Yrjönkadulle, joka vuonna 1933 muutti nykyiselle paikalleen saman kadun varrelle kauppatorin kulmaukseen. Vuonna 1939 yrityksen nimi vaihtui Antti Airio Oy:ksi ja vuodesta 1961 lähtien se on toiminut Airionkulma-nimisessä liike- ja asuintalossa. Nykyään liikkeen valikoimaan kuuluvat keittiö- ja taloustavaroiden lisäksi muun muassa sisustus- ja lahjatavarat.
Kauppaneuvoksen arvo Airiolle myönnettiin vuonna 1946 ja 1949 hän julkaisi muistelmansa nimellä Elämäni kertomus, Antti Airio. Porin Raatihuoneenpuistossa sijaitseva suihkulähde on Antti Airion lahjoittama.
Seppo Irjala

Seppo Juhani Irjala (s. 2. joulukuuta 1937) on suomalainen pistooliampuja.
Seppo Irjala edusti Suomea 50 m vapaapistoolissa Münchenin olympialaisissa 1972 ja sijoittui yhdeksänneksitoista tuloksella 548.
Brive-la-Gaillarde

Liikenneyhteydet

Brive-la-Gaillardesta on rautatieyhteydet Limogesiin, Périgueux’hön, Bordeaux’hon, Clermont-Ferrandiin ja Toulouseen. A20-moottoritie kulkee Briven kautta Limogesista Toulouseen ja tie A89 Bordeaux’hon.
Noin 13 kilometriä Brivestä etelään sijaitsee Brive–Souillacin lentokenttä, viralliselta nimeltään Aéroport de Brive – Vallée de la Dordogne. Sieltä on ympäri vuoden lentoja Pariisin Orlyyn ja London City Airport -kentälle Lontooseen.
Kirsti Liimatainen

Kirsti Liimatainen (1901 Tampere – 1964) oli suomalainen kuvanveistäjä, kuvittaja ja postikorttitaiteilija. Hän opiskeli Ateneumissa vuosina 1933–1935.
Nikolai Dikov

Nikolai Nikolajevitš Dikov (ven. Николай Николаевич Диков, 17. maaliskuuta 1925 Sumi, Ukraina – 1996) oli venäläinen arkeologi, joka tutki erityisesti Venäjän Kaukoitää. Hän johti 1960–1995 Venäjän tiedeakatemian Magadanin historian, arkeologian ja etnografian tutkimusosastoa.

Nuoruus ja opiskelu

Dikov syntyi 1925 papin perheeseen Ukrainassa. Hänen vanhempansa kuolivat nälänhädän aikana 1930-luvulla, ja hänen tätinsä kasvatti hänet Leningradissa. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 Dikov evakuoitiin Leningradista Novosibirskin alueelle.
Dikov aloitti sotilaspalveluksensa jälkeen opiskelut Moskovan valtionyliopistossa, mutta hän siirtyi sieltä Leningradin valtionyliopistoon, jossa hän erikoistui arkeologiaan. Dikov valmistui Leningradin valtionyliopistosta 1949. Hänen pronssiaikaa käsittelevä väitöskirjansa valmistui 1953 ja julkaistiin 1958.

Tutkimustyö

Dikov työskenteli valmistumisensa jälkeen kaksi vuotta Neuvostoliiton tiedeakatemian Siperian osaston arkeologian laitoksessa. Venäjän Kaukoidässä hän aloitti tutkimustyönsä vuonna 1955. Hän tutki muun muassa Tšukotkaa, Kamtšatkan niemimaata ja Kolymaa. Dikov löysi vuonna 1975 Wrangelinsaaren etelärannikolta muinaisen asuinpaikan Tsjortov Ovragin (Чёртов овраг).
Dikov oli vuodet 1958–1973 Tšukotkan arkeologiaa, historiaa ja etnografiaa käsittelevän Notes of Chukotka Local Museum -lehden tieteellinen toimittaja. Vuodet 1960-1995 hän oli Venäjän tiedeakatemiassa Magadanissa historian, arkeologian ja etnografian tutkimusosaston johtaja.
Dikov julkaisi 9 monografiaa ja yli 170 artikkelia. Lisäksi hän ohjasi monia opiskelijoita. Dikov teki tiiviisti yhteistyötä vaimonsa Tamara Dikovan kanssa vuodesta 1962 tämän kuolemaan saakka.
Maija Heino-Vesihiisi

Tyyni Maija Heino-Vesihiisi (o.s. Heino, 22. huhtikuuta 1924 Rautu – 27. heinäkuuta 2010 Espoo) oli suomalainen kansanedustaja, kunnallispoliitikko ja kieltenopettaja.
Maija Heino syntyi Raudussa sittemmin luovutetun Karjalan alueella ja toimi sodassa valonheitinlottana. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1952 ja työskenteli englannin ja saksan kielten opettajana Iisalmella, Kemissä, Kuopiossa ja Espoossa. Hän avioitui toimitusjohtaja Veli-Mies Vesihiiden kanssa 1972.
Maija Heino-Vesihiisi valittiin eduskuntaan kokoomuksen edustajana Kuopion läänin vaalipiiristä vuosiksi 1970–1972. Hän vaikutti myös Kuopion kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa.
Hervan tauti

Hervan tauti eli synnynnäinen niveljäykistymäoireyhtymä (LCCS, Lethal Congenital Contracture Syndrome) on peittyvästi periytyvä oireyhtymä, jossa sikiöllä on nivelissä virheasennot. Kyynärnivelet jäykistyvät useimmiten koukkuun ja polvet ojennukseen. Sikiö menehtyy ennen syntymäänsä 32. raskausviikkoon mennessä, eikä elävänä syntyneitä ole todettu . Taudille on tyypillistä, että varhaisraskaudessa sikiöt liikkuvat niukasti tai eivät ollenkaan ja tämä havaitaan heti ensimmäisessä 11–13 raskausviikon ultraäänitutkimuksessa. Taudille on ominaista myös turvotus ja sikiön raajojen vaikeat virheasennot.
Nivelten virheasennot ovat seurausta sikiön liikkumattomuudesta. Liikkumattomuus taas johtuu selkäytimen etusarven motoristen neuronien lähes täydellisestä puuttumisesta. Syytä siihen, miksi kyseiset selkäytimen etusarven liikehermosolut tuhoutuvat, ei tiedetä.
Hervan taudin aiheuttaa geenivirhe, joka sijaitsee 9. kromosomissa, GLE1-geenissä. Geenivirhe löydettiin vuonna 2007. Geeni koodittaa proteiinia, jota tarvitaan lähetti-RNA:n kuljetuksessa tumasta sytoplasmaan. Kaikilta toistaiseksi tutkituilta perheiltä on löytynyt suomalainen valtamutaatio ainakin toisesta alleelista ja 98 % on valtamutaation suhteen homotsygootteja. DNA-tutkimuksella voidaan selvittää sikiödiagnoosi sekä mahdollinen kantajuus.
Suomesta on diagnosoitu 70 tapausta. Taudin ilmaantuvuus eli insidenssi on noin 1 : 25 000. Tautimutaatiotion kantajia on erityisesti Kainuussa ja Koillismaalla, ja Koillis-Suomessa kantajia on kaksi prosenttia väestöstä, kun muualla Suomessa yksi prosentti. Tapauksia, joissa taudin aiheuttava mutaatio on varmistettu, ei ole tavattu muualta kuin Suomesta.
Hervan tauti kuuluu suomalaiseen tautiperintöön. Sen hiukan lievemmästä muodosta käytetään nimitystä Vuopalan tauti.
(Everything I Do) I Do It for You

Tausta

Muusikot kappaleen alkuperäisessä äänityksessä ovat Bryan Adams (laulu ja kitara), Bill Payne (piano), Mickey Curry (rummut), Larry Klein (basso), Keith Scott (kitara) ja Mutt Lange (koskettimet ja taustalaulu). Kappale kirjoitettiin Lontoossa olevassa studiossa, missä Adams työskenteli vuonna 1990, ja hän ja Lange tekivät sen 45 minuutissa.
Valde Mikkonen

Valde Tapani Mikkonen (s. 1934) on suomalainen psykologi. Hän on ollut Helsingin yliopiston liikenteen psykologian professori 1985-1989, sen jälkeen Liikenneturvan toimitusjohtaja. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet oppiminen ja liikenneturvallisuus. Liikenneturvan jälkeen hän oli Valmixa Oy:n toimitusjohtaja ja tutkija.
Lila Ring

Lila Xenia Ring (o.s. Räihälä, s. 4. maaliskuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on edustanut Naisten Liigassa Helsingin Jalkapalloklubia. Ennen HJK:hon siirtymistään Räihälä edusti Pohjois-Haagan Urheilijoita. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Nopean ja taitavan Räihälän vahvuuksiin kuuluu myös maalintekotaito. Hän debytoi Naisten Liigassa vuonna 2008.
Ring on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa. Hän on säveltäjä Osmo Tapio Räihälän tytär.
Nykyään Ring toimii sosiaalisen median vaikuttajana tekemällä Youtube-videoita sekä päivittämällä Instagramia.
Amerikantuulihaukka

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 19–21 cm, siipien kärkiväli 50–60 cm ja paino keskimäärin 109 g (koiras) ja 119 g (naaras). Naaras on noin 5 % suurempi kuin koiras. Amerikantuulihaukka on neljänneksen pienempi kuin tuulihaukka, jota se väritykseltään muistuttaa. Sukupuolten värityksessä on selkeä ero koiraan ollessa värikkäämpi.

Esiintyminen

Amerikantuulihaukan esiintymisalue kattaa koko Amerikan Alaskan ja Kanadan pohjoiselta puurajalta aina Tulimaahan saakka. Osassa Keski-Amerikkaa se esiintyy vain talvisin ja se puuttuu lähes kokonaan Amazonin valuma-alueelta ja monin paikoin Chilestä. Siitä tunnetaan noin 14 alalajia. Lajin elinympäristön ala on noin 25 miljoonaa neliökilometriä. Sitä tavataan satunnaisesti Länsi-Euroopassa.

Elinympäristö

Laji elää kaikkialla missä vain on tarjolla avomaata saalistukseen ja puita tai pylväitä tähystykseen. Se on runsastunut suuresti viimeisten 200 vuoden aikana viljelymaan pinta-alan kasvaessa. Laajoja avohakkuualueita, kuten esimerkiksi Amazonin varrella, se kuitenkin karttaa.

Lisääntyminen

Amerikantuulihaukat eivät ole kovinkaan sosiaalisia ja pesivät yksittäispareina. Kuusi viikkoa ennen muninnan alkua naaras alkaa seurustella kahden tai kolmen koiraan kanssa, joista se valitsee yhden lastensa isäksi. Pesä on jossakin kolossa, joko puun, tikan, rakennuksen, kallion tai rantatöyrään kolossa, usein pöntössä, harvoin jonkin toisen linnun vanhassa pesässä. Naaras munii 3–7 munaa, tavallisesti neljä tai viisi, joita haudotaan 29–30 päivää. Naaras hoitaa enimmät hautomiset koiraan osallistuessa toisinaan. Molemmilla on kuitenkin hautomalaikku. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti ja oppivat lentämään kuukauden ikäisinä. Noin puolet poikasista selviää lentokykyisiksi asti.

Ravinto

Amerikantuulihaukat saalistavat kesäaikaan aamuisin ja iltaisin isokokoisia hyönteisiä, enimmäkseen heinäsirkkoja. Talviaikaan ne voivat saalistaa pitkin päivää, ja niiden dieetti on silloin monipuolisempi, käsittäen pikkujyrsijöitä, pikkulintuja ja kahlaajien poikasia, liskoja, sammakoita ja skorpioneja.
Kouvolan vaakuna

Kouvolan vaakuna on Kouvolan kaupungin tunnus. Vaakunan on suunnitellut Tapani Talari ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2009 Kouvolan yhdistyttyä Anjalankosken, Elimäen, Jaalan, Kuusankosken ja Valkealan kanssa.
Vaakuna on musta- ja hopeataustainen työ, jonka kuva-aihe on kultainen ja liljapäinen kuusipuolainen sideruusuke. Ruusuke kuvaa kuuden kunnan liittoa. Puolien päissä olevat liljat viittaavat Kymenlaakson nimikkokasviin, keltakurjenmiekkaan. Musta ja hopea edustavat Kymenlaakson perinteisiä värejä. Valitun vaakunan aaltokoroinen tyviö viittaa Kymijoen kaupunkiin.
Kouvolan valtuuston ratkaisevassa äänestyksessä 1. joulukuuta 2008 vaakuna voitti vastaehdokkaansa niukasti 37–36, kun tyhjiä ääniä annettiin kaksi. Äänestyksissä puoluerajat menivät rikki joka puolella. Makukysymyksestä ei ollut tehty tiukkoja ryhmäpäätöksiä.

Vanha vaakuna

Kouvolan vanhan vaakunan on suunnitellut taiteilija Gustaf von Numers vuonna 1952 ja vuoden 2009 alussa se siirtyi kotiseutuvaakunaksi. Tunnuksen aiheena on Kouvolan maantieteellinen asema. 
Kouvolan vaakunan mustassa kentässä on hopeinen vinoristi, jossa on kaksi punaista, kaksilehtistä avainta ristissä.
Vinoristikuvio kuvaa Kouvolan asemaa rautatieliikenteen risteyspaikkana sekä rautatieläisten että liikemiesten kotipaikkana. Punaiset avaimet kuvastavat Kouvolan avainasemaa sekä Pohjois-Kymenlaakson että Suomen tärkeänä risteysasemana. Musta ja hopea ovat Kymenlaakson perinteiset värit.