Jodi

Fysikaaliset ominaisuudet

Kiinteä jodi on harmaata, jossa on ruskean ja mustan sävyjä. Sen kiderakenne on rombinen. Kaasumainen jodi on violettia. Jodin haju on ärsyttävä. Kiinteä jodi sublimoituu eikä selkeästi nestemäistä jodia huomata välivaiheena.

Kemialliset ominaisuudet

Jodi kuuluu halogeeneihin. Jodi reagoi usean aineen kanssa, mutta on vähemmän reaktiivinen kuin muut halogeenit. Jodi liukenee hyvin poolittomiin liuottimiin kuten kloroformiin, hiilidisulfidiin ja hiilitetrakloridiin. Jodi liukenee hieman veteen muodostaen keltaisen liuoksen. Se liukoisuus on noin 0,29 grammaa litraan (20 °C), ja liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Jodi liukenee hyvin muun muassa etanoliin, jossa se muodostaa ruskean kompleksin, sekä hiilitetrakloridiin ja hiilisulfidiin. Tärkkelyksen vesiliuoksessa se muodostaa tunnusomaisen sinisen kompleksin.
Jodi reagoi joidenkin epämetallien kanssa, kuten typen, hiilen, fosforin ja hapen kanssa.
Jodilla tavataan useita hapetuslukuja. Se voi muodostaa jodidin hapetusluvulla -I, hypojodiitin IO⁻, jodiitin IO₂⁻, jodaatin IO₃⁻ ja perjodaatin IO₄⁻ tai IO₆⁵⁻.

Terveys ja myrkyllisyys

Maaperästä johtuva jodin puute on maapallon yleisimpiä ravitsemusongelmia. 
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan jodia tulisi saada 17 µg/vrk ravinnosta energiana saatua megajoulea kohti eli aikuisilla noin 150 µg/vrk. Suurimmaksi hyväksyttäväksi päiväsaanniksi on määritelty aikuiselle 600 µg/vrk. Jodin hyväksyttävän saantimäärän pitkäaikainen ylitys saattaa aiheuttaa myrkytysoireita.
Finravinto 2012 -tutkimuksen mukaan suomalaiset naiset saivat jodia keskimäärin 190 µg/vrk ja miehet 235 µg/vrk kun teollisten elintarvikkeiden suolan oletettiin olevan jodioitua. Teolliset ruokavalmisteet eivät kuitenkaan aina sisällä jodioitua suolaa, sillä esimerkiksi vuonna 2015 elintarviketeollisuus, suurkeittiöt ja ravintolat käyttivät pääsääntöisesti jodioimatonta suolaa.
Suomalaiset saavat ruokasuolasta neljäsosan jodistaan. Muut pääasialliset jodin lähteet ovat maitotuotteet, kala, kananmuna ja vilja. Suomalaisten jodin saanti ravinnosta on vähentynyt lähes kolmannekseen siitä mitä se oli parhaimmillaan 1960-luvulla, kun jodioitu suola otettiin käyttöön. WHO:n väestötason mittareilla arvioituna suomalaiset kärsivät keskimäärin lievästä jodin puutoksesta vuonna 2015. Struuma ei ole kuitenkaan lisääntynyt. Jodin saannin väheneminen  johtuu paitsi suolan käytön vähenemisestä myös valmisruokien käytön ja joukkoruokailun lisääntymisestä. Valtion ravitsemusneuvottelukunta suosittelee jodioidun ruokasuolan käyttöä kaikessa ruoanvalmistuksessa. Myös elintarviketeollisuudessa, joukkoruokailussa ja erityisesti leipomoissa suositellaan jodioidun ruokasuolan käyttöä.
Jodin puute voi aiheuttaa kilpirauhasen liikakasvun eli struuman. Jodia tarvitaan kilpirauhasessa kahden hormonin, tyroksiinin ja trijodityroniinin valmistamiseen. Jos elimistössä ei ole saatavilla riittävästi jodia, on vaarana kilpailevien halogeenien, kuten bromin, kertyminen jodin tilalle.
Jodi on myrkyllistä nieltynä. Se aiheuttaa palovammoja iholle. Jodikaasu ärsyttää silmiä.

Isotoopit

Luonnossa tavataan lähes yksinomaan vain yhtä isotooppia, joka on pysyvä ¹²⁷I. Maapallolla on myös hivenmääriä heikosti radioaktiivista ¹²⁹I isotooppia, jonka puoliintumisaika on 15,7 miljoonaa vuotta. Se on jodin pitkäikäisin radioisotooppi. Sitä syntyy ilmakehässä ksenonin isotoopista ¹³⁰Xe kosmisen säteilyn vaikutuksesta sekä fissiolla uraania sisältävissä kaivannaisissa. Seuraavaksi pitkäikäisin on ¹²⁵I 59 päivän puoliintumisajalla. Jodilla on myös 14 ydinisomeeria.
Jodin isotoopeilla on paljon lääketieteellisiä sovellutuksia.

Historia

Jodin löysi ranskalainen Barnard Courtois vuonna 1811 valmistaessaan merilevästä salpietaria (kaliumnitraattia) ruutia varten. Jotta merilevästä saadaan kaliumnitraattia, se tuhkataan ja tuhka pestään vedellä. Ylimääräinen jäte tuhotaan rikkihapolla, jolloin Courtois huomasi, että tuhkasta nousi violettia höyryä. Courtois pystyi kiteyttämään höyryn kylmälle alustalle. Hänellä ei kuitenkaan ollut varaa tutkia löytöä enempää. Courtois antoi näytteen Charles Bernard Desormesille, Nicolas Clémentille, Louis-Joseph Gay-Lussacille ja André-Marie Ampèrelle. Marraskuussa 1813 Desormes ja Clément julkaisivat Courtoisin löydön. Gay-Lussac väitti aineen olevan hapen yhdiste. Ampère antoi näytteen Humphry Davylle, joka totesi sen olevan samankaltaista kuin kloori. Sana jodi tarkoittaa kreikankielellä violettia (kreik. ioeides). Jodin alkoholiliuosta joditinktuuraa eli jodispriitä käytettiin 1960-luvulle asti desinfiointiaineena.

Käyttö

Jodia voidaan käyttää haavojen puhdistamiseen. Tällöin käytetään jodin etanoliliuosta. Volframijodidia käytetään lampuissa parantamaan langan kestävyyttä. Hopeajodidia voidaan hyödyntää valokuvauksessa. Jodia käytetään myös lääketeollisuudessa ja väriaineissa.
Jodin yhdisteitä voidaan käyttää metamfetamiinin valmistamisessa, minkä takia niiden myyntiä on rajoitettu.
Jodin isotooppia ¹³¹I voidaan käyttää kilpirauhassyövän hoitoon. Jodia voidaan käyttää myös röntgentutkimuksissa varjoaineena.