google/wiki40b huggingface dataset:
Brjanskin alue

Maantiede

Brjanskin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla. Alueen itä- ja pohjoisosat kuuluvat Keski-Venäjän ylänköön. Alueen merkittävin joki on Dnepriin laskeva Desna.
Osassa tätä 34 900 neliökilometrin suuruista aluetta on radioaktiivisia jäämiä Tšernobylin onnettomuudesta.

Historia

Brjanskin kaupunki mainitaan ensi kerran 1146. Brjanskin alueesta tuli itsenäinen ruhtinaskunta 1200-luvun lopulla. Se liitettiin 1500-luvulla Liettuaan ja 1600-luvulla Venäjään. Sisällissodan yhteydessä 1918 itävaltalais-saksalaiset joukot ja toisessa maailmansodassa oli saksalaiset miehittivät aluetta 1941-43.
Nykyinen Brjanskin alue muodostettiin 5. heinäkuuta 1944.

Väestö

Alueen asukasluku oli Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennassa 1 278 217 henkeä. Kaupunkiväestön osuus on 69,1 % (883 427 henkeä, maaseutuväestö 394 790 henkeä).

Hallinto

Brjanskin alue on yksi Venäjän federaation subjekteista. Aluehallinnosta vastaavat aluehallinnon päämies ja alueduuma Brjanskissa.
Paikallishallinnossa alue jakautuu kaupunkipiirikuntiin ja kunnallispiireihin.

Talous

Venäjän tilastokeskus Rosstatin vuoden 2010 tilastojen mukaan Brjanskin alue tuotti 144,3 miljardia ruplaa eli 0,39 prosentin osuuden Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista alueen asukasta kohti laskettuna tämä on vain 112,8 tuhatta ruplaa eli noin 2 765 euroa vuodessa tai 43 % Venäjän keskiarvotasosta. Henkeä kohti laskettuna tämä oli Keskisen federaatiopiirin toiseksi alhaisin tuottavuus, alempi oli vain Ivanovon alueella, jossa se oli 35 % maan keskiarvotasosta.
Alueella on metalli-, rakennusaine-, elintarvike- ja puusepänteollisuutta sekä koneenrakennusta ja kevyttä teollisuutta.
Maataloudessa on keskitytty kasvinviljelyyn (viljoista: ruis, kaura, vehnä, ohra ja tattari; lisäksi pellava, hamppu ja sokerijuurikas) ja karjatalouteen (liha- ja maidontuotanto, sika- ja siipikarjatalous), sekä mehiläistarhaukseen.
Alueella on tiheä rautatieverkko, jonka keskuksena on Brjansk.
Brjanskin alueen läntisin osa saastui radioaktiivisesti vuoden 1986 Tšernobylin voimalaonnettomuuden seurauksena. Maaperän radioaktiivisuus vaikuttaa vielä vuosikymmeniä alueen läntisimpien piirien maankäyttöön ja ihmisten elinoloihin.
Sammakkolampi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Lammen pituus on 150 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee Jouhikkaanmaassa mäkien väliseen notkelman suolla. Siihen laskee pari lyhyttä suo-ojaa ja oma laskuoja kulkee Hyytyneetlammit nimisen suoalueen läpi ja laskee sitten Aurejärven Mertuulammin lahteen. Rantaviiva on 400 metriä pitkä ja se on pääasiassa suota. Lampi on autio ja sinne johtaa vain kärrypolku.
Tekstiilitaide

Tekstiilitaide on erilaisten tekstiilimateriaalien, ja -tekniikoiden yhdistelmästä usein käsityönä syntyvää perinteistä tai uutta luovaa taidetta. Pääasiassa käytetään kangasmateriaaleja, mutta tekstiilitaiteessa taiteellisiin käsitöihin ja taideteoksiin voidaan yhdistää myös melkein mitä tahansa muita materiaaleja: paperimassaa, paperinarua, kiviä, metallia ja niin edelleen kuten yleensäkin taideteoksissa.
Tekstiilitaideteokset voivat olla muun muassa vaatteita, ryijyjä, tilkkutöitä ja ne voivat olla valmistettu esimerkiksi punomalla, solmimalla, ompelemalla, kutomalla, virkkaamalla, liimaamalla, niittaamalla tai neulomalla. Ne ovat taideteoksia, joiden yhdistävänä tekijänä on jokin taidekäsityöhön liittyvä ominaisuus. Koko voi vaihdella miniatyyristä monumentaalitaiteeseen.
Työt voivat olla perinteisiä käyttövaatteita, kenkiä, laukkuja, koruja tai esteettisin perustein valmistettuja teoksia, joilla ei ole suoranaisia käyttöominaisuuksia muuten kuin taideteoksena. Myös kirkkotekstiilit ovat tekstiilitaidetta ja taidekäsityötä. Niitä ovat kasukat, stolat, alttarivaatteet, kirjaliinat ja kalkkiliinat.
Tekstiilitaiteilijoista suurin osa on naisia. Tekstiilitaiteilijoita on koulutettu Suomessa jo 86 vuoden ajan Alaa voi opiskella muun muassa Helsingissä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa tekstiilitaiteen sekä vaatesuunnittelun ja pukutaiteen koulutusohjelmissa. Ensimmäiset tekstiilitaiteen tohtorit ovat valmistuneet 2000-luvulla taidekouluista myös Suomessa.
Tekstiilitaiteilijat Texo ry on antanut vuodesta 1981 lähtien tunnustuspalkinnon Vuoden tekstiilitaiteilijalle.
Sakari Smeds

Sakari Smeds (s. 31. heinäkuuta 1964 Savonlinna) on suomalainen kristillisdemokraattinen poliitikko.
Smeds on entinen Kymen vaalipiirin (vuoteen 1999 Kymen läänin vaalipiiri) kansanedustaja. Hän toimi eduskunnassa maaliskuusta 1995 maaliskuuhun 2003 ja kuului ensimmäisellä edustajakaudellaan (1995–1999) varsinaisena jäsenenä talousvaliokuntaan ja ympäristövaliokuntaan ja vuosina 1999–2003 valtiovarainvaliokuntaan. Hän oli myös eduskunnan kansliatoimikunnan jäsen, vuodesta 1999 vuoteen 2002. Smeds sai eduskuntavaaleissa 1995 5 827 ääntä, eduskuntavaaleissa 1999 4 303 ääntä ja eduskuntavaaleissa 2003, joissa hän putosi eduskunnasta, 4 254 ääntä.
Smeds on toiminut vuodesta 2009 alkaen Kouvolan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuosina 1989–2008 hän oli Valkealan, joka liittyi Kouvolaan vuonna 2009, kunnanvaltuuston jäsen. 
Smeds on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri ja hän on suorittanut myös Kansallis-Osake-Pankin yrityspankkiiritutkinnon, vuonna 1994. Vuonna 1989 hän toimi Kouvolan evankelis-luterilaisen seurakunnan vs. hallintosihteerinä, minkä jälkeen hän on työskennellyt rahoitusalalla. Vuosina 1989–1994 hän työskenteli Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa yritystutkijana ja 1994–1995 apulaisjohtajana ja kansanedustajakausiensa jälkeen hän on työskennellyt Nordealla. Hänen virkanimikkeensä on luottojohtaja.
Smeds on ollut naimisissa vuodesta 1993 ja hänellä on vaimonsa Kirsi Smedsin (o.s. Eräpolku) kanssa kaksi lasta, vuonna 1996 syntynyt poika ja vuonna 1998 syntynyt tytär.
Karhumakaki

Tuntomerkit

Karhumakaki on tummanruskea, sen päälaen turkissa on pyörtyäinen ja turkki harvenee otsan ympärillä muodostaen kaljun ja paljastaen ryppyisen otsan. Karvattomat kasvot ovat punaiset ja niissä on usein tummia täpliä. Ruumis on noin 50cm pitkä, ja häntä puuttuu kokonaan.

Levinneisyys

Karhumakakia tavataan Assamista (Intiasta) Burman yli Etelä-Kiinaan asti sekä lisäksi Vietnamissa ja Thaimaassa.

Ravinto

Se syö kasvi- ja eläinravintoa.
Zoë Bell

Zoë Bell (s. 17. marraskuuta 1978 Waiheke Island) on uusiseelantilainen näyttelijä ja stunt-esiintyjä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten roolistaan omana itsenään Quentin Tarantinon elokuvassa Death Proof. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Kill Bill -elokuvissa sijaisrooleissa. Zoën äiti Tish oli sairaanhoitaja ja isä Andrew lääkäri.
Elli Haloo

Historia

Vuonna 2006 kitaristien Leo Hakasen ja Jere Marttilan sekä rumpali Jukka Soldanin tuoreesta bändistä puuttui vielä laulaja. Laulajaksi löydettiin lopulta Elisa Tiilikainen ja muodostui Haloo Helsinki! -yhtye. Yhtyeen myötä Tiilikainen päätyi käyttämään taiteilijanimeä Elli Haloo. Yhtyeen suosio kasvoi levy levyltä ja myös yhtyeen kirjoitusvastuu esittämistään kappaleista. Yhtyeen viidennellä albumilla, Kiitos ei ole kirosana, kaikki albumin kappaleet olivat pääasiassa Hakasen, Marttilan ja Ellin tekemiä.
Haloo Helsinki! -yhtyeen jäätyä vuonna 2018 tauolle vuoteen 2021 asti, ilmoitti Elli Haloo lokakuussa 2018 siirtyvänsä tauon ajaksi soolouralle. Soolourallaan hän päätyi käyttämään Ellips-taiteilijanimeä. Ellipsin, Matti Mikkolan tuottama, esikoisalbumi julkaistiin huhtikuussa 2019 ja sen ensimmäinen single ”Maailma on rikki” tammikuussa 2019.

Yksityiselämä

Tiilikainen seurusteli vuosina 2012–2014 VilleGallen kanssa. Tiilikaisella on Emilia-niminen sisko.
Age of Pirates 2: City of Abandoned Ships

Pelaaminen

Pelissä on säilytetty useita ominaisuuksia edellisistä peleistä, kuten kyvystä käydä kauppaa, taistella hallituksen muita aluksia vastaan, tutkia paikkoja ja purjehtia realiajassa. Realiajassa purjehtiminen ei kuitenkaan ole pakollista, vaan pelaaja voi purjehtia nopeampaakin kartan avulla. Pelissä on kuitenkin uusi nopeampi taistelujärjestelmä ja monimutkaisempi tapa käydä kauppaa.
Age of Pirates 2: City of Abandoned Ships on roolipeli. Juoni päättyy melko avoimesti. Alussa pelaaja vai aloittaa yksin tai valita yhden neljästä eri maan merivoimista(Englanti, Espanja, Ranska ja Alankomaat.
Valinnasta huolimatta pelaaja tekee useita tehtäviä, joista jotkut ovat pakollisia.

Hahmoluokat

Pelissä on kolme eli hahmoluokkaa, joista pelaaja voi valita. Jokaisella on eri juoni. Hahmoluokat ovat kauppias, kaappari ja seikkailija.

Aseluokat

Kuten aiemmissakin peleissä, on olemassa monia miekkoja, joilla jokaisella aseella on omia ominaisuuksia.

Nimi

Pelin nimi ”Pirates” on tullut englanninkielisistä sanoista Power (teho), Insight (näkemys), Reaction (reaktio), Authority (viranomainen), Talent (lahjakkuus), Endurance (kestävyys) ja Success (menestys).

Laivat

Aiemmista osista peliin on jätetty myös eri laivamuodot. Pelaajalla voi olla yksi tai useampi laiva, tai joissain tapauksissa ei yhtäkään. Paremmat alukset tietenkin maksavat myös enemmän. Joitain aluksia ei voi ostaa vaan ne pitää kaapata meritaistelulla. Jotkut laivat taas ovat käytettävissä vasta, kun on tehnyt tiettyjä tehtäviä. Pelin laivaluokat ovat Battleship, Warship, Xebec, Ship of Line, Barque, Barquentine, Brig, Brigantine, Caravel, Corvette, Fluyt, Frigate, Lugger, Galleon, King’s Man of War, Man of War, Pinnace, Schooner, Sloop ja Tartane.
Tehtävien aikana pelaaja voi käyttää sodissa myös Lentävää Hollantilaista tai sotalaiva Soleil-Royalia.
Dariusz Wdowczyk

Ura pelaajana

Wdowczyk aloitti pelaajauransa Gwardia Varsovassa, mutta läpimurtonsa hän teki kaupungin ykkösjoukkueessa Legia Varsovassa. Hän edusti Legiaa kuusi kautta ja pelasi yli 200 ottelua seuran paidassa. Wdowczykin pelivuosina 1983–1989 Legia ei onnistunut voittamaan Puolan mestaruutta ja palkintokaappiin kertyi vain kaksi Puolan cupin mestaruutta. Kesällä 1990 Wdowczyk siirtyi Celticiin, jossa puolalaispuolustaja viihtyi neljä kautta ja sai mukavasti vastuuta skottiseuran puolustuksessa. 
Kesällä 1994 Celtic siirtyi Readingiin, jossa pelasi neljä kautta. Wdowczyk palasi vielä vuonna 1998 kotimaahansa ja lopetti uransa Polonia Varsovassa tammikuussa 1999.
Wdowczyk oli maajoukkuetasolla yksi Puolan kantavia puolustajia 1980-luvun lopulla. Hänelle kertyi 53 maaottelua, mutta hän ei ollut mukana ainoissa arvokisoissa joihin Puola tuolloin selvisi eli MM-kisoissa 1986.

Ura valmentajana

Wdowczyk aloitti valmennusuransa kesällä 1998, kun hänestä tuli edustamansa Polonia Varsovan apuvalmentaja. Marraskuussa hän nousi päävalmentajaksi ja lopetettuaan pelaajauransa vuoden vaihteessa Wdowczyk keskittyi Polonian valmentamiseen. Hän luotsasi joukkueen yllättäen Puolan mestariksi kaudella 1999/2000. Mestaruus oli seuran historian toinen ja edellisestä oli kulunut aikaa 54 vuotta. Joulukuussa 2000 Wdowczyk siirtyi yllättäen Wisła Płockin päävalmentajaksi. Hän sai potkut seurasta jo toukokuussa 2001.
Tämän jälkeen Wdowczyk valmensi Widzew Łódźia ja Korona Kielceä vailla suurempaa menestystä. Syyskuussa 2005 hänestä tuli Legia Varsovan päävalmentaja. Hänen johdollaan Legia voitti liigamestaruuden kaudella 2005/06. Huonot tulokset johtivat Wdowczykin potkuihin huhtikuussa 2007.
Legia-pestinsä jälkeen hän toimi skotlantilaisen Livingstonin urheilutoimenjohtajana, kunnes palasi lokakuussa 2007 valmentajaksi kotimaahansa Polonia Varsovan joukkueeseen. Menestys oli aiempaa vaisumpaa ja hän sai potkut keväällä 2008.
Oltuaan pitkään sivussa valmennustehtävistä, Wdowczyk palasi maaliskuussa 2013 Pogoń Szczecinin peräsimeen. Hän pelasti seuran putoamiselta liigasta ja kaudella 2013/14 seura sijoittui liigan runkosarjassa neljänneksi. Mestaruus-play-offs-vaiheessa Pogon kuitenkin hyytyi ja oli lopulta seitsemäs. Hän sai lopulta potkut seurasta lokakuussa 2014.
Maaliskuussa 2016 Wdowczyk palasi valmennustehtäviin Wisła Krakovan uutena päävalmentajana. Kausi 2016/17 lähti seuran osalta heikosti käyntiin ja krakovalaisten juututtua Ekstraklasan keskikastiin Wdowczyk erosi tehtävistään lokakuussa 2016.
Maaliskuussa 2017 Wdowczykista tuli Piast Gliwicen päävalmentaja. Wdowczyk pelasti Piastin putoamiselta liigasta ja nosti joukkueen alemman loppusarjan hyvien esitysten myötä kymmenenneksi. Kausi 2017/18 lähti kuitenkin vaisusti liikkeelle ja seurajohto erotti Wdowczykin syyskuun puolivälissä 2017.
Laarit

Laarit (lat. lares) olivat roomalaisessa mytologiassa joko perheen esi-isiä, jotka auttoivat näitä sukulaisiaan uhrilahjoja vastaan, tai erillisiä jumalia, joilla ei ollut sukulaisuussiteitä talon asukkaisiin. Tällöin laarit usein kuvattiin tanssahtelevana nuorenaparina. Laarit olivat joka talon henkilökohtaisia jumalia, jotka "asuivat" omissa alttareissaan jossain talon sopessa.
Tärkeimpiä laareja olivat perheen suojelijoina toimineet laarit (lares familiares), joita kunnioitettiin kodeissa. Laarien kuvia säilytettiin joko atriumissa lieden vieressä tai erityisessä kaapissa (lararium). Teiden ja katujen risteyksissä palvottiin piirikuntien ja kaupungin kortteleiden laareja (lares compitales). Omat laarinsa olivat myös kaupungeilla (lares publici) ja valtiolla (lares praestites). Laarien kanssa palvottiin keisari Augustuksen ajoista lähtien keisarin geniusta.
Fourah Bay College

Historia

Fourah Bay College perustettiin helmikuussa 1827 Church Missionary Societyn toimesta anglikaanisena lähetyssaarnaajakouluna, Sierra Leonen kuvernöörin Charles MacCarthyn edesauttaen yliopiston perustamista. Samuel Ajayi Crowther oli ensimmäinen Fourah Bay Collegeen kirjattu opiskelija. Kyseisestä yliopistosta tuli pian merkittävä keskus afrikkalaisten keskuudessa, jotka pyrkivät toisen asteen koulutukseen Brittiläisessä Länsi-Afrikassa. Yliopistoon saapui opiskelijoita muun muassa Nigeriasta, Ghanasta sekä Norsunluurannikolta, eritoten opiskelemaan teologiaa. Fourah Bay College oli myös ensimmäinen länsimaistyylinen yliopisto Länsi-Afrikassa. Siirtomaavallan aikana Freetown tunnettiin ”Läntisen Afrikan Ateenana” kunnianosoituksena yliopistolle.
Sokolniki-urheilupalatsi

Vuoden 1975 katastrofi

Kanadan Ontariosta oli saapunut 17-vuotiaiden nuorten jääkiekkojoukkue pelaamaan viisi ottelua paikallisia joukkueita vastaan. Matkan sponsoroi Wrigley-purukumi, ja purukumia oli tarkoitus jakaa kilokaupalla Moskovan lapsille. Sana anteliaista vieraista oli kirinyt kouluissa. Kolmannen ottelun loppusummerin soitua 10. maaliskuuta 1975 katsomossa olleet lapset juoksivat kohti bussille johtanutta ulko-ovea. Yhden kaaduttua portaissa toiset kompuroivat hänen päälleen. Ovi olikin lukossa ja sille ehtineet puristuivat kiinni toisiinsa. Syntynyttä kaaosta pahensi humalainen sähkömies, joka luuli yleisön jo poistuneen ja sammutti valot. Lapsia tukehtui kuoliaaksi. 
Valtion sensuurilaitos Glavlit kielsi kokonaan tapahtuman uutisoinnin. Kanadalaiset pelasivat lopulta ottelut loppuun ja palasivat kotimaahansa. Vasta vuosikausia myöhemmin kerrottiin uhreista ja siitä, että heistä valtaosa oli lapsia. Kuolleita sanotaan olleen 21 ja loukkaantuneita 25. Sokolnikin johtaja ja alueen miliisin johtaja saivat molemmat kolmen vuoden vankeustuomiot, mutta kaksikko armahdettiin pikaisesti. Humalaisen sähkömiehen henkilöllisyys ei koskaan selvinnyt. Sokolnikiin suostuttiin panemaan uhreja kunnioittava muistoplakaatti vuonna 2013.
Ranskan liigacup

Menestyneimmät seurat

Paris Saint-Germain (8) 1995, 1998, 2008, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
Girondins de Bordeaux (3) 2002, 2007, 2009
Olympique de Marseille (3) 2010, 2011, 2012
RC Strasbourg (3) 1997, 2005, 2019
Marko Varajärvi

Marko Varajärvi (s. 18. syyskuuta 1971 Olofström, Ruotsi) oli Vasemmistoliiton puoluesihteeri 8. kesäkuuta 2013 – 11. kesäkuuta 2016. Hänet valittiin tehtävään puoluekokouksessa 8. kesäkuuta 2013. Varajärvi toimi aiemmin mm. Lapin liiton kehittämisjohtajana vuosina 2010–2013.

Tausta

Varajärvi on työläisperheen kasvatti, Torniossa asuva isä oli ammatiltaan hitsaaja ja äiti siivooja. Varajärvi syntyi Ruotsissa ja vietti lapsuutensa Luulajassa vuoteen 1984 saakka. Varajärvi on opiskellut Jyväskylän yliopistossa ruotsin kieltä, valtio-oppia, filosofiaa ja yhteiskuntapolitiikkaa. Koulutukseltaan hän on filosofian ja yhteiskuntatieteiden maisteri.

Ura

Varajärvi valittiin Lapin liiton kehittämisjohtajan tehtävään joulukuussa 2009 ja hän aloitti helmikuussa 2010. Maaliskuussa 2013 Korkein hallinto-oikeus (KHO) totesi nimityksen tasa-arvolain vastaiseksi, sillä kaksi tehtävää hakenutta naista olivat KHO:n päätöksen mukaan Varajärveä pätevämpiä hoitamaan kehittämisjohtajan virkaa. Tasa-arvopäätöksen tehneistä viidestä tuomarista neljä oli naista ja esittelijänä nainen. KHO:n päätös oli tiettävästi valmiina jo tammikuussa 2013, mutta päätös annettiin vasta Minna Canthin ja tasa-arvon päivänä 19. maaliskuuta 2013. Varajärvi ilmoitti KHO:n päätöksen jälkeen, ettei enää aio hakea kehittämisjohtajan virkaa. Hän irtisanoutui kehittämisjohtajan tehtävästä sen jälkeen kun hänet valittiin Vasemmistoliiton puoluesihteeriksi Tampereella 8. kesäkuuta 2013. 
Varajärven työ puoluesihteerinä päättyi puoluekokouksessa Oulussa 10.-12. kesäkuuta 2016. Puoluesihteerikauden jälkeen Varajärvi siirtyi syyskuussa 2016 Tornionlaakson Neuvoston toiminnanjohtajaksi.  Kyseessä on kuntayhtymä, johon kuuluvat Tornio, Ylitornion, Pello, Kolari, Muonio ja Enontekiö. Ruotsin kunnista neuvostoon kuuluvat Haaparanta, Övertorneå, Pajala ja Kiiruna. Norjasta neuvostoon kuuluvat kunnat Storfjord, Kåfjord ja Nordreisa.  
Aiemmin Varajärvi on työskennellyt Pohjois-Pohjanmaan Vasemmiston ja Kainuun Vasemmiston toiminnanjohtajana 2007–2010 sekä AKT:n keskustoimistossa toimitsijana ja palkkasihteerinä 2003–2007. Vuosina 2001–2003 hän oli Paavo Lipposen II hallituksen alue- ja kuntaministeri Martti Korhosen avustaja ja vuosina 1999–2000 kansanedustaja Unto Valppaan eduskunta-avustaja.
Pohjolan Sanomien mukaan Marko Varajärvi siirtyi sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi elokuussa 2016. Eronsa syistä Vasemmistoliitosta hän kirjiotti Uuden Suomen blogissaan Pitkät kirstunnaulat. Varajärvi on SDP:n ehdokkaana Lapissa vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

Suomen joukkue

Suomen joukkue koostui kuudesta mies- ja kahdesta naisvoimistelijasta. Tomi Tuuha puolusti hypyn Euroopan mestaruuttaan, ja voimisteli suomalaisvoimistelijoiden kisojen parhaimman sijoituksen, 15:nnen sijan hypyssä.
Alesha Dixon

Alesha Anjanette Dixon (s. 7. lokakuuta 1978 Welwyn Garden City) on brittiläinen laulaja, sanoittaja, malli sekä televisioesiintyjä. Hänen musiikkityyliinsä kuuluvat pop, r&b ja jazz.
Alesha Dixonin kappale ”The Boy Does Nothing” nousi kotimaansa singlelistalla viidenneksi. Se pärjäsi myös Suomen singlelistoilla menestyksekkäästi vuoden 2008 loppupuolella.
Mis-Teeq-bändissä julkisuuteen noussut Dixon on voittanut vuonna 2007 Tanssii tähtien kanssa -ohjelman britannialaisen version Matt Di Angelon parina. Alesha Dixon kävi Suomessa 21. helmikuuta 2009 Huuma-ohjelmassa esittämässä hittinsä The Boy Does Nothing.
Dixon toimii tuomarina Britain's Got Talent-ohjelmassa vuodesta 2012 lähtien. Vuonna 2015 Dixon julkaisi singlen ”The Way We Are”.
Jellingin riimukivet

Jellingin riimukivet ovat kaksi riimukiveä Jellingin kaupungissa Tanskassa. Gorm Vanha pystytti noin vuonna 950 pienemmän kivistä vaimonsa Thyran kunniaksi ja tämän poika Harald Sinihammas suuremman noin vuonna 965 vanhempiensa ja omien saavutustensa kunniaksi. Pienemmässä kivessä on kahdella puolella riimukirjoitusta, mutta isommassa kivessä on lisäksi kaksi hahmoa. Niistä toisessa on Jeesus ja toisessa eräänlainen eläinhahmo.

Sijainti

Jellingin kivet sijaitsevat Jellingin kaupungissa kirkon eteläpuolella. Ne seisovat kahden suuren hautakukkulan välissä.

Pienempi kivi

Kuningas Gorm Vanhan pystyttämä pienempi kivi on vaaleanharmaata hienorakeista gneissiä. Kiven etupuolella on kolme pystysuuntaista riimuriviä, kun sen takapuolella on vain yksi rivi. Takapuolen rivi päättyy kahteen käärmeen päähän, jotka on tehty siihen koristetarkoituksessa. Päät ovat kuluneet, mutta ne voidaan nähdä vielä voimakkaassa epäsuorassa valossa.
Kivessä lukee ”Kuningas Gorm teki tämän monumentin vaimonsa Thyren, Tanskan ylpeyden kunniaksi”.

Suurempi kivi

Kuningas Harald Sinihampaan pystyttämä suurempi kivi on vaaleanharmaata graniittigneissiä, jossa on luonnollista punaraitaista kuviointia. Sillä on kolme sivua, joista yhteen on tehty riimukirjoitusta vaakasuoraan ja kahteen on kaiverrettu kuva.
Riimukirjoituksessa sanotaan ”Kuningas Harald käski tehdä tämän monumentin isänsä Gormin ja äitinsä Thyren muistoksi – Harald, joka sai valtaansa koko Tanskan ja Norjan ja teki tanskalaisista kristittyjä”. Kiveä on sen tekstin takia kutsuttu ”Tanskan kastetodistukseksi”, sillä Harald julistaa siinä virallisesti maan kristilliseksi. Tanskalaiset olivat kuitenkin kääntyneet jo ainakin osin kristinuskoon aikaisemmin: esimerkiksi kuningas Harald Klak kastettiin Mainzissa vuonna 826.
Riimukirjoitus on tyypillistä skandinaavista, mutta kuvien aiheet ovat uudenlaisia. Toinen kuvista esittää mieshahmoa, joka tulkittiin pitkään Haraldiksi itsekseen. Se esittää kuitenkin Jeesusta ristillä tai oikeastaan elämän puulla. Toinen kuvista on puolestaan eläinhahmo, joka edustaa niin sanottua Mammen-tyyliä.

Historia

Gorm Vanha pystytti noin vuonna 950 vanhemman ja pienemmän Jellingin riimukivistä vaimonsa Thyran kunniaksi. Nuoremman riimukiven puolestaan pystytti noin vuonna 965 Gormin poika Harald Sinihammas.
Gorm Vanhan riimukivi toimi vuoden 1600 tienoilla läheisen kirkon penkkinä sen sisäänkäynnin vieressä. Nykyiseen paikkaansa kivi siirrettiin vuosien 1627–1639 paikkeilla. Kiven alkuperäistä paikkaa ei ole tiedossa. Haraldin riimukivi puolestaan on alkuperäisessä paikassaan.
Kivet valittiin 1994 yhdessä viereisten hautakumpujen ja kirkon kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Sari Jankelow

Sari Jankelow (myös Jankeloff; 5. kesäkuuta 1896 Helsinki – 23. maaliskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija. Hän edusti pääosin vapaan tanssin tyylisuuntaa.
Jankelow syntyi kuopuksena seitsenlapsiseen juutalaisperheeseen Helsingissä vuonna 1896. Hänen isänsä oli Liettuan Kaunasissa 1840 syntynyt Moses Jankelow ja hänen äitinsä Venäjän Pskov'ssa syntynyt Slate Radsevitsch. Hänen sisaruksinaan oli kaksi siskoa ja neljä veljeä, joista yksi tosin kuoli jo ennen Sarin syntymää. Veljistä Samuel Jankelow menestyi kauppiaana, ja hän oli muun muassa kauppaneuvoksena myöhemmin tunnetun Ruben Jaarin isä.
Jankelow kuului Maggie Gripenbergin oppilaisiin vuosina 1913–1917. Hän oli Gripenbergin ensimmäinen oppilas, joka järjesti oman tanssimatinean Helsingissä vuonna 1917. Muut oppilaat, kuten Taina Helve, Mary Hougberg, Marianne Pontan, Wini Laine, Ester Naparstok, Annsi Bergh ja Irja Hagfors, seurasivat hänen esimerkkiään 1920-luvulla.
Työskenneltyään joitakin vuosia Suomen kansallisoopperassa ja opiskeltuaan vuosina 1921–1922 Mihail Fokinin oppilaana Jankelow siirtyi Saksaan, jossa hän opiskeli vuonna 1923 Mary Wigmanin johdolla Dresdenissä. Hän työskenteli Saksassa sekä tanssijana että koreografina useissa eri balettiryhmissä, vuonna 1923 Schauspielhaus Dresdenissä, vuonna 1924 Berliinin Grosse Volksoper -näyttämöllä ja sen jälkeen muun muassa Saksan kansallisteatterissa Weimarissa. Jankelow kuitenkin palasi 1930-luvun alussa Suomeen ja ylläpiti omaa tanssikouluaan Helsingissä vuodesta 1931 lähtien. Jankelowille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1956. Hänet on haudattu Helsingin juutalaiselle hautausmaalle.