google/wiki40b huggingface dataset:
Strelna

Historiaa

Vuoden 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa mainitaan useita Nuolijoen suulla sijainneita kyliä, jotka kuuluivat tuolloin Pähkinälinnan läänin Tuutarin pogostaan. Vuonna 1637 Inkerinmaan kenraalikuvernööri Johan Skytte perusti paikalle Strelnanhovin moision. Pietari I:n aikana ryhdyttiin rakentamaan Strelnan palatsi- ja puistoaluetta. Vuoteen 1917 saakka se kuului Venäjän keisariperheen jäsenille.
Vuosina 1756–1763 Strelnan itäpuolelle rakennettiin Kolminaisuuden luostari (Troitse-Sergijeva pustyn). 1700-luvun lopulla seudulle perustettiin saksalaisia siirtokuntia. Vuonna 1857 Strelnan kautta rakennettiin Pietarista Oranienbaumiin johtanut rautatie. 1800-luvun lopulla seudulle syntyi pietarilaisten huvila-asutusta. Tyrön luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia sekä ortodoksisia inkerikkoja asui 1900-luvulle saakka Halosin (ven. Халузи, Haluzi), Kanasin (ven. Ижорка, Ižorka), Kirppulan (ven. Коркули, Korkuli), Mielisin (ven. Кикенка, Kikenka), Pohjoisin (ven. Шувалово, Šuvalovo) ja Vihkolan (ven. Викколово, Vikkolovo) kylissä.

Palatsi- ja puistoalueet

Strelnan palatsi- ja puistokokonaisuus käsittää Pietari I:n puisen palatsin sekä moneen kertaan uudistetun Konstantinin palatsin, jonka rakentamiseen osallistuivat 1700- ja 1800-luvun kuluessa mm. arkkitehdit Niccolo Michetti, Jean-Baptiste Le Blond, Bartolomeo Rastrelli, Andrei Voronihin, Andrei Stackenschneider ja Aleksandr Brjullov. Lisäksi siihen kuuluu 1700-luvun alussa perustettu Strelnan puisto, jonka pinta-ala on yli 140 hehtaaria, sekä 1830–1840-luvuilla rakennettu Orlovin puisto (noin 19 hehtaaria).
Orlovin palatsi tuhoutui ja monet muut Strelnan rakennukset ja puistot kärsivät suuria vahinkoja toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana. Sodan jälkeen Konstantinin palatsissa toimi Leningradin arktinen opisto, mutta 1990-luvulla se jäi tyhjilleen rappeutumaan. Vuosina 2001–2003 restauroitu palatsi toimii nykyään kongressikeskuksena, jossa vuonna 2006 järjestettiin G8-maiden johtajien huippukokous.
Konstantinin palatsi, Kolminaisuuden luostari, Mihailovka ja Znamenka ovat Unescon maailmanperintökohteita.

Talous ja tulevaisuudennäkymät

Nykyään Strelnassa toimivat ruotsalaisen Electroluxin pesukonetehdas ja Bosch-Siemensin jääkaappitehdas. Vuonna 2006 ryhdyttiin rakentamaan Neudorfin erityistalousaluetta, jonne odotetaan paljon uusia investointeja.
Pablo Hernández (espanjalainen jalkapalloilija)

Ura

Hernández pelasi juniorina Castellónissa ja Valenciassa. Vuosina 2004–2007 hän pelasi Valencian B-joukkueessa sekä lainalla Tercera Divisiónin Ondassa ja Segunda Divisiónin Cádizissa. Ensiesiintymisensä Valencian edustusjoukkueessa Hernández teki kauden 2005–2006 päätösottelussa Osasunaa vastaan.
Heinäkuussa 2007 Hernández siirtyi Getafeen osana kauppaa, jossa toiseen suuntaan siirtyi puolustaja Alexis. Jo tammikuussa 2008 Valencia kuitenkin ilmoitti käyttävänsä sopimuksessa olleen miljoonan euron takaisinostopykälän ja ostavansa Hernándezin kauden jälkeen takaisin. Hän solmi Valencian kanssa kuusivuotisen sopimuksen kesäkuussa 2008. Getafessa Hernández ylsi kaudella 2007–2008 Copa del Reyn loppuotteluun, jossa juuri Valencia vei voiton, ja UEFA Cupin puolivälieriin.
Elokuussa 2012 Hernández siirtyi Englannin Valioliigan Swansea Cityyn 5,55 miljoonan punnan siirtosummalla ollen seuran silloinen ennätysostos. Hän oli voittamassa Englannin liigacupin mestaruutta helmikuussa 2013. Elokuussa 2014 Hernández siirtyi Qatar Stars Leaguen Al-Arabiin.
Espanjan maajoukkueessa Hernández debytoi 20. kesäkuuta 2009 Maanosaliittojen cupin ottelussa Etelä-Afrikkaa vastaan. Hänet valittiin turnaukseen korvaamaan loukkaantunut Andrés Iniesta.
Raseeminen seos

Raseeminen seos eli rasemaatti on optisten isomeerien seos, joka sisältää molempia enantiomeerejä yhtä paljon. Koska enantiomeerit kiertävät valon polarisaatiotasoa yhtä paljon mutta vastakkaisiin suuntiin, raseeminen seos ei kierrä polarisaatiotasoa.
Farmakologisista aineista esimerkiksi ibuprofeeni, setiritsiini, atropiini, mirtatsapiini, sitalopraami, ketamiini, metorfaani, rasemorfaani, tsopikloni, tramadoli, metadoni, varfariini, salbutamoli, efedriini, pseudoefedriini, amfetamiini, metamfetamiini, modafiniili, MDMA, metyylifenidaatti, nikotiini ja Bromo-Dragonfly esiintyvät raseemisina seoksina.
Seosten kahdesta isomeeristä yleensä vain toinen vaikuttaa halutulla tavalla. Talidomidissa toinen isomeeri auttoi raskaana olevien naisten aamupahoinvointiin, mutta toinen vahingoitti sikiötä.
Mohammad Rasulov

Mohammad Rasulov (s. 1972 tai 1973 Šīrāz, Iran) on iranilainen elokuvaohjaaja. Hän on opiskellut sosiologiaa Šīrāzin yliopistossa ja elokuvan leikkausta Soorehin korkeakoulussa Teheranissa.
Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa The Twilight esitettiin 2002. Toinen, Jazire Ahani, sai ensi-iltansa 2005. Elokuva Keshtzarhaye Sepid tuli ensi-iltaan 2009. Elokuva Be omidé didar ('Hyvästi') esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 2011. Elokuva kertoo naisjuristista, joka ei saa työskennellä ammatissaan. Hän odottaa lasta poliisin jahtaamalle toimittajamiehelle, jonka lehti on lakkautettu. Pako ulkomaille on ainoa ratkaisu tilanteeseen. Elokuva on mitä ilmeisimmin tehty halvalla ja salaa, sillä se koostuu lähinnä sisäkuvista.
Rasulov sai 20. joulukuuta 2010 kuuden vuoden vankeustuomion syytettynä muun muassa valtion vastaisen propagandan levittämisestä. Abbas Kiarostami on vaatinut hänen ja toisen ohjaajan Jafar Panahin vapauttamista.
Bill Gross

Bill Gross (s. 13. huhtikuuta 1944) on yhdysvaltalainen sijoittaja, joka on ollut yksi PIMCOn (Pacific Investment Management Company) perustajista ja PIMCOn Total Return Fundin salkunhoitaja. Bill Grossilla on Aspergerin syndrooma.

Näkemyksiä

Vuonna 2016 Gross esitti helikopterirahaa kannattavan mielipiteen.
Mäkikaura

Ulkonäkö

Mäkikaura on monivuotinen, jonkin verran mätästävä, 30–80 senttimetriä korkeaksi kasvava heinä. Lehtitupet ja alimmat lehdet ovat hienokarvaiset (pubescens viittaa karvaisuuteen). Lehdet ovat 2–7 millimetriä leveät. Mäkikauran kukinto on kapea röyhy, jonka yksittäiset tähkylät muistuttavat viljeltyä kauraa. Tähkylät ovat 10–15 mm pitkät, väriltään hopeisen ja punavioletin kirjavat ja niissä on kaksi tai kolme polvellista vihnettä. Mäkikaura kukkii Suomessa kasvaessaan alkukesällä kesä–heinäkuussa.
Mäkikauran lähilaji on ahdekaura (Helictotrichon pratense), jonka voi erottaa muun muassa vihneiden lukumäärästä ja lehtien karvaisuudesta. Myös toiseen sukuun kuuluva heinäkaura (Arrhenatherum elatius) muistuttaa jokseenkin mäkikauraa.

Elinympäristö ja levinneisyys

Mäkikaura kasvaa niityillä, kedoilla ja liikennepaikoilla, yleensä melko kuivilla kasvupaikoilla. Runsaasti mäkikauraa kasvavat kuivat niityt on Suomessa luokiteltu omaksi luontotyypikseen mäkikaurakedot. Tämä luontotyyppi on äärimmäisen uhanalainen (CR) Suomessa. Mäkikaura on Suomessa yleinen lounaassa ja etelärannikolla. Sisämaassa laji on paljon harvinaisempi ja kasvaa yleensä selvästi arkeofyytin eli muinaistulokkaan luonteisena vanhoilla kulttuuripaikolla (kuten linnavuorilla).
Barokin kirjallisuus

Barokin kirjallisuus on osa barokiksi nimitettyä taiteen tyylisuuntaa. Se sijoittuu 1500-luvun loppuun ja 1700-luvun puoliväliin. Se syntyi vastapainoksi renessanssille. Aikaa leimasivat hallitsijoiden uskonsodat ja taistelut ja itsevaltaisten johtajien ilkivaltainen hallitseminen. Barokin aikana oli jyrkkä jakautuminen arvojen ja elämän hallintojen välillä ja sisäiset ristiriidat kuvaavat hyvin barokkia. Barokkia on kuvattu renessanssin rappiokaudeksi ja kirjallisuuden tutkijat usein sivuuttavat sen.
Barokkiin kuuluvat metaforat, polarisaatiot, kielikuvat ja kaksoismerkitykset. Barokissa korostetaan vastakohtia ja tilanteita liioitellaan ja dramatisoidaan. Siinä leikitään kielellä ja sana-akrobatia, kielelliset kokeilut ja sointukokeilut ovat yleisiä. Barokin kirjallisuus on myös teennäistä eikä se edes yritä olla luonnollista. Tunnettuja kirjailijoita ovat Giambattista Marini, Honoré d'Urfé ja Luis de Góngora.
Seinäjoki Crocodiles

Historia

Crocodiles perustettiin vuonna 1987. Ensimmäinen kausi I-divisioonassa pelattiin jo vuonna 1989, ja vuonna 1990 seuran A-juniorit pelasivat jo pudotuspeleissä. 1990-luvulle tultaessa saatiin Seinäjoella nähdä ensimmäistä kertaa pääsarjan amerikkalaista jalkapalloa kun Crocodiles nousi Vaahteraliigaan kaudella 1991 häviämättä kertaakaan. Kyseisellä kaudella seura valittiin myös vuoden jenkkifutisseuraksi. 
1990-luvulla seuran edustusjoukkue selviytyi pudotuspeleihin seitsemän kertaa, joidenka myötä Crocodilesin pelaajat saavuttivat maajoukkuepaikkoja. Ensimmäistä mitalia seurassa juhlittiin vuonna 1996 kun Crocodiles voitti pronssia.
2000-luvulla alettiin tavoittelemaan suurempaa menestystä ja uuden vuosituhannen ensimmäisellä kaudella tuloksena oli hopeinen mitali, joka kirkastettiin kullaksi seuraavana vuonna. Mestaruuden myötä joukkue edusti suomea  Euroopan liigassa vuonna 2002 jääden niukasti mitalipelien ulkopuolelle. Kauden 2002 lopputuloksena kotimaan sarjassa oli pronssinen mitali.
Seuraavana vuonna tulos oli mitalin puolesta sama ja mitalipelit jatkuivat myös kaudella 2004. Tosin 2004 tuli häviö pronssiottelussa Porvoota vastaan. Kaudeksi 2005 Crocot paransivat otteitaan suoriatten runkosarjan läpi ilman tappioita, mutta finaalissa tulos oli kuitenkin pettymys ja kausi päättyi hopeisiin mitaleihin. 
Kaudella 2006 runkosarjan kova vauhti jatkui kun runkosarja selvitettiin ylivoimasella voitolla, tuloksena vain yksi tappio koko kaudella puolustuksen pelatessa 8 nollapeliä. Pudotuspeleissä Wolverines kuitenki yllätti Crocodilesin kotikentällään ja kauden päätti pronssiottelu josta Seinäjoelle tuomisena oli jälleen pronssinen mitali. Kaudella 2006 Crocodiles edusti jälleen suomea Eurobowlissa jääden tällä kertaa lohkovaiheeseen.
Kaudella 2007 runkosarjan tuloksena oli 8 voittoa ja kaksi tappiota. Pudotuspeleissä Crocodiles eteni aina finaaleihin asti päättäen kautensa hopeisiin mitaleihin. Kauden 2008 Eurobowlissa Crocodiles selviytyi aina neljänneksi asti jonka myötä se saavutti kotiedun vuoden 2009 puolivälieriin. Runkosarjassa tuloksena oli huonoin sijoitus sitten vuoden 1992 jolloin Crocodiles jäi edellisen kerran pudotuspelien ulkopuolelle.
Vuonna 2009 Crocodilesilla oli yli 400 junioria. Joukkue pelasi jälleen myös Euroliigaa. Tappio Porvoolle kuitenkin lopetti eurokauden lyhyeen. Vaahteraliigassa tuloksena oli pronssi. Nuorissa Crocojuniorit olivat omien divisiooniensa kolmen parhaan joukossa joka luokassa. Vuonna 2010 perustettiin Crocodilesiin myös naisjoukkue, joka pelaa ensimmäisen kautensa kaudella 2011 suoraan pääsarjassa.
Kaudella 2011 seura voitti runkosarjan ja kärsi sarjan aikana vain yhden tappion jatkoajalla. Mestaruuteen asti hyvä kausi ei kuitenkaan kantanut, vaan tuloksena oli lopulta hopea.
Palais Bourbon

Palais Bourbon on Pariisissa, Place de la Concordea vastapäätä Seinen etelärannalla sijaitseva Ranskan parlamentin palatsi. Se rakennettiin alun perin Louis XIV:n tyttärelle, Bourbonin herttuattarelle. Palatsin suunnitteli italialainen arkkitehti Lorenzo Giardini. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1722. Suunnittelua jatkoi Lassurance ja sen viimeistelivät Jean Aubert ja Jacques Gabriel. Rakennus valmistui vuonna 1728. Kolme viimeksimainittua olivat Jules Hardouin-Mansartin oppilaita, ja Palais Bourbon muistuttaakin tyyliltään Versailles'in Grand Trianonia.
Viereinen Hôtel de Lassay toimii parlamentin puhemiehen virka-asuntona. Sieltä on suora käytäväyhteys Palais Bourboniin.
Lättäahvenet

Lajit ja anatomia

Lättäahventen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 11–13 sukua ja noin 40 lajia. Kooltaan lättäahvenet ovat pienehköjä ja kasvavat korkeintaan noin 10–30 cm pitkiksi. Kalat ovat ruumiinrakenteeltaan pitkulaisia ja erityisesti päästään ja kuonostaan litteitä. Lajien silmät ovat hyvin suuret ja myös suu on kookas. Lättäahvenilla voi olla yksi tai kaksi selkäevää. Jos selkäeviä on kaksi, etumainen on piikikäs ja taaempi hyvin pitkä. Rintaevät ovat pitkät ja leveät, ja lättäahventen vatsaevät ovat kaukana toisistaan. Väritykseltään lajit ovat yleensä harmaita ja ruumiissa on erivärisiä laikkuja.

Levinneisyys ja elintavat

Lättaahvenlajeja tavataan Atlantista sekä indopasifisen merialueen länsiosista ja Tyynenmeren kaakkoisosista. Ne elävät lähellä pohjaa tyypillisesti 80–900 metrin syvyydessä. Kalat ovat petoja, jotka syövät pienempiä kaloja ja äyriäisiä kuten katkarapuja.
Roope Saarinen

Roope Santeri Saarinen (s. 20. helmikuuta 1994) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Esbo IF:ää ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2012 lähtien toiminut Atte Pettinen. 
Kalevan kisoista Saarinen on saavuttanut 200 metrillä kultaa 2019, hopeaa vuonna 2018 ja pronssia vuonna 2015. 400 metrillä hän on saanut pronssia vuonna 2013. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut 4 × 100 metrin viestissä kultaa 2019 sekä pronssia 2015 ja 2018. 4 × 400 metrillä hän saavutti pronssia 2013. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut hopeaa 200 metrillä vuosina 2014, 2017, 2018 ja 2019 sekä viestissä kultaa 2014 ja hopeaa 2015 ja 2016.
Saarinen eteni 200 metrin juoksussa välieriin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2013 lähtien.
Heikki Lampela

Heikki David Lampela (s. 12. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen varatuomari ja entinen asianajaja, joka on tullut tunnetuksi suomalaisissa tiedotusvälineissä suurta julkisuutta saaneista oikeudenkäynneistä.

Ura

Lampela on edustanut oikeudessa muun muassa Tony Halmetta, Ilja Janitskinia, professori Kari S. Tikan tappajaa, moottoripyöräkerho Bandidos MC:n johtajaa, suojelupoliisin päällikkö Seppo Nevalaa ja Bodominjärven murhien uhrien omaisia. Lampela on hoitanut myös talousrikosjuttuja sekä yrittäjien lainopillisia asioita. Lampela on ennen nykyistä asianajajan ammattiaan toiminut muun muassa nimismiehenä, syyttäjänä ja käräjätuomarina.
Lampela on osallistunut myös politiikkaan. Hän oli SDP:n ehdokkaana vuoden 1991 eduskuntavaaleissa. Vuosina 2005–2008 hän toimi kokoomuksen Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Lampela on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (vuotta 2005 edeltävä nimitys nykyistä maisterintutkintoa vastaavalle tutkinnolle). Lampela on suorittanut oikeustieteen opintojen lisäksi merkonomin tutkinnon.
Lampela erotettiin Asianajajaliitosta tammikuussa 2018. Lampela valitti hovioikeuteen, joten päätös ei ollut lainvoimainen ja hän sai jatkaa työtään asianajajana. Syyskuussa 2018 asia käsiteltiin hovioikeudessa, ja se ei muuttanut Asianajajaliiton valvontalautakunnan päätöstä Lampelan erottamisesta. Lampela olisi valittanut hovioikeuden tuomiosta, mutta korkein oikeus ei myöntänyt tammikuussa 2019 valituslupaa ja erottaminen jäi näin voimaan. Oikeudenkäyntiavustajan luvan hän voi saada takaisin aikaisintaan kolmen vuoden kuluttua erottamisesta. Samoin Asianajajaliiton jäsenyyttä hän voi hakea uudestaan aikaisintaan kolmen vuoden päästä. 
Lampelalla on lakiasiaintoimiston lisäksi rakennusalan yritys Pintakäsittely Lampela Oy.
Bozner Bergsteigerlied

Bozner Bergsteigerlied (suom. Bozenilainen vuorikiipeilijälaulu, myös Südtiroler Heimatlied (suom. Etelätirolilainen kotimaalaulu), on Tiroler Landeshymnen ohella Etelä-Tirolin epävirallinen hymni. Sen on kirjoittanut Karl Felderer vuonna 1926. Laulun melodia on peräisin vanhasta tirolilaisesta käsityöläislaulusta.
Felderer kirjoitti laulun Italian fasistihallinnon käynnistettyä Etelä-Tirolin italialaistamispyrkimykset. Laulussa ei ekspliittisesti mainita Etelä-Tirolia, vaan kuvaillaan maakuntaa maantieteellisesti.
Kankaanpää Seura

Kankaanpää Seura r.y. on 1957 perustettu kotiseutuyhdistys, joka toimii Kankaanpäässä ja lähialueella. Kankaanpää Seura on ainoa paikkakunnalla ja sen välittömässä ympäristössä toimiva kotiseutuyhdistys. Seura edistää alueen historian tutkimusta, järjestää tilaisuuksia ja tapahtumia ja julkaisee vuodesta 1964 ilmestynyttä Kankaanpään Joulu -lehteä. Seura myöntää vuosittain Kankaanpään Pitkäplakkarin arvonimen henkilölle, joka on pitkäaikaisesti ja poikkeuksellisen merkittävästi edistänyt seutukunnan kehitystä. Lisäksi Seura myöntää professori Kauko Räikkeen suunnittelemaa Kankaanpään puolesta -mitalia ansiokkaasta toiminnasta Kankaanpään hyväksi.
50-vuotisjuhlavuonnaan 2007 Kankaanpää-seura toteutti Reuttamo-tietokannaksi kutsutun verkkopalvelun, joka sisältää digitoituja Kankaanpään Joulu -lehden numeroita hakemistoineen, sukututkimusta auttavan kuvakokoelman Kankaanpään hautamuistomerkeistä sekä Kankaanpään keskusta-alueen tilusten asutus- ja historiatiedoston.
Vuonna 2011 Kankaanpää-seura sai Museovirastolta 4 000 euron avustuksen Kankaanpään kenkäteollisuuden historian kartoittamiseksi.
Elsa Soini

Henkilöhistoria

Soinin vanhemmat olivat pankinjohtaja ja kirjailija Aksel Wilhelm (Wilho) Soini (ent. Hoffrén) ja Sigrid Ida Helena af Enehjelm. Toimittaja, kirjailija ja liike- ja kulttuurielämän vaikuttaja Yrjö Soini oli hänen veljensä. Soini pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja maisteriksi 1919. Ylioppilaskunnan kirjaston amanuenssi hän oli 1913–1916, vt. varakirjaston hoitaja 1919 ja sitten historian ja suomen kielen opettajan sijainen useissa eri oppikouluissa Helsingissä. Hän oli 1940-luvulla jäsenenä Suomen Pen-klubin johtokunnassa ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton hallituksessa. Soini oli naimisissa vuodesta 1917 varatuomari Eero Sigfrid Haganin (1892–1964) kanssa, ja heillä oli neljä lasta. Arkkitehti Charles Hagan oli heidän poikansa.

Kirjallinen tuotanto

Soini julkaisi romaaneja ja näytelmiä. Lisäksi hän kirjoitti pakinoita Uuteen Suomeen vuosina 1942–1952 nimimerkillä Lippa ja yhdessä kirjailija Seere Salmisen kanssa nimimerkillä Tuttu Paristo Suomisen perhe -sarjakuunnelmaa radioon vuodesta 1938 alkaen. He laativat myös Suomisen perhe -elokuvien käsikirjoitukset. Vuonna 1946 Soini laati Aleksis Kiven elämää kuvaavan elokuvan Minä elän käsikirjoituksen.
Sturmbock

Sturmbock (saks. Sturmbock Stellung, Sturmbock-asema) on Kaaresuvannossa Käsivarren-Lapin poikki kulkeva saksalaisten vuosina 1942–1944 rakentama puolustusasema ja linnoitus. Asema kuului operaatioon, jonka peitenimi oli Operaatio Birke, ja siihen kuului tai oli suunniteltu useita muitakin asemia. Puolustusketjun tarkoitus oli suojata Norjan puolella kulkeva Saksan Ruijan-joukkojen ainoa mahdollinen vetäytymistie etelään, Valtakunnantie 50.

Rakentaminen ja asemien miehitys

Rakentaminen aloitettiin 1. elokuuta. Karesuvannon asemaa rakensi noin 2 000–3 500 miestä, mukana sotilas- ja työorganisaation Organisation Todtin Skandinavian osaston Einsatzgruppe Wikingin yksiköitä, muun muassa 750 puolalaista rakennusmiestä. Noin puolet työvoimasta, parituhatta henkeä, oli pakkotyöhön määrättyjä neuvostoliittolaisia sotavankeja. Norjan yhteyttä turvaavan Sturmbock-asemaa rakennettiin kunnes 7. vuoristodivisioona miehitti asemat 25. lokakuuta. Tuolloin valmiina oli 311 puolustuskorsua ja keskeneräisenä 339 korsurakennelmaa. Asemiin asettautuneet joukot jatkoivat vielä linnoitustöitä. 
Saksalaisten vetäytyessä Lapista XVIII vuoristoarmeijakunta määrättiin siirtymään Rovaniemen ja Muonion kautta Sturmbock-asemaan turvaamaan tieyhteyttä Norjaan. 
Puolustusasemissa oli 800 konekivääriä, 100 kranaatinheitintä, yli 160 tykkiä ja ammusvarasto koko talven tarpeiksi. 
Vetäytyvät joukot miehittivät aseman 25. marraskuuta 1944.

Saksalaisten poistuminen asemista

Asemista poistuttiin vasta asemasotavaiheen jälkeen 10. tammikuuta 1945. Joukot suojasivat Norjan Ruijaan sijoitettujen saksalaisjoukkojen peräytymistien etelään pitkin Valtakunnantie 50:ä.

Sotavangit

Sotilaiden lisäksi saksalaiset toivat Norjan kautta rakentajiksi venäläisiä ja puolalaisia sotavankeja. Heidän kohtalostaan ei ole tietoa, sillä saksalaisten oletetaan tuhonneen arkistonsa. Vetäytymisvaiheessa suomalaiset eivät hyökänneet sinne vaan jäivät lähellä olevaan Markkinan kylään.
Sotavankien kohtalosta on esitetty arvailuja. Paikallisväestön kertomaan mukaan heitä olisi teloitettu ja haudattu suohon ja huoltoteiden alle, ja viimeiset olisi teloitettu Norjan puolella. Sotahistorioitsija Sampo Ahtokaan ei ole löytänyt tietoa, mutta hän on kuitenkin sitä mieltä, ettei joukkoteloituksia tehty vaan vangit vapautettiin kun Saksa antautui. On myös arveltu monien kuolleen nälkään, kun saksalaisilla ei ollut halua ruokkia ylimääräistä väkeä.

Museo

Alueen etelälaidalla aivan Kilpisjärventien vieressä Järämässä on vuonna 1997 valmistunut museo, jonka pysyvän näyttelyn teema on sota-aika Tunturi-Lapissa. Näyttelyssä esitellään Lapin sodan aikaisia tapahtumia ja esineistöä, samoin kuin siviiliväestön evakuointia ja jälleenrakennustyötä. Museon yhteydessä on kahvio.
Paikalla on nykyään entisöityjä juoksuhautoja, Pak 40 -panssarintorjuntatykin asema, useita erilaisia korsuja, joista viisi on entisöity, sekä raskaiden aseiden tuliasemapesäkkeitä. Osa korsuista on varustettu saksalaistyylisellä sisustuksella. Entisöidyssä osassa on yhteensä useita satoja metrejä taistelu-, yhdys- ja juoksuhautoja.
Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2014

Suomen lentopallomaajoukkue pelasi vuoden 2014 maailmanliigassa. Suomen lohkossa pelasivat toisen ryhmän lohkossa C lisäksi Australia, Belgia sekä Kanada.
Suomi oli vuonna 2014 mukana yhdeksättä vuotta perättäin ja kaikkiaan kymmenettä kertaa. Maailmanliigaa pelataan aiemmista vuosista poikkeavalla systeemillä, jossa joukkueet oli jaettu kolmeen eri katergoriaan. Suomi pelasi näistä keskimmäisessä, jossa on kolme neljän joukkueen lohkoa. Joukkueita on mukana Maailmanliigassa kaikkiaan kaikkiaan ennätykselliset 28.
Suomi sijoittui lohkossaan kolmanneksi voitettuaan kuusi ja hävittyään kuusi ottelua. Lohkon voitti Belgia, joka selvisi kakkosryhmän lopputurnaukseen Australiaan isäntäjoukkueen Hollannin ja Ranskan lisäksi.

Muuta

Maailmanliigassa 2014 ovat debytoivat maajoukkueessa Eemeli Kouki, Ville Juntura ja Aleksi Mutka.
Trifluoriperetikkahappo

Ominaisuudet

Trifluoriperetikkahappo on huoneenlämpötilassa väritön neste. Aine liukenee dikloorimetaaniin, dietyylieetteriin, asetonitriiliin ja sulfolaaniin. Trifluoriperetikkahappo on erittäin vahva hapetin johtuen pelkistyessä muodostuvasta trifluoriasetaattiryhmästä, joka on hyvä lähtevä ryhmä. Myös elektroneja puoleensavetävä trifluorimetyyliryhmä nopeuttaa reaktiota. Laimeana liuoksena se on kylmässä säilytettynä stabiili, mutta voi kuumennettaessa reagoida räjähdysmäisen kiivaasti.

Valmistus ja käyttö

Trifluoriperetikkahappoa valmistetaan hapettamalla trifluorietikkahappoanhydridiä vetyperoksidin tai vetyperoksidin ja urean seoksen avulla.
Trifluoriperetikkahappo reagoi helposti alkeenien kanssa muodostaen epoksideja. Erityisen hyvin se soveltuu muuten hankalasti epoksidoitavien tyydyttymättömien esterien epoksidointiin. Trifluoriperetikkahappoa käytetään myös amiinioksidien synteeseihin sekä aromaattisista että alifaattisista amiineista sekä esterien muodostamiseen ketoneista Baeyer–Villiger-reaktiolla.