Surfing The Zeitchrist

Taustaa

Surfing The Zeitchrist -albumi on äänitetty Helsingin Vallilassa Musahotellissa Popstudio-studiolla 1. helmikuuta ja 7. helmikuuta 2007 välisenä aikana, poikkeuksena ”Thesh, It Is Lying There” -kappale kokonaisuudessaan sekä ”Accelerator” -kappaleen rumpu- ja bassoraidat, jotka ovat peräisin esituotantovaiheen äänityksistä yhtyeen treenikämpällä Helsingin Kaapelitehtaalla lokakuulta 2006. Albumin on tuottanut, miksannut ja masteroinut yhtyeen laulaja-kitaristi Mikko Lohenoja. Popstudiolla äänittäjänä oli Antti Patronen. Albumi masteroitiin Helsingin Vallilassa Johtoääni-studioilla.
Albumin raidoilla vierailee Sydän, sydän -yhtyeen Tuomas Skopa (vihellys, taustalaulu), Tundramatiks-yhtyeen Janne Masalin (haitari) sekä puhallinsektio, johon kuuluivat Kalevi Louhivuori (trumpetti), Linda Fredriksson (baritonisaksofoni) ja Ville Nissinen (pasuuna). Äänittäjä Antti Patronen ja rumpali Lassi Jokinen ovat myös äänessä neljännen kappaleen lopussa.

Levyn nimi

Surfing The Zeitchrist -albumin nimi viittaa ”ajan hengen” (zeitgeist) käsitteeseen ja oli samalla itseironinen viittaus tutuksi tulleeseen yhtyeen omaehtoiseen maineeseen. Ajan hengen aiheiden seuraaminen liittyi myös julkaisua edeltävän vuoden tapahtumiin Helsingissä, jossa muun muassa Helsingin Makasiinien valtauksen ja Smash Asem -mielenosoituksen ympärillä käytiin kesällä ja syksyllä 2006 tiedotusvälineissä vilkasta keskustelua mahdollisista valtakoneiston ylilyönneistä ja tiedotusvälineiden välittämän viestin totuudenmukaisuudesta tai väitetystä tarkoitushakuisuudesta. Surfing The Zeitchrist -albumin yksi teema on mediakriittisyys. Yhtye pyrki olemaan ”oman aikansa” hengessä myös albumin spontaanimman synnyn osalta albumin edeltäjäänsä Colorguniin verrattuna. Koko albumi sävellettiin viiden kuukauden aikana ja äänitettiin melkein kokonaan viikon sisällä, kun Colorgunia tehtiin yhteensä kahden vuoden ajan.

Kansi ja logo

Albumin kansi on suunnittelultaan yksinkertainen ja muistuttaa The Beatlesin Valkoisen tuplan kantta, jossa yhtyeen logo on valkoisella pohjalla oikeassa alanurkassa. Kannessa yhtyeen mustavalkoinen logo on väritetty klassisen rauhanlipun väreillä ja rauhanlipun sateenkaaren värit ovat myös käytössä sisäkansissa. Albumin julkaisun myötä yhtye otti käyttöön esiintymisissään rauhanlippua muistuttavan taustakankaan, jossa kirjaimet PACE oli korvattu samalla kirjasintyylillä kirjoitetulla yhtyeen nimellä.

Valokuvat

Yhtyeen kuvasi kansia varten Magito-studiolla Helsingin Suvilahdessa Janne Savon. Pitkällä valotusajalla tehdyt valoefektit teki albumin äänittäjä ja yhtyeen livemiksaaja Antti Patronen. Sisäkansissa on myös käytetty Antti Leinosen vappuna 2006 Helsingin Makasiineilla ottamia kuvia.

Dokumenttielokuva

Albumin äänityksistä julkaistiin 55-minuuttinen dokumenttielokuva Some Kind of a Gila Monster, jonka nimi sai innoituksensa Metallican studiodokumentista Metallica: Some Kind of Monster.

Vastaanotto

Surfing The Zeitchrist -albumi sai innostuneen ja myös yllättyneen vastaanoton sillä sen soundimaailma poikkesi edeltäjästään, yhtyeen debyyttialbumista Colorgun.
Soundi-lehdessä Asko Kauppinen kirjoitti: ”Tyylin ja taidon, mielikuvituksen ja asenteen liitto on ani harvoin yhtä tasapainoinen. Yhdessä kolmikko rakentaa vastaansanomattoman funkyn rungon, joka sinänsä on hatunnoston arvoinen teko. Levyn lähestyessä loppuaan loistavasti kommunikoiva kolmikko, jota voi liiallisuuksiin sortumatta kutsua voimatrioksi, löytää pohdiskelevamman vaihteen.”
Sue-lehdessä Jani Sipilä kirjoitti: ”Välillä on vaikea uskoa, että tämä on vasta yhtyeen toinen albumi. Surfing The Zeitchrist on selvä eronotto ensimmäiseen albumiin eikä asemaansa varmisteleva laskelmoiva tuotos. Teollistetut ja koneistetut äänet on hiottu soitannan yhteyteen toisin kuin esikoisella, jossa rankka koneistus toimi ikään kuin levyn toisena ja mielenkiintoisena tekijänä.”
Desibeli.net -sivustolla Jari Jokirinne kirjoitti: ”Surfing The Zeitchrist vaatii aikaa ja keskittynyttä kuuntelua avautuakseen. Levyn 'helpoimmat' kappaleet jäävät kyllä parista laakista päähän, mutta muilta osin levy luovuttaa lämpöä varsin verkkaiseen tahtiin. Tämän tyyppinen etäisyys ja synteettisyys tuntuvat varsin tarkkaan herkituilta, eivätkä ne millään tavoin häiritse levyn kuuntelua. Ehdottomasti parasta Superchristissa on, että se osaa ja uskaltaa haastaa kuuntelijan.”
Dome.fi -sivustolla Anssi Järvinen kirjoitti: ”Helsinkiläinen Superchrist on loikannut toisella albumillaan niin pitkän harppauksen, että stretch-farkut ovat taatusti rapsahtaneet nivusista. Superchrist hengittää nyt vapaammin ja palkitsee kuulijansa moniulotteisella materiaalillaan. Soitanta on kujeilevaa, yhtenäistä ja aitoa eikä kolmikon tekosissa ole juuri mitään moitittavaa.”