google/wiki40b huggingface dataset:
Cicero (lehti)

Cicero on saksalainen aikakauskirja, jonka aihepiirinä on politiikka. Lehti ilmestyy kerran kuussa Berliinissä, ja sitä julkaisee sveitsiläinen Ringier Publishing. Lehden päätoimittaja on Michael Naumann. Se on luokiteltu laatulehdeksi. Lehden levikki on  80 000.
Lehden perustaneen toimittaja Wolfram Weimerin esikuvina olivat The New Yorker ja The Atlantic Monthly. Vaikka poliittiset lehdet eivät uutismakasiini Focuksen perustamisen jälkeen ole kestäneet Saksan aikakauslehtimarkkinoilla ja yritys TransAtlantikin perustamiseksi 1980-luvulla jo kerran epäonnistui, Ciceron levikki on tavoittanut 80 000 kappaleen rajan. Lehden nimi viittaa roomalaiseen kirjailijaan Marcus Tullius Ciceroon. 
Lehden yleinen poliittinen linja on konservatiivinen, mihin sisältyy perinteinen talousliberalismi. Sananvuoron saavat usein ympäristöskeptikot ja "islamkriitikot". Lehden kirjoittajat ovat usein nimekkäitä vaikuttajia. Se käsittelee usein naisen asemaa ja provosoi keskustelua, kuten julkaistessaan unkarilaisen kirjailijan Péter Nádasin Berliinin Holocaust-muistomerkkiä koskevan arvostelun.
Lehden perustaja Wolfram Weimer työskenteli sen päätoimittajana tammikuun 2010 loppuun, minkä jälkeen päätoimittajajaksi tuli Zeitin toimittaja Michael Naumann. Weimer on siirtynyt 1. maaliskuuta alkaen Focus-lehden kehityspäälliköksi, ja syyskuussa 2010 hänestä tulee sen päätoimittaja.
Lehden toimitustilat joutuivat tarkastuksen kohteeksi vuonna 2005. Syynä oli lehdessä julkaistu artikkeli jordanialaisesta terroristista Abu Mus’ab al-Zarqawista. Artikkelissa oli siteerattu liittotasavallan poliisin luottamuksellista aineistoa. Saksan lehdistössä tapaus tunnetaan nimellä Cicero-Affäre.
Viialan vaneritehdas

Viialan vaneritehdas oli Akaan Viialassa vuoteen 2004 saakka toiminut koivuvaneria tuottanut vaneritehdas.
Viialan vaneritehtaan historia alkoi vuonna 1873 perustetusta Akaan höyrysahasta (Akkas Ångsågs Ab). Sahan yhteyteen perustettiin 1890 Viialan lasitehdas joka käytti polttoaineena sahalta syntynyttä puujätettä. Akkas Ångsåg Ab:n nimeksi muuttui Viiala Oy vuonna 1937 josta tul sittemmin Oy Wilh. Schauman Ab:n tytäryhtiö. Sahaustoiminta jatkui Viialassa vuoteen 1957 saakka mutta lasitehtaan toiminta päättyi jo 1937. Vuonna 1942 aloitettiin sitten vanerin valmistus ja puutaloja valmistettiin 1947–1956. Vuonna 1956 Viiala Oy perusti Suomen ensimmäisen lastulevytehtaan joka toimi aina vuoteen 1978 saakka.
Viimeksi Viialan vaneritehdas oli UPM:n omistuksessa. Tehtaalla oli noin 200 työntekijää ja se valmisti vuodessa 35 000 m3 pinnoitettua koivuvaneria eurooppalaiselle kuljetusvälineteollisuudelle. UPM ilmoitti syyskuussa 2004 lopettavansa tehtaan toiminnan vuoden loppuun mennessä ja joulukuussa 2004 tehtaan 171 työntekijää irtisanottiin. 
Tehtaan sulkemisen jälkeen UPM vuokrasi tehdasalueen 10 vuodeksi monitoimiyrittäjä Mauno Huhtalalle joka on jälleenvuokrannut tehtaan tiloja useille yrityksille. UPM ilmoitti kesällä 2014 purkavansa tehtaan voimalaitoksen ja savupiipun vuonna 2015.  Viialan rautatieasemalta tehtaalle johtanut sivuraide poistettiin syksyllä 2010 samassa yhteydessä kun Viialan aseman sivuraiteet purettiin.
André Petersson

Ura

Petersson on Tingsryds AIF:n kasvatti, mutta hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 HV71:n J18-junioreihin. Kaudella 2007–2008 Petersson oli tehoilla 16+22=38 HV71:n J20-junioreiden toiseksi paras pistemies David Ullströmin jälkeen, ja Ottawa Senators varasi hänet neljännellä kierroksella numerolla 109 NHL:n varaustilaisuudessa 2008.
Kaudella 2008–2009 Petersson pelasi vielä lähinnä HV71:n J20-joukkueessa. Hän oli tehoilla 24+31=55 joukkueensa paras pistemies ja J20 SuperElitin pistepörssin toinen Brynäsin Anton Rödinin ja Södertäljen Andreas Gröndahlin kanssa. Keväällä 2009 Petersson voitti J20 SuperElitin hopeaa. Hän pelasi kauden aikana myös kymmnen Elitserien ottelua antaen niissä yhden syöttöpisteen. Varsinaisen Elitserien-sopimuksensa Petersson teki huhtikuussa 2010. Hänen tulokaskautensa 2009–2010 toi 37 ottelussa tehot 10+5=15. Petersson voitti keväällä 2010 Ruotsin-mestaruuden. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla HockeyAllsvenskanin Borås HC:ssa.
Joulukuussa 2009 Petersson teki kevääseen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen HV71:n kanssa. Huhtikuussa 2011 hän teki kuitenkin Ottawa Senatorsin kanssa kevääseen 2014 kestävän sopimuksen.
Raimo Hämäläinen (kirjailija)

Raimo Antero Hämäläinen (s. 5. kesäkuuta 1942 Sumiainen) on suomalainen Savonlinnassa, nykyisin Jyväskylässä asuva opettaja ja kirjailija.
Hämäläinen kävi oppikoulua Suolahdessa ja Äänekoskella. Hän valmistui 1967 filosofian kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta ja toimi sitten vuodesta 1969 Savonlinnan taidelukion äidinkielen ja kirjallisuuden opettajana.
Hämäläinen esikoisteos, romaani Kun minä kotoani läksin kertoo nuoren pojan varttumisesta muutosten keskellä elävällä keskisuomalaisella maaseudulla. Toinen romaani Tapahtui keväällä kertoo Jouko-pojan keväästä, kun hän pyrkii ja pääsee oppikouluun. 1900-luvun alkuun sijoittuvan romaanin "Sitten elämä alkaa" päähenkilö on keskisuomalaisen torpan tyttö.
Hämäläinen on kirjoittanut pakinoita Sisä-Suomen lehteen 1974–1980 sekä kirjoittanut myös muihin lehtiin kolumneja ja mielipidekirjoituksia. Hämäläinen on tehnyt myös laulujen sanoituksia ja kirjoittanut runoja. 2001 Hämäläinen voitti jyväskyläläisen teatteriryhmä Pahnanpohjimmaisten näytelmäkilpailun pienoisdraamalla Valse triste.
Kirjoittamisen lisäksi Hämäläinen harrastaa kuvataiteita. Hän on osallistunut vuodesta 1988 taiteilijaseura Ars novan näyttelyihin ja pitänyt yksityisnäyttelyitä Savonlinnassa.
Viuhko

Viuhko on päätteinen kukinnon muoto, jossa kukkaperät eivät ole kiinnittyneet yhteiseen rankaan, vaan kukkarangat haarautuvat jatkoisella tavalla. Kukinto on viuhko esimerkiksi sorvarinpensailla, lemmikkikasveilla ja joskus myös matarakasveilla.
Emilia Soini

Emilia Soini (s. 16. lokakuuta 1995 Espoo) on suomalainen squashinpelaaja. Hän on maailmanrankingissa ollut parhaimmillaan sijalla 65 helmikuussa 2019.
Soini on voittanut squashin Suomen-mestaruuden vuosina 2012, 2016, 2017 ja 2019. Hän on vuodesta 2014 lähtien harjoitellut New Yorkissa, Yhdysvalloissa.
Vanguard-luokka (sukellusvene)

Taustaa

Britannian pääministeri Margaret Thatcher esitti 10. heinäkuuta 1980 Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carterille pyynnön, että Trident I (C4) hankinta mahdollistettaisiin samoin perustein kuin aiempi vuoden 1962 Polaris-ohjusten osto. Britannian hallitus teki 15. heinäkuuta 1980 päätöksen ostaa Yhdysvalloista Trident I (C4) -asejärjestelmän.
Presidentti Reaganilta anottiin 1982 Yhdysvaltain laivaston tuella hankintalupaa Trident II (D5) -ohjuksille ja Britannian hallitus ilmoitti 11. maaliskuuta 1982 mahdollisuudesta hankkia uusi asejärjestelmä D5-ohjuksineen neljään sukellusveneeseen. Uuden sukellusveneluokan suunnittelu aloitettiin niin kutsuttuna Trident-ohjelmana ja pääministeri Thatcher laski luokan ensimmäisen sukellusveneen HMS Vanguardin kölin 3. syyskuuta 1986.

Asejärjestelmä

Luokan alusten ohjusosasto on kopioitu Yhdysvaltain laivaston Ohio-luokan sukellusveneistä, mutta siiloja on ainoastaan kuusitoista eikä 24 kuten Ohiossa. Kullekin ohjusten 192 taistelukärjestä voidaan määrittää oma maali.
Ohjusten lisäksi aseistuksena on neljä 21 tuuman torpedoputkea Spearfish-torpedoille, mikä mahdollistaa hyökkäyksen joko sukellusveneitä tai pinta-aluksia vastaan jopa 65 kilometrin etäisyydeltä. Alusten omasuojana on kaksi SSE Mk.10 -heitintä, jotka mahdollistavat tyypin 2066 tai tyypin 2071 harhamaalien laukaisun. Lisäksi aluksiin on asennettu UAP Mk.3 ESM -järjestelmä.

Voimanlähde

Alusten päävoimanlähteenä on painevesireaktori PWR2, joka on suunniteltu nimenomaan luokan aluksille. Sen käyttöikä on kaksinkertainen edeltäneeseen versioon verrattuna ja on arvioitu, että luokan alukset voivat kiertää maapallon 40 kertaa ilman tankkausta. Reaktori pyörittää kahta GEC-turbiinia, jotka on kytketty yhteen akseliin. Järjestelmä mahdollistaa sukelluksissa 25 solmun nopeuden.
Apuvoimalähteenä on kaksi WH Allenin 6 megawatin höyryturbiinigeneraattoria sekä varavoimana kaksi kahden megawatin Paxman-dieselmoottoria.

Elektroniikka

Aluksille suunniteltiin uusi komentojärjestelmä SMCS (engl. Submarine Command System), joka on sittemmin otettu käyttöön Trafalgar-luokan sukellusveneissä.
Aluksille on asennettu Thales Type 2054 -kaikuluotain, jossa on yhdistetty tyyppien 2046, 2043 ja 2082 -kaikuluotaimet yhdeksi kokonaisuudeksi. Tyypin 2043 kaikuluotain on runkoon asennettu aktiivi/passiivi etsintäkaikuluotain, tyyppi 2082 on passiivinen maalinosoitus ja etäisyydenmittauskaikuluotain ja tyyppi 2046 on hinattava hyvin matalalla taajuudella toimiva kaikuluotain. Merenkulun apuna on tyypin 2007 I-alueen merenkulkututka.
Aluksella on kaksi periskooppia, joista CK51 on maalin etsintää varten ja CH91 hyökkäystä varten. Kummassakin on televisio ja lämpökamera perinteisen optisen järjestelmän lisäksi.
Kimberley Walsh

Kimberley Jane Scott (o.s. Walsh; s. 20. marraskuuta 1981 Bradford, West Yorkshire) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, malli ja juontaja. Walsh kuului tyttöbändiin nimeltä Girls Aloud, joka perustettiin vuonna 2002 Popstars -laulukilpailun kautta. Yhtye lopetti vuonna 2013, jonka jälkeen Walsh alkoi luoda omaa soolouraansa Britanniassa. Hän osallistui vuonna 2012 Britannian Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan sijoittuen parinsa kanssa toiseksi. Kimberley Walsh on myös toiminut mallina ja esiintynyt musikaaleissa. Hänen nuorempi siskonsa on näyttelijä Amy Walsh, joka esiintyy Emmerdale -sarjassa. Myös hänen toinen sisarensa Sally Walsh näytteli Emmerdalessa.
Walsh avioitui pitkäaikaisen poikaystävänsä Justin Scottin kanssa vuonna 2016. Heillä on kaksi lasta, pojat Bobby ja Cole.
George Whitefield Chadwick

George Whitefield Chadwick (13. marraskuuta 1854 – 4. huhtikuuta 1931) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän kuului Amy Beachin, Arthur Footen, Edward MacDowellin, John Knowles Painen ja Horatio Parkerin ohella Boston Six -ryhmään. Hänen teostensa joukossa on oopperoita, kolme sinfoniaa ja viisi jousikvartettoa.
Chadwick opiskeli paitsi kotimaassaan, myös Saksassa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Carl Reinecke, Salomon Jadassohn ja Josef Rheinberger. Hän toimi paitsi säveltäjänä, myös urkurina ja kapellimestarina. Hän nousi New England Conservatoryn johtoon vuonna 1897.
Tukholman keskusta

Tukholman keskusta on kaupungin keskusta Tukholmassa, Ruotsissa. Koko Tukholman kaupunki on myös Tukholman metropolialueen keskus . 
Tukholman keskusta on vuodesta 2007 lähtien jaettu neljään kaupunginosa-alueeseen: Kungsholmeniin, Södermalmiin, Norrmalmiin ja Östermalmiin. 
Ennen vuotta 2007 Tukholman keskusta jaettiin viiteen eri kaupunginosa-alueeseen Katarina-Sofian kaupunginosa-alueeseen, Kungsholmenin kaupunginosa-alueeseen, Maria-Gamla Stan -kaupunginosa-alueeseen, Norrmalmin kaupunginosa-alueeseen ja Östermalmin kaupunginosa-alueeseen. 
Södermanlandin ja Upplannin historiallisten maakuntien välinen raja jakaa Tukholman keskustan kahteen osaan. Tämä raja on puhtaasti historiallinen eikä sillä ole mitään hallinnollista merkitystä.
Markus Lammenranta

Markus Lammenranta on suomalainen filosofi. Hän toimii teoreettisen filosofian ma. professorina Helsingin yliopistossa. Hänen erikoisalojaan ovat tietoteoria, metafysiikka ja estetiikka.
Tähtäin

Tähtäin on ampuma-aseeseen liitettävä tai kiinteästi kuuluva laite, jonka avulla ase suunnataan kohteeseen. Yksinkertaisimmillaan tähtäin voi olla vain piipun päähän sijoitettu jyvä tai äärimmilleen vietynä aseen ampumahallintajärjestelmään yhdistetty elektroninen laite. Tähtäimet voidaan jakaa rautatähtäimiin (avotähtäin ja reikätähtäin) ja optisiin tähtäimiin (kiikaritähtäin, punapistetähtäin, valonvahvistintähtäin ja lämpötähtäin).
Punaherttu

Levinneisyys

Punaherttua tavataan Länsi- ja Keski-Afrikassa. Sitä on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Baseball-pallo

Baseball-pallo on baseballissa käytettävä pallo. Pallossa on kuminen tai korkista valmistettu ydin, joka on ympäröity langalla. Pallo on verhoiltu nahalla. Pallon koko on ympärysmitaltaan 9-9,25 tuumaa (22,86 cm – 23,50 cm). Pallon ytimen ympärille voi olla kiedottuna jopa 1,5 kilometrin verran lankaa.
Britannian ympäriajo

Britannian ympäriajo on Britanniassa järjestettävä pyöräilykilpailu. Kilpailuun osallistuvat Skotlantia, Walesia sekä koko Britanniaa edustavat tallit. Aiemmin myös Englannilla oli oma joukkueensa kilpailussa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951 ja vuoteen 2003 kyseessä oli lähinnä amatööreille suunnattu kilpailu. Vuonna 2004 kilpailu muutettiin ammattilaiskilpailuksi ja se kuuluu UCI Europe Tour -sarjaan.

Nykyaikainen kilpailu

Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin nykymuodossaan vuonna 2004. Kilpailua sponsoroi Lontoon vuoden 2012 olympialaisten hakuorganisaatio. Kilpailu houkutteli useita huipputason talleja, kuten T-Mobile ja U.S. Postal Service.
Kilpailu koostuu viidestä etapista ja kokonaismatka noin 800 kilometriä.
Limerick

Historia

Limerickin perustivat viikingit vuonna 812 Shannon-joen keskellä sijaitsevalle saarelle. Alueella oli mahdollisesti asutusta jo aiemmin. Normannit suunnittelivat kaupungin uudelleen 1100-luvulla, ja sinne rakennettiin suuri linna, King John's Castle. Kaupunkia piiritettiin 1600-luvulla kolmeen otteeseen, ensin Oliver Cromwellin Irlannin-sotaretken yhteydessä vuonna 1650 sekä kahdesti vilhelmiläissodan yhteydessä vuosina 1690 ja 1691.
Viljo Tarkiainen

Viljo (William) Tarkiainen (18. huhtikuuta 1879 Juva – 20. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja Helsingin yliopiston professori.

Elämäkerta

Tarkiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jeremias Tarkiainen ja Ulla Fredriikka Pasanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903, lisensiaatiksi 1911 ja tohtoriksi 1917. Tarkiaisen väitöskirjan aiheena oli Aleksis Kiven Seitsemän veljestä.
Tarkiainen toimi Kansallisteatterin teatterikoulun johtajana ja opettajana 1905–1909 sekä kirjallisuustoimittajana Helsingin Sanomissa 1911–1915 ja 1918–1920 ja Uudessa Suomettaressa 1916–1917. Hän oli suomen kielen opettajana Suomen liikemiesten kauppaopistossa 1909, 1911 ja 1913–1914, Helsingin maanviljelyslyseossa 1911–1912, Kauppakorkeakoulussa 1911–1914 sekä Uudessa Yhteiskoulussa 1912–1918.
Tarkiainen oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1913–1924, kotimaisen ja yleisen kirjallisuuden vt. professorina 1916–1917 ja 1919–1924 sekä kotimaisen kirjallisuuden professorina 1924–1946. Hän toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun estetiikan ja kirjallisuudenhistorian opettajana 1926–1946 ja korkeakoulun kanslerina 1947–1951.
Tarkiainen oli Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtaja 1920–1922, Suomalaisen kirjallisuuden seuran varaesimies 1922–1934 ja esimies 1934–1946 sekä Suomalaisen tiedeakatemian esimies 1945–1946. Hän oli Valtion kirjallisuuslautakunnan jäsen vuodesta 1906 ja kuului jäsenenä Suomen Kansallisteatterin hallintoneuvostoon 1919–1933 sekä Suomen rauhanliiton johtokuntaan vuodesta 1920.
Tarkiainen toimi 1910-luvulla kirjallisuus- ja teatterikriitikkona, mutta 1920-luvulta alkaen hän alkoi keskittyä kirjallisuudentutkimukseen. Tarkiaisen vuonna 1915 julkaistu Aleksis Kiven elämäkerta myötävaikutti Kiven nousuun kansalliskirjailijan asemaan. Tarkiainen kirjoitti myös Miguel de Cervantes Saavedran, Minna Canthin, Gustaf von Numersin ja Eino Leinon elämäkerrat. Hän keräsi 1940-luvulta alkaen materiaalia Mikael Agricolan elämäkertaa varten mutta tämä teos jäi sairauden vuoksi keskeneräiseksi. Agricolan elämäkerta julkaistiin vasta 1985 Tarkiaisen pojanpojan Kari Tarkiaisen viimeistelemänä.
Viljo Tarkiainen oli naimisissa vuodesta 1911 lähtien kirjailija Maria Jotunin kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Jotuni kuvasi joiltakin osin heidän avioliittoaan 1930-luvulla kirjoittamassaan romaanissa Huojuva talo, joka julkaistiin vasta 1963. Romaanissa miespäähenkilöä kuvattiin väkivaltaiseksi kotityranniksi.
Viljo Tarkiaisen poika oli valtiotieteilijä Tuttu Tarkiainen.
Reserpiini

Vaikutusmekanismi

Reserpiini estää VMAT-kuljettajaproteiinin toiminnan, ja monoamiinioksidaasi ja katekoli-O-metyylitransferaasi aiheuttavat noradrenaliinin ja adrenaliinin sekä vähemmissä määrin dopamiinin ja serotoniinin ennenaikaisen hajoamisen. Suojattomat välittäjäaineet muuntuvat muotoon, jossa ne eivät saavuta synapsia. Verenpainetta alentava vaikutus perustuu reserpiinin kykyyn vaikuttaa katekoliamiineihin.

Sivuvaikutukset

Sivuvaikutuksina saattoi ilmetä nuhan tapaisia oireita sekä ripulia ja ekstrapyramidaalioireita eli parkinsonismin kaltaisia oireita. Mahdolliset gastro-intestinaaliset vaivat, kuten akuutti vatsahaava, saattoivat voimistua lääkityksestä. Reserpiini saattoi aiheuttaa mahan ärsytystä ja vatsahappojen lisääntymistä. Reserpiini aiheutti tunnetusti myös käyttäjälleen masennusta, mikä oli omiaan vähentämään sen suosiota. Sitä on käytetty myöhemminkin muun muassa neurofarmakologian tutkimuksessa.
Guy Roux

Ura

Colmarissa syntynyt Roux pelasi jalkapalloa Auxerressa alkaen vuodesta 1952. Vuonna 1961 Roux aloitti seuran pelaajavalmentajana, ja hänen opeillaan seura nousi tasaisesti sarjaportaita ylöspäin. Vuonna 1979 joukkue oli ensimmäistä kertaa Ranskan cupin finaalissa, ja vuotta myöhemmin Auxerre nousi Ligue 1:een. Pitkä ja menestyksekäs taival kulminoitui kaudella 1995–1996 saavutettuun mestaruuteen. 1990-luvulla Auxerre voitti lisää Ranskan cup-mestaruuksia ja nousi Roux’n johdossa parhaimmillaan UEFA Cupin välieriin asti. Lopulta kesällä 2005 Roux ilmoitti siirtyvänsä eläkkeelle tehtävistään.
Roux palasi kentän laidalle kesäkuussa 2007, kun RC Lens nimesi hänet päävalmentajaksi. Roux’n johdolla Lens aloitti kauden 2007–2008 surkeasti. Roux päätti jättää tehtävänsä neljännen kierroksen ottelun jälkeen, kun Lens hävisi Strasbourgille 2–1.
Axpo

Historiaa

Axpon historia juontaa 1900-luvun alkuun, jolloin Nordostschweizerische Kraftwerke aloitti toimintansa.
Jrue Holiday

Ammattilaisura

Philadelphia 76ers varasi UCLA:n yliopiston joukkueessa, UCLA Bruinsissa pelanneen Holidayn vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden 17. pelaajana.
76ers myi hänet New Orleans Pelicansiin vuoden 2013 varaustilaisuuden yhteydessä.
Eduard Markarov

Peliura

Markarov pelasi urallaan kahdessa seurassa: Neftši Bakussa ja Ararat Jerevanissa. Hän pelasi Neuvostoliiton pääsarjassa yhteensä 370 ottelua, joissa hän teki 121 maalia. Maajoukkueessa Markarov pelasi kolme ottelua ja edusti Neuvostoliittoa yksissä MM-kisoissa, vuonna 1966.

Valmennusura

Markarov on ollut valmentajana muun muassa Armenian maajoukkueessa ja Jerevanissa Araratissa, Kilikiassa, Erebunissa ja Malatiassa. Markarovin eksoottisin pesti lienee toistaiseksi kolmen vuoden reissu Libanoniin valmentamaan Homenmen Beirutia.
Dubplate

Dubplate on ￼￼reggae￼￼-musiikissa käytettävä erikoislevy, joka on teetetty sound systemin soitettavaksi.  Se eroaa vinyylilevystä siten, että se on asetaatille painettu singlelevy. Alun perin asetaattilevy oli singlen koepainos. Sille tallennettu musiikki voi olla miksaus tunnetusta kappaleesta tai koesoittoon tarkoitettu julkaisematon kappale, jota ei välttämättä lopulta julkaista. Dubplatet muistuttavat hieman muiltakin musiikinaloilta tuttuja jinglejä,  mutta varsinaisena erona on se, että kappaleet lauletaan kokonaan, muutetuin sanoin ja varta vasten valittuihin rytmipohjiin. Dubplate special on suositun artistin kappaleestaan laulama uusi versio, jossa sanoitus on muutettu kehumaan sen soittavaa sound systemiä.
Maher Hannachi

Ura

Hannachi aloitti jalkapalloilun JS Metouian junioreissa, josta hän siirtyi vuonna 2005 Ligue Professionnelle 3:ssa pelanneeseen Kalâa Sportiin kolmeksi kaudeksi. Heinäkuussa 2009 Hannachi allekirjoitti viiden vuoden sopimuksen Tunisian pääsarjassa pelaavan US Monastirin kanssa. Avaus kaudellaan hän onnistui maalinteossa neljästi.
Tammikuussa 2010 Hannachi siirtyi Libyan Al-Ittihadiin.

Maajoukkueura

Maajoukkueessa Hannachi pelasi ensi kerran 28. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Sudania vastaan.
Chuck Palahniuk

Charles ”Chuck” Palahniuk (s. 21. helmikuuta 1962 Pasco, Washington) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten romaanistaan Fight Club (1996), johon myös David Fincherin ohjaama Fight Club -elokuva perustuu. 
Provosoivat aiheet ovat Palahniukille tyyppillisiä, ja häntä onkin kutsuttu ”shokkikirjailijaksi”. Palahniuk on Yhdysvalloissa kohonnut niin kutsutun X-sukupolven suosituimpien kirjailijoiden joukkoon. Hänellä on internetissa erittäin aktiivinen faniyhteisö. Palahniuk osallistuu itse aktiivisesti kotisivuillaan käytäviin keskusteluihin ja kommentoi faniensa kirjoituksia. 
Palahniuk on voittanut töistään useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa Pacific Northwest Booksellers Association Awardin Fight Clubista sekä Oregon Book Awardin romaanistaan Survivor. Palahniukilta on suomennettu romaanit Fight Club (1996), Eloonjäänyt (1999), Tukehtuminen (2001) ja Kirottu (2011).

Elämäkerta

Palahniuk on koulutukseltaan toimittaja. Ennen menestymistä kirjailijana hän oman kertomansa mukaan työskenteli myös mekaanikkona. Palahniuk teki myös vapaaehtoistyötä ja kuljetti ihmisiä eri tukiryhmiin. Vuonna 1999 Palahniukin isä ja tämän naisystävä murhattiin. Murhaaja tuomittiin kuolemaan. Palahniuk on sittemmin kirjoittanut myös esseitä, tarinoita ja haastatteluja.
Konedirektiivi

Konedirektiivi on EU:n koneturvallisuuden säännösten yhtenäistämiseksi ja kaupan esteiden poistamiseksi laadittu direktiivi. Suomessa konedirektiivi tuli voimaan Suomen liittyessä EU:hun vuonna 1994, ja yleiseen tietoisuuteen se on tullut näkyvimmin CE-merkinnän kautta.
Konedirektiivin periaatteisiin kuuluu oma valvonta, jonka mukaan koneen valmistaja vastaa siitä, että laite on turvallinen. Esimerkiksi sähkölaitteissa oli aikaisemmin tuotteen markkinoimiselle pakollisena kunkin maan viranomaisten hyväksyntä, mikä muodosti käytännössä kaupan esteen. Nykyään valmistaja vastaa, että laite vastaa yhtenäistetyn koneturvallisuuslainsäädännön vaatimuksia. Varustaessaan koneen CE-merkinnällä valmistaja antaa samalla vaatimustenmukaisuusvakuutuksen. Jos koneessa tai laitteessa ilmenee ongelmia, viranomaiset voivat vaatia valmistajalta niin sanottua rakennetiedostoa, josta käy ilmi, että kone on suunniteltu ja valmistettu koneturvallisuusdirektiiviin perustuvan lainsäädännön mukaisesti.
Ensimmäinen konedirektiivi vuodelta 1989 kumottiin vuonna 1998 voimaan tulleella versiolla. EU hyväksyi uusimman konedirektiivin 2006/42/EY huhtikuussa 2006. Uuden konedirektiivin tavoitteena on yksinkertaistaa valmistajalle asetettuja velvoitteita sekä poistaa vanhan direktiivin ongelmallisia kohtia. Konedirektiivin soveltamisaluetta on laajennettu ja samalla on poistettu viimeisiä konekaupan teknisiä esteitä. Uudessa direktiivissä vaihtoehdoksi erityisen vaarallisille koneille, joille on vaadittu tyyppihyväksyntää, tulee lisävaihtoehdoiksi joko koneen valmistaminen eurooppalaisen standardin mukaisesti tai kolmannen osapuolen hyväksymän valmistajan laatujärjestelmän käyttäminen.
John Lorber

John Lorber (1915–1996) oli Sheffieldin yliopiston lastentautien professori 1979–1981. Sitä ennen hän työskenteli Sheffieldin lastensairaalassa, jossa hän teki työtä spina bifida -tapausten parissa. Hän kehitti hoidettaville lapsille valintakriteerit, joista kuitenkin on myöhemmin luovuttu. Hän on kirjoittanut lääketieteen etiikasta, vastustanut vakavasti vammaisten lasten teholääkintää mutta myös aktiivista eutanasiaa.
Lorber tutki 1960-luvulla aivokuoren määrän vaikutusta hydrokealiasta eli vesipäästä kärsivien lasten älykkyyteen. Hän havaitsi, ettei aivokuoren määrä kertonut välttämättä hekilön älykkyydestä. Tutkimustensa pohjalta hän esitti puheessaan pediatreille konferenssissa 1980 kysymyksen "Is the brain really necessary?" (suom. Ovatko aivot tarpeen?). Roger Lewin julkaisi hieman myöhemmin Science-lehdessä artikkelin "Is Your Brain Really Necessary?" (suom. Ovatko aivosi tarpeen?). Lewin kertoo Sheffieldin yliopiston opiskelijasta, joka oli normaalia älykkäämpi (älykkyysosamäärä 128), vaikka hydrokefalian vuoksi opiskelijan aivokuori oli hyvin ohut.