google/wiki40b huggingface dataset:
Löppösenluolan kalliomaalaus

Sijainti

Maalauskohde sijaitsee Repoveden itärannalla Ruskiasalmen äärellä kohdassa, missä veteen putoaa Ruskiakallion jyrkänne. Kallion kyljessä on pieni puoliluolla, jonka mukaan paikkaa kutsutaan myös Löppösen luolaksi. Maalaus on tehty luolan suuaukon lähelle vasemmalle noin 2,3 metriä järven vedenpinnan yläpuolelle. Maalattu kallio aukeaa tällä kohtaa lounaaseen.

Maalaukset

Maalauksen yleisilme on hyvin vaalea ja suttaantunut. Sutun joukosta voidaan erottaa joitakin viivoja ja kaaria, mutta joukosta erottuu vain pari kolme tunnistettavaa kuviota. Selkein kuvio on nelisormisen kämmenen painauma, jonka löytää aivan kalliohalkeaman vierestä. Kämmen yläpuolelle on väritetty vinoon tasalevyinen värialue, joka on voinut olla suttaantunut tai moneen kertaan maalattu kohta. Alueen oikealla puolella on hahmotettavissa eläin, mutta sen selkeys on jo menetetty. 
Halkeaman alapuolella on laajempi punavärin värjäymä, jossa on joitakin tummempia alueita. Värjäymän vasemmassa alaosassa erottuu katkelma ihmishahmosta, mutta sen pituudesta ei voi olla varma. Pekka Kivikäs on löytänyt siitä myös hirveä esittävä katkelman. Hän on löytänyt myös kallion kärjestä jälkiä kalliomaalauksesta.

Myöhäiset kaiverrukset

Koska luolamainen aukko on toiminut veneilijöille pysähdys- ja suojapaikkana, on luonnollista, että sen liepeillä on monenlaista toimintaa. Puna-alueen päälle on tehty hankaamalla tai kaivertamalla tekstiä ja kuvioita. Osa niistä sijaitsevat tunnistettavien kuvioiden lähellä. Eräässä kohtaa on päivämääräkin, joka viittaa aikaan ennen maalauksen löytymisen. Nuotion nokisavut ovat vaikuttaneet maalauskallioon omalla tavallaan.

Kallion muoto ja luolan nimitys

Monissa valokuvissa on kalliolla nähtävissä ihmisen kasvot eli sillä on antropomorfinen muoto. Monillä maalatuilla kallioilla tai siirtolohkareilla on havaittu tämäntapainen ominaisuus. Se ilmenee silloin, kun katselukulma on sopiva ja auringonvalon aiheuttamat varjot sattuvat sopivasti. Löppösenluolan maalauskalliossa kasvot näkyvät järveltä lännen suunnasta  ja tunnistettavat piirteet liittyvät kallion halkeamiin. Voidaan ajatella, että sekä kasvonpiirteet että suojaisa puoliluola ovat olleet kimmokkeet maalat kalliota muinaisina aikoina.
Perimätiedon mukaan olisi 1800-luvun lopussa tai 1900-luvun alussa puoliluolassa elännyt erakko, jonka sukunimen mukaan sitä edelleen kutsuttaisiin Löppösenluolaksi. Toisen tiedon mukaan luolan löysi kouvolalainen veturinkuljettaja Ludwig Löppönen. Hän käytti sitä useiden vuosien ajan kesäpaikkanaan kalastusreissuilla, joskus perheensäkin kanssa. Hänen mukaansa paikkaa kutsutaan edelleenkin Löppösenluolaksi.
Vietti Nykänen

Vietti Brynolf Nykänen (15. kesäkuuta 1884 Pietari – 6. lokakuuta 1951) oli suomalainen arkkitehti, kirjailija ja poliitikko. 
Nykäsen vanhemmat olivat Pietarissa työpajan 1880-1917 omistanut kultaseppämestari sekä Fabergén työmestari Gabriel Nykänen (1854-1921) ja Henrika (Hinni) Juhanantytär Tuomala Öhberg (1858-1934), joka omisti Pietarissa ompelimon. Yhdeksästä lapsesta neljä kuoli pienenä.
Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta 1903 ja valmistui arkkitehdiksi 1907. Nykänen työskenteli arkkitehtina ja itsenäisenä rakentajana Suomessa, Saksassa ja Venäjällä. Nykänen oli tuomassa 1900-luvun alussa rautabetonitekniikan teoreettista osaamista ulkomailta Suomeen yhdessä arkkitehti G. E. Aspin ja insinööri Otto Weyerstallin kanssa.
Nykänen oli perustamassa Viipurin suojeluskuntaa tammikuussa 1918 ja toimi sen esikuntapäällikkönä kevään 1918 sisällissodassa.
Hän oli myöhemmin myös poliittisesti aktiivinen. 1930-luvun alussa Nykänen kuului Suomen Kansallissosialistiseen Liittoon, kunnes hän riitautui järjestön kanssa ja perusti maaliskuussa 1933 uuden Iskumiehet-puolueen. Syksyllä 1933 puheenjohtaja Nykänen ajautui riitoihin puoluetovereidensa kanssa. Oppositio syytti Nykästä itsevaltaisuudesta, ja pettyneet kannattajat lähtivät puolueesta perustaen oman Iskujoukot-järjestönsä. Vuonna 1934 Nykänen siirtyi IKL:n riveihin. Jatkosodan aikana hän vaikutti Suomen Kansallissosialisteissa. Vuonna 1948 Nykänen valittiin Radikaalisen Kansanpuolueen varapuheenjohtajaksi.
Vuonna 1938 Nykänen suunnitteli yhdessä Vihtori Herttuan ja toimittaja Arvo Kokon kanssa äärioikeiston vallankaappausta, joka oli tarkoitus toteuttaa 16. toukokuuta 1938 vapaussodan 20-vuotisjuhlaparaatin yhteydessä. Cajanderin punamultahallituksen syrjäyttämiseen tähdännyt kaappaus oli tarkoitus suorittaa Vapaussodan Rintamamiesten Liiton johdolla sen jälkeen kun liiton puheenjohtaja Carl Lindh olisi erotettu ja liiton hallituksesta puhdistettu "vieraskieliset ja vapaamuurariutta kannattaneet" henkilöt. Uudeksi liiton puheenjohtajaksi kaappaushankkeen suunnittelijat kaavailivat Antti Isotaloa, joka ei itse ilmeisesti ollut tietoinen hankkeesta. Kaappaushanke kuivui kuitenkin kokoon, kun sille ei löytynyt liitosta kannattajia.
Langennut (sarjakuvahahmo)

Historia

Langenneen todellinen syntyperä on hämärän peitossa. Ikuisuuksia sitten, maailmojen tuhoaja Galactus soi Langenneelle suuret voimat yrityksessään luoda itselleen apulainen syötäväksi sopivien maailmojen löytämiseksi. Toisin kuin myöhemmät apurit jotka käyttävät kosmista voimaa, Langenneelle annettiin kyky hallita pimeää ainetta. Langennut vaikuttaisi kuitenkin olevan peräisin humanoidimaisesta rodusta. Hänen ihonsa tosin on mustan tai tummansinisen värinen. 
Galactus kuitenkin väsyi Langenneen julmuuksiin ja hulluuteen. Lopulta Galactus vangitsi ensimmäisen apulaisensa, joka kuitenkin pakeni vankilastaan ja iski Galactusta vastaan. Galactuksella ei kuitenkaan ollut vaikeuksia jälleen voittaa Langennutta ja niin tämä joutui jälleen vangiksi. 
Koska pimeää ainetta kuitenkin on lopullisesti, Langennut keräsi lopulta tarpeeksi energiaa paetakseen jälleen vankilastaan. Vihaisena hän etsi jälleen kostoa, mutta loputtomien tappioiden jälkeen Tähtilordi Peter Quill voitti tämän valtavien tappioiden kera ja vangitsi Langenneen Kylniin (Marvel-universumin supervankila, joka sijaitsee universumin laidalla). 
Hullu titaani Thanos kuitenkin hyökkäsi myöhemmin Kylniin ja seuranneessa hävityksessä Langennut vapautui. Tämä lähti jälleen etsimään Galactusta, kun Thanos iski mielipuolisen olennon kimppuun voittaen tämän. Käyttäen valtavia voimiaan Thanos aivopesi ja lobotomisoi Langenneen tehden tästä oman kuuliaisen apulaisensa.

Voimat ja varusteet

Langennut hallitsee pimeää ainetta ja käyttää sitä voimanlähteenään samalla tavoin mitä Galactuksen muut apurit käyttävät kosmista voimaansa. Koska universumi koostuu suurimmaksi osaksi pimeästä aineesta, on Langenneelle loppumaton voimavarasto käytettävissään. Langennut selviää ilman apua avaruuden tyhjiössä vailla ruokaa tai juomaa. Hän voi lentää yli valonnopeutta (ja/tai voi siirtyä hyperavaruuteen). Langenneella on valtavat fyysiset voimat (hän nostaa noin 75 tonnia) ja kestävyys. Langennut on ampunut voimaiskuja, jotka ovat romuttaneet valtavia avaruuslaivoja. 
Langennut on luonteeltaan psykoottinen eikä hänellä ole minkäänlaista moraalia. Juuri tästä syystä Galactus karkotti hänet luotaan. Kummallista kuitenkin on, että Galactuksen "erottaessa" muita apulaisiaan, hän on yleensä poistanut kosmisen voiman hallinnan näiltä. Langennut on kuitenkin saanut säilyttää voimansa vaikka on usein yrittänyt riistää Galactuksen hengen. Thanos spekuloi Langenneen säilyneen voimatason olevan osoitus Galactuksen syyllisyydestä.
Furaani

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Höyry ärsyttää hengitysteitä ja voi aiheuttaa keuhkopöhön. IARC (International Agency for Research on Cancer) on luokitellut furaanin 1995 koe-eläimille syöpävaaralliseksi. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) epäilee furaania genotoksiseksi eli perimän kautta vaikuttavaksi syöpävaaralliseksi yhdisteeksi.

Valmistus ja käyttö

Furaania valmistetaan teollisesti joko dekarbonyloimalla furfuraalia tai dekarboksyloimalla furaanihappoa. Sitä käytetään pyrrolin, tiofeenin ja eräiden muiden yhdisteiden, kuten asetyylifuraanin valmistamiseen.

Johdokset

Luonnonmarjojen, kuten ahomansikan ja mesimarjan sisältämät furaanijohdokset  (2,5-dimetyyli-4-metoksi-3(2H)-furanoni = 'mesifuraani' ja 2,5-dimetyyli-4-hydroksi-3(2H)-furanoni ='fydroksimesifuraani') aiheuttavat marjoihin karvautta niitä kuumennettaessa, siksi ne eivät käy hillomarjoiksi. Lähisukuisissa vadelmassa ja puutarhamansikassa näitä furaanijohdoksia ei ole. Luultavasti yhdisteiden pilkkoutumistuotteet ovat karvaita.
Kampanja neljää tuholaista vastaan

Kampanja neljää tuholaista vastaan (kiin. 除四害, chú sì hài, myös kiin. 打麻雀运动, dǎ máquè yùndòng, ’varpustentappokampanja’) oli tuhoeläimien hävittämiseen tähdännyt kampanja, jonka Kiinan kommunistinen puolue käynnisti vuonna 1958. Se oli yksi suuren harppauksen ensimmäisistä toimenpiteistä.
Kampanjan kohteena olivat hyttyset, rotat, kärpäset ja varpuset. Varpuset olivat mukana vuoteen 1960, jolloin niiden hävittämisen aiheuttamat ongelmat huomattiin ja ne korvattiin kampanjassa lutikoilla. Alun perin oli laskettu, että jokainen varpunen söi 4,5 kiloa viljaa vuodessa, ja niinpä miljoona varpusta tappamalla saataisiin ruokaa 60 000 ihmiselle. Erityisesti varpusten suhteen kampanja oli menestys, ja ne kuolivatkin lähes sukupuuttoon koko Kiinan alueella. Varpusten laajamittainen hävittäminen johti kuitenkin vakavaan ekologiseen epätasapainoon, tuhohyönteisten määrän lisääntymiseen ja sitä kautta satomäärien pienenemiseen. Se oli osasyynä Kiinan suureen nälänhätään, jossa kuoli arviolta 30 miljoonaa ihmistä. Kiinan oli lopulta pakko tuoda varpusia maahan Neuvostoliitosta, jotta luonnon tasapaino saatiin palautettua.
Pakarat

Pakarat ovat kehon osa, joka sijaitsee lantion takaosassa. Pakaralihas (Gluteus maximus) on yksi ihmisen suurimmista lihaksista. Gluteus medius muodostaa myös osan pakaralihaksistosta. Myös muilla kaksi- ja nelijalkaisilla on pakarat. Pakaroiden välissä on peräaukko. Pakarat ovat erogeeninen alue.
Computer Entertainment Rating Organization

Järjestelmä

Järjestelmässä on käytössä neljä ikärajoitusta ja useita sisältösymboleita. Sisältösymbolit ovat olleet käytössä huhtikuusta 2004 lähtien. Merkit painatetaan pelien kanteen.
Biotalous

Biotalous tarkoittaa kaikkia uusiutuvia luonnonvaroja tuottavaa, käyttävää, jalostavaa ja markkinoivaa tuotantoa sekä uusiutuvista luonnonvaroista valmistettujen tuotteiden kulutusta. Euroopassa biotaloudella tarkoitetaan usein pelkästään biopolttoaineisiin perustuvaa taloutta. Yhdysvalloissa biotalouden käsite ymmärretään laajemmin, mutta myös siellä tässä yhteydessä pääpaino on biopolttoaineilla ja nimenomaan nestemäisillä liikenteen polttoaineilla. Joissakin yhteyksissä biotaloutta pidetäänkin vastakohtana fossiilisiin polttoaineisiin perustuvalle nykytaloudelle.

Puu ja puukuitu biotalouden ytimessä

Puu on Suomen merkittävin uusiutuva luonnonvara, jota jalostetaan teollisessa mittakaavassa. Biotaloudessa puun ja kuidun hyödyt uusiutuvana ja kierrätettävänä materiaalina pääsevät esiin. Biotalouden uusia tuotteita syntyy bioenergia- ja biokemikaalisektoreille yhdistämällä puuta ja kuitua muihin materiaaleihin sekä luomalla kuiduista uusia tuotteita uuden teknologian (nano-, ICT- yms) avulla.
Pitkäsalmi

Pitkäsalmi on Saaristomeressä Turun ja Kaarinan edustalla oleva salmi, joka erottaa Hirvensalon saaren manner-Turusta. Pitkäsalmi on noin 3 kilometriä pitkä ja leveimmästä kohdastaan noin kilometrin leveä.  
Muutoin kuin vesitse Pitkäsalmen ylitse pääsee ainoastaan Hirvensalonsiltaa, joka valmistui vuonna 1993. Ensimmäinen silta rakennettiin vuonna 1949 ja sitä ennen salmen saattoi ylittää lossilla tai venekyydillä. Nykyinen silta yhdistää Pihlajaniemen ja Moikoisten kaupunginosan. 
Pitkäsalmen rannoilla sijaitsevat muiden muassa Uittamon lava sekä Katariinanlaakson ja Rauvolanlahden luonnonsuojelualueet. Pitkäsalmen varrella on useita pienempiä venesatamia sekä 250-paikkainen Uittamon pienvenesatama. Uittamon soutu- ja melontakeskus on myös Pitkäsalmessa. Turun puolella on Ispoisten uimaranta ja Hirvensalon puolella Sorttamäen ja Moikoisten uimarannat.  
Kalalajisto koostuu alueelle tyypillisistä merikaloista sekä särkikaloista. Poikasnuottausten perusteella Pitkäsalmi on tärkeä lisääntymis- ja poikastuotantoalue kuoreelle, silakalle, salakalle, kuhalle ja ahvenelle. Runsaimmin tavattuja lajeja ovat kuha, pasuri, ahven, kiiski ja salakka. Alue on rehevää ja suosii siksi särkikaloja.
Karl Friedrich von Gärtner

Karl Friedrich von Gärtner, myös C.F.Gaertn. ja Gaertn.f. (1. toukokuuta 1772 Göppingen – 1. syyskuuta 1850 Calw) oli saksalainen lääkäri ja kasvitieteilijä.
Karl Friedrich von Gärtner isä oli Joseph Gärtner (1732-1791), kasvitieteilijä ja Pietarin kasvitieteellisen puutarhan johtaja. Karl Friedrich von Gärtner opiskeli lääketiedettä Jenassa, Göttingenissä ja Tübingenissä. Hän avasi lääkärinvastaanoton Calwissa 1796. Vuonna 1800 hän sulki vastaanottonsa ja päätti keskittyä kasvitieteeseen.
Vuonna 1802 hän teki tutkimusmatkan Englantiiin, Ranskaan ja Alankomaihin. Noin vuodesta 1824 alkaen hän tutki kasvien hedelmöittymistä.
Vuonna 1826 hänet valittiin jäseneksi Saksan tiedeakatemia Leopoldinaan (saks. Deutsche Akademie der Naturforscher Leopoldina) ja hänet aateloitiin 1846. Vuonna 1849 hänet valittiin myös Alankomaiden tiedeakatemian (holl. Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen) jäseneksi.
Maus (sarjakuva)

Maus (suom. hiiri) on yhdysvaltalaisen Art Spiegelmanin piirtämä kaksiosainen omaelämäkerrallinen ja tunnustuksellinen sarjakuva, joka sai vuonna 1992 Pulitzer-palkinnon.
Ensimmäinen Maus-jakso ilmestyi Spiegelmanin ja hänen vaimonsa Françoise Moulyn toimittaman avantgardistisen sarjakuvalehti RAW:n toisessa numerossa. RAW oli formaatiltaan isokokoinen lehti, mutta Spiegelman halusi julkaista Mausia pienikokoisena 20-sivuisena liitteenä lehden mukana.
Spiegelman on sanonut keksineensä, että hän voisi kertoa sukutarinansa funny animals -tyyliin (Funny Animals -lehdessä ilmestyi ensimmäinen Maus-tarina jo vuonna 1972), kuvitteellisen kerronnan avulla. Maus on myös piirretty suoraan julkaisukokoon, jotta muoto välittäisi vaikutelman päiväkirjan kirjoittamisesta.
Tarina etenee kahdella tasolla, toisaalta kuvataan Yhdysvalloissa elävän sarjakuvapiirtäjän ongelmallista isäsuhdetta, toisaalta isän kokemuksia 1930- ja 1940-luvuilla. Spiegelmanin isä oli puolanjuutalainen, joka selvisi hengissä keskitysleiriltä.
Sarjakuvan ensimmäinen osa sijoittuu Puolaan, ennen toista maailmansotaa ja saksalaismiehityksen aikaan. Toinen osa kuvaa lähinnä keskitysleirielämää, jonkin verran myös sodanjälkeistä Eurooppaa. Kansallisuudet esitetään eläiminä: juutalaiset ovat hiiriä, saksalaiset kissoja (ja natsit katzeja), puolalaiset sikoja, ranskalaiset sammakoita, britit kaloja, ruotsalaiset poroja, yhdysvaltalaiset koiria ja romanit yöperhosia.
Yhdysvalloissa Mausia on usein käytetty myös opetuksessa.
Elvis Presley Enterprises

Elvis Presley Enterprises on Elvis Presleyn perikunnan omistama suuryhtiö, joka vastaa Presleyn perinnön ylläpidosta, fanituotteiden myynnistä ja Gracelandin ylläpidosta. Liikevaihdon on kerrottu vetävän vertoja jopa suurten elokuvayhtiöiden liikevaihdoille.
Yhtiö omistaa julkaisuoikeudet Presleyn musiikkiin, saa rojaltimaksut vuosina 1972-1977 tehdyistä Presleyn levytyksistä, TV-tuotannoista, valokuvista, Gracelandista, Presley-tavaramerkin käytöstä, sekä lukuisista muista kohteista.
Yhtiön omistaa Lisa Marie Presley yhdessä liikemies Robert F.X. Sillermanin kanssa.
Brasilian kirjallisuuden akatemia

Brasilian kirjallisuusakatemia, port.  Academia Brasileira de Letras, on 1800-luvun loppupuolella perustettu brasilialainen tuottoa tavoittelematon kirjallisuusyhteisö. Yhdistyksen perusti 40 kirjailijan ja runoilijan joukko esikuvanaan Ranskan akatemia. Yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja Machado de Assis loi perustan yhdistykselle 15. joulukuuta 1896. Yhdistyksen säännöt hyväksyttiin 28. tammikuuta 1897 ja akatemia perustettiin virallisesti 20. heinäkuuta samana vuonna. Yhdistys on sääntöjensä mukaan ”Brasilian kansalliskielen” (portugalin) auktoriteetti. Se koostuu 40 jäsenestä, joista käytetään nimitystä ”kuolematon”. Jäsenet ovat Brasilian kansalaisia, jotka ovat julkaisseet teoksia, joilla on kirjallista arvoa. Jäsenet nimetään eliniäkseen ja kuolleen jäsenen tilalle valitaan äänestyksellä uusi. Jäsenyydet on numeroitu ja nimetty yhteisön perustajajäsenten mukaan. Jäsenet käyttävät juhlavaa kultakoristeita univormua ja miekkaa osallistuessaan akatemian virallisiin tilaisuuksiin. Diktatuurien ja sotilasvallan aikana akatemian puolueettomuus jäsenten valinnassa joutui kyseenalaiseksi sen valittua jäseneksi poliitikkoja, joilla oli vain vähän tai ei ollenkaan saavutuksia kirjallisuuden alalla, esim. entinen presidentti Getúlio Vargas hyväksyttiin järjestön jäseneksi. Kaikki akatemian jäsenet olivat vuoteen 1977 saakka miehiä. Ensimmäinen naisjäsen oli Rachel de Queiroz. Tällä hetkellä 4 jäsenistä on naisia ja nainen on myös toiminut puheenjohtajana vuosina 1996–1997.
Järjestöllä on huomattava omaisuus ja sen vuosittaiset tulot ylittävät 4 miljoonaa dollaria. Akatemia omistaa Rio de Janeiron arvostetulla alueella 28-kerroksisen pilvenpiirtäjän, jota se vuokraa toimistotiloiksi. Rakennus tuottaa 70 % akatemian vuosittaisista tuloista. 
Akatemia on vastikään ottanut käyttöön yhden Rion laajimmista julkisista kirjastoista, jossa on 90 000 teosta ja laaja multimedia-keskus.
Taolagnaro

Taolagnaro (myös Tolagnaro tai Fort Dauphin) on kaupunki Madagaskarissa. Se sijaitsee saaren kaakkoiskärjessä Intian valtameren rannalla. Kaupunki on Anosyn alueen keskus. Asukkaita on 48 900 henkeä (vuonna 2010).
Taolagnaro on saanut alkunsa ranskalaisten antanosyjen maille vuonna 1643 rakentamasta Fort Flacourtin linnoituksesta. Sen viereen perustettu kaupunki nimettiin Fort Dauphiniksi tulevan Ludvig XIV:n mukaan. Kantaväestön ja tautien ahdistamat ranskalaiset jättivät paikan vuonna 1674, mutta vain muutamaa vuotta myöhemmin siitä tehtiin orjakaupan keskus.
Nähtävyyksiin kuuluvat Fort Flacourtin sekä haaksirikkoutuneiden portugalilaisten merimiesten vuonna 1504 rakentaman linnoituksen rauniot, kaupungin yllä kohoava Pic St Louis -vuori, Nahampoanan luonnonsuojelualue sekä kauempana sijaitseva Andohahelan kansallispuisto. Kaupungin matkailuelinkeino on kärsinyt pahasti etelä-afrikkalaisten ja kanadalaisten yhtiöiden aloittamasta titaanin louhinnasta.
Taolagnarosta on reittitaksiyhteydet Toliaraan, Ihosyyn, Fianarantsoaan ja Antananarivoon. Hyväkuntoinen maantie ulottuu kuitenkin vain Ambovombeen. Antananarivoon on päivittäinen lentoyhteys. Kaupungista on myös säännöllisiä lentoja Toliaraan, Farafanganaan, Manakaraan ja Mananjaryyn.
Wrigley Field

Historia

Stadion rakennettiin vuonna 1914 ja sen alkuperäinen nimi oli Weeghman Park. Vuosina 1920-1926 stadion tunnettiin Cubs Parkina. Vuonna 1926 stadion nimettiin uudelleen Cubsin silloisen omistajan, purukumitehtailija William Wrigley Juniorin mukaan Wrigley Fieldiksi. 
Wrigley Field on toiseksi vanhin käytössä oleva MLB-stadion Bostoniin vuonna 1912 rakennetun Fenway Parkin jälkeen.
Charles Ericksen

Karl Fredrik "Charles" Ericksen (20. kesäkuuta 1875 – 23. helmikuuta 1916 Brooklyn, New York) oli amerikannorjalainen vapaapainija.
Ericksen edusti Brooklyn Norwegier Turnverein -seuraa. Hän voitti olympiakultaa 158 paunan (71,7 kg) painoluokassa 1904 St. Louisin olympialaisissa. Loppuottelussa häntä oli vastassa Bill Beckmann. Lopetettuaan urheilu-uransa hän toimi Scandinavian-American Athletic Leaguen puheenjohtajana aina kuolemaansa saakka.
Hän kuoli häkämyrkytykseen 23. helmikuuta 1916 Brooklynissa. Hän hautasi 26. helmikuuta 1916.
Ptóo

Historia ja löydökset

Ptoion oli antiikin aikana Apollon Ptoioksen kulttipaikka, ja siellä toimi myös tämän oraakkeli. Kreikkalaisessa mytologiassa vuori sai nimensä Ptoion-nimisestä heeroksesta, joka oli Athamas-nimisen boiotialaisen kuninkaan poika.
Vuori on ollut kulttikäytössä viimeistään mykeneläisellä ajalla, sillä se mainitaan Thebasta löydetyissä lineaari-B-tauluissa nimellä Ptoios. Viimeistään antiikin aikana arkaaisella kaudella paikalla oli pyhäkköalue. Se sijaitsi antiikin aikaisen Akraifian kaupungin lähellä, lähellä nykyistä Akraífnion kylää.
Varhaisemmalle pyhäkköalueelle rakennettiin puinen Apollonin temppeli 600-luvulla eaa. Pyhäkön perustaminen saattaa olla kytköksissä Orkhomenokseen, mutta Herodotoksen ja Pausaniaan mukaan pyhäkkö oli ainakin myöhemmin thebalaisten hallinnassa. Temppeli tuhoutui makedonialaisten hyökkäyksessä vuonna 335 eaa. Hellenistisellä kaudella 300- tai 200-luvulla eaa. sen tilalle rakennettiin kivinen doorilaista tyyliä edustanut temppeli.
Pyhäkköalueen kaivaukset on suorittanut École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa vuosina 1884–1891 ja 1934–1936. Noin kilometri lännempää on löydetty toinen, pienempi Apollonin pyhäkkö. Alueelta on löydetty muun muassa lukuisia kuros- ja kore-patsaita, ja Ptoion vaikuttaa olleen ensimmäisiä paikkoja Deloksen ohella, jossa tällaisia patsaita on alettu lahjoittaa ja pystyttää pyhäkköalueelle.
Tervajärvi (Kangasala)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvialtaasta erottuu kaksi lahtea. joista toinen on hyvin kapea. Se sijaitsee Pentojärven länsipuolella Tervakorven lähellä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Järven rantaan on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet seututieltä 325.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,7 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän lyhyttä suo-ojaa. Yksi niistä on samalla laskuoja, joka Koivuniemensuon ja Tervaojankorven jälkeen muuttuu Tervaojaksi. Se virtaa Pikkujärven läpi Längelmäveden Nuuruslahteen.

Historiaa

Tervajärven laskuoja oli aiemmin ”Heinihuhdinojan” niminen, mutta sen nimi oli vuoden 1977 kartassa muuttunut Tervaojaksi. Myös laskujärvi oli aikaisemmin nimeltään ”Peräjärvi”, mutta sen nimi muuttui samassa yhteydessä.
Nuorittajoki

Joen kulku

Joki virtaa pääosin Hetekyläntien suuntaisena, ja yhtyy Kiiminkijokeen Oulun Jokikokossa. Joki kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 1 136 km² ja järvisyys 2,2 %. Nuorittajoki alkaa Pudasjärven kunnan alueelta Ruottisenjärvestä ja virtaa länteen kohti Perämerta. Joki on kapea ja paikoin syvä, ja siinä on useita koskipaikkoja, joista tunnetuin lienee Viinikoski. Nuorittajoen sivujokia ovat Piltuanjoki ja Jaalankajoki sekä Isosta Olvasjärvestä laskeva Olvasoja.

Ominaisuudet

Nuorittajoen valuma-alueesta kosteikkoja on 72 %, joten se virtaa halki soiden ja turvetuotantoalueidenkin. Joen tilaa ja humuspitoisuutta tarkkaillaankin jatkuvasti. Nuorittajokeen on istutettu taimenta sekä poikasina että aikuisina kaloina ja siinä on myös luontainen harjuskanta. Joen pyyntivahvuinen rapukanta on säilynyt 1960-luvulta, jolloin ravustus joella aloitettiin. Joen varrella sijaitsevalla Keinäsperällä rapukanta oli elinvoimainen ainakin vuoteen 1999 saakka.