google/wiki40b huggingface dataset:
Eläke-Fennia

Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Fennia oli työeläkevakuutusyhtiö, joka huolehti kaikkien yksityisalojen työntekijöiden ja yrittäjien työeläketurvasta. Eläke-Fennia yhdistyi LähiTapiola Eläkeyhtiön kanssa Työeläkevakuutysyhtiö Eloksi vuoden 2014 alussa.
Eläke-Fennia aloitti toimintansa 1. elokuuta 1998, ja se jatkoi vuonna 1947 perustetun Eläke-Varman toimintaa. Eläke-Fennian toimitusjohtaja oli kevääseen 2001 saakka Risto Kausto, jonka jälkeen toimitusjohtaja oli Lasse Heiniö. Eläke-Fennia oli osa Fennia-ryhmää. Lisäksi Eläke-Fennian yhteistyökumppaneita olivat Lähivakuutus, Säästöpankki-ryhmä, Handelsbanken sekä vakuutusmeklarit.
Eläke-Fennian eläkevarat vuoden 2009 lopussa olivat noin 6,16 miljardia euroa. Vakuutettuja yhtiöllä on yli 210 000 ja eläkkeensaajia noin 82 000. Eläke-Fennia sijoitti eläkevarat joukkovelkakirjalainoihin, osakkeisiin ja kiinteistöihin. Eläke-Fennia omisti muun muassa osuudet Kauppakeskus Sellosta ja Kauppakeskus Jumbosta.
Denny Laine

Denny Laine (Brian Frederick Arthur Hines, s. 29. lokakuuta 1944 Birmingham) on brittiläinen kitaristi ja laulaja. Hän tuli tunnetuksi The Moody Blues -yhtyeessä. Hänen laulamansa versio laulusta "Go Now" nousi maan singlelistalla 1. sijalle tammikuussa 1965 ja Yhdysvalloissa sijalle 10. Hän erosi kokoonpanosta 1966 saatuaan tarpeekseen seuraavien levytysten heikosta menestyksestä. Hän oli Paul ja Linda McCartneyn kanssa Wings-yhtyeen perustajajäsen vuonna 1971. Hän oli yhtyeessä sen hajoamiseen saakka.
Under My Skin

Slipped away

Slipped away -kappale jäi hieman vähemmälle huomiolle, kuin muut albumin kappaleet, vaikka se olikin Avrilille ehkä hieman tärkeämpi. Avril oli omistanut kappaleen isoisälleen, joka menehtyi Avrilin ollessa kiertueella.
Yala (provinssi)

Maantiede

Yala sijaitsee Malakan niemimaalla.

Historia

Historiallisesti Yala on ollut osa Pattania, puoli-itsenäistä malajinmonarkiaa, mutta maksoi veroa Sukhothain ja Ayutthayan kuningaskunnille. Kun Ayutthaya kukistui vuonna 1767, Pattani saavutti täyden itsenäisyyden, mutta kuningas Rama I:n aikaan siitä tuli uudestaan Siamin alainen. Vuonna 1909 se liitettiin Siamin kuningaskuntaan osana brittiläisen imperiumin kanssa tehtyä sopimusta. Narathiwatin mukaan Yala oli alun perin osa Pattania, mutta ne jaettiin ja niistä tuli omia provinssejaan. Yalassa toimii separatistiliike, jonka toimet ajoittain ovat väkivaltaisia. Usean vuoden hiljaiselon jälkeen se aktivoitui vuonna 2004.

Väestö

Yala on yksi neljästä Thaimaan provinssista, jossa pääosa väestöstä on muslimeja, muodostaen 68,9 % asukkaista. Lisäksi 66,1 % väestöstä on malaijeita.

Symbolit

Provinssin vaakuna esittää kaivostyöläistä yksinkertaisten työkalujen: hakkujen, rautakankien ja korien kera. Yala oli alun perin kaivoskaupunki, jossa louhittiin tina- ja volframimalmia.
Provinssin puu on Saraca declinata ja provinssin kukka Mimusops elengi.
Den åttonde dagen

Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Rolf Wikström, ellei toisin mainita.
Sulo Opas

Sulo Verner Opas (15. toukokuuta 1915 Jalasjärvi – 2014 Tampere) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti 1934–1948 Seinäjoen Maila-Jusseja, pois lukien 1938–1940, jolloin hän kuului Vaasan Mailan miehistöön.
Itä–Länsi-otteluun Suluppi valittiin 1943, jolloin hänet palkittiin kentän parhaana lyöjänä, ja 1945 Lännen joukkueen pelipäälliköksi.
Opas toimi myös Vaasan Mailan valmentajana ja naispesäpalloilijoiden ohjaajana. Vuosina 1937–1963 hän toimi myös pesäpallon mestaruussarjassa tuomarina. Helsingin olympialaisissa hän toimi nykyaikaisen 5-ottelun maastojuoksujaoston päällikkönä.
Hänelle on myönnetty Suomen olympialainen ansiomitali, Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali, Upseerien Ampumayhdistyksen pronssinen ansiolevyke ja SMJ:n ansiomerkki.
Ventoniemi

Ventoniemi Oy on vuonna 1928 perustettu linja-autoliikennettä harjoittava perheyritys. Ventoniemi Oy liikennöi vakiovuoroliikennettä Uudenmaan ja Hämeen alueilla. Ventoniemi Oy on hyvin merkittävä tilausajoliikenteen hoitaja Uudellamaalla ja pääkaupunkiseudulla. Busseja (65 kpl) Ventoniemellä on 16-paikkaisista pikkubusseista isoon 66-paikkaiseen bussiin asti. Varikot sijaitsevat Hyvinkäällä, Jokelassa, Lammilla, Riihimäellä ja Mäntsälässä. Yhtiön perusti Väinö Ventoniemi vuonna 1928 aloittaen taksiliikenteen Mäntsälässä. 1950-luvulla liiketoiminnan kasvaessa rakennettiin Jokelaan liiketilat ja autotallit huoltotiloineen. Ventoniemi Oy on mm. yritysostojen myötä kasvanut. 70-luvulla toiminnan yhä kasvaessa rakennettiin Hyvinkäälle uudet toimitilat, ja samalla toimialat eriytettiin osakeyhtiöihin, jolloin syntyivät Ventoniemi Oy ja Ventoniemen Sora Oy.
Henkilökuntaa Ventoniemi-yhtiöillä on n. 150.
Ventoniemen Sora Oy jalostaa ja toimittaa soraa ja kiviaineksia Etelä-Suomen rakentajille ja rakennusteollisuudelle. Kuljetuskalustona 15 perävaunullista kuorma-autoa. Ventoniemen Sora Oy toimittaa kaikki rakentamiseen tarvittavat soralaadut.
Ventoniemi Yhtiöt on edelleen perheyritys ja yritystoimintaa hoitaa jo kolmas polvi.
Perustajan, Väinö Ventoniemen, poika Tapio Ventoniemi (1936–2015)) toimi yrityksessä nuoresta lähtien ja vielä senkin jälkeen kun jäi virallisesti eläkkeelle vuonna 2000.
Nokia 7.1

Myynti

Puhelin suositushinta on 379 euroa.
Nokia 7.1 on myös Suomen markkinoilla toinen uusi Nokia-älypuhelin, joka tuli Nokia 8 Siroccon jälkeen.
Aarno Niinimäki

Aarno Niinimäki (s. 12. helmikuuta 1931) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Niinimäki edusti urallaan Tampereen Kisatovereissa 1949–1953, Tampereen Ilves-Kissoissa 1954–1956 ja 1961–1965 sekä Tampereen Pallo-Veikoissa 1957–1960. Kaikkiaan Niinimäki pelasi kolme kauden aikana 61 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 15 maalia. Lisäksi hän viimeisteli 1. divisioonassa 81 maalia 12 kaudessa.
Niinimäki pelasi maajoukkueessa vuosina 1954–1959 kaksi A- ja kolme B-maaottelua.
Kenneth C. Parkes

Kenneth Carroll Parkes (8. elokuuta 1922 – 17. heinäkuuta 2007 Pittsburgh) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Parkes vietti lapsuutensa New Yorkissa, jossa hän opetteli tuntemaan lintuja. Hän opiskeli Cornellin yliopistossa, josta valmistui tohtoriksi. Hän työskenteli Delawaren luonnonhistoriallisessa museossa (Delaware Museum of Natural History) ja tutkimusapulaisena American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa.
Vuonna 1953 Parkes sai toimen Carnegien luonnonhistoriallisessa museossa, missä hän sittemmin toimi lintuosaston kuraattorina vuodesta 1965 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1996. Parkes matkusti paljon ja tutki muun muassa Filippiinien sekä meksikolaisen Socorron saaren linnustoa. Hänen tutkimuskohteitaan olivat muun muassa lintujen höyhenpuku ja sulkasato, kuten myös kerttujen hybridimuodot.
Parkes kirjoitti yli 500 tieteellistä artikkelia. Hän nimesi vuonna 1971 löydetyn puertoriconkerttulin (Dendroica angelae) yhdessä Angela K. Keplerin kanssa. Parkes kuvaili ja nimesi lisäksi kymmeniä lintujen alalajeja.
Kenneth Parkes kuoli Parkinsonin tautiin 84-vuotiaana ja häntä jäi kaipaamaan vaimo Ellen.
Rupert's Land Act of 1868

Rupert's Land Act oli vuonna 1868 vahvistettu Kanadan dominion lakimuutos, jolla mahdollistettiin Rupertinmaan osto Hudson's Bay Companyltä. Hallinnollinen siirto tapahtui vuonna 1869, ja 300 000 punnan kauppahinta maksettiin Hudson's Bay Companylle vuonna 1870. Sopimukseen sisältyi myös ehto, jonka mukaan Hudson's Bay Company säilytti siirrettävällä alueella 20 prosentin oikeudet viljeltävään maa-alaan.
Alias John Preston

Juoni

Salaperäinen ja varakas mies John Preston (Lee) muuttaa pieneen Deanbridgen kylään, jossa hän ulospäin vaikuttaa olevan ystävällinen. Hänellä on kuitenkin vaarallinen salaisuus...
Pirates of the Caribbean (huvipuistolaite)

Pirates of the Caribbean on yksi tunnetuimmista ja suosituimmista Disneyland-, Walt Disney World -, Tokio Disneyland - ja Disneyland Paris -huvipuistojen nähtävyyksistä. Se sisältää merirosvoaiheisen veneajelun, jonka tarina esitetään Audio-Animatronic -nukkehahmoilla ja äänitehosteilla. Alkuperäinen Pirates avattiin Kalifornian Disneylandiin 18. syyskuuta 1967 viimeisenä laitteena, jonka suunnitteluun vuotta aikaisemmin kuollut Walt Disney oli osallistunut.

Tarina

Pariisin Disneylandissa Karibian merirosvot löytyy Adventurelandista. Ulkoisesti se muistuttaa Karibian saaren linnoitusta ja jonotusalueella vierailija imeytyy täysin vaikutelmaan, että paikka todellakin on linnoitus Karibian yössä, ja että hän astelee sisään salaista sisäänkäyntiä pitkin, joka johtaa linnoituksen uumeniin. Linnoitus on rähjäinen kuin taistelun jäljiltä ikään kuin varoittaen, että kutsumattomille vieraille ei käy hyvin.
Linnan uumenista löytyy salainen laivalaituri, jota kaapparit käyttävät saaliin piiloittamiseen. Vierailija hyppää veneen kyytiin ja seikkailu Karibian yössä voi alkaa.

Tekniikka

Teknisesti Pariisin versio on edistynein. Tarinan kertomisessa hyödynnetään erilaisia elokuvien tekemisessä käytettäviä lavaste- ja tehostekikkoja. Jo pelkästään tarinan viimeiseen näytökseen käytetään 72 erikoistehostetta. Miekkailevat merirosvot olivat senhetkisen Audio-Animatronic-tekniikan huippusaavutus.

Elokuva

Menestynyt seikkailuelokuva Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous pohjautuu vahvasti tähän huvipuistonähtävyyteen. Osa musiikista ja tilanteista on suoraan teemapuiston nähtävyydestä. Elokuvasta tutut hahmot on kuitenkin lisätty Disneylandin, Walt Disney Worldin ja Tokio Disneylandin nähtävyyksiin jälkikäteen. Disneyland Parisin nähtävyydessä itsessään ei esiinny elokuvan päätähtiä, mutta nähtävyyden ulkopuolella saattaa tavata imitoijan.
Aalto-paviljonki

Paviljonki

Aalto otti lähtökohdakseen parakkielementit. Ideana oli rakentaa Venetsiaan kevytrakenteinen kohde, joka teltan tavoin voitaisiin pystyttää joka toinen vuosi biennaalinäyttelyä varten. Valmistusvirheen takia idea ei kuitenkaan toiminut. Paviljongin elementtiosien purkaminen niitä rikkomatta ei ollut enää mahdollista, joten tilapäiseksi tarkoitettu rakennus jäi pysyväksi. Nykyisin paviljonki on suojelukohde. Merellisessä ilmastossa paviljongin puurakenteita on jouduttu uusimaan pariinkin kertaan, ensimmäisen kerran vuonna 1976 ja uudestaan vuonna 1993. Paviljonki vaurioitui syysmyrskyssä 2011 puun kaaduttua sen päälle. Myrskyvaurioiden korjaamisen lisäksi paviljongille tehtiin peruskunnostus, joka valmistui kesällä 2012.

Nykyinen käyttö

Joka toinen vuosi Venetsiassa pidettävissä arkkitehtuuribiennaaleissa paviljonki on ollut suomalaiskäytössä: Suomen arkkitehtuurimuseo on järjestänyt Suomen näyttelyn arkkitehtuuribiennaaliin vuonna 1991 ja vuodesta 1996 säännöllisesti. Kuvataidebiennaaleissa paviljonki on ollut vuodesta 1962 alkaen vuokrattuna muille maille, aluksi Italialle ja myöhemmin Portugalille, Argentiinalle ja viimeisimpänä Islannille vuosina 1984–2005.
Kalevi Riikonen

Kalevi Riikonen (s. 1950 Lapinlahti) on suomalainen ufokontaktihenkilö. Hän on kirjoittanut kaksi omakustannekirjaa ja pitänyt luentoja yhteiskunnallisista epäkohdista, universaaleista teemoista sekä ulkoavaruuden olennoista. Riikosen omistama, vuonna 1993 perustettu Tmi Tähtitieto järjestää elämänlaatuun liittyviä luentoja, koulutusta ja seminaareja. Riikonen asuu Mäntsälässä. 
Uskontotieteilijä Jaakko Närvä on käsitellyt Kalevi Riikosen näkemyksiä väitöskirjassaan Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä.
Kenttäskorpioni

Koko ja ulkonäkö

Kenttäskorpioni kasvaa tavallisesti noin 60-80 millimetrin mittaiseksi. Se on väriltään kellanruskea ja tuottaa BotIT6-myrkkyä.

Elintavat

Kenttäskorpioni viihtyy kuivilla ja kuumilla alueilla, joissa on hyvin vähän kasvillisuutta ja paljon kiviä.
Joseph Wiseman

Joseph Wiseman (15. toukokuuta 1918 – 19. lokakuuta 2009) oli kanadalainen näyttelijä, joka esitti tohtori Julius Non roolin James Bond -elokuvassa Salainen agentti 007 ja tohtori No (1962). Muihin tuotoksiin lukeutuvat lännenelokuva Leppymättömät (1960) sekä esiintymiset lukuisissa televisiosarjoissa, joiden parissa hän työskenteli myöhemmälläkin iällään.
Wisemanin tytär kertoi isänsä kuoltua tämän inhonneen Tohtori Non konnanrooliaan ja pelänneen, että hänet muistetaan vain siitä näyttämösuoritustensa sijaan.
Caesar van Everdingen

Caesar Pietersz. van Everdingen tai Cesar Boetius van Everdingen (syntynyt 1616 tai 1617 ja haudattu 13.10.1678) oli Hollannin kultakauden taidemaalari, joka maalasi muotokuvia ja historiallisia aiheita. Myös hänen pikkuveljensä Allart van Everdingen ja Jan van Everdingen olivat maalareita.

Elämäkerta

Caesar van Everdingen syntyi Alkmaarissa ja kävi koulua Utrechtissa, jossa hänen maalausopettajansa oli Jan Gerritsz van Bronckhorst. Van Everdingenistä tuli Alkmaarin maalarikillan jäsen vuonna 1632. Hänen varhaisin tunnettu maalauksensa on peräisin vuodelta 1636. Vuonna 1648 hän muutti Haarlemiin, jossa hän liittyi paikalliseen kiltaan (Haarlemin Pyhän Luukkaan kilta) ja kaupungin kaartiin (schutterij). Kaartissa hän tutustui Jacob van Campeniin, jonka kanssa hän osallistui vuosina 1648–1650 Huis ten Boschissa olevan Oranjezaalin (oranssi huone) koristeluun. Vuonna 1658 Caesar van Everdingen muutti takaisin Alkmaariin, jonne hän perusti työhuoneen ja otti itselleen myös oppilaita. Caesar van Everdingen kuoli ja haudattiin Alkmaarin Pyhän Laurin kirkkoon (Grote-Laurenskerk tai St. Laurenskerk).

Työt

Monia Caesar van Everdingenin maalauksia on nähtävänä Hollannissa museoissa ja yksityisissä kokoelmissa. Esimerkiksi Stedelijk-museossa Alkmaarissa on esillä useita hänen teoksiaan. Hänen oppilaitaan olivat Jan Theunisz Blanckerhoff, Adriaen Dekker, Hendrik Graauw ja Thomas Heeremans. Houbrakenin kirjoittamassa elämäkerrassa mainitaan myös kaksi muuta hänen oppilastaan: Adriaen Warmenhuizen ja Laurens Oosthoorn.
Pikku-Hustu

Maantiede

Järven pinta-ala on 0,87 hehtaaria ja sen pituus on 220 metriä ja leveys 80 metriä. Järveen laskee metsäoja ja toinen metsäoja suuresta tekolammesta ja sen luusua sijaitsee järven luoteis
Järven rantaviiva on 0,55 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltomaata. Järvi on Hahmajärven kylän kulttuuriympäristöä, jonka kolme tilaa sijaitsevat rannan läheisyydessä.
Sturmabteilung

Historia

Termiä Sturmabteilung käytettiin alun alkaen saksalaisista erikoisjoukoista ensimmäisessä maailmansodassa. Suurten hyökkäysjoukkojen sijaan Sturmabteilung muodostui pienistä muutaman sotilaan ryhmistä. 
Münchenissä keväällä 1920 Hitler perusti Ordnertruppeniksi kutsutun joukon, joka muodostui lihaksikkaista natseista, ex-sotilaista ja kapakkatappelijoista, joiden tehtävänä oli suojella häntä ja häiritä Hitlerin vastustajia. Sen alkuperäinen tehtävä oli toimia natsien kokouksissa henkivartijajoukkona. Pian sen nimeksi tuli Sportabteilung (peitenimi, joka tarkoitti ”urheilujaostoa”), jonka lyhenne oli SA. Vuoden 1921 loppupuolella nimeksi muutettiin Sturmabteilung. SA ja NSDAP kiellettiin epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen jälkeen ja perustettiin uudestaan vuonna 1925. Silloin SA:n alkuperäinen tehtävä siirtyi SS-joukoille.
1920-luvulla SA järjesti monia pieniä katutappeluita (Zusammenstösse) ja muita väkivaltaisia yhteenottoja sosialistiryhmiä vastaan. Suositun johtajansa Ernst Röhmin alaisuudessa ryhmä kasvoi usean tuhannen miehen suuruiseksi ja sai vahvan aseman natsipuolueen sisällä.
Adolf Hitlerin astuessa valtaan vuonna 1933 SA:n merkitys kasvoi erityisen suureksi ja se näki itsensä Saksan armeijan korvaajana. Tämä vihastutti Reichswehrin, joka jo aiemmin oli katsonut karsaasti natsien valtapyrkimyksiä. Tilanne aiheutti jännitystä myös muissa natsijohtajissa, jotka näkivät Ernst Röhmin uhkana omille pyrkimyksilleen.
Saadakseen Saksan armeijan konservatiiviset voimat taakseen Hitler määräsi SA:n johtajien teloituksen 30. kesäkuuta – 1. heinäkuuta 1934 pitkien puukkojen yönä. Victor Lutzesta tuli SA:n uusi johtaja, ja sen painoarvo laski merkittävästi natsien keskuudessa.
Nürnbergin oikeudenkäynneissä toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 SA:ta ei tuomittu itsessään rikolliseksi järjestöksi toisin kuin esimerkiksi SS, mutta myös SA kuitenkin kiellettiin ja lakkautettiin.
Jaltan konferenssi

Jaltan konferenssi oli Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Neuvostoliiton välinen konferenssi 4.–11. helmikuuta 1945 Jaltan kaupungissa, Krimin niemimaalla. Siihen osallistuivat Josif Stalin, Franklin Roosevelt ja Winston Churchill ulkoministereineen ja yleiskuntaedustajineen. Konferenssissa päätettiin sodanjälkeisen Saksan kohtelusta, sen miehitysvyöhykejaosta, Saksan ja sen valloittamien maiden demokratisoinnista sekä YK:n perustamisesta. Jaltan kokouksen päätöksien tulkinnasta syntyi myöhemmin liittoutuneiden välille kiistaa.

Päätöksiä ja linjauksia

Jaltan konferenssissa päätettiin sodankäynnistä Saksaa vastaan, Saksan yhteisestä miehityksestä ja valvonnasta. Saksan militarismin ja kansallissosialismin tuhoaminen ja sotarikollisten tuomitseminen olivat myös asialistalla. Saksalaisten aiheuttaman hävityksen korvauksen perimisestä ja yhdistyneiden kansakuntien edustajien konferenssin koollekutsumisesta tehtiin myös päätös. 
Tapaamisessa laadittiin vapautettua Eurooppaa koskeva julistus, jossa selitetään, että järjestyksen palauttaminen ja kansantaloudellisen elämän jälleenrakentaminen on tapahduttava tavalla, joka tekee mahdolliseksi Saksan herruudesta vapautetuille kansoille ja entisille akselin aseenkantajamaille hävittää natsismin ja fasismin viimeisetkin rippeet ja luoda oman valintansa mukaisia demokraattisia laitoksia.
Puolan suhteen päätettiin, että sen väliaikainen hallitus on muodostettava laajemmalle demokraattiselle pohjalle, ottamalla siihen Puolassa ja ulkomailla olevia johtajia. Puolan itärajasta sovittiin ns. Curzonin linja, kuitenkin eräin 5–8 kilometrin poikkeuksin Puolan hyväksi. Hyvityksenä Puolalle annettiin lisäalueita pohjoisessa ja lännessä Saksan alueista.
Konferenssin tiedonannossa on muutamia ohjeita Jugoslavialle ja sovittiin kolmen valtakunnan ulkoministereiden säännöllisistä kokouksista tarpeen vaatiessa.
Edelleen sovittiin salaisesti Neuvostoliiton osallistumisesta sotaan Japania vastaan.
Johannes From

Varhaiset vuodet

Jämsästä kotoisin olleen Johannes Fromin isoisä Kalle From oli palvellut sotamiehenä Venäjän-Turkin sodassa 1870-luvulla. Hänen isänsä Jeremias From puolestaan oli suutari, joka oli avioitunut Pyntän talon tyttären Amanda Salon kanssa. Jeremias From omisti parhaimmillaan toistakymmentä hevosta, joilla ajettiin paperia Jämsänkosken paperitehtaalta Vilppulaan, ja hänellä oli myös valjasliike. Isä kuoli kuitenkin korvikealkoholin käyttöön jo 37-vuotiaana, jonka jälkeen Johannes oli huutolaisena. Johannes From kävi kansakoulun lisäksi jonkin aikaa kansanopistoa, mutta pian tulivat kuvaan mukaan alkoholi sekä pikkurikokset. Lopulta hän ryhtyi isänsä tavoin suutariksi.

Toiminta sisällissodan aikana

Ennen sisällissotaa From otti osaa työväenliikkeen toimintaan, käyden luennoilla ja kursseilla sekä myös Jämsän työväentalon iltamissa. Sodan alettua hän kuitenkin liittyi Jämsän suojeluskuntaan. Fromin oli tarkoitus lähteä helmikuussa 1918 rintamalle, mutta hän sairastui ja jäi sen vuoksi Jämsään toimien sotapoliisina. 
Helmi–toukokuun aikana Jalmari Saaren ja Fromin johtama joukkio pidätti Jämsän seudulla kymmeniä työväenliikkeessä mukana olleita henkilöitä. Pidätetyt vietiin Saaren kartanossa toimineeseen tilapäisvankilaan, jossa heitä kuulusteltiin ja kidutettiin. Teloitukset tapahtuivat aluksi kartanon riihen seinää vasten, mutta myöhemmin suurimmaksi osaksi Jämsän kirkon kivisen kellotapulin alakerrassa, jonne humalassa olleet teloittajat öisin veivät vankeja ammuttavaksi. Teloitettavia ei tuomittu minkäänlaisessa oikeusistuimessa vaan teloituksista päättivät Jalmari Saari sekä Jämsän suojeluskunnan esikunta. Teloituksiin vaikuttivat myös henkilökohtaiset kaunat. Niinpä From muun muassa ampui jämsäläismiehen, joka oli syksyllä 1917 järjestysmiehenä ollessaan heittänyt juovuksissa räyhänneen Fromin ulos iltamapaikasta.
Sotapoliisit kävivät Jämsän lisäksi tappamassa ihmisiä muun muassa Tampereella, Seinäjoella ja Kokkolassa, jossa opettaja Kaarlo Isomäki onnistui pakenemaan toukokuussa 1918 teloittajiltaan. Vuonna 1920 Isomäki järjesti Saaren ja Fromin oikeuden eteen teoistaan, mutta piileskellyttä Fromia ei kuitenkaan tavoitettu ja juttu raukesi hänen osaltaan.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Johannes From lähti syyskuussa 1918 Jämsästä Uudellemaalle. Sammatissa hän oli hevosmiehenä eräällä työmaalla, mutta joutui erotetuksi, kun hänen menneisyytensä paljastui. Myöhemmin From avioitui 8-lapsisen leskirouvan kanssa ja viljeli tämän Kirkkonummella omistamaa tilaa Johan Heisto -nimisenä. Vuonna 1928 hän asui Pohjan pitäjässä, muutti sieltä 1930 Nurmijärvelle ja asusti myöhemmin Karkkilassa, Pusulassa ja viimeksi Lohjalla. From kuoli Lohjalla Johannes Heino -nimisenä huhtikuussa 1964.

Muuta

Tampereen keskustassa Hämeenpuistossa sijaitsevaa Vapaudenpatsasta nimitetään usein Fromin lempinimen mukaan pilkallisesti Rummin-Jussiksi.
Lehtosinilatva

Koko, ulkonäkö ja kukinta

Täysikasvuisena tämä kukka on pituudeltaan noin 30–80 senttimetriä ja se tarvitsee näin noin neliömetrin tilaa kasvaa. Se lehdet ovat parilehdykkäiset, varsi jäykkä ja pysty, kukinto varren päässä. Lehtosinilatvan kukinta-aika on heinäkuun ja elokuun aikaan. Se kasvaa parhaiten puolivarjoisissa ja osittain kosteissa paikoissa, mutta kasvaa myös savipohjaisessa maassa. Lehtosinilatvan kukintaikä alkaa kahdesta vuodesta, mutta voi kestää montakin vuotta. Lehtosinilatva tulee kylvää joko keväällä tai syksyllä, hyvin muokattuun savi- tai multamaahan. Siemeniä ei tule peittää lainkaan.

Levinneisyys

Luonnonvaraista lehtosinilatvaa kasvaa Keski- ja Itä-Euroopassa. Suomessa alkuperäisenä luonnonkasvina se kasvaa todennäköisesti Etelä-Savon ja Pohjois-Karjalan alueilla. Sitä esiintyy runsaasti ravinteisilla ja kosteilla niityillä, lehdoilla ja puolivarjoisissa lehtimetsissä. Muualla Suomessa sitä tavataan puutarhakarkulaisena.

Käyttökohteet

Lehtosinilatva on erittäin hyvä mehiläiskasvi. Tätä kukkaa pölyttävät myös perhoset ja kimalaiset. Aikanaan tämä kasvi saattoi olla jopa maamme suosituin puutarhakasvi. Lehtosinilatva on harventunut viime vuosina huomattavasti.
Johan Knaapi

Johan Leonard Knaapi (4. syyskuuta 1892 Kuhmalahti – 15. tammikuuta 1926) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Erik Knaapi ja Kustaava Yli-Knaapi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1917 Annikki Liimataisen kanssa, joka kuoli vuonna 1926.

Opinnot

Knaapi kävi viisi luokkaa Turun suomalaisesta reaalilyseota ja Tampereen kauppaopiston vuosina 1911–1913 sekä kurssin The Pitmans metropolitan school-nimisessä kauppaoppilaitoksessa Lontoossa kesällä 1913. Hän suoritti opintomatkat Saksaan vuonna 1922 sekä Ruotsiin ja Norjaan vuonna 1924 sekä suoritti Sotakorkeakoulun erikoiskurssin Suojeluskuntain yliesikunnan päällystökoulussa vuonna 1925.

Jääkärikausi

Knaapi työskenteli E. J. Knaapin liikkeiden hoitajana Siurossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 15. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 31. heinäkuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin etappitehtäviin Suomeen. Saksaan hän palasi komppaniaansa 23. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. heinäkuuta 1917 ja komennettiin Tukholmaan ja edelleen Suomeen 28. joulukuuta 1917, missä hänen tehtäväkseen tuli auttaa Venäjältä sotavankeudesta paenneita saksalaisia upseereita.

Suomen sisällissota

Knaapi saapui sisällissodan puhjettua taisteluiksi 2. helmikuuta 1918 Vilppulan rintamalle, missä hän otti Vilppulan joukkojen johtajuuden itselleen 4. helmikuuta 1918 alkaen ja torjui joukkoineen vielä samana päivänä vihollisen väkivaltaiset lähentelyt. Knaapi luovutti johtajuuden luutnantti Carl Lennart Nordensvanille hänen palattuaan hieman myöhemmin Ruovedeltä. Knaapi jatkoi Vilppulassa Nordenswanin alijohtajana Vilppulan kolmannesta taistelusta 7. helmikuuta 1918 alkaen. Vilppulasta Knaapi siirtyi 10. helmikuuta 1918 Ruoveden rintamalle, missä hän otti 13. helmikuuta 1918 osaa Paarlammin taisteluun, missä hän haavoittui taistelussa ja joutui hoidattamaan haavojaan.
Knaapin parannuttua hänet nimitettiin 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan adjutantiksi, ja otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa.