google/wiki40b huggingface dataset:
Cogne (yritys)

Historia

Cognen perusti belgialainen liikemies Charles Van der Straten Pontoz, joka perusti "Società Anonima Miniere di Cogne" nimisen yrityksen vuonna 1909 Ansaldon osaperustaja Carlo Bombrinin kanssa. Aostaan perustetun sähkökäyttöisen rauta- ja terässulaton perustamisesta vastasi Pio Perrone italialaisten ja ruotsalaisten insinöörien kanssa. Laitos sai rautamalmin Cognen kaivoksista ja sähkön Aymavillesin, Chavonnen ja Champagnen voimalaitoksista. Teollinen toiminta alkoi vuonna 1911. Veljesten Pio ja Mario Perrone omistama Ansaldo hankki lähes kaikki Miniere di Cogne -yhtiön osakkeet keväällä 1916, ja yritykset fuusioituivat lopullisesti 22. syyskuuta 1917. Kaivosten ja terästehtaan väille rakennettiin vuosina 1916–1922 köysirata ja kapearaiteinen rautatie.
1930-luvun puolivälin jälkeen valtaan noussut italian fasistihallinto alkoi korostaa kansallisen puolutuksen tärkeyttä, mikä vahvisti terästeollisuuden asemaa. Cognen tehtaat siirtyvät valtion alaisuuteen, ja jatkavat kasvuaan italian fasistihallinnon romahdukseen heinäkuussa 1943 saakka, tuotannon ollessa korkeimmilla vuodenvaihteessa 1941–1942. Aostan tehtaat jäivät syyskuussa 1943 saksalisten haltuun, ja vapautuivat huhtikuussa 1945.
1970 ja 1980-luvuilla Cognen terästehdas joutui italian valtiojohtoisen terästeollisuuden mukana ongelmiin, ja tehdasta hallinnoineet Egam ja Finsider lakkautettiin, ja tehtaasta tuli osa Ilva Groupia.
Ilva alkoi pudottaa tuotantoaan markkinoille tulleen Kaukoidässä tuotetun teräksen takia, minkä seurauksena se alkoi sulkemaan terästehtaitaan ja uudelleenorganisoimaan toimintaansa. Ilva päätti 1990-luvun alulla keskittyä merkittävimpään tuotealueeseensa, lattaterästankoihin, minkä seurauksena Aostan terästehtaan tuotteet eivät olleet enää yritykselle läheskään yhtä tärkeitä. Vuonna 1993 Aostan tehtaan osti yksityinen taho, joka uudelleenorganisoi sen toiminnan. Uusi yritys aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1994 nimellä Cogne Acciai Speciali. Yritys tuottaa nykyisin pitkiä terästuotteita.
Kasvien rytmit

Monien kasvilajien liikkeet ja elintoiminnot vaihtelevat säännöllisesti jaksoittain. Nämä jaksot voivat toistua vuodenajoittain tai esimerkiksi 24 tunnin jaksoissa kasvilajista riippuen (sirkadiaanirytmi). Esimerkiksi voikukan kukat avautuvat päivän ajaksi ja sulkeutuvat yöllä. Kasvien rytmi ei kuitenkaan johdu pelkästä valosta, vaan myös lämmöllä on osuutensa. Kesän vaihtuessa talveksi monivuotiset kasvit valmistautuvat keräämällä lehtivihreän tärkeimmät ainesosat talteen varteensa (ruska).
Monilla viileän ilmaston kasveilla (esimerkiksi leskenlehti) on evoluution tuloksena ominaisuus, joka estää seuraavan kevään silmuja tai kukintoa puhkeamasta ennenaikaisesti, vaikka syksy olisikin lämmin. Tätä kutsutaan keväistymisilmiöksi eli vernalisaatioksi.
Monilla kasvilajeilla on eroja etenkin medenerityksessä ja tuoksussa päivällä ja yöllä. Joidenkin yöperhosia houkuttelevien kasvien tuoksu ja medeneritys voimistuu öisin, jolloin kasvin kanssa yhteistyössä olevat hyönteiset ovat aktiivisimmillaan.
Kasvit voidaan luokitella rytmien mukaan karkeasti kolmeen ryhmään:

Pitkänpäivänkasvit

Pitkänpäivänkasvit vaativat kukkiakseen pitkän, yhtäjaksoisen valoisan ajan vuorokaudessa. Jos vuorokausi on liian pimeä, ne jatkavat kasvuaan, mutteivät kuki. Varsin suuri osa kaikista kasveista on pitkänpäivänkasveja.

Lyhyenpäivänkasvit

Lyhyenpäivänkasvit vaativat nimensä mukaisesti kukkiakseen pitkän pimeän jakson vuorokaudessa. Lyhyenpäivänkasveja (esimerkiksi riisi) esiintyy etenkin lämpimillä alueilla. Vastaavasti nekään eivät kuki, jos vuorokaudessa ei ole kyllin pitkää pimeää jaksoa.

Päiväneutraalit kasvit

Päiväneutraalit kasvit ja niiden toiminta ei ole millään tapaa riippuvainen valon määrästä.
Drance

Drance (myös Dranse) on Lounais-Sveitsissä, Valais'n kantonissa virtaava Rhônen sivujoki, joka saa alkunsa Italian raja-alueelta. Drance laskee Rhôneen Martignyn kaupungin lähellä.
Drancen keskimääräinen virtaama vuonna 2010 oli 8 m³/s. Joen sadanta-alue on 672 km², josta jäätiköitä on 14 %. Alueen keskimääräinen korkeus on 2 245 m mpy.
Qimendunjia

Historia

Qimenin historia ulottuu ainakin Taistelevien läänitysvaltioiden ajalle.
Sunzi teoksessaan "Sodankäynnin taito" neuvoo, miten qimen-tilanteita pitää käyttää:

"Hyvä puolustaja (on) piilossa yhdeksän maan alla; hyvä hyökkääjä liikkeellä (lähtee liikkeelle) ylös yhdeksään taivaaseen."

Tämä ohje on kirjattu salaisen sotataidon käsikirjan Huangdi yinfujing (黄帝陰符經 huángdì yīnfújīng, Keltaisen keisarin salainen tunniste -klassikko) qimendunjiata käsittelevään lukuun:

"Yhdeksän maata piiloutumista tai kätkemistä varten; yhdeksän taivasta sotilaiden esiintuomista varten."
"Kolmen kuningaskunnan kronikka" kuvaa Punaisen kallioseinämän taistelua (赤壁之戰 chìbìzhī zhàn) 208 eaa., jossa Han-dynastian pääministerin Cao Caon laivasto hävisi Shun kuningaskunnan kenraali Zhou Yulle. Kronikka kertoo yksityiskohtaisesti, miten sotilasneuvonantaja Zhuge Liang laski hyökkäykselle ajan, jolloin vallitseva tuulensuunta, joka oli epäsuotuisa Shun armeijalle, muuttui suotuisaksi.
Liu Ji (1311—1375), kutsumanimeltään Bowen, oli tunnettu ennustaidoistaan. Sanotaan, että hän käytti qimendunjiaa strategiansa osana auttaakseen Zhu Yuanzhangia nousemaan valtaistuimelle Ming-dynastian perustajakeisarina.

Nykyinen käyttö

Aikaa myöten qimenin käyttö levisi laajemmalle ja sen sovellukset monipuolistuivat. Sitä käytetään nykyään jokapäiväisempien asioiden ennustamiseen. Tavallisia käyttökohteita ovat mm. lääketieteellinen ennuste, avioliitto, synnytys, matkustaminen, opiskelumenestys, yritystoiminta ja rahatalous.
Edvin Stenwall

Edvin Edvard Stenwall (vuoteen 1922 Sulonen; 26. heinäkuuta 1899 Parainen – 13. kesäkuuta 1976 Vaasa) oli suomalainen kirkkoherra, kirkkoneuvos ja kansanedustaja 1936–1939.
Edvin Stenwallin vanhemmat olivat kirvesmies Emil Edvard Sulonen ja Albertina Eleonora Eriksson. Hän suoritti teologian erotutkinnon 1922, sai samana vuonna pappisvihkimyksen ja suoritti pastoraalitutkinnon 1925. Stenwall työskenteli Munsalan vt. kirkkoherrana 1922–1925, Sulvan vt. kirkkoherrana ja vt. kappalaisena 1925–1926, Närpiön kappalaisena 1926–1943 ja Närpiön kirkkoherrana 1943–1970. Hän toimi myös uskonnonopettajana, Närpiön rovastikunnan lääninrovastina, Porvoon tuomiokapitulin asessorina sekä Frid på jorden -lehden julkaisijana ja toimittajana.
Stenwall valittiin eduskuntaan ruotsalaisen kansanpuolueen edustajaksi Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1936–1939. Hänellä oli useita luottamustehtäviä kirkolliskokouksessa, kirkkohallituksessa ja eri järjestöjen hallituksissa. Stenwall osallistui myös Maailman kristillisen raittiusneuvoston toimintaan.
Åbo Akademi myönsi Stenwallille teologian kunniatohtorin arvon 1968.
Strippaus (kemia)

Strippauksella tarkoitetaan kemiassa yksikköoperaatiota, jossa yksi tai useampi komponentti poistetaan nestefaasista kaasuvirran tai höyryn avulla. Strippauksessa poistuva komponentti haihtuu kaasun tai höyryn mukana pois nestevirrasta ja prosessia voidaan pitää absorption käänteisprosessina. Strippausta käytetään muun muassa jätevesien puhdistuksessa, öljynjalostuksessa tuotteiden erottamiseen ja eräissä metallurgisissa prosesseissa. Strippaus suoritetaan tislauskolonneja muistuttavissa kolonneissa, joiden täytteenä on täytekappaleita erottumisen tehostamiseksi.

Strippauksen käyttö

Strippaus perustuu helposti haihtuvien komponenttien erottumiseen haihtumalla inertin kaasun kuten ilman tai kuuman vesihöyryn mukana.Komponenttien strippautuvuus riippuu niiden Henryn vakiosta Henryn lain mukaisesti ja tyypillisesti korkeat lämpötilat kasvattavat Henryn vakiota ja siten parantavat erotustehokkuutta. Strippaus voi olla joko myötävirta- tai vastavirtaprosessi. Myötävirtaprosessissa puhdistettava neste ja ilma tai vesihöyry virtaavat kolonnissa samansuuntaisesta ja vastavirtaprosesseissa eri suunnista. Ilmaa käytetään strippausaineena erotettaessa vesiliuoksista helposti haihtuvia veteen niukkaliukoisia orgaanisia komponentteja kuten bensiiniä ja muita hiilivetyjä, liuottimia kuten trikloorieteeniä ja tetrakloorieteeniä sekä helposti erityisesti emäksisistä liuoksista haihtuvaa ammoniakkia. Käytetyimmät menetelmät ovat vastavirtaprosesseja, joissa strippausilma johdetaan kolonniin alaosasta ja puhdistettava liuos yläosasta.
Vesihöyrystrippausta käytetään veteen enemmän liukenevien ja vaikeammin haihtuvien komponenttien kuten asetonin ja pentakloorifenolin erottamiseen. Vesihöyrystrippausta käytetään myös butadieenin erottamiseen öljynjalostuksen muista tuotteista ja orgaanisten kompleksinmuodostajien erottamiseen orgaanisista liuottimista esimerkiksi uraanin ja kuparin metallurgiassa. Vesihöyrystrippaus poikkeaa kaasustrippauksesta kuten ilmastrippauksesta siten, että nestefaasin läpi kulkenut strippaushöyry voidaan tiivistää nesteeksi ja veteen liukenemattomat orgaaniset komponentit voidaan erottaa joko dekantoimalla tai tislaamalla.
HMS Natal (1905)

Palvelus

Alus tuhoutui sisäiseen räjähdykseen 31. joulukuuta 1915.
Bao Xishun

Bao Xishun (s. 1951 Kiina) oli 15. tammikuuta 2005 lähtien Guinnessin ennätysten kirjan mukaan pisin elävä ihminen. Hän oli 236,1 senttimetriä pitkä, kun hänet mitattiin 15.1.2005 Chifeng City Hospitalissa. Hän on kotoisin Sisä-Mongolian alueelta.
Baolla ei ole kasvuhäiriötä, toisin kuin kaikkien aikojen pisimmällä ihmisellä Robert Wadlow'lla ja kiistellyllä Leonid Stadnykilla, jonka pituuden sanotaan olevan 257 senttimetriä. Stadnyk ei ole kuitenkaan halunnut mittauttaa itseään Guinnessin ennätysten kirjaan ennen kuin vasta 2010 jolloin Stadnyk viimein antoi lontoolaisen professorin Michael Besserin mitata itsensä.
Bao sanoo olleensa normaalimittainen 16-vuotiaaksi asti, jonka jälkeen hän tuntemattomista syistä johtuen koki kasvupyrähdyksen ja saavutti nykyisen pituutensa seitsemän vuotta myöhemmin. 
Pisimmän elävän ihmisen tittelin vei häneltä syyskuussa 2009 turkkilainen Sultan Kösen 247 senttimetrillä.
Kollageeni

Kollageeni on tukikudoksen yleisin säiemäinen proteiini. Kollageenia esiintyy muun muassa luussa, rustossa, jänteissä, ihossa sekä elinten ympärillä. Noin 40 % elimistön proteiinien kokonaismassasta on kollageenia. Suuren vetolujuutensa ansiosta kollageeni antaa kudoksille mekaanista kestävyyttä. Sana kollageeni on peräisin kreikasta, ja tarkoittaa liimaamuodostavaa.
Kollageenit ovat elimistön yleisimpiä proteiineja ja tärkeitä solun ulkoisen aineen rakenneosia, jotka antavat tukea ja lujuutta kudoksille. Kollageenit muodostavat kolmoiskierteisiä rakenteita, joiden erityispiirteenä ovat muokatut proliini- ja lysiini-aminohapot.

Biologinen merkitys

Kollageenisäikeet syntyvät tukikudossolujen, pääosin fibroblastien tuottaessa prokollageenia, kollageenin esiastetta. Solut erittävät prokollageenin solunulkoiseen tilaan yhdessä sitä muokkaavan entsyymin kanssa. Solunulkoisessa tilassa entsyymi pilkkoo prokollageenin edelleen tropokollageeniksi. Vierekkäin asettuneilla tropokollageenisäikeillä on luontainen taipumus kietoutua toistensa ympärille muodostaen kovalenttisia sidoksia säikeiden välille. Tuloksena on valmis kollageenisyy, joka koostuu kolmesta tropokollageenisäikeestä.
Kollageenistä tunnetaan 28 aminohappojärjestykseltään toisistaan hieman poikkeavaa alatyyppiä, jotka esiintyvät kullekin alatyypille ominaisissa rakenteissa ja kudoksissa. Määrällisesti eniten on tyypin I kollageenia; sitä on erityisesti luussa, mutta myös muun muassa jänteissä, nivelsiteissä ja ihon verinahassa. Tyypin II kollageenia esiintyy runsaiten rustossa, kun taas kollageeni tyyppiä III (retikuliini- eli verkkosäikeitä) esiintyy etenkin rasvakudoksessa.

Kollageeniin liittyviä sairauksia

Keripukki oli 1700-luvulle asti yleinen sairaus, joka syntyy C-vitamiinin puutteesta. Eräs syy C-vitamiinin tärkeydelle terveyden ylläpidossa on siinä, että sitä tarvitaan kollageenin synteesiin elimistössä. Valtaosa keripukille tunnusomaisista oireista syntyykin kollageenisynteesin häiriintymisestä. Oireisiin kuuluvat muun muassa ihon ja limakalvojen heikko kunto, herkkyys mustelmien synnylle, haavojen puutteellinen paraneminen sekä verenvuototaipumus. Keripukki on varsinkin länsimaissa kadonnut lähes kokonaan, mutta lievemmät C-vitamiinin puutostilat voivat kuitenkin ilmetä ihon ja limakalvojen heikentyneenä kuntona.
Systeeminen lupus erythematosus (SLE) on autoimmuunisairaus, jossa elimistön puolustusjärjestelmä synnyttää immunologisen vasteen kollageenia kohtaan. Kyseessä on melko harvinainen mutta varsin vaikeasti hoidettavissa oleva sairaus.

Teollinen käyttö

Pilkkomalla osittain tropokollageenisäikeiden väliset sidokset kollageenista voidaan teollisesti valmistaa gelatiinia. Gelatiinin tavanomaisin käyttötarkoitus on elintarviketeollisuudessa hyydykkeenä tai rakennekomponenttina. Elintarviketeollisuuden lisäksi gelatiinia käytetään myös kosmetiikkatuotteissa ja osin myös lääketieteessä.
Sophie Mannerheim (nuorempi)

Sofia ”Sophie” Mannerheim (7. heinäkuuta 1895 Pietari – 8. helmikuuta 1963 Pariisi) oli Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin ja vapaaherratar Anastasia Mannerheimin nuorin tytär. Hänet oli nimetty isänpuoleisen tätinsä, ylihoitaja Sophie Mannerheimin mukaan. Hänellä oli sisar nimeltä Anastasie.
Gustaf ja Anastasia Mannerheim erosivat virallisesti 1919, mutta jo vuonna 1903 Anastasia Mannerheim oli lähtenyt lasten kanssa Yhdysvaltojen kautta Kiinaan ja sieltä edelleen Eurooppaan. Sophie kävi Ranskassa katolilaista sisäoppilaitosta ja sai ranskalais-englantilaisen kasvatuksen. Vuonna 1913 hän siirtyi sukulaisten hoiviin Suomeen, koska isä asui virkatehtävissä Varsovassa eikä voinut ottaa lapsia hoiviinsa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Sophie asui Sveitsissä ja Britanniassa.
Vuonna 1918 Sophie Mannerheim muutti isänsä kanssa Suomeen. Hänet nimitettiin 1919 Helsingin yliopiston promootion yleiseksi seppeleensitojattareksi. Samassa promootiossa Gustaf Mannerheim sai filosofian kunniatohtorin arvon. Sophie ei kuitenkaan viihtynyt Suomessa vaan muutti Pariisiin, josta Gustaf Mannerheim oli ostanut tyttärelleen asunnon. Sophie asettui Pariisiin loppuelämänsä ajaksi. Sophie Mannerheimin läheisin ystävätär Alexandra ”Alix” Demidoff-Depret-Bixio oli myös hänen elämänkumppaninsa.
Sophie kuoli naimattomana vuonna 1963 ja testamenttasi koko omaisuutensa Alixille. Kuoltuaan vuonna 1989 Alix haudattiin Sophie Mannerheimin viereen yhteisen muistomerkin alle Pariisin venäläiselle hautausmaalle.
Sophie Mannerheim oli Suomelle arvokas suhdetoimintahenkilö talvisodan aikana Ranskan suunnitellessa Suomen avustamista. Sophie pyrki hankkimaan humanitaarista apua Suomelle muun muassa järjestämällä mediakampanjan. Belgialainen Nation Belge -lehti raportoi 12. huhtikuuta 1940 "elegantista, solakasta ja savuketta polttavasta paronitar Mannerheimista".
Fiat 100-90

Fiat 100-90 on Fiatin kuusisylinterinen vakiona ahtamaton traktori.

Valmistusajankohta

Traktoria valmistettiin vuosina 1984–2002.
Atacama

Atacama on aavikko Etelä-Amerikassa Tyynenmeren rannikolla. Se sijaitsee pääosin Chilen pohjoisosassa, ja se ulottuu Perun ja Chilen rajan tuntumasta noin tuhat kilometriä etelään 25. eteläisen leveyspiirin eteläpuolelle. Monesti Perun rannikkoaavikko erotetaan Perun aavikoksi, Sechuraksi. Atacamaa pidetään maapallon kuivimpana alueena; eräillä paikoilla ei tiedetä sataneen yli 400 vuoteen.
Atacama sijaitsee Kauriin kääntöpiirin korkeapainevyöhykkeellä. Atacaman pinnanmuodot voidaan jakaa alankomaahan (2433–3250 m), punaan (3250–4250 m) ja rotkoalueeseen (sijoittuu kahden edellisen väliin, korkeus vaihtelee). Atacama on keskimäärin alle 160 kilometrin levyinen. Aavikko sijaitsee kahden vuoriston, Tyynenmeren rannikkovuorten ja Andien välisellä tasangolla. Se koostuu perättäisistä suola-altaista, joita erottavat hiekkakentät ja laavatasangot.
Atacaman pinta-ala on noin 180 000 neliökilometriä. Sen arvellaan muodostuneen noin 15 miljoonaa vuotta sitten.

Kuivuus

Kylmä Perunvirta tuo kuivaa ilmaa Tyyneltämereltä, ja mereltä saapuva sumu jää monin paikoin rannikkovuorten rinteille. Andit puolestaan estävät kostean ilman saapumisen idästä. Tuloksena esimerkiksi alueen ainoassa suurehkossa kaupungissa Antofagastassa sataa vain noin 3 millimetriä vuodessa, ja sateetonta aikaa on siellä pisimmillään kestänyt 40 vuotta. Tyypillisesti Atacamassa sataa 1 mm vuodessa, mitattavaa sadetta saattaa sattua kerran 5–20 vuodessa. Maailman kuivimmaksi asutuksi paikaksi on mainittu Chilen Arica, joka saa 0,8 mm sadetta vuodessa. Pisin mitattu kuivuuskausi oli Calamassa Chilessä, jossa oli 400 vuoden kuivuus vuoteen 1971.
Kaikkein kuivinta on noin sata kilometriä Antofagastan kaupungista etelään, missä rannikkovuoret kohoavat kolmen kilometrin korkeuteen ja estävät kokonaan sumun pääsyn tasangolle. Maaperä ei saa siellä lainkaan vettä ja on täysin elotonta. Sitä onkin verrattu Marsin olosuhteisiin. Siellä, missä sumua pääsee tiivistymään maahan, esiintyy vaatimattomia leviä, jäkäliä ja paikoin jopa kaktuksia. Atacamassa väitetään olevan alueita, joilla ei ole satanut koskaan.

Asutus ja kulttuuri

Huolimatta vihamielisistä olosuhteistaan Atacaman alueella asuu noin miljoona ihmistä, pääosin rannikkokaupungeissa ja kaivoskylissä. Atacamassa arvellaan eläneen useita kausittain vaeltavia heimoja jo 9000 eaa. Hautalöytöihin perustuva tiedon perusteella paikallaan pysyvä asutus on alkanut muodostua Atacaman alueella suurin piirtein 2000 eaa. Alueella on runsaasti nitraatti- ja kupariesiintymiä. Siellä on maailman suurin natriumnitraattiesiintymä, jota louhittiin 1940-luvulle asti sekä Chuquicamatan kuparikaivos, maailman suurin avolouhos, La Escondida. Atacaman äärimmäisen pieni ilmankosteus antaa poikkeukselliset olosuhteet tähtitaivaan tarkkailuun; alueella sijaitsevatkin Euroopan eteläisen observatorion ylläpitämät observatoriot La Silla ja Paranal, joista jälkimmäisessä on Very Large Telescope (VLT).
Atacaman alueelta on löydettyjä suuria maahan tehtyjä figuureja, joista tunnetuin kenties on Atacaman jättiläinen.
Fredrik Kristian

Fredrik Kristian (saks. Friedrich Christian; 5. syyskuuta 1722 Dresden – 17. joulukuuta 1763 Dresden) oli lyhytaikainen Saksin vaaliruhtinas lokakuusta joulukuuhun 1763.
Fredrik Kristianin isä oli Saksin vaaliruhtinas Fredrik August II, joka oli myös Puolan kuningas nimellä August III. Fredrik Kristian oli lapsesta alkaen sairaalloinen, mutta älykäs ja valtiomiestaitoinen. Hän tuli isänsä kuoltua vaaliruhtinaaksi 5. lokakuuta 1763 ja suunnitteli monenlaisia uudistuksia, mutta kuoli vain pari kuukautta myöhemmin. Häntä ei ehditty valita Puolan kuninkaaksi ja osin hänen kuolemansa seurauksena Wettinin hallitsijasuku menettikin Puolan valtaistuimen.
Fredrik Kristian nai vuonna 1747 keisari Kaarle VII:n tyttären Maria Antonian. Heidän poikansa Fredrik August III seurasi isäänsä vaaliruhtinaana ja kruunautti itsensä myöhemmin kuninkaaksi. Myös Fredrik Kristianin toinen poika Anton oli myöhemmin Saksin kuninkaana.
Shjon Podein

Ura

Podein aloitti jääkiekon jo high schoolissa. Hän pelasi koulunsa John Marshall High Schoolin joukkueessa ja jatkoi sieltä Minnesota-Duluthin yliopistoon. Ensimmäisen yliopistokiekkokauden jälkeen Edmonton Oilers varasi Podeinin vuoden 1988 NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 166. Podein jatkoi yliopistossa valmistumiseensa asti, ja siirtyi sitten ammattilaisuralle kaudella 1990–1991 Edmontonin farmijoukkueeseen Cape Breton Oilersiin.
Ammattilaisuransa alkupuolella Podein matkasi NHL:n ja AHL:n välillä useaan otteeseen. Neljän sopimuskauden aikana Podein sai vain 68 ottelua peliaikaa Edmontonissa. Tilanne muuttui kaudeksi 1994–1995, jolloin Podein solmi sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän vakiinnutti paikkansa joukkueen kokoonpanossa tärkeänä alivoimapelaajana. Podein pelasi viisi kautta Philadelphiassa, joista paras kausi oli 1996–1997, jolloin joukkue eteni Stanley Cup -finaaleihin saakka.
Aivan kauden 1997–1998 alussa Philadelphia myi Podeinin Colorado Avalancheen vaihdossa Keith Jonesiin. Coloradossa Podein jatkoi tärkeän alivoimapelaajan rooliaan, ja hänen sanotaan olleen avainasemassa 2000–2001 pudotuspeleissä, jolloin Colorado voitti Stanley Cupin. Samalla kaudella Podein palkittiin King Clancy Memorial Trophylla tunnustuksena hänen hyväntekeväisyystyöstään. Podeinin aika Coloradossa päättyi seuraavalla kaudella 2001–2002 kun hänet myytiin St. Louis Bluesiin vaihdossa Mike Keaneen.
Podein pelasi Bluesissa kaksi kautta ja sopimuksen päätyttyä vuonna 2003, hän siirtyi Ruotsin alasarjaan HockeyAllsvenskaniin Växjö Lakersin joukkueesen. Podein pelasi siellä myös NHL:n työsulun yli, minkä jälkeen hän pelasi vielä vuoden Japanissa Nikkō Ice Bucksissa kunnes lopetti uransa vuonna 2006.
NHL:n varaustilaisuus 2015

NHL:n varaustilaisuus 2015 oli 53. NHL:n varaustilaisuus, joka järjestettiin 26. – 27. kesäkuuta 2015 BB&T Centerissä Floridassa.

Varattavaksi kelpaavat pelaajat

Kaikki pelaajat, jotka ovat syntyneet 1. tammikuuta 1995 ja 15. syyskuuta 1997 välisenä aikana, olivat oikeutettuja tulemaan valituksi vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Varattavissa olivat myös vuoden 2013 varaustilaisuudessa valitut, mutta ilman NHL-sopimusta jääneet pelaajat, jotka ovat syntyneet ennen 30. kesäkuuta 1995.
Marionettien elämästä

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti sanoo elokuvan muistuttavan Bergmanin vuosikymmen aiemmin tekemää Kohtauksia eräästä avioliitosta, varsinkin kun päähahmoina ovat jo siinä esitellyt Peter ja Katarina uusien näyttelijöiden tulkitsemina. Hänestä elokuva on ”shokki, sukellus ihmismielen syvyyksiin, tajunnan tuntemattomille alueille. Mutta se näyttää myös miten pitkälle vieraantuminen on maailmassa edennyt, miten elämää koko ajan tuhotaan, aivan kuin riistetään elämältä, tuolta hetkien ainutlaatuiselta jatkumolta oikeutuksensa.”
Davao Oriental

Davao Oriental on Filippiinien Davaon alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Mati. Provinssin naapureita ovat pohjoisessa Agusan del Sur ja Surigao del Sur ja lännessä Compostela Valley. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 517 618.
Lapinsiilikäs

Koko ja ulkonäkö

Lapinsiilikäs on keskikokoinen perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään violetinruskeat, ja niissä on epäsäännöllisen muotoisia vaaleankeltaisia, tummareunaisia laikkuja. Takasiipien väri vaihtelee kirkkaankeltaisesta lämpimän oranssiin, ja niissä on laajoja ruskeanharmaita laikkuja. Ruumis on tuuhean karvainen, väriltään punaruskea. Koiraan takaruumiin selkäpuolella on keltainen selkäjuova ja takaruumis päättyy keltaiseen kärkitupsuun. Naaraan takaruumiin sekäjuova on punainen. Siipiväli on 37–45 mm.
Toukka on tumma, kauttaaltaan punaruskeiden karvojen peittämä.

Levinneisyys ja lentoaika

Lapinsiilikästä tavataan Pohjois-Skandinaviasta Siperian poikki Alaskaan ja Quebeciin saakka. Suomessa lajia esiintyy vain Lapissa, pääasiassa Inarin, Utsjoen ja Enontekiön alueilla ja eteläisimmät havainnot on tehty Torniosta ja Kuusamosta. Lentoaika on varsin lyhyt, yksittäisellä esiintymispaikalla vain viikon-parin pituinen ja sijoittuu kesäkuun loppupuoliskolta heinäkuun alkupuolelle.
Suomessa lapinsiilikäs on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT)

Elinympäristö ja elintavat

Lapinsiilikkään tyypillinen ympäristö on tunturiseudulla sijaitseva kostea notko tai suo. Perhosen elinpaikoilla kasvaa tavallisesti vaivaiskoivua sekä hillaa ja muita esiintymispaikan tyypillisiä perhoslajeja ovat suokeltaperhonen, suohopeatäplä sekä tunturisiilikäs. Aikuiset perhoset ovat päiväaktiivisia. Ne lentävät vain aurinkoisina päivinä ja vain lämpimimpien tuntien aikana. Lento tapahtuu nopeasti, lähellä maanpintaa ja muutamia kymmeniä metrejä kerrallaan. Naaraita tavataan koiraita useammin. Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa.
Naaras munii noin 150–200 munaa. Toukkakehitys kestää kaksi vuotta. Ensimmäisen kerran laji talvehtii pienenä toukkana ja toisen täysikasvuisena toukkana. Toukat ovat aktiivisia ympäri vuorokauden ja toisen talven jälkeen täysikasvuiset toukat lähtevät etsimään koteloitumispaikkaa jo varhain keväällä. Koteloituminen tapahtuu maanpinnalle, silkkisen kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää kolmesta neljään viikkoa.

Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, mutta elää erityisesti vaivaiskoivulla (Betula nana), hillalla (Rubus chamaemorus) sekä juolukalla (Vaccinium uliginosum).