google/wiki40b huggingface dataset:
Persoonallisuuden tutkiminen

Persoonallisuustutkimuksen tavoitteita

Persoonallisuustutkimuksen tavoitteita ovat selvittää persoonallisuuden yhteys muihin tekijöihin, sekä pyrkiä auttamaan ja ymmärtämään yksilöitä. Usein tutkimuksissa pyritään selvittämään esimerkiksi mitkä persoonallisuuden piirteistä ovat yhteydessä psyykkisiin häiriöihin, kuten masennukseen tai syömishäiriöihin. Sitä kautta pyritään edistämään tiedettä, kehittämään uusia tieteen menetelmiä, sekä soveltamaan tutkimustuloksia laajemmin yhteiskunnan hyödyksi. Persoonallisuutta tutkiessa keskeistä on löytää yleisiä lainalaisuuksia, jotka pätevät suurissa väestöryhmissä. Tiedon hankkimiseksi kehitellään erilaisia mittareita, kuten esimerkiksi testejä ja kyselyjä, sekä haastatellaan ihmisiä. Uuteen tietoon voidaan yhdistää myös eri lähteistä saatavia tutkimustuloksia, mittauksia ja tilastoja.
Koska jokainen ihminen on yksilö ja kokee asiat omalla tavallaan, tuottaa yleisten lainalaisuuksien löytäminen monenlaisia ongelmia. Osaammeko laatia sellaisen kysymyskokonaisuuden, jossa esimerkiksi aggressiivisuus tulee huolellisesti määriteltyä lähes jokaisessa tilanteessa? Käsitteitä määritellessä täytyy olla huolellinen. Tutkimusta laatiessa tutkittavat seikat eli muuttujat on operationalisoitava eli muutettava mitattavaan muotoon. Operationalisointi tuottaa enemmän ongelmaa määritellessä psyykkisiä ominaisuuksia kuin luonnontieteitä tutkiessa. Esimerkiksi pituus, paino ja äänenvoimakkuus on aikanaan operationalisoitu, jotta niitä voidaan mitata ja havainnoida mahdollisimman tarkasti.
Ominaisuudet eivät ole myöskään keskenään yhteismitallisia. Onko olemassa absoluuttista nollapistettä jossain psyykkisessä ominaisuudessa eli onko mahdollista, että olisi olemassa ihminen, jolta puuttuisi jokin psyykkinen ominaisuus kokonaan esim. aggressiivisuus. Tutkimuksia tehtäessä esiintyy myös monia muitakin ongelmia. Se miten ihmiset ymmärtävät kysymykset ja millaisessa olotilassa he ottavat osaa tutkimuksiin, vaikuttaa paljon tutkimustuloksiin. Tällaisten asioiden minimoiminen tekee tutkimuksien laatimisesta haastavaa. Arviot ihmisen ominaisuuden määrästä on aina suhteutettava kyseisen ominaisuuden keskiarvoon. Persoonallisuustutkimusten tuloksiin vaikuttavat myös tilannetekijät.
Antti Evävaara

Antti Evävaara (s. 20. kesäkuuta 1952 Helsinki) on suomalainen huonekalusuunnittelija. Evävaara on edelläkävijä funktionaalisissa huonekaluissa. Hän valmistui huonekalukonservaattoriksi Ilmajoelta  ja vietti vuodet 1978-1983 Länsi-Berliinissä Kreuzbergissä entisöiden vanhoja huonekaluja kuten barokkikaappeja, rokokoota (rokokookonsolipöytiä) aina 1700-luvulta asti yrityksessään Kunsttischlerei Janisch & Evävaara. Palattuaan Suomeen 1983 Evävaara perusti yrityksen, jossa jatkoi entisöintiä ja koulutti samalla eri museoiden konservaattoreita. 1985 esitteli ensimmäisen tuolinsa Irma vuoden 1985 Habitare-sisustusmessuilla. Alkuvuosina Evävaara sisusti useita tiloja niin kotimaassa kuin ulkomaillakin mm. Ulkoministeriön tilan, jonne yhteen neuvotteluhuoneeseen valmisti 50 neliön suuruisen neuvottelupöydän. Ulkoministeriön kautta levisi 1987 Evävaaran suunnittelema Pesä-tuoli useisiin Suomen suurlähetystöihin ympäri maailmaa. Pesä-tuoli on Helsingissä Designmuseon  kokoelmissa.
1989 Evävaara suunnitteli epäsymmetrisen ovaalinmuotoisen Sofia pöydän, jonka ranskalainen Philipp Starck valitsi kirjaansa. Tunnetuimpia Evävaaran veistoksellisista huonekaluista ovat Toro-lipasto (1990), Vekki-tuoli (1991), Liekki-tuoli(1996), Martelalle suunniteltu Hellas-sarja(1996) sekä Arcade-tuoli(2000). Wind-tuoli 2008, joka sai Saksan sisustusarkkitehtiliiton palkinnon. Uusimmat tuotteet Boox Boox 2016 , Slide-hyllymoduulit 2015, Sail tuoli 2017.

Silence-maailma

Evävaaran suunnittelu päivittyi uudelle tasolle vuonna 2002 Silence-tuolin myötä. Silence-tuotteet ovat hiljaisten, henkilökohtaisten tilojen luomiseen tarkoitettuja tuotteita. Silence Sound Center-tuolin myötä Evävaaraa on pidetty yhtenä funktionaalisten huonekalujen edelläkävijöistä maailmassa. Silence Sound Center-tuolia on kutsuttu maailman pienimmäksi konserttisaliksi, tuoleja toimitettu mm.  Frankfurtin lentokentälle, Centre Pompidouhoun, Bordeauxin Cité du Vin, museoihin, kirjastoihin, useisiin kansainvälisiin toimistoihin mm Siemens, Bosch. Silence-tuolin jälkeen 2013 tuli Silence Phone Box puhelinkoppi, hiljainen työpiste. Silence Phone Box muuttuu myös yhden hengen videoneuvottelutilaksi Visioo Boxiksi. Visioo Box sai keväällä 2015 innovaatiopalkinnon Pariisin Bureaux Expo-tapahtumassa. 2017 Silence-Pergola tuoli, yksityisyyttä tarjoava avoin työpiste keinumekanismilla sekä Silence-Pergola Workspace hiljainen työpiste. Silence tuoteperhe kasvoi vielä 2017 Silence-Spiral puhelinspiraalilla.

Hyvinvointi

Evävaaraa on aina kiinnostanut hyvin­vointi­asiat, ja hänelle on ollut luontevaa tehdä projekteja hyvinvointialalle. Merkittävin niistä on Orimattilan Kehräämölle valmistunut Hemmottelukeidas Hellimö 2009 ja sen yhteyteen myöhemmin rakentunut Hotelli Teltta 2011, uudenlainen ekologinen elämyshotelli. Ennen kehräämössä kehrättiin lankaa ja nyt kehrätään hyvää oloa Hellimössä. 
Musik Spa 2008 sai kansainvälisessä World Spa Award-kilpailussa palkittu.
Evävaara suunnitteli 2009 matalaäänitaajuudella toimivan hierovan Divaanin.
Neil Jordan

Neil Patrick Jordan (s. 25. helmikuuta 1950 Sligon kreivikunta, Irlanti) on irlantilainen elokuvantekijä ja kirjailija.
Jordan on opiskellut Irlannin historiaa ja englantilaista kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen työnsä elokuvien parissa oli käsikirjoituskonsulttina John Boormanin elokuvassa Excalibur – sankarin miekka. Hänen ensimmäinen oma elokuvansa Angel sai ensi-iltansa 1982.
Saatuaan kuuluisuutta ensimmäisillä teoksillaan Jordan siirtyi ohjaamaan Hollywoodiin, jossa hän ohjasi elokuvat Haamuhotelli ja Emme ole enkeleitä, joista kumpikaan ei menestynyt. Hän palasi kotimaahansa ohjaamaan The Crying Gamen. Se sai kuusi Oscar-ehdokkuutta vuonna 1992 ja voitti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin. Hän palasi jälleen Yhdysvaltoihin ja ohjasi Anne Ricen kirjaan perustuvan elokuvan Veren vangit.
Jordan on myös kirjoittanut useita kirjoja. Hän sai The Guardian -lehden parhaan kaunokirjallisen teoksen palkinnon novellikokoelmastaan Night in Tunisia vuonna 1978.
Triptyykki (kirja)

Juonitiivistelmä

Osavaltion poliisin Georgia Bureau of Investigationin (GPI) palveluksessa oleva erikoisagentti Will Trent on päässyt julman sarjaraiskaajan jäljille, kun hän joutuu tekemisiin Atlantan poliisin etsivä Michael Ormewoodin kanssa, joka on saanut vihiä tapauksesta, josta Will on kiinnostunut. Ormewoodin menneisyyteen kuuluu siveyspoliisissa työskentelevä Angie Polaski, joka on ainoa nainen, jota Will on koskaan rakastanut. Ja Will on kuulunut Angien menneisyyteen aina siitä lähtien, kun hän oli kahdeksanvuotias.
Toisen näkökulman tarinaan tuo John Shelley, joka viisitoistavuotiaana tuomittiin naapurintytön raiskaamisesta ja murhaamisesta ja joka on juuri päässyt vankilasta vietettyään siellä kaksikymmentä vuotta. John yrittää pysyä erossa hankaluuksista ja pitää ehdonalaisvalvojansa tyytyväisenä, kun sattumalta käy ilmi, että hän liittyy jotenkin sarjaraiskaajaan. Ellei John ryhdy nopeasti toimiin, hän joutuu takaisin vankilaan.
Will ja Michael ryhtyvät selvittämään tapausta, johon liittyy Atlantan vuokrakasarmien parittajia ja prostituoituja. Will ja Angie aloittavat taas kummallisen suhteensa kahden vuoden tauon jälkeen. Will pyrkii kaikin keinoin salaamaan lukihäiriönsä, jonka paljastuminen päättäisi hänen uransa, ja Willille ura on ainoa asia, joka pitää poissa menneisyyden painajaiset.
Tiistenjoki

Tiistenjoki on Lapuan kaupunkiin kuuluva kylä, joka sijaitsee Lapuan kaupungin kaakkoiskulmalla, kantatie 66:n ja Vasunmäentien varrella. Tiistenjoen seudun maisemaa hallitsee kylän läpi virtaava Lapuanjoki sekä alavat peltomaisemat ja runsas metsä. Näkyvimpänä maamerkkinä toimii Tiistenjoen kirkko ja sen korkea kirkkotorni.
Tiistenjoen nykyinen kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1953. Tiistenjoen ensimmäinen 1915 rakennettu kirkko tuhoutui vuonna 1941 kylällä riehuneessa rajussa tulipalossa. Kirkon on suunnitellut lapualainen rakennusmestari Eero Ojaniemi. Tiistenjoella toimi 1962–1974 yksityinen yhteiskoulu, joka peruskoulu-uudistuksen myötä muuttui ala-asteeksi. Paavolassa sijaitsee kotiseutumuseo.
Kylän elinkeinoelämä on pääosin maatalouteen nojaavaa. Lisäksi kylässä toimii oma pankki ja baari. Teollisuutta kylässä edustaa Paavolaan vuonna 1962 perustettu Peuralan Konepaja Oy. Tiistenjoella harjoitetaan myös matkailupalveluita läheisen Tiisijärven mökkikylässä. Tiistenjoella on ollut mylly Lapuanjoen vieressä vuodesta 1846, josta nyt ovat jäljellä vain rauniot.
Tiistenjoen kylän nimen on arveltu syntyneen joko Tiisa-nimisestä satakuntalaisesta suku- tai paikannimestä tai metsänhaltija Tapion avustajasta Tiisasta, jonka tehtävänä oli suojella metsän eläimiä. Kylän lähellä sijaisevat Iso- ja Vähä-Tiisijärvi, joista jälkimmäinen on kasvanut lähes kokonaan umpeen. Isosta-Tiisijärvestä laskee Lapuanjokeen Tiisipuro ja Vähästä-Tiisijärvestä Tiistenjoki-niminen puro.
Tear Me Down Tonight

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon on ohjannut ja leikannut yhtyeen laulaja-kitaristi Mikko Lohenoja.
Video kuvattiin17. syyskuuta 2005 Helsingin Kaapelitehtaalla yhtyeen silloisella treenikämpällä jonka seinät oli vuorattu sanomalehdillä. Yhtyeestä otettiin myös Colorgun -albumin kanteen valokuvat samana päivänä heti videon kuvausten jälkeen. Rumpali Lassi Jokisen rumpusetissä ei ole hi-hatin lisäksi lainkaan symbaaleja, sillä kappaleen äänityksissä ei niitä käytetty.
Musiikkivideo kuvattiin puolinopeudella ja muutettiin jälkikäsittelyssä tuplanopeudelle, jolloin soittajien liikkeet näyttävät nopeatempoisilta ja nykiviltä. Videossa on käytetty huomattavan paljon split screen -tekniikkaa. Siinä realistiselta vaikuttavan saman kuvan sisällä voidaan yhdistellä näyttelijöiden eri kuvausottoja keskenään, ja välillä sama soittaja näkyy kahteen kertaan huoneessa.
Myös videon tekemisestä julkaistiin yhtyeen kotisivuilla Colorgun -albumin julkaisun 5-vuotispäivän kunniaksi 2. marraskuuta 2010 lyhyt videokooste.

Singlen kotisivu ja sarjakuva

Kappaleen ja tulevan Colorgun -albumin markkinointia varten yhtye hankki oman domain-osoitteen, jossa kappale oli kuultavana ja Kati Vihermäen tekemä sarjakuva kertosäkeen sanoituksista kahden piirroshahmon vuoropuheluna.
Sinkkifosfidi

Myrkyllisyys

Sinkkifosfidi on erittäin myrkyllistä myös ihmiselle. Aineelle altistuminen hengitysteitse aiheuttaa yskää, väsyneisyyttä ja huonovointisuutta, johon liittyy oksentamista. Nieleminen aiheuttaa vatsakipuja, oksentelua, yskää ja jopa tajuttomuuden tai kuoleman. Sinkkifosfidi voi myös vaurioittaa sisäelimiä.
Aineen myrkyllisyys johtuu suurelta osin fosfiinista joka on sytotoksinen yhdiste. Fosfiini on pelkistin ja sen vaikutuksesta kehossa voi muodostua voimakkaasti reagoivia happiradikaaleja, jotka vaurioittavat soluja. Fosfiini on myös sytokromi c-oksidaasin estäjä.
Naftogaz

Tuotantoyritykset

Yhtiö on integroitunut vertikaalisti taaksepäin ja sillä on muun muassa tytäryhtiönään öljynetsintä- ja -porausyhtiö Ukrnafta, joka kykenee tuottamaan myös LNG:ä, täysin omistettu tytäryhtiö Tšjornomornaftogaz, joka käy kauppaa sekä etsii ja tuottaa öljyä sekä maakaasua Mustanmeren alueella. Yhtiö tuottaa maakaasua 0,8 miljardia kaasukuutiota ja 80 000 tonnia öljyä sekä kaasukondensaattia. Tšjornomornaftogazin maakaasuputkisto on 1 000 kilometrin pituinen. Myös öljynjalostusyhtiö Azmol kuuluu täysin Naftogazille.

Ukrtransgaz

Maakaasun kuljettamista ja varastointia verten Naftogazilla on Ukrtansgaz, joka omistaa korkeapaineistetut maakaasun pääputket, yhteensä 34 000 kilometriä, johon sisältyy 17 000 kilometriä maakaasuputkistoja halkaisijoiltaan 1,0 metristä 1,4 metriin, 122 pumppuasemaa, joiden teho on 5 570 megawattia, 12 maanalaista kaasuvarastoa 30 mrd maakaasukuutiolle, 1 329 jakeluasemaa sekä 60 mittausasemaa, joilta kaasu jaetaan matalapaineputkistoihin, joiden pituus on 215 000 kilometriä sisältäen 22 000 jakelupistettä.

Družhba

Naftogazin kokonaan omistama valtiollinen pääöljyputkiyhtiö Družhba ("Ystävyys") käyttää 1 500 kilometrin pituista putkistoa kahdeksalla pumppuasemalla sekä 16 yhteensä 140 tuhannen kuutiometrin varastoilla. Družhba-putkistolla viedään venäläistä öljyä Keski-Eurooppaan.

Pdydniprovski

Valtiollinen pääöljyputkiyhtiö Pdydniprovskilla on 2 400 kilometriä maakaasuputkistoja 18 pumppuasemalla sekä 36 varastolla, joiden kapasiteetti on 580 000 kuutiometriä sekä kahdeksan vastaanotto- ja jakeluasemaa. Yhtiö keskittyy Venäjän öljyn viemiseen Ukrainan kautta Venäjän eteläisille alueille sekä öljynvientiin Odessan satamaan.

Rautatiekuljetusyritykset

Ukrspetstransgaz on erikoistunut kuljettamaan nestemäistä maakaasua (LNG) rautateitse.

Kaupalliset yritykset

Maakaasun kauppaa suorittaa Naftogazin täysin omistama kauppahuone "Gas of Ukraine", mikä myy maakaasun kotitalouksille ja julkisen hallinnon organisaatioille samoin kuin myös teollisuudelle.
Air Burkina

Air Burkina (IATA: 2J, ICAO: VBW) on Burkina Fason kansallinen lentoyhtiö. Alun perin Air Burkina perustettiin 17. maaliskuuta 1967 nimellä Air Volta. Yhtiön lentokohteita ovat Ouagadougou, Bobo Dioulasso, Niamey, Cotonou, Lomé, Abidjan, Bamako, Dakar ja Pariisi. Ouagadougou on ainoa kohde, josta on lentoja kaikkiin yhtiön kohteisiin.
Puutarhatonttu

Puutarhatonttu tai pihatonttu on puutarhakoristeena käytettävä tonttua esittävä veistos. Tontut ovat yleensä 30–75 cm:n korkuisia ja keraamisia tai muovisia. Puutarhatontut ovat alkujaan keskieurooppalainen, erityisesti saksalainen ilmiö.
Saksalainen taiteilija Ottmar Hörl on käyttänyt puutarhatonttuja aiheenaan. Yksi näyttelyä varten tehdyistä 700 tontusta herätti poliisit tutkimaan, rikkoiko se natsitervehdyksen kieltävää lakia, koska se oli kuvattu käsi ojossa. Hörlin mukaan kyse on ironian keinoin esitetystä kritiikistä. Syytettä ei kuitenkaan nostettu.
Tonttuja on käytetty politiikan välineenä 1870-luvulla Saksassa protestina Otto von Bismarckille. DDR:ssä ne olivat pikkuporvarillisen leimansa vuoksi alkuun kiellettyjä. Australian keskuspankin portaille Sydneyyn liimattiin 1.8.2000 noin 150 tonttua.
Ranskassa vaikuttaa "Puutarhatonttujen vapautusrintama" ("Front de Liberation des Nains de Jardins") -niminen liike, joka "vapauttaa" tonttuja eli varastelee niitä ihmisten pihoilta ja vie metsään.

Historia

Ensimmäisinä tonttujen valmistajana pidetään Philipp Griebeliä ja August Heissneriä, jotka Gräfenrodan kylässä Thüringenissä Saksassa valmistivat niitä savesta. Niiden valmistaminen yleistyi vasta 1800-luvun loppupuolella. 
Griebel perusti oman tehtaansa vuonna 1874. Hänen jälkeläisensä jatkavat yhä perheyritystä, jossa tonttuja valmistetaan, mutta teollinen halpatuonti on vallannut suurimmat markkinat.    
August Heissnerin 1872 perustama tehdas Gräfenrodassa, Thüringenissä valmistaa myös edelleen puutarhatonttuja alkuperäisillä menetemillä käsityönä.
Saksassa tonttuja arvellaan olevan 25 miljoonaa.
Gordon McMaster

Gordon James McMaster (13. helmikuuta 1960 – 28. heinäkuuta 1997) oli brittiläinen poliitikko. Hän oli vuosina 1990–1997 parlamentin jäsenenä skotlantilaisesta Paisley Southin vaalipiiristä. Hänen ammatillinen koulutuksensa oi puutarha-alalla, jota hän myös opetti ennen politiikkaan lähtemistään. Hän kärsi viimeieinä vuosinaan jatkuvista kivuista ja väsymyksestä, ja arveli oireidensa johtuvan nuorena saaduista altistuksista kasvinsuojeluaineille. 
McMaster seurasi parlamentaarikkona Norman Buchania ja oli parlamentin jäsenenä, kunnes teki itsemurhan 37-vuotiaana. Hänen paikkansa otti Douglas Alexander.
Miinavene Paukku

Palvelus

Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa.
Talvisodassa alus laski luokkansa alusten mukana itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa.
Alus tuhoutui Koivistolla 13. marraskuuta 1943 myrskyssä. Aluksen ollessa kiinnittyneenä saksalaisen proomun kylkeen sen moottorit kastuivat pakoputken kautta päässeestä vedestä. Koneita ei saatu käynnistettyä, jolloin se ajautui rantaan ja upposi.
Paukun sisaralukset olivat miinaveneetLoimu, Lieska, Pommi ja Miina.
Ángel Correa

Seurajoukkueura

Correa aloitti ammattilaisuransa buenosairesilaisessa San Lorenzossa. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa vuonna 2013. Kaudella 2013–2014 hän voitti seuran riveissä Argentiinan syysmestaruuden, Torneo Inicialin.
Toukokuussa 2014 Atlético ilmoitti sopineensa Correan siirtymisestä Espanjaan. Siirto kuitenkin lykkääntyi, koska lääkärintarkastuksen yhteydessä hänen sydänkammiostaan löydettiin kasvain. Correa leikattiin ja jonkin aikaa epäiltiin, ettei hän pystyy enää jatkamaan pelaajauraansa. Hänen toipumisensa oli kuitenkin nopeaa ja hän aloitti harjoittelun jo saman vuoden elokuussa. Joulukuussa seura ilmoitti solmineensa Correan kanssa neljä ja puoli kautta kattavan sopimuksen.  Correa ei ollut kuitenkaan edustuskelpoinen kauden 2014–2015 aikana ja oli mukana ainoastaan joukkueen harjoitusvahvuudessa. Hän teki liigadebyyttinsä Espanjassa seuraavan sarjakauden avausottelussa Las Palmasia vastaan.

Maajoukkueura

Correa edusti Argentiinaa alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa, jotka järjestettiin Uruguayssa vuonna 2015. Joukkue voitti maanosan mestaruuden ja kapteenin nauhaa kantanut Correa valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Correa teki ensiesiintymisensä maansa A-maajoukkueessa syyskuussa 2015 Boliviaa vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Hän teki ensimmäisen miesten maaottelumaalinsa samassa ottelussa.
Veli Alois

Veli Alois, eli Alois Löser (s. 11. kesäkuuta, 1954 Nördlingen, Baijeri, Saksa) on Taizé-yhteisön johtaja, joka  seurasi Veli Rogeria tämän kuoltua 16. elokuuta 2005.

Elämä

Veli Alois syntyi 1954 Baijerissa, mihin hänen vanhempansa olivat asettuneet tultuaan karkotetuiksi Tšekkoslovakiasta toisen maailmansodan jälkeen saksalaisuutensa takia. Hän eli nuoruutensa Stuttgartissa. Toisin kuin protestanttinen edeltäjänsä, Veli Roger, Veli Alois on katolinen. Teini-ikäisenä hän oli erilaisissa seurakunnan tehtävissä. Myöhemmin hän opiskeli teologiaa Lyonissa, joskaan hänestä ei koskaan tullut pappia. Kun hän ensimmäistä kertaa vieraili Taizé-yhteisössä, se teki häneen suuren vaikutuksen, ja pian hän oli pysyvä asukas. Vuonna 1974 hänestä tuli yhteisön jäsen.
Veli Alois valittiin Veli Rogerin seuraajaksi vuonna 1998. Hänestä tuli yhteisön johtaja Veli Rogerin kuoleman jälkeen 2005.
Sähköinen asiointitunnus

Sähköinen asiointitunnus (satu, engl. FINUID, Finnish Unique Identification Number) on Suomessa käytettävä, henkilön yksilöivä tunniste. Kyseessä on sähköisen henkilöllisyyden tunnus, jota käytetään verkkoasioinnissa. Sähköinen asiointitunnus aktivoidaan, kun henkilö hankkii Väestörekisterikeskuksen kansalaisvarmennetta hyödyntävän varmennekortin, esimerkiksi henkilökortin. Vuodesta 2003 lähtien Väestörekisteri on luonut jokaiselle uudelle suomalaiselle henkilötunnuksen lisäksi myös sähköisen asiointitunnuksen.
Sähköinen asiointitunnus on määritelty laissa väestötietojärjestelmästä ja Väestörekisterikeskuksen varmennepalveluista (21.8.2009/661).
Sähköinen asiointitunnus on numeroista ja tarkistusmerkistä muodostettu tietojoukko, jonka avulla yksilöidään Suomen kansalaiset ja kotikuntalain mukaisesti Suomessa vakinaisesti asuvat ulkomaalaiset, jotka on merkitty väestötietojärjestelmään. Sähköinen asiointitunnus on samalla tavalla yksilöivä kuin henkilötunnus, mutta ei sisällä henkilöön liittyviä tietoja kuten syntymäaikaa.

Tunnuksen muoto

Sähköisessä asiointitunnuksessa on kahdeksan numeroa ja tarkistusmerkki, joka voi olla numero tai kirjain. Tarkistusmerkki lasketaan samalla periaatteella kuin henkilötunnuksessa eli jakamalla kahdeksannumeroinen luku 31:llä.
Hayate (1906)

Palvelus

Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Alus romutettiin 1. joulukuuta 1924.
David O’List

David O'List (s. 13. joulukuuta 1948 Chiswick Lontoo) on brittiläinen rockkitaristi. Hän on soittanut vakituisesti yhtyeissä The Attack, The Nice ja Jet.
Lyhyesti O'List soitti myös Jethro Tullissa Mick Abrahamsin lähdettyä sekä varhaisessa Roxy Musicissa.
O'List julkaisi sooloalbumin Flight of the Eagle (1997).
Aristodemos Kymeläinen

Aristodemos Kymeläinen (muinaiskreikaksi Ἀριστόδημος; n. 550-490 eaa.), lempinimeltään Malakos, "pehmeä" tai "lempeä", oli Kymen tyranni. Hän oli menestyksekäs kansanmies, joka syrjäytti vallassa olleet aristokraatit ja nousi itse valtaan tyrannina. Hänet murhattiin noin vuonna 490 eaa.

Elämä

Aristodemos oli ylhäistä syntyperää. Hän voitti strategoksena toimiessaan etruskit Clusiumin ja Arician välisessä sodassa vuosina 524 ja 506 eaa. Tämän jälkeen Aristodemos teki itsestään Kymen tyrannin saatuaan kansansuosion puolelleen ja hankkiuduttuaan kaupungin ylimystöstä eroon kuoleman- ja maastakarkotustuomioilla. Näin hän toimi kymeläistä oligarkiaa vastustaneen demokraattisen liikkeen johtajana. Aristodemos turvasi asemansa ympäröimällä itsensä henkivartijoilla ja palkkasotureilla. Hän määräsi maanpakoon karkotettujen ylimystön jäsenten jälkeläiset työhön maaseudulle ja sai näin nämä pois kaupungista.
Aristodemoksella oli suuri vaikutus kaupungin poliittiseen ja yhteiskunnalliseen elämään. Orjia vapautettiin ja heille annettiin kansalaisuus; kansalaiset riisuttiin aseista ja poliittisesta toiminnasta; ja kaupungin nuoriso sai kasvatuksen, jota aikalaiset pitivät epämiehekkäänä ja heikentävänä. Noin vuonna 495 eaa. käydyn Regillus-järven taistelun jälkeen Tarquinius Superbus pakeni hänen hoviinsa ja kuoli siellä.
Toimiensa ansiosta Aristodemos onnistui pitämään vallan itsellään useita vuosia. Noin vuonna 490 eaa. maanpakoon karkotetut ylimystön jäsenet poikineen saivat Kymen jälleen hallintaansa campanialaisten ja palkkasotureiden avustamana. Aristodemos ja hänen perheensä surmattiin.

Jälkimaine

Diogenes Laertioksen mukaan Hermippos luki Aristodemoksen Kreikan seitsemän viisaan joukkoon, yhtenä seitsemästätoista ehdokkaasta.
Mikojan I-270

Mikojan I-270 (Ж) oli Mikojanin suunnittelutoimiston toisen maailmansodan päätyttyä kehittämä rakettilentokone. Se oli eräs Neuvostoliiton ilmavoimien tilaamista suurnopeuslentämisen tutkimuksista.
Mikojan sai suunnittelutietoja Kolmannen Valtakunnan raunioilta: Neuvostoliiton vapauttamalla alueelta Saksasta löytyi Junkersin tehtaalta ehjä Messerschmitt Me 263 eli Junkers Ju 248 ja sen suunnitteludokumetaatiota. I-270:n T-pyrstö oli kuitenkin ratkaisevasti erilainen ratkaisu kuin ME 263:n deltamainen siipi. Venäläiset saivat myös Junkers EF 126 Lilli rakettihävittäjän esisuunnitelman. Neuvostoliitto oli rakentanut rakettilentokoneita 1930-luvun alusta alkaen, joten koneen moottoriksi tuli Leonid Dushkinin suunnittelema RD-2M-rakettimoottori, jota oli vuonna 1941 käytetty BI-1-rakettilentokoneessa.
Koneita rakennettiin kaksi - molemmat tuhoutuivat maahansyöksyssä. Joulukuussa 1946 koneella tehtiin liitokoe pudottaen se Tupolev Tu-2-koneen hinauksesta. Toisella prototyypillä moottori käyden tehty koelento tehtiin vuonna 1947. Kone vaurioitui eikä sitä korjattu. Ensimmäinen prototyyppi vaurioitui laskussa vuonna 1947. Tässä vaikeessa suihkumoottoritekniikka oli syrjäyttänyt kaikissa ilmailumaissa ajatukset sotilaallisista rakettilentokoneista.