google/wiki40b huggingface dataset:
Bill Ranford

Junioriaika ja NHL-varaus

Ennen jääkiekkoilun aloittamista Ranford harrasti taitoluistelua, kunnes alkoi vähitellen kiinnostua maalivahtina pelaamisesta. Nuorena hän vietti muutamia vuosia Saksassa, koska hänen isänsä kuului armeijaan. Juniorivuosinaan Ranford edusti kolmen kauden ajan New Westminster Bruinsin joukkuetta. Hyvien otteidensa ansiosta Boston Bruins varasi hänet vuoden 1985 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 52. WHL-kauden päätyttyä Ranford pääsi pelaamaan Bruinsissa kaudella 1985–86 neljä ottelua, joista hän voitti kolme.

NHL-ura

Ranford aloitti kauden 1986–1987 AHL-joukkue Moncton Golden Flamesissa kolmella voitto-ottelulla, joiden jälkeen hänet nostettiin loppukaudeksi Bruinsin edustusjoukkueeseen. Bruinsin valmentajavaihdoksen yhteydessä Ranfordin peliaika kuitenkin väheni ja hänet siirrettiin seuraavaksi kaudeksi Edmonton Oilersiin vaihtokaupassa Andy Moogiin. Oilers voitti Stanley Cupin 1988 maalivahtinaan Grant Fuhr. Ranfordille ei kertynyt peliaikaa playoff-otteluissa, ja suuri osa kaudesta kului muutenkin AHL-joukkue Maine Marinersissa.
Kaudella 1988–1989 Ranford ei enää pudonnut edustusjoukkueesta alempiin sarjoihin, vaan pelasi Oilersissa 25 NHL-ottelua, joista voitti 15. Hänen ehkä paras kautensa oli kuitenkin seuraava kausi 1989–1990, jolloin hän korvasi loukkantumisista kärsineen Fuhrin ja vei joukkueensa aina Stanley Cup -voittoon asti. Ranford sai Conn Smythe Trophyn, eli playoff-otteluiden parhaan pelaajan palkinnon. Ranford jatkoi joukkueessa myös kuuden seuraavan kauden ajan, kuitenkin ilman erityistä menestystä. Kesken kauden 1995–1996 hänet kaupattiin takaisin Bostoniin.
Ranford ei vieläkään pelannut Bostonissa kokonaista kautta, vaan kesken kauden 1996–1997 hänet vaihdettiin usean pelaajan vaihtokaupassa Washington Capitalsiin. Samassa kaupassa Washingtoniin siirtyivät Adam Oates ja Rick Tocchet, toiseen suuntaan Jason Allison, Anson Carter ja Jim Carey. Ranford pelasi Capitalsissa myös kauden 1997–1998, jolloin Capitals hävisi Stanley Cup -finaaleissa Detroit Red Wingsille suoraan neljässä ottelussa. Seuraava kausi kului Tampa Bay Lightningissa ja Detroitissa. Ura päättyi Edmontoniin seuraavaksi kaudeksi tehdyn paluun jälkeen 34-vuotiaana.

Maajoukkueura

Ranford on NHL-otteluiden lisäksi pelannut myös Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa. Hänen parhaat saavutuksensa kansainvälisissä turnauksissa ovat Kanada-cupin voitto 1991 ja maailmanmestaruus 1994. Kanada-cupissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi (MVP) ja MM-kisoissa parhaaksi maalivahdiksi.

Pelaajauran jälkeen

Kaudesta 2006–2007 Ranford on toiminut Los Angeles Kingsin maalivahtivalmentajana. Hän myös pelasi yhdessä Grant Fuhrin kanssa Edmontonin alumnin maalivahtina NHL:n ainoassa ulkojäillä pelatussa Heritage Classic -ottelussa Montreal Canadiensin alumnia vastaan. Edmonton voitti ottelun numeroin 2–0.
Ranford on osallistunut myös elokuvantekoon, sillä hän näytteli vuoden 2004 Miracle-elokuvassa Yhdysvaltain maalivahdin pelitilannekohtaukset.
St. Paul Pioneer Press

Historia

St. Paul Pioneer Pressin edeltäjä oli The Minnesota Pioneer, joka oli Minnesotan ensimmäinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1849. St. Paul Press osti Pioneerin vuonna 1875, jolloin kaupunkiin jäi yksi aamulehti The Pioneer Press. Sen merkittävin kilpailija oli iltapäivin ilmestynyt Saint Paul Dispatch, jonka levikki ohitti vuonna 1906 Pioneer Pressin levikin.
Dispatch Printing Company (DPC) osti Pioneer Pressin 1909 ja julkaisi rinnakkain sekä Saint Paul Dispatchia että Pioneer Pressiä. Charles K. Blandin osti vuonna 1923 DPC:n osake-enemmistön sen perustajan George Thompsonin lsekeltä Abigaililta. Blandin järjesti DPC:n uudelleen Dispatch and Pioneer Press Companyksi. Ridder Publications osti Blandinilta vuonna 1927 sekä aamulehti Pioneer Pressin että iltapäivälehti Dispatchin.
St. Paul Pioneer Press ja Dispatch menestyivät Saint Paulissa, ja niillä oli Minneapolisissa ilmestyneiden Starin ja Tribunen kanssa herrasmiessopimus, jonka mukaan ne ei tavoittelisi lukijoita Minneapolisin puolelta. Lehtien lukijamäärät ovat vähentyneet 1900-luvun lopulla, ja lehdet ovat alkaneet kilpailla myös keskenään. The Pioneer Press- ja Dispatch-lehdet yhdistettiin vuonna 1985, ja lehdestä tuli vuonna 1990 vain aamulehtenä ilmestyvä St. Paul Pioneer Press.
The McClatchy Company osti 2006 Knight-Ridderin, mutta kilpailuoikeudellisten rasitteiden takia se myi nopeasti Pioneer Pressin denveriläiselle MediaNews Groupille.

Lukijat

St. Paul Pioneer Press on Minneapolis–Saint Paulin suurkaupunkialueen itäosien päälehti. Sen päälevikkialueeseen kuuluvat St. Paul, Ramseyn, Dakotan ja Washingtonin piirikunnat sekä muut alueet Minnesotan itäosissa ja Wisconsin länsiosissa. St. Paul Pioneer Pressin levikki oli vuoden 2014 laskelmien mukaan hieman noussut edellisestä vuodesta. Sen sunnuntailehden levikki oli 272 413; lukemaan kuului myös digitaalisen lehden tilanneet.
Hippalot

Lasten taidefestivaali Hippalot on Hämeenlinnassa järjestettävä lastentapahtuma, jota vietetään vuosittain heinä-elokuun taitteessa. Tapahtuma lukeutuu Suomen vanhimpiin lastenfestivaaleihin. Tapahtumapaikkana on kaupungin keskustassa sijaitseva kulttuuri- ja kongressikeskus Verkatehtaan alue. Neljäpäiväinen festivaali sisältää monenlaisia esityksiä ja työpajoja. Ohjelmassa on muun muassa musiikkia, teatteria, nukketeatteria, sirkusta, elokuvia, näyttelyitä ja kirjallisuutta.

Ohjelma

Hippaloiden ohjelma rakentuu vuosittain vaihtuvien teemojen ympärille. Tapahtumaa on vietetty mm. veden, rakkauden, fantasian, sirkuksen ja urbaanin kaupungin merkeissä. Toimintatapana on ollut, että Hippaloita kutsutaan suunnittelemaan lastenkulttuurin ammattilaisista koostuva taiteellinen suunnitteluryhmä. Monitaiteellinen tapahtuma tarjoaa festivaaliviikonloppuna monenlaista toimintaa teatterin, työpajojen, näyttelyiden, tanssin, lastenkonserttien, musiikkituokioiden, kirjallisuuden ja elokuvan parissa.
Hippaloiden liput maksullisiin esityksiin ja työpajoihin ovat tavallisesti tulleet myyntiin jo toukokuussa, mutta tapahtumassa on myös paljon ilmaisohjelmaa.

Historia

Lapsille ja nuorille suunnattu taidefestivaali järjestettiin ensimmäisen kerran Aulangolla vuonna 1978, jolloin vietettiin YK:n kansainvälistä lapsen vuotta. Hankkeen alullepanijana toimi Hämeenlinnan Miniteatterin ja Aulangon satuteatterin perustaja ja ohjaaja Kauko Soirila, jonka mielestä myös lapsille tuli tarjota korkeatasoista kulttuuria. Festivaali sai nimekseen Lastentapahtuma Aulangolla.
Neljän Aulangolla vietetyn kesän jälkeen toiminta siirrettiin Hämeen linnaan, jolloin festivaalien nimi muuttui Hämeen Linnan Lastentapahtumaksi. Festivaali järjestettiin linnassa kaikkiaan 21 vuoden ajan. Noina vuosina tapahtuma paisui ja laajeni ohjelmistoltaan maakunnallisesta juhlasta kansainväliseksi ja monipuoliseksi taiteelliseksi tapahtumaksi.
Vuonna 1996 Lastentapahtumalle myönnettiin Yleisradion Valopilkku-kunniakirja. Vuonna 1998 Finland Festivals, Suomen tärkeimpien kulttuuritapahtumien yhteistyöjärjestö, valitsi ensimmäistä kertaa vuoden festivaalin. Nimityksen sai Hämeen Linnan Lastentapahtuma. Palkitsijat perustelivat valintaa sillä, että tässä tapahtumassa korostuu pyrkimys taiteen ja yleisön vuorovaikutukseen ja aitouteen. Lasten oma taiteellinen tekeminen on tärkeää, koska lapsuus ei ole mikään silta aikuisuuteen, vaan oleellinen osa itse elämää.
Festivaali koki jälleen suuria muutoksia vuonna 2003, kun festivaalin nimi muutettiin Hippaloiksi sekä tilaisuuksia alettiin levittämään ympäri kaupunkia toreille ja kujille. Muutaman vuoden jälkeen festivaali siirtyi kulttuuri -ja kongressikeskus Verkatehtaan alueelle, kun Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX alkoi järjestää tapahtumaa.
Felicity Kendal

Felicity Ann Kendal CBE (s. 25. syyskuuta 1946) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Englannissa ja varttui osaksi Intiassa.
Kendal esiintyi elokuvassa Shakespeare Wallah (1965). Myöhemmin hänet on nähty esimerkiksi televisiosarjoissa Täyttä elämää ja Puutarhaetsivät. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1995.
Kendal on näyttelijä-manageri Geoffrey Kendalin tytär ja näyttelijä Jennifer Kendalin sisko.
Erkki V. Salokannel

Erkki Valdemar Salokannel (1. elokuuta 1923 Ylöjärvi – 24. heinäkuuta 1998 Tampere) oli suomalainen kirjailija.
Tenniskyynärpää

Hoito

Tenniskyynärpää paranee usein itsestään ajan myötä edellyttäen kipua aiheuttavan rasituksen poistumista. Käsi voidaan myös lastoittaa, jottei kättä voi käyttää ja jotta rasitus loppuu. Hoitona käytetään kipulääkkeitä. On myös mahdollista käyttää tulehduslääkkeitä. Lisäksi työn ergonomia on syytä selvittää. Hyvin kivuliaissa tapauksissa voidaan myös käyttää kortisoni- ja puudutuspistosta kipukohtaan. Erittäin hankalissa tapauksissa voidaan myös turvautua leikkaukseen
Karri Kivi

Pelaajaura

Kivi pelasi juniorina Ilveksen A-nuorten joukkueessa 1986–1988 ennen ammattilaisuraansa SM-liigan Ilveksessä vuosina 1988–1991, TPS:ssä 1991–1992, Ässissä 1992–1997 ja Kärpissä 1998–2001 (I divisioonassa kaudet 1998–2000). Hän pelasi myös Tukholman AIK:ssa kauden 1997–1998.

Valmennusura

Pelaajauransa jälkeen Kivi siirtyi valmentajaksi. Kaudesta 2002–2003 lähtien hän oli Ässissä Mika Toivolan kakkosvalmentajana hopeakauteen 2005–2006 saakka.
  Hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 päävalmentajaksi FPS:aan. Vuosina 2007–2009 hän valmensi Ässien A-juniorit hopealle (2008) ja neljänneksi (2009).
Kaudelle 2011–2012 Kivi valittiin Ässien uudeksi päävalmentajaksi. Kivi oli jo aikaisemmin toiminut Ässien liigajoukkueen valmennuksessa apuvalmentajana Ässien senhetkisen urheilujohtajan Mika Toivolan sekä Alpo Suhosen ja Pekka Rautakallion valmennustiimeissä. Kaudella 2012–2013 Kivi valmensi Porin Ässät Suomen mestaruuteen. Kauden jälkeen Kivi palkittiin Kalevi Numminen -palkinnolla kauden parhaana valmentajana.
Kivi toimi Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana 2013–2014. Joukkue voitti vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa. Toukokuussa 2014 Kivi teki kaksivuotisen sopimuksen KHL-joukkue Traktor Tšeljabinskin kanssa ja jätti nuorten maajoukkueen. Kivi irtisanottiin Traktor Tšeljabinskin päävalmentajan tehtävästä 22.10.2014. 4. marraskuuta 2015 tiedotettiin, että Kivi siirtyy kaudesta 2016–2017 alkaen Tampereen Ilveksen päävalmentajaksi kaksivuotisella kevääseen 2018 kestävällä sopimuksella. Heikon runkosarja-alun jälkeen Kivi irtisanottiin tehtävistään 30. syyskuuta 2019. Silloin 7 pelatun pelin jälkeen oli Ilveksellä koossa 3 sarjapistettä eli yhden voiton verran.

Muuta

Kivi valittiin vuoden 2013 positiivisimmaksi porilaiseksi, ja samana vuonna hänet palkittiin myös Suomen Jääkiekkoliiton ojentamalla Kalen Kannulla, toukokuussa 2013. Kalen kannu on Kalervo Kummolan lahjoittama erikoispalkinto, joka jaetaan jääkiekkovaikuttajalle merkittävän kiekkoteon johdosta Liiga-gaalassa.
Erkki Lindgren

Erkki Väinö Olavi Lindgren (25. kesäkuuta 1923 Kotka – 1991) oli suomalainen kirjailija.
Kansakoulun käynyt Lindgren työskenteli työmiehenä, näyttämömiehenä, Kotkan kaupungin rakennusviraston tuntikirjurina ja kirjaston vahtimestarina.
Kvartetti

Kvartetti on neljän soittajan tai laulajan ryhmä, joka esittää musiikkia. Vastaavasti kvartetto sävellys, joka on kirjoitettu tällaista kokoonpanoa varten.
Tyypillinen kvartetti on jousikvartetti. Se muodostuu kahdesta viulusta, yhdestä alttoviulusta ja sellosta. Yksi ensimmäisistä jousikvartettojen säveltäjistä oli Joseph Haydn. Klassismin aikana jousikvartetot oli tarkoitettu amatöörien esitettäväksi eikä niitä julkaistu partituurina vaan jokainen soittaja näki vain oman stemmansa. Haydnin jousikvartettoihin kuuluvat esimerkiksi opus 33:en kuusi erityisen nokkelaa, kepeää ja melodista kvartettoa. Kvartettojen menuetit, jotka on nimetty scherzoiksi (ital. vitsaillen), pilailevat hovitanssin kustannuksella rikkomalla tanssin rytmikuvioita yllättävillä tauoilla. Opus 33:n muissakin osissa on paljon huumoria.
Toinen yleinen kvartettityyppi on pianokvartetti joka koostuu viulusta, alttoviulusta, sellosta ja pianosta. Myöhemmin taidemusiikin piirissä on sävelletty kvartettoja hyvin erilaisille kokoonpanoille. Esimerkiksi säveltäjä Olivier Messiaenin toisen maailmansodan aikana sotavankileirillä kirjoittama Quatuor pour la fin du temps ("Maailmanlopun kvartetto") on tehty viululle, klarinetille, sellolle ja pianolle.
Jazz-musiikissa on torvisoitin-, kitara- ja saksofonikvartetteja.
Charles Pomeroy Stone

Sotilasura Yhdysvalloissa

Stone syntyi 1824 ja valmistui West Pointin sotilasakatemiasta 1845. Hän palveli Meksikon–Yhdysvaltain sodassa sotamateriaaliupseerina. Hän sai brevetin urheudestaan Molino del Reyn ja Chapultepecin taisteluista.
Meksikon-sodan jälkeen Stone tutustui 18 kuukauden ajan Euroopassa Ranskan, Preussin ja Ruotsin armeijaan. Hänet nimettiin 1851 uuden armeijan Tyynenmeren asehaaran sotamateriaalivastaavaksi. Stone päätti kuitenkin jättää armeijan 1850-luvun aikana elättääkseen perheensä paremmin.
Stone työskenteli hetken pankkiirina ja kullan välittäjänä, kunnes hän sai paikan laajan Meksikon Sonoran osavaltiossa järjestetyn mineraalikartoituksen ohjaajaksi. Hän oli joulukuussa 1860 viimeistelemässä kartoitusraporttia, kun kenraali Winfield Scott pyysi häntä järjestämään pääkaupungin Washingtonin puolustusta.
Stone nimettiin elokuussa 1861 vapaaehtoisten prikaatikenraaliksi ja hänet valittiin Potomacin armeijan oikean reunustan divisioonan johtoon. Stone johti joukkojansa 21. lokakuuta katastrofiin päättyneessä Ball’s Bluffin taistelussa. Tämän takia hänet pidätettiin helmikuussa 1862. Hän oli vangittuna kuuden kuukauden ajan, mutta häntä ei lopulta syytetty mistään. Stone vapautettiin elokuussa ja hänet määrättiin New Orleansiin Nathaniel Prentice Banksin joukkoihin. Hän toimi hetken aikaan Banksin esikuntapäällikkönä, kunnes hän jäi pois tehtävästä 15. huhtikuuta 1864. Kenraali Ulysses S. Grant antoi elokuussa Stonelle prikaatin V armeijakunnasta. Hän joutui kuitenkin eroamaan armeijasta 13. syyskuuta lavantaudin ja hermoromahduksen takia.

12 vuotta Egyptissä

Stone työskenteli sisällissodan jäkeen kaivosinsinöörinä Virginiassa. Hän hyväksyi vuoden 1870 alussa Egyptin kediivin kutsun tämän joukkojen esikuntapäälliköksi. Stone nykyaikaisti 12 vuoden ajan Egyptin armeijaa ja johti tusinaa tutkimus- ja kartoitusmatkaa Niilille ja sen ympäristöön.

Vapaudenpatsaan pystytyksen pääinsinööri

Britannian vallattua Egyptin vuoden 1882 lopulla Stone palasi Yhdysvaltoihin, missä hän sai paikan Vapaudenpatsaan rakennustöiden pääinsinöörinä. Stone sai paikan, sillä hänet tunnettiin loistavana organisaattorina. Hän valvoi rakentamisen aikana tavarankuljetuksia, varsinaisia rakennustöitä ja patsaan asentamista jalustaansa. Stone toimi myös 28. lokakuuta 1886 järjestetyssä patsaan vihkimistilaisuudessa suurmestarina.
Stone sai keuhkokuumeen tammikuussa 1887 ja kuoli 24. tammikuuta. Hänet haudattiin täysin sotilaskunnianosoituksin West Pointiin.
Tukholman raatihuone

Tukholman raatihuone (ruots. Stockholms rådhus) sijaitsee Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa, Kungsholmenin kaupunginosa-alueella. Rakennuksessa toimii nykyisin Tukholman käräjäoikeus.
Arkkitehti Carl Westmanin suunnittelema raatihuone on rakennettu vuosina 1909–1915. Rakennuksen arkkitehtuurissa on vaikutteita Vaasa-ajasta, ja siinä on myös yhdennäköisyyttä Vadstenan linnan kanssa. Vihkihuonetta ja kellarisalia koristavat taiteilija Filip Månssonin seinämaalaukset. Rakennusta uudistettiin Ruotsin tuomioistuinlaitoksen organisaatiouudistuksen yhteydessä vuonna 2007, jolloin molemmat sisäpihat saivat lasikaton ja niiden yhteyteen rakennettiin kahden kerroksen verran uusia toimistotiloja.
Elisabet (elokuva)

Juoni

On vuosi 1558. Roomalaiskatolinen Englannin Maria I (Kathy Burke) kuolee kohtusyöpään, jolloin hänen protestanttisesta sisarpuolestaan, Elisabetista (Cate Blanchett), tulee uusi kuningatar. Elisabet on aiemmin ollut vangittuna epäiltynä juonittelusta Marian murhaamiseksi. Nyt hänet kuitenkin vapautetaan kruunajaisia varten. Elokuva näyttää Elisabetin kosijoiden ympäröimänä (kosijoihin kuuluu muun muassa Anjoun herttua Henrik (Vincent Cassel), Ranskan tuleva kuningas, jolle Elisabet antaa kuitenkin rukkaset), ja Burghleyn paroni William Cecil (Richard Attenborough) usuttaa nuorta kuningatarta menemään naimisiin, sillä se turvaisi tämän vallan. Elisabet aloittaa kuitenkin suhteen lapsuudenrakastettunsa, Leicesterin jaarli Robert Dudleyn (Joseph Fiennes), kanssa. Cecil on kuitenkin hyvin tietoinen salasuhteesta ja tekee selväksi sen, ettei monarkilla ole oikeutta yksityiselämään.
Elisabet joutuu valtakautensa aikana kohtamaan useita uhkia, kuten Norfolkin herttuan (Christopher Eccleston), hänen katolisen serkkunsa Skotlannin Maria Stuartin, joka juonittelee hänen murhaansa, sekä Skotlannin nykyisen hallitsijan, Marie de Guisen (Fanny Ardant), joka liittoutuu Ranskan kanssa voidakseen hyökätä Englannin kimppuun. Elokuvan lopussa Norfolk teloitetaan rangaistukseksi juonistaan, ja Elisabetin neuvonantaja Francis Walsingham (Geoffrey Rush) salamurhaa Marie de Guisen.
Elisabet karkottaa Dudleyn pysyvästi hovistaan, kun hän saa tietää tämän olevan naimisissa. Seuraavaan elokuvaan mennessä Elisabet lakkaa harrastamasta miesten kanssa seksiä kokonaan, koska hän uskoo sellaisten suhteiden antavan miehille liiaksi valtaa häneen. Katkaistuaan yhteydet Dudleyyn Elisabet alkaa käydä yhä ankarammaksi ja määrätietoisemmaksi: eräässä kohtauksessa hän valmistelee huolella puhetta uppiniskaiselle parlamentille muuttaakseen Englannin protestanttiseksi maaksi.
Elisabet saattaa myös käyttäytyä silloin tällöin armottomasti; hän esimerkiksi tuomitsee silmääkään räpäyttämättä teloitettavaksi ihmisiä, joiden hän uskoo olevan uhaksi vallalleen, ja ottaa oikeaksi kädekseen machiavelliläisen Walsinghamin, joka on täysin kykynevä kiduttamaan ja tappamaan ihmisiä omin käsin.
Elisabet on näin ollen muuttunut paljon elokuvan alusta, jolloin hän oli lämminsydäminen ja melko romanttinen nuori neito. Kyseinen naiivi tyttö ei olisi kuitenkaan sopinut kuningattareksi, joka hallitsi ja kontrolloi ympärillään parveilevia miehiä. Elisabetin luoteen muutos onkin yksi elokuvan suurimmista teemoista.
Elokuva päättyy Elisabetin omaksuessa valkeakasvoisen ja -pukuisen ”Neitsytkuningattaren” roolin ja aloittaessa Englannin kultaisen aikakauden.
Yūta Tabuse

Seurajoukkueet

Tabuse syntyi Jokohamassa urheilullisille vanhemmille. Hän ei ollut lapsena hyvä baseballissa eikä pitänyt jalkapallosta, joten hän aloitti koripallon pelaamisen yhdeksänvuotiaana. High school -joukkueensa Tabuse johdatti kolmeen peräkkäiseen kansalliseen mestaruuteen. Vuosituhannen taitteessa Tabuse lähti opiskelemaan Yhdysvaltoihin: hän opiskeli BYU–Havaiji-yliopistossa opiskelukielimahdollisuuden vuoksi. Ensimmäisen yliopistokautensa koripalloilijana Tabuse menetti NCAA:n ulkomaalaispelaajasäännön vuoksi, ja hänen toinen kautensa kariutui selkävammaan. Kauden 2001–2002 hän pelasi BYU–Havaijin Seasiders-joukkueessa.
Pelattuaan kauden yliopistossa Tabuse palasi Japaniin, missä hänet palkittiin kauden 2002–2003 Alvark Tokyossa pelattuaan Japanin pääsarjan vuoden tulokkaana. Vuonna 2003 Tabusesta tuli ensimmäinen NBA:n kesäliigassa pelannut japanilainen.
Syksyllä 2004 Tabuse ylsi NBA-joukkue Phoenix Sunsin kokoonpanoon mutta kärsi loukkaantumisesta. 3. marraskuuta 2004 Tabusesta tuli ensimmäinen NBA:ssa pelannut japanilainen: Atlanta Hawksia vastaan hän heitti seitsemän pistettä. Tabuse edusti Sunsia vielä kolmessa muussa NBA-ottelussa ennen kuin joukkue luopui hänestä.
Vuonna 2008 Tabuse palasi pelaamaan Japanin pääsarjaan.

Maajoukkue

Tabuse edusti Japanin miesten maajoukkuetta muun muassa Kiinan AM-kilpailuissa 2015, missä Japani sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelun Iranille 68–63. Hän edusti Japania myös nuorten maajoukkueissa.
Kulkkila

Kulkkila on kylä Kokemäellä Satakunnassa entisen Kauvatsan kunnan alueella. Se sijaitsee Sääksjärven etelärannalla Kauvatsanjoen alkukohdan länsipuolella. Kulkkila on läheisessä yhteydessä sen itäpuolella sijaitsevien Sääkskosken ja Plättilänmaan kylien kanssa.
Kulkkilassa toimi oma koulu vuosina 1913–1982. Koulutalo sekä 1800-luvulta peräisin oleva, hyvin säilynyt Vähtärin taloryhmä ovat Kulkkilan kylän näkyvimmät maamerkit.
Alueella tuotetaan nykyisin paljon mansikkaa, jonka viljelyyn kyläläisiä alkoi innostaa Kulkkilan koulun ensimmäinen opettaja K. V. Koskilahti. Sääksjärven rannoilla on monia kesämökkejä.

Historiaa

Kulkkilasta on tehty yksittäisiä kivikautisia esinelöytöjä, mutta ne eivät välttämättä todista alueen olleen silloin asuttu. 1500-luvulta lähtien kylä tunnetaan maanviljelyn, karjanpidon, kalastuksen ja metsästyksen harjoittamispaikkana. Lisää viljelyalaa raivattiin kaskeamalla. 1800-luvulla kylä tunnettiin vuohistaan ja kutunjuustostaan.
1700-luvun alkupuolelle asti Kulkkilan kylä kuului Suur-Huittisten pitäjään.
Kamomillasaunio

Lääkekasvina

Kamomillateetä on käytetty luonnonlääkkeenä vatsavaivoihin sekä lievän ahdistuksen ja unettomuuden hoitoon. Se sisältää apigeniini-nimistä flavonoidia. Nukahtamista auttavaa ominaisuutta ei ole tutkittu kontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa.
Kamomilla sisältää kumariinia halpojen kanelien tapaan. Kumariini on myrkyllistä maksalle ja voi altistaa syövälle. Sen vuoksi kamomillateen käyttöä suositellaan kohtuudella. Kamomilla voi aiheuttaa myös keskenmenon aiheuttavia kohdun supistuksia, joten raskaana oleville sitä ei suositella.
Kamomillasauniota ei pidä sekoittaa jalosauramoon (Anthemis nobilis), joka tunnetaan myös roomalaisena kamomillana. Kamomillasaunio puolestaan tunnetaan yleisesti saksalaisena kamomillana.
Matti Miikki

Matti Nikolai Miikki (30. joulukuuta 1889 Ruokolahti – 9. heinäkuuta 1960 Imatra) oli maanviljelijä, kunnallisneuvos ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Miikin vanhemmat olivat talollinen Matti Heikinpoika Miikki ja Katri Mälkiä. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten maanviljelijänä ensin Ruokolahdella vuoteen 1948 saakka ja sitten Imatralla vuosina 1948–1960. Miikki teki opintomatkat Norjaan 1939 ja Puolaan 1956.
Miikki oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1930–1960 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä 1930–1945, Kymen läänin itäistä vaalipiiriä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiriä 1948–1960. Hän kuului myös valtiontilintarkastajiin ja oli toisena valtiovarainministerinä Kekkosen III hallituksessa 1951–1953. Miikki kuoli kesken vaalikauden ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Mikko Kaarna.
Miikki toimi presidentin valitsijamiehenä vuoden 1950 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Imatran kauppalanvaltuuston jäsenenä ja Ruokolahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana sekä kunnallislautakunnan esimiehenä ja rahastonhoitajana. Miikki sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1954. Miikki oli myös muun muassa Maalaisliiton Karjalan piirin puheenjohtajana 1945–1960 ja puolueen Etelä-Karjalan piiritoimikunnan jäsenenä ja rahastonhoitajana.
Miikki oli naimisissa vuodesta 1912 Miina Joutosen kanssa. He saivat kuusi lasta.
Robert Kazinsky

Ura

Kazinsky valmistui Guildford School of Acting -koulusta vuonna 2005. Hän sai pian valmistumisensa osan televisiosarjasta Dream Theam. Kazinsky näytteli Sean Slateria englantilaisessa saippuasarjassa EastEnders vuosina 2006–2009. Hänet erotettiin sarjasta, kun hän aiheutti skandaalin Britanniassa pommittamalla mallia sopimattomilla tekstiviesteillä ja kuvilla. 
Kazinskylla on ollut vierailurooleja sarjoissa Kova laki: Los Angeles ja Perhesiteet. Vuonna 2013 hän alkoi näytellä yhdysvaltalaisessa sarjassa True Blood. Hän on näytellyt valkokankaalla elokuvissa Red Tails, Timeless ja Pacific Rim.

Yksityiselämä

Kazinsky syntyi Haywards Heathissä West Sussexissa ja kasvoi Cuckfieldissä Brightonin lähellä. Hänellä on vanhempi veli Michael. Kazinsky on juutalainen ja puhuu sujuvasti hepreaa. Hänellä on puolalais-venäläiset sukujuuret.