Ihmisen pituus

Ihmisen pituus vaihtelee yleisesti ottaen vähän verrattuna muihin ihmisen anatomisiin ominaisuuksiin. Yleensä pituus noudattaa normaalijakaumaa. Poikkeuksellinen pituus on usein jättikasvun tai lyhytkasvuisuuden aiheuttamaa. Pituuteen vaikuttavat perimä, ravinto ja ympäristötekijät.
Aikuiset miehet ovat maailmanlaajuisesti keskimäärin 166 senttimetriä pitkiä ja naiset 154 senttimetriä. Keskiarvoisesti pisimmät ihmiset elävät 2010-luvulla Euroopan maissa, kuten Alankomaissa, Latviassa ja Virossa.

Tekijät

Ihmisen pituus on vahvasti perinnöllinen ominaisuus. Kaksostutkimusten mukaan noin 90 % pituudesta on geneettisesti määräytynyttä.
Ihmisen pituus määräytyy usean geenimuunnoksen yhteisvaikutuksesta. Suurin vaikutus on joillain harvinaisilla muunnoksilla, jopa yli kaksi senttimetriä. Kansainvälinen tutkijaryhmien konsortio Genetic Investigation of Anthropometric Traits (GIANT) on vuoteen 2017 mennessä tunnistanut lähes 800 geenimuunnosta, jotka vaikuttavat ihmisen pituuteen. Löytöjen myötä pituuden heritabiliteetista on nyt selvitetty 27,4 prosenttia. Ensimmäiset 700 geenimuunnosta löydettiin vuonna 2014 genominlaajuisen riippuvuustutkimuksen avulla, jossa skannataan suuri määrä genomeja. Näin löydetään yleisiä muunnoksia, joilla on kullakin kuitenkin korkeintaan vain yhden millimetrin vaikutus pituuteen. Vuonna 2017 ryhmä käytti ExomeChip-menetelmää, jolla se löysi 83 harvinaisempaa muunnosta, joita esiintyy korkeintaan viidellä prosentilla ihmisistä. Nämä muunnokset vaikuttavat proteiineja koodaaviin geeneihin, ja niistä 24:llä on yli yhden senttimetrin vaikutus pituuteen.
Sisäsiittoisuus ja siitä aiheutuva homotsygoottisuus heikentää pituuskasvua. Vuonna 2012 julkaistun 35 000 ihmisellä tehdyn tutkimuksen mukaan serkusten lapset ovat keskimäärin 3 senttimetriä lyhyempiä kuin lapset, joiden vanhemmat eivät ole toisilleen sukua.
Ihmisen pituuskasvuun vaikuttavat myös ympäristötekijöiden vaikutukset hänen terveyteensä. Ulkoiset rasitteet vähentävät kasvua. Tarpeellisen ravinnon saanti lisää kasvua. Ympäristötekijöiden vaihtelun johdosta samojenkin populaatioiden keskipituudet ovat voineet vaihdella suuresti sukupolvesta toiseen. Huonoina aikoina kuten sodan aikana väestön keskipituus on usein väliaikaisesti laskenut. Kivikautisen Gravetten kulttuurin aikaiset eurooppalaiset metsästäjä-keräilijämiehet olivat keskimäärin 183 senttimetriä pitkiä. Kun maanviljelys tuli Eurooppaan noin 8000 vuotta sitten, miesten keskipituus aleni lyhyessä ajassa 20 senttimetriä. Muutoksen on arveltu johtuneen ruokavalion proteiinipitoisuuden äkillisestä vähenemisestä viljaan siirtymisen johdosta. Seuraavien seitsemän tuhannen vuoden aikana eurooppalaisten keskipituus ei suuresti kasvanut, joskin hyvin syönyt yläluokka oli selvästi tavallista kansaa pitempää. Amerikkaan siirtolaisiksi lähteneet englantilaismiehet tosin kasvoivat 12 senttimetriä Uuden maailman hyvien maatalousmahdollisuuksien ansiosta. Teollinen vallankumous ja kaupungistuminen heikensivät 1800-luvulla jälleen länsimaalaisten ravinnonsaantia ja suojautumista taudeilta, mikä lyhensi keskipituutta. Vasta 1870-luvulla, kun ravitsemus, hygienia ja terveydenhuolto paranivat, alkoivat myös eurooppalaiset jälleen pidentyä. Sen jälkeen eurooppalaiset ovat pidentyneet yli senttimetrin vuosikymmenessä aina 2000-luvulle asti. Myös muun maailman parantunut ravitsemus- ja terveydenhuoltotilanne on aiheuttanut sen, että esimerkiksi korealaiset ja iranilaiset ovat pidentyneet huomattavasti.
Monissa maissa ympäristötekijät eivät enää hidasta ihmisten kasvua, joten geneettinen maksimipituus on saavutettu, eikä keskipituus enää kasva. Joissain riisiä paljon kuluttavissa Aasian maissa ihmisillä on ilmeisesti vielä kasvun varaa, sillä proteiinin liian vähäinen saanti estää siellä ihmisiä kasvamasta täyteen mittaansa.

Seuraukset

Lyhyiden ihmisten on useissa tutkimuksissa todettu elävän keskimäärin vanhemmiksi kuin pitkien. Pitkillä ihmisillä on esimerkiksi suurempi riski sairastua syöpään tai veritulppaan kuin lyhyiden, ja heillä myös loukkaantumisen riski on suurempi. Sardiniassa vuonna 2012 tehdyn tutkimuksen mukaan lyhyen miehen elinkaari on keskimäärin noin kaksi vuotta pitempi kuin muiden miesten.
Joissain urhelulajeissa urheilijan pituudella voi olla vaikutusta hänen menestymiseensä. Pitkillä urheilijoilla on etua lajeissa, joissa ulottuvuudesta on hyötyä, kuten nyrkkeily, uinti, koripallo ja lentopallo. Lyhyydestä on hyötyä lajeissa, joissa ketteryys ja nopeus ovat tärkeitä, kuten voimistelussa. Pikajuoksijat ovat usein pitkiä, koska he hyötyvät pitkästä askeleesta, mutta kestävyysjuoksijat ovat usein lyhyitä, sillä lyhyellä juoksijalla on pieni energiankulutus. Joissain lajeissa, kuten jalkapallossa ja baseballissa, korkeimmalla huipulla on nähty eripituisia pelaajia.

Suomalaisten pituus

Vuonna 2011 julkaistujen uusien kasvukäyrien mukaan suomalaisten nuorten miesten keskipituus on 180,7 senttimetriä ja nuorten naisten keskipituus 167,5 senttimetriä. Vuonna 2013 tehtyjen mittausten mukaan 25–74-vuotiaiden suomalaisten miesten keskipituus oli 178 senttimetriä ja naisten 164 senttimetriä. 25–34-vuotiaiden suomalaisten miesten keskipituus oli 179 senttimetriä ja naisten 166 senttimetriä.
Suomalaisista nuorista miehistä alle 167-senttimetrisiä tai yli 195-senttimetrisiä on molempia yksi prosentti. Alle 155-senttimetristen ja yli 180-senttimetristen nuorten naisten osuus on myös prosentin verran ikäluokassaan.
Suomen pisimmät ihmiset ovat Lounais-Suomessa (Turku ja Loimaa), jossa 25–34-vuotiaiden miesten keskipituus oli 180 senttimetriä ja naisten 167 senttimetriä.
Suomalaiset lapset ovat nykyisin huomattavasti pidempiä kuin 1959–1971 syntyneet, ja lapset saavuttavat loppupituutensa aiempaa nopeammin. Vuonna 1922 suomalaisen 25-45-vuotiaan miehen keskipituus oli 171 senttimetriä.