google/wiki40b huggingface dataset:
Orlovravuri

Ominaisuudet

Orlovravurin säkäkorkeus on 160–170 cm. Väriltään orlov on tavallisesti kimo mutta joskus myös musta tai ruunikko.
Orlovravurin pää on pieni ja arabimainen, joskus hieman karkeatekoinen, samoin korvat ovat pienet. Kaula on pitkä, joutsenkaula on tyypillinen. Lavat saattavat olla pitkät. Rintakehä on leveä, selkä pitkä ja suora, vahva lanne ja risti ja vahva takaosa, lihaksikkaat, pyöreät lautaset. Jalat ovat pitkät ja sirot mutta vahvat, ja etusäären ympärys on yli 20 cm.

Historia

Orlovravuri on nimetty rodun 1770-luvulla kehittäneen kreivi Orlovin mukaan. Rotu sai alkunsa arabianhevosen (erityisesti rodun kantaisänä pidetyn Smetanka-oriin) ja erirotuisten eurooppalaisten tammojen risteytyksistä. 1800-luvulla orlovravuri oli maailman nopein ravihevonen. Amerikanravurin kehityttyä nopeammaksi orlovravurista jalostettiin 1900-luvulla amerikanravuria käyttämällä uusi orlovia nopeampi lämminveriravurirotu, venäjänravuri.
Storytelling (elokuva)

Juoni

Elokuva koostuu kahdesta toisiinsa liittymättömästä tarinasta, joissa näyttelijätkään eivät ole samoja. Ensimmäinen (nimeltään ”Fiction”) kertoo collegen luovan kirjoittamisen kurssista, jonka miespuolinen opettaja hakeutuu suhteisiin naisopiskelijoidensa kanssa. Jälkimmäinen episodi (”Non-Fiction”) kertoo dokumenttiryhmästä, joka kuvaa opiskelupaikkaa hakevaa lukiolaispoikaa ja hänen perhettään.
Karinainen

Kylät ja kulmakunnat

Karinaisten vanhoja kyliä ovat Karinainen, Kiukainen, Kyrö, Mäenpää, Närppi, Suutarla ja Tilkanen. Rahkio muodostettiin kyläksi useiden kylien yhteisniitystä 1830-luvulla. Muihin kulmakuntiin kuuluu muiden muassa Heikinsuo.
Suurin kyläkeskus on varsinkin teollisuustyöpaikkoja tarjoava Kyrön taajama, jonka rautatieasemalla myös matkustajajunat pysähtyivät vuosina 1876–1990.

Kulttuuriympäristö

Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä Karinaisissa ovat Kyrön rautatieasema ja Mäenpään kylä.

Ruokakulttuuri

Karinaisten pitäjäruoaksi valittiin 1980-luvulla perunasoseesta ja ohrajauhosta keitetty pastanttipuuro.
Erkylä

Erkylä on Hausjärven kylä, jossa sijaitsee muun muassa Erkylän kartano. Siellä oli myös 1958-2015 korkea teräsbetoninen Erkylän linkkitorni. Suomen sisällissodan aikana 21. huhtikuuta 1918 kylässä käytiin saksalaisten ja punakaartin välinen Erkylän taistelu.
Vuosina 1976–1983 Hyvinkään taiteilijaseura järjesti Erkylässä kuvataiteen kesätapahtumaa nimeltä Erkylän Ometta. Ometta on vanhaa suomen kieltä ja tarkoittaa navettaa.
Salla Eerola

Salla Eerola (o.s. Suominen, s. Turku) on suomalainen balettitanssija. Hän on tanssinut Suomen Kansallisbaletissa vuodesta 1996 ja sen tähtitanssijana vuodesta 2009 alkaen.
Eerola aloitti tanssimisen 3-vuotiaana satubaletissa. Eerola opiskeli Turun konservatoriossa Mirja-Liisa Herhin johdolla vuosina 1994–1995. Hän on opiskellut myös Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa ja suorittanut lisäopintoja tanssikursseilla. Vuonna 2004 Eerola vieraili Tanskan kuninkaallisessa baletissa Pähkinänsärkijän Klaaran roolissa (Alexei Ratmanskyn koreografia).
25. maaliskuuta 2010 Eerola sai Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinnon. Hän vastaanotti palkintomaljan ja siihen kuuluvan 8 000 euron palkinnon Kansallisoopperan näyttämöllä Prinsessa Ruususen kauden 2010 ensimmäisessä esityksessä.
Eerolan puoliso Jaakko Eerola on myös balettitanssija. Perheeseen kuuluu kaksi lasta.
Helmi Liukkonen

Elämä ja ura

Helmi Liukkosen vanhemmat olivat liikemies Abraham Liukkonen ja Alma Korhonen. Hän kävi Helsingin konservatorion 1923–1927 ja opiskeli yksityisesti laulua Maikki Järnefeltin ja Väinö Lehtisen johdolla. 1930-luvun alussa Liukkonen teki opintomatkoja Itävaltaan ja Italiaan. Liukkosella oli kiinnitys Suomalaiseen oopperaan 1929–1935. Hän esiintyi muun muassa teoksissa Santuzza, Turandot, Tosca ja Aida. Vuonna 1934 Liukkonen vieraili Malmössä ja Lontoossa.
Liukkonen toimi Lohjan Musiikkiopiston opettajana 1960-luvulla.
Helmi Liukkonen avioitui oopperalaulaja Martti Seilon kanssa 1936.
Work Bitch

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon ohjasi Ben More ja se julkaistiin 1. lokakuuta 2013.  Se kuvattiin 7.-9. syyskuuta 2013 Malibussa, Kaliforniassa.
Kauko Kotivuori

Kauko Olavi Kotivuori (s. 31. tammikuuta 1922 Viipuri) on suomalainen kirjailija.
Kotivuori teki käsikirjoituksen Rauni Mollbergin 1972 ohjaamaan tv-elokuvaan Sotaerakko ja muokkasi käsikirjoituksesta myöhemmin romaanin. Sotaerakko kertoo Heikki Klemetti nimisestä metsätyömiehestä joka jää talvisodan alkaessa yksin tiettömälle rajaseudulle kun muut asukkaat evakuoidaan kovassa kiireessä. Metsätöistä palaava Heikki löytää vain tyhjän kylän ja navettaan jääneen karjan. Talven ajan Heikki asuu autiossa talossa, hoitaa karjaa ja kuuntelee kaukaa kuuluvia sodan ääniä. Eräällä hiihtoretkellä pyrkiessään kotirintamalle hän löytää haavoittuneen venäläissotilaan Fedjan ja kiskoo tämän suurin ponnistuksin asunnolleen jossa sotilas tervehtyy. He ystävystyvät mutta sodan loppuvaiheissa ystävyys katkeaa äkillisesti.
Elokuvassa tapahtumat sijoittuvat Pohjois-Karjalaan kun taas romaanissa tapahtumapaikkana on Kainuu.
Sirittäjä

Koko ja ulkonäkö

Sirittäjä on jonkin verran suurempi kuin pajulintu, selkäpuolelta vihreämpi ja alta puhtaan valkea. Valkoinen alapuoli rajoittuu jyrkästi keltaiseen kurkkuun. Sukupuolet ovat samanväriset. Lajin pituus on 11–13 senttimetriä ja paino 9–10 grammaa.
 Laulu on tunnusomainen, heleä sirinä, joka alkaa parilla hitaalla lyönnillä ja kiihtyy loppua kohden: ikään kuin pyörittäisi pientä kolikkoa kovalla alustalla. Usein laulun lomassa kuuluu hömötiaismainen ”hyy”. Toisinaan lintu innostuu esittämään laululentoa. Varoitusääni on ”tjöö”.
Vanhin suomalainen rengastettu sirittäjä on ollut 8 vuotta, 10 kuukautta ja 21 päivää vanha.

Levinneisyys

Sirittäjä pesii lähes koko Euroopassa. Lajia tavataan Etelä-Suomessa melko tavallisena, joskin harvalukuisena, rehevissä korkearunkoisissa lehti- ja sekametsissä, pohjoisempana harvinaisempi Kuusamon seuduille asti. Suomessa pesii noin 100 000- 200 000 paria sirittäjiä.
Sirittäjä on muuttolintu, joka muuttaa elo–syyskuussa trooppiseen Afrikkaan ja palaa sieltä toukokuussa – kesäkuun alussa.

Elinympäristö

Sirittäjät elävät rehevissä korkearunkoisissa lehtimetsissä ja sekametsissä, joissa on runsaasti lehtipuita. Pensaskerros ei saa olla tiheää, mutta kenttäkerroksessa saa mielellään olla runsaasti sananjalkoja tai saniaisia.

Lisääntyminen

Pesä on maassa ruohoston kätkössä. Muninta alkaa toukokuun loppupuolella. Naaras munii tavallisesti kuusi munaa ja hautoo niitä noin 13 vuorokautta. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä noin kaksiviikkoisina.

Ravinto

Sirittäjä on hyönteissyöjä, jonka ruokalistaan kuuluvat myös hämähäkkieläimet.
Şükrü Saracoğlu

Mehmet Şükrü Saracoğlu (1887 – 27. joulukuuta 1953) oli turkkilainen tasavaltalaisen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi maansa talousministerinä vuosina 1927–1930, oikeusministerinä 1933–1938, ulkoministerinä 1938–1942, pääministerinä 1942–1946 ja parlamentin puhemiehenä 1948–1950. Hän oli myös Fenerbahçe SK -seuran puheenjohtajana vuosina 1934–1950. Jalkapallostadion Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu on nimetty Saracoğlun mukaan.
Matra Mistral

Matra Mistral on ranskalaisvalmisteinen infrapunahakuinen ilmatorjuntaohjus, jota valmistaa MBDA (ennen Matra BAe Dynamics). Mistral tuli käyttöön 1988. Ohjus perustuu vanhempaan SATCP-ohjukseen. Ohjuksen tehokas kantama on 5,3 kilometriä, lentonopeus 800 m/s (mach 2,6) ja räjähdysainemäärä 2,95 kg. Rakettimoottori on kiinteäpolttoaineinen.
Mistral-ohjuksista on luotu lähitorjunta-ase kuuden ohjuksen Sadral, joka on varustettu automaattisella pikalautauksella. CSEE:n valmistama tulenjohtojärjestelmä on kytketty alustaan ja siinä on TV-kamera ja FLIR. Järjestelmä painaa yhteensä 1080 kg ja operaattorikonsoli 280 kg.
Kahden ohjuksen alustalle rakennettu laivoihin asennettava järjestelmä on Simbad ja neljän ohjuksen järjestelmä on saanut nimen Tetral. Simbad RC ja Tetral ovat kauko-ohjattuja kun taas Simbadia käyttää optisin tähtäimin erillinen ampuja.

Käyttö Suomessa

Suomessa ohjus oli käytössä Suomen merivoimissa osana Rauma-luokan ohjusveneiden ilmatorjunta-aseistusta. Puolustusvoimien merkintä aseelle on ItO 91, eli Ilmatorjuntaohjus, numero perässä merkitsee käyttöönottovuotta Suomessa (1991). Kun Rauma-luokka modernisoitiin vuosina 2010–2013 aluksia ei enää varustettu ilmatorjuntaohjuksin.
Viro hankkii ensimmäiselle jalkaväkiprikaatilleen Mistral-ohjukset.
Hugo Hertzberg

Hugo Hertzberg (13. lokakuuta 1864 Lauttakylä, – 12. huhtikuuta 1947 Porvoo) oli liikemies ja pankinjohtaja 1920-luvulla. Hänen perustamansa Etelä-Pohjanmaan Pankki meni konkurssiin vuonna 1931 suuren kohun saattelemana.
Hertzbergin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Reinhold Hertzberg ja Valborg Haebeth Tryykori. Hän suoritti lukion koulussa Svenska klassiska lyceum i Åbo. Avioliiton hän solmi vuonna 1897 Maria Gabriella Reinin kanssa. Maria Rein oli Thiodolf Reinin tytär.
Hertzberg kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1882. Hän oli sen jälkeen perustamassa Helsinkiin kirjapainoa Lilius & Hertzberg, joka teki melko vaativia painotöitä esimerkiksi 1918 itsenäistyneelle Viron valtiolle. Samalla Hertzberg pyöritti myös meklariliike Hertzberg & Co:ta. Osa tästä yrityksestä muutettiin vuonna 1917 Etelä Suomen Pankki Osakeyhtiöksi. Tämän vaiheen aikana Hertzbergiä syytettiin lehdistössä koronkiskonnasta. Pankki fuusioitiin vuonna 1927 Liittopankkiin. Tämän jälkeen Hertzberg oli Suomen Kauppapankin johtaja, mutta vuonna 1928 hän perusti Lapualle Etelä-Pohjanmaan Pankki Oy:n. Sillä oli parhaimmillaan kuusi sivukonttoria, joista Hertzberg itse johti Helsingin konttoria. Pankki meni konkurssiin lokakuun 1931 lopussa niin, että osakkaat menettivät kaiken sijoittamansa ja tallettajatkin 24 % saatavistaan. Pankin asioita selviteltäessä tuli esille monia väärinkäytöksiä, jotka eivät kuitenkaan olleet Hertzbergin syytä. Tästä huolimatta lehdistö kaatoi epäselvyydet Hertzbergin syyksi, ja hänen maineensa ryvettyi. Hän myös menetti konkurssissa koko omaisuutensa. Hän vetäytyi liiketoiminnasta eläkepäiville Porvooseen.
Pyhän Hengen ritarikunta

Pyhän Hengen ritarikunta (ransk. L'ordre du Saint-Esprit) oli Ranskan kuningaskunnan arvokkain kunniamerkkejä myöntänyt ansioritarikunta. Se perustettiin vuonna 1578. Kunniamerkin nauhan tunnusväri oli vaaleansininen. Ritarikunnan suurmestarina toimi Ranskan kuningas.

Historia

Ranskan kuningas Henrik III perusti vuoden 1578 viimeisenä päivänä l’ordre et milice du benoît Saint-Esprit -nimisen kunniamerkkiritakunnan. Se sai nimensä viittauksena helluntaihin, Pyhän Hengen vuodattamisen päivään, jolloin Henrik III oli kruunattu Ranskan kuninkaaksi.
Ritarikunnan jäsenten tuli olla katolisia, aatelisia vähintään 3. esipolvesta lähtien, sekä vähintään 35 vuoden ikäisiä. Hallisijasuvun jäsenille riitti 15 vuoden ikä ja hallitsijan pojat vastaanottivat kunniamerkin kasteensa yhteydessä. Kaikkien Pyhän Hengen ritarien oli kuuluttava myös Pyhän Mikaelin ritarikuntaan. Tämän vuoksi ritaria kutsuttiin usein yhdistetyllä nimellä Kuninkaallisten ritarikuntien ritari, Chevalier des Ordres du Roi. Vaikka ritarikunnan jäsenyys oli periaatteessa varattu ainoastaan korkeimmalle ranskalaiselle ylhäisölle, myönsi kuningas Henrik IV rajatun määrän kunniamerkkejä myös ulkomaisille, ja jopa ei-katolisille monarkeille.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1791 Pyhän Hengen ritarikunta lakkautettiin, mutta perustettiin uudelleen restauraation myötä 1814. Tällöin muun muassa Venäjän keisari Aleksanteri I palkittiin ritarikunnan kunniamerkillä. Kuningas Ludvig Filip lakkautti ritarikunnan uudelleen noustuaan valtaistuimelle 1830.

Nykypäivä

Pyhän Hengen ritarikunta jäi kuitenkin toimimaan hallitsijasukuun sidottununa, dynastisena ritarikuntana, jonka kunniamerkkejä lukuisat myöhemmät Ranskan kruununtavoittelijat ovat kantaneet. Nykyisin sen suurmestarina toimii Hänen Kuninkaallinen Korkeutensa Pariisin kreivi.
Donetskin kansallinen yliopisto

Poikkeusjärjestelyt separatistitoiminnan takia syksyllä 2014

Syksyllä 2014 Donbassin sodan alettua Itä-Ukrainassa yliopisto antoi kotisivullaan yhteysosoitteekseen Donetskin kampuksen sijaan Länsi-Ukrainan Vinnytsjassa sijaitsevan hallinnollisen osoitteen. Niin sanotun "Donetskin kansantasavallan" Venäjä-mieliset separatistit olivat tuolloin vallanneet muun muassa DonNU:n päärakennuksen. Sittemmin separatistit ilmoittivat sulkevansa esimerkiksi yliopiston Ukrainan historian laitoksen, jonka opettajat eivät suostunet vannomaan uskollisuutta "kansantasavallalle". Aseistetut separatistit kertoivat siirtävänsä tilat Moskovan valtionyliopiston (MGU) ja Moskovan humanistisen valtionyliopiston sivutoimipisteiden käyttöön. Osoitteenmuutoksellaan ja kotisivuillaan yliopisto viestitti halustaan pysyä osana Ukrainan yliopistojärjestelmää. Opettajista suuri osa siirtyi työskentelemään uudessa osoitteessa Vinnitsassa, mutta opiskelu oli paljolti etäopiskelua. Useimmat Itä-Ukrainan separatistialueella aiemmin sijainneet yliopistot olivat siirtäneet ainakin hallintonsa pois kapinallisalueelta.
Veen emonen

Veen Emonen ja Väinämöinen

Daniel Juslenius väitti vuonna 1747, että Väinämöinen on nimenä samaa juurta kuin Veen Emonen. Tämä saattaa perustua siihen, että nimet kuulostavat laulettuina jonkin verran toisiltaan. Myöhempi tutkimus ei tue käsitystä, sillä Väinämöinen on yleensä selvästi miehinen hahmo, ja Väinämöisen nimelle on uskottavampikin etymologia, jonka mukaan se perustuu sanaan väinä. Martti Haavion mukaan Jusleniuksen ajatus oli "huvittava virhe-etymologia". Kuitenkin Väinämöinen liittyy monilla muilla tavoin veteen, kuten jo nimen pohjalla oleva sana väinä.
Sami Ensio

Koulutus

Ensio suoritti lukio-opiskelun Kastellin lukiossa Oulussa. Diplomi-insinöörin tutkinnon hän suoritti Teknillisessä korkeakoulussa teknillisen fysiikan koulutusohjelmassa, johon sisältyi vuoden ulkomaanopiskelujakso Yhdysvalloissa. Lisäksi Ensio on suorittanut opintoja Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa.
Opiskeluaikanaan Ensio oli mukana opiskelijatoiminnassa ja toimi muun muassa Fyysikkokillan hallituksessa ja Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan edustajistossa. Opintojensa jälkeen Ensio oli perustamassa Fyysikkoalumnia ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuonna 2005 Ensiolle myönnettiin Fyysikkokillan kultainen ansiomerkki.

Ura

Ensio työskenteli valmistuttuaan televiestinnän konsultointitoimistossa Omnitelessä sekä piti tietotekniikan peruskursseja Teknillisessä korkeakoulussa.
Innofactorin toimitusjohtajana ja yrittäjänä Ensio aloitti 1.1.2000. Kansainvälistymisen osalta merkittävänä askeleena oli tanskalaisen Bridgeconsulting A/S:n yritysosto vuonna 2012. Muita merkittäviä Innofactorin yritysostoja ovat olleet atBusiness Oy vuonna 2013, Cinteros AB vuonna 2015 sekä Lumagate-konserni vuonna 2016.
Ohjelmistoyrittäjät ry valitsi Ension vuonna 2011 Vuoden ohjelmistoyrittäjäksi. 
Ensio on toiminut lukuisissa luottamustehtävissä Teknologiateollisuudessa vuodesta 2013, muun muassa hallituksen jäsenenä.
Hän on toiminut myös Elinkeinoelämän keskusliitossa useissa luottamustehtävissä vuodesta 2015 alkaen. Vuonna 2018 Ensio valittiin Elinkeinoelämän keskusliiton Yrittäjävaltuuskuntaan sekä työvaliokunnan jäseneksi. Ensio jatkaa Elinkeinoelämän keskusliiton Yrittäjävaltuuskunnassa vuonna 2019.
Dalhart Subdivision (BNSF)

Liikenne

Yhdessä Coloradon La Juntaan johtavan lähes samansuuntaisen Boise City Subdivisionin kanssa peräkkäiset rataosat Dalhart Subdivision, Twin Peaks Subdivision ja Spanish Peaks Subdivision muodostavat kaksoisyhteyden Coloradossa sijaitsevan Pueblon kaupungin ja Amarillon välille. BNSF Railway käyttää Dalhart Subdivisionia pääasiassa pohjoiseen menevän liikenteen reittinä, Boise City Subdivisionin toimiessa etelään kulkevan liikenteen reittinä.
Liikenne koostuu pääasiassa tyhjistä hiilijunista, jotka liikennöivät Power River Basinin sekä Texasin hiilivoimaloiden välillä. Etelään päin suuntautuvaa liikennettä on satunnaisesti Amarillon ja Dalhartin välisellä osuudella. Union Pacific Railroadilla on radankäyttöoikeus Amarillon ja Dalhartin välillä.
Pääsiäissaari

Maantiede

Pääsiäissaari on vulkaaninen saari Polynesian saaristossa. Saaren pinta-ala on 163 neliökilometriä. Saari sijaitsee noin 3 700 kilometriä länteen Chilen rannikolta ja noin 2 000 kilometrin päässä lähimmästä asutusta saaresta Pitcairnista. Muodoltaan saari on kolmiomainen ja sen kärjet ovat sammuneita tulivuoria.
2,269

Väestöryhmät

Saarella asui noin 6 370 asukasta vuonna 2015, joista suurin osa asuu saaren ainoassa kaupungissa Hanga Roassa. Vuonna 2002 oli 59,85 % polynesialaisia rapanuita, suurin osa muista on peräisin Chilestä. Saarella puhutut kielet ovat espanja ja rapanui.

Hallinto

Pääsiäissaari on Chilen maakunta ja kunta, jota hallitaan sen mukaisesti. Saarella on kuvernööri, jonka nimittää tasavallan presidentti, sekä pormestari ja kunnanvaltuutettuja, jotka valitaan vaalein.
Mauri Jaara

Mauri Jaara (s. 1958) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Oulussa. Jaaralla on A-ajolupa sekä A-lisenssi. Vuoden 2014 loppuun mennessä hän on ohjastanut 21 357 lähtöä, joista hän on voittanut 3 090 lähtöä ja palkintorahoja runsaat 5,7 miljoonaa euroa.
Valdainkarjalaiset

Valdainkarjalaiset olivat Valdain ylängöllä nykyisellä Novgorodin alueella asunut karjalaisryhmä. Alkuperältään he olivat 1600-luvulla Venäjälle paenneiden Käkisalmen läänin asukkaiden jälkeläisiä. Paikallinen varsinaiskarjalan murre oli lähellä tverinkarjalaisten kielimuotoa.
Novgorodin seudulla karjalaisia asettui varsinkin Valdain lähellä sijainneen Iverskin luostarin maille. Vuonna 1661 luostarin mailta mainitaan 22 karjalaista kylää. Myöhemmin osa luostareiden ja tilanherrojen talonpojista pakeni verohelpotusten toivossa valtion omistamille maille. 
1800-luvun puolivälissä Novgorodin läänissä laskettiin olleen 27 076 karjalaista, joista suurin osa asui noin 90 kylässä Valdain kihlakunnassa ja sen lähiseuduilla Borovitšin, Demjanskin ja Kresttsyn kihlakunnissa. Valdain kihlakunnan Ivantejevon, Jedrovon, Novotroitsyn ja Zimogorjen volosteissa sekä Demjanskin kihlakunnan Robežin volostissa karjalaiset muodostivat suurimman osan väestöstä.
Vanhauskoisiin tihvinänkarjalaisiin verrattuna hajallaan asuneet valdainkarjalaiset venäläistyivät varsin nopeasti. Jo 1850-luvulla monet heistä olivat kaksikielisiä, ja esimerkiksi Mstajoen varrella lapset puhuivat enää harvoin karjalaa. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan Novgorodin läänissä oli 9 980 karjalaa äidinkielenään puhuvaa. Heistä 5 808 asui Valdain, 1371 Tihvinän, 1076 Borovitšin, 571 Belozerskin, 525 Demjanskin ja 424 Kresttsyn kihlakunnissa. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan karjalaisia oli Novgorodin läänissä yhteensä 858 henkeä, joista Valdain kihlakunnassa 494, Demjanskin 274, Borovitšin 47 ja Malaja Višeran kihlakunnassa 23. Todellisuudessa heidän määränsä lienee ollut jonkin verran suurempi. Vuonna 1911 karjalaa puhuttiin vielä 62:ssa Valdain seudun kylässä, tosin osassa niistä lapset eivät enää osanneet kieltä.
Suomalaisista kielen- ja kansanperinteen tutkijoista valdainkarjalaisten luona kävivät V. R. Petrelius vuonna 1892, Väinö Salminen vuonna 1906 ja Juho Kujola vuonna 1910. Petrelius ja Salminen kirjoittivat muistiin kansanrunoja, satuja, arvoituksia ja lauluja. Kujola keräsi 1150 sanastomuistiinpanoa ja laati Valdain karjalaiskylien luettelon. 
Virolaiset kielentutkijat aloittivat Valdain karjalaismurteen tutkimisen Paul Aristen ja Paula Palmeosin johdolla 1950-luvun alussa. Tuolloin karjalaa puhuttiin vielä kahdessatoista Valdain eteläpuolella sijainneessa kylässä. Viimeiset valdainkarjalaiset asuivat 1980-luvulla nykyisen Jedrovon kunnan Markovon kylässä.
Gustaf Alexander Aminoff

Gustaf Alexander Aminoff (4. elokuuta 1876 Kristiinankaupunki – 28. lokakuuta 1938 Vaasa) oli suomalainen pormestari, asianajaja ja ruotsiksi kirjoittanut runoilija.
Aminoffin vanhemmat olivat varatuomari, postijohtaja Feodor Alexander Aminoff ja Hilda Wilhelmina Stendahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1895 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1902. Aminoff toimi Pietarsaaren kaupunginviskaalina 1905–1907 sekä Kaskisten pormestarina 1907–1912. Myöhemmin hän toimi asianajajana Kaskisissa, Seinäjoella ja Vaasassa.
Gediminaksen ritarikunta

Gediminaksen ritarikunta (liett. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordinas) on liettualainen ritarikunta, joka perustettiin 16. helmikuuta 1928.
Ritarikunta sai nimensä Liettuan suurruhtinas Gedimin mukaan, joka hallitsi liettuaa vuosina 1316–1341. Kunniamerkki jaetaan viiteen luokkaan ja kolmeen mitaliin.
Enchilada

Enchilada on rullalle kääritty täytetty maissitortilla, joka kuorrutetaan yleisimmin juustolla ja tomaattikastikkeella sekä gratinoidaan uunissa. Täyte vaihtelee, ja enchiladoja tehdään monenlaisilla liha-, juusto- ja vihannestäytteillä.
Koivun rautatieasema

Historia

Aseman rakennukset piirsi 1907 rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellström ja ne valmistuivat pääosin 1908. Asemarakennus on tyypillinen V luokan asema, jonka yhteydessä olivat sekä asemahuone että asemamiehen asunto. Asemapuiston alueelle rakennettiin myös makasiini, liiteri ja kellari. Asemapuiston miljööseen rakennettiin aseman valmistumisvuonna 1908 lisäksi junanlähettäjän asunto piharakennuksineen.
Asemalla toimi pitkään asemapäällikön rouvan hoitama asemakahvila. Pisimpään kahvilaa pitivät asemapäällikkö Pauli Vierimaa vaimoineen. Siirryttäessä dieselveturivetoisiin juniin ja junamäärien vähetessä Koivun asema koki taantumuskauden. Kahvilanpito päättyi 1957 dieselvetureiden yleistyttyä ja pysähdysten muututtua lyhyiksi. Lättähattujen käytön loppuessa 1988 myös matkustajamäärät vähenivät. Nykyisin Koivun ratapihaa käytetään vain junien kohtaamisiin.
31. toukokuuta 2003 henkilöliikenteen pysähdykset Koivussa lopetettiin kokonaan. Asema oli miehittämätön 2003–2004, jolloin rataosan Laurila–Kemijärvi liikenteenohjaustoiminnot keskitettiin hoidettaviksi kaukokäytöllä Oulusta käsin. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus on yksityisomistuksessa, ja rakennus sekä aseman ympäristö on museoviraston suojelukohde. Aseman piharakennuksiin kuuluvat edelleen muun muassa kellari, sauna ja liiteri.
Lapin sodan aikana pohjoista kohti vetäytyvät saksalaiset hävittivät polttamalla järjestelmällisesti lähes kaiken tielleen osuvan. Koivun asema kuitenkin säästyi tuhoamiselta, samoin kuin Hirvaan rautatieasema sekä Rovaniemen ensimmäinen rautatieasemarakennus.
Yleisradion kesäkuussa 2012 toteuttamassa Juhannusjuna-lähetyksessä Joulupukki nousi kyytiin Koivun asemalla.

Taavetti Lukkarinen ja Antti Palomäki

26. joulukuuta 1915 Koivun rautatieasemalla jäi kiinni Taavetti Lukkarinen kolmen saksalaisen sotavangin auttamisesta pakoon, minkä tuloksena hänet lopulta hirtettiin vajaata vuotta myöhemmin. Joulukuussa 1916 asemalla murhattiin konstaapeli Antti Palomäki. Hänet ampuivat jääkäriliikkeen aktivistit Antti Isotalo ja Johan Snellman.
Sun Pharmaceutical Industries

Historiaa

Vuonna 2014 Sun Pharmaceutical Industries hankki enemmistön intialaisesta kilpailijastaan Ranbaxy-lääkeyhtiöstä. Nämä kaksi Intian suurinta lääkevalmistajaa yhdistyivät sittemmin, joskin osin Intian kilpailuviranomaisen vaatimuksesta merkittäviäkin osia aiemmasta Ranbaxystä piti myydä pois. Virallisesti yhdistyminen saatettiin päätökseen maaliskuussa 2015, mutta Sun Pharma pyrki myymään pois joitain Ranbaxy-liitoksen tuomia lääketeollisuuskonserninsa osia vielä alkuvuonna 2016.
Nyttemmin Sun Pharmaceutical Industries tulkitsee yrityshistoriansa alkaneen Ranbaxy-lääkeyhtiön perustamisesta vuonna 1961. Ranbaxy järjesti osakeannin ja listautui pörssiin vuonna 1973. Varsinaisen Sun Pharmaceutical Industries -yhtiön perusti Dilip Sanghvi perheineen vuonna 1983 lääkevalmistajaksi Vapissa, Gujaratissa. Vuonna 1986 Sun Pharmaceutical Industries siirsi hallintonsa Mumbaihin. Vuonna 1994 Sun Pharma listautui pörssiin. Historiansa aikana Sun Pharma on kasvanut merkittävästi osake-anneilla ja yritysostoja tekemällä.