google/wiki40b huggingface dataset:
Kosode

Kosode (jap. 小袖) on japanilainen kimonon tapainen vaate. Sana kosode on nykyaikaisen kimonon edeltäjän nimitys ja tarkoittaa "pienihihaista" vaatetta. Kosodelle tyypillistä ovatkin juuri pienet hihat. Joskus museoiden historiallisista kimonoista käytetään kimonon sijaan nimitystä kosode. Alun perin se oli alemman luokan päällisvaate ja ylemmän luokan alusvaate. 1500-luvun alussa siitä tuli yleisesti käytetty päällysvaate, joka myöhemmin kehittyi nykyään tunnetuksi kimonoksi.
Kosoden ja kimonon erottelu on vaikeaa johtuen termien käytöstä: historiallisina aikoina kosodeksi kutsuttiin vaatekappaletta, joka vastaa nykyaikana kimonoksi kutsuttua vaatetta; kimonoksi kutsuttiin mitä tahansa vaatekappaletta. Nykykimonokin on kosode, vaikka termiä käytetään harvemmin.

Ulkonäkö

Vaate ommellaan samoin kuin kimono, mutta 1500–1600 luvun kankaat olivat yleensä hieman nykyisiä kimonokankaita leveämpiä (40cm leveitä, eivät nykyiseen tapaan 35–37cm leveitä), joka muutti vaatteen mittasuhteita. Kosode-kimonossa on kaksi migoro-vartalokappaletta, jotka yhdistetään selästä. Kaksi lyhyempää palaa ommellaan kiinni suorakulmaisiksi hihoiksi. Kaksi lisäpalaa ommellaan vaatteen etupuolelle lisäämään tilavuutta ja lopuksi lisätään kaulus.

Tyyppejä

Kosodet ja kimonot erotellaan niiden materiaalin, kuviointityylin tai mallin ja käyttötarkoituksen mukaan.

Muoteja

Keichō-kaudella 1596–1615 muodikkain oli kosode, joka oli jaettu tilkkutyötä muistuttaviin, solmuvärjäyksellä toteutettuihin alueisiin, jotka viimeisteltiin pienillä kuvioaiheilla, käsin maalaten ja lehtimetallilla.
Edo-kaudella kosoden koristelut tulivat hovin ja samuraiden käyttöön usein japanilaisten ja kiinalaisten runojen teemoista.
Kanbun-kaudella 1661–73 kosodeissa oli muotia kookas, koko  vaatteen etu- tai takapinnan kattava koristelu (maalaus). Taakse yleensä tehtiin dramaattinen kaari olkapäiltä oikealle puolelle.
Saša Papac

Ura

Papac aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000 NK Široki Brijegin joukkueessa, jossa hän pelasi 14 ottelua ja teki yhden maalin. Sittemmin hän edusti Itävallassa Kärntenia ja Austria Wieniä sekä Skotlannissa Rangersia. Bosnian maajoukkueessa Papac teki debyyttinsä vuonna 2001 ja pelasi kaikkiaan 31 maaottelua.
Mitsuo Matayoshi

Poliittinen ohjelma

Ohjelmansa mukaan Matayoshi toimeenpanee viimeisen tuomion nykyisessä poliittisessa järjestelmässä. Hänen suunnitelmansa ensimmäinen askel on tulla Japanin pääministeriksi. Sen jälkeen hän uudistaa Japanin yhteiskunnan ja ryhtyy Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeriksi. Matayoshi tulee hallitsemaan maailmaa uskonnollisen ja poliittisen legitimiteetin kautta. Maailman talousjärjestelmää muutetaan siten, että kaikki valtiot ovat omavaraisia ja perustuvat maataloudelle. Hän syyttää ulkomaalaisia pysyvän asuinpaikan ja kansalaisoikeuksien saamisesta. Hän haluaa kaikkien etnisesti ei-japanilaisten ihmisten palaavan esi-isiensä kotimaahan, vaikka he olisivat syntyperäisiä japanilaisia. Hän haluaa Yhdysvaltojen vetävän pois asevoimansa muiden maiden tukikohdista, mukaan lukien Okinawalta. Viimeisen tuomion jälkeen hän syöksee synnintekijät tuleen.

Vaalit

Matayoshi oli esillä monissa vaaleissa vuosien 1997 ja 2013 välillä, mutta ei voittanut. Hän tuli tunnetuksi omalaatuisista kampanjoista, joissa hän kehotti vastaehdokkaita tekemään itsemurhan harakirin kautta, vaikka harakirille on olemassa myös kohteliaampi käsite seppuku. Useimpien japanilaisten poliitikkojen tavoin hän tiedotti kampanjoistaan pakettiautosta, johon on asennettu jättimäiset kaiuttimet. Useimmista japanilaisista poliitikoista poiketen hän lausui kampanjan iskulauseita kabukista vaikutteita saaneella tyylitellyllä äänellä.
Henkilökortti

Suomi

Suomessa Poliisin myöntämä henkilökortti toimii henkilötodistuksena ja rajoitetusti matkustusasiakirjana. Nykyisin kaikki poliisin myöntämät henkilökortit ovat sirullisia, lukuun ottamatta alaikäisille ilman huoltajan suostumusta myönnettävää ja väliaikaista korttia. Sirulliset henkilökortit toimivat myös Väestörekisterikeskuksen kansalaisvarmenteena. Varmenne mahdollistaa henkilön luotettavan tunnistamisen sähköisessä asioinnissa. Sirullisen henkilökortin ja sosiaaliturvakortin yhdistyttyä 1. kesäkuuta 2004 oli mahdollista liittää poliisin myöntämään henkilökorttiin myös sairausvakuutustiedot. Vuodesta 2017 sairausvakuutustietojen lisääminen henkilökorttiin ei ole enää mahdollista. Sairausvakuutustietojen liittäminen henkilökorttiin saattoi aiheuttaa muutoksia ulkomailla pidempään oleskeluun: etenkin EU-alueella työskennellessään henkilö ei tällöin yleensä kuulunut Suomen sairausvakuutuksen piiriin. Niinpä Kelalla oli henkilökorttilain mukaan oikeus pyytää poliisia peruuttamaan kortti. Käytännössä poliisi myös peruutti kortin Kelan pyynnöstä. Tilalle saattoi tarvittaessa saada uuden kortin. Ajokortti ei ole henkilöllisyystodistus.

Hakeminen

Poliisi myöntää henkilökortteja, alaikäisen henkilökortteja sekä väliaikaisia kortteja. Henkilökortti ja alaikäisen henkilökortti ovat voimassa 5 vuotta ja väliaikainen henkilökortti korkeintaan 4 kuukautta. Henkilökortti haetaan henkilökohtaisesti poliisilta, ja se maksetaan hakemusta jätettäessä. Henkilökorttia haettaessa on oltava mukana myös 1 valokuva, luotettava selvitys henkilöllisyydestä ja huoltajan suostumus, mikäli hakija on alle 18-vuotias. Alaikäisen henkilökorttia haettaessa ei tarvita huoltajan suostumusta, mutta se ei toimi matkustusasiakirjana. Henkilökortti noudetaan mieluiten henkilökohtaisesti poliisilaitokselta, mutta sen voi myös noutaa valtuutettu asiamies tai se voidaan pyynnöstä lähettää hakijalle postitse.

Matkustusasiakirja

Suomalaisella henkilökortilla voi matkustaa seuraaviin maihin: Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Espanja, Irlanti, Iso-Britannia, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Kypros, Latvia, Liettua, Liechtenstein, Luxemburg, Malta, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Saksa, San Marino, Slovakia, Slovenia, Sveitsi, Tšekki, Unkari ja Viro. Pohjoismaiden välillä erillistä matkustusasiakirjaa ei tarvita, mutta henkilöllisyys on muutoin pystyttävä tarvittaessa osoittamaan. Muualle matkustaessa tulee käyttää passia.
Stanton Friedman

Stanton Terry Friedman (29. heinäkuuta 1934 – 13. toukokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen ufologi. Hän valmistui Chicagon yliopistosta 1955. ja toimi 14 vuotta ydinfyysikkona yhtiöissä:General Electric, General Motors, Northrop Grumman Electronic Systems, TRW|TRW Systems, Aerojet General Nucleonics ja McDonnell Douglas.
Friedman oli virallisena tutkijana Roswellin tapauksessa.
SETI-ohjelmasta hänellä on poikkeava näkökanta.
1968 Friedman esitti kongressin edustajainhuoneessa, että UFOt ovat totta.
Suvanto (kylä)

Suvanto on noin kolmenkymmenen asukkaan kylä Kemijokeen laskevan Kitisen varressa Pelkosenniemen kunnassa, noin 11 kilometriä sen kirkonkylästä luoteeseen. Suvanto on yksi harvoja Lapin kyliä, joita saksalaiset eivät polttaneet Lapin sodassa, ja sen kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennuskanta onkin Museoviraston suojeluksessa. Suvanto valittiin Lapin kauneimmaksi kyläksi 1987, ja vuonna 1991 sille myönnettiin Europa Nostra -palkinto tunnustuksena ainutlaatuisen kulttuuri- ja rakennusympäristön säilyttämisestä ja sen eteen tehdystä arvokkaasta työstä.
Zarathos

Historia

Zarathos on voimakas demoni, joka uinui maapallon pinnan alla aikakausia kunnes voimallinen loitsija K'Nutu kutsui hänet jälleen hereille. Velho K'Nutu lupasi Zarathokselle tasaisen uhrilahjan sieluja kunhan demoni vain pitäisi heimon viholliset loitolla. Liitto kukoisti ja Zarathoksen ympärille kehittyi paljon erilaisia palvontamenoja. 
Tämä herätti lopulta Mefiston huomion. Mefisto arveli Zarathoksen olevan uhka omalle pahuuden valtakunnalleen ja haastoi tämän taisteluun. Mefisto voitti ottelun Centuriouksen, sieluttoman miehen avulla. 
Zarathos pakotettiin palvelemaan Mefistoa tuonpuoleisessa, vaikka demoni olikin liian voimakas tuhottavaksi kokonaan. Mefisto lähettikin voimakkaan Zarathoksen maan pinnalle tuomaan hänelle sieluja. Myöhemmin Zarathos löysi itselleen Johnny Blaze -nimisen miehen, jonka ruumiin Zarathos riivasi – synnyttäen näin Aaveajajan.
Chet Walker

Elämä ja ura

Walker pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1959–1962 Bradleyn yliopiston joukkueessa. Syracuse Nationals varasi Walkerin NBA:han 12. varausvuorolla vuoden 1962 varaustilaisuudessa. Hän edusti NBA-urallaan, vuosina 1962–1975, Nationalsia, myöhemmin Philadelphia 76ersia, ja Chicago Bullsia. Walker on NBA:n historian tarkimpia vapaaheittäjiä ja oli vapaaheitoissa sarjan tarkin kaudella 1970–1971. Hän voitti 76ersissä NBA:n mestaruuden vuonna 1967, ja hänet valittiin NBA:n tähdistöotteluun seitsemän kertaa. Tulokaskaudellaan Walker valittiin NBA:n tulokkaiden tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 2012 Walker nimettiin Basketball Hall of Fameen.
Mietoisten kirkko

Historia

Mietoisista muodostettiin Mynämäen kappeliseurakunta vuonna 1641, jonka jälkeen Lehtisten kartanon isännän Henrik Klaunpoika Flemingin rahoittama ja rakennuttama Mietoisten kirkko pystytettiin nykyiselle paikalleen vuosina 1641–1643. Fleming rakennutti kirkon Mynäjoen rannalle, vain parin kilometrin päähän asuinpaikastaan Lehtisten kartanosta. Alun perin kirkko oli keskiaikaisen mallin mukainen, pohjaltaan suorakaiteen muotoinen ja varsin vaatimaton harmaakivikirkko. Puinen kellotapuli oli aluksi erillinen. Tapuli laudoitettiin ja punamullattiin vuonna 1754. Hautaaminen kirkon lattian alle on päättynyt vuonna 1799.
Kirkkoa on laajennettu vuonna 1724, jolloin rakennettiin kirkon sakaristo ja puinen eteinen. Laajennuksia on tehty myös vuonna 1829, jolloin kirkkoa pidennettiin.  Nykyinen kirkontorni on lisätty 1818–1819, jolloin myös kirkon ränsistyneestä puutapulista on luovuttu. Kirkkoon saatiin urut vuonna 1860, mutta ne korvattiin uusilla vuonna 1973. Kamiinat kirkkoon saatiin vuonna 1896, rovasti Lönnmarkin valitettua kirkon kylmyyttä. Sähkövalot asennettiin vuonna 1939 ja keskuslämmitysjärjestelmä vuonna 1968. Kirkon tornin kivien saumat on uusittu kalkkilaastilla vuosina 2000 ja 2002. Vuonna 2010 saumat uusittiin viimeisimmän kerran käyttäen sementtilaastia, sillä aikaisemmilla korjauskerroilla saumoissa käytetty laasti ei ole pysynyt kiinni seinissä.

Sisätilat

Mietoisten kirkko on yksilaivainen ja tynnyriholvattu. Nykyinen uudistettu jugendsisustus on peräisin vuodelta 1911 ja se on arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema. Uudistuksessa kirkon penkit ja saarnastuoli maalattiin vaalealla tammijäljitelmäootrauksella. Sisustusta muutettiin vuonna 1968 jolloin kirkon väritys tummeni ja penkit sekä virsitaulut maalattiin tummalla maalilla ja katto maalattiin tumman siniseksi. Samalla peitettiin myös penkkien koristeleikkaukset. Alttariseinä ja sen lasimaalaukset on säästetty Launiksen suunnittelemassa asussa.
Mietoisten kirkon vanhinta esineistöä ovat keskiaikanen koivupuinen krusifiksi noin 1500-luvulta ja hiekkakivinen 1200-luvulta tehty kasteallas, jotka lienevät peräisin Hietamäen kappelista. Kirkon valkoinen, lahjoituksena saatu könninkello on 1800-luvun puolivälistä. Myös kirkon katon kristallikruunut ovat lahjoituksena saatuja, muun muassa nelihaaraisen kristallikruunun on lahjoittanut Kaukurlan Kauppilan entinen isäntä J. Lythman vuonna 1885. Kirkon tornissa säilytetään myös useita vanhoja esineitä, kuten vaivaistukki, entinen krusifiksi, mustapenkki ja jalkapuu.

Kirkkoympäristö

Mietoisten kirkko ympäristöineen luokiteltiin valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi Museoviraston vuonna 1993 julkaisemassa inventoinnissa mutta ei enää vuonna 2009 julkistetussa uudessa inventoinnissa.
Rudolf Friml

Rudolf Friml (7. joulukuuta 1879 Praha – 12. marraskuuta 1972 Hollywood) oli tšekkiläissyntyinen säveltäjä, joka otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1971. Hän oli ASCAP:n alkuperäisjäsen.
Friml opiskeli Prahan konservatoriossa ja kierteli parikymppisenä kansainvälisesti pianistina Jan Kubelíkin seurassa. Hänen opettajiinsa kuului Antonín Dvořák. Viimeisen Yhdysvaltain-kiertueensa jälkeen (1906) Friml muutti pian New Yorkiin. Hän korvasi vuonna 1912 Victor Herbertin Broadway-musikaali The Fireflyn säveltäjänä. Hänen muita töitään ovat Rose-Marie ja The Vagabond King. Vuonna 1934 Friml siirtyi Hollywoodiin, jossa hän työskenteli musikaalielokuvissa.
Friml teki sävellyksensä useimmiten yksin, mutta hän teki myös yhteistyötä monien merkittävien sanoittajien, kuten Otto Harbachin, P. G. Wodehousen, Rida Johnson Youngin, Oscar Hammerstein II:n, Brian Hookerin, Cliff Greyn ja Harold Atteridgen kanssa.
Steve Guerdat

Ura

Guerdat saavutti yksilökilpailun olympiakultaa hevosellaan Nino des Buissonnets vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Vuoden 2008 kesäolympialaisista Guerdat ja Jalisca Solier saavuttivat joukkuekilpailun pronssia. Guerdat oli mukana myös vuoden 2004 kesäolympialaisissa. EM-kilpailuista Guerdat on saavuttanut joukkuekilpailun kultaa vuodelta 2009, hopeaa vuodelta 2005 ja pronssia vuodelta 2003. Guerdat on valmentanut muun muassa Formula 1 -kuljettaja Kimi Räikkösen ex-vaimoa Jenni Dahlmania.
Myös Guerdat'n isä Philippe Guerdat on esteratsastaja, joka kilpaili kaksissa kesäolympialaisissa.
Öljysora

Öljysora on tiepäällyste. Öljysora valmistetaan runkoaineesta, sideaineesta ja vedenkestävyyttä parantavasta lisäaineesta. Kiviaineksena käytetään yleensä 0–16 mm tai 0–18 mm mursketta ja sideaineena bitumiöljyä.
Öljysoraa ei tielle levitettäessä tarvitse lämmittää kuten asfalttia, vaan se levitetään tielle tasaisena kerroksena kylmiltään ja jyrätään siihen saman tien tiiviiksi. Pienempiä routahalkeamia paikkaillaan usein valuttamalla halkeamiin jähmettyvää bitumia. Jos päällyste on pahoin vaurioitunut, se voidaan karhia, eli repiä, tasoittaa ja tiivistää päällyste uudelleen, sekä lisätä massaa tarvittaessa.
Öljysora keksittiin jo vuonna 1901 ja sen keksijä oli englantilainen maanmittari Edgar Purnell Hooley.
Kylpyankka

Kylpyankka tai kumiankka on uivan ankan muotoinen kelluva leikkikalu. Nykyään kylpyankat valmistetaan yleensä muovista, aiemmin myös kumista. Kylpyankkoja käytetään verrattomasti yleisimmin kylpiessä mutta myös koirien ja pikkulasten leikkikaluina. Vaikka kylpyankkoja valmistetaan kaiken kokoisia ja -värisiä, on tavallisin mielikuva kylpyankasta pieni ja keltainen, oranssinokkainen ankka.
Kylpyankka saattaa puristettaessa päästää vinkuvan tai vaakkuvan äänen. Joskus ankassa on reikä, jotta sitä voitaisiin käyttää veden ruiskuttamiseen. Kylpyankat ovat myös pienen harrastajajoukon keräilykohde. Guinness World Records mainitsee maailman suurimman kumiankkakokoelman käsittävän 2 583 yksilöä (vuonna 2007).
Kylpyankan historia on hämärän peitossa, mutta sen syntyvaiheet ovat epäilemättä vahvasti kytköksissä kumiteollisuuden alkuun sekä kumisten ja vinkuvien lelujen kehitykseen 1800-luvun loppupuolella.
Vuonna 2001 The Sun -lehti uutisoi, että jopa kuningatar Elisabet II käyttää kylpyankkaa kylpyhuoneessaan Buckinghamin palatsissa. Ankan huomasi kylpyhuonetta maalannut työmies, jonka mukaan sen päässä oli pieni puhallettava kruunu.
Kiinasta Seattleen matkalla olleesta rahtialuksesta joutui vuonna 1992 myrskyn aiheuttamassa onnettomuudessa Tyyneen valtamereen 29 000 Friendly Floatees -merkkistä kylpylelua, joukossa muun muassa kilpikonnia, ankkoja, majavia ja sammakoita. Tuulet ja merivirrat kuljettivat niistä tuhansia Alaskaan, mutta osa kulkeutui Beringinsalmen lävitse. Lelut oli suunniteltu kestämään taaperoikäisten kylpyleikkejä, ja osa niistä selvisikin jäiden läpi Atlantille. Niiden kulkureitit ja -nopeudet ovat antaneet tutkijoille lisätietoa merivirroista.
Kylpyankoilla on järjestetty myös kilpailuja, usein hyväntekeväisyystarkoituksessa. Kylpyankkakisassa osanottajat ostavat ankkoja, jotka merkitään ja lasketaan esimerkiksi jokeen. Ensimmäinen maaliviivan ylittänyt ankka voittaa. Esimerkiksi Turun päivänä vuonna 2013 Turussa laskettiin veteen 5 000 ankkaa, joiden tuotto lahjoitettiin Itämeren suojeluun.
Niittynurmikka

Ulkonäkö ja koko

Niittynurmikka kasvaa 20–70 cm korkeaksi. Sen lehdet ja korsi ovat tummanvihreät, usein hiukan sinisen vivahtavat. Lehdet ovat kourumaisia ja kärjistään veneenmuotoisia. Kukintona on 10–20 cm pitkä, harmahtavanvihreä röyhy, jonka tähkylät ovat soikeita.

Levinneisyys

Niittynurmikkaa tavataan lähes koko pohjoisella pallonpuoliskolla Siperian ja Kanadan pohjoisosia sekä Alaskaa ja Grönlantia lukuun ottamatta. Niittynurmikasta on useita huonosti määriteltyjä alalajeja; koska se on suosittu rehukasvi, sen siementä on kuljetettu eri puolille maailmaa ja kotoperäiset kannat ovat sekaantuneet.

Käyttö

Niittynurmikkaa kasvatetaan rehu- ja laidunkasvina sekä nurmikkosekoituksissa.
Se kasvaa hitaasti mutta kestää hyvin tallaamista. Yhdysvalloissa sitä kutsutaan nimellä Kentucky Bluegrass. Se oli aiemmin suosittu golfkenttien ruoholaji, mutta se ei kestä kovin lyhyeksi leikkaamista ja on siksi jäänyt syrjään.
Jack Herer

Jack Herer (18. kesäkuuta 1939 New York, New York, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 2010 Eugene, Oregon, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kannabisaktivisti, joka tunnetaan erityisesti ”hamppuraamattuna” pidetyn Keisarilla ei ole vaatteita (engl. The Emperor Wears No Clothes) -kirjan kirjoittajana.
Herer oli entinen republikaani ja sittemmin tunnettu hamppuaktivisti. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, edellä mainittu Keisarilla ei ole vaatteita ja Grass. Hänen elämästään on tehty myös dokumentti The Emperor of Hemp.
Herer kannatti kannabiksen dekriminalisointia, mikä ilmenee hänen kirjastaan:
»Jos kaikki fossiiliset polttoaineet johdannaisineen, kuten myös puun käyttö paperin valmistukseen ja rakentamiseen kiellettäisiin planeetan säästämiseksi, kasvihuoneilmiön suunnan kääntämiseksi ja metsien häviämisen lopettamiseksi, silloin vain yksi vuosittain uudistuva luonnonvara kykenisi tyydyttämään valtaosan maailman paperi- ja tekstiilitarpeista; vastaamaan kaikesta maailman liikenteen, teollisuuden ja kotien energiatarpeista sekä samanaikaisesti vähentämään saastumista, kunnostaen maaperää ja puhdistaen ilmakehää…
Ja tuo aine on – se sama, joka on tehnyt kaiken sen ennenkin – kannabis, hamppu… marihuana!»
Herer myös lupasi 100 000 dollaria sille, joka pystyy kumoamaan kyseisen väitteen. Hänen mukaansa on nimetty Jack Herer kannabislajike. Hän pyrki kaksi kertaa Yhdysvaltain presidentiksi, vuonna 1988 saaden 1 949 ääntä ja vuonna 1992 saaden 3 875 ääntä.
Palkomahongit

Tuntomerkit

Suvun erikoistuntomerkki on kukassa, jossa on neljä erillistä verholehteä, mutta vain yksi terälehti (muut joko puuttuvat kokonaan tai ovat surkastuneita). Hetiö käsittää viisi toiminnallista hedettä ja kaksi joutohedettä. Palot ovat pitkulaisia, puutuneita, ja niissä on mustia siemeniä, jotka ovat punakeltaisen tai punaisen siemenvaipan ympäröimiä.

Käyttö

Monet lajeista tuottavat puuainesta, joka on käyttökelpoista huonekaluihin ja paikallisesti rakennuksiin. Tunnetuin näistä lajeista on länsiafrikkalainen Afzelia africana, jota käytetään myös koristepuuna. Se kasvaa metsänreunamilla ja savanneilla ja saavuttaa n. 30 metrin korkeuden. Sen kukat ovat tuoksuvia; terälehti on valko- ja punasuoninen. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja nahkeita.
VG Cats

VG Cats (Videogame Cats) on englanninkielinen Scott Ramsoomairin julkaisema verkkosarjakuva, jonka päähenkilöinä ovat kaksi kissaa. Sarjakuva ei ole yhtenäinen jatkuva tarina, vaikka päähahmot ovat lähes aina samat. Aiheina ovat yleisesti videopelit ja erityisesti niiden parodiointi.
Réunioninbulbuli

Levinneisyys

Réunioninbulbulia tavataan kotoperäisenä Réunionin saarella. Sen kannaksi on arvioitu 41 000 yksilöä, ja sen kannankehitys on runsastuva. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Luke Rowe

Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Solaris (kirja)

Juoni

Romaani kertoo ihmiskunnan epätoivoisesta yrityksestä saada kontakti kaukaisen planeetan elämänmuotoon.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat tulevaisuuteen. Ihmiset ovat löytäneet Solarikseksi nimetyn planeetan, joka on lähes kokonaan valtamerimäisen superorganismin peitossa. Meren tutkimuksesta on kehkeytynyt kokonaan oma tieteenala, mutta kaikki yritykset luoda yhteys jollain tasolla tietoiseksi epäiltyyn mereen ovat tähän saakka epäonnistuneet. Solariksen-tutkimusta planeetalla tekevälle asemalle saapuu psykologi Kris Kelvin, joka saa todistaa ensimmäiseltä yhteydeltä vaikuttavia tapahtumia, joiden alullepanijana on tutkijoiden sijaan meri itse.
Iakob Gogebašvili

Iakob Gogebašvili (georg. იაკობ გოგებაშვილი, Iak'ob Gogebašvili; 15. lokakuuta 1840 – 1. kesäkuuta 1912) oli georgialainen opettaja, lastenkirjailija ja journalisti, jota pidetään Georgian nykyaikaisen kasvatustieteen perustajana. Jokainen georgialainen on vuodesta 1880 lähtien oppinut lukemaan äidinkieltään hänen laatimansa aapisen Deda ena (georg. დედა ენა 'äidinkieli') avulla. Muokattua laitosta käytetään Georgian kouluissa nykyäänkin.

Elämäkerta

Gogebašvili syntyi Varianin kylässä Gorin lähellä Georgiassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Köyhän perheen isä oli pappi Simon Gogebašvili. Iakob opiskeli Gorin ja Tbilisin seminaarissa, ennen kuin lähti Kiovan teologiseen akatemiaan vuonna 1861. Samanaikaisesti hän kävi luonnontieteen luennoilla Kiovan yliopistossa, jossa hän tutustui venäläisten ajattelijoiden, kuten Aleksandr Herzenin, Vissarion Belinskin ja Nikolai Tšernyševskin, poliittisiin ajatuksiin. Toisin kuin moniin hänen aikansa Georgian älymystön jäseniin, häneen kuitenkin vaikutti enemmän Gorin ja Tbilisin seminaarin uskonnollinen tausta kuin venäläiset radikaalit. Gogebašvili palasi Georgiaan vuonna 1863, ja hän opetti aritmetiikkaa ja maantiedettä Tbilisin seminaarissa. Seminaarin opiskelijat vierailivat hänen asunnossaan, jossa voitiin turvallisesti keskustella taiteesta ja politiikasta. Tämän vuoksi hänet erotettiin Pietarin Pyhän Synodin määräyksestä vuonna 1874.
Erottamisensa jälkeen Gogebašvili jätti vakituisen työn ja omisti aikansa ja energiansa koulutuksen edistämiseen. Vuonna 1879 hän avusti Seura lukutaidon levittämiseksi georgialaisten keskuudessa -nimisen yhdistyksen perustamista. Sen kautta hän vastusti erityisesti koululaitoksen venäläistämistä ja yritti estää georgian kielen rapautumisen – hän vertasi kieltä "kurjaan orpoon, jolta on riistetty kaikki huolenpito ja suojelu". Gogebašvili sai pian vaikutusvaltaa prinssi Ilia Tšavtšavadzea ympäröivän älymystön keskuudessa. Tšavtšavadze johti Georgian kansallisen heräämisen liikettä salamurhaansa saakka vuoteen 1907.
Gogebašvilin tärkein teos Deda ena, lapsille tarkoitettu johdanto georgian kieleen, julkaistiin alun perin vuonna 1876. Teos siirtyy aakkosista kirjallisiin teksteihin, ja se sisältää useita tietosanakirjamaisia sivuja. Kirjasta on otettu sadan vuoden aikana loputtoman paljon painoksia, ja siitä on tullut paitsi georgiankielisten myös useiden muunkielisten uusien aapisten malli Kaukasuksen alueella. Toinen Gogebašvilin merkittävä teos on Bunebis k'ari (georg. ბუნების კარი 'ovi luontoon') vuodelta 1868. Saduista ja luonnontieteellisestä johdannosta muodostuu pienoiskokoinen lasten tietosanakirja. Gogebašvili kirjoitti myös useita satuja ja historiallisia kertomuksia lapsille sekä monia Georgian kulttuuria ja identiteettiä puolustavia lehtiartikkeleita.
Vermiselli

Vermiselli (ital. vermicelli, monikollinen) on ohut, pyöreän nauhamainen pastamuoto. Vermiselli on ohuempaa kuin spagetti. Pastamuodon nimi tarkoittaa italiaksi kirjaimellisesti ”pikku matoa”. Vermiselliä käytetään pastakastikkeiden kanssa ja keitoissa spagetin tavoin. Toisin kuin suoraksi kuivattu spagetti, kuiva vermiselli myydään tavallisesti kiedottuina pesämäisiin nippuihin.
Nimeä vermiselli käytetään toisinaan myös laajemmin kuvaamaan muitakin ohuen nauhamaisia pastatuotteita, kuten ohuita aasialaisia riisinuudeleita. Näitä myös riisivermiselleiksi kutsuttuja ohuita nuudeleita käytetään perinteisesti useassa Itä- ja Kaakkois-Aasian keittiössä monenlaisissa keitoissa, kääryleissä ja pannuruoissa.