google/wiki40b huggingface dataset:
Tank Abbott

Vapaaottelu-ura

Abbott aloitti uransa vuonna 1995 osallistuessaan UFC 6 -turnaukseen. Ensimmäisessä ottelussaan hän tyrmäsi vakuuttavasti 170 kiloisen John Matuan kahdeksassatoista sekunnissa. Toisessa ottelussaan hän tyrmäsi toisen ison miehen, Paul Varelansin, vajaassa kahdessa minuutissa päästen turnauksen finaaliin, johon vastaan asettui Oleg Taktarov. Yli 17 minuuttia kestäneen ottelun voiton vei kuitenkin Taktarov, voittaen turnauksen. Ottelun jälkeen molemmat ottelijat olivat kaikkensa antaneita ja Taktarov jouduttiin taluttamaan häkistä ulos.
Abbott osallistui myös myöhempiin turnauksiin, joissa ei yltänyt paremmille saavutuksille. Hän pääsi kuitenkin haastamaan raskaan sarjan mestarin Maurice Smithin titteliotteluun 17. lokakuuta 1997 käytyyn UFC 15 -tapahtumaan. Tuossakaan ottelussa Abbott ei saavuttanut päämäärää ja mahdollisuudet UFC-titteleihin olivat ohi.
Toistaiseksi viimeisen UFC-ottelunsa Abbott otteli 21. marraskuuta 2003 järjestetyssä UFC 45 -tapahtumassa Wesley Correiraa vastaan, kärsien neljännen perättäisen tappion. Tällöin Abbottin ottelutilastot olivat 8-10. UFC:n jälkeen hän on otellut viisi ottelua, joista neljä viimeisintä ovat tappioita.
Viimeisimmän ottelunsa Abbott otteli 16. helmikuuta 2008 EliteXC:n tapahtumassa Kimbo Slicea vastaan.
Abbottin ottelutyyli perustuu hänen omien sanojensa mukaan baari- ja katutappeluihin. Vähäisestä menestyksestään huolimatta hän onkin monien fanien suosiossa erilaisen ottelutyylinsä ansiosta, johon sisältyvät voima ja aggressiivisuus.

Showpainiura

Abbott työskenteli pari vuotta World Championship Wrestlingissä 2000-luvun taitteessa. Hänen gimmickinsä oli todellinen tappelija, joka tyrmää jokaisen painijan yhdellä iskulla. Hänellä oli pieni feudi Goldbergin kanssa, joka tosin loppui lyhyeen. Myöhemmin Abbottista alkoi tulla enemmän komediahahmo, varsinkin liittyessään Three Count -nimiseen poikabändiparodia ryhmään.
Abbottin viimeinenkin uskottavuus meni, kun hän jobbasi näyttelijä David Arquettelle (josta tosin myöhemmin tuli WCW:n maailmanmestari). Muutaman hävityn ottelun jälkeen loppui Abbottin showpainiura, kun samoihin aikoihin kaatui myös WCW.
Ә

Ääntäminen

Ә ääntyy azerissa, baškiirissa, kazakissa ja tataarissa laveana väljänä etuvokaalina [æ]. Dungaanissa se on lavea puolisuppea takavokaali [ɤ] ja kalmukissa ja kurdissa välinen keskivokaali [ə]. Abhaasissa ә ei ole minkään äänteen merkki, vaan se osoittaa edeltävän konsonantin labiaalistumista, jota kansainvälisen foneettisen aakkoston mukaan merkitään yläindeksinä olevalla w-kirjaimella [ʷ]. Kirjain ә muodostaa siten edeltävän kirjaimen kanssa digrafin, jolla on oma paikka aakkosjärjestyksessä.
Jukka Leinonen

Jukka Leinonen (s. 1962) on teleoperaattori DNA:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri.

Ura

Leinonen on työskennellyt ICT-alalla eri asemissa yli 25 vuotta. DNA:n toimitusjohtajana hän on toiminut elokuusta 2013 alkaen. Leinonen tuli DNA:n palvelukseen vuonna 2010, jolloin hän aloitti DNA:n yritysliiketoiminnan johtajana. Ennen DNA:ta Leinonen työskenteli tietoliikennealalla useissa yritysliiketoiminnan myynti-, markkinointi- ja tuotehallintatehtävissä vuodesta 1995 lähtien.
Leinonen on toiminut muun muassa Soneralla Yritysverkot Oy/Sonera Solutions Oy:n toimitusjohtajana ja TeliaSoneralla yrityspalveluiden myynnin ja tuotehallinnan johtotehtävissä.

Luottamustehtävät

Leinonen on hallituksen jäsen Palvelualojen Työnantajien PALTAssa ja Tietoliikenteen ja tietotekniikan keskusliiton FiCom ry:ssä.

Vapaa-aika ja perhe

Leinonen harrastaa korjausrakentamista ja kalastusta. Hän asuu vaimonsa kanssa Kajaanissa ja heillä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tyttö.
Yamabushit

Yamabushit (jap. 山伏) ovat Japanissa vuorilla valaistusta etsiviä shugendōn harjoittajia. Heitä kutsutaan myös nimellä shugenja (jap. 修験者).
Yamabushit viettävät aikaansa reizaniksi kutsutuilla syrjäisillä vuorilla, kuten Ōyamalla tai Hagurosanilla (Yamagatan prefektuurissa), suorittaen tōhan ja sangen kaltaisia rankkoja harjoitteita tavoitteenaan saavuttaa vuorien luonnossa läsnä olevat henkivoimat.
Perinteisesti yamabushit pitävät päässään tokiniksi kutsuttua pientä, kulmikasta hattua ja kantavat shakujō-nimistä metallista sauvaa. Yllään he pitävät kesaa ja suzukakeksi kutsuttua hamppuvaatetta.
Vuorilla he kantavat kotilosta tehtyä torvea keskinäiseen yhteydenpitoon ja miekkaa itsepuolustukseen.
Japanilaisten tarujen tengut ja karasutengut pukeutuvat yamabushien vaatteisiin.
Turkmenistan Turkvision laulukilpailussa

2014

Turkmenistan osallistui ensimmäistä kertaa vuoden 2014 Turkvision laulukilpailuun, joka pidettiin Tatarstanissa Kazanissa. Edustajaksi valittiin Züleyha Kakayeva kappaleella "Shikga-Shikga bilerzik". Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Kakayeva sai 164 pistettä, sijoittui viidenneksitoista ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän sai 192 pistettä ja sijoittui viidenneksi.
Naiset (vuoden 2008 elokuva)

Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mukaan Cukorin klassikon uusintaversio ja Diane Englishin esikoisohjaus näyttää henkilöhahmonsa sekopäisenä seurueena vailla sydämen sivistystä tai vilpitöntä tahdonlujuutta. ”Nämä nartut eivät tosissaan pyri tasa-arvoisuuteen vaan keplottelevat toistensa siivellä pysyäkseen muka kiireisinä ja etäisinä kuten poissa olevat miehensäkin.”
Édouard Lalo

Édouard Victoire Antoine Lalo (27. tammikuuta 1823, Lille – 22. huhtikuuta 1892) oli ranskalainen säveltäjä. Lalon mainitaan yleensä olleen espanjalaista alkuperää, mutta hänen sukunsa oli kuitenkin asunut Pohjois-Ranskassa jo 1500-luvulta. Lalo syntyi Lillessä ja opiskeli muun muassa Pariisin konservatoriossa François-Antoine Habeneckin johdolla. Ennen kuin saavutti suosiota säveltäjänä, Lalo toimi Pariisissa viulistina ja musiikinopettajana.
Symbolismi

Symbolismi oli 1800-luvun loppupuolen Ranskasta ja Belgiasta alkanut taidesuuntaus, joka vaikutti runoudessa ja muussa taiteessa ja jolle oli ominaista symbolien käyttö. Ranskalainen symbolismi oli toisaalta vastareaktio realismiin ja naturalismiin, jotka vaativat todellisuuden kuvaamista "sellaisena kuin se on", toisaalta jatkoa romantiikan perinteelle. Symbolistit olivat kiinnostuneet ihmisen sielunelämästä, mielikuvituksesta ja unista ja uskoivat, että "suurten totuuksien" lähestyminen vaatii epäsuoria keinoja, kuten voimakkaasti vaikuttavia symboleja ja metaforia. Symbolismi vaikutti huomattavasti modernismin syntyyn.
Runoudessa symbolismin esikuvana oli Charles Baudelairen kokoelma Pahan kukat ja tunnettuja edustajia muun muassa Stéphane Mallarmé, Paul Verlaine ja Arthur Rimbaud. Kuvataiteessa symbolismi jatkoi romantiikan "tummempaa" perinnettä, mutta oli kurinalaisempaa ja harkitumpaa kuin kiihkeä ja kapinallinen romantiikka.
Symbolismin varsinainen kuvataiteellinen vastine kirjalliselle symbolismille oli lähtöisin Paul Gauguinilta, jonka mukaan vaistonvaraisesti koettu idea tai elämys tuli voida esittää taiteellisin vastinein. Viiva ja väri eivät enää perustuneet luonnonhavaintoon, vaan niillä vihjattiin ensisijaisesti omiin mielikuviin ja mielentiloihin. Gauguinin seuraajat kehittivät symbolistisen taiteen teoriaa ja ilmaisutapoja edelleen. Suosittiin pelkistävää ilmaisua ja pintaa korostavaa tyylittelyä, jotta idealistisuus ja yksinkertainen, koristeellinen suuruus nousisivat esille. Ajatuksessa taideteoksen koristeellisesta luonteesta piili alkuaskel seuraavan vuosisadan abstraktille taiteelle.

Symbolismi Suomessa

Suomessa symbolismin aikakausi sekoittui pitkälti karelianismin kanssa. Suomen kansalliseepos Kalevala antoi innoituksen lähteen aikakauden kirjailijoille, säveltäjille ja kuvataiteilijoille. Kuuluisia symbolisteja Suomessa olivat muun muassa Hugo Simberg, Aino Kallas, Juhani Aho ja Eino Leino.

Symbolismi Venäjällä

Venäjän symbolismi oli yksi eurooppalaisen symbolismin merkittävistä haaroista, joka ajoittui Venäjän kulttuurin Hopeakaudelle 1890–1917, pääosin ennen modernismin nousua mutta osittain sen kanssa päällekkäin. Venäjän symbolismi tunnetaan erityisesti tuon ajan runoilijoiden teoksista, mutta se näkyi kaikilla taiteenaloilla.
Setouchmax

Setouchmax tarkoittaa suurinta laivaa, joka pystyy käyttämään Seton sisämeren satamia. Tämä meri sijaitsee Honshūn ja Shikokun saarten välissä. Tämän saaristomeren, japaniksi Seto naikai, tärkeimmät satamat ovat Kōbe, Okayama, Takamatsu, Tokushima, Matsuyama ja Hiroshima. Setouchi on etelä-japanilainen teollisuusalue, johon kuuluu osia Okayaman, Hiroshiman, Yamaguchin, Kagawan ja Ehimen prefektuureista. Setouchi ei ole hallinnollinen eikä poliittinen kokonaisuus.
Setouchmaxiksi kutsutun laivan pituuden tulee olla alle 300 metriä ja syväyksen pienemmän kuin 16,10 metriä. Tällaisen laivan kantavuus on noin 205 000 tonnia. Nämä hyvin suuret irtolastialukset (VLBC, very large bulk carrier) eivät voi käyttää Suezin eivätkä Panaman kanavaa, joten niistä käytetään myös nimitystä capesize.
Mihail Borodkin

Mihail Mihailovitš Borodkin (1. syyskuuta 1852 – 1919) oli venäläinen kenraaliluutnantti, joka tutki Suomen historiaa ja vastusti Suomen autonomiaa.
Borodkinin isä oli Bomarsundin linnoituksessa palvellut Venäjän armeijan alikapteeni Mihail Borodkin ja äiti ahvenanmaalainen Olivia Vikberg. Hän jäi varhain orvoksi ja kävi keisarillista orpojen koulua Hatsinassa. Borodkin valmistui 1875 upseeriksi Konstantinin tykistökoulusta ja palveli Suomeen sijoitetussa tykistödivisioonassa, jossa hän yleni vuoteen 1882 mennessä kapteeniksi. Samana vuonna hän valmistui sotilasjuristiksi Pietarissa toimineesta Aleksanterin lainopillisesta sota-akatemiasta. Hän toimi sen jälkeen syyttäjän ja tutkijan viroissa venäläisissä sotilastuomioistuimissa Odessan ja Pietarin sotilaspiireissä sekä sotatuomarina Varsovassa 1892–1895 ja Pietarissa 1895–1901. Vuosina 1901–1909 Borodkin toimi eri viroissa Venäjän sotaministeriössä. Hänet ylennettiin 1890 everstiksi, 1900 kenraalimajuriksi ja 1907 kenraaliluutnantiksi.
Borodkin oli vuonna 1900 perustetun monarkistisen Russkoje sobranije -järjestön perustajajäsen ja kuului sen johtoon. Hän oli sotaministeriön asettamana jäsenenä useissa Suomen asevelvollisuuskysymystä pohtineissa komiteoissa ja sai valmistella vuonna 1901 toteutettua Suomen sotaväen lakkauttamista. Vuoden 1906 jälkeen Venäjän pääministeriksi nimitetty Pjotr Stolypin kutsui Borodkinin perustamansa Suomen asiain neuvottelukunnan jäseneksi, missä tehtävässä hän avusti myös Suomen kenraalikuvernööri F. A. Seyniä. Borodkin erosi sotapalveluksesta vuonna 1909. Hänet nimitettiin 1911 Venäjän hallitsevan senaatin ja 1916 valtakunnanneuvoston jäseneksi. Lisäksi hän oli 1911–1912 Aleksanterin lainopillisen sota-akatemian johdossa.
Borodkin tunsi hyvin Suomen asioita ja vieraili usein Suomessa. Ruotsinkielentaitoisena hän kykeni tutkimaan Suomen historiaa ja alkoi kirjoittaa siitä lehtiin, aluksi nimimerkillä G. A. Abov. Hän kirjoitti vuosisadan vaihteessa ja 1900-luvun alussa Suomen historiasta useita lentokirjasia ja tutkimuksia, joissa hän K. F. Ordinin tavoin pyrki osoittamaan suomalaisten autonomiakäsitysten virheellisyyden. Vuosina 1905–1912 hän julkaisi neliosaisen Suomen historian, joka ulottui Pietari Suuren ajoista Aleksanteri II:n valtakauteen. Borodkinin mukaan keisari Aleksanteri I ei ollut Porvoon valtiopäivillä 1809 perustanut mitään Suomen valtioita ja suomalaisten myöhemmät tulkinnat asiasta osoittivat vain petollisuutta valtakuntaa kohtaan. Borodkin julkaisi myös vuonna 1904 tutkimuksen Oolannin sodasta sekä vuonna 1905 kirjasen Nikolai Bobrikovin toiminnasta Suomen kenraalikuvernöörinä, johon Borodkin suhtautui hyvin ymmärtäen. Hänen viimeinen teoksensa oli 1914 ilmestynyt tutkimus Suomen armeijasta Nikolai I:n aikana. Suomessa Borodkinin kirjoituksia pidettiin hyökkäyksenä Suomen asemaa vastaan.
Bolševikit vangitsivat ja teloittivat Borodkinin vuoden 1919 aikana.
Reg Park

Roy (Reg) Park (7. kesäkuuta 1928 Leeds – 22. marraskuuta 2007 Johannesburg) oli englantilaissyntyinen kehonrakentaja, elokuvanäyttelijä ja liikemies.

Elämäkerta

Teini-ikäisenä Reg Park harrasti yleisurheilua ja jalkapalloa. Vuonna 1946 hän tutustui kehonrakentaja David Coheniin, jonka esimerkki sai hänet aloittamaan painoharjoittelun. Käytyään armeijan hän näki Lontoossa NABBA:n Mr. Universe -kilpailun ja päätti itsekin ryhtyä kilpailemaan kehonrakentajana. Vuonna 1949 Park voitti Mr. Britain -kilpailun. Sitä ennen hän oli suorittanut liikkeenjohdon tutkinnon Leedsin kauppakoulussa.
Vuonna 1950 Park tuli Steve Reevesin jälkeen toiseksi NABBA:n Mr. Universe -kilpailussa. Hän sai julkisuutta amerikkalaisissa kehonrakennuslehdissä ja voitti IFBB:n America's Best Developed Athlete -kilpailun New Yorkissa. Vuonna 1951 Park voitti Mr. Universen ensimmäisenä englantilaisena. Samana vuonna hän solmi sopimuksen kustantaja Joe Weiderin kanssa ja alkoi julkaista tämän kanssa kehonrakennuslehtiä Mr. Universe (1952), Muscleman (1952–1953), The Reg Park Journal of Physical Culture (1953) ja The Reg Park Journal (1954–1959). Vuosina 1958 ja 1965 Park voitti NABBA:n ammattilaisten Mr. Universe -kilpailut.
Vuonna 1952 Park meni naimisiin eteläafrikkalaisen Mareon Isaacsin kanssa ja myöhemmin he saivat kaksi lasta. Vuonna 1958 perhe muutti Etelä-Afrikkaan, jossa Park toimi kuntosaliyrittäjänä. 1960-luvun alussa hän näytteli pääosia viidessä italialaisessa peplum-elokuvassa. Niistä merkittävimpiä ovat Herkules-elokuvat Herkules – Atlantiksen valloittaja (1961) ja Herkules voittaa helvetin (1961). Maciste nelle miniere del re Salomone (1964) kuvattiin Etelä-Afrikassa. Park kuoli melanoomaan kotonaan Etelä-Afrikassa 79-vuotiaana vuonna 2007.
185 senttiä pitkä ja enimmillään 114 kiloa painanut Park oli yksi nykyaikaisen kehonrakennuksen edelläkävijöistä. Lihasmassansa lisäksi hän oli tunnettu voimistaan ja esiintyi usein voimamieskilpailuissa ja -näytöksissä. Hän oli ensimmäinen kehonrakentaja, joka penkkipunnersi 500 paunaa (227 kiloa). Arnold Schwarzenegger piti Parkia esikuvanaan ja myöhemmin myös harjoitteli tämän opastuksella.
Lori Petty

Lori Lee Petty (s. 14. lokakuuta 1963) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi helluntailaisen papin tyttärenä Chattanoogassa Tennesseessä ja valmistui North High Schoolista Iowassa vuonna 1981.
Ennen ryhtymistään näyttelijäksi Petty työskenteli graafisena suunnittelijana. Hänet tunnetaan muiden muassa elokuvista Myrskyn ratsastajat (1991), Omaa luokkaansa (1992), Free Willy – pelastakaa Willy (1993), Tank Girl (1995) ja Route 666 (2001). 
2000-luvulla Petty on myös ohjannut ja käsikirjoittanut. Hän on menestynyt myös taidemaalarina. Hän on kasvissyöjä.
Debbie Allen

Deborrah Kaye "Debbie" Allen (s. 16. tammikuuta 1950 Houston) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän valmistui Howardin yliopistosta. 
Allen esiintyi muun muassa Lydia Grantina elokuvassa Fame (1980) ja siitä tehdyssä televisiosarjassa vuosina 1982–1987. Hänet on palkittu kahdella Emmy-palkinnolla ja yhdellä Golden Globella.
Hän on näyttelijä Phylicia Rashādin sisar ja entisen koripalloilija Norm Nixonin puoliso; parilla on kaksi yhteistä lasta.
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Baden-Fehldruck 9 Kreuzer -virhepainama

Baden-Fehldruck 9 Kreuzer -virhepainama on Badenin suurherttuakuntassa vuonna 1851 julkaistuista postimerkeistä löydetty virhepainama.
Badenin ensimmäiset postimerkit julkaistiin 1. toukokuuta 1851. ”9 kreuzerin vihreä” on värivirhe nimellisarvoltaan yhdeksän kreuzerin postimerkissä - tarkoitetun vaaleanpunaisen asemasta merkkejä painettiin sinivihreälle paperille. Vihreä paperi oli tarkoitettu kuuden kreuzerin merkkeihin, mutta ilmeisesti paperiarkit menivät sekaisin painossa. Virheen syntytavasta ei ole kuitenkaan varmaa tietoa. Merkkiä tunnetaan vain kolme leimattua ja yksi käyttämätön kappale. Kaksi näistä merkeistä on liimattuna kuoreen.

Simon Error

Tunnetaan myös postimerkki, josta käytetään nimeä ”Simon Error”. Tämän löysi 1930-luvulla Karlsruhessa leimatusta kuoresta Badenin merkkien asiantuntija ja niistä kirjoittanut Siegfried Simon. Kyseessä on 6 kreuzerin vihreä merkki, jonka takapuolelta löytyy 9 kreuzerin merkin kuva. Merkki oli myynnissä Joachim Erhardtin huutokaupassa vuonna 1993 500 000 Saksan markan aloitushinnalla.
Mariano De Nicolò

Mariano De Nicolò (s. 22. tammikuuta 1932 Cattolica) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. huhtikuuta 1955 ja nimitettiin Riminin sekä San Marino-Montefeltron piispaksi 8. heinäkuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Rosalio José Castillo Lara, jota avustivat Ersilio Tonini ja Pier Giacomo De Nicolò.
De Nicolò erosi San Marino-Montefeltron piispan tehtävistä 25. toukokuuta 1995 ja jatkoi ainoastaan Riminin piispana, kunnes jäi eläkkeelle 3. heinäkuuta 2007.
Boris Žitkov

Boris Stepanovitš Žitkov (ven. Бори́с Степа́нович Житко́в: 11. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1882 Novgorod – 19. lokakuuta 1938 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.
Boris Žitkov syntyi matematiikan opettajan perheeseen. Hän valmistui Odessan Novorossijskin yliopiston luonnontieteellisestä osastosta vuonna 1906 ja Pietarin polyteknisen instituutin laivanrakennuslinjalta vuonna 1916. Hän työskenteli luonnontieteilijänä, tutkimusaluksen kapteenina, insinöörinä, opettajana ja monissa muissa ammateissa. Vuonna 1923 Žitkov muutti Pietariin, jossa hän tutustui Kornei Tšukovskiin ja Samuil Maršakiin ja alkoi kirjoittaa lastenkirjoja.
Vuosina 1924–1938 Žitkov julkaisi noin 60 kielensä ja sisältönsä puolesta tunnustusta saanutta lastenkirjaa. Hän kirjoitti kertomuksia, näytelmiä, tiedettä ja tekniikkaa käsitteleviä kirjoja sekä lasten tietosanakirjan Tšto ja videl (”Mitä näin”, 1939).
Pääteoksenaan Žitkov piti vuoden 1905 vallankumousta kuvaavaa romaania Viktor Vavitš. Kirja painettiin vuonna 1941, mutta sen koko painos tuhottiin Aleksandr Fadejevin vaatimuksesta. Romaani ilmestyi vasta vuonna 1999.
Regina Rask

Regina Rask (s. 1962 Viiala) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1986 pääaineenaan tiedotusoppi. Raskilla on ollut monia toimia Yleisradiossa. Toimittajana ja juontajana hän oli uutistoimituksessa (radio ja televisio), A-studiossa, Vierivät kivet -ohjelmassa ja Priimassa. Tällä hetkellä Rask on toimittajana Ylen Puoli seitsemän-ohjelmassa.
Rask aloitti kirjailijanuransa suhteellisen myöhään, 40-vuotiaana. Hänen teoksensa Ei millään pahalla oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas 2002. Seitsemän romaanin lisäksi Rask on kirjoittanut myös kolumneja ja jatkokertomuksia eri lehtiin. Hän on Suomen Sukututkimusseuran blogisti. Raskia pidetään yhtenä harvoista suomalaisen kirjallisuuden naishumoristeista.
Raskilla on kaksi aikuista poikaa. Hän asuu aviomiehensä ja kahden koiran kanssa Hattulassa.
Ketohärkki

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen ketohärkki kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi ja muodostaa löyhän mattomaisia kasvustoja. Yleisväritykseltään kasvi on harmaanvihreä. Varsi on hento, pysty ja karvainen. Lehdet ovat kapeansuikeita tai lähes tasasoukkia ja lyhyen karvan peittämiä. Kukattomien haarojen lehdet ovat usein kaarevia. Kukinto on kaksihaarainen viuhko. Kukinnon alimmatkin tukilehdet ovat leveälti kalvolaitaisia. Kukkia on 4–10 kappaletta. Verhiö ja teriö ovat molemmat viisilehtisiä. Verholehdet ovat leveälti kalvolaitaisia ja kooltaan 4,5–7,5 millimetriä pitkiä. Valkoiset terälehdet ovat matalasti kaksihalkoisia ja noin kaksi kertaa verholehtien pituisia. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Suomessa ketohärkki kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on pitkähkö, 10-liuskaisesti aukeava kota. Ketohärkin lehtihangoissa on kukattomia haaroja, jotka talvehtivat ja muodostavat seuraavana vuonna kukkivia versoja.
Ketohärkin ja hopeahärkin (C. tomentosum) väliset risteymät ovat tavallisia, ja ne ovat myös hedelmällisiä.

Levinneisyys

Euroopassa ketohärkin päälevinneisyysalue ulottuu Ranskasta ja Britteinsaarilta Venäjälle, rajoittuen etelässä Italiaan ja Pohjois-Balkaniin, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin. Satunnaisemmin lajia kasvaa Pyreneiden niemimaalla, Kreikassa, Ukrainassa, Kaukasuksella ja Fennoskandian pohjoisosissa. Levinneisyysalue jatkuu hajanaisena Venäjältä Aasian puolelle, jossa ketohärkkiä kasvaa eripuolilla Siperiaa ja Keski-Aasiaa sekä paikoitellen myös Kiinassa. Afrikassa lajia tavataan Marokossa sekä mantereen eteläosissa. Pohjois-Amerikassa ketohärkkiä kasvaa Alaskassa, suuressa osassa Kanadaa sekä Yhdysvaltojen keski- ja pohjoisosissa. Laji on levinnyt myös Etelä-Amerikkaan.
Suomessa ketohärkkiä tavataan paikoin yleisenä Etelä-Suomessa. Laji harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä, mutta sitä tavataan satunnaisesti aina Keski-Lappia myöten.

Elinympäristö

Ketohärkki viihtyy kuivahkoilla ja aurinkoisilla kasvupaikoilla. Tyypillisesti nämä ovat ihmisen muokkaamia ympäristöjä, kuten esimerkiksi tienvierustat, kedot, pellonpientareet, joutomaat, pihat ja laitumet. Kasvi on Suomessa levinnyt voimakkaasti heinänviljelyn myötä. Se tavattiin maasta ensimmäisen kerran 1800-luvulla. Laji on tullut Suomeen ulkomaisten heinän- ja nurmen kylvösiementen mukana.
Diasetyyli

Terveysvaikutukset

Pidempiaikainen tai toistuva ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen.
Diasetyylin pitkäaikainen hengittäminen voi suurella todennäköisyydellä aiheuttaa parantumattoman keuhkosairauden, jota kutsutaan nimellä bronchiolitis obliterans tai epävirallisemmin englanniksi popcorn-lung, eli popcorn-keuhko. Jälkimmäinen nimitys johtuu diasetyylin lisäyksestä joihinkin popcorneihin.
Yksittäisessä soluviljelmillä tehdyssä tutkimuksessa on havaittu diasetyyli altistuksen ja Alzheimerin taudin välillä mahdollisesti olevan yhteys.
Espanjalaisten asutus Amerikassa

Espanjalaisten asutus alkoi nopeasti levitä Uuteen maailmaan eli Amerikan mantereelle Kolumbuksen matkojen jälkeen. Niinpä kuningas Ferdinand Katolilainen sääti vuonna 1512 Burgosin lait (esp. Leyes de Burgos) uudisasutusta varten. Intioiden Recopilaciónin neljännen kirjan kahdestoista luku alkaa Ferdinandin säätämällä lainkohdalla, jossa hän rohkaisee Uuden Maailman asuttajia. Uuden Maailman asuttaminen ei käynnistynyt ilman väärinkäytöksiä.
Kaarle V, joka hallitsi kardinaaliensa ja neuvostojensa myötävaikutuksella, koetti jo valloitusten alkuvaiheissa toimia niin, että valloituksen jälkeen muodostettavia asutuksia varten olisi olemassa viisaita ohjeita. Vuonna 1523 Kaarle V antoi asuttamiseen ja intiaanien kohteluun liittyvän määräyksen. Saman vuoden toukokuussa hän antoi määräyksen, jonka tarkoituksena oli estää maaomaisuudella keinottelu. Kaarle V ei katsonut suosiolla maiden joutumista kirkonmiesten ja sääntökuntien haltuun.
Koska lähinnä keskusaukioita sijaitsevat tontit olivat arvokkaimmat, syntyi tonttien jaoista suuria riitoja, josta syystä Filip II näki tarpeelliseksi tarkentaa ja antaa uusia asutukseen liittyviä määräyksiä. Ehdot olivat monelle liian vaikeita noudatettaviksi. Oli helpompaa kuljeskella miellyttävässä ilmastossa ja elää intiaanien kustannuksella. Asiaan puututtiin karkotuksin.