google/wiki40b huggingface dataset:
Naididae

Ulkonäkö ja koko

Useimmat ketjukaiset ovat varsin pieniä harvasukasmatoja, yleensä alle kaksi senttiä pitkiä. Tubifex-suvun torvimadot sen sijaan saattavat kasvaa jopa viisi senttiä pitkiksi. Ne ovat silmättömiä ja veren hemoglobiinista johtuen elävinä usein punaisia. Ketjukaisilla sen sijaan on yleensä kaksi silmää, läpikuultava ruumis ja hemoglobiinitonta verta. Ne lajit, joilla on hemoglobiinia, eivät ole läheskään yhtä voimakkaan punaisia kuin torvimadot. Joillakin lajeilla on myös kärsä. Sukaset ovat järjestäytyneet kimpuiksi, joista yksi pari on vatsapuolella ja selkäpuolella on pari joka jaokkeessa. Selän ensimmäisistä jaokkeista kuitenkin ne yleensä puuttuvat. Etupäässä on useimmilla lajeilla silmätäpliä.

Käyttäytyminen ja elinympäristö

Jotkut ketjukaiset ryömivät pohjassa, kun taas toiset uivat, eivätkä, toisin kuin torvimadot, kietoudu häirittäessä yhteen. Ketjukaiset lisääntyvät usein suvuttomasti silmikoimalla, jolloin palaset voivat jäädä toisiinsa hetkellisesti kiinni muistuttaen ketjua, joita voi joskus löytää kolmesta neljään kappaletta. Sukukypsinä ketjukaisia voi nähdä syksyisin, jolloin voi myös havaita vain yhden munan sisältäviä munakoteloita. Ketjukaisia tavataan Suomesta hieman yli 30 lajia.
Torvimatoja tavataan sisä- ja murtovesissä, myös erittäin likaantuneissa vesissä. Ne ovat saaneet nimensä pohjasedimenttiin rakentamistaan putkista, joissa ne elävät.

Akvaariokäyttö

Tubifex-suvun torvimadot ovat suosittua kalanruokaa akvaarioharrastajien keskuudessa, vaikka eläviä matoja onkin nykyään varsin vaikea löytää akvaarioliikkeistä. Luonnosta pyydystetyt torvimadot tulevat rehevistä vesistä, kuten kunnallisten ja teollisten jäteveden käsittelylaitosten ojilta, missä ne elävät punaisina, kiemurtelevina yhdyskuntina. Ne voivat olla ihmisten ulostebakteerien saastuttamia. Tämän vuoksi luonnosta kerätyt torvimadot suositellaan puhdistettavan pitämällä niitä hitaasti virtaavan kylmän hanaveden alla.
Torvimatoja myydään akvaariokalojen ruoaksi pakastettuina ja pakastekuivattuina.
Kaikki kalalajit eivät myöskään pysty sulattamaan torvimatoja kunnolla, mutta ne käyvät silti välipaloiksi.
Amsterdam-Noord

Amsterdam-Noord (suom. Pohjois-Amsterdam) on Amsterdamin kaupunginosa. Amsterdam-Noordin alue kattaa IJ-joen pohjoispuolelle jäävän Amsterdamin. Alueella asuu hieman yli 88 000 ihmistä ja sen pinta-ala on 63,76 km².
Techniscope

Techniscope (tunnetaan myös nimellä Cromoscope) oli eräs elokuvissa käytetty laajakuvaformaatti. Formaatin kehitti Technicolor Corporation Italiassa 1960-luvulla tarpeesta kehittää halvempi vaihtoehto anamorfiselle CinemaScope-formaatille.
Techniscope käytti normaalia 35-millistä filmiä, mutta toisin kuin tämän filmikoon muissa formaateissa, Techniscopessa oli neljän perforaation sijasta vain kaksi perforaatiota yhtä kuvaruutua kohden. Tällöin saavutettiin suoraan kuvasuhde 2,35:1 (joskin formaatilla kuvattiin myös kuvasuhteessa 1,85:1), ja filmiä kului puolet vähemmän. Toisin kuin esimerkiksi samaa kuvasuhdetta käyttävässä CinemaScopessa, Techniscopessa ei käytetty anamorfista optiikkaa. Tämän vuoksi Techniscopen käyttö ei aikanaan ollut vain halvempaa, vaan kuvatessa voitiin käyttää myös nopeampaa ja tarkempaa optiikkaa, ja linssivalikoima oli huomattavasti laajempi. Techniscopessa käytettävät objektiivit olivat polttoväliltään muita 35-millisiä formaatteja pienempiä, joten myös syvyysterävyys parani.
Jälkituotannossa Techniscope-kuva yleensä kuitenkin muutettiin optisesti 4-perforoituun anamorfiseen muotoon esityskopioita varten, koska Techniscope-formaatissa olevaa filmiä ei voi projisoida suoraan ilman erikoisprojektoreita. Tämä oli myös Techniscope-elokuvantekijöiden murhe, koska esimerkiksi Techniscopella kuvatun elokuvan leikkaus voitiin suorittaa vain formaatille omistetulla leikkuupöydällä. Myös kameroiden piti olla muunnettuja 2-perforoidulle formaatille, joskin suurimmat kameravalmistajat (mm. Arriflex, Eclair) vastasivat nopeasti Techniscope-kameroiden tarpeeseen.
Techniscopea käytettiin pääasiassa Euroopassa, etenkin Italiassa, missä syntyi myös ensimmäinen pitkä Techniscope-elokuva, Niilin tytär (La donna dei faraoni, 1960). Techniscope oli saatavilla myös Hollywoodissa, mutta lähinnä vain pienibudjettisten elokuvien tekijät ottivat sen käyttöön, vaikka Techniscopen kuvanlaadun tiedettiin pärjäävän CinemaScopelle. Kuitenkin muun muassa George Lucas kuvasi kaksi ensimmäistä pitkää elokuvaansa Techniscope-formaatissa. Italiassa Techniscope esiintyi varsinkin spagettiwesterneissä ja muissa genre-elokuvissa. Euroopassa Techniscope oli niinkin suosittu, että Techniscope-laboratorio ei voinut käsitellä kaikkia Techniscope-filmejä. Tämän vuoksi Technicolor Corporation lisensoi tekniikkansa Cromoscope-nimellä, joka erosi Techniscopesta vain nimestä puolesta.
Techniscopen käyttö väheni hiljalleen 1970-luvulla, koska negatiivikuvan optinen muuntaminen esityskopiomuotoon kävi yhä kalliimmaksi. Lopulta 4-perforoidussa formaatilla kuvaaminen tuli halvemmaksi kuin filmiä säästävällä Techniscopella. Myös anamorfisen laajakuvaoptiikan kehittyminen edesauttoi Techniscopen syrjäyttämistä.
Vaikka Techniscopea ei ole enää missään nimessä yleinen, 2-perforoitua 35-millistä formaattia käytetään yhä jonkin verran: koska nykyään elokuvien leikkaus tapahtuu usein digitaalisesti ja optiseen muunnokseen ei ole tarvetta, formaatilla voidaan säästää rahallisesti. Tällaisessa käytössä 3-perforoitu Super 35 on kuitenkin toistaiseksi yleisempi.
Missoni

Missoni on Varesessa toimiva italialainen vaateyritys. Sen tuotteita ovat värikkäät neuleet. Neuleiden lisäksi yrityksen tuotteisiin kuuluu muitakin ylellisyystavaroita.
Yrityksen perustivat vuonna 1953 Ottavio Missoni (11. helmikuuta 1921 – 9. toukokuuta 2013) ja Rosita Jelmini. Yrityksen toimitusjohtaja oli heidän poikansa Vittorio Missoni. Vittorio Missonia, tämän vaimoa ja ystäväpariskuntaa kuljettanut lentokone ja kaksi lentäjää katosivat Venezuelan rannikolla tammikuun alussa 2013. Koneen omistajalla ei ole toimilupaa, ja lentäjän terveystodistus oli vanhentunut. Tammikuun lopulla merestä löytyi koneessa ollut matkalaukku, joka kuuluu matkalta myöhästyneelle henkilölle.
Esko Kananen

Esko Kananen (1924 Elämäjärvi – 2000) oli suomalainen kuvanveistäjä. Kananen opiskeli kuvanveistäjäksi Suomen taideakatemian kuvanveistolinjalla vuosina 1950–1953. Hän oli myös kuvanveistäjä Hannes Autereen oppilas.
Hänellä oli oma pronssivalimo ja hän teki aluksi 1957–1964 sankaripatsaita. Sen jälkeen hän loi paljon muitakin veistoksia mm. kirkkoihin ja pankkeihin.
Kiviniityn yhteiskoulu

Kiviniityn yhteiskoulu on Kokkolan Kiviniityssä sijaitseva yläaste ja lukio. Koulussa on 340 oppilasta ja 35 opettajaa. Kouluun tulevat uudet oppilaat siirtyvät Koivuhaan, Mäntykankaan ja Ykspihlajan kouluista. Kaksikerroksinen koulu sijaitsee osittain Tehtaankadulla, Mariankadulla ja Kuusitiellä, ja sen varsinainen osoite on Kuusitie 3. Koulun vieressä sijaitsee Kiviniityn päiväkoti.
HMS Herald

Palvelus

Joulukuussa 2000 alus vastaanotti hätäkutsun kyproslaiselta rahtialukselta MV Royal Prince, jonka miehistön se pelasti.
Aluksen palvelus päättyi 12. huhtikuuta 2001, ja alus poistettiin palveluksesta 31. toukokuuta, jolloin sen korvasivat Echo-luokan tutkimusalukset HMS Echo ja HMS Enterprise. Alus huollettiin Corkin telakalla, minkä jälkeen se lähti sisaraluksensa HMS Heclan luo Waterfordiin. Alus nimettiin Somervilleksi, ja se tekee vesistötutkimuksia Irlannin rannikolla.
Hannu Lauri

Hannu Juhani Lauri (s. 9. maaliskuuta 1945) on suomalainen näyttelijä. 
Lauri on ollut kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin sekä Jyväskylän, Turun ja Helsingin kaupunginteattereihin. Lauri toimi näyttelijäntyön professorina ja Tampereen yliopiston humanistisen tiedekunnan näyttelijäntyön laitoksen johtajana vuosina 1989–1993. Lukuisien merkittävien teatteriroolien, kuten Albert Camus’n ”Caligula” vuonna 1980 ja Juha Vakkurin ”Hertta ja Olavi” vuonna 2003, lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Jussi Pussi (1970), Meiltähän tämä käy (1973), Jäniksen vuosi (1977), Hei kliffaa hei (1985) Pedon merkki (1982), Jäähyväiset presidentille (1987) ja Isältä pojalle (1996). Lauri on voittanut elokuvasuorituksistaan Jussi-palkinnon kahdesti: elokuvasta Pedon merkki vuonna 1982 ja Jäähyväiset presidentille vuonna 1988.
Hannu Lauri oli naimisissa näyttelijä Hannele Laurin kanssa vuosina 1976–1994. Avioliitosta on kaksi poikaa, Sami ja Tomi.
Carl Reinhold Sahlberg

Elämäkerta

Sahlbergin vanhemmat olivat majuri Isak Reinhold Sahlberg ja Lovisa Katarina Polviander. 
Sahlberg valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1801. Vuonna 1804 hänestä tuli luonnonhistorian dosentti ja 1810 lääketieteen lisensiaatti. Hän toimi tuolloin lääketieteen apulaisena ja kasviopin demonstraattorina. Vuodesta 1813 hän oli luonnonhistorian apulainen ja museon valvoja ja vuodesta 1816 luonnonhistorian ja talouden vs. professori silloisen Suomen suuriruhtinaskunnan ainoassa yliopistossa Turun akatemiassa.
Sahlberg loi jo uransa alkuaikana itselleen maankattavan verkoston alan harrastajista, jotka toimittivat hänelle luonnontieteellisiä näytteitä, erityisesti hyönteisiä. Hän laati väitöskirjat 1804 ja 1817 kasvitieteestä. Jälkimmäisessä hän todisti Torniosta saadun ohran kypsyvän Etelä-Suomessa sieltä saatua nopeammin.
Vuodesta 1818 alkaen Sahlbergista tuli Carl Niclas Helleniuksen jälkeen talousopin ja luonnonhistorian vakinainen professori. Turun palon jälkeen (1827) luonnonhistoriallisten kokoelmien jäännökset vietiin Helsinkiin, minne yliopistokin siirrettiin. Lopulta yliopistosta tuli Helsingin yliopisto. Vanha talousopin ja luonnonhistorian professuuri nimettiin uudelleen eläin- ja kasvitieteen professuuriksi vuonna 1828. Sahlberg korvasi tuhoutuneet kokoelmat ja oli mukana perustamassa kasvitieteellistä puutarhaa Helsinkiin.
Oppilaidensa kanssa hän perusti tieteellisen seuran nimeltään Societas pro Fauna et Flora Fennica. Sen ainoa ala oli luonnonhistoria aina vuoteen 1921, jolloin siihen liitettiin myös muut biologian alueet. Hän oli perustamassa myös Suomen Lääkäriseuraa vuonna 1835 ja Suomen Tiedeseuraa vuonna 1838, jonka kunniajäseneksi hänet kutsuttiin 1853. 
Sahlberg hoiti professorin virkaa vuoteen 1841 ja häntä seurasi siinä Johan Magnus af Tengström. Mainitusta vuodesta lähtien Sahlberg asui Yläneellä Uudenkartanon alueella, jonne hän perusti Huvitus-nimisen tilan. Siellä oli 1200–1300 puuta käsittävä hedelmätarha, jossa Sahlberg teki hedelmänviljelykokeita. Tilansa alustalaisille hän piti suomenkielistä koulua ja perusti lainakirjaston. Sahlbergin intohimona olivat hyönteiset, hänellä itsellään oli huomattava kovakuoriaiskokoelma, jota oli kartutettu ulkomailtakin saaduilla näytteillä.
Sahlberg myi osan kokoelmistaan yliopistolle ja perusti saamillaan tuloilla stipendirahaston ulkomailla tehtäviä eläintieteellisiä tutkimusmatkoja varten.
Sahlbergin aviopuoliso vuodesta 1807 oli Johanna Sofia Björkfors. Heidän poikansa Reinhold Ferdinand Sahlberg, pojanpoikansa John Sahlberg ja tämän poika Uunio Saalas olivat myös entomologeja.
Jouko Mustila

Jouko Eemil Mustila (s. 14. joulukuuta 1931 Messukylä) on suomalainen kirjailija. Mustila on käyttänyt myös nimimerkkejä Rolf Metsä, Erkki Tunturi ja Jouko Huumari.
Mustilan vanhemmat olivat Johan Mustila ja Hilja Kälviäinen. Hän kävi keskikoulun ja suoritti opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Mustila on asunut Hyvinkäällä ja viimeksi Helsingissä. Hän on ollut 1980-luvulta lähtien seurakuntatyössä.
Kirjojen ohella Mustila on kirjoittanut novelleja ja kertomuksia eri aikakauslehtiin.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2011

Ratauinti

Tulokset:
Peggle Nights

Modit

Pelissä on neljä modia: tarinamodi, nopea peli (engl. quick play), kaksinpeli (kaveria tai tietokonetta vastaan) sekä haastemodi (engl. challenge).
Giuseppe Arcimboldo

Giuseppe Arcimboldo (1527, Milano – 1593) oli omalaatuinen kuvataiteilija, joka kokosi maalauksensa vihanneksista ja esineistä. Aikalaisten mukaan maalaukset olivat kuitenkin malliensa näköisiä. Arcimboldon tyylisuunta edustaa manierismia.
Vuonna 1562 Arcimboldo muutti Prahaan ja pääsi Habsburgin Maximillian II:n ja myöhemmin tämän pojan Rudolf II:n hovimaalariksi. Hän toimi myös hovin sisustajana, vaatesuunnittelijana ja yleisenä taideasiantuntijana.
Valkolehtimittari

Koko ja ulkonäkö

Siipien pohjaväri on puhtaan valkoinen. Tyvipoikkiviiru ja sisempi poikkiviiru erottuvat etusiivissä himmeinä ja vaalean ruskehtavina ja jälkimmäinen näkyy myös takasiivissä. Ulompi poikkiviiru on musta, melko mutkitteleva ja erottuu molemmissa siipipareissa. Ulomman poikkiviirun ulkopuolella on harmaata tai aavistuksen sinertävää, laikuittaista varjostumaa, joka erottuu himmeänä muualla paitsi poikkiviirun kahden mutkan kohdalla, joissa varjostuma erottuu selvästi ruskeana. Siipiväli 21–24 mm.
Samannäköinen laji on lähinnä vain sinilehtimittari (Scopula decorata).

Levinneisyys ja lentoaika

Valkolehtimittaria tavataan Pohjois-Afrikassa, suurimmassa osassa Eurooppaa ja pohjoisessa sen levinneisyys ulottuu Tanskaan, Etelä-Ruotsiin ja Baltiaan saakka. Idässä lajin elinalue ulottuu aina Japaniin ja Koreaan. Suomesta valkolehtimittari tavattiin ensimmäisen kerran Kemiöstä vuonna 1937 ja lajilla on saattanut olla aikaisemmin pieni, tilapäinen esiintymä Hangossa. Nykyisin sitä tavataan vain satunnaisena vaeltajana ja havaintojen ajankohdat sopivat tilanteisiin, joissa ilmavirrat ovat tuoneet perhosia etelämpää. Havainnot lajista Suomessa rajoittuvat aivan etelärannikon tuntumaan.
Perhoset lentävät kesän aikana kahtena sukupolvena. Ensimmäisen sukupolven lentoaika on kesä-heinäkuussa ja toisen heinä-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Lajin elinympäristöjä ovat kuivat, hiekkaiset alueet, kedot, rinneniityt sekä arot. Ruotsissa se viihtyy vain lämpimimmillä ja aurinkoisimmilla biotoopeilla, joiden maaperä on hiekkaista ja mineraalipitoista. Perhoset lentävät sekä päivällä että yöllä ja tulevat valolle. Ne myös lähtevät häirittyinä helposti lentoon. Toukat ovat aktiivisia pääasiassa öisin ja keskenkasvuinen toukka on talvehtiva vaihe. Täysikasvuisena toukka koteloituu maanpinnalle kasvinosien sekaan kehräämäänsä kotelokoppaan.
Ruotsissa lajin esiintymät ovat vähentyneet 1990-luvun loppupuolella jyrkästi ja se on nykyisin luokiteltu erittäin uhanalaiseksi

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat erilaiset matalat kasvit, erityisesti ajuruohot (Thymus) ja meiramit (Origanum).
Lakkajärvi (Kuhmoinen, Kotakoski)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,3 metriä mpy.
Etelänkalkkunasarvekas

Koko ja ulkonäkö

Etelänkalkkunasarvekas on suuri lintu, se kasvaa pituudeltaan 90–130 cm pitkäksi. Koiras painaa 3,5–6,2 kg ja naaras painaa 2,2–4,6 kg. Koiras on naarasta suurempi. Höyhenpuku on lähes kaikkialta musta. Siipien kärkien suuret sulat ovat valkoisia. Silmien ympärystö ja kurkun alue ovat paljaita. Ne ovat punaisia, mutta naarailla punaisessa nahassa on sinisiä alueita.

Elinalueet

Etelänkalkkunasarvekasta tavataan päiväntasaajan eteläpuolisessa Afrikassa.

Elinympäristö

Etelänkalkkunasarvekkaat elävät metsäisillä mailla, savanneilla ja ruohikkoisilla alueilla. Niitä on tavattu korkeimmillaan kolmen kilometrin korkeudessa.

Ravinto

Etelänkalkkunasarvekkaat ovat lihansyöjiä. Ne pyydystävät lähes jatkuvasti pieniä eläimiä, kuten hyönteisiä, heinäsirkkoja, kovakuoriaisia, skorpioneja ja termiittejä. Kuivan kauden aikana ne syövät etanoita, sammakoita ja konnia. Joskus etelänkalkkunasarvekkaat syövät suurempia saaliita kuten käärmeitä, liskoja, rottia, jäniksiä, oravia ja kilpikonnia. Ne saattavat syödä myös haaskoja, hedelmiä ja siemeniä.

Käyttäytyminen

Etelänkalkkunasarvekkaat orsivat puissa. Ne elävät enintään kahdeksan linnun ryhmissä. Alue voi olla 100 km²:n kokoinen.

Lisääntyminen

Pesät ovat reikiä puissa tai kalliojyrkänteellä. Ne on vuorattu kuivilla lehdillä. Sisäänkäyntiä ei ole muurattu kiinni kuten sarvinokilla. Naarat munivat 1–3 munaa, joita ne hautovat 37–43 päivää. Poikaset ovat aluksi vaaleanpunaisia, mutta ne muuttuvat mustiksi kolmen päivän kuluessa. Nuoret linnut varttuvat lentokykyisiksi noin 85 päivässä. Ne saavuttavat sukukypsyyden neljän–kuuden vuoden iässä.

Uhanalaisuus

Etelänkalkkunasarvekas luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi. Syynä tähän on sopivien elinympäristöjen nopea väheneminen eteläisessä Afrikassa.
Sertab Erener

Sertab Erener (s. 4. joulukuuta 1964 Istanbul, Turkki) on turkkilainen laulaja. Hän voitti vuoden 2003 Eurovision laulukilpailun kappaleellaan Everyway That I Can.
Hän työskenteli aluksi toisen turkkilaisen tähden, Sezen Aksun, kanssa ja julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1992. Erener on myös esiintynyt duettona José Carrerasin ja Ricky Martinin kanssa. Vuonna 2004 hän julkaisi ensimmäisen englanninkielisen albuminsa No Boundaries.
Sorsamo (Hämeenlinna)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Vuolujoen valuma-alueeseen (35.775) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,8 metriä mpy.
Valko-Venäjän ilmavoimat

Tulevat hankinnat

Valko-Venäjän ilmavoimat suunnitteli 2011 hankkivansa Venäjältä jo silloin vanhentuneita Sukhoi Su-30K tai SU-30KN-hävittäjiä. Konet olivat käytössä ensin Venäjällä ja sitten Intiassa Leasing-sopimuksella. Kaupan lopputulema oli epäselvä tammikuussa 2014.
Valko-Venäjän ilmavoimat on hankkinut Venäjältä neljä kevyttä Jakovlev Jak-130-hävittäjää, joiden toimitusten on tarkoitus alkaa 2015.

Onnettomuudet

20. huhtikuuta 2009 kaksi MiG-29-hävittäjää törmäsi toisiinsa harjoituslennolla. Toinen kone onnistui laskeutumaan turvallisesti, mutta toinen syöksyi maahan. Kaikki lennot MiG-29-tyypillä keskeytettiin onnettomuuden jälkeen.
30. elokuuta 2009 Su-27UBM-hävittäjä syöksyi maahan Radom-Sadkówin ilmailunäytöksessä. Molemmat lentäjät kuolivat onnettomuudessa.
30. marraskuuta 2011 Mi-24-helikopteri putosi metsään Novye Zasimovichin kylän lähellä. Silminnäkijöiden mukaan alueelle oli ollut paksu sumu. Konetyypin käyttö keskeytettiin väliaikaisesti onnettomuuden jälkeen.
12. kesäkuuta 2012 lentäjä Nikolai Gridnyov menetti Su-25-hävittäjän ohjauksen harjoituslennolla matalalla minkä seurauksena kone törmäsi maahan pienen kylän lähellä. Pilotti menetti henkensä törmäyksessä, eikä käyttänyt heittoistuinta, vaikka lennonjohto oli häntä ohjeistanut näin tekemään.
Fredrik Ignatius Färling

Fredrik Ignatius Färling (17. tammikuuta 1846 Kangasala – 11. elokuuta 1904 Pori) oli suomalainen opettaja ja museonjohtaja. Hän oli yksi Satakunnan Museon perustajista ja toimi myös sen ensimmäisenä johtajana vuosina 1888–1896.
Pappisperheeseen syntynyt Färling kirjoitti ylioppilaaksi Borgå gymnasiumista ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian maisteriksi vuonna 1873. Opiskeluaikoinaan hän toimi muun muassa amanuenssina yliopiston historiallis-etnografisessa museossa sekä oli mukana perustamassa Suomen muinaismuistoyhdistystä 1870. Vuodesta 1880 lähtien Färling työskenteli historianopettajana Porin ruotsalaisessa alkeiskoulussa sekä myöhemmin kansakoulutarkastajana 1899–1904.
Färling toimi aktiivisesti muun muassa Porin Suomalaisessa Seurassa sekä Porin Historiallisessa Seurassa, joka perusti Satakunnan Museon vuonna 1888. Hän toimi myös museon johtajana vuoteen 1896 saakka. Lisäksi Färling vaikutti Porin VPK:ssa, jonka 25-vuotishistoriikin hän kirjoitti vuonna 1888.
Färling esiintyi kansatieteilijä H. A. Reinholmin kanssa Arvid Liljelundin tunnetussa maalauksessa Kansanpukujen osto Säkylässä. Vuonna 1878 maalattu teos esittää Reinholmia ja Färlingiä ostamassa kansanpukuja Helsingin yliopiston kokoelmiin.
Heksatsinoni

Ominaisuudet

Heksatsinoni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin, kloroformiin, heksaaniin ja bentseeniin. Heksatsinoni on laajakirjoinen rikkaruohomyrkky ja vaikuttaa estämällä kasvien yhteyttämistä. Suuren vesiliukoisuutensa vuoksi heksatsinoni pääsee helposti käytön yhteydessä pohjavesiin.
Iso Räkkälammi

Maantiede

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja sen pituus on 210 metriä ja leveys 170 metriä. Lampeen ei laske tulo-ojia eikä siitä lähde laskuojia. SE saa vetensä Kaukolannummen harjujen pohjavedestä tai lähteistä. Sen rantaviiva on 550 metriä pitkä ja ranta on pääosin kangasmetsää, joka on länsipuolelta sistunutta. Viereinen Vähä Räkkälammi on 30 senttimetriä ylempänä, mutta järviä ei yhdistä oja. Ne sijaitsevat saman supan pohjalla, mutta ei ole varmaa tietoa, ovatko ne soistumisen vuoksi toisistaan erilleen kuroutuneita lampia. Seututie 2823 sivuaa lampea harjun päällä. Lammen rannat ovat rakentamattomia, vaikka sinne johtaa kaksi metsätietä eri suunnilta.

Historia

Senaatin kartastossa vuodelta 1884 lammen nimi on kirjoitettu "Rääkkälampi". Samassa kartastossa Saaren kartanoon vievä tie kulkee samaa uraa kuin nykyinenkin seututie 2823.

Luonnonhistoria

Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Grape (suku)

Grape-suku on saksalainen porvarissuku, joka on vaikuttanut myös Ruotsin ja Suomen Lapissa.
Suvun kantaisä Arendt Grape (k. n. 1600) oli panimonomistaja Lyypekissä. Hänen jälkeläisensä Arendt Grape perusti Pajalan Köngäseen Köngäksen ruukin. Sukuun kuuluu mm. Skaran piispa Karl-Gunnar Grape. Suomen puolella suku on osin talonpoikaistunut.
Grape-suvulla on vanha saksalainen porvarisvaakuna.
Suku aatelistui siirtyessään pohjoiseen päin Ruotsiin. Suvussa on mukana myös Mannerheim äitinsä puolelta. Grape suku jatkui Suomeen pohjoiseen ja erityisesti Iin Virkkulaan, jossa suvun nimi muutettiin Virkkulaksi. Iissä on Virkkulan vanha kartano ja useampia latorakennuksia.
Myöhemmin Grape/Virkkula suku lähti leviämään kohti Yli-Iistä koilliseen pohjoiseen päin, Tannilaan.