google/wiki40b huggingface dataset:
Ranskan unioni

Historia

Ranskan unioni perustettiin Ranskan neljännen tasa­vallan perustus­lailla 27. lokakuuta 1946. Sen mukaan Ranskalla ei enää ollut siirto­maita, vaan Ranskan emämaa (ransk. France metropole), meren­takaiset departementit ja meren­takaiset territoriot yhdistettiin Ranskan unioniksi, yhdeksi Ranskaksi.
Unionin tarkoituksena oli "yhtenäistää meren­takaiset alueet Suur-Ranskaksi, jota asuttavat Ranskan kansalaiset ja jonka siunauksena on ranskalainen kulttuuri". Sen sijaan, että Brittiläinen imperiumi oli asettanut siirto­maihin paikallis­hallinnon, joka saattoi luonnollisesti kehittyä erilliseksi hallitukseksi, Ranska halusi muodostaa yhden hallituksen hallitsemaan keskitetysti koko Ranskan unionia.
Ranskan unionilla oli presidentti, korkea neuvosto (ransk. Haut Conseil) ja yleiskokous (ransk. Assemblée de l'Union). Presidenttinä toimi Ranskan presidentti. Unionin edustajistoon kuului tasavallan neuvoston, Ranskan kansallis­kokouksen sekä merentakaisten territorioiden ja departementtien paikallisten lain­säädäntö­elinten edustajia, mutta sillä ei käytännössä ollut mitään valtaa. Korkea neuvosto kokoontuikin vain kolme kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1951.
Merentakaisilla alueillakin oli edustajistonsa, mutta todellisuudessa kaikki valta pysyi Ranskan parlamentilla ja oli täten hyvin keskitetty. Meren­takaisten alueiden omilla edustajistoilla oli vain rajoitetusti valtaa paikallisissa asioissa. Sen sijaan monet meren­takaisten territorioiden synty­peräiset asukkaat kohosivat Ranskan emämaassa merkittävään asemaan, jolloin heistä käytettiin nimitystö evolués ("kehittyneet").
Siinä toivossa, että Algeriaan saataisiin rauha, unionin rakennetta uudistettiin 31. tammikuuta 1956. Assimilaatio tavoitteena hylättiin ja territorioille myönnettiin autonomia, joka teki niille mahdollisesti perustaa oman paikallisen hallituksen ja lopulta itsenäistyä. Tämä ei kuitenkaan toteutunut ennen vuotta 1958, jolloin Charles de Gaullen vaikutuksesta säädettiin Ranskan viidennen tasa­vallan perustus­laki. Silloin Ranskan unioni lakkautettiin ja tilalle perustettiin Ranskan yhteisö, joka oli itse­hallinnollisten valtioiden muodostama valtio­liitto.
Mikko Herranen

Ura

Herranen aloitti soololevynsä äänitykset vuonna 2010 ja valmisteli soololevyään muiden töiden, tuotantojen ja miksausten välissä. Ensimmäinen soolojulkaisu, "Häviäjät"-single, julkaistiin 30. huhtikuuta 2012. Herrasen sooloalbumi Kylmä Maailma ilmestyi 20.6.2012 Johanna Kustannuksen kautta. Herranen soitti levyn kaikki instrumentit selloa ja viulua lukuun ottamatta. Hän myös äänitti ja miksasi albuminsa itse.
Herranen tuottaa, äänittää ja miksaa musiikkia omassa Noise Floor -studiossaan. Aiemmin hän työskenteli muun muassa Sonic Pump Studios Oy:llä  sekä 5by5 Studiolla. Näkövammastaan huolimatta Herranen kykenee lukemaan ja käyttämään tietokoneita sekä äänityslaitteita normaalisti.
Herranen on vuodesta 2012 toiminut Kilt.-yhtyeen rumpalina ja taustalaulajana. Ennen sitä hän on vastannut yhtyeen Everything / Nothing-albumin äänityksestä ja miksauksesta ja lisäksi toiminut yhtyeessä laulajana.
Herraselta ilmestyi syksyllä 2014 toinen sooloalbumi Pahan ajan apokalypsi. Albumilta julkaistiin single "Kuolemantanssi". Hän osallistui vuoden 2016 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella Evil tone.
Misterer-yhtyeessä Mikko toimii laulajana ja rumpalina. 
Herranen asuu Helsingissä yhdessä laulunopettajana ja laulajana työskentelevän kihlattunsa Mari Multasen kanssa.
Selma–Montgomery-marssit

Selma–Montgomery-marssit olivat vuonna 1965 Alabamassa Yhdysvalloissa toteutettuja rotusorron vastaisia mielenosoitusmarsseja. Ne edistivät kanslaisoikeuksien toteutumista Yhdysvaltain eteläisissä osavaltioissa ja vaikuttivat vuoden 1965 äänioikeuslain syntyyn. Marssien organisointia johtivat muun muassa James Bevel, Martin Luther King ja Bernard Lafayette.
Marssit, joita järjestettiin yhteensä kolme kertaa, lähtivät liikkeelle Selman kaupungista. Suunniteltu reitti kulki Route 80 -valtatietä pitkin Alabaman pääkaupunkiin Montgomeryyn. Matkan pituus oli noin 85 kilometriä.
Ensimmäinen marssi alkoi 7. maaliskuuta. Poliisit pysäyttivät marssijat pampuilla ja kyynelkaasulla jo Selman Edmund Pettus Bridgellä. Tapaus sai lisänimen Bloody Sunday. Toinen marssi lähti liikkeelle 9. maaliskuuta. Samana iltana aktivisti James Reeb pahoinpideltiin Selmassa. Hän kuoli kaksi päivää myöhemmin.
Kolmas marssi järjestettiin 21. maaliskuuta. Sitä suojaamaan oli määrätty armeijan sotilaita ja kansalliskaartilaisia. Neljän päivän kuluttua marssijat pääsivät perille Alabama State Capitolille, jonka portailla tohtori King piti puheen How Long, Not Long.
Joulukuussa 2014 sai ensi-iltansa elokuva Selma, joka kertoo Selma–Montgomery-marsseista.
Vrock

Vrock 2008

Toinen Vrock-tapahtuma järjestettiin 9. elokuuta Karjaskyläntiellä. Esiintyjinä olivat Jippu, Maj Karma, Klamydia, Olavi Uusivirta, Poets of the Fall, Soma sekä Yö.
Pekka Salminen (koripallovalmentaja)

Ura

Salminen aloitti valmennusuransa jo vuonna 1978 toimien Vantaan Pussihukkien juniorijoukkueiden valmentajana. Vuonna 1994 hän siirtyi Mäkelänrinteen lukion valmentajaksi ja toimi tehtävissä vuoteen 2001 saakka. Ensimmäistä kertaa Salminen toimi seurajoukkueen valmentajana kaudella Pussihukissa kaudella 1995–1996, jolloin seura pelasi I-divisioonaa. Hän nosti joukkueen kahden kauden jälkeen SM-sarjaan, jossa Salminen toimi joukkueen valmentajana vuoteen 2002 saakka. Vuosina 2001-2014 hän toimi Suomen koripallomaajoukkueen apuvalmentajana. 
Salminen siirtyi vuonna 2002 Ruotsiin, jossa hän toimi kolme kautta Solna Vikingsin päävalmentajana. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti Ruotsin mestaruuden. Kaudelle 2005–2006 Salminen palasi Suomeen ja toimi Torpan Poikien päävalmentajana. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi takaisin Solnaan, jossa hän voitti toisen Ruotsin mestaruuden vuonna 2008. Salminen valittiin Ruotsissa vuoden 2009 valmentajaksi hänen valmennettuaan Solnaa loppuottelussa. Kesällä 2009 hän teki paluun Suomeen Joensuun Katajaan. Syyskuussa 2010 hänet nimettiin Espoon Hongan päävalmentajaksi yllättäen tehtävästä eronneen Mihailo Pavićevićin tilalle.
Kaudeksi 2011–2012 Salminen siirtyi valmentamaan Espoo Basket Teamin juniorijoukkueita, joista hän siirtyi vuonna 2012 Tapiolan Hongan päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Honka nousi kauden päätteeksi takaisin Korisliigaan.
Kaudella 2014–2015 Salminen valmensi Joensuun Katajaa. Hän saavutti joulukuussa 200. runkosarjavoittonsa miesten pääsarjassa, ja samassa ottelussa hän valmensi Korisliigassa 400. runkosarjaottelunsa historian viidentenä valmentajana. Salmisen valmentama Kataja voitti seurahistoriansa ensimmäisen Suomen mestaruuden, ja myös ensimmäisen SM-kultamitalinsa saavuttanut Salminen valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi. Jo ennen pudotuspelejä oli tiedossa, että Salminen lähtee Katajasta kauden päätyttyä. Pian hänen ilmoitettiin siirtyvän Suomen naisten koripallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Painavana vaikuttimena paluuseen pääkaupunkiseudulle olivat perhesyyt.
Vuoden 1995 Tyynenmeren hurrikaanikausi

Vuoden 1995 Tyynenmeren hurrikaanikausi oli vähiten aktiivinen Tyynenmeren hurrikaanikausi sitten vuoden 1979. Kauden yhdestätoista myrskystä huomattavin oli Hurrikaani Ismael, joka surmasi 105 henkeä Meksikon länsirannikolla. Nimettyjä myrskyjä ja hurrikaaneja oli vähemmän kuin normaalisti samana aikana
Lucian Blaga

Lucian Blaga (9. toukokuuta 1895 – 6. toukokuuta 1961) oli romanialainen runoilija, näytelmäkirjailija, filosofi ja kielenkääntäjä. Hän kuului Romanian akatemiaan vuodesta 1937 ja oli vuonna 1956 ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
RoboCop (videopeli)

Perustietoa

Peli on sivulta katsottua tasohyppely ja shoot 'em up räiskintää, jossa pelaajan on tapettava hyökkääviä rikollisia. Kuoleminen palauttaa pelaajan tason alkupisteeseen tai pelaaja kuolee lopullisesti, jolloin hänen on aloitettava peli kokonaan alusta tai jatkettava aiemmin säilytetystä tilanteesta. Monissa käännöksissä pelaajalla on vain yksi elämä, eikä säilytysmahdollisuutta ole. Varsinaisten jaksojen välissä on monissa käännöksissä bonustasoja, joissa esimerkiksi ammutaan maalitauluja, rikollisia tai yritetään tunnistaa poliisien tietokoneen avulla rikollisen kasvoja.
Pelin käännöksissä on nähty olevan useita pelattavuudelle haitallisia ominaisuuksia, ja monien versioiden teknistä toteutusta on pidetty keskinkertaisena tai huonona. Peli myi kuitenkin suhteellisen hyvin ilmeisesti elokuvan saaman suosion takia. Pelille julkaistiin jatkoksi RoboCop 2, RoboCop 3 ja Robocop vs. The Terminator videopelit. RoboCop 2 oli samantyyppinen kuin edeltäjänsä, mutta muut jatko-osat olivat pelinä varsin erityyppisiä. RoboCop 3 taas perustui vektorigrafiikkaan.
Suomessa Niko Nirvi, joka piti itse elokuvaa "vuosikymmenen toimintaelokuvana", arvosteli RoboCop-pelin Commodore 64 -version MikroBitti-lehden numerossa 2/1989, ja antoi sille hyvin huonon arvion. Saman lehden Nordic sen sijaan innostui pelistä.
Dabney Coleman

Dabney Wharton Coleman (s. 3. tammikuuta 1932) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Austinissa, Teksasissa, pääsi Virginia Military Academyyn vuonna 1949 ja opiskeli vielä lakia Teksasin yliopistossa ennen esiintyjänuraansa. Hän on voittanut Emmy-palkinnon (1987) ja Golden Globen (1988).
Elokuvia, joissa Colemanilla on ollut rooleja, ovat muiden muassa Yhdeksästä viiteen (1980), Puhtaana käteen (1980), Kultalampi (1981), Tootsie – lyömätön lyyli (1982) ja Sotaleikit (1983). Hän on esiintynyt myös televisiossa, esimerkiksi ääninäyttelijänä Disneyn Välitunnissa.
Coleman oli pitkään naimisissa näyttelijä Jean Halen kanssa. Hänen lapsistaan Quincy on tullut tunnetuksi musiikkialalta.
Mari Mörö

Mari Mörö (s. 1963 Mikkeli) on suomalainen kirjailija. Pitkän kuunnelma- ja nuortenkirjailijauran jälkeen romaani Kiltin yön lahjat (1998) herätti paljon huomiota. Romaani kertoo yksinhuoltajan omatoimisesta lapsesta tragikomedian keinoin. Kiltin yön lahjat oli ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkintoehdokkaana ja sai Runeberg-palkinnon vuonna 1999. Romaani oli arvostelumenestys, ja sen aihepiiri on edelleen ajankohtainen. 
Mari Mörö on toiminut pitkään luovan kirjoittamisen opettajana ja sanataideohjaajana muun muassa Helsingin yliopistossa, Taideteollisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa. Hän toimii luovan kirjoittamisen ohjaajana ja hänellä on oma, verkossa toimiva kirjoittajakoulu. Hänen ohjauksessaan ovat olleet esimerkiksi Tuomas Kyrö, Karo Hämäläinen, Pekka Manninen, Pekka Huotari, Asko Jaakonaho ja Mari Pyy.
Mörö on toiminut kuunnelmakäsikirjoittajana, script editorina ja dramaturgina Yleisradiossa 1995–2005 ja ideoinut lukuisia radio-ohjelmasarjoja. 
Hän on tunnettu intohimoisesta puutarhaharrastuksestaan ja alaan liittyvistä, humoristisista kirjoistaan. Hän on toiminut muun muassa Kotipuutarha-lehden ja Helsingin Sanomien puutarhakolumnistina, ja tehnyt aihepiiriin liittyviä ohjelmia Yleisradiolle sekä julkaissut Vapaasti versoo -blogia. Puutarha-aiheinen pakinointi on saanut vauhtia myös brittiläisestä garden writing -perinteestä. Harrastuksesta rakentuu filosofinen asenne, jossa korostuvat kärsivällisyys, pitkäjänteisyys ja tappioiden hyväksyminen.
Myöntäessään Mörölle tunnustuspalkinnon vuonna 2008 WSOY esitti perusteluina muun muassa monipuolisuuden ja nopeakäänteisen kerronnan taitamisen. Monipuolisuuttaan kirjallisella kentällä ja muualla Mörö on kuvannut näin: "Kirjoitustyöt ovat kohdallani teoskentelua, sitä ei pidä sotkea teeskentelyyn. Syttymistä ja innostumista – ja tekemistä, alttiutta innostua."
Mari Mörön kustantaja on vuodesta 2010 alkaen Teos. Kirjailijan muita kustantajia ovat Kirjapaja, Minerva, Lasten Keskus, Minerva, Tammi ja WSOY.
Eri sanoma- ja aikakauslehtien pakinoitsijana/koluministina Mörö toiminut vuodesta 1984. 
Kirjailija asuu Etelä-Savossa Mörönperällä ja osan vuodesta Vancouverinsaarella Kanadassa.
The Comeback

DVD-julkaisu

The Comeback -sarja on saatavilla DVD:nä, josta löytyy myös suomenkielinen tekstitys.
Bianca Lawson

Ura

Lawson aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana. Hän on näytellyt muun muassa Barbien ja Revlonin televisiomainoksissa sekä useissa televisiosarjoissa. Buffy, vampyyrintappajassa hän esitti Kendra Youngia.
Lawson on esiintynyt myös The WB:n saippuasarjassa Dawson’s Creek, jossa hän esitti Nikki Greeniä, high schoolin uuden rehtorin tytärtä. Muita Lawsonin televisio- ja elokuvatöitä ovat muun muassa Saved by the Bell: The New Class, Save the Last Dance, Rakkauden pelisäännöt ja Sister, Sister.
Joulukuussa 2009 Lawson valittiin Maya St. Germainin osaan televisiosarjassa Valehtelevat viettelijät, joka perustuu samannimiseen Sara Shepardin kirjasarjaan. Vuonna 2009 Lawson näytteli noitaa Emily Bennettiä nuorten kauhu-/fantasiasarjassa Vampyyripäiväkirjat. Lawson vieraili sarjassa muutaman jakson ajan. Vuonna 2013 Lawson aloitti Teen Wolf -sarjassa näyttelemisen. Hänet valittiin Marin Morellin rooliin. Morell on koulun opinto-ohjaaja.

Yksityiselämä

Lawson syntyi Los Angelesissa Kaliforniassa Denise (o.s. Gordy) ja näyttelijä Richard Lawsonille. Lawson opiskeli Stella Adker Studio of Acting -akatemiassa ja valmistui Marymount College Preparatory Schoolista. Hän on myös opiskellut elokuvaa ja psykologiaa Etelä-Kalifornian yliopistossa. Lawson ja laulaja Beyoncé ovat sisaruspuolia vanhempien avioliiton kautta.
Sammalmesikko

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sammalmesikko on noin 27 cm. Laji on väritykseltään kauttaaltaan oliivin vihreä. Nuorten yksilöiden vatsa on viiruinen tai täplikäs. Sammalmesikon nokka on kapea ja hieman alaspäin kaartunut. Lajin kaksi alalajia G. v. brunneirostris ja G. v. viridis eroavat toisistaan nokkansa ja jalkojensa värityksen perusteella. G. v. brunneirostris- alalajin nokka on ruskea ja jalat oliivinväriset, kun G. v. viridis-alalajin nokka ja jalat ovat keltaiset.

Levinneisyys ja elinympäristö

Sammalmesikkoa tavataan Fidžistä kolmelta saarelta. G. v. brunneirostris elää Viti Levulla ja G. v. viridis Vanua Levulla sekä Taveunilla.  Sammalmesikot elävät saaren alkuperäisten metsien latvuskerroksissa. Laji sietää jonkin verran metsien hakkuita, mutta ei pysty elävään metsissä, joissa hakkuut ovat hyvin laajamittaisia. Sammalmesikkokannan kooksi arvellaan 50 000–200 000 yksilöä.

Elintavat ja ravinto

Sammalmesikko on suhteellisen kovaääninen lintu, joskin lajin äänekkyys riippuu sen asuinpaikasta. Viti Levulla laji esittää kutsuäänensä usein kuorona, jonka yksi lintu aloittaa ja johon muut yhtyvät. Vanua Levulla ja Taveunilla laji on huomattavasti hiljaisempi. 
Sammalmesikon lisääntymisaika kestää kesäkuusta lokakuulle.  Lajilta on kuvattu vain yksi pesä. Se oli tukevarakenteinen korimainen pesä, jona laji oli todennäköisesti tehnyt päällyskasvien juurista. Se sijaitsi suuren puun latvuston uloimmissa osissa. Vain yksi vanhemmistaan riippuva poikanen on tavattu. Sammalmesikon poikasten uskotaan olevan emoistaan riippuvaisia hyvin pitkän ajan noin kahdesta kolmeen kuukautta. 
Sammalmesikot ruokailevat pääosin latvustoissa, mutta saattaa etsiä ravintoaan myös maasta. Sammalmesikon ravinto koostuu pääasiassa medestä, mutta se syö myös hedelmiä sekä hyönteisiä.
Peltovuoman koulu

Peltovuoman koulu (pohjoissaameksi Bealdovuomi skuvla) on koulu Peltovuoman kylässä Enontekiöllä. Koulussa on kolme opettajaa ja lisäksi on kiertävä erityisopettaja. Lukuvuonna 2010/2011 koulussa oli 11 oppilasta.
Urmas Kruuse

Nuoruus

Kruuse kävi Elva keskikoulua ja suoritti liikkeenjohdon loppututkinnon International University Audentesissa. Vuosina 1997–1999 hän työskenteli myyntijohtajana Siberry Rebase Hulgiladussa ja 1999–2002 Kesko Food AS: myyntijohtajana. Kruuse on myös esiintynyt muusikkona.

Poliittinen ura

Vuosina 2002–2007 Kruuse oli kotikaupunkinsa Elvan kaupunginjohtaja ja 2007–2014 Tarton kaupunginjohtaja.
Kruuse nimitettiin terveys- ja työministeriksi Taavi Rõivasin ensimmäiseen hallitukseen 26. maaliskuuta 2014 ja maaseutuministeriksi 9. huhtikuuta 2015 Rõivasin toiseen hallitukseen.
Nolan Karras

Nolan E. Karras (s. 30. joulukuuta 1944) on utahilainen Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikko. Hän valmistui Weber State Collegessa ja Utahin yliopistosta. Hän on mormoni.
Karras istui Utahin edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1981–1990 toimien sen puheenjohtajana vuodesta 1989. Hän pyrki vuonna 2004 osavaltionsa kuvernööriksi.
Haukkavaara–Pekonlahti-rata

Haukkavaara–Pekonlahti-rata oli suomalainen vuonna 1927 lakkautettu 750 mm:n kapearaiteinen rautatie, joka sijaitsi luovutetussa Karjalassa Hiitolassa. Seitsemän kilometriä pitkää rataa pitkin kuljetettiin sahatavaraa A. Ahlström Oy:n Pekonlahden sahalta Haukkavaarassa sijainneelle saman yhtiön omistamalle lautatarhalle. Täältä sahatavara toimitettiin eteenpäin Haukkavaaran kautta kulkenutta Sortavala–Viipuri-rautatietä pitkin.
Radalla oli käytössä ainakin yhdysvaltalainen Dickson-höyryveturi (1083/1899, 0-6-4T), joka myytiin radan lakkauttamisen jälkeen 1927 Läskelän rautatielle. Radalla oli käytössä myös pari henkilövaunua, joilla kuljetettiin lautatarhan työläisiä.
Heikjärvi (Jämsä, Hassi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,1 metriä mpy.
Place de la Bastille

Place de la Bastille on aukio Pariisin keskustassa. Se sijaitsee Ranskan vallankumouksen symbolisella tapahtumapaikalla, jossa aikanaan oli Bastiljin (Bastille) linnoitus. Linnoitus vallattiin 14. heinäkuuta 1789 ja tuhottiin vuoden kuluessa siitä. Aukion kiveys oopperataloa vastapäätä paljastaa nykyisin Bastilijin linnoituksen ääriviivan. Se on merkitty pintaan kolmen kiveä vahvalla viivalla.
Aukio on Pariisin keskustan itälaidalla, Seinen pohjoispuolella, 4., 11. ja 12. arrondissementin rajalla. Pariisin keskiosia pohjoispuolitse kiertävä suurten bulevardien kehä päättyy idässä place de la Bastillelle. Sinne johtaa keskikaupungilta rue St. Antoine, joka jatkuu aukion itäpuolella rue du Faubourg St. Antoine -nimisenä. Aukiota lähin metroasema on nimeltään Bastille.
Canal Saint-Martin kulkee tunneloituna aukion ali.
Tonavan suisto

Tonavan suisto (romaniaksi Delta Dunǎrii, ukr. Дельта Дунаю, Delta Dunaju) on Euroopan toiseksi suurin suistoalue, pinta-alaltaan 3 446 km². Suisto levittäytyy Tulcean piirikuntaan Romaniassa ja Odessan alueelle Ukrainassa Tonavan virratessa Mustaanmereen. Suisto on parhaiten suojeltu Euroopassa. Suisto kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon ja sen pinta-alasta 2,733 km² on tiukasti suojeltua.
Romanian kommunistidiktaattori Nicolae Ceaușescu aikoi kuivattaa Tonavan suiston maatalousmaaksi, mutta hankkeen esti Ceauṣescun syökseminen vallasta vuonna 1989.

Luonto

Suiston alueella on peräti 1200 erilaista kasvia, 300 lintulajia ja 45 makeanveden kalalajia, suistossa on useita järviä ja soita. Useat lintulajit ympäri maailmaa tulevat lepäämään ja syömään suiston alueelle muuttoaikana.

Väestö

Suiston alueella asuu n. 15 000 ihmistä, useimmat heistä saavat elantonsa kalastuksesta.
Sandra Kalniete

Sandra Kalniete (s. 22. joulukuuta 1952) on latvialainen poliitikko. Hän toimi toukokuusta marraskuuhun 2004 Latvian EU-komissaarina. Kalniete on ollut Latvian liberaalidemokraattisen Yhtenäisyys-puolueen europarlamentaarikko vuodesta 2009.
Kalniete syntyi Togurissa Tomskin alueella. Hän opiskeli vuosina 1977–1981 Latvian taideakatemiassa ja työskenteli taidehistorioitsijana. Hän julkaisi vuonna 1989 Latvian tekstiilitaiteita käsittelevän kirjan ja vuonna 2001 kirjan Ar balles kurpem Sibirijas sniegos, jonka suomennos Tanssikengissä Siperiaa ilmestyi vuonna 2007.
Kalniete aloitti poliittisen uransa 1980-luvun lopulla ja työskenteli Latvian itsenäistyttyä maan ulkoministeriössä. Kalniete on toiminut Latvian suurlähettiläänä YK:ssa (1993–1997), Ranskassa (1997–2000) ja Unescossa (2000–2002).
Robert Walter McElroy

Robert Walter McElroy (s. 5. helmikuuta 1954 San Francisco) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Franciscon arkkihiippakuntaan 12. huhtikuuta 1980 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Gemellae in Byzacenan titulaaripiispaksi 6. heinäkuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi George Hugh Niederauer, jota avustivat John Raphael Quinn ja John Charles Wester.
Neue Wache

Historia

Neue Wachen suunnitteli arkkitehti Karl Friedrich Schinkel, ja se oli hänen ensimmäinen suurtyönsä Berliinissä. Vuosina 1816–1818 rakennettu Neue Wache oli ensimmäinen merkittävä julkinen edustusrakennus Berliinissä Napoleonin sotien jälkeen. Kuningas Fredrik Vilhelm III:n määräyksestä rakennetun Neue Wachen (”Uusi vartio”) varsinainen käyttötarkoitus oli toimia sotilasvartiona, joka suojeli kuninkaallista palatsia. Se korvasi vanhan vartiorakennuksen. Samalla se toimi myös voitokkaiden ”vapaussotien” muistomerkkinä.
Rakennus menetti merkityksensä keisarillisena päävartiona Saksan muututtua tasavallaksi vuonna 1918. Neue Wache muutettiin 1930–1931 Heinrich Tessenowin suunnitelmien mukaisesti ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneiden muistomerkiksi, jona se toimi vuoteen 1945. Toisessa maailmansodassa pahoin tuhoutunut Neue Wache rakennettiin uudelleen vuosina 1957–1960 ja DDR:n viranomaiset tekivät siitä ”Fasismin ja militarismin uhrien muistomerkin”. Rakennuksen sisälle lisättiin ikuinen tuli DDR:n perustamisen 20-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1969. Sen alle sijoitettiin tuntemattoman sotilaan ja tuntemattoman keskitysleirillä kuolleen jäännökset. DDR:n aikanakin Neue Wachen edustalla järjestettiin päivittäin 1800-luvulta periytynyt vahdinvaihtoseremonia.
Saksojen yhdistymisen jälkeen rakennus muutettiin vuonna 1993 ”Sodan ja hirmuvallan uhrien muistomerkiksi”. Sisäosat palautettiin Tessenowin suunnittelemaan asuun ja sisälle pystytettiin suurennettu kopio Käthe Kollwitzin vuonna 1938 valmistuneesta pietá-tyylisestä veistoksesta Sureva äiti poikansa ruumiin äärellä. Neue Wachen uudistus perustui pitkälti liittokansleri Helmut Kohlin ehdotukseen, jota arvosteltiin omavaltaisuudesta. Muistomerkin yhteyteen lisättiin myöhemmin taulu, jossa selitetään ”Sodan ja hirmuvallan uhrien” tarkoittavan molemmissa maailmansodissa kaatuneita, natsien tuhoamia ja vainoamia kansanryhmiä sekä stalinismin uhreja.

Arkkitehtuuri ja rakennuksen edusta

Uusklassista tyyliä edustava rakennus yhdistää piirteitä kreikkalaisesta temppelistä ja roomalaisesta linnoituksesta. Päätykolmion veistos esittää voiton jumalatar Victoriaa johtamassa taistelua. Vaikka Neue Wache on viereisiä rakennuksia vaatimattomampi kooltaan, Schinkel onnistui luomaan sille monumentaalisen julkisivun käyttämällä doorilaisia pylväitä.
Rakennuksen edustalle oli alkujaan sijoitettu Napoleonin sodissa ansioituneiden preussilaisten kenraalien Gerhard von Scharnhorstin ja Friedrich Wilhelm von Bülowin patsaat. Kadun vastakkaiselle puolelle lisättiin vuonna 1855 Christian Daniel Rauchin veistämät Gebhard Leberecht von Blücherin, August von Gneisenaun ja Ludwig von Yorckin patsaat. Patsaat siirrettiin pois DDR:n aikana vuonna 1950. Scharnhorstin ja Bülowin patsaat on myöhemmin pystytetty uudelleen läheiselle Bebelplatzille.
Lapinvero

Sanan merkitys 1600-luvun lopulla

Vuonna 1673 Ruotsin kruunu halusi suosia Lapin asuttamista ja antoi julistuksen, joka takasi Lappiin muuttaville uudisasukkaille ikuisen vapautuksen sotaväenotoista, viidentoista vuoden vapautuksen veroista ja tämänkin jälkeen alhaisemman verotuksen. Tuon alhaisemman veron nimi oli myös lapinvero.