google/wiki40b huggingface dataset:
Ján Brejčák

Seuraura

Brejčák on HK Popradin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset miesten pelinsä vain 17-vuotiaana kaudella 2006–2007, jolloin Brejčák pelasi Extraligan runkosarjassa viisi ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2007–2008 hän pelasi Popradissa ja Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kehitysohjelma HK VSR SR 20:ssä yhteensä 16 runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Myös alkukauden 2008–2009 Brejčák vietti pääasiassa HK Orange 20:n (ent. HK VSR SR 20) vahvuudessa, mutta hän palasi loppukaudella Popradiin. Kaudella 2010–2011 Brejčák sijoittui 130 minuutillaan koko Extraligan jäähypörssissä kolmanneksi. Hän eteni samalla kaudella Popradin kanssa liigan finaaleihin, mutta Slovakian-mestaruuden vei lopulta kuitenkin HC Košice otteluvoitoin 4–1. 
Kaudeksi 2011–2012 Brejčák siirtyi Tšekin Extraligan HC Litvínoviin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kaudeksi 2013–2014 Brejčák palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL:n laajennusjoukkue HC Slovan Bratislavan riveihin. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Sveitsin National League A:n HC Davosiin. Brejčák edusti joukkuetta kauden aikana myös seuran perinteisesti isännöimässä Spengler Cupissa.
Brejčák aloitti kauden 2016–2017 kasvattajaseurassaan HK Popradissa, mutta joulukuussa 2016 hän siirtyi loppuvuoden kestävällä try-out -sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue MODO Hockeyn paitaan. Saman kuun lopulla Brejčák sai joukkueeseen loppukauden jatkosopimuksen. Kaudeksi 2017–2018 hän palasi taas kotimaahansa ja siirtyi Extraliga-joukkue HC Banská Bystricaan. Brejčák voitti kauden päätteeksi Slovakian-mestaruuden.
Alkukaudella 2018–2019 Brejčák jatkoi Banská Bystricassa ottelukohtaisella sopimuksella ja pelasi kaksi Mestarien liigan ottelua, kunnes syyskuussa 2018 hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon. Brejčákin rooli jäi kuitenkin lopulta melko pieneksi, eikä hän saanut pudotuspeleissä peliaikaa enää puolivälierien jälkeen. Brejčák voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudeksi 2019–2020 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella HC Banská Bystricaan.

Maajoukkueura

Brejčák edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuonna 2014. Yhteensä hän on pelannut 32 A-maaottelua tehopistein 2+3=5.  
Brejčák pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän toimi Slovakian varakapteenina.

Muuta

Brejčákin serkku Daniel pelaa Slovakian Extraligaa puolustajana HK Popradissa.
M/S Caroline Russ

Käyttöhistoria

26. kesäkuuta 1999 alus kastettiin ja 30. kesäkuuta se luovutettiin Ernst Russille. 12. heinäkuuta alus aikarahdattiin eli vuokrattiin Transfennican liikenteeseen reitille Hamina–Tilbury–Antwerpen.
Google Lunar X Prize

Google Lunar XPRIZE (GLXP) on Googlen sponsoroima X Prize Foundationin teknologian edistämiskilpailu, jossa yksityisesti rahoitettujen kilpailijoiden tulee laskea Kuun pinnalle robottimönkijä, joka kykenee etenemään vähintään 500 metriä ja lähettämään sieltä kuvia ja muuta dataa Maahan. Hankkeen tavoitteena on mahdollistaa uudenlainen yhteys Kuuhun ja muualle avaruuteen. Jotta voittajajoukkue hyväksytään, sen rahoituksesta 90 % on oltava yksityistä.
Tavoitteen täyttänyt ryhmä saa 20 miljoonan dollarin pääpalkinnon. Toiseksi tullut joukkue saa 5 miljoonaa. 
Google Lunar XPRIZE julkistettiin 13. syyskuuta 2007.
Syyskuussa 2015 kilpailussa mukana oli 16 joukkuetta. Lukuisten pidennysten jälkeen viimeiseksi määräajaksi jäi 31. maaliskuuta 2018.
Kilpailuun osallistuneista kukaan ei edennyt määräajassa laukaisuun saakka mutta kilpailun jo rauettua SpaceIL:n alus laukaistiin matkaan 22. helmikuuta 2019.
Walid II

Walid II oli umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi 743–744 setänsä Hisham ibn Abd al-Malikin jälkeen. Walid I:n poika Jazid julisti kuitenkin itsensä kalifiksi ja nosti kapinan kalifin ollessa poissa Damaskoksesta. Walid II sulkeutui linnaan Palmyrassa suhteellisen pienen joukon kanssa. Koska hänen varansa alkoivat huveta, taistelumoraalin ylläpito oli vaikeaa. Walidin linna vallattiin, hänen päänsä hakattiin irti ja lähetettiin hänen seuraajalleen ja serkulleen Jazid III:lle.
Yksimahaiset

Yksimahaiset on yleisnimitys eläimille, joiden ruoansulatuskanavaan kuuluu vain yksi maha, eikä etumahoja ole kuten märehtijöillä. Ruoansulatuksen ja ravintoaineiden imeytymisen pääpaino on yksimahaisilla eläimillä ohutsuolessa. Yksimahaiset ei ole taksonominen ryhmä, vaan ruoansulatuksen pääpiirteisiin perustuva nimitys. Jaottelulla yksimahaisiin ja märehtijöihin on merkitystä erityisesti kotieläinten ruokinnassa. Yksimahaisia ovat nisäkkäistä mm. kädelliset kuten ihminen, petoeläimet, siat, hevoset sekä jyrsijät ja jäniseläimet. Linnut luetaan ruoansulatusjärjestelmiä koskevassa jaottelussa yksimahaisiin, vaikka niillä on kaksi mahaa, rauhasmaha ja lihasmaha. Märehtijät ovat kaikki kasvinsyöjiä, mutta yksimahaisissa on ravinnonkäytöltään erityyppisiä eläimiä absoluuttisista kasvinsyöjistä (esim. hevonen) sekaravinnon käyttäjien (esim. sika, ihminen) kautta lihansyöjiin. Petoeläinten ruoansulatuskanava on suhteellisen lyhyt, eikä siinä ole lainkaan sopeutumia kuitupitoisen ravinnon hyödyntämiseen. Sen sijaan esimerkiski hevoset pystyvät hyödyntämään kuitupitoistakin kasviravintoa lähes märehtijöiden veroisesti, koska niillä tapahtuu ruoansulatuskanavan loppuosassa samantapaista kasvikuituja hajottavaa bakteeritoimintaa kuin märehtijöiden etumahoissa.
Ulf-Ola Olin

Toinen maailmansota

Olin osallistui talvisotaan asevelvollisena Jalkaväkirykmentti 61:n riveissä. Hän värväytyi vuonna 1941 Suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan ja palveli siellä ryhmänjohtajana syksyyn 1942 saakka, jolloin hän liittyi SS-divisioona Wikingin panssarijoukkoihin. Hän palveli 5. SS-panssaridivisioona Wikingin riveissä panssarijoukkueenjohtajana sekä -komppanianpäällikkönä sodan loppuun saakka. Kaikkiaan Olinin johtama vaunu tuhosi 34 liittoutuneiden panssaria. Olin ansaitsi lukuisia korkea-arvoisia kunniamerkkejä saavutuksistaan.
Olin meni naimisiin vuonna 1942 Hildegard-nimisen saksalaisnaisen kanssa ja jäi tästä syystä palvelemaan Waffen-SS:ää.
Lentosatama

Suunnittelu ja rakentaminen

Venäjän keisarilliset ilmavoimat tilasi Pietari Suuren merilinnoitukseen kuuluneet Tallinnan vesilentokonehallit tanskalaiselta Christian & Nielsen -rakennusyhtiöltä, joka rakensi niitä vuosina 1916–1917. Työt keskeytyivät ensimmäisen maailmansodan takia vuonna 1917, ja ne rakennettiin valmiiksi vuonna 1920 Viron itsenäistyttyä ja hangaarien siirryttyä Viron puolustusvoimille. Lentokonehallit toteutettiin teräsbetonirakenteisina, ja niiden kattorakenteet koostuivat useista kupoleista. Kupolien seinämät olivat huipulla vain kahdeksan senttimetriä paksut ja alhaalla 15 senttimetriä. Hangaarissa ei ollut välipilareita kuorirakenteen tukena, mikä oli tuolloin hyvin erikoinen rakenneratkaisu.

Käyttö

Viron miehityksen jälkeen koko alue siirtyi Neuvostoliiton Itämeren laivaston käyttöön. Hangaareihin sijoitettiin laivaston rakennusyksikkö.

Entisöinti ja muuttaminen museoksi

Lentoaseman omistusta selviteltiin oikeudessa Viron itsenäistymisestä lähtien aina vuoteen 2006 asti, jolloin Viron viranomaiset saivat rakennuksen jälleen haltuunsa. Hangaareista tehdyssä kuntoselvityksessä niiden todettiin olevan lähes romahtamaisillaan. Hangaarialueen kunnostaminen alkoi seuraavana vuonna, mutta se pääsi kunnolla vauhtiin vasta toukokuussa 2010, jolloin itse betonista hangaarirakennusta alettiin kunnostaa. Kunnostuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto KOKO Architects ja toteutti virolainen rakennusyritys Nordecon AS. Rakennuksesta ei ollut säilynyt alkuperäisiä piirustuksin sen suunnitelleen Christian & Nielsenin toimistossa vuonna 1943 sattuneen tulipalon takia.
Korjaustöihin osallistui puolentoista vuoden aikana keskimäärin sata henkilöä, ja töiden kustannukset nousivat lopulta noin kaksinkertaisiksi 13 miljoonaan euroon. Kunnostamisen rahoituksesta vastasi 70 prosentin osuudella Euroopan aluekehitysrahasto ja 30 prosentin osuudesta Viron valtio. Korjaustyöt valmistuivat lopulta lokakuussa 2011, ja merimuseo avasi ovensa seuraavan vuoden kesällä.

Museo ja kokoelmat

Lentokonehangaarin pinta-ala on 8 000 neliömetriä. Halli poistettiin käytöstä neuvostovallan aikana.
Museon päänähtävyys on Viron valtion Englannista tilaama vuonna 1936 valmistunut sukellusvene Lembit, joka on entisöity 1930-luvun asuun. Museossa on myös keltainen sukellusvene, jossa voi tutustua sukellusveneen ohjaamiseen, ja ensimmäisen maailmansodan aikaisen vesitaso Short Type 184 täysikokoinen jäljennös. Alkuperäisiä vesitasoja ei ole säilynyt yhtäkään. Puurunkoinen laivanhylky Maasilinn on peräisin 1500-luvulla ja purjehti silloin Saarenmaan ja Viron mantereen väliä. Jäänmurtaja Suur Tõll on ollut Suomen lipun alla nimellä Wäinämöinen. Se kaapattiin venäläisiltä Helsingin lähellä vuonna 1918 ja luovutettiin vuonna 1922 Suomesta Tarton rauhansopimuksen perusteella Viroon.
Museon näyttelyesineet sijaitsevat kolmessa tasossa: ilmassa, meren pinnalla ja sen pohjalla. Museossa esitellään modernilla visuaalisella kielellä vanhan merenkulkumaan Viron historiaa. Museossa on sukellusvene- ja lentosimulaattorit sekä allas, jossa voi uittaa laivojen pienoismalleja ja katsella mereneläviä.
Viipurin Sanomat

Viipurin Sanomat oli Viipurissa vuosina 1884–1918 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielinen Viipurin Sanomat syntyi kielipoliittisesti laimean Ilmarisen kilpailijaksi. Sen varsinainen perustaja oli F. W. Jalander, jolle lehden omistus siirtyi keväällä 1886. Vuonna 1888 lehti ja sen kirjapaino siirtyivät Vihtori Jaatiselle ja Matti Kurikalle, joiden aikana Viipurin Sanomista tuli nuorsuomalaisen linjan kannattaja. Vuodesta 1891 lähtien sen ainoa omistaja oli nähtävästi Kurikka, joka teki konkurssin vuonna 1894. Sen jälkeen lehden omistajaksi tuli Julius Anselm Lyly, joka teki siitä sortovuosina yhden perustuslaillisten johtavista äänenkannattajista. Viipurin Sanomat lakkautettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1899, minkä jälkeen sen tilalla ilmestyi erinimisiä tilapäislehtiä. Toinen määräaikainen lakkautus seurasi vuonna 1900 ja maaliskuussa 1901 kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti lehden lopullisesti.
Vuodesta 1891 lähtien varsinaisen lehden rinnalla julkaistiin kaksipäiväistä maaseutupainosta nimellä Viipurin Sanomat. Supistus. Sen julkaisemista voitiin jatkaa päälehden lakkauttamisen jälkeenkin. Supistuksen taakse perustettiin Karjalan Kirjapaino Oy, jonka päälehdeksi muodostui vuodesta 1903 lähtien Karjala. Viipurin Sanomat. Supistus pidettiin kuitenkin hengissä maaseutulehtenä sekä siltä varalta, että Karjala-lehti joutuisi lakkautetuksi. Supistuksesta lehden nimessä luovuttiin vuoden 1910 alussa, ja vuosien 1917–1918 vaihteessa Viipurin Sanomat todella ilmestyikin lakkautetun Karjalan korvaajana. Sen jälkeen lehti yhdistettiin Karjalaan.
Viipurin Sanomat ilmestyi vuonna 1885 kahdesti, vuosina 1886–1887 neljästi, vuosina 1888–1895 kuudesti, vuosina 1896–1901 seitsemästi, vuosina 1901–1907 kahdesti, vuosina 1908–1913 kolmesti, vuosina 1914–1916 kahdesti, alkuvuodesta 1917 kolmesti ja lopulta kuudesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 9500 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät K. A. Castrén (1884–1885), Tyko Hagman (vast. toim. 1885), E. V. Emeleus (1885–1886), F. W. Jalander (1886–1887), Vihtori Jaatinen (1888–1891), Matti Kurikka (1891–1894), J. A. Lyly (1893–1901, vast. toim. 1894–1901) ja Kaarlo Riukuniemi (vast. toim. 1902–1918).
Hannu Hyrske

Hannu Mikael Hyrske (s. 4. elokuuta 1949 Helsinki) on suomalainen Järvenpäässä asuva kuvittaja, valokuvaaja ja taiteilija.

Henkilöhistoria

Hyrske opiskeli Taideteollisen korkeakoulun graafisella osastolla 1970-1973 ja valokuvataiteen osastolla 1973-1976. Hän valmistui korkeakoulusta vuonna 1976. Hyrske on opettanut piirustusta, maalausta, grafiikkaa ja valokuvausta ja tehnyt useita opintomatkoja ulkomaille.
Puskutraktori

Puskutraktori on maansiirtokone, jossa on pystysuora levymäinen puskuterä.
Ensimmäinen nykyaikainen puskutraktori rakennettiin Yhdysvalloissa vuonna 1923. Tavallisia ja panssaroituja puskutraktoreita on ollut myös sotilaskäytössä. Arkikielessä puskutraktoria tai telaketjutraktoria kutsutaan myös katerpillareiksi (erään niitä valmistavan yrityksen nimestä Caterpillar).
Georges Savaria

Georges Savaria (27. maaliskuuta 1916 Montréal – 1998) oli kanadalainen pianisti, ondes Martenot'n soittaja ja säveltäjä. 
Savaria opiskeli isänsä Joseph-Élien johdolla pianon- ja urkujensoittoa. Teoriassa hän sai yksityisopetusta Claude Champagnelta. Hän sai vuonna 1937 pianistina Prix d'Europen ja lähti Pariisiiin, jossa häntä opettivat Louis Aubert (harmonia, teoria), Lazare Lévy (piano), Marguerite Long (piano) ja Pierre Lucas (piano). Lisäksi hän opiskeli Schola Cantorum de Parisissa kontrapunktia Daniel-Lesurin ja urkujensoittoa Olivier Messiaenin johdolla. Toisessa maailmansodassa hän joutui internoiduksi leirille, mutta hänen onnistui paeta ja palata Kanadaan vuonna 1943.
Savaria on esiintynyt pianistina muun muassa Québecin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän opiskeli ondes Martenot'n soittoa vuosina 1959–1960 ja soitti sitä muun muassa Claude Champagnen Altituden kantaesityksessä CBC-sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1960.
Savaria kuului Conservatoire de musique du Québec'n pysyvään henkilökuntaan vuodesta 1965. Hänen oppilaidensa joukossa oli Albert Grenier. Vuosina 1976–1978 hän opetti pianonsoittoa Conservatoire de Trois-Rivières'ssa, ja vuosina 1978–1980 hän toimi sen johdossa. Hänen omien sävellystensä joukossa on pianokonsertto (1951), lauluja ja pianokappaleita.
Lepolan huvila

Lepolan huvila on Tampereen Härmälässä sijaitseva 1800-luvulla rakennettu huvila. Sen rakennutti insinööri Ossian Bergbom, vuodesta 1903 alkaen Wuorenheimo. Wuorenheimon kuoltua huvila jäi perikunnalle.
Suomalaisten radiolähetysten uranuurtaja, insinööri Arvi Hauvonen käytti huvilan suippoa tornia toisena radiolähetysasemanaan 1923.
Huvilan suunnitteli todennäköisesti Tampereen kaupungin ensimmäinen kaupunginarkkitehti F. L. Calonius (1876–1891). Todennäköistä on myös, että huvila siirrettiin Hatanpäänniemeltä ennen vuotta 1898, koska paikalle rakennettiin silloin Nils Idmanin asuntopalatsi Idmanin huvila.
Huvila siirtyi Wuorenheimon puolison Agnes Wuorenheimon kuoltua (k. 1921) Tampereen kaupungille kaupalla vuonna 1925, ja vuodesta 1927 alkaen huvila toimi lastenkotina, johtajanaan Elli Seppälä (hänen sisarensa Aili Seppälä toimi samaan aikaan Rantaperkiössä sijaitsevan Metsolan lastenkodin johtajana). Talvisodan aikana huvila palveli sotilassairaalan toipilasosastona. Sodan jälkeen vuonna 1945 kaupunki päätti pitää huvilan lasten käytössä, ja siitä tehtiin lastentarha. Tässä tarkoituksessa se toimii heinäkuuhun 2017 saakka, jolloin sen toiminta Lepolan päiväkotina päättyy. Vuonna 2018 Tampereen kaupunki aikoo myydä huvilan. Huvilan perinteitä vaalii Härmälä-Seura.
Joel McKinnon Miller

Ura

Joel McKinnon Miller opiskeli oopperaa ja teatteria Minnesotan yliopistossa ja alkoi sen jälkeen näytellä teatterissa. Hän sai ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 1991 sarjasta Murphy Brown.
McKinnon Miller on vieraillut lukuisissa televisiosarjoissa kuten Teho-osasto, CSI, Täydelliset naiset, Las Vegas, Ratkaisija, Bones ja Glee. Hän esitti Don Embryä HBO:n draamasarjassa Big Love vuosina 2006–2011. Hänellä on ollut sivuosia elokuvissa Truman Show, Rush Hour 2 ja MIB II – miehet mustissa 2.
Anders Planman

Anders Planman (1724 Hattula – 25. huhtikuuta 1804 Paimio) oli professori ja tähtitieteilijä, joka toimi Helsingin yliopiston edeltäjän Turun Akatemian rehtorina vuosina 1771 ja 1772.
Planmanin vanhemmat olivat luutnantti Peter Planman ja Ingrid Leufstadius. Hän valmistui maisteriksi Turussa vuonna 1754 ja tuli vuonna 1758 Uppsalan yliopiston tähtitieteen dosentiksi. Turkuun hänet nimitettiin fysiikan professoriksi vuonna 1763, mistä virasta hän erosi vasta 1801. Vuosina 1761 ja 1767 hän oli Ruotsin tiedeakatemian toimeksiannosta Kajaanissa tutkimassa Venuksen kulkua auringon yli. Hän teki tarkkoja havaintoja auringon parallaksin määrittämiseksi ja laski useiden eri suomalaisten paikkakuntien leveyspiirin ja pituuspiirin. Planman julkaisi tutkimuksiaan useissa eri julkaisuissa, päätellen eräässä niistä vuonna 1753, että ihmisen on mahdollista nousta ilmaan ohjattavan koneen avulla.
Planmanin puoliso vuodesta 1776 oli Abraham Achreniuksen tytär Fredrika Achrenius (k. 1798).
Munkki

Munkki (kreik. μοναχός, monachós) on eri uskontokuntien tapaperinteessä mies, joka viettää tiukan uskonnollista ja askeettista elämää usein saman elämäntavan valinneiden ihmisten yhteisössä, luostarissa. Sana tulee kreikan sanasta monakhos (μοναχός), joka käännetään yleensä yksinäiseksi henkilöksi, joko mieheksi tai naiseksi. Sana otettiin käyttöön kuvaamaan egyptiläisiä miehiä ja naisia, jotka 200-luvulla vetäytyivät yksinäisyyteen Nitrian autiomaahan omistautuakseen täysin uskonnolliseen elämään. 
Munkin naispuolinen vastine on nunna.

Munkki ortodoksisessa kirkossa

Ortodoksisessa kirkossa tie munkkeuteen kulkee kokelaskauden kautta. Silloin kilvoittelijaa nimitetään noviisiksi ja häntä kutsutaan puhuttelunimellä veli.
Noviisikauden jälkeen seuraa vihkimys viitankantajamunkiksi, josta lyhykäisesti käytetään nimeä munkki ja puhuttelunimenä on Suomessa edelleen veli. Muun muassa Kreikassa munkkeja kutsutaan myös puhuttelunimellä isä.
Munkki voidaan vihkiä kahteen erilaiseen syvempään munkkeuden asteeseen eli skeemaan. Ensimmäistä nimitetään pieneksi skeemaksi ja toista – jonka yhteydessä munkin nimi muuttuu jälleen kerran joksikin toiseksi – suureksi skeemaksi. Suuressa skeemassa olevien munkkien arvon eteen lisätään usein sana "skeema": skeemamunkki, skeemapappismunkki, skeemaigumeni…
Munkki voidaan vihkiä myös pappeuden eri asteisiin: diakoniksi tai papiksi, jolloin heistä vastaavasti tulee munkkidiakoneja tai pappismunkkeja, ja kutsumanimenä käytetään kirkollisen nimen yhteydessä isä.
Pappismunkki voi saada kirkolliseksi arvonimekseen arkkimandriitta. Arvon myöntää piispa. Samate munkkidiakonille voidaan myöntää arvonimi arkkidiakoni.
Miesluostarin johtajaa kutsutaan ortodoksisessa maailmassa igumeniksi.
FS Jules Ferry (1903)

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 2. kevyt risteilijä viirikköön. Alus poistettiin palveluksesta 1927 ja se myytiin seuraavana vuonna romutettavaksi.
Barry Commoner

Barry Commoner (28. toukokuuta 1917 – 30. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen biologi ja poliitikko.
Commoner syntyi New Yorkin Brooklynissä. Hän valmistui Columbian yliopistosta vuonna 1937 ja sai Harvardista maisterin- ja tohtorinarvonsa vuosina 1938 ja 1941. Toisessa maailmansodassa Commoner oli laivaston luutnantti. Sodan jälkeen hän oli kasvifysiologian professorina Washingtonin yliopistossa St. Louisissa 34 vuoden ajan. 1950-luvun lopussa Commonerista tuli tunnettu ydinkokeiden vastustaja, ja hän julkaisi useita aihetta käsitteleviä kirjoja. 
Vuonna 1979 Commoner perusti myöhemmin lakkautetun Citizens Party-puolueen, jonka presidenttiehdokkaana hän itse oli 1980. Commoner sai vain 0,27 % äänistä. Presidenttiehdokkuutensa jälkeen hän jatkoi akateemista uraansa pitkälle vanhuusiälleen saakka. Commoner oli muun muassa American Association for the Advancement of Sciencen jäsen, ja hänellä on tähti St. Louis Walk of Famella.
Etelä-Afrikan keittiö

Etelä-Afrikan keittiö ilmentää maan monikulttuurista taustaa. Etelä-Afrikan hollantilaiset siirtolaiset toivat maatilojensa työvoimaksi malaijiorjia, jotka toivat maahan myös oman ruokaperinteensä. Ruokaperinnettä rikasti myös uskonnollista vainoa Ranskasta paenneet hugenotit, jotka perustivat maahan ensimmäiset viinitilat 1600-luvulla. Myöhemmin 1800-luvun aikana erityisesti Natalin sokeriplantaaseille tuodut intialaiset rikastuttivat maan ruokakulttuuria omalla perinnöllään, kuten myös kullan perässä maahan muuttaneet britit ja saksalaiset. Maan alkuperäisväestön ravinto koostuu edelleen pääasiassa riistasta, juureksista ja maissista sekä proteinipitoisista hyönteisistä, kuten heinäsirkoista.
Kapmaan malajien keittiö tunnetaan erityisesti curryistaan, jotka eivät ole yhtä tulisia kuin intialaiset vastineensa. Curryt syödään usein erilaisten sambalien ja atjarien kanssa. Muita kuuluisia malajiruokalajeja ovat muun muassa bobotie, joka on brittiläisen shepherd's pien mausteisempi muunnelma, ja mausteiset sosatie-makkarat.
Natalin alueella intialaisesta ruuasta tuli hyvin suosittua, ja myös alueen zulut ryhtyivät valmistamaan niistä omia muunnelmiaan. Monet eteläafrikkalaiset pitävät currya ja riisiä maan kansallisruokana. Maan afrikaanerien ruokakulttuurin, jonka juuret ovat hollantilaisessa keittiössä, keskeinen aines on grilliruoka braai. Braaiin kuuluu yleensä ainakin rasvainen korianterilla maustettu boerewors (suom. maanviljelijän makkara).
Lasse Kurki

Lasse Kristian Kurki (s. 31. tammikuuta 1969 Turku) on suomalainen muusikko, radiotoimittaja ja Warner Music Finlandin kotimaisen musiikin tuotantopäällikkö.
Hän oli laulaja-kitaristi 2015 toimintansa lopettaneessa Lemonator-yhtyeessä, joka julkaisi kuusi studioalbumia vuosina 1997–2010. Hän on säveltänyt kappaleita myös muille artisteille.
Kurki tekee useita ohjelmia pääkaupunkiseudulla ja internetissä kuuluvassa Radio Helsingissä, muun muassa ohjelmia Valiojoukko ja Rakkaudesta. Tästä työstä Musiikki & Media palkitsi hänet arvonimellä Vuoden radiopersoona vuonna 2010.

Elämä ja toiminta

Kurki on säveltänyt kappaleita Jonna Tervomaalle, Emmille, Katri Ylanderille, Hanna Pakariselle, Jipulle ja Jannalle sekä Samuli Edelmannille, Laura Närhelle, Suvi Teräsniskalle ja Anna Puulle. Hän on myös toiminut muun muassa Egotrippi-yhtyeen tuottajana ja osallistunut lastenmusiikin tekemiseen Ipanapa-levyillä.
Noin 10-vuotiaana Kurki aloitti neljä vuotta kestäneet klassisen kitaran opinnot Itä-Helsingin musiikkiopistossa. Sen lisäksi hän otti yksityisiä pianotunteja ja soitti välillä rumpujakin. Pianonsoittoon hän oli tutustunut isänsä ja tämän veljen kautta. Hänen ensimmäinen tunnetumpi yhtyeensä Ripa Eskolinin kanssa ennen Lemonatoria oli nimeltään Dragonfly. Tällä yhtyeellä tehtiin jo lähemmäs sata keikkaa Helsingin ympäristössä. Lemonatorin lisäksi Kurki on esiintynyt ja levyttänyt yhtyeissä The Krispies ja Little Big Little.
Helmikuussa 2008 Kurki sai yhdessä Kari Kriikun ja Riku Niemen kanssa Gramexin myöntämän 40 000 euron suuruisen juhlapalkinnon, joka jaettiin tasan voittajien kesken.
Kurjen Radio Helsingissä juontamiin ohjelmiin kuuluu myös melko epäsäännöllisesti Heviurpot (yhdessä Janne Halmkronan kanssa).
Kurki on valmistunut tradenomiksi vuonna 2002.
Steve Beeks

Stephen John "Steve" Beeks (s. 10. huhtikuuta 1971 Ashford, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja.
Kaudet 2011 ja 2012 Beeks valmensi Naisten Liigassa pelaavaa Åland Unitedia. Syyskuussa 2012 hänen ilmoitettiin siirtyvän IFK Marianhaminan nuorisovalmennuspäälliköksi. 
Beeks aloitti valmentajana jo alle 20-vuotiaana ja hän omaa UEFA:n A-lisenssin.  Beeks on valmentanut englantilaisia aladivisioonajoukkueita muun muassa Southern League-sarjassa sekä toiminut pelaajatarkkailijana AFC Wimbledonille.  Hänellä on Englannissa oma jalkapallokoulu, jonka joukkueet ovat käyneet pelaamassa useissa junioriturnauksissa Suomessa. Pelaajaurallaan Beeks on edustanut muun muassa Aldershot Townia.