google/wiki40b huggingface dataset:
Paviljonki

Paviljonki (ranskan sanasta pavillon ’paviljonki, teltta’) tarkoittaa pientä, ilmavaa ja kevytrakenteista rakennusta, kuten huvimajaa, puistomajaa tai tilapäiskäyttöön tarkoitettua näyttelyrakennusta, jolle on tyypillistä, että se pysyy tukematta pystyssä. Nimeämisperusteena oli alun perin se, että rakennuksessa oli telttamainen, terävähuippuinen katto, ja paviljongin alkumuodot pystytettiin kangasteltan tavoin ulkoilmajuhlia varten. Rakenteet kehittyivät pysyvimmiksi ja 1600-luvulla paviljongeiksi nimitettiin kaikenlaisia puistomajoja.
Paviljonki voi olla myös suuremman rakennuksen osa, kuten esimerkiksi barokkiarkkitehtuurin käyttämä kulmapaviljonki.

Paviljonkijärjestelmä

Paviljonkijärjestelmä tarkoittaa erillistä, itsenäisistä osista muodostuvaa kokonaisuutta, jonka osastot ovat eri rakennuksissa. Tällainen kokonaisuus voi olla esimerkiksi kasarmi, koulu tai sairaala. Tämän järjestelmän mukaan rakennettiin muun muassa entinen Nikkilän mielisairaala Sipoossa (toiminnassa 1914–1999), Pitkäniemen sairaala Nokialla ja nykyinen Vaalijalan kuntoutuslaitos Pieksämäellä.
Tappava yhteys

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu Tappavaa yhteyttä absurdiksi mutta viihdyttäväksi sekasotkuksi, jonka AIDS-allegoriaa ei tarvitse kaukaa hakea. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Investituura

Investituura tarkoittaa viran tai maaomaisuuteen kohdistuvan hallintoikeuden antamista sekä läänittämistä. Keskiaikaisessa kirkko-oikeudessa investituura tarkoitti hallitsijan oikeutta nimittää piispat ja apotit tai vahvistaa virkanimitys sauvan ja sormuksen antamisella. Niin sanottu investituurariita syntyi 1000-luvulla Saksan, Ranskan ja Englannin hallitsijoiden ja paavin välillä, kun paavit eivät halunneet ruhtinaiden antavan vallanmerkkiä kirkollisille henkilöille. Kiista päättyi 1100-luvulla.
Käpylän rautatieasema

Historiaa

Käpylän rautatieasema avattiin 1910, jolloin sitä kutsuttiin Kottbyn laituriksi.
Kottbyn seisakkeelle rakennettiin puinen asemarakennus 1921. Se sijaitsi radan pohjoispuolella nykyisen Metsälän, tuolloisen Kottbyn vieressä. Rakennus käsitti odotushuoneen, lipunmyyntihuoneen ja "pakaasihuoneen" sekä asemahenkilökunnan asuintilat. Asemalla oli jonkin aikaa myös pieni kanttiini sekä oma järjestyspoliisi, joka partioi asemalla iltaisin. 
Asemarakennus poistettiin käytöstä vuonna 1963 ja purettiin 1970-luvulla.
Riihimäen suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Helsinkiin raiteelta 4. Aseman länsipuolella on kaksi raidetta, joita käyttää aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.
Sävelasteikko

Sävelasteikon rajaaminen

Periaattessa erikorkuisia säveliä on olemassa ääretön määrä, mutta yleensä musiikissa rajataan käytettävien sävelten määrä tavalla tai toisella. Ihmisen kuulo ei pysty käsittelemään kovin matalia tai korkeita ääniä. Ihminen ei käytännössä pysty kuulemaan alle 20 Hz:n tai yli 20 000 Hz:n taajuuksia, joten niitä ei kannata käyttää musiikissa. Kuulon kyky erotella eritaajuisia ääniä on myös rajallinen, esimerkiksi 0,5 Hz:n eroa äänenkorkeudessa on hyvin hankala havaita. Kaikki sävelet eivät soi hyvin yhteen vaan kuulostavat samanaikaisesti tai peräkkäinkin soitettuina riitasointisilta tai epävireisiltä. Se, mikä koetaan riitasointisena eli dissonoivana, mikä taas tasasointisena eli konsonoivana, riippuu kuulijasta ja kulttuurista. Dissonoivuus ja konsonoivuus perustuvat kuitenkin vahvasti myös fysiikkaan ja matematiikkaan, eivätkä ne siksi ole pelkästään kulttuurisidonnaisia käsitteitä. Yleensä länsimaisessa musiikissa on suosittu mahdollisimman "puhtaita" säveliä, mikä on rajoittanut käytössä olevaa sävelvalikoimaa.
Jotkin soittimet on viritetty juuri tiettyyn asteikkoon - joko niin, että soittimilla voi soittaa ainoastaan tietyssä sävellajissa, tai kuten piano, joka kromaattiseen asteikkoon viritettynä mahdollistaa diatonisten tai pentatonisten asteikkojen käytön useassa eri sävellajissa.
Mourad Karouf

Ura

Karouf aloitti jalkapalloilun nuorena, mutta harrasti sitä ennen käsipalloa ASTO:n joukkueessa. Lopulta hän valitsi jalkapallon vuonna 1979 liittyessään JS Kabylien junioreihin. Sittemmin hänet nostettiin harjoittelemaan edustusjoukkueeseen kaudella 1987–1988 ja seuraavalla kaudella Karoufia pääsi pelaamaan muutamassa ottelussa. Hän nousi lopulta JS Kabylien avain pelaajaksi puolustuksessa ja oli voittamassa Algerian mestaruutta vuosina 1989, 1990 ja 1995. Lisäksi se juhli Afrikan Mestarien liigan voittoa vuonna 1990.
Karouf päätti jättää seuran huomattuaan ettei menestyksen jälkeen joukkueen sisäisen asiat olleet enää kunnossa. Hän siirtyi kaudeksi 1995–1996 US Chaouiaan ja vaihtoi seuraa kausittain pelaten USM Blidassa, JS Bordj Menailissa, USM Tébessassa, USM Béjaïassa, CA Batnassa ja lopulta kaksi kautta MB Bouirassa, jossa hän myös päätti pelaajauransa.

Valmennusura

Karouf aloitti valmentamisen MB Bouirassa kaudella 2001–2002, jolloin hän toimi pelaaja-valmentajana. Karouf kuitenkin keskittyi lopulta viimeisellä kaudellaan pelaamiseen ja jätti valmentamisen hetkeksi.
Sittemmin hän siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa JS Kabylieen, jossa Karouf työskenteli juniorijoukkueiden parissa. Hän siirtyi lopulta kaudella 2007–2008 juniorivalmentajaksi ja myöhemmin Karouf kutsuttiin valmentamaan hetken aikaa edustusjoukkuetta marraskuussa 2009. Pesti päättyi lopulta tammikuussa 2010, kun joukkue palkkasi vakituisen valmentajan loppukaudeksi.
Franz Kamphaus

Franz Kamphaus (s. 2. helmikuuta 1932 Lüdinghausen) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Michael Keller Münsterin hiippakunnassa 21. helmikuuta 1959. Hän sai nimityksen Limburgin hiippakunnan piispaksi 3. toukokuuta 1982, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Höffner, jota avustivat Reinhard Lettmann ja Pierre-Marie Coty.
Kamphaus sai vuonna 1968 tohtorinarvon Münsterin yliopistolta, jonka henkilökuntaan hän itse kuului vuodesta 1972. Vuonna 1973 Kamphausista tuli myös hiippakuntansa pappisseminaarin johtaja.
Kamphaus toimi piispana, kunnes jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään, 2. helmikuuta 2007.
Marjaana Virta

Marjaana Virta (s. 8. marraskuuta 1958 Lahti) on suomalainen graafinen suunnittelija, joka tunnetaan erityisesti palkituista kirjojen ulkoasun ja typografian suunnittelutöistään sekä Marimekolle suunnittelemistaan painokuoseista.
Virta kirjoitti ylioppilaaksi 1977 ja valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1981. Hän toimi pitkään kirjanmuotoilijana WSOY-kustantamossa ja tämän jälkeen hän on jatkanut työskentelyä omassa yrityksessään. Graphic Design Marjaana Virta Oy on perustettu 1993.
Marjaana Virta palkittiin vuoden 1988 Vuoden huiput -kilpailussa hopeahuipulla kirjan Kuningas Rastasnokka graafisesta muotoilusta ja vuonna 1994 hopeahuipulla Marimekolle ja Routledgelle suunnitellusta painotuotteiden ja tekstiilien kokonaisuudesta. Vuoden graafikko -tunnustuspalkinnon Virta sai 1993.
The Islanders

The Islanders on suomalainen popyhtye, joka perustettiin 1960-luvun alussa Helsingissä. Yhtyeen nimi (suom. Saarelaiset) viittaa yhtyeen alkuperäisten jäsenten asuinpaikkaan, Lauttasaareen. Alkuvaiheissa siihen liittyi laulusolistiksi Danny, jonka taustayhtyeenä se toimi myöhemmin (nimellä D'Islanders). Alkuperäiseen ryhmään kuului myös Pepe Willberg. Vuosina 1967–1976 yhtyeen laulusolistina oli Kirka Babitzin, jonka kanssa levytettiin muun muassa Pertsa Reposen sanoittama hitti "Hetki lyö" (alun perin "Beat the Clock") . Yhtyeen rumpalina toimi 1960-luvulla Kurt Mattson. Islanders soittaa jälleen Dannyn taustayhtyeenä.
Dayananda Saraswati

Dayananda Saraswati (1824–1883) oli intialainen uskonnollinen uudistaja ja filosofi ja hindulaisen Arya samaj -uudistusliikkeen perustaja. Hän edisti tärkeitä sosiaalisia uudistuksia, kuten lapsiavioliittojen kieltämistä ja lesken uudelleennaimista. Hän perusti monia oppilaitoksia ja hyväntekeväisyysjärjestöjä. Hänen perustamansa Arya samaj -liike oli nostamassa Intian kansallismielisyyden nousua ennen maan itsenäisyysliikettä.
Kiiltopaju

Ulkonäkö ja koko

Kiiltopaju jää usein 2–3 m korkeaksi pensaaksi. Sen oksat ovat sirot ja sitkeät, kuori voimakkaan punaruskea. Lehdet ovat kapeahkot, pitkulaiset ja yläpinnaltaan kiiltävän tummanvihreät, alapinnaltaan himmeän sinivihreät. Keväällä pajunkissat aukeavat keltaisiksi kukinnoiksi. Laji voi risteytyä ainakin mustuvapajun (Salix myrsinifolia), tuhkapajun (Salix cinerea), virpapajun (Salix aurita), tunturipajun (Salix glauca) ja pohjanpajun (Salix lapponum) kanssa.

Levinneisyys

Kiiltopajua tavataan Suomessa, Ruotsissa, Baltian maissa ja Venäjällä.

Elinympäristö

Kiiltopaju kasvaa kosteissa paikoissa, rannoilla ja ojanvarsilla.

Käyttö

Kiiltopajua voi käyttää punontatöihin, vaikka niihin yleensä kasvatetaan koripajua.
Tom Harrell

Tom Harrell (s. 16. kesäkuuta 1946 Urbana, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jazz-trumpetisti.

Elämä

Harrellin ollessa viisivuotias hänen perheensä muutti San Franciscon lahden ympäristöön. Hän aloitti trumpetin soittamisen kahdeksanvuotiaana ja soitteli paikallisten ammattiyhtyeiden kanssa 13-vuotiaana. Osallistuttuaan parikymppisenä jazz-työpajaan Harrell lähti kiertueelle Stan Kentonin ja Woody Hermanin yhtyeiden kanssa. Samoihin aikoihin hänellä diagnosoitiin skitsofrenia.
1970-luvulla Harrell muutti New Yorkiin, jossa hän esiintyi Village Vanguard -big bandissä Mel Lewisin kanssa, sittemmin Chuck Israelsin National Jazz Ensemblessa, Aztecassa, Arnie Lawrencen Treasure Islandissa ja rock/funk-yhtye Cold Bloodissa. Hän soitti myös yhdessä Cecil Paynen, Bill Evansin ja Lee Konitzin kanssa.
1980-luvulla Harrell liittyi viidenneksi jäseneksi Phil Woodsin kvartettiin, josta tuli kvintetti.
1990-luvun lopussa Harrell kokosi oktetin, johon kuuluivat trumpetisti Wayne Andre, tenori-saksofonistit Don Braden ja Greg Tardy, baritoni Gary Smulyan, pianisti Xavier Davis, basisti Ugonna Okegwo ja rumpali Billy Hart.
Harrellin vuonna 1999 julkaisema Time’s Mirror oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Vuonna 2000 Entertainment Weekly nimesi CD:llä julkaistun The Art of Rhythm -levyn vuoden parhaaksi jazz-albumiksi. Samana vuonna Harrell teki Euroopan-kiertueen.

Soittotyyli

Harrell soittaa iskevää ja täsmällistä bebop-jazzia.
Päre

Päre on puun rungosta pituussuuntaan kiskomalla tai höyläämällä valmistettu ohut levymäinen suikale. Päre on ohuempi kuin paanu. Kiskotut ja höylätyt päreet eroavat toisistaan sekä rakenteeltaan että käyttötarkoitukseltaan. Kiskotussa päreessä puun syyt kulkevat ehjinä päreen päästä päähän, mutta höylätyssä päreessä syyt katkeilevat päreen pinnassa. Kiskottuista päreistä punotaan koreja ja niitä on käytetty valaisemiseen. Pärekatossa taas käytetään useimmiten höylättyjä päreitä.

Kiskotut päreet

Kiskotut päreet tehdään männystä. Puu on valittava huolella, sen on oltava suorasyistä, oksatonta ja tiheälustoista. Sopivanpituiseksi katkaistu pärepölkky halotaan ensin kelleksiksi, sitten lohkoiksi. Näistä lohkaistaan vielä sydänosa pois. Pintaosa lohkotaan puukon avulla aina kahteen osaan niin monta kertaa, että lopulta saadaan ohuita päreitä. Halkaistaessa puuta täytyy taivuttaa oikeaan suuntaan, jotta halkeaminen tapahtuisi suoraan.  Koripäreet ovat yleensä 3–4 cm leveitä, 2–3 mm paksuja ja hyvinkin pitkiä ja ne viimeistellään vuolemalla.
Valaisupäreet valmistettaan samalla tavalla kuin koripäreetkin. Jos pärepölkkyjä säilytetään ennen kiskontaa vedessä, niiden pihkaisuus vähenee ja päreet palavat tasaisemmin. Valaisupäreen tyypillinen paloaika on noin 15 minuuttia.
Aiemmin myös pärekattoja tehtiin kiskotuista päreistä, mutta pärehöylien kehittyessä 1860-luvulta lähtien kattoihin ryhdyttiin käyttämään höylättyjä päreitä. Kiskotun päreen etuna höylättyyn päreeseen nähden on se, että vesi valuu paremmin rikkoutumattomia puunsyitä pitkin pois. Ne ovatkin nykyisin käytettyjä höylättyjä kattopäreitä kestävämpiä.

Höylätyt päreet

Höylättyjä kattopäreitä valmistetaan kuusesta, männystä ja haavasta. Kattoon tarvitaan noin 45–50 cm pitkiä, 15 cm leveitä, 3–5 mm paksuja päreitä, jotka tehdään tavallisesti koneellisesti eli höylätään pärehöylällä. Päreillä voidaan päällystää myös seinäpintoja lautavuorauksen sijaan. Päre on perinteinen puusta tehty valmiste, jota on kevyt käsitellä ja helppo huoltaa.
Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas

Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas Oy oli Kustaa E. Merilän (1875–1961) vuonna 1904 Turkuun perustama Suomen ensimmäisen polkupyörätehdas, jonka toiminta loppui konkurssiin perustajan kuoltua 1960-luvun alussa. Se oli turkulaisten Pyrkijän ja Pyöräkellarin (sittemmin Tunturipyörän) ohella yksi 1930-luvun suurimmista suomalaisista polkupyörävalmistajista. Yrityksen pyöriä myytiin muun muassa tuotemerkeillä Olympia, Kiri, Aino, Luxus, Tähti, Svensk Fauber ja Eagle sekä Supo, josta tuli myös yrityksen loppuvuosien lyhytikäinen mopomerkki 1960-luvun alussa.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt 23-vuotias talollisenpoika Kustaa Edvard Merilä perusti Turkuun polkupyöräliikkeen 1898, jolloin polkupyörä oli juuri yleistymässä rikkaiden leikkikalusta koko kansan kulkuneuvoksi. Amerikkalaisten tuontipyörien ohella Merilä myi aseita, ompelu- ja kutomakoneita sekä veneitä ja niiden moottoreita.
Kuljetusmatkat ja monet välikädet nostivat tuontipyörien hintoja, joten Merilä päätti 1900-luvun alkuvuosina ryhtyä valmistamaan pyöriä itse tuotemerkillä Olympia. Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas valimoineen rakennettiin silloin Kaarinan pitäjään kuuluneelle Turun Nummenmäelle. 1930-luvulla tehdas työllisti parhaimmillaan noin 400 henkilöä. Tehtaassa valmistettiin myös muun muassa moottoreita sekä ompelukonepöytiä, joihin kiinnitetyt tuontiompelukoneet myytiin Suomi-tuotemerkillä.
Tuotannon ohella Merilä piti myös pyörien jakelun omalla vastuullaan. Vuonna 1903 avatusta Tampereen sivuliikkeestä myyntiorganisaatio kasvoi 1930-luvun loppuun mennessä 14 myymälän valtakunnalliseksi ketjuksi, joka myi myös suksia, potkukelkkoja sekä erilaisia maatalouskoneita. Omien liikkeiden lisäksi pyöriä myivät asiamiehet ja kauppamatkustajat.
Vaikeana luonteena Kustaa Merilä oli riidoissa milloin kenenkin kanssa. Kun Nummenmäki liitettiin Turkuun, Merilä laajensi tuotantoaan Turun sijasta Kuopioon, jonne hän rakennutti tehtaan uudelle Savon Pyörä Oy:lle. Toiminta ei kuitenkaan menestynyt, ja vuonna 1952 kiinteistö myytiin Turo Oy:lle. 1950-luvulla Merilän polkupyörätuotanto menetti muutenkin kilpailukykyään. Yli 80-vuotias teollisuusneuvos Merilä johti yrityksiään miltei kuolemaansa 1961 saakka, minkä jälkeen valtio haki liiketoiminnan konkurssiin verovelkojen vuoksi 1963.
Road Trip

Juoni

Elokuva kertoo nuoresta opiskelijasta Joshista, joka on seurustelee lapsuuden ystävänsä kanssa ja on aina ollut hänelle uskollinen. Valitettavasti Josh ja hänen tyttöystävänsä ovat eri kouluissa ja nuoret pitävät yhteyttä lähettelemällä toisilleen videopätkiä. Kotibileissä Josh kuitenkin ajautuu syrjähyppyyn ja kaiken lisäksi kuvaa illan tapahtumat. Kauhukseen Josh huomaa kohta että on lähettänyt tyttöystävälleen syrjähyppy-videonsa ja lähtee kolmen kaverinsa Rubinin, E.L:än ja Kylen kanssa halki Amerikan estämään videon saapumista.
Tampereen Filharmoninen Kuoro

Tampereen Filharmoninen Kuoro (TFK) on Tampereella vuonna 1990 perustettu suurkuoro. Se toimi aluksi nimellä Tampere-talon oratoriokuoro. Perustamisen johtoajatuksena oli luoda kuoro, joka olisi riittävän suuri oratorioiden ja muiden mittavien kuoro-orkesteriteosten esittämiseen, pääasiassa Tampereen kaupunginorkesterin kanssa, samana vuonna avautuneessa Tampere-talossa.
Kuoron taiteellisena johtajana toimi perustamisesta vuoteen 2005 asti kuorokapellimestari Heikki Liimola. Timo Nuoranne johti kuoroa 2005–2013, ja syksystä 2013 alkaen TFK:n taiteellisena johtajana on toiminut kuoro- ja orkesterikapellimestari ja säveltäjä Jani Sivén. Kaudella 2019–2020 vierailevana johtajana toimii Elisa Huovinen. 
Tampere Filharmonian lisäksi TFK on esiintynyt myös mm. RSO:n, Helsingin kaupunginorkesterin, Viron festivaaliorkesterin, Plovdivin valtionoopperan orkesterin, Estonia-teatterin orkesterin sekä Seinäjoen ja Vaasan kaupunginorkestereiden kanssa.
Orkesteriteosten ohella TFK on alusta alkaen tuottanut omia a cappella -produktioita. Levytyksiä kuoro on tehnyt sekä Tampere Filharmonian kanssa että a cappellana.
Numismaattinen museo (Ateena)

Historia

Museo on perustettu vuonna 1834 ja se on Kreikan vanhimpia julkisia museoita. Sen kokoelma oli alun perin sijoitettu Ateenan yliopiston rakennukseen yhdessä Kreikan kansalliskirjaston kokoelman kanssa. Vuonna 1867 museosta tuli virallisesti osa kansalliskirjastoa.
Museon nykyinen rakennus Ilíou Mélathron oli alun perin Schliemannin perheen koti. Se rakennettiin vuosina 1878–1879 ja sen suunnitteli Ernst Ziller. Schliemann oli Troijan löytäjä ja kaivaja, ja siksi rakennus sai Troijaan viittaavan nimen. Rakennus on kaksikerroksinen ja koristeltu antiikin maailmaan viittaavalla koristelulla sekä kirjoituksilla, kuten lainauksilla Homeroksen Iliaasta.

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu rahoja eri aikakausilta ja eri puolilta maailmaa. Se esittelee erityisesti rahoja antiikin ajalta kreikkalaisesta ja roomalaisesta maailmasta sekä bysanttilaiselta ajalta. Museo esittelee myös uuden ajan ja nykyajan rahoja, mukaan lukien nykyaikaisen Kreikan valtion käyttämät kolikot ja setelit. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa mitaleja.
David Kaufman

Ura

Kaufman aloitti näyttelemisen jo nuorena Saint Louisissa ja 18 vuotta täytettyään hän lähti opiskelemaan teatteria Kalifornian yliopistoon Los Angelesiin. Kaufman ehti jo ennen teatteriopintojaan näytellä televisiosarjoissa, kuten Pieni talo preerialla, Remington Steele – huijari vai herrasmies, Father Murphy ja Down to Earth.

Perhe

Kaufman on ollut vuodesta 1990 lähtien naimisissa näyttelijä Lisa Picotten kanssa ja heillä on yksi lapsi, joka syntyi vuonna 2002.
Radioluminesenssi

Tritiumin radioluminesenssi

Tritiumin puoliintumisaika on vain 12 vuotta, kun taas radium-226:lla se on 1602 vuotta. Tritiumin hajoamisenergia on erittäin pieni: hajoamisessa syntyvä betahiukkanen (elektroni) etenee ilmassa vain 6 mm, eikä se läpäise ihon ylintä kerrosta. 
Tritiumin radioluminesenssia voidaan hyödyntää esimerkiksi kompasseissa, SUSAT-kiikaritähtäimissä, kellotaulujen pimeässä valaisevissa osissa tai joissakin avaimenperissä. Näissä käytetään GTLS-lasiputkea (engl. gaseous tritium light source). GTLS on umpinainen lasiputki, jonka sisäpuoli on pinnoitettu fosforilla ja täytetty tritiumkaasulla (vedyn radioaktiivinen isotooppi eli ³H). Tritiumin radioaktiivisessa hajoamisessa siitä irtoaa matalaenergisiä betahiukkasia. Betahiukkaset reagoivat fosforipinnoitteen kanssa, mikä tuottaa jatkuvan hohteen. GTLD-laite (engl. gaseous tritium light device) on väline, jossa on yksi tai usempi tällainen GTLS-lasikapseli.
GTLS-lasikapselin rikkoutuminen voi aiheuttaa haittaa terveydelle.  Tritiumkaasu haihtuu melko nopeasti, jos kapseli rikkoutuu ja tritium vuotaa ulos hyvin ilmastoidussa tilassa. Lasinsirut ja fosfori sekä niihin jäävä superraskas vesi, jota kapselissa myös on hieman, sen sijaan ovat edelleen aktiivisia.
Tritiumvalaisua käytetään joissakin hätäuloskäyntien kylteissä (engl. exit sign). Tällainen hätäpoistumistien merkki on yleensä sellainen, jossa lukee sana exit ja jonka kirjaimet hehkuvat pimeässä vihreinä tai punaisina. Tritium-valaistuja hätäuloskäynnin merkkejä on käytössä Yhdysvalloissa. Euroopassa tavallisemmin käytössä oleva hätäpoistumistien merkki on kuitenkin 1985 käyttöön otettu ISO-standardin mukainen "vihreä juokseva mies".
Nikita Belyh

Nikita Jurjevitš Belyh (ven. Никита Юрьевич Белых, s. 13. kesäkuuta 1975) on venäläinen poliitikko, entinen Oikeistovoimien liitto -puolueen (SPS) johtaja ja Kirovin alueen kuvernööri joulukuusta 2008 heinäkuuhun 2016.
Belyh on syntyisin Permistä ja opiskellut taloustiedettä Permin valtionyliopistossa ja Oxfordissa. Hän on työskennellyt toimittajana ja perusti 1993 Fin-ins-yhtiön.
Hänet valittiin 2001 Permin alueen duumaan ja 2004 varakuvernööriksi.
Belyh nousi Oikeistovoimien liiton johtoon toukokuussa 2005. Hän vei puolueen liittoon Jabloko-puolueen kanssa, joka osoittautui menestyksekkääksi joulukuun 2005 paikallisvaaleissa, erityisesti Moskovassa. Belyh itse valittiin Permin aluepiirin duumaan joulukuussa 2006. Vuoden 2007 valtioduuman vaaleissa Oikeistovoimien liitto sai 0,96 % äänistä, ja jäi ilman paikkoja. Puolueen talousvaikeuksien vuoksi sitä alettiin suunnitella yhdistettäväksi kahden muun pienpuolueen kanssa, jotka tunnettiin Kremlin-myönteisinä. Belyh erosi puolueen johdosta protestina tälle syyskuussa 2008.
Belyh otti osaa ns. erimielisten marsseille 2007 ja hänet jopa pidätettiin, sekä protestoi Venäjän vuoden 2008 presidentinvaaleja vastaan.
Erottuaan SPS:n johdosta Belyh suunnitteli liittymistä Garri Kasparovin puuhaamaan Solidaarisuus-puolueeseen, joka vastusti presidentinkauden pidennystä.
Presidentti Dmitri Medvedev ilmoitti yllättäen 8. joulukuuta 2008 asettavansa hänet ehdolle Kirovin alueen kuvernööriksi edellisen kuvernöörin Nikolai Šakleinin kauden päättyessä. Alueen duuma vahvisti nimityksen 14. joulukuuta.
Belyh erosi Solidaarisuus-liikkeestä, jonka ohjelmassa yhteistyö Venäjän valtiojohdon kanssa oli julistettu mahdottomaksi. Belyhin takinkääntöä arvostelivat mm. liikkeen johtajat Boris Nemtsov ja Kasparov. Aktivisti Maria Gaidar julisti Belyhin "myyneen sielunsa paholaiselle."  Gaidar sai kuitenkin myöhemmin paikan Kirovin alueen varakuvernöörinä.
Venäjän federaation tutkintakomitea pidätti Belyhin kesäkuussa 2016 kun hän oli ottamassa henkilökohtaisesti vastaan 400 000 euron lahjuksia moskovalaisessa ravintolassa. Presidentti Putin erotti hänet heinäkuussa 2016.
Mina (laulaja)

Mina (o.s. Mina Anna Maria Mazzini, s. 25. maaliskuuta 1940 Busto Arsizio) on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä italialaislaulajista. Mina saavutti vankan suosion Italian television varietee-ohjelmissa ja oli mondial popmusiikin johtohahmoja 1960-luvun puolivälistä 1970-luvun puoliväliin. Hänellä on kolmen oktaavin ääniala.
Mina hallitsi Italian myyntilistoja viidentoista vuoden ajan. Hänen tuotannostaan on Italian listoille noussut 77 albumia ja 71 singleä.
Minan viimeiset julkiset esiintymiset olivat vuonna 1978, mutta levytysuraa hän on jatkanut senkin jälkeen. Vuonna 1989 hän sai Sveitsin kansalaisuuden. Mina meni naimisiin pitkäaikaisen poikaystävänsä, sveitsiläisen kardiologin Eugenio Quainin kanssa vuonna 2006.
Valtteri Viljanen

Ura

Viljanen on Porin Ässien kasvatti. Kaudella 2009–2010 hän toimi joukkueen C-nuorten varakapteenina. Kaudella 2013–2014 hän pelasi ensimmäistä kauttaan puolustajana ollen samalla Ässien A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 12+19=31, joilla Viljanen sijoittui koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi ja maalipörssissä toiseksi. Hän voitti myös sarjan pudotuspelien puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 3+8=11. Viljanen toimi myös Ässien kapteenina ja johdatti joukkueen kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssiin.
Elokuussa 2014 Viljanen teki vuoden mittaisen sopimuksen Ässien SM-liigajoukkueen kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2014–2015 avausottelussa 11. syyskuuta 2014 vieraissa paikallisvastustaja Rauman Lukkoa vastaan. Viljanen sai ottelussa jääaikaa 18.01 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 9. helmikuuta 2015 Oulun Kärppiä vastaan. Sari Marjamäki valitsi Viljasen ottelun legendojen tähtien kolmostähdeksi. Lokakuussa 2014 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa. Viljasen tulokaskausi toi kauden kaikissa 60 runkosarjaottelussa tehot 1+10=11 sekä kahdessa playoff-ottelussa yhden maalin, joka jäi Ässien ainoaksi koko Lomarengas-kierroksella.
Kaudella 2015–2016 Viljanen oli Ässien tehokkain puolustaja tehoilla 7+13=20. Tammikuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Viljanen siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+14=17.
Viljanen siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Tammikuussa 2019 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.