google/wiki40b huggingface dataset:
Anna-Lisa Stigell

Anna-Lisa Stigell (23. joulukuuta 1899 Turku – 28. elokuuta 1975) oli suomalainen arkkitehti.
Lääketieteen lisensiaatin Lars Ringbomin ja Elin Granitin tytär Stigellistä tuli opiskelija vuonna 1918 ja diplomiarkkitehti vuonna 1922. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa ja suoritti yksityisiä arkkitehtitoimintoja vuodesta 1928 alkaen. Hän suunnitteli rakennuksia Porvoon Svenska folkakademille, Porvoon kansanopistolle ja yksityisille Porvoossa, Loviisassa ja niiden ympäristössä. Hän johti muun muassa Nauvon ja Dragsfjärdin kirkkojen ja Turun ruotsalaisen teatterin restaurointia. Hän kirjoitti esseitä arkkitehtuurista, sekä arkkitehti Erik Bryggmanin elämäkerran (1964). Hän oli erityisen kiinnostunut Ruotsin maaseudun asuntokysymyksestä ja keskiaikaisista kirkoista. Hän oli naimisissa vuodesta 1923 lähtien diplomi-insinööri Jarl Stigellin kanssa.
Paul Prudhomme

Paul Prudhomme (13. heinäkuuta 1940 – 8. lokakuuta 2015) oli yhdysvaltalainen keittiömestari. Hän vaikutti Louisianan alueella ja kuului Cajun-väestöön, jotka ovat alkuperältään ranskalaisia. Prudhomme teki Cajun-ruokakulttuuria tunnetuksi maailmalla. Hän kirjoitti kuuluisan Cajun-keittokirjan Chef Paul Prudhomme´s Louisiana kitchen. Prudhomme omisti New Orleansissa K-Paul’s-ravintolan. Prudhommen motto oli "Good eating, good loving, good cooking!"
Monotypia

Monotypioita tehneitä kuuluisia taiteilijoita

Muun muassa William Blake, Paul Gauguin ja Pablo Picasso tekivät monotypioita. Suomalaisista taiteilijoista monotypioita ovat tehneet Ellen Thesleff, Alvar Cawén ja Visa Norros.
Villåttingen kihlakunta

Villåttingen kihlakunta (ruots. Villåttinge härad) oli kihlakunta Södermanlandin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 580,90 neliökilometriä ja asukasluku 15 172 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Dunker, Lilla Malma, Malmköpingin kauppala, Hyltinge, Helgesta, Årdala, Forssa, Flen ja Mellösa.
Kihlakunnan tuolloisiset kunnat kuuluvat nykyään Flenin kuntaan, josta ne muodostavat pääosan.
Asko Tarkka

Asko Kalle Sakari Tarkka (s. 24. toukokuuta 1929 Tampere) on suomalainen juristi ja yritysjohtaja. Hän sai varatuomarin arvon 1961 ja vuorineuvoksen arvonimen 1980. Hän oli Huhtamäki-yhtymän toimitusjohtaja 1976–1989.
Ratsun kierto

Ratsun kierto on matemaattinen ongelma, johon liittyy shakissa käytettävä ratsu ja shakkilauta. Tarkoituksena on liikuttaa ratsua laudalla niin, että se käy jokaisessa ruudussa kerran ja vain kerran. Ongelmalle on useita ratkaisuja. Normaalilla shakkilaudalla (8 x 8) on tasan 26 534 728 821 064 sellaista ratkaisua, joissa ratsu lopettaa ruudulle, jota se uhkaa alussa. Tällöin kyseessä on silmukka jossa lopetusruudusta pääsee takaisin alkuun. On olemassa myös ratkaisuja, joissa viimeisestä ruudusta ei ole mahdollista päästä takaisin aloitusruutuun. Lukuun on laskettu mukaan myös ratkaisujen käänteiset muodot (siirrot takaperin).

Ominaisuuksia

Monista ratkaisuista on löydettävissä taikaneliön ominaisuuksia. Taikaneliössä jokaisen vaaka-, pysty- ja vinorivin summa on sama. Tällaista taikaneliötä, jossa luvut vastaavat ratsun kierron siirron järjestyslukua ei ole mahdollista luoda, vaikkakin lähellä olevia ratkaisuja on löydetty. Tämä matemaattinen ongelma ratkaistiin tietokoneen avulla vuonna 2003.
Jerf el-Ahmar

Jerf el Ahmar (arab. الجرف الأحمر‎) on muinainen arkeologien esille kaivama kylä, joka jäi Tishrin Dam-tekojärven alle.

Jerf el-Ahmar

Kylä on Pohjois-Syyriassa Eufrat-joen varrella. Jerf el-Ahmar ajoittuu myöhäiseen PPNA- ja varhaiseen PPNB-kauteen aikaan  9500 - 8700 cal eaa. Kaivauksissa  tulivat esille pyöreiden ja neliömäisten talojen kerrostumasarjat. Ehkä ajalta 9600 cal. eaa. peräisn oleva yhteisrakennus. Kylästä on löydetty vuodelta 8000 eaa. olevaa domestikoitua ohraa. Merkittävämpi löytö lienee joukko noin vuodelta 9000 BP peräisin olevia kivilevyjä, joissa on kuvakirjoitusta muistuttavia kuvioita.
Jasper Johns

Jasper Johns (s. 15. toukokuuta 1930 Augusta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Johnsin taide liitetään abstraktiin ekspressionismiin, pop-taiteeseen ja neo-dadaismiin. Hänet tunnetaan varsinkin Yhdysvaltain lippua esittävistä teoksistaan, mutta myös arkielämän merkit kuten numerot ja kirjaimet olivat niissä usein mukana.
Johns opiskeli Etelä-Carolinan yliopistossa Columbiassa vuosina 1947–1948. Muutettuaan New Yorkiin hän tutustui Robert Rauschenbergiin vuonna 1952. Yhdessä he kehittivät pop-taidetta 1950-luvun puolivälissä.
Dadan ja Marcel Duchampin readymade-taiteen hengessä he loivat teoksia, joissa käytettiin arkisia esineitä ja mitä moninaisimpia materiaaleja. 1970-luvulla hän pyrki entistä persoonallisempiin töihin, mutta korosti silloinkin ajatusta siitä että ei tiedä mitään taiteesta.
Viracocha Inca

Viracocha Inca oli inkakavaltion kahdeksas hallitsija eli Sapa Inca. Hän oli saanut nimensä inkojen luojajumalan Viracochan mukaan. Viracocha Inca syrjäytti isänsä Yahuar Huacacin. Viracocha jatkoi inkojen valtakunnan laajentamista ja valtasi Titicacajärven seudut aymaroiden avustuksella. Hän joutui kuitenkin pian vaikeuksiin, kun chimut ja chankat hyökkäsivät inkavaltion pohjoisosiin ja etenivät Cuzcon lähelle. Viracocha Inca pakeni kaupungista kruununperillisensä Unconin kanssa. Sillä aikaa hänen toinen poikansa Yupanqui onnistui pitkällisen taistelun jälkeen torjumaan pääkaupunkia uhanneen hyökkäyksen. Viracocha Inca kuoli kohta tämän jälkeen, ja Yupanqui käytti tilaisuutta hyväkseen ja kaappasi vallan veljeltään vuonna 1438. Tämä vuosi on ensimmäinen luotettava vuosiluku inkojen historiassa. Yupanqui sai lisänimen Pachacútec, mikä merkitsee ”uudistajaa”.
Viracocha Incan valtakausi oli merkittävä muutosvaihe inkavaltakunnan historiassa. Siihen mennessä inkat olivat tehneet säännöllisiä sotaretkiä naapuriheimojen alueille, mutta he olivat kuitenkin jättäneet ne sotaretkien jälkeen rauhaan, mikäli eivät kokeneet niitä enää uhkaksi. Viracocha Incan aikana inkat ryhtyivät perustamaan pysyviä sotilasleirejä valloittamilleen alueille ja vakiinnuttamaan valta-asemansa naapurikansojen keskuudessa.
Casteljaloux

Casteljaloux on kunta Lot-et-Garonnen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 755 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Casteljalouxin pinta-ala on 31 neliökilometriä.
H/S Jaanika

Käyttöhistoria

Vuonna 1995 alus luovutettiin Inreko Shipin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Viron lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tallinna. Luovutuksen jälkeen Jaanika aloitti liikennöinnin Tallinnan ja Helsingin välillä. Vuonna 2000 Hansa Liisingu osti aluksen. 23. toukokuuta 2005 Linda Line osti aluksen. H/S Laura oli Jaanikan sisaralus.
Helmikuussa 2008 alus siirtyi tuntemattoman omistajan omistukseen.
Krasnogorsk (Moskovan alue)

Historiaa

Kaupungin paikalla on sijainnut useita kyliä, joista Pavšino mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1462 ja Gubailovo vuonna 1620. 1840-luvulla Gubailovon ympärille syntyi paperi- ja tekstiiliteollisuutta. Vuosina 1926–1927 paikkakunnalle siirrettiin Podolskin optiikkatehdas, jonka viereen perustettiin vuonna 1929 Krasnaja Gorka -niminen asutus. Vuonna 1932 siihen liitettiin Gubailovo, ja paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1940 siitä tuli Krasnogorskin kaupunki, johon vuonna 1962 liitettiin myös Pavšinon taajama.
Vuonna 1945 Neuvostoliiton puolelle siirtyneet ja siirretyt V-2-rakettiohjelman saksalaiset insinöörit asuivat ja työskentelivät tämän kaupungin alueella sijaitsevassa saaressa kehittäen V-2-ohjuksen pohjalta ohjuksien komponentteja.

Teollisuutta ja nähtävyyksiä

Krasnogorskin tärkein tuotantolaitos on S.A. Zvereville nimetty tehdas, joka valmistaa optisia laitteita sotilas- ja siviilikäyttöön. Tehtaan tunnetuimpia tuotteita ovat Zenit-valokuvakamerat. Kaupungissa on myös rakennustarvike-, koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta. Huomattava osa asukkaista käy työssä Moskovassa.

Kulkuyhteyksiä ja nähtävyyksiä

Moskovan metron kolmoslinja kulkee kaupungin itäosien kautta; asema Mjakinino sijaitsee suuren Krokus-messukeskuksen vieressä Krasnogorskin puolella. Krasnogorskin keskustan kautta kulkee Moskovasta länteen, kohti Tverin alueen Rževiä vievä rautatie (Pavšinon asema).
Metsien keskellä vaihtelevassa maastossa sijaitseva Krasnogorsk on Moskovan alueen viehättävimpiä kaupunkeja. Keskustassa on säilynyt ruhtinas V.M. Dolgoruki-Krymskin kartanokokonaisuus Znamenskoje-Gubailovo maisemapuistoineen. Pavšinossa on vuonna 1821 rakennettu empiretyylinen Pyhän Nikolaoksen kirkko. Neljän kilometrin päässä kaupungista sijaitsee 1660-luvulla perustettu Arhangelskojen kartano, joka on kuulunut mm. Tšerkasskin, Golitsynin ja Jusupovin ruhtinassuvuille. Nykyään kartano toimii museona. Sen lähellä on Venäjän hallituksen huvila-alueita.

Urheilu

Jääpalloseura HK Zorki Krasnogorsk kuuluu Venäjän viime vuosien menestyneimpiin seuroihin.
Kantatie 66

Historiaa

Kantatie 66 sijaitsi nykyisellä paikallaan jo vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Nykyisen tien rakentaminen on aloitettu 1960-luvun alussa ja viimeiset osuudet ovat valmistuneet vuonna 1985.
Jussi Raittinen levytti vuonna 1975 tien heikkoa kuntoa kritisoineen, hitiksi nousseen käännöskappaleen Valtatie 66 (Route 66). Raittinen teki myös uusitun kantatien avajaisiin kappaleen Kun on uus kantatie kuuskytkuus.
Ismo Sajakorpi

Ismo Jukka Henrik Sajakorpi (s. 18. toukokuuta 1944 Tampere) on suomalainen teatteri- ja tv-ohjaaja sekä käsikirjoittaja ja viihdetaiteilija, joka parhaiten tunnetaan Kivikasvot-viihderyhmästä. Sajakorpi käsikirjoitti Kivikasvojen esiintymisiä aluksi yhdessä Jori Dolivon kanssa, vuodesta 1976 alkaen yksin.
Sajakorpi kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen Lyseosta (1964), kävi Reserviupseerikoulun 1965, opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa (nyk. Aalto-yliopiston taideteollinen korkeakoulu) kamerataiteen osastolla 1965–1969. Hän on ollut freelance TV-ohjaaja ja käsikirjoittaja (1966–1980), TV-ohjaaja MTV3 (1980–2000), teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija (1996–).
Avioliitossa Raili Leskisen kanssa (1994–). Lapset ensimmäisestä avioliitosta: Sina Valma Tuulia (s. 1986) ja Samu Henrik (s. 1987).
Läheltä piti

Tarina

Wallacen ja Gromitin ikkunanpesufirma saa toimeksiannon: Wendolenen villakaupan ikkunat. Työn aikana Wallace rakastuu villakaupan pitäjään Wendoleneen. Gromit taas lavastetaan syylliseksi lähistöllä sattuneisiin lammasvarkauksiin. Wendolenen Preston-koiran takia Gromit joutuu vankilaan, mutta Wallace pelastaa hänet lampaiden avulla. Yhdessä Wallace ja Gromit paljastavat Prestonin, joka osoittautuu kyberkoiraksi.
Malesian liittovaltion territoriot

Historia

Maan pääkaupunki Kuala Lumpur on Malesian ensimmäinen territorio. Se perustettiin vuonna 1974, kun Kuala Lumpurin pääkaupunkialue erotettiin Selangorin osavaltiosta ja se liitettiin suoraan Malesian keskushallinnon hallintoalueeksi. Erottamisen taustalla oli levottomuuksien välttäminen vuoden 1969 rotumellakoiden jälkeen, joissa malaijien ja malesiankiinalaisten välisissä mellakoissa kuoli noin 200 ihmistä. Mellakoiden syynä olivat suuret varallisuuserot rikkaamman kiinalaisväestön ja vähävaraisemman malaijiväestön välillä ja Selangor oli Malesian varakkain osavaltio sen jälkeen kun Singapore erotettiin Malesian liittovaltiosta vuonna 1965.
Labuanin saari irrotettiin Sabahin osavaltiosta ja siitä tehtiin liittovaltion territorio vuonna 1984. Saaresta tehtiin erikoistalousalue, johon Malesian hallitus pyrki luomaan verovapaan pankki- ja investointikeskuksen ennen vuoden 
Vuonna 1984 Sabahin osavaltio luovutti Labuanin liittovaltion hallinnan alaisuuteen, jolloin Labuanista tehtiin liittovaltion territorio. Labuanista tehtiin erikoistalousalue, josta Malesia pyrki luomaan verovapaan pankki- ja investointikeskuksen ennen vuoden 1997 Aasian talouskriisiä.
Territorioista uusin on Putrajaya, jonka alueen Malesian liittovaltio osti Selangorin osavaltiolta vuonna 1995 ja territorio siitä tehtiin vuonna 2001. Putrajayasta on muodostettu Malesian uusi hallinnollinen keskus, jonne on siirretty monia maan hallituksen toimipisteitä.
Hajanaisesti sijaitsevien territorioiden keskuuteen on pyritty luomaan yhtenäisyyttä ja ne saivat yhteisen lipun ja hymnin vuonna 2006.
Kaunovarpumittari

Koko ja ulkonäkö

Etusiipien pohjaväri on sammaleenvihreä ja niissä erottuu pitkittäissuuntaisina alueina ruusunpunaista väriä. Poikkiviirut ovat mustat ja etenkin siiven keskiosassa on leveälti harmaata. Ulomman poikkiviirun kodalla siiven etu- ja takareunassa on laajat valkoiset laikut, joista takareunan puoleinen saattaa olla ruusunpunaisen sävyn sotkema. Takasiivet ovat tumman ruskeanharmaat. Siipiväli 25–30 mm.
Samannäköinen laji on vihervarpumittari (Chloroclysta miata), joka myös lentää samaan aikaan. Helpoimmin lajit erottaa takasiivistä.

Levinneisyys ja lentoaika

Kaunovarpumittaria tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa. Idässä levinneisyys ulottuu Turkkiin, Kaukasukselle ja Venäjälle. Suomessa esiintyminen keskittyy etelään ja länsirannikolle. Pääosa havainnoista on Vaasa-Imatra-linjan eteläpuolelta. Perhoset kentävät elokuun lopulta lokakuun lopulle, jopa marraskuulle saakka ja talvehtimisen jälkeen lento jatkuu huhtikuun lopulta kesäkuulle.

Elinympäristö ja elintavat

Valoisien lehtimetsien laji, joka viihtyy myös puistoissa. Sitä tavataan yleensä yksitellen, mutta laji saattaa olla myös paikoitellen runsas. Perhoset lentävät pimeän turvin ja tulevat hyvin valolle, harvakseltaan syötille. Useimmista muista mittareista poiketen kaunovarpumittari talvehtii aikuisena.

Ravintokasvi

Toukka käyttää ravinnokseen monia eri lehtipuita.
Sephora

Sephora on ranskalainen kauneudenhoidon vähittäiskauppa, jolla on yli 100 kosmetiikkabrändiä. Sephoran omistavat LVMH Moët Hennessy ja Louis Vuitton S.A. Sephora tekee yhteistyötä Yhdysvalloissa J. C. Penney -tavarataloketjun kanssa ja Sephoralla on omia osastoja J. C. Penneyn toimipisteissä.
Nippon Professional Baseball

Liigan rakenne

Nippon Professional Baseball koostuu kahdesta sarjasta, Central Leaguesta ja Pacific Leaguesta. Lisänä on kaksi alemman tason sarjaa, Eastern League ja Western League, jotka pelaavat lyhyempää kautta.
Pelikausi alkaa maaliskuun lopussa tai huhtikuun alussa ja kaksi tai kolme All Stars-peliä pelataan heinäkuussa. Viime vuosina molemmissa sarjoissa on pelattu 130, 135 tai 140 normaaliottelua kaudessa, jonka lisäksi parhaat joukkueet molemmista sarjoista ottavat osaa Japan Seriesiin.

Erot ja yhtenäisyydet Major League Baseballiin

Pacific League pelisäännöt ovat hyvin samanlaisia American Leaguen kanssa, molemmissa käytetään designated hitter -sääntöä. Sen sijaan Central League ei käytä tätä sääntöä. Toisin kuin Pohjois-Amerikkalaisessa baseballissa, NPB:n pelit voivat päättyä tasapeliin. Jos peli on tasan yhdeksän pelivuoron jälkeen, voidaan pelata maksimissaan kolme ylimääräistä pelivuoroa. Jos peli on kolmen ylimääräisen vuoron jälkeen yhä ilman voittajaa, julistetaan peli tasapeliksi. Yleisenä erona Major Leagueen peli NPB:ssa on yleisellä tasolla vähemmän aggressiivista, pelissä tapahtuu vähemmän juoksuja, pallo on hieman pienempi ja kovempi.
Toisin kuin Major Leaguessa, japanilaiset baseball-joukkueet kantavat usein suurimman sponsorin tai omistavan yrityksen nimeä osana nimeään niiden kotikaupungin tai alueen sijaan. Tämä johtuu siitä, ettei franchisingilla ole niin suurta alueellista sidosta kuin Major Leaguessa. Aikaisemmin joukkueet keskittyivätkin pääasiassa suuriin kaupunkeihin, kuten Tokioon, Nagoyaan, Osakaan ja Fukuokaan. Nykyään tapana on sisällyttää myös kotikaupungin nimi osaksi omistajan lisäksi, mutta useimmat mediat käyttävät yhä pelkkiä sponsorinimiä.
Polttoväli

Optisen systeemin polttoväli on mitta sille, miten paljon se kokoaa tai hajottaa valoa. Systeemin optinen taittokyky on sitä suurempi mitä pienempi on sen polttoväli.
Optinen taittokyky on polttovälin käänteisluku ja sen yksikkö on dioptria eli 1/m. Koveran linssin polttoväli on negatiivinen ja kuperan positiivinen.
Paksuille linsseille, joiden paksuutta ei voida approksimoida nollaksi, ja useamman optisen elementin systeemeille eli linssien ja/tai peilien yhdistelmille voidaan määrittää efektiivinen polttoväli.
Keuruun museo

Keuruun museo on Keuruulla Keski-Suomessa sijaitseva taide- ja kulttuurihistoriallinen museo. Keuruun museo sijaitsee matkailukeskus Kamanassa vanhan Keuruun alueella, ja se on nykyisenlaisenaan toiminut vuodesta 2000 lähtien. Keuruun museolla on näyttelytiloja Kamanan varsinaisen näyttelytilan lisäksi Kamanan yläkerrassa vinttigalleriassa, Wanhan näyttelysaleissa Haapamäellä sekä Lehtiniemen aulagalleriassa. Keuruun museon toiminnan taustalta löytyy Keuruun museosäätiö, joka ohjaa ja ylläpitää Keuruun museon toimintaa. Keuruun museo järjestää vaihtuvia niin taide- kuin kulttuurihistoriallisiakin näyttelyjä galleriatiloissaan, ylläpitää Keuruun seudun kotiseutuarkistoa ja vastaa Keuruun kaupungin taidekokoelmasta. Keuruun museon kautta voi lisäksi varata opastetun kierroksen muun muassa Keuruun ja Pihlajaveden vanhoihin kirkkoihin.

Näyttelyt

Keuruun museolla ei ole perusnäyttelyä, vaan se järjestää vuosittain useita näyttelyjä eri galleriatiloissaan. Päänäyttelysalissa Kamanassa järjestetään vuosittain 5-6 vaihtuvaa näyttelyä. Viime vuosien merkittäviä näyttelyjä Kamanan isossa näyttelysalissa ovat olleet muun muassa Herpmannin pojat – Isoviha Keuruulla (2014), Tällaista elämä oli – kulttuurihistoriallinen näyttely veteraaniväen elämäntarinoista (2012) sekä Veden väki – vesikulttuuria Keuruun seudulla (2010).

Kokoelmat

Keuruun taidemuseon taidekokoelmissa on taidetta 1900-luvun alusta nykypäivään saakka, mutta kokoelman pääpaino on 1970-1990-luvuilla valmistuneessa taiteessa. Vuonna 2015 Keuruun taidemuseon taidekokoelman suuruus on 680 teosta. Keuruun kaupungin taidekokoelmaan puolestaan kuuluu kaupungin hankkimia tai kaupungille lahjoitettuja taideteoksia, joita on yhteensä 1 169 teosta. Julkiset taideteokset kuuluvat myös Keuruun kaupungin kokoelmaan. Keuruun museon hallinnoimissa kokoelmissa vanhimmat taideteokset koostuvat mm. Hilda Flodinin teoksista, joita Keuruun taidemuseon kokoelmissa on 59. Keuruun museo on koonnut näistä teoksista koostuvan näyttelyn nykyisten näyttelytilojensa avajaisnäyttelyksi vuonna 2000. Kyseinen näyttely on sittemmin kiertänyt monissa muissakin museoissa ympäri Suomea mm. Halosenniemessä Tuusulassa. Tätä kiertonäyttelyä on mahdollista yhä tilata Keuruun museosta.
Nappi Ikonen

Tuomo Tapani ”Nappi” Ikonen on suomalainen rumpali. Gramexin tilastojen mukaan Ikonen oli ollut mukana 5 797 levytyksellä vuoteen 2007 mennessä, mikä tekee hänestä Heikki Laurilan jälkeen Suomen toiseksi eniten levyttäneen studiomuusikon.
Nappi Ikonen kiinnostui jazzista isonveljensä levykokoelman myötä. Alle kymmenvuotiaana ensimmäiseksi rumpali-idoliksi muodostui Max Roach. Ensimmäisen rumpusettinsä Ikonen sai 11 ikävuoden paikkeilla. Poika ei innostunut muiden ikäistensä tavoin rock- ja popmusiikista vaan pitäytyi vanhemman ikäpolven jazzissa, suomalaisina rumpaliesikuvina Kalevi Hänninen ja Erkki Valaste. 14-vuotiaana Ikonen pääsi Erik Lindströmin vanhemman veljen, basisti Olle Lindströmin yhtyeeseen, joka soitteli kesät NJK-purjehdusseuran ravintolassa Eteläsatamassa. Ensimmäinen varsinainen vakiokoonpano Ikosella oli Göran Ödnerin kvartetti, jonka kaikki jäsenet myös lauloivat ja ohjelmistossa oli paljon pop- ja rockmusiikkia. Yhtye kiersi tanssipaikkoja Etelä-Suomessa. Toinen Ikosen vakioyhtye oli Yleisradion Soitinyhtye Liisa, jonka muita jäseniä olivat kosketinsoittajat Raimo Roiha ja Esa Katajavuori, kitaristi Taisto Wesslin ja basisti Ilkka Willman.
Ikosen myöhempää studiorumpaliuraa auttoi nuotinlukutaito, joka oli peräisin Radion sinfoniaorkesterin lyömäsoittajalta Mikko Juuriselta saaduilta yksityistunneilta. Studioura alkoi Ikosen muistaman mukaan M. A. Nummisen levytyksistä aivan 1970-luvun alussa. Tuolloin levy-yhtiöt varasivat studioaikaa ja -muusikoita yleensä kokonaisiksi päiviksi, joiden mittaan tallennettiin taustoja hyvinkin erilaisille artisteille. Yhä tiivimmän studiotyön ohella Nappi Ikonen ei ehtinyt mukaan kiertueyhtyeisiin, mutta teki paljon töitä television viihdeohjelmissa (mm. Lauantaitanssit ja Toivotaan toivotaan) sekä jonkin verran Helsingin teattereissa.
Nappi Ikosen merkittävimpinä pitämiä esiintymisiä eri artistien albumeilla ovat Matti ja Pirjo Bergströmin sovittamat Hectorin albumit, etenkin Hectorock I vuodelta 1974. Studiotyön virrassa tehtyjä rutiinijuttuja, joista yllättäen tuli suuria hittejä, ovat muun muassa Rauli Badding Somerjoen ”Fiilaten ja höyläten” ja Sammy Babitzinin ”Daa-da daa-da”.
Ikoselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2010.
Irene Vilvas

Aino Irene Pekkarinen (27. joulukuuta 1911 Kuopio – 5. toukokuuta 1971 Kuopio) oli suomalainen pankkivirkailija ja runoilija joka käytti nimimerkkiä Irene Vilvas.
Pekkarisen vanhemmat olivat räätäli Aaro Pekkarinen ja Johanna Julkunen. Hän suoritti keskikoulun Kuopion tyttölyseossa 1923–1929.
Erkki Liikanen

Koulutus

Liikanen valmistui ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta vuonna 1969 ja valtiotieteen kandidaatiksi kansantaloustieteestä Helsingin yliopistosta 1975.

Yksityiselämä

Erkki Liikasen puoliso on valtiotieteen tohtori Hanna-Liisa (Assi) Liikanen. Heillä on kaksi tytärtä. Liikanen harrastaa  maratonjuoksua .
TA-Yhtymä

Omistuspohja

Konsernin esiyhtiön, Tarveasunnot Oy:n perusti vuonna 1970 keskustapuolueen entinen talouspäällikkö Reijo Vähätiitto. Yhtiö nimitettiin yleishyödylliseksi asuntorakennuttajaksi, ja se ryhtyi rakentamaan kiinteistöjä halintaansa valtion aravalainoituksen turvin. Vuosituhannen vaihteessa yhtiöllä oli vajaat 3 000 asuntoa.  
Vuosituhannen vaihteessa toimintaa johti toimitusjohtajana toimi Aulis Raappana. Yhtiön toimintaa kritisoitiin siitä, että omistus oli keskittynyt yksityiselle Vähätiiton suvulle. Valtion asuntorahasto keskeytti lainoituksensa yhtiölle syksyllä 2006, ja ilmoitti jatkavansa sitä ainoastaan jos omistuspohja laajenee. Vaatimus oli, että Vähätiittojen osuus laskee korkeintaan 40 prosenttiin. Tarveasuntojen vaietessa kommentoinnista ja pidättäytyessä muutoksista Asuntorahasto ilmoitti vielä poistavansa yhtiön yleshyödyllisyyden statuksen.
Tällöin konsernin yleishyödylinen asuntorakennuttaminen eriytettiin TA-Yhtymä Oy:ksi, johon Vähätiittojen omistusosuus määritettiin korkeintaan 45 prosentiksi.
Raimo Utriainen

Henkilöhistoria

Utriainen opiskeli alkujaan matematiikkaa Turun yliopistossa, mutta kävi myös Turun taideyhdistyksen piirustuskoulua. Vuonna 1947 hän siirtyi Helsinkiin ja opiskelu vaihtui arkkitehtuuriin ja Teknilliseen korkeakouluun. Arkkitehtuurin opinnot vaihtuivat Suomen Taideakatemian koulun opintoihin vuonna 1953. 
Utriaiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1980, jolloin hän oli myös Vuoden taiteilija. Samana vuonna hänelle myönnettiin professorin arvonimi.

Taiteellinen tuotanto

Taiteilijana Utriainen maalasi 1950-luvulla Pariisissa ja Helsingissä, myöhemmin hän harjoitti esittävää maalaustaidetta henkilökohtaisena vastapainona kurinalaiselle veistostaiteelleen. Sen Utriainen aloitti figuratiivisilla töillä. Aiheet abstrahoituivat Turun Talvimerenkulun muistomerkin myötä 1957–1961. Näyttelijä Ida Aalbergin muistomerkki Esirippu (1972) oli syntyaikoinaan 1960-luvun alussa ensimmäinen abstrakti henkilömuistomerkki Suomessa. Sen jälkeen pronssi vaihtui materiaalina teräkseen ja veistosten muoto vaihtui matemaattisen tiukkaan muotoon. Utriainen teki kymmeniä suurikokoisia taideteoksia julkisiin tiloihin.
Utriainen perusti vuonna 1993 taidesäätiön. Sen kokoelma on talletettu vuonna 2006 Espoon modernin taiteen museoon Emmaan, jossa oli 2007 laaja Soiva viiva -niminen näyttely Utriaisen teoksista. Kokoelmassa on lähes 150 veistosta, yli 30 maalausta sekä akvarelleja, piirustuksia ja luonnoksia.